cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svalbards geologi
Nord-Atlanteren åpnes i perm
Viktige fossilfunn er armfotinger, krinoider, koraller og bryozoer (Kapp Starostin). Enkelte geologer mener at deler av Barentshavet igjen ble landfast i noen millioner år i slutten av perm, en indikasjon på at det stadig stigende havnivået i karbon-perm ble bragt på retur. Sandsteinsformasjoner som oppstod på grunt vann kan muligens inneholde olje, noe et funn på Finnmarksplattformen lengre sør i 1993 viste. Perm avslutter jordens oldtid med en masseutsletning som markerer en ny epoke ved inngangen til mesozoikum.
Sedimenter og svaneøgler i mesozoikum
Ved overgangen fra perm til mellomtida med trias for 251 millioner år siden, avfødte masseutryddelsen et nytt dyreliv, med dinosaurer på fastlandet i Norge og Norskehavet, og muslinger, blekksprut, fisk og fiske- og svaneøgler i nordhavet ved Svalbard. Disse dyregruppene utviklet seg enda mere i den påfølgende jura. Allerede i trias nærmet Barentshavet seg 50° nordlig bredde og klimaet ble klart temperert og fuktigere, noe som medførte økt avsetning av sand og andre sedimenter. Samtidig steg havet da ismassene sør i Pangea smeltet. I hele trias var fjellrekken langs vestkysten landfast og forbundet med Grønland (Vardebukt). Bjørnøya lå på en høyde som var vekselvis landfast og oversvømt, med bare tynne sedimentlag fra trias som resultat. Også på Svalbard er lagene fra tidlig trias tynne, bare 10–40 meter, og er dominert av leirstein fra tiden med havstigning (Bravaisberg), og sandstein fra tiden med havnivåreduksjon som ved Festningen. I Palanderbukta på Nordaustlandet ligger et tynt lag av meget hard, mørk doleritt fra trias som et erosjons-beskyttende lag over mykere sandstein fra perm.
Utover i trias ble også de høyeste områdene i øst igjen landfaste (Vikinghøgd), med brede elvesletter som brakte slam via strandkanter og deltaer langs forkastningene og inn i grunnhavet som nå bare dekket det sentrale Spitsbergen fra nord til sør. Slamstein fra midtre trias (Botnehei) hadde stort innslag av både fosfat og organisk materiale fra marine alger, og er avsatt midt og øst på Spitsbergen, på Edgeøya, Barentsøya og lengre ute i Barentshavet. På Svalbard ble denne slamsteinen for hundre år siden kalt «oljeskifer», og det ble gjort prøvedrift på fosfat ved Kapp Thordsen i Isfjorden.
På Bjørnøya er det funnet en tre meter lang og om lag 220 millioner år gammel panserpadde fra midtre trias. Det er rikelig med fossiler i slamsteins-lagene langs sørkysten av Isfjorden, bl.a 135 millioner år gamle musling- og blekksprutskall fra jura, 100 millioner år gamle avtrykk av dinosaurer, og 65 millioner år gamle plantefossiler og kull fra tertiær. Fossiler av dinosaurer fra trias-jura er funnet i f.eks. Festningen geotopvernområde som ligger ytterst ved Isfjorden på grensen mellom de yngre midtmassene og de kaledonske dekkene i vestbeltet. Plantedekket bestod hovedsakelig av moderne karsporeplanter og bartrær.
Havbunnsavsetninger i jura og kritt
Sent i trias var det bare østre og sørøstre Svalbard som stod under vann, og stadig mer organisk slam ble avsatt (Tschermakfjell). Slammet har avsatt en jernholdig, rød leirstein kalt sideritt, eller «purpurskifer». Samtidig førte platebevegelser til heving av områder rundt Svalbard med økt sand- og slamavsetning øst på øygruppen som resultat (De Geerald). Nå oppstod store deltasletter hvor karsporeplanter, alger og andre sumpplanter sank til bunns og skapte kull-leier på Hopen og i Barentshavet i sen trias. Etter hvert ble nesten hele Barentshavet fylt opp og landfast og klimaet varmt og fuktig med stor erosjon, noe som bevitnes i dag av skiftevise lag av lys kvartsitt-sandstein og rødere leirskifer på Spitsbergen (Knorringfjell) fra overgangen mellom trias og jura. Bare Barentsøya og Edgeøya lå da fortsatt under havnvået.
Kong Karls Land fikk en dreining fra sand- til slamtilførsel ettersom dette relativt grunne havet trakk seg tilbake. Det grunne havet skapte lite trykk på sedimentene, og de små øyene har derfor fine lag av lys og mørk sand- og slamstein som kan skjæres med kniv.
I jura var Spitsbergen og øyene i sørøst tidvis dekket av hav, men fortsatt var havet grunt. De store sand- og slamsteinavsetningene skjedde i denne perioden i øst – på Nordaustlandet, Barentsøya, Edgeøya og småøyene lengre øst og sør. Strandkysten med elvedelta-avsetninger av sand og slam nådde Hopen, Kong Karls Land og Hinlopenstredet østfra (Svenskøy, Kongsøy). Senere i jura ble hele Svalbard oversvømt og det ble avsatt fosfatrike, tynne lag av kalksand (Brentskardhaug). På Vest-Spitsbergen var havet dypere og ga godt sammenpressede, tynne sandsteinslag fra jura. Riftdannelsene i Norskehavet forplantet seg aldri lengre nord enn til Bjørnøya, som ble hevet, men ikke landfast. Havet var varmt og fullt av marint liv, og ga grunnlag for oljerikdommer over hele verden. Men det dekkende havet over Svalbard ga derimot ganske liten sedimenttilførsel og gjør det lite sannsynlig med oljefunn fra jura-kritt her. Svart eller mørkt grått slam fra jura har avsatt skiferaktige bergarter over mye av Svalbard, men de er bare bevart i Grønfjorden samt i et langt belte fra Bohemanflya, Janusfjellet og Adventfjorden i nordvest til Agardhbukta i sørøst, samt videre derfra til Kong Karls Land (Agardhfjell, Rurikfjell). De inneholder fossiler av muslingen Buchia, andre bløtdyr og ammonitter, for eksempel på østsiden av Adventfjorden. På Janusfjellet er det dessuten funnet en fiskeøgle samt svaneøglen Tricleidus svalbardensis fra sen jura. Ved overgangen til kritt overtar en gul-grønn leirstein av glaukonitt (Myklegardfjell), som kan tyde på dypere hav.
