cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nibelungenringen
Wagners samfunnskritikk
Etter Wagners oppfatning besto «syndefallet» i at mennesket hadde fjernet seg fra sitt opprinnelige og gudegitte naturlige opphav, og erstattet «naturtilstanden» med eiendom og lover; med en (u)rettsordning. Til beste for de rike hadde Gud mutert til industri - Wagner angrep tidens «industrielle gud» som lot de fattige kristne arbeiderne leve inntil de «himmelske handelskonstellasjonene» i sin nåde iverksatte de nødvendige tiltak for å frigi dem og overføre dem til en bedre verden. Disse «ukristelige» tilstandene var det om å gjøre å overvinne gjennom det «frie mennesket», noe som innebar at gudene (herskerklassen) måtte tilintetgjøres. I en ny verdensorden kunne man bli lykkelig også uten lover fordi lover uvegerlig innebar overtredelser av de samme. Wagner vurderte det slik at det av forskjellige grunner ikke var mulig å formidle dette budskapet ved hjelp av et «Jesus-drama», så han konsentrerte seg i stedet mer og mer om den alternative helten, «det frie mennesket» Siegfried.
På grunn av handlingens mytologiske dimensjon skapte Wagner intuitivt utallige fortolkningsmuligheter. Han antok at Ringen først ville bli fullt forstått av senere generasjoner. En av de første som forsto, etter Friedrich Nietzsche, var George Bernard Shaw. Han var musikkritiker i London og innså at Ringen var et samtidsdrama og ikke dreide seg om en myteomspunnet fortid. Den musikkyndige forfatteren tolket eksempelvis en av nøkkelscenene med Alberich, der han blir hånet av Rhindøtrene og så griper etter gullet, som følger:
Når Alberich har fått tak i gullet benytter han seg av gullets makt til å utnytte sine «med-dverger» som dermed dømmes til å slave med sulten som en usynlig pisk. Verdiene de skaper blir enda et undertrykkelsesmiddel, for ikke før har de skapt verdiene før de forsvinner fra deres hender og gjør Alberich enda mektigere.
Franz Wilhelm Beidler (1901-1981), sønn av Richard og Cosima Wagners førstefødte datter, Isolde von Bülow, og Richard Wagners første barnebarn, tolket Ringen som et ekstrakt brygget av århundrers historie:
Videre skrev Beidler:
Franz. W. Beidler betegnet gjerne sin bestefar som en «sosialrevolusjonær dikterkomponist». I løpet av livet endret Wagners innstilling som forkjemper for sosiale reformer seg. Først skulle fornyeren Siegfried – det frie mennesket – arve Wotan etter at den gamle verden var lagt i ruiner, for deretter å bygge opp en bedre verdensordning. Da Wagner lærte den verdensforaktende filosofien til Arthur Schopenhauer å kjenne (han leste filosofens hovedverk Die Welt als Wille und Vorstellung flere ganger) fikk han et dypt pessimistisk syn på menneskets skjebne. Til sin venn Franz Liszt i Weimar skrev han:
Senere i livet ville Wagner helbrede samfunnet. Han trodde det var mulig å holde «menneskehetens forfall» under kontroll ved hjelp av kunst, og tydeliggjorde sin intensjon med «frelsesmotivet» på slutten av Götterdämmerung, og med sitt siste verk Parsifal.
Anmeldelser
Der Ring des Nibelungen er blitt kommentert og analysert et utall ganger. Her er noen eksempler:
Gerhart Hauptmann:
Friedrich Nietzsche
Ludwig II av Bayern
George Bernard Shaw
Thomas Mann
Herbert von Karajan
Joachim Kaiser (musikk-kritiker og redaktør i Süddeutsche Zeitung)
Uroppføringen i Bayreuth
Wagner hadde lenge ønsket seg et eget festival- og operahus som var spesialbygd for å framføre Ringen. I 1871 bestemte han seg for å få bygd dette i den tyske byen Bayreuth. Han flyttet dit året etter, og forsøkte i to år å reise nok kapital til å få bygd festspillhuset. Dette lyktes ikke før kong Ludwig i 1874 donerte midler og dermed reddet prosjektet. Festspillhuset i Bayreuth åpnet med premiere på framføring av hele Nibelungenringen fra 13. til 17. august 1876.
Edvard Grieg overvarte både generalprøvene og premieren og skrev fire reportasjer om operaene i Bergens Tidende.
Noen førstegangsoppsetninger
I Storbritannia ble Ringen første gang oppført i 1882, dirigert av Anton Seidl og med regi av Angelo Neumann.
Den første oppføringen i Italia skjedde ved operahuset La Fenice i Venezia i april 1883, to måneder etter at Wagner døde, nettopp i Venezia.
Den Norske Opera sto i årene 1993–96 bak den første samlede presentasjonen av hele syklusen i Norge.
I Australia var første oppføring Adelaide i 2004. Dirigent Elke Neidhardt. CD-innspillingen herfra var den første hvor Ringen ble utgitt på SACD-format (Super Audio Compact Disc).
Nyere oppsetninger
Hele Ringen oppføres de fleste år ved Festspillene i Bayreuth. Nye iscenesettinger her er kulturhistoriske begivenheter med høy status, og billettene er så ettertraktet at forestillingene ofte blir solgt ut flere år i forveien.
Med sine fire store operaer er Ringen et kjempeløft for ethvert operahus. I de fleste tilfeller vil en ny oppsetning foregå over flere år hvor en eller to operaer legges til for hvert år. Bayreuth er spesiell på den måten at en ny oppsetning normalt skjer for alle operaene samtidig. Ringen har blitt oppført på forskjellige måter oppgjennom tiden. De tidlige oppsetningene lå gjerne tett opp til den originale Beyreuth-oppsetningen, og trender i Beyreuths senere oppsetninger har hele tiden hatt stor innflytelse. Under den andre verdenskrig var Bayreuth-festspillene stengt, og i 1950-åra var oppsetningene preget av Wagners barnebarn Wieland og Wolfgang Wagners fokus på det menneskelige i dramaet og på en mer abstrakt setting (kjent som «den nye Bayreuth-stilen»). Den kanskje mest omtalte moderne versjonen ble regissert av Patrize Chéreau og dirigert av Pierre Boulez i 1976. Den plasserte handlingen til den industrielle revolusjon, den erstattet Rhinens dyp med et vannkraftverk og guder og mennesker med dresskledde forretningsfolk. Denne tolkningen baserte seg på å lese Ringen som et revolusjonært drama og en skarp kritikk av det moderne samfunnet – som beskrevet av George Bernard Shaw i The Perfect Wagnerite. De første oppføringene av Chéreaus tolkning ble pepet ut, men i 1980 fikk den siste framføringen en og en halv times ovasjoner, og den betraktes i dag som en revolusjonerende nyskapning.
