cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kontentum
Kontentum ble tidligere for en stor del laget mekanisk, f.eks. vindmaskin, men nå anvendes stort sett opptak.
Lydbibliotek
Det finnes mange ferdiginnspilte lydbibliotek som også inneholder kontentum.
PRT-gruppe
En stabiliseringsstyrke ( eller en PRT (Provincial Reconstruction Team) består av militære offiserer, diplomater, og rådgivere/spesialister på gjenoppbygging, som bidrar til innsatsen for å gjenoppbygge Afghanistan og Irak. Noen av PRT-gruppene i Afghanistan, styres av individuelle europeiske NATO-medlemsland tilknyttet ISAF, mens andre styres av militære styrker fra USA, Australia eller New Zealand.
«Fredsbevarende styrke», er et annet begrep som er blitt brukt for å referere til PRT(-grupper).
ISAF-styrkenes nordområdekommando (Regional Command North)
Hovedkvarteret ligger på Camp Marmal, og er ledet av tyske styrker, med tilstedeværelse av soldater fra Latvia og Norge. 5 PRT-grupper styres derifra.
Regionskommandoen i vest (Regional Command West)
Hovedkvarteret ligger i Herat og ledes av italienske styrker. 4 PRT-grupper styres derifra.
Regional Command South
Hovedkvarteret ligger i Kandahar. 4 PRT-grupper styres derifra.
ISAF mottok ansvaret for den sørlige delen av Afghanistan, 31. juli 2006. Nederlands styrker tok over ansvaret fra Canadas styrker, 1. november 2006.
Regional Command East/Combined Joint Task Force 82
Hovedkvarteret ligger i Bagram, og ledes av USAs styrker. ISAF mottok ansvaret for PRT-gruppene i østlige Afghanistan.
I Irak
PRT-grupper ble opprettet i Irak, først i 2005. Oppdrag og sammensetning relatert til PRT-gruppene i Irak og Afghanistan, er ulike.
Det finnes 31 PRT-grupper i Irak, herunder 13 ePRT-grupper, pr. 2008.
«ePRT-grupper»
«ePRT-grupper» er en type PRT-gruppe som har et tett samarbeide med militære styrker på brigade-nivå. (Bokstaven «e» i «ePRT-gruppe», står for «embedded».)
Wild Things
Wild Things er en erotisk thriller fra 1998, med Matt Dillon, Kevin Bacon, Denise Richards, Neve Campbell og Bill Murray i hovedrollene. Den ble regissert av John McNaughton.
I noen land ble filmen sluppet under tittelen Sex Crimes. En lengre versjon av filmen, men 7 ekstra minutter ble sluppet på DVD i 2004.
En sporvogn til Begjær (1951)
En sporvogn til Begjær (originaltittel: A Streetcar Named Desire) er en amerikansk dramafilm fra 1951, regissert av Elia Kazan og med Marlon Brando og Vivien Leigh i hovedrollene. Filmen bygger på Tennessee Williams' Pulitzerpris-vinnende skuespill En sporvogn til begjær (skuespill) fra 1947.
Wild Things
Handling
To kvinnelige studenter, den populære Kelly Van Ryan (Denise Richards) og gothutseende Suzie Toller (Neve Campbell) anklager Sam Lombardo (Matt Dillon), en rådgiver på high school for voldtekt. Før dette, gir Sam Kelly en kjøretur hjem. Under rettssaken avslører Suzie at Mr. Lombardo ikke voldtok henne og at Kelly fabrikkerte påstandene fordi hun var forelsket i han og sint fordi han hadde elsket med hennes mor. Rettssaken latterliggjør Van Ryan og hele hennes familie, og Lombardo får en stor erstatning ($8.5 million), som han bruker til å pensjonere seg tidlig. Det blir så avslørt at Sam, Kelly og Suzie arrangerte skandalen med mål om å få penger fra rettssaken. De tre drar til en dårlig motellrom, og har trekant-sex.
En sporvogn til Begjær (1951)
Filmen ble innlemmet i National Film Registry i 1999, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress, filmer som regnes som «kulturelt, historisk og estetisk betydningsfulle». I 1998 ble den kåret til filmhistoriens 45. beste spillefilm fra USA på listen «AFI's 100 Years...100 Movies». Da listen ble oppdatert i 2007 lå den på 47. plass. To av replikkene fra filmen ble i 2005 rangert blant de 100 beste replikkene i amerikansk filmhistorie i kåringen AFI's 100 Years…100 Movie Quotes: Stanleys «Stella! Hey, Stella!» og Blanches «I have always depended on the kindness of strangers.» («Jeg har alltid vært avhengig av fremmede menneskers godhet.»)