Ved inngangen til kritt-tiden for 145 millioner år siden, ble kontinentalskorpen hevet fra nord og det nordlige Svalbard ble mere tørrlagt – nordfra og sørover. Dette økte avsetningen av sand og slam nordfra. Samtidig steg havet og nådde sent i kritt sitt høyeste nivå noensinne – kanskje hele 350 meter høyere enn i dag – og stoppet tørrleggingen. Samtidig var Barentsområdet lengre sør og vest også en tilsvarende høytliggende plattform som hindret de norske havriftene fra å trenge østover – de trengte i stedet nordover over Svalbard. Bassenger ble dannet i Sentral-Spitsbergen og utenfor Sørkapp, samt ved Kong Karls Land og Bjørnøya. Sprekkesonen og strekkingen i jordplatene medførte at Svalbard gled lengre bort fra Nord-Grønland. I bassengene ble det avsatt hele 500–700 meter tykke sedimenter i løpet av kritt, mens lagene utenom bassengene er på 200–300 meter med mye avsetning av kalkstein basert på det yrende dyrelivet i havet. Svært mye av lagene er derimot erodert bort i ettertid, men det er betydelige sedimentrester i Sørkappbassenget og Olgabassenget, tilsvarende som i Hammerfest-, Tromsø- og Helgelandsbassengene. Langs nordkysten av dagens Isfjorden ble sand og slam avsatt blant annet ved Grønfjorden (Helvetiafjell). Ved Festningen ytterst i fjorden står de nederste sandsteinslagene vertikalt og danner formasjonen – med fotavtrykk av ulike dinosaurer i sandsteinen. Sentralt på Spitsbergen ble det avsatt tykke sedimentlag (Carolinefjell). Laget er tykkest i sør hvor det har vært mindre erodert, inntil 1 000 meters tykkelse mot bare 200 meter nord i det sentrale Spitsbergen-bassenget.
Ved Bjørnøya var det avsetning av kalkstein og mergel i grunt hav (Kviting). Et annet spesielt fenomen i tidlig kritt var sprekkdannelse mellom Alaska og Asia som forplantet strømmer av lava vestover til Franz Josef Land og Kong Karl Land – en av de få vulkanske restene på Svalbard. Disse vulkanlagene ga en erosjon som avsatte skittengrå-grønne sandsteinslag i de øvre lagene av Helvetiafjellformasjonen, både på østlige Spitsbergen, Barentsøya og Edgeøya.
Betydelig havbunnsspredning i verdenshavene ga mye utsig av CO2 i kritt, og dermed jevnt høy temperatur kloden over; 10 °C høyere enn 2006 og med isfrie, skogdekte polområder. Vi finner rester av de tempererte løvskogene i fossiler fra kritt i for eksempel Longyeardalen. Frøplantene utviklet seg raskt i kritt. I dyreriket hersket fuglene og dinosaurene, med funn av blant annet Iguanodon fra Svalbard. Ellers var marine skalldyr og alger sammen med krypdyr som kjempeskilpadde, fiske- og svaneøgler viktige i alle oversvømte områder, som i Sentral-Spitsbergen. Kritt avsluttes med en masseutrydding av de store krypdyrene.
Kenozoikum og kullet på Svalbard
Inngangen til paleogen (tertiær) og jordens nytid kenozoikum for 65 millioner år siden, markerer en fortsettelse av sedimentavsetningene på sentral-Spitsbergen (Aspelintopp). I denne perioden skjedde det stor havbunnsspredning hvor først Norskehavet, og deretter Grønlandshavet åpnet seg kraftig. Forut for dette var det noe strekking i jordskorpen mot Svalbards vestkyst, og sammen med den påfølgende havbunnsspredningen ved Grønlandshavets utvidelse for 35–30 millioner år siden, skapte dette sterke forkastninger og graben-dannelse ved blant annet Forlandet. Fjellkjeden langs vestksten av Svalbard ble foldet opp og Spitsbergen ble presset sammen med anslagsvis 10 kilometer. Dette sees idag som sterke foldebelter i fjell nord for Isfjorden og i Midterhuken i Bellsundet. Det er også synlige skyvedekker flere steder i Oscar II Land og Wedel Jarlsberg Land. Fjellkjededannelsen fra vest presset mot sentralbassenget på Spitsbergen og bygde opp en vertikal «brett» langs Grønfjorden.
Samtidig ble hele Barents- og Svalbardområdet sterkt hevet. I løpet av kenozoikum ble Svalbard hevet hele 3 000 meter, mest i nord. De hevede områdene ble deretter sterkt erodert, men det er fortsatt et synlig trekk at fjellområdet på Spitsbergen heller sørover. Den sterke erosjonen i hele området har fjernet mye av kenozoikum-lagene i Barentshavet med unntak av Hammerfest- og Bjørnøybassengene. I sentralbassenget på Spitsbergen kan de samme lagene studeres på land.
Under havbunnsspredningen i paleogen oppstod det vulkanisme som blant annet la grunnlag for Jan Mayens framvekst, og det er vulkanske basalter også i Andrée Land og ellers rundt Woodfjorden i nord. For 25–10 millioner år siden dekket et inntil 400 meter tykt lag av mørk lavastein de røde devonskiferne i fjellområdet mellom fjordene i Andrée Land. På enkelte fjelltopper ligger hard basalt igjen som en beskyttelse mot forvitring. Vulkanismen i Atlanterhavet medførte at CO₂-mengder og temperaturer steg inntil en påfølgende nedkjøling startet i neogen (kvartær) for 2 millioner år siden. Dette var ledsaget av at Norge og Svalbard drev videre nordover – så sent som ved inngangen til paleogen for 65 millioner år siden lå Svalbard bare 60° nord. Det var temperert løvskog med mye bøk på Svalbard, mens strendene langs havbukten var preget av torv mellom elvene. Gastropoder (snegler) og mange slags muslinger og fisk overtok havene. En midlertidig utvidelse av havbukten i sentralbassenget før eocen, for ca. 60 millioner år siden, ga oversvømming av nye deler av sentralbassenget og avsetning av sandstein nye steder (Basilika, Grumantby). De øverste, sedimentære lagene fra paleogen og neogen ligger således over de kullførende lagene fra tidlig-paleogen. Vi ser utspring av sandstein fra Basilika- og Grumantby-formasjonene som tydelige framstikkende former i fjellene rundt Longyearbyen. I eocen fra om lag 55 millioner år siden økte avsetningen av sedimenter (Frysjaodden), og snart ble dette så omfattende at avsetningene fylte opp sentralbassenget og bygde opp fast land fra vest mot øst (Battfjell). Denne nye kyst-oppbyggingen sees i fjellene som skråstilte lagstrukturer (klinoformer) på tvers av de generelle sedimentlagene, eksempelvis i Adventtoppen like ved Longyearbyen. Da havbukta ble fylt igjen, oppstod det bare sedimentdanning i elvedalene (Aspelintopp), hvor torvvekst ga de øverste, tynne kullagene.