Oppsetningene av Ringen kan normalt deles i to grupper – de som er trofaste mot Wagners egne beskrivelser, og de som ønsker å bringe fornyelse ved å legge inn elementer som Wagner selv ikke ville gjenkjent. Bayreuth-oppsetningen fra 1983 regissert av Peter Hall og dirigert av Georg Solti er eksempel på det første, mens oppsetningen i Royal Opera House i Covent Garden, London, regissert av Richard Jones og dirigert av Bernard Haitink er eksempel på det siste.
En annen nyskapende oppsetning ble introdusert i 2004 av The English National Opera på Coliseum Theatre i London. Produksjonen var svært minimalistisk og utstyr og møblering ble holdt i en nærmest Ikea-aktig stil.
Enkelte operahus, som Seattle Opera, presenterer nye oppsetninger av Ringen hvert 4. til 6. år.
I 2006 ble Ringen-syklusen oppført både ved The Canadian Opera Company i Toronto og Det Kongelige Teater i København. The Los Angeles Opera er midt i presentasjonen og vil sette opp hele syklusen i 2010.
Parodier og populærkultur
På grunn av lengden og seriøsiteten er det lett å parodiere Ringen. Et velkjent eksempel er Chuck Jones' tegnefilm What's Opera, Doc? fra 1957 hvor Snurre Sprett spiller Brünnhilde og Elmer Midd framstiller Siegfried.
Gilbert og Sullivans opera Iolanthe fra 1882 inneholder parodiske elementer fra både Ringen og andre av Wagners operaer.
I 1904 komponerte Oscar Straus operetten «De lystige Nibelunger» som tok den typiske wagnerske opera på kornet.
BosArt Trio gav i programmet «Uhørte mesterverk» en oppdiktet oppsummering av Ringen på Beatles melodien «When I'm 64».
1987 kom Fantasy-satiren Expecting Someone Taller av den engelske forfatteren Tom Holt.
1992 skapte Vicco von Bülow, bedre kjent som Loriot, med «Ringen på en kveld» en helt egen versjon av Wagners Ringen. Underholdende og skarpsindig kaster denne sammenfatningen lys over den kompliserte handlingen og blåser med vidd og dypsindighet liv i gudenes forviklinger.
Likhetspunkter med Ringenes Herre
Tilsynelatende lånte J.R.R. Tolkien elementer fra Ringen i Ringenes herre. Tolkien selv benektet dette: «Begge ringene er runde, og der opphører likheten.» Mye av likheten kan skyldes at både Tolkien og Wagner bygde på det samme kildematerialet, som Volsungesagaen og Den eldre Edda.
Klaver- og orkesterarrangementer
Franz Liszt foretok de første transkripsjonene for klaver, og den første fullstendig klaverutgaven ga Karl Klindworth ut.
Richard Wagner gav selv utdrag av Ringen i orkesterbearbeidelser (Walkürenritt, Wotans Abschied und Feuerzauber, Trauermarsch og andre). I 1988 laget dirigenten Lorin Maazel en sammenhengende 70 minutters orkesterversjon av de viktigste scenene i Ringen og kalte innspillingen Ring ohne Worte (Ring uten ord). Senere laget han ulike innspillinger, eksempelvis Friedmann Dreßler (100 minutter) som ble oppført med Duisburger Philharmonikerne i mai 2009 under Jonathan Darlington. Ved alle bearbeidelsene er det blitt lagt vekt på at overgangene mellom de ulike scenene utelukkende gjøres med noter fra partituret.
Lyd- og filmopptak
Man er ikke sikker på hva som er den første fullstendige utgivelsen av Ringen, men i antikvitetshandlene kan man treffe på en utgivelse på skjellakk (78-plater) fra 1930-årene. Ellers utgis i tiltakende grad opptak fra 1920/30-tallet som den gang ikke ble gitt ut som samlet verk, for eksempel en versjon fra 1935/37 med L. Melchior og Kirsten Flagstad.
De tidligste fullstendige utgivelsene som er å få i handelen ble spilt inn av dirigentene Georg Solti med Wien-filharmonikerne og Herbert von Karajan. Georg Soltis utgivelse med Wien-filharmonikerne var den første stereoutgivelsen, og den er stadig populær. I en lytteravstemning i BBC ble den kåret til den største utgivelsen i det 20. århundre.
Diskografi over fullstendige utgivelser i utvalg
Mange av utgivelsene er mer eller mindre offisielle sceniske opptak, særlig fra oppsetningene i Bayreuth. Studioopptak er tilsvarende merket.
Randolf Arnesen
Randolf Johan Arnesen (født 29. august 1880 i Bergen, død 25. mai 1958 i Oslo) var en norsk politiker og fagforeningsperson.
Fagforeningsmann og politiker
Han slo seg som 20-åring ned i Oslo, hvor han ble fagforeningsmann og kommunalpolitiker, og var i en mannsalder en av forbrukerkooperasjonens sentrale skikkelser.
Han var med på stiftelsen av Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund sommeren 1903 og ble valgt til forbundets første nestformann. Da den valgte lederen, blikkenslager Carl Øien reiste hjem til Ålesund etter den store bybrannen i januar året etter, var Arnesen i realiteten formann, og ble valgt til dette senere samme året. Han var formann fram til 1905 og ble sekretær i Det norske Arbeiderparti 1911.
I nesten 30 år – fra 1919 til 1948 – var han sekretær i Norges Kooperative Landsforening og like lenge redaktør for medlemsbladet Kooperatøren. Arnesen hadde en rekke offentlige verv, han satt bl.a. i Oslo bystyre 1910-34 og var medlem av Oslo boligråd 1913-34 (formann 1928-31), og formann i Bislett kooperative boligforening. Fra 1927 var han formann for Østkantutstillingen.
I tillegg til sin skribentvirksomhet i Kooperatøren som naturlig nok var allsidig og omfattende gjennom hans lange redaktørtid, skrev Arnesen flere bøker om kooperasjonen, blant annet Kooperasjonen i raske trekk, Kooperative retningslinjer, Forbrukernes makt og Tillitsmannen og kooperasjonen.