Wild Things
Handling
Da police sergeant Ray Duquette (Kevin Bacon) blir mistenkelig, blir Suzie mer og mer nervøs og Sam bekymrer seg for at hun vil undergrave planen deres. Kelly og Suzie slåss, og Kelly drukner nesten Suzie, før de to elsker sammen i svømmebassenget. Sam og Kelly tar henne med til stranden, der Sam myrder Suzie med en vinflaske. I etterforskingen av Suzies forsvinning, finner politiet blod og tenner fra henne ved sjøkanten. Ray oppdager at Sam er morderen og drar til Kellys hus for å beskytte Kelly fra Sam. Men Kelly er mistenkelig overfor Ray. I konfrontasjonen mellom Kelly og Ray, blir begge to skutt, Kelly dødelig. Ray forklarer hvordan hun skjøt mot han, og at han måtte skyte i selvforsvar. Ray blir permittert fra politistyrken på grunn av hendelsen, mens Sam tilbringer tid på et tropisk feriested. Sam går på rommet sitt, og finner Ray der, da Ray og Sam har samarbeidet hele tiden.
De to drar så senere på et cruise i Sams båt, der Sam slår Ray ut i sjøen. Når Ray klatrer tilbake ombord, i live og nå med blondt hår, skyter Suzie han med et spydgevær, og Ray faller tilbake og forsvinner i vannet. Før han forsvinner, trygler han Sam for hjelp. Sam svarer han med å si «you should not have killed Kelly», og signaliserer at han og Suzie ikke hadde noen hindringer eller problemer med å drepe Ray. Da Sam slapper av, gir Suzie han en forgiftet drink og kaster han overbord. Hun seiler så båten alene tilbake til land.
En sporvogn til Begjær (1951)
Handling
Blanche DuBois, en middelaldrende engelsk-lærer på videregående skole, ankommer New Orleans. Hun møter sin søster Stella og hennes ektemann Stanley Kowalski som bor i en falleferdig leilighet. Stella ønsker søsteren velkommen som gjest, men Blanche er nedlatende og kritiserer henne ofte. Det avsløres at Blanche og Stellas familie-hjem, Belle Reve, gikk tapt på grunn av en kreditor. Blanche, som ble enke i ung alder etter ektemannens selvmord, er fattig og hadde ingen steder å reise bortsett fra til søsteren sin.
Wild Things
Handling
En serie med tilbakeblikk forklarer historien. Suzie utvikler planen, der hun ønsker å få tak i pengene fra rettssaken, som erstatning for hennes stesøster Sandra Van Ryan (Kellys mor) for å ha blitt forlatt av deres far. Suzie ønsket også å drepe Ray som hevn for at han tidligere hadde drept hennes venn, Davie. Hun manipulerte alle de andre i plottet, og gjorde det slik at Sam trodde han var mannen bak plottet, samt forfalsket sin egen død. Hun ble undervurdert pågrunn av sin fattige bakgrunn. De som kjente henne, sa at hennes IQ var omtrent 200 og hvis hun bestemte seg for noe, kunne «hun gjøre hva som helst». Når det gjaldt Kellys død, så skjøt Ray henne først, og plasserte så en pistol i hånden hennes, for å få det til å se ut som om hun skjøt først på han.
Scener
Omtrent alle scene på high school, inklusive mange scener i svømmebassenget, ble filmet på Ransom Everglades school i Coconut Grove, Florida.
En sporvogn til Begjær (1951)
Handling
Stanley mistenker at Blanche skjuler penger fra dem og kunngjør at Stella er gravid. Blanche møter Stanleys venn, Mitch, hvis høflige måte står i skarp kontrast til Stanleys andre venner. Mitch blir tiltrukket av Blanches flørtende sjarm, og romantikk blomstrer mellom dem. I løpet av en poker-kveld sammen med vennene sine eksploderer Stanley i beruset raseri, slår Stella og avslutter spillet. Blanche og Stella flykter ovenpå til nabo Eunice sin leilighet.
Etter at hans sinne avtar, betror Stanley seg angerfullt til Stella. Uimotståelig trukket mot hennes fysiske lidenskap for ham, drar hun til Stanley - som fører henne til sengs. Når uker blir til måneder, oppstår det mer spenning mellom Blanche og Stanley. I mellomtiden avdekker Stanley hennes skjulte historie om mental ustabilitet, promiskuitet og at hun fikk sparken etter å hatt sex med en mindreårig student.