Sentralt på Spitsbergen er det dannet kull av plantemateriale – forkullet sumpskog fra kritt, og forkullet torv og løvtrær fra paleogen (tertiær) som er inntil 65 millioner år gammel. Planteslekter i de frodige, delvis sumpaktige skogene var blant annet lønn, hestekastanje, snelle, Ginkgo, Glyptostrobus, Koelreuteria, Metasequoia, Nyssidium, Osmunda, platan, Pseudolarix, Sequoia og Taxodium. Dette er blant de yngste kulleiene vi kjenner til – kull forbindes andre steder oftest med den langt eldre karbon-perioden. I dagens kullfelt er det lag fra kritt og paleogen som utnyttes (rosa og rødt på kartet lengre oppe i artikkelen), og det er hele fem vertikale lag (fløtser). Den nederste Svea-fløtsen er fem meter tykk og består av rent, høyverdig kull. Den midterste kalles Longyearbyen-fløtsen og utnyttes både der og i Barentsburg. De øverste, tynne fløtsene fra torvvekst i elvedalene har også vært forsøkt utnyttet.
Istider og løsmasser
Ved inngangen til neogen (kvartær) for 2,7 millioner år siden innledet jordkloden et dramatisk klimaskifte med overgang til istider. De resulterende isbreene førte til mye produksjon av løsmasser i form av morener, blokkmark og steinur over hele det sentrale Spitsbergen og andre øyer. Siden landhevingen samtidig har vært stor, i alt 3 000 meter i løpet av paleogen og neogen, er løsmassene fra isbre- og elvepåvirkning spredt over en rekke høydelag i store områder. Svalbard var dekket av is både i Saale- og Weichsel-istidene. Et viktig produkt av istidene er de brede strandflatene i nord, som kalles fly langs kystene av Svalbard. En av de største strandflatene på hele Svalbard er Nordenskiöldkysten sør for utløpet av Isfjorden. Dessuten gravde isen ut elvedaler til veritable fjorder, eksempelvis Van Mijenfjorden.
I mellomistidene var det mildt og det ble avsatt både sedimentære og marine materialer som blåskjell og andre bløtdyr. Dette skjedde både i siste mellomistid (eem) fra Billefjorden og under den sterke avsmeltingen for 10 700 – 4 500 år siden. Dagens isbreer på Svalbard er i mange tilfeller maksimalt 3 000 år gamle, ifølge analyser av bunnslam som er tatt i boreprøver fra Linnévatnet ved Festningen geotopvernområde. Det var varmest for 8 200 til 6 500 år siden, men det var også svært mildt i flere perioder også etter dette. Blåskjell, som ikke finnes idag, er funnet i lag rundt Isfjorden fra etter siste istid.
Istidene omfattet også en siste episode av vulkanisme i Bockfjorden, hvor Sigurdfjellet utgjør en inntil 1 million år gammel vulkan med rester av både tilførselsganger og tilknyttede varme kilder. Den er forbundet med en manteldiapir nordvest for Svalbard.
Fjell-Ljom
Fjell-Ljom er lokalavisa for Røros og Holtålen. Den trykte utgaven utgis hver torsdag, mens nettutgaven oppdateres hver dag.
Fjell-Ljom kan føre sin historie tilbake til 8. januar 1886. I 1979 gikk avisa konkurs etter å ha tapt aviskonkurransen mot Arbeidets Rett, og la ned utgivelsen. Takket være lokal interesse ble driften tatt opp igjen i 1993 da den gjenoppstod som ukeavis. Avisa var lenge Venstre-avis og ble stanset i 1943 fram til krigens slutt.
Fjell-Ljom har huset en rekke kjente kulturpersonligheter opp gjennom tidene, den meste kjente er forfatteren Johan Falkberget. Fjell-Ljom utgis av selskapet AS Avisdrift Røros. Ansvarlig redaktør og daglig leder er Nils Kåre Nesvold.
Fjell Ljoms tidligere lokaler for redaksjon og trykkeri ved Hyttelva, der avis og trykkeri holdt hus siden 1986 et pressemuseum.
Opplag
Kilde for perioden 1947–1995: Sigurd Høst: Aviskonkurransen, IJ 1996 (ISBN 82-7147-159-7). Tall etter 2004 er bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.
Minuswelt Musikfabrik
Minuswelt Musikfabrik, eller bare Minuswelt, er et uavhengig tysk plateselskap for band innen sjangrene elektronika, industrial og gothic. Flere band har utgitt på Minuswelt, inkludert Controlled Fusion, Decree, In Strict Confidence, Run Level Zero, Pzychobitch og YelworC. Plateselskapet ble grunnlagt av Dennis Ostermann og er idag basert i Breuberg.
Syslå
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard, er Syslå en ganske liten elv i Hobsyssel. Elva ligger i Østfjerdingen, og navnet betyr rett og slett Syssel strøm. Utspringet til Syslå ligger oppe i høylandet av Grønnliene, og derfra renner den mot sør, før den svinger og fortsetter mot sørøst. Ved Vidjubotn blir den møtt av Tistilbekk, og renner så rett østover helt til Syslå selv møter den store elva Brennvina.
Syslå renner inn i Brennvina (Baranduin) like under Djuphølen, og ved dens munning skapes det myrlendte området kjent som Overskjel-myrene. Syslå renner inn i Brennvina nesten like ovenfor det stedet hvor Vidjuvingla renner inn i Brennvina fra vestsiden.
Styggdalen (Oslo)
Styggdalen er en parkeringsplass på Bogstad i bydel Vestre Aker i Oslo. Den ligger på østsiden av Sørkedalsveien et stykke sør for plassen Zinober.
Navnet ble offisielt vedtatt i 2014, men skal ha en viss lokal tradisjon før navnevedtaket.
Carrasco internasjonale lufthavn
Carrasco internasjonale lufthavn (spansk: Aeropuerto Internacional de Carrasco) er hovedlufthavnen til Montevideo og den største i Uruguay. Den ligger i landsbyen Ciudad de la Costa.
Ankring
Ankring eller forankring er i psykologien en tankefeil som går ut på å legge for stor vekt på et enkelt holdepunkt når det skal gjøres en vurdering. Ankringseffekten fører til at senere informasjon blir veid opp mot den første informasjonen («ankeret»), selv om den kan være helt irrelevant for beslutningen. Dette fører til at «ankeret» blir målestokk for informasjon det senere blir sammenlignet med. Effekten ble særlig utforsket eksperimentelt av Daniel Kahneman og Amos Tversky.