Randolf Arnesen var først og fremst kooperatør, det var forbrukerkooperasjonen som gjennom hele livet sto hans hjerte nærmest og det er dette det meste av hans skriftlige produksjon kretser rundt. Men han berører også andre emner, og var ikke minst opptatt av boligsaken. Han var en krass motstander av «skyskrapere» og kaserner og tilhenger av småhus¬bebyggelse. Selv om han aksepterte at man i byene må bygge leiegårder, mente han at disse burde være små – helst ikke mer enn tre etasjer: «Ungene skal ha et hjem. Et barndomshjem hvor de kan tumle seg i lek og løyer, både i og utenfor huset.»
Han mottok i 1956 St. Hallvard-medaljen, som en i den første gruppen av mottakere.
Preben Krag
thumb|Preben Krag vant [[Sundts premie 1956/57 for disse blokkene i Bølerlia.Kjetil Ree]] Preben Kielland Krag (født 29. februar 1912, død 29. januar 1980) var en prisbelønt norsk arkitekt, kjent fra samarbeidet med Jens Selmer (1911-95) fra etterkrigstidens boligbygging i Oslo. Etter utdanningen drev han egen praksis fra 1944 i samarbeid med kona Gynt Krag, såvel som kontoret Selmer & Krag med Jens Selmer, mens tremenningen Herman Krag (1920-82) var assistent et par år. Faren var forfatteren Vilhelm Krag (1871-1933).
Plötzensee
Plötzensee er en innsjø i Berlin i Tyskland med et areal på 7,7 ha og et dyp på opp til 5,5 meter. Innsjøen ligger i parken Rehberge, som før var en del av Wedding (i dag en del av bydelen Mitte).
Navnet Plötzensee kommer av Plötze er et tysk navn på fisken mort, som yngler i innsjøen. Innsjøen er i en rekke av sjøer som strekker seg fra nordøst til Spreedalen, dannet etter siste istid. Frem til 1443 hadde klostret St. Marien i Spandau rettene til innsjøen, men disse ble overtatt av Preussen. I 1817 kjøpte byen Berlin innsjøen og leide ut rettene til innbyggere ved strandlinjen og til fiske.
I løpet av årene har det vært bygd flere anlegg for fritidsaktiviteter ved innsjøen, bl.a. en offentlig strand.
Scipio den yngre
Publius Cornelius Scipio Aemilianus Africanus minor, kjent som Scipio den yngre, (født 185 død 129 f.Kr.) var en romersk hærfører og statsmann.
Han var sønn av Lucius Aemilius Paulus og adoptiv-barnebarn av Scipio Africanus. Som sin adoptivfar var han meget begavet og dyrket gresk kultur. Han var konsul i 147 og endte den tredje puniske krig (149-146), som medførte at Karthago ble fullstendig ødelagt. Ble på ny valgt til konsul 134, og ved erobringen av Numantia 133 avsluttet han krigen i Spania med seier for romerne.
Hennef
Hennef (Sieg), by i delstaten Nordrhein-Westfalen i det vestlige Tyskland, på andre siden av elven Rhinen 14 km øst for Bonn. Hennef er nesten sammenvokst med byene Sankt Augustin og Siegburg, og ligger ved elven Sieg, ovenfor og øst for Siegburg. Hennef tilhører kretsen Rhein-Sieg.
Eddie the Head
Eddie, hvis fulle navn er Eddie the Head el. Edward the Head («hodet Eddie», direkte oversatt) er det britiske heavy metal-bandet Iron Maidens maskot. Figuren går igjen på de ofte voldelige albumomslagene, og han er alltid til stede på bandets konserter. Eddie har også opptrådt i sitt eget videospill, Ed Hunter.
Hennef
Hele dette sammenvokste byområdet er i realiteten en forstad til Bonn med nær 125 000 innbyggere. Hennef har 45 519 innbyggere (1.juli 2007). I motsetning til Tyskland som helhet, er folketallet i Hennef økende.
Eddie the Head
Bakgrunn
Den originale Eddie var egentlig bare en maske. Du kan se såvidt se det på bilder fra det første albumet, i tillegg til på singelen «Running Free»; det er ansiktet rett ved siden av bandets logo. Masken var koblet til en pumpe som pumpet ut alle slags former for flytende væske, og den siklet på Doug Sampson eller Clive Burr, eller hvem det nå var som satt ved slagverket.
Hennef
Bydelen Geistingen nevnes i 885 som kirkegods, og i 1075 som Hannafo. I middelalderen er derimot ikke byen mye nevnt, og hadde ingen framtredende plass i datidens Tyskland. Hennef fikk jernbane til Köln i 1859, men det er mest som kloster- og kirkegods byen nevnes i tidlig moderne tid. Den første fabrikken i byen grunnlegges først i 1881. Klosteret Geistingen stod ferdig i 1903. Fram til tidlig 1900-tall ble det dyrket vin rundt Hennef, men dette jordbruket har opphørt.
Falsen
Falsen er en kjent norsk-dansk slekt som stammer fra Falle Pederssøn (1625–1702) på gården Østrup på Sjælland. Navnet Falle er antagelig avledet av Valentin. Derav kommer slektsnavnet Falsen.
Eddie the Head
Bakgrunn
Eddies fulle navnet er som sagt Eddie the Head (Edward T.H. på albumomslaget til Live After Death), og opprinnelsen er en gammel vits;
Hennef
Borgermester er Klaus Pipke (CDU).
Falsen
Den skånske Weibull-familien deler samme røtter som den dansk/norske adelsslekten Falsen.
Hennef
Pop/rock/Folk-bandet The Kelly Family kommer fra Hennef.
Falsen
Berømte slektsmedlemmer
Falle Pederssøns sønn Enevold Falsen (1686–1769) var borgermester i København. Han ble adlet som Enevold de Falsen i 1758. Han hadde sønnen Christian Magnus de Falsen (1719–1799) som ble justitiarius i Akershus og var far til forfatteren og embedsmannen Enevold Falsen (1755–1808). Denne var far til statsmannen Christian Magnus Falsen, amtmann Carl Valentin Falsen og kontreadmiral Jørgen Conrad Falsen. Enevold de Falsens andre sønn var Johan Eskild de Falsen (1726–1808), generalkrigskommissær, som var far til forfatterinnen Johanne Christine Harboe (1763–1843).
Britiske kommandosoldater
Britiske kommandosoldater ble første gang opprettet av den britiske hæren i juni 1940, tidlig i den andre verdenskrig som en godt utrustet og spesialtrent styrke som kunne benytte ukonvensjonelle og irregulære taktikker for å overfalle, forstyrre og rekognosere på fienden på det europeiske kontinentet og i Norge.