Priser og nominasjoner
Filmen vant flere priser, inkludert:
Marlon Brando ble nominert til Oscar for beste mannlige hovedrolle, men vant ikke.
Ray Stevenson
George Raymond «Ray» Stevenson (1964–2023) var en britisk film- og tv-skuespiller. Han spilte blant annet rollen som Titus Pullo i tv-serien Rome (2005–2007), som ble produsert av HBO og BBC og roller som Dagonet i filmen King Arthur fra 2004, Frank Castle / Punisher i Punisher: War Zone fra 2008 og Volstagg i Thor fra 2011 og Thor: The Dark World fra 2013.
Stevenson ble født i Nord-Irland, men flyttet sammen med familien sin til Newcastle-Upon-Tyne i England i 1972. Han var gift med skuespillerinnen Ruth Gemmell i åtte år.
Kansas (elv)
Kansas River, også kjent som Kaw, er ei 274 km lang elv som munner ut i Missouri i storbyen Kansas City i delstaten Kansas, USA. Denne elva får tilsig av atskillig lengre elver, og hele vassdraget er dermed 1 196 km langt og har et nedslagsfelt på 155 000 km². Kansas-elva er ei av de mektigste og vannrikeste sideelvene til Missouri River, og renner vest-øst i hele det nordlige Kansas, og med nordlig tilførsel fra det sørlige Nebraska og østlige Colorado. Vassdraget ligger i et geologisk stabilt område. Bowersock-demningen er en flomkontrolldam som nesten ikke gir elektrisk kraft.
Smoky Hill River er med 901 km den lengste tilførselselva, som Republican River munner ut i og som danner Kansas River ved byen Junction City, 319 moh.. Sammen med tilførselselva Saline utgjør Smoky Hill River et nedslagsfelt på 31 673 km², hvorav selve Smoky Hill river drenerer 22 818 km² av dette.
Republican River er med sine 679 km den mektigste, nordlige, og nest lengste tilførselselva til Kansas River. Den starter i Colorado på 1 800 moh., og renner igjennom det sørvestre Nebraska og ut i Smoky Hill River i Kansas.
Big Blue River er en 402 km lang nordlig sideelv som starter i det sentral-østlige Nebraska. .
Micheletveien (Oslo)
Micheletveien (9–61, 2A–54) er en vei på Furuset i bydel Alna i Oslo. Den bukter seg sørvestover fra Grorudveien og ender i Professor Birkelands vei (som i sin tur ender lenger nord i Michelets vei). I tillegg finnes en ca. 200 meter lang sidegren som representerer det opprinnelige veiløpet i sør, men som i dag fungerer som adkomstvei til lagerbygninger i et område preget av næringsvirksomhet. Denne ender i en snuplass nær Sam Eydes vei, men har gangveiforbindelse på bro over til Natur videregående skole.
Veien fikk navn i 1917 etter Emil Michelet (1834–1909), som var fabrikkeier og eide gårdene Nedre Furuset (gnr. 111) og Ulsholt (gnr. 150; revet).
Fluorescens
Fluorescens er emisjon av lys av et stoff som har absorbert synlig lys eller annen elektromagnetisk stråling. Det er en form for luminescens. I de fleste tilfeller har det utstrålte lyset en lengre bølgelengde - og derfor lavere energi - enn den absorberte strålingen. Det mest slående eksempel på fluorescens oppstår når absorbert stråling er i den ultrafiolette delen av spekteret, og dermed usynlig for det menneskelige øye, mens det utstrålte lyset er i det synlige området, noe som gir det fluorescerende stoffet en distinkt farge som kan bli sett bare når de utsettes for UV-lys. Fluorescerende materialer slutter å utstråle lys nesten umiddelbart når innkommende stråling stoppes, i motsetning til fosforescerende materialer, som fortsetter å sende ut lys en god stund etterpå.
Fotokjemi
Fluorescens oppstår når et elektron i en eksitert orbital i et molekyl eller atom, går til ett lavere nivå. Det lavereliggende nivået er lavere i energi og dermed vil dette føre til ett utslipp av et foton.
Her er en fellesbetegnelse for fotonenergi med h = Plancks konstant og ν = frekvensen til lyset. Den spesifikke frekvenser av eksitert og emittert lys er avhengig av det aktuelle systemet.
Retrofleks
En retrofleks konsonant (av latin retro, bakover, og flexum, bøyd), eller kakuminal, er en språkvitenskapelig lyd som dannes med tungespissen bøyd oppover og bakover.
Norsk talemål
I norsk talemål finnes det fem retroflekse konsonanter:
Fylkesvei 438 (Oppland)
Fylkesvei 438 i Oppland gikk mellom Holungsøye i Vågå og Nord-Sel i Sel kommune. Veiens lengde var 12,9 km.