For eksempel kan prisen som det forhandles om i en bruktbilhandel være «forankret» i det den første prisen som nevnes i diskusjonen, snarere enn reell markedspris.
Psykologiske forsøk har vist at helt irrelevante tall kan fungere som anker, for eksempel kan prisen en personer er villig til å betale for en vare med ukjent verdi bli sterkt influert av to tilfeldige tall en ble bedt om å skrive ned rett før en skal vurdere pris (som for eksempel å skrive ned to siste siffer i eget personnummer).
MS «Oslofjord» (1938)
Skipet
Passasjerkapasiteten var 860 passasjerer fordelt på 152 i lugarkategorien kabinklasse, 307 på turistklasse og 401 på 3. klasse. Alle lugarene hadde regulerbart ventilasjonssystem og vask med kaldt og varmt vann, mens bare de dyreste lugarene hadde bad og dusj. Besetningen var på 310. MS «Oslofjord» var NALs første skip med innvendig svømmebasseng - som lå på F-dekket langt nede i skipet. Den norske arkitekten Georg Eliassen var ansvarlig for utformingen av innredning og interiør. Treslagene som var mest brukt i innredningen var furu, ask og eik, og kunstnere som sto for utsmykningen var blant andre Alf Rolfsen, Axel Revold, Maja Refsum og Per Krohg.
Ankring
Ankring er også et begrep i pseudovitenskapen NLP, men da i en annen betydning av ordet.
Knut Hjalmar Ferdinand Frænkel
Knut Hjalmar Ferdinand Frænkel (født 14. februar 1870, død 1897) (sønn av Anders Fredrik Thim Frænkel og Laura Fredrika Löfgren) var en svensk ingeniør som deltok på Ingeniør Andrées ballongferd mot Nordpolen sommeren 1897 sammen med Salomon August Andrée og Nils Strindberg.
Deltagelse i Andrée-ekspedisjonen
Frænkel var utdannet ingeniør og uteksaminerte våren 1896. På ballongferden erstattet han det opprinnelige medlemmet Nils Ekholm. Frænkel kom opprinnelig fra Jämtland og var en godt trent skiløper og atlet. Dette kom til liten nytte på ekspedisjonen da den ikke var utstyrt med ski. Frænkel reiste til Paris i mars 1897 sammen med ekspedisjonens fjerdemann, løytnant Vilhelm Swedenborg. De skulle der få opplæring i ballongflyvning av Henri Lachambre, fabrikanten av ballongen «Örnen» som skulle brukes til polekspedisjonen. Lachambre hadde året før undervist Nils Strindberg i ballongflyvning.
Da restene av Andrées ekspedisjon ble funnet i 1930 fant man Frænkels lik i en sovepose ved siden av Andrées lik.
I sin bok Ingeniør Andrées luftferd fra 1967, legger Per Olof Sundman sin kritikk av Andrée i Frænkels munn. Dette skyldes antagelig at Frænkel var den av besetningsmedlemmene som ikke etterlot seg noe skriftlige materiale.
1982 kom filmen om denne ferden, regissert av Jan Troell. Svensk tittel Ingenjör Andrées luftfärd basert på Per Olof Sundmans bok om ekspedisjonen, med Max von Sydow, Sverre Anker Ousdal og Göran Stangertz i hovedrollene.
Trivia
Knut Frænkels bror, Hans Christian Andersen Frænkel, ble senere en kjent aeronaut og fløy blant annet sammen med Andrée-ekspedisjonens reservemedlem, Vilhelm Swedenborg.
Halvøya Frænkel Land på Grønland er oppkalt etter Knut Frænkel.
Jutulhogget (Rondane)
Dette naturfenomenet ble gravd ut av store vannmasser mot slutten av siste istid. Vannmassene er i dag begrenset til Kaldbekken, som kaster seg nedover de glatte bergveggene i det fuktige, mørke og litt trolske juvet. Kaldbekken renner ut i elven Store Ula.
Juvet må ikke forveksles med Jutulhogget på Barkaldkjølen mellom Rendalen og Alvdal kommune i Østerdalen.
Tool
Tool er et amerikansk progressiv metal-band dannet i 1990.
Bandet består av vokalist Maynard James Keenan, gitarist Adam Jones, bassist Justin Gunnar Walte Chancellor, og trommeslager Danny Carey.
Musikken kan karakteriseres som alternativ metal/prog metal/heavy metal. De har et eget spesielt lydbilde, og har alltid vært et vanskelig band å sette en bestemt sjanger på.
Tool er et av den moderne musikk-scenes mest mystiske band, og gir sjelden eller aldri intervjuer om seg selv. De spilte i Norge i både i 2006, 2007 og i 2022.
Liberal teologi
Et liberalt bibelsyn er normalt historisk-kritisk, og ser på Bibelen som autoritet i grunnprinsipper, men ikke i enkeltpåbud. Et liberalt bibelsyn er slik en kontrast til biblisisme, som tolker alle detaljer mest mulig bokstavelig, og til et konservativt eller ortodokst bibelsyn, som begge anser Bibelen som moralsk autoritet både i prinsipp og i enkeltpåbud.
Definisjon
Det er vanskelig å gi en enkel definisjon av liberal teologi. I en nedsettende betydning brukes gjerne ordet liberal teologi (eller liberalteologi) om enhver teologi som stiller seg kritisk til Bibelen og som undersøker den historisk. Innenfor vitenskapen brukes begrepet mer nyansert og forsøker å forholde seg til ulike kontekster begrepet brukes i.
Historikeren og teologen Claude R. Welch har forsøkt å definere liberal teologi ved å ta utgangspunkt i fire teologiske dimensjoner:
Welch definerer liberal teologi som
Begrepets bakgrunn: Semler og høyere kritikk av Bibelen
Selve begrepet liberal teologi går tilbake til neologen Johann Salomo Semlers skrift Institutio ad doctrinam Christianam liberaliter discendam, auditorum usui destinata (1774). Semler ønsket å skjelne mellom Skriften og Guds ord. Skjelningen gjør at det blir mulig å undersøke Bibelens kanon ut ifra en historisk synsvinkel, som historiske kilder, for så å frigjøre tekstene fra det kirkelige embete, kirkens bekjennelser eller dogmene. Teologen Johann Philip Gabler fullender denne oppsplittingen helt da han i 1787 holder sin tiltredelsesforelesning ved Universitetet i Altdorf under tittelen De iusto discrimine theologiae biblicae et dogmaticae regundisque recte utriusque finibus (Om den rette skjelnen mellom bibelsk og dogmatisk teologi og den rette opptrekning av grensene til hver). Den konsekvente historiske forskning, som senere blir kalt for historisk-kritisk eller høyere kritikk, tok etter dette fart i Tyskland med bibelforskere som Johann Gottfried Eichorn (1752–1827), Wilhelm Martin Leberecht de Wette (1780–1849) og Karl Lachmann (1793–1851).