Falsen
Slektens våpenskjold
Slektsvåpenet har et skjold kløvd av sølv og rødt; over kløvningen i motsatte tinkturer en traneklo holdende en svart kule. Hjelmtegn er en sølv due holdende et grønt oljeblad i nebbet og stående under et grønt laurbærtre mellom to vesselhorn vekselvis delt i rødt og sølv.
Talent Norge
Talent Norge AS er et norsk aksjeselskap som ble stiftet 21. januar 2015. Selskapet eies av staten ved Kulturdepartementet samt Cultiva og Sparebankstiftelsen DNB.
Falsen
Slektens våpenskjold
En trane eller bare en traneklo som holder en stein, er et symbol for årvåkenhet. Plinius den eldre (død år 79)skrev ned myten om når en traneflokk står sovende i vannet om natten, er det en av tranene som står på vakt med en stein i en løftet klo. Dersom denne vaktposten sovner, faller steinen i vannet og vekker de andre tranene.
Britiske kommandosoldater
Historie
Senere på sommeren fastslo Churchill at det måtte gjøres fortgang i opprettelsen av slike offensivt innstilte avdelinger som kanskje kunne settes inn mot tysk-okkupert område. Da kalte han dem for «angrepskompanier», en betegnelse som senere ble erstattet med kommandostyrker.
Falsen
Slektens våpenskjold
Duen med bladet i nebbet er Bibelens due som Noa sendte ut av arken, og som er et utbredt fredssymbol.
Talent Norge
Selskapet skal tilby et «talentprogram» for unge kunst- og kulturutøvere etter modell av Olympiatoppen. Programmet er rettet mot unge talenter og dyktige utøvere som ennå ikke har startet opp med en høyere kunstfaglig utdannelse, i tillegg til nyutdannede musikere, dansere, visuelle kunstnere og arkitekter. Selskapet gir ikke direkte økonomisk støtte til individuelle talenter eller kunstnere, men kan støtte «talentklynger» og samarbeidsprosjekter som kan komme enkeltpersoner til gode.
Falsen
Slektens våpenskjold
Vesselhornene er vanlige figurer i en mengde hjelmtegn fra både skandinaviske land og tysktalende områder.
Eidsvollsmannen Christian Magnus Falsen brukte ikke slektsvåpenet i sitt segl på Grunnloven 1814, bare et monogramsegl med bokstavene C M F sammenslynget og i skråskrift.
Kon-Tiki (dokumentarfilm)
Kon-Tiki er en norsk dokumentarfilm fra 1950. Det er en autentisk film fra Thor Heyerdahls ferd med balsaflåten «Kon-Tiki» fra Peru til stillehavsøya Raroia sommeren 1947. Filmen er filmet med smalfilmkamera.
Seilasen skulle sannsynliggjøre Heyerdahls teori om at Polynesia ble befolket av folk fra Sør-Amerika. Overfarten tok 101 dager. «Kon-Tiki» var en rekonstruksjon av inka-indianernes flåter, slik Heyerdahl tolket dem. Navnet «Kon-Tiki» ble hentet fra det gamle navnet til inkaenes solgud.
Skilt
Et skilt er en plate med opplysning. De brukes mye i byer og tettsteder, i forbindelse med bygninger og langs veier, men også i skogen og på fjellet.
Skilts roller og funksjoner
Generelt fyller skilt følgende roller eller funksjoner:
Skilt kan også brukes utendørs og på stedet. Skilt brukt utendørs på en bygning er ofte designet for å oppfordre folk til å gå inn, og innendørs er de brukt for å oppfordre folk til å utforske miljøet og delta i alt rommet har å tilby. Et hvilket som helst skilt kan tjene flere roller samtidig. For eksempel kan skilt gi informasjon, men kan også tjene til å hjelpe kunder å navigere rundt i et komplekst detaljhandelmiljø.
El 4
El 4 er et elektrisk malmlokomotiv som var i tjeneste hos Norges Statsbaner fra 1925 til 1967. Lokomotivtypen ble brukt til å trekke tunge tog med jernmalm på Ofotbanen mellom Kiruna og Narvik. Fem trippellokomotiver ble bygget og satt inn i tjeneste. Ingen av disse har blitt bevart i ettertid som følge av opphoggning, men et lokomotiv ligger begravet i fyllingen etter en avsporing.
Historie
Hele strekningen Ofotbanen og Malmbanan ble elektrifisert ferdig i 1923, noe som førte til at Norges Statsbaner måtte bestille nye elektriske lokomotiver for å trekke tunge malmtog. NSB valgte derfor å legge inn en bestilling på fem dobbeltlokomotiver av typen El 3 og fem trippellokomotiver av typen El 4 for å kunne være konkurransedyktig med den svenske motparten. El 4 ble bygget ved NEBB, Thune og Hamar Jernstøberi mellom 1925 og 1929. I 1940-årene ble noen El 4 satt inn i tunge godstog mellom Oslo og Lillestrøm og ble ikke returnert før i 1950.
Under andre verdenskrig ble fire av de fem hensatte trippellokomotivene ødelagt av bomberfly, mens 4.2033 ble sprengt under en sabotasjeaksjon den 11. juli 1940. Alle lokomotiver unntatt 4.2034 ble reparert og satt inn i tjeneste igjen, mens sistnevnte ble den første utrangerte maskinen av denne typen. Etter andre verdenskrig gikk produksjonen av jernmalm i Kiruna og Malmberget mye opp, noe som førte til at den samlede toglengden måtte økes, og kraftigere lokomotiver ble nødvendig. NSB valgte derfor å bestille åtte nye lokomotiver av typen El 12, samtidig som selskapet satte sammen de ti El 3–maskinene til tre trippelsett med en i reserve.
Da LKAB økte togvekten ytterligere på slutten av 1960-tallet valgte NSB å legge inn en ordre på det som kom til å bli El 15. Samtlige lokomotiver av typen El 3 og El 4 ble derfor tatt ut av tjeneste i 1967.
Nyt Norge
Nyt Norge er en merking for norske matvarer som ble etablert av Stiftelsen Norsk Mat i 2009. Nyt Norges mål er å synliggjøre at produkter er av norsk opprinnelse og gjøre det enkelt for forbrukere å velge norske matprodukter i butikken.
Matprodusenter kan selv søke om å få merke produktene sine med «Nyt Norge» så lenge de oppfyller tre krav som stilles:
Per 1. januar 2020 var 4300 produkter Nyt Norge-merket.