Retrofleks
Norsk talemål
Lydene «rt», «rd», «rs», «rn», «rl», «lt» og i noen tilfeller «l» har i østnorske dialekter retroflekse uttaler (for eksempel i «ert», «gardin», «vers», «garn», «barlind», «følte» og «jåle»).
Fylkesvei 438 (Oppland)
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 2614 og fylkesvei 2620.
Geotop
Geotop brukes i geologien om lokalitetstyper med karakteristiske bergarter, geologiske lag eller fossiler. Generelt er et geotop et område med svært viktige rester av geologiske prosesser, som kan gis områdevern dersom det er viktig å unngå slitasje eller ødeleggende virksomhet i området. Det strengeste geologiske områdevernet i Norge er geotopvernområdet, som vi har ett av ved Festningen på Svalbard.
Eksempler på geotoper er steder med huler, kratere, fossiler, eksempelvis av dinosaurer, synlige rester deler av underjordiske plattformer eller andre geologiske formasjoner.
Kjente geotoper
Gjennom EU er det etablert et nettverk av 37 europeiske geoparker i 15 land. De skal representere karakteristiske og viktige geologiske formasjoner. Slike geoparker består normalt av mange geotoper.
Frimurernes Sangforening
Frimurernes Sangforening Oslo er et mannskor, stiftet 1842, og dermed det eldste kor i Norge.
Blant korets mest kjente dirigenter finnes August Schrumpf (1842–1844), Friedrich August Reissiger (1844–1859), Paolo Sperati (1864–1868), Bredo Lasson (1868–1888), Olaus Andreas Grøndahl (1888–1913) og Egil Nordsjø (1942–1946).
Sandhøns
Fylogeni
Kladogrammet er i henhold til Jarvis, E.D. et al. (2014).
Ingegjerd Haraldsdatter
Ingegjerd Haraldsdatter (født 1046, død 1120) var dronning av Danmark og Sverige. Hun var datter av Harald Hardråde (1015–1066), konge av Norge, og Elisabet av Kyiv, i Norge kalt for Ellisiv Jaroslavna (1032–1070).
Ingegjerd var gift med
Ingegjerd er et gammelt navn, en sammensetting av Ing som kommer fra oldtidsgudenavnet Inge som i Yngve-Frøy og gerd som betyr ‘gård’ eller ‘beskyttelse’. Ingegjerd ble døpt etter sin mormor, prinsesse Ingegjerd Olofsdatter av Sverige (ca. 1001–1050), datter av Olof Eriksson, også kjent som Olof Skötkonung, som ble gift med Jaroslav I av Kyiv.
Uthman ibn Affan
‘Uthmān ibn ‘Affān (عثمان بن عفان) (født ca. 574/577, død 17. juni 656) er ansett av sunnimuslimer som den tredje av de fire rettledede kalifer i islam. Han regjerte fra 644 til 656.
Tidlig liv
Uthman ble født i en velstående Umayyad-familie (Banu Umayya), klan av Quraish-stammen i Mekka, noen få år etter Muhammed.
Muhammeds tidsalder (610-632)
Uthman hadde tidlig i islams historie blitt muslim, og det er sagt at han brukte en stor del av sin formue på veldedighet. Konvertering til islam forarget hans klan som var sterkt imot Muhammed. I Muhammeds tid var han også en del av den første innflyttingen av muslimer til byen Aksum i Etiopia, og senere den mest kjente emigrasjonen i islams historie, hijra fra Mekka til Medina. Uthman har ofte tjent Muhammed som hans sekretær.
Han kunne ikke delta i slaget ved Badr fordi han ble igjen i Medina for å ta seg av sin syke hustru Ruqayyah, som var datter av Muhammed, men mottok allikevel sin del av krigsbyttet fra slaget.
Umars tidsalder (634-644)
Uthman ble kalif etter kalif Umar ibn al-Khattab i år 644. Før han døde utnevnte Umar en komité bestående av seks menn til å velge hans etterfølger. I denne gruppen var Uthman og Ali og resultatet ble at Uthman ble valgt av komiteen.
Uthmans tidsalder (644–656)
Uthman regjerte i 12 år, og under hans styre ble Iran, mesteparten av Nord-Afrika, Kaukasus og Kypros erobret og innlemmet i det islamske imperiet. Hans styre ble karakterisert av en stadig økende sentralisert kontroll av inntektene fra de enkelte provinsene.