Det kantiske utgangspunkt: mennesket og den rene fornuft som utgangspunkt
Immanuel Kants (1724-1804) filosofi regnes normalt som et vannskille i filosofi- og teologihistorien. Kants forsøk på å etablere en ny epistemologi (den rene fornuft) hadde ført til at religionen var forvist til et appendiks i hans moralfilosofi (den praktiske fornuft). Sannheten kunne ikke etableres i noe annet enn måten mennesker opplever og forstår verden på, det finnes ingen snarveier for å bevise Guds eksistens (gudsbevis eller naturlig teologi) eller kirkelig autoritet (dogmer eller embete). Guds eksistens er en nødvendig antakelse for at den moralske verden skal være moralsk. Dermed er det to separate områder av tilværelsen: kunnskap (vitenskap) og handling (moral). På den måten beskytter han det newtonske verdensbilde fra Humes skeptisisme, moralen fra den newtonske determinisme, og religionen fra både skeptisismen og determinismen.
Schleiermacher: menneskets absolutte avhengighetsfølelse og historien som utgangspunkt
Friedrich Schleiermacher (1768-1834), som vanket i et veldig kristendomsfiendtlig og romantisk preget miljø i Berlin, utgav i 1799 et verk til forsvar for den kristne religion, ''Über die Religion. Reden an die Gebildeten unter ihren Verächtern'' (Om Religionen: Taler til de dannede blant dem som forakter den). Boken understreker følelseslivets (ty. gefühl) betydning for menneskesjelen og religionen har sin helt egen plass i denne. Religionen er følelsens umiddelbare bevissthet om å stå overfor det uendelige, og den er verken kunnskap eller handling. Dermed har Schleiermacher utvidet det kantianske skjema og religionen har sin plass i menneskets sjelsliv som «absolutt avhengighetsfølelse». Kristendommens uttrykker denne absolutte avhengighetsfølelse gjennom sin historie - og følgelig er Jesus fra Nasarets absolutte avhengighetsfølelse utgangspunkt for kristendommen. Jesus er «urbildet» i form av hans gudsbevissthet (dvs. kontinuerlige og ubrutte overensstemmelse med Guds vilje), og Gud er på særlig måte nærværende i ham. Frelse betyr at Jesus drar det troende menneske inn i kraften av sin egen gudsbevissthet.
Liberal teologi i Norge
I Norge var liberalteologien representert på denne tida ved Johannes Ording, Kristian Schjelderup og Einar Edwin. Da Ording ble professor i 1906, gikk den daværende kirkeministeren av i protest. Det teologiske menighetsfakultetet ble opprettet i protest mot at liberalteologien hadde fått fotfeste på Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo.
I Norge er Kristian Schjelderup den mest kjente. Ole Hallesby, som forfektet en konservativ teologi og biblesyn, skrev i 1924 boken: "Hovedforskjellen mellom positiv og liberal teologi", samme år som Schjelderup utgav: "Hvem Jesus var og hvad kirken har gjort ham til", som fokuserte på at "Jesu religion " var blitt til "religionen om Jesus", og kritiserte samtidig andre liberale teologer for å være feige.
Schjelderup og Hallesby, som var leder av Det norske lutherske Indremisjonsselskap, stod på 1950-tallet i spissen for hver sin del av Den norske kirke i "Helvetesdebatten", etter Hallesby hadde holdt en radiotale om frelse, hvor han sa:
"Jeg taler sikkert til mange i kveld som vet at de er uomvendt. Du vet at om du stupte død ned på gulvet i dette øyeblikk, så stupte du like i helvete"
Riksavisene reagerte, og det gjorde også Schjelderup. I et innlegg i Aftenposten seks dager senere, skrev han blant annet:
''«Og jeg er ikke i tvil om at den guddommelige kjærlighet og barmhjertighet er større enn den som er kommet til uttrykk i læren om evig pine i helvete. Kristi evangelium er kjærlighetens evangelium.»''
Debatten gikk blant annet ut på om hvorvidt det fantes en evig pine i kristendommens virkelighetsoppfatning. Mye av uenighetene ligger også i spørsmålet om Jesus er guddommelig eller kun var et menneske.
Tistilbekk
Tistilbekk er en fiktiv elv/bekk fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard. Den har sitt opphav i skogen kalt Treenden ved foten av Grønnliene i den Østre fjerdingen av Hobsyssel. Den renner mot sørøst og støter på elva Syslå ved Vidjubotn. Syslå renner siden ut i elva Brennvina (Baranduin).
Full Moon
Full Moon er det tredje albumet av R&B-sangerinnen Brandy Norwood.
Hans Petter Ødegård
Hans Petter Ødegaard (født 16. juni 1959 i Oslo) er en tidligere norsk toppsyklist. Som medlem i Lørenskog CK vant han 120 km junior NM i 1976. Han gikk til SK Rye i 1979 og var dette året på Norges første lagmedalje (bronse) i VM i sykling i Nederland den 23. august 1979, sammen med svogeren Geir Digerud, Morten Sæther og Jostein Wilmann. Som medlem i IK Hero 1980-81 vant han AKAI Grand Prix i 1980. Han vant han også Tyrifjorden rundt 1980 og 1981. Tilbake i Lørenskog CK vant han NM lagtempo i 1984 med Øivind Lauritsen, Arne Ole Vold og Gjermund Thoresen. Også dette året fikk han bronse i VM i lagtempo med Terje Gjengaar, Tom Pedersen og Dag Hopen. Samme året var han med i OL i Los Angeles både for lag (nummer 10) og individuelt (der han brøt). I dag driver han sykkelbutikk på Strømmen.
Blokkmark
Blokkmark, eller blokkhav, er en naturtype som kjennetegnes av at marka er dekket av store steinblokker med lite eller intet finmateriale mellom blokkene. Terrenget er flatt, eller har en liten helning, noe som skiller blokkmark fra ur. Kjente områder med blokkmark i Norge er blant annet Femundsmarka, Rondane, Jotunheimen, Hallingskarvet, Gaustatoppen og Varangerhalvøya.
Blokkmark omfatter to ulike landformenheter. Forvitringsblokkmark (autokton blokkmark) er dannet ved forvitring på stedet (in situ) av den underliggende berggrunnen. I breavsetningsblokkmark (allokton blokkmark) er blokkene dannet et annet sted og har blitt transportert til dagens posisjon av isbreer.