I november 2014 igangsatte EFTAs overvåkingsorgan undersøkelsessak om merkeordningen Nyt Norge under henvisning til EØS-avtalens artikkel 11 om at «Kvantitative importrestriksjoner og alle tiltak med tilsvarende virkning skal være forbudt mellom avtalepartene». Overvåkningsorganet viste til avgjørelser i EU-domstolen som slår fast at reklameframstøt som kun fremmer omsetning av innenlandske næringsmidler, kan være i strid med dette forbudet, dersom reklamen finansieres av det offentlige. Saken ble løst høsten 2015.
NYT NORGE finnes nå på over 4000 matvarer i Norge.
Stavanger på skeivå
Stavanger på skeivå er en årlig festival for lesbiske, homofile og bifile som arrangeres i Stavanger.
Festivalen ble første gang arrangert i september 1999. Formålet er å skape åpenhet og vise mangfold ved å sette farger på byen. Festivalen er organisasjonsmessig underlagt rogalandsavdelingen av Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring (LLH Rogaland). Festivalen drives av en egen komité – Stavanger på skeivå (SPS).
Festivalen har lykkes i å sette Stavanger på kartet som en homovennlig by. Ordføreren i Stavanger har åpnet festivalen hvert år og dette viser godt aksepten og fokuset fra politisk ledelse.
Stavanger på skeivå er og skal være en festival med stor bredde, og den skal engasjere.
Fotografisk film
Fotografisk film (fra engelsk: film - «hinne») lages av ark av et plastmateriale (polyester eller celluloid) som er dekt med en emulsjon som inneholder lysfølsomme stoffer. Emulsjonen består av krystaller av sølvsalter (sølvbromid, sølvklorid eller sølvjodid) som er innbakt i gelatin. Når emulsjonen blir eksponert for lys (eller annen elektromagnetisk stråling), skjer en kjemisk prosess der sølvsaltkrystallene omdannes til rent sølv. Det mønsteret som derved dannes på filmen av (uomdanna) sølvsalter og sølv, utgjør et latent bilde av motivet. Ved en kjemisk prosess som kalles framkalling, dannes et synlig bilde på filmen.
Film kan framstilles med ulik følsomhet for lys. Størrelsen på krystallene i emulsjonen bestemmer filmhastigheten. Filmhastigheten måles i dag etter en ISO-skala. Et lavt tall (ISO < 50) betyr en langsom film; et høyt tall (ISO > 160) er en rask film. En langsom film er tynt belagt med små krystaller og krever relativt mye lys for at det latente bildet skal oppstå. En rask film har en tjukkere hinne av større krystaller, og krever mindre belysning eller kortere lukkertid før bildet dannes. Til gjengjeld kan svært raske filmer gi et kornet bilde.
Negativ film
Til framstilling av papirkopier brukes det hovedsakelig negativ film. Etter framkalling dannes et negativt bilde på filmen, der motivets lysere partier er mørke og omvendt. På negativ fargefilm opptrer fargene med sine komplementærfarger.
Overføring av det negative bildet på filmen til et positivt på papir skjer i et mørkerom. Prosessen kalles kopiering, og krever at lysbildet filmen projiserer treffer papiret. Dette skjer enten gjennom ei linse ned på fotografisk papir via et (forstørrelsesapparat), eller ved at man kontaktkopierer, dvs at filmen klemmes over fotopapiret og belyses deretter ovenfor.
Positiv film
Film kan framstilles slik at den gir ferdige, positive bilder etter framkalling. Slik omvenderfilm – lysbilder, diapositiver eller slides – plasseres i en framviser og projiseres på lerret, eller betraktes gjennom ei lyslupe.
Fargefilm
Fargefilm består av tre sjikt med lysfølsomme sølvsalter. Sjiktene er følsomme for hver sin primærfarge – rød, grønn og blå. Når en slik film eksponeres for lys, reagerer det øverste sjiktet på lys i den blå delen av spekteret, det mellomste på grønt lys og det underste på rødt. Dette skjer ved at sølvsaltkrystallene i hvert sjikt er forbundet med spesielle fargemolekyler i komplentærfargene cyan, magenta og gul. Ved eksponering oppstår et latent svart-hvitt-bilde i hvert sjikt. Under framkalling dannes det både et negativt sølvbilde og tre separate fargebilder i komplementærfargene. Ved kopiering i mørkerommet vendes både tonene og fargene, og motivet gjenskapes ved at primærfargene adderes i ulike blandingsforhold. Kopiering av fargefilm til papir krever et forstørrelsesapparat med et såkalt fargehode som inneholder tre variable fargefiltrer: cyan; magenta; og gult.
Fargefilm kan ha langt flere enn tre lag; f.eks. har Kodacolor II så mange som 12 lag emulsjon, med opp til 20 ulike kjemikalier i hvert lag.
Spesialfilm
Før digitalkameraer ble vanlige, eksisterte det et visst marked for ferdigbildekameraer. I disse er sølvsalter og fargepigment, samt kjemikalier for framkalling og kopiering integrert i fotopapiret, som ligger i kameraet. Kjemikaliene for framkalling ligger i et forsegla lag som brytes i det øyeblikket papiret forlater kameraet, og bildet framkalles i løpet av ca. 1 minutt. Polaroid var den første produsenten som framstilte ferdigbildekameraer for et større marked, og kameraene går derfor gjerne under betegnelsen «polaroidkameraer».
Det finnes film for avbildning av stråling utafor den synlige delen av spekteret. Slik film dekker enten infrarød stråling eller UV-stråling. Infrarød film kan settes i et vanlig kamera, mens UV-fotografering krever spesielle objektiver fordi vanlige linser av glass filtrerer vekk UV-stråler.
Film som er følsom for røntgenstråler brukes i medisinen.
Filmformater
Allmindelige håndholdte kameraer er utstyrt med rullefilm, dvs. en forholdsvis lang filmrull (fra ca. 110cm til ca. 155cm) som trekkes gjennom kameraet. Den korte typen blir gjerne kalt for 24 småbildersfilm, mens den lengre for 36 småbildersfilm. Det vanligste formatet er 135-film med 36 bilder og rammestørrelse 24 (på tvers av rullstripen) × 36 mm (på langs av rullstripen), men filmen i seg selv er rammefri: det er kameraet som produserer rammene ved eksponering.