Blokkmark er generelt en artsfattig naturtype, men det kan være et rikt mangfold av steinboende lavarter. Noen fuglearter trives her, som fjellrype, snøspurv og steinskvett.
Forvitringsblokkmark
Forvitringsblokkmark finnes i høyfjellet og i arktiske strøk, der frostforvitring er en viktig geologisk prosess. Blokkene er kantete, noe som viser at de ikke er blitt slipt av isbreer. Noen steder, som på Mørekysten og i Troms, finnes det forvitringsblokkmark i lave fjell ved kysten. Blokkmarkene i det norske høyfjellet dekker så store områder at all forvitring ikke kan ha skjedd etter siste istid.
Det er delte meninger om innlandsisen dekket over blokkmarkene under istidene. I for eksempel Nordfjord kan en observere en veldefinert grense mellom lave fjelltopper som er skuret av isen og høye fjelltopper med blokkhav. Forklaringen på dette kan være at isbreen var fastfrosset til underlaget på de høyeste toppene; denne typen kalde breer eroderer lite. Flyttblokker ligger noen steder på toppen av blokkhavet, noe som viser at isen har beveget seg over området.
Mange botanikere har brukt blokkhavene som støtte for den såkalte overvintringsteorien. Hvis blokkhavene ikke var dekket av is, kan de ha fungert som refugier der planter og dyr kunne overleve istiden.
Det er to konkurrerende teorier om hvordan forvitringsblokkmarkene oppstod. I en teori hevdes det at forvitring og sortering forårsaket av frost skapte blokkmarkene i kvartær, mens den andre teorien hevder at blokkmarkene ble skapt av kjemisk forvitring lenge før istidene. Det er gjort forsøk på å aldersbestemme blokkhavene utfra påvirkning fra kosmisk stråling.
Blokkhavene i høyfjellet er en del av en gammel erosjonsflate, den paleiske overflaten, dannet i en tid da klimaet i Norge var langt varmere. I noen blokkhav er leirmineralene kaolinitt og gibbsitt blitt påvist. Disse mineralene dannes ved kjemisk forvitring i varmt og fuktig klima. I den varme perioden ble fjellet brutt ned, og det ble dannet 20–30 m tykt lag av forvitringsjord. I ettertid er landskapet hevet, og det meste av jorda vasket vekk, slik at bare blokkene er igjen.
Breavsetningsblokkmark
Breavsetningsblokkmark er dannet av bresedimenter. Oppfrysning har sortert sedimentene så blokkene er blitt liggende øverst. Enkelte steder har finmaterialet blitt vasket ut av vann uten at oppfrysning har vært viktig. Blokker og steiner har en mer eller mindre avrundet form på grunn av isskuring. Denne typen blokkmark forekommer lavere i landskapet enn forvitringsblokkmark, i mellomboreal, nordboreal og lavalpin vegetasjonssone. De finnes fortrinnsvis i kontinentalt klima der den økologiske suksesjonen går sakte. Tørke om sommeren og ekstrem kulde om vinteren gjør at vegetasjon ikke klarer å etablere seg.
Bodø Motorsportklubb
Bodø Motorsportklubb ble etablert i 1989, og var de første årene delt i to avdelinger: Motorcross og trial. Motorcross-avdelingen ble etter hvert lagt brakk og klubben var i mange år en ren trial-klubb. Klubben er den eneste motorsportklubben nord for Trøndelag som har aktivitet innen trial. Klubben har i mange år hatt tett tilknytning til det som nå er Motorsenteret i Bodø.
Smiling For EP
Smiling For EP er en EP av det norske rockebandet BigBang. Den ble utgitt 18. juni 2001 og inneholdt fire nye låter samt en konsertversjon av «Long Distance Man» fra albumet Electric Psalmbook. EP-en nådde 7.-plass på VG-lista topp 20.
Sporliste
«Light Of Hope» er en cover av «The Last James'», og er skrevet av Haakon Ellingsen
Osei Bonsu
Osei Bonsu (født ca. 1779, død 21. januar 1824) var Asantehene (konge av Ashanti). Han regjerte fra 1804 til 1824. Under hans styre bekjempet Ashanti Fantekonføderasjonen og endte med å dominere handelen på Gullkysten. På akan betyr bonsu hval (den største og mest kraftfulle "fisken" i sjøen), og er symbolsk for prestasjonen hans å utvide Ashantiriket til kysten. Han døde i Kumasi og ble etterfulgt av Osei Yaw Akoto.
Strømsbråtaveien (Oslo)
Strømsbråtaveien er en vei på Bogstad i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går nordøstover fra Sørkedalsveien ved Bogstad gård, sør for Jegersborgdammen og til den tidligere husmannsplassen Strømsbråten (gnr./bnr. 13/36)
Navnet ble offisielt vedtatt i 2014.
Imereti
Imereti er en region i Georgia. Administrasjonssenteret ligger i byen Kutaisi, som også er nest største by i Georgia.
Regionen ligger vest i de sentrale delene av Georgia og den grenser til regionene Racha-Lechkhumi og Kvemo Svaneti i nord, Samtskhe-Javakheti i øst, Shida Kartli i sør, Guria i sørvest og til Samegrelo-Zemo Svaneti i nordvest.
Norsk Grafisk Forbund
Norsk Grafisk Forbund, forkortet NGF, var et norsk fagforbund for arbeidere i grafisk industri fra 1967 til og med 2005. NGF var selvstendig forbund i LO fram til 1. januar 2006, da også det ble en del av Fellesforbundet.
Historikk
Norsk Grafisk Forbund ble opprettet i 1967 da flere tidligere forbund slo seg sammen: Norsk Typografforbund, stiftet i 1885, Norsk Bokbinder- og Kartonasjearbeiderforbund, stiftet i 1898, og Norsk Litograf- og Kjemigrafforbund, stiftet i 1901. Norsk Typografforbund regnet selv sin stiftelse til 1882, da Norsk Centralforening for Boktrykkere ble dannet i Kristiania. Med sin lange historie var NGF Norges og Nordens eldste landsdekkende forbund av fagforeninger.
NGF organiserte arbeidere i grafiske fag, i kartonasje- og papirvarebransjen samt i kommunikasjons- og informasjonsbransjen. I 2004 hadde forbundet rundt 14 000 medlemmer, året etter vel 12 000, hvorav under 7000 fortsatt var yrkesaktive.
I flere byer i Norge var det typografene og boktrykkerne som var de aller første fagarbeiderne til å organisere seg, og deres forbund ble særlig viktige i den tidlige arbeiderbevegelsen i landet. Først omfattet fagforeningene håndverkersvenner og fagfolk, men fra 1890-tallet kom også mange ulærte arbeiderne med. Arbeidere som var ansatt i papir-, tremasse- og celluloseindustrien var fagorganisert i Norsk Papirindustriarbeiderforbund fra 1913 til 1988, da forbundet gikk sammen med flere andre og dannet Fellesforbundet. NGF var selvstendig forbund i LO fram til 1. januar 2006, da også det ble en del av Fellesforbundet, et fagforbund i LO med omkring 159 000 medlemmer i 2007.
1805 Dirikis
1805 Dirikis er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Themis. Den ble oppdaget 1. april 1970 av Lyudmila Ivanovna Chernykh ved Krim-observatoriet i Nauchnij.
Gamle Ormelet
Gamle Ormelet eller Tjøme kunst og kultursenter er i dag et galleri og konsertsted på øya Tjøme i Vestfold som holder åpent i sommermånedene. Gamle Ormelet åpnet i 1991, men det har vært pensjonatdrift på stedet fra 1923. En periode etter at pensjonatdriften opphørte, var det også danselokale og diskotek. Stedet drives i dag av Dorthe Endresen.
Utstillinger
Kunstutstillingene på Gamle Ormelet inkluderer hvert år flere billedkunstnere, men mange kommer igjen år etter år. Kunstnere som har stilt ut på Gamle Ormelet inkluderer maleren Lars Elling, skulptøren Nico Widerberg, Kjartan Slettemark, Knut Steen, Mario Capone og Edyta Sobieriaj.
Konserter
Gamle Ormelet er òg et velkjent konsertsted. Blant annet har Lars Lillo-Stenberg hatt konserter der siden åpningsåret. Også konsertscenen preges av gjengangere, Young Neils, Unni Wilhelmsen, Sondre Lerche, Minor Majority og Vamp er blant disse.
Publikum er både fastboende tjømlinger, tilreisende og hyttefolk.
Kong Eirik
Kong Eirik eller kong Erik kan vise til flere norske konger:
Kong Oscar IIs belønningsmedalje
Utforming
Kong Oscar IIs belønningsmedalje er utformet som en oval medaljong av gull. Medaljongen har en kongekrone på toppen. På framsiden bærer medaljongen Oscar IIs kongemonogram sammen med innskriften «broderfolkenes vel», kongens valgspråk, begge deler satt inn i en eikekrans. Baksiden bærer innskriften «til Belønning» og «1873», årstallet for medaljens innstiftelse. Medaljebåndet er mørkerødt.
Tildeling
Kong Oscar IIs belønningsmedalje ble tildelt 23 personer i tidsrommet 1873 til 1902. Medaljen ble tildelt 16 nordmenn, 5 svensker, 1 danske og 1 franskmann. Blant mottakerne var 6 kvinner.
Jambi
Jambi er en indonesisk provins på østkysten av det sentrale Sumatra.
Jambi grenser i nord mot provinsen Riau, i vest mot Vest-Sumatra, i sørvest mot Bengkulu og i sørøst mot Sør-Sumatra.
De største byene i provinsen er:
Luis Concha Córdoba
Luis Concha Córdoba (født 7. november 1891 i Bogotá i Colombia, død 18. september 1975 i Bogotá) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Bogotá 1959–1972.
Bakgrunn
Córdoba var sønn av José Vicente Concha, som ble Colombias president, og hans første hustru, Leonor Córdoba. Faren forberedte ham til hans første kommunion. Han fikk hjemmeundervisning i latin av Miguel Abadía Méndez, som var professor dor samme fag på presteseminaret i Bogotá, der Concha inntrådte i 1908 for å fortsette sine sturier i latin. Da Conchas far ble utnevnt til Colombias ambassadør til Frankrike, ble Luis med ham til Paris og studerte humaniora der. Etter tilbakekomsten til Bogotá fortsatte han sine prestestudier ved seminaret.
Prest
Concha ble presteviet 28. oktober 1916, og ble fså kapellan ved katedralskolen, og professor ved seminaret og ved Colegio Mayor de Nuestra Señora del Rosario i Bogotá til 1918, og var også aktiv i menighetssjelesorgen. Han var direktør for erkebispedømmets avis fra november 1918 til mars 1919, og igjen fra 16. august til 15. oktober 1924. Han tok videregående studier ved Det pavelige bibelinstitutt i Roma (der han studerte Den hellige skrift), og ved Saint-Sulpice i Paris. Mot slutten av 1920 ble han av helsegrunner nødt til å vende hjem før planlagt, uten å ta de akademiske grader.
Han ble utnevnt til klosterkapellan, studieprefekt, og til professor ved presteseminaret i Bogotá, og professor i religion ved Gimnasio Moderno og igjen ved Colegio Mayor de Nuestra Señora del Rosario i 1921. Concha ble senere spiritual ved seminaret i 1923. President Pedro Nel Ospina tilbød ham stillingen som universitetsrektor for Colegio Mayor de Nuestra Señora del Rosario, men han takket nei. Etter å ha undervist i bibelfag og moralteologi ved seminaret ble han prebendar i katedralkapittelet.
Biskop, erkebiskop
Den 14. juli 1935 utnevnte pave Pius CI ham til biskop av Manizales. Han ble bispeviet den 30. november samme år av erkebiskop Ismael Perdomo, med biskopene Francisco Cristóbal Toro og Crisanto Luque Sánchez som medkonsekrerende, i katedralen i Bogotá. Concha ble erkebiskop da hans bispedømme ble elevert til metropolitanerkebispesete den 10. mai 1954.
Concha ble senere utnevnt til erkebiskop av Bogotá, og dermed til den colombianske kirkes primas, den 18. mai 1959. Dagen etter ble han dessuten utnevnt til vikar for landets katolske militærordinariat.
Kardinal
Han ble kreert til kardinal av pave Johannes XXIII i 1961, med kirken Santa Francesca Romana som tittelkirke. Han deltok under Annet Vatikankonsil 1962–1964, og under konklavet 1963 som valgte pave Paul VI.
Concha var temmelig konservativ, og dermed var Colombia sene til å implementere reformene etter Andre vatikankonsil. Han forbød begravelsesmesse og rekviemsmesser for frigjøringsteologen Camilo Torres Restrepo. Han hadde sluttet seg en geriljagruppe, og ble den 15. februar 1966 drept av regjeringsstyrker i sin første våpenstrid mot den colombianske hæren.
Concha fratrådte aldersbetinget som Bogotás erkebiskop den 22. juli 1972, og som militærbiskop den 29. juli.