Atelierkameraer nytter ofte større formater for bedre oppløsning. Typiske formater (med deres typiske kameraer): "Mellomformat": 120, eller 220-filmrull som med litt over 60mm på tvers av rullstripen er tilpasset formatene: 4,5cm x 6cm (Bronica); 6 x 6 (Hasselblad); 6 x 7 (Mamiya og Pentax); >7 x 6 (panorama og andre tekniske, større kameraer). "Storformat": 4*5, 5*7, og 8*10 tommer planfilm (brukes hovedsakelig til avanserte studiokameraer).
Liste over sanger covret av The Beatles
Denne artikkelen er en liste over sanger The Beatles har covret. Denne listen er ikke komplett og trenger og utvides
Refleksjon (fysikk)
Ordet Refleksjon er avledet fra latin, og betyr rett oversatt: tilbakekastelse.
Refleksjon i fysikken handler om at en bølgefront i grenseflaten mellom to ulike stoff som endrer retning på en slik måte at den kastes tilbake til mediet som den kom fra.
Lysrefleksjon
Når lys reflekteres fra et legeme, innebærer det at lyset som treffer overflaten av et legeme, sendes ut igjen fra overflaten i stedet for å bli absorbert av legemet.
Lysrefleksjon kan være speilende (som i et blankt speil) eller diffus (som på en hvit, matt overflate).
Ved speilende refleksjon reflekteres lyset i en reflektert vinkel som er like stor, men på motsatt side i forhold til innfallsloddet på den reflekterende flaten, som innfallsvinkelen.
Ved diffus refleksjon spres lyset ut igjen i alle retninger. Det er derfor en hvit vegg, i motsetning til et speil, ser hvit ut — når den treffes av hvitt lys — uansett hvilken vinkel man betrakter veggen fra, og uansett hvilken vinkel lyskilden har i forhold til veggen.
Landon Donovan
Landon Timothy Donovan (født 4. mars 1982 i Ontario i California) er en amerikansk fotballspiller som spiller for innendørsklubben San Diego Sockers. Han spiller som regel som hengende spiss, men opptrer også ofte i en rolle som offensiv midtbane eller ving.
Donovan var en av de første som kom ut av IBM Soccer Academy i Bradenton i Florida. Han ble erklært turneringens beste spiller i U-17 VM i 1999 før han signerte for Bayer Leverkusen. Etter seks år med klubben, hvor han egentlig for det meste var på lån hos San Jose Earthquakes, dro Donovan til Los Angeles Galaxy i 2005. Han returnerte til Bundesliga i begynnelsen av 2009 for et tre måneders opphold i Bayern München. I 2010 dro han på et kort låneopphold til Everton FC.
Donovan er både mestscorende og har flest assistmål for. Han har også flest kamper blant alle aktive spillere.
Rockhampton (Queensland)
Rockhampton er en by i Queensland, Australia. Byen har rundt 75 000 innbyggere og ligger 60 mil nord for Brisbane. Byen ligger ved elva Fitzroy. Det var brødrene Charles og William Archer fra Larvik som slo seg ned her i 1853 og grunnla en farm, Gracemere (oppkalt etter kona til en annen bror, Tom). De var på jakt etter beiteland. Den yngre broren Colin Archer kom seinere til Gracemere. Han var den første som seilte opp elva Fitzroy. 8 år seinere vendte han tilbake til Larvik og ble berømt konstruktør av båter. I området fins Mt Sleipner og bydelen Berserker.
Flommen i Australia desember 2010 og januar 2011 satte hovedveiene og flyplassen under vann. Fitzroy-elva, som renner gjennom Rockhampton, hadde den 5. januar 2010 en vannstand på 9,4 meter over normalen.
Dyrøybrua
Dyrøybrua er ei fritt frambygg-bru på fylkesvei 7842 i Dyrøy kommune i Troms. Den er 570 meter lang og krysser Dyrøysundet mellom Finnlandsneset på fastlandet og Ørnneset på Dyrøya. Brua ble åpnet 20. august 1994 og ga Dyrøya fastlandsforbindelse. Dyrøybrua avløste fergestrekningen mellom Brøstadbotn og Langhamn. Selve brua har to kjørefelt, men tilløpsveiene har bare et felt med møteplasser.
NBA All-Star Game Most Valuable Player
NBA All-Star Game Most Valuable Player eller NBA All-Star Game MVP er en årlig pris som deles ut februar til den beste spilleren like etter All-Star-kampen. Prisen har blitt delt ut siden 1953, men i 1999 ble det ikke delt ut noen pris. Vinneren stemmes frem av media. Dersom det blir like mange stemmer på to av spillerne får begge to prisen.
Bob Pettit og Kobe Bryant er de eneste personene som har vunnet NBA All-Star Game MVP fire ganger. Oscar Robertson, Michael Jordan og Shaquille O'Neal har vunnet prisen tre ganger, mens Bob Cousy, Julius Erving, Isiah Thomas, Magic Johnson, Karl Malone,, Allen Iverson og LeBron James har alle vunnet prisen to ganger. I fire av kampene har det blitt kåret to vinnere: Elgin Baylor og Bob Pettit i 1959, John Stockton og Karl Malone i 1993, Shaquille O'Neal og Tim Duncan i 2000 og Shaquille O'Neal og Kobe Bryant i 2009. Los Angeles Lakers har hatt ti vinnere, mens Boston Celtics har hatt åtte.
Halbe
Halbe er en liten by med rundt 2,200 innbyggere (2006) i Landkreis Dahme-Spreewald i Brandenburg i Tyskland. Den ligger rett ved Spreewald og omtrent 60 km sør for Berlin. Området er mye benyttet som ferie- og rekreasjonsområde for innbyggerne i Berlin med omegn
Slaget ved Halbe
Under andre verdenskrig ble Halbe kjent for slaget ved Halbe som sto i de siste dagene i april 1945, i skogsområdene nær byen Halbe og var en del av slaget om Berlin. Med ca. 80 000 mann under sin kommando ble den 9. arme under general Theodor Busse omringet av russiske styrker. Busse forsøkte å bryte ut gjennom de russiske linjene for å møte tyskernes 12.arme under general Walther Wenck, som angrep området fra vest. Intensjonen var at de to armeene så skulle bryte ut av den russiske omringingen sammen, for så å overgi seg til amerikanerne ved Elben. Samtidig ville de bryte den russiske beleiringen av Berlin.
Det antas at bare ca. 40,000 tyske soldater klarte å bryte ut og overgi seg som planlagt. Resten ble drept i forsøket og ca. 24,000 tyske soldater ligger begravet på krigskirkegården i Halbe, en av Tysklands største.