Kardinalen døde på Clínica de Marly in Bogotá, i en alder av 83 år, og ble bisatt i katedralen.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Nils Ekholm
Nils Ekholm (født Nils Gustaf Ekholm 9. oktober 1848 i Smedjebacken, død 5. april 1923) var en svensk meteorolog som viet seg med stor iver til studier av vind og var en pådriver når det gjaldt opprettelsen av stormvarselsstasjoner langs de svenske kystene. Ekholm deltok i flere ekspedisjoner og ble slik kjent med den svenske ingeniøren Salomon August Andrée. Han var, sammen med Nils Strindberg, opprinnelig deltaker i Andrées forsøk på å nå Nordpolen med ballong i 1896. Da vindene ikke var gunstige sommeren 1896 startet ikke ballongen det året.
Da besetningsmedlemmene kom hjem igjen til Sverige fremholdt Ekholm at ballongen ikke var tett nok og at den måtte erstattes med en betraktelig større ballong. Andrée nektet å bytte ut ballongen og Ekholm trakk seg da som medlem av ekspedisjonen. Han ble da erstattet av Knut Hjalmar Ferdinand Frænkel som sammen med Andrée og Strindberg drog avgårde med ballong mot Nordpolen sommeren 1897. Denne ballongferden endte i døden for alle tre besetningsmedlemmer.
Type 44 kavaleririfle
Type 44 kavaleririfle（四四式騎銃 – Yonyon-shiki kijū) er en karabin fra Japan.
Den er kamret for ammunisjon i kaliber 6,5 x 50 mm Arisaka, er et repetergevær, og har sylinderlås. Den tar 5 patroner i et innvendig våpenmagasin, på samme måte som Karabiner 98k.
Varianter
Det var tre varianter, hvor det var kun mindre forskjeller med bayonettfestingen og oppbevaringsrommet for pussesaker:
Jean-Étienne Guettard
Jean-Étienne Guettard (født 22. september 1715 i Étampes, død 7. januar 1786 i Paris) var en fransk naturhistoriker og mineralog.
Oppvekst
Som barn tilegnet han seg kunnskap om planter fra sin bestefar som var en apoteker og senere fikk doktorgrad i medisin.
Mens han studerte botanikk flere steder i Frankrike og i andre land begynte han å legge merke til sammenhengen mellom planter og jord. På denne måten fikk han interessen for mineraler og bergarter.
Jørn-Kristian Jørgensen
Jørn-Kristian Jørgensen (født 2. november 1954 i Oslo) er en norsk forfatter.
Jørgensen har studert journalistikk i New York (1974–1975), arbeidet i Sri Lanka og har de siste snart 30 årene vært rådgiver innen informasjon- og samfunnskontakt i Oslo politidistrikt. Han har en omfattende journalistisk produksjon bak seg, i både bøker, tidsskrifter og blader. Han har reist mye, blant annet i Sri Lanka. Han har to barn; tvillinger født 1984.
Bibliografi
Jørgensen er redaktør av organet Politipensjonisten og av Årsskriftet til Norsk Politihistorisk Selskap. Han leverer også regel messig artikler og essays til norske- og utenlandske tidsskrifter.
Riksstender
Riksstender (fra tysk Reichsstände) var representantene i Det tysk-romerske rikes Riksdag før 1806. Riksstendene var direkte underlagt riket, og ikke som andre innbyggere underlagt en landsfyrste.
De riksumiddelbare stendene som hadde sete i Riksdagen omfattet riksfyrstene, riksgrevene, riksprelatene og riksbyene. Riksbyene fikk status som riksstand senere enn de andre, rundt 1500, og ble først med freden i Westfalen i 1648 fullt ut jevnbyrdige med de andre riksstendene.
Riksdagen var delt opp i tre «kollegier», riksbyene i et eget kollegium, kurfyrstene i kurfyrstkollegiet og de verdslige og kirkelige fyrstene i riksfyrsterådet. Oppgavene til riksstendene, ut over å delta i Riksdagen, var å kreve inn skatter og utstyre tropper for Riket.
1806 Derice
1806 Derice er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 13. juni 1971 ved Perth Observatory i Bickley.
Fosna-Folket
Fosna-Folket er en avis som utgis i Trøndelag. Redaktør er Gunn Kari Hegvik.
Avisen utgis i fire kommuner på Fosenhalvøya: Ørland, Indre Fosen, Åfjord, og Osen. Avisen er i dag et heleid datterselskap av Adresseavisen, på samme måte som et stort antall andre lokalaviser i Trøndelag. Redaksjonen holder til på Brekstad i Ørland, og den har et avdelingskontor i Rissa i Indre Fosen.
Avisen ble startet 1964 av Ada Schwabe Einarsen og Jan Einarsen i deres kjeller på Brekstad, med Ada som redaktør og Jan som disponent. 16. februar 2017 reduserte avisen antall utgivelser i uken fra tre til to.
Avisen har sett en opplagsøkning de siste årene, spesielt på deres digitale plattform.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Rally Dakar 2008
Rally Dakar 2008 ville ha blitt det 30. i rekken. Det var planlagt at rallyet skulle starte i Lisboa i Portugal 5. januar 2008 og gå gjennom Europa og Afrika til 20. januar, da det ville ende i Dakar i Senegal.
Rallyet ble 4. januar 2008 avlyst grunnet terrorfrykt i Mauritania (hvor blant annet drapet på en fransk familie fant sted 24. desember 2007)
Løype
Rallyet ville startet i Lisboa i Portugal og gått gjennom Spania, Marokko, Vest-Sahara, Mauritania og Senegal. Rallyets lengde ville vært på 9 273 km. Dette ville vært en hviledag i Atar i Mauritania 13. januar.
Alternativt rally
Arrangørene av Dakar-rallyet vurderte et alternativ gjennom sentral-Europa, i Ungarn og Romania.
Gerhard Ertl
Gerhard Ertl (født 10. oktober 1936 i Stuttgart) er en tysk fysiker og professor emeritus ved institutt for fysisk kjemi ved Fritz-Haber-Institut der Max-Planck-Gesellschaft i Berlin. 10. oktober 2007 ble det kunngjort at han blir tildelt Nobelprisen i kjemi for 2007.
Han studerte ved Technische Universität i Stuttgart (1955–1957), ved universitetet i Paris (1957–1958) og ved Ludwig-Maximilians-Universität i München (1958–1959). Han tok hovedfag i kjemi ved Technische Universität i Stuttgart i 1961 og tok doktorgraden samme sted i 1965.
Ertl arbeidet først som vitenskapelig assistent og foreleser ved Technische Universität i München (1965–1968). Fra 1968 til 1973 var han professor og direktør for Technische Universität i Hannover. Deretter ble han professor ved institutt for fysisk kjemi ved Ludwig-Maximilians-Universität (1973–1986). På 1970- og 80-tallet var han også gjesteprofessor ved flere amerikanske universiteter.