Kristiania-bohemen
Kristiania-bohemen var en politisk og kulturell bevegelse på 1880-tallet med sentrum i Kristiania. Hans Jæger var en sentral person, andre kjente bohemer var Christian Krohg, Oda Lasson, Jon Flatabø, Haakon Nyhuus og Nils Johan Schjander. Kristianiabohemene var naturalister og tilhørte epoken naturalismen, men den tydelige vekt de la på følelser peker også frem mot neste litterære periode, modernismen (nyromantikken). Bevegelsen besto av ca. 20 menn og noen få kvinner, i utkanten av miljøet finner vi blant andre Arne Garborg.
Kristiania-bohemene er også kjent for sine ni bud, som har sin opprinnelse i et stykke som ble trykt i bladet Impressionisten nr. 8 i februar 1889 og er ofte kreditert Hans Jæger. Blant budene er «du skal hade og foragte alle bønder» og «du skal ta live a dei». Imidlertid skriver bl.a. Ketil Bjørnstad i den biografiske romanen Jæger: en rekonstruksjon at bladets utgivere, Johan Collett Michelsen samt Oda og Christian Krohg, selv skrev teksten som en parodi på Jæger, som de da var i krangel med.
FA Vase
The Football Association Challenge Vase er en fotballturnering for de nedre regionale divisjonene i engelsk fotball.
Inntil 1974 hadde man FA Amateur Cup, men i 1974 begynte spillere i de øverste amatørklubbene å tjene penger og da splittet man turneringen opp i FA Trophy og FA Vase.
Over 200 lag spilte i den første seongen i 1974/75 og Hoddesdon Town FC vant finalen 2–1 over Epsom & Ewell FC foran 9000 mennesker på Wembley.
Billericay Town er det eneste laget som har vunnet FA Vase tre ganger. Det skjedde i 1976, 1977 og 1979. I den siste finalen, mot Almondsbury Greenway, vant laget 4-1 og spissen Doug Young scoret hat-trick. Det var det første hat-tricket som ble scoret i en offisiell kamp på Wembley siden Geoff Hurst gjorde det samme i VM-finalen i 1966. Doug Young var forøvrig i flere proffklubbers søkelys, men måtte legge opp på grunn av skader.
Det er nå bare lag i 9 nivå i England og under som får spille i FA Vase.
Sean Cunningham
Sean Cunningham (født 24. januar 1993) er en amerikansk fotballspiller. Han spilte for Molde Fotballklubb. Cunningham var på utlån til Stabæk Fotball i 2012-sesongen. Han kom til Molde før 2011-sesongen etter å ha blitt hentet av Moldes nye manager Ole Gunnar Solskjær.
Han var på prøvespill i Molde under deler av sesongoppkjøringen til 2011-sesongen før han skrev kontrakt med Molde på sin 18-årsdag. Han er en forsvarsspiller, og var en bekjent av Joshua Gatt som også ble hentet av Molde før 2011-sesongen.
Audi S8
Audi S8 er en sportslig versjon av Audi A8, begge bilene har samme karosseri.
Audi S8 er utstyrt med en 5,2 liters V10 fra Lamborghini Gallardo.
WISE J1049-5319
WISE J1049-5319 (fullt navn WISE J104915.57-531906) er et binærsystem av to brune dverger som ligger 6,5 lysår unna jorden. Med det er det det tredje nærmeste stjernesystemet til jorden, det nærmeste som er oppdaget siden 1916, da Barnards stjerne ble oppdaget.
Systemet ble oppdaget av Kevin Luhman på bilder tatt av Wide-field Infrared Survey Explorer (WISE), og oppdagelsen ble kunngjort i 2013.
Bondetogene 1818
Bondetogene i 1818 var to tog av bønder fra Hallingdal og Ringerike mot Christiania i 1818. Bøndene ville tvinge Stortinget til å endre Norges pengepolitikk.
Bakgrunn
Bakgrunnen for bondetogene var dels sølvskatten, dels de dårlige tidene som følge av nedgangen i trelasthandelen. Stortinget 1818 hadde vedtatt å opprettholde sølvskatten, og kun gi mindre lettelser for dem som ikke var i stand til å betale. Svikten i trelasthandelen førte dessuten til at bøndene i Drammens oppland ikke hadde penger til å betale de ordinære skattene.
Det hadde allerede vært flere bondeopprør på slutten av 1700-tallet og begynnelsen av 1800-tallet. Årsakene var som oftest økonomiske. Ingen av aksjonene var væpnede, men dersom antydning til vold forekom, vanket det harde straffer, for eksempel tukthus for lederne. I Christian Vs Norske Lov sto det at den som protesterte mot kongens bud på tinget eller i annen offentlig forsamling, hadde forbrutt ære, liv og gods. Da den norske Grunnloven ble skrevet i 1814, ble ingen av disse lovene opphevet. Grunnloven åpnet for militær maktbruk mot borgerne dersom de forstyrret ro og orden.
Forløp
En av lederne for motstanden mot pengepolitikken var fra begynnelsen av Halvor Hoel, storbonde fra Ringsaker. Han knyttet kontakter over hele Østlandsområdet og skrev søknader som skulle spres i bygdene for å signeres og sendes inn til Stortinget. Da dette ikke førte frem, ble det planlagt å utferdige en felles petisjon fra hele Østlandet. I noen bygder ble det i slutten av juni og begynnelsen av juli 1818 valgt utsendinger som skulle reise til Hoels gård. På et møte hos Hoel ble det besluttet at bøndene skulle møtes i Christiania 20. juli.
Bøndene kom sammen i Christiania, men Halvor Hoel var ikke blant dem; han foretrakk å holde seg i bakgrunnen. Det ble utferdiget en adresse, og 22. juli kom en deputasjon på 30 bønder for å legge den frem for Stortinget. I adressen ba de om at de økonomiske byrdene måtte lettes, og at de måtte få lån for å betale skattene. Stortingspresident Sverdrup mottok adressen, men kunne meddele at pengelovene alt var vedtatt. Han lovet likevel å legge adressen frem for Stortinget neste dag. Noen av bøndene fikk være til stede. Stortinget vedtok imidlertid med 40 mot 32 stemmer at adressen ikke skulle leses opp, fordi den måtte behandles som alle andre henvendelser til Stortinget. Bøndene lot adressen trykke i Christiania Intelligentssedler, og reiste så etter hvert hjem.
Da det ble sagt at kongen skulle komme til Christiania 10. august, reiste en ny gruppe bønder inn til byen. Da han likevel ikke kom, måtte de nøye seg med å overbringe Stortinget en ny petisjon 8. august. Også nå var bøndene til stede i salen, og liksom sist forkastet Stortinget opplesningen av adressen; denne gang med 46 mot 19 stemmer. Etter avvisningen møttes bøndene på torget i Christiania 10. august. De vedtok at bøndene skulle samles komme i flokk inn til byen 26. august.
Det første bondetoget
Selv om det ble arbeidet for å samle flest mulig bønder, var det stort sett bare folk fra Valdres og Ringerike som virkelig kom av sted. Da stattholderen, Mörner, fikk melding om bevegelsen, samlet han statsrådene Wedel, Motzfeldt, Diriks og Treschow til møte 29. august. De andre statsrådene var reist for å delta i kongens kroning. Garnisonen i Christiania ble satt i alarmberedskap, og det ble sendt ut patruljer på veiene inn mot byen. Neste dag, 30. august, fikk statsrådet imidlertid melding om at bøndene hadde blitt overtalt til å vende hjem. 4. september kunne stattholderen rapportere til kongen at alt var rolig.
Det andre bondetoget
Slik endte det første bondetoget, men det ble straks agitert for et nytt tog. Det ble bestemt at bøndene skulle møtes på Sundvollen 12.–13. september, for så å gå inn til byen i samlet flokk. Denne gangen møtte bønder fra Hallingdal, Ådal, Ringerike, Sigdal og en del av Valdres. Til avtalt tid var det møtt frem mange hundre bønder på Sundvollen.
Stattholderen fikk melding om det nye toget 8. september. Da det ble meldt at bøndene var på vei over Krokskogen om kvelden 13. september, ble borgerkorpset mobilisert, og patruljer sendt ut på veiene som sist. Da man neste morgen fikk melding om at bøndene hadde nektet å vende hjem, fikk slottsfogd Marcus S. Lyng kommandoen over 160 soldater og 2 kanoner. Natt til 15. september omringet han bondeflokkene omkring Bærums Verk, Jonsrud i Lommedalen og på Krokskogen. 300 bønder ble arrestert.
17. september fikk statsrådet beskjed om at bøndene i Lier var på vei mot Sandvika. Lyng ble sendt ut igjen og vendte tilbake med 22 nye fanger. Det var slutten på urolighetene; snart kunne borgervæpningen permitteres og soldatene sendes hjem.
Etterspill
Alt før det andre bondetoget hadde regjeringen oppnevnt en forhørskommisjon, ledet av justitiarius J. C. Berg, for å lede forhørene av de arresterte bøndene. 300 bønder ble brakt inn til forhør på Akershus festning. Disse ble sendt hjem etter hvert, unntatt fem som ble mistenkt for å være ledere. Lederne ble dømt til både straffarbeid og store bøter, men ble senere benådet til kortere straffer.
Da forhørskommisjonen avsluttet arbeidet i desember, ble den avløst av en undersøkelseskommisjon, opprettet ved kongelig resolusjon av 19. januar 1819, med J. Wulfsberg og H. C. Smith som medlemmer. Disse ble igjen avløst av en domskommisjon som skulle granske 17 menn utpekt av undersøkelseskommisjonen. Blant disse var Halvor Hoel.
I domskommisjonen satt sorenskriver Christopher Weidemann og J. C. Preus. De felte dom i sakene 17. juli 1821. Hoel og an annen ble frifunnet, mens to andre ble dømt til to års festningsarbeid, og atter andre til ned til fem års fengsel. Dommene ble anket til Høyesterett, som avsa endelig dom 14. mars 1826. Denne gang ble Hoel dømt til ett års festningsarbeid, tre fikk tre års festningsarbeid, én ble frikjent og resten fikk dommen stadfestet.
Gladstad
Gladstad er et tettsted og administrasjonssenteret i Vega kommune i Nordland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger på øya Vega.
Her ligger blant annet Vega Bygdemuseum og Vega kirke.
De hundre dagene
De hundre dagene var perioden fra Napoléon Bonaparte rømte fra Elba til han ble deportert til St. Helena, perioden 13. mars til 8. juli 1815.
I 1815 rømte Napoléon Bonaparte fra øya Elba. Vel tilbake i Frankrike klarte Napoléon Bonaparte å samle en hær på mellom 280 000 og 300 000 veteraner fra tidligere felttog, og tok makten i Frankrike igjen. Dette resulterte til slutt i slaget ved Waterloo – der Napoléon Bonaparte tapte. Som straff ble han sendt i eksil til St. Helena, der han døde i 1821.
Støy (musikk)
Støy er en musikksjanger som bruker lyder som under normale forhold vil kunne oppfattes som bråk, som grunnelement.
Støy kan lett forveksles med lydkunst. Forskjellen på disse er at lydkunst fokuserer på særpreget ved hver enkelt lyd, mens støy dreier seg om den støyende effekten av alle musikkens elementer.
Jens Aure
Jens Ivar Aure (født 16. juli 1913, død 26. januar 2001) var en norsk embetsmann. Han var i flere år på 1970- og 1980-tallet direktør for Direktoratet for statens skoger.
TA (Tiré par l’artiste)
TA er en forkortelse for Tiré par l'Artiste, (også forkortet TplA og varianten TPLA) som er fransk for at kunstneren selv har utført alle deler av den grafiske prosessen fra å lage en trykkplate, til å kjøre trykket gjennom den grafiske pressen og sett over det bestemte eksemplaret før h*n signerer og nummererer det.
K.E.(kunstnerens eksemplar) er benevnelse for trykk som kunstneren har rett på utenom ordinær nummerering. Prøvetrykk skal være merket Prøvetrykk eller tilsvarende, og regnes som av mere usikker verdi i forhold til ordinære.
Enkelte kunstnere er kjent for alltid å utføre dette arbeidet selv, og vil sjelden skrive noe utover serienummer, tittel og signatur. Andre finner prosessen med å fremstille eksempelvis 250 like arbeider noe ensformig, og overlater platen til et firma som har dette som spesialitet. Dersom kunstneren så har deltatt i forberedelsen av de første prøvetrykkene, og ikke særlig lengre, vil noen få eksemplarer kunne bli merket med TA.
Både nummerering og slik merking er en del av et kvalitetssikringssystem, som var ment å gi en kjøper bedre mulighet til å vurdere om verket var eller kunne bli av større eller mindre verdi.
Georgij Gapon
Presten, politiagenten og fagforeningslederen Gapon var mannen som i 1905 ledet en arbeiderdeputasjon til tsarens Vinterpalass, det resulterte i en massakre på demonstrantene, i ettertid kjent som den blodige søndagen.