Grenseposten
Grenseposten ble tildelt Albert-prisen for beste leiravis i 1962, 1978, 1979, 1981, 2007, 2008 og 2009
Dvergbrydehval
Dvergbrydehval (Balaenoptera edeni) eller Edens hval er en liten bardehval i finnhvalfamilien og tilhører de ekte finnhvalene. Dvergbrydehvalen ble tidligere regnet som en dvergart av brydehval (Balaenoptera brydei), men i 1993 ble disse skilt i hver sin art. Det hersker imidlertid fortsatt uenighet omkring delingen, slik at noen fortsatt regner dem som underarter av samme art.
Beskrivelse
Dvergbrydehvalen er en typisk finnhval med en lang og slank, nærmest torpedolignende kropp, men den er fysisk mindre enn brydehvalen og blir derfor kalt dvergbrydehval. Den blir normalt omkring 7-10 meter (maksimalt 12 meter) lang og veier tilsvarende mindre. Hunnene blir marginalt større enn hannene. DNA-studier viser at dvergbrydehval og brydehval er individuelt nærmere beslektet med seihval enn de er med hverandre. Den samme studien viser også at Balaenoptera omurai, en nyoppdaget og ennå ikke navngitt dvergform av brydehval, må klassifiseres som en egen art. Også den skiller seg på vesentlige punkter, både gjennom DNA og morfologi, fra de to andre brydene.
Utbredelse
Dvergbrydehvalen finnes øst i Indiahavet og vest i Stillehavet, men totalbestanden er usikker. Denne hvalen holder seg i større grad enn brydehvalen til kystnære strøk, i farvann der temperaturen i vannet sjelden blir under 20 grader celsius. Den migrerer ikke som de andre finnhvalene, men beveger seg i mindre grad ut og inn fra kysten, alt etter hvordan tilgangen er på føde er i øyeblikket.
Port Foster
Port Foster er en bukt på Deceptionøya i øygruppen Sør-Shetlandsøyene i Britisk Antarktis. Port Foster er en av de sikreste havnene i Antarktis.
Deceptionøyas senter er en kaldera som ble formet av et gigantisk vulkanutbrudd, og senere oversvømt. Dette har skapt bukta Port Foster, som er omkring ni kilometer lang og seks kilometer bred. Innløpet til Port Foster er bare et par hundre meter bredt, og kalles Neptunes Bellows («Neptuns blåsebelg»).
Den bentiske sonen i Port Foster er av stor økologisk interesse på grunn av den naturlige forstyrrelsen skapt av vulkansk aktivitet. To områder er beskyttet som «Antarctic Specially Protected Area» (ASPA) nr. 145.
Bukta er oppkalt etter Henry Foster på HMS «Chanticleer», som gjorde magnetiske observasjoner her i 1830.
Dyp, bred, hellig og mektig
«Dyp, bred, hellig og mektig» er en kristelig sang med melodi og tekst av Thomas Ball Barratt, pinsebevegelsens grunnlegger i Norge.
Brachyta interrogationis
Ballblombukk (Brachyta interrogationis) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den har en østlig utbredelse i Norge.
Utseende
En middelsstor (9–19 mm) og bred trebukk. Dekkvingene, som er okergule, har en mer eller mindre spørsmålstegn-formet, svart tegning. Antennene er svarte og rundt halve kroppslengden. Hodet er fremstrakt, fasettøynene rundt utstående. Pronotum er svart, ganske sterkt hvelvet, med en knøl midt på hver sidekant og ganske lange, lyse hår. Dekkvingene er brede, med markerte skuldre, bak disse ganske tverrbrede før de rundes av i den bakre fjerdedelen. De er okergule med svarte tegninger som gjerne omfatter en bred flekk ved roten, en lengdeflekk på sidene i fremre halvdel, en stor, buet flekk som går ut til sidekanten bak og en rund flekk nær spissen- de to sistnevnte danner noe som kan ligne et spørsmålstegn. Beina er svarte og middels lange. Larven er opptil 2,5 centimeter lang og svært tettbygd. Hodet og thorax er tydelig hårete, og den har en kort tagg på det bakerste ryggleddet.
Levevis
I motsetning til de fleste andre trebukker utvikler larvene seg på urter. I Norden er den viktigste næringsplanten trolig skogstorkenebb (Geranium sylvaticum), der larven utvikler seg på røttene. Larveutviklingen tar ett eller to år. De voksne billene finnes i juni- juli, og kan lokalt være tallrike på blomster.
Utbredelse
Arten er utbredt i Nord- og Mellom-Europa og videre østover til Korea og Japan. I Norge finnes den i indre strøk på Østlandet, Trøndelag og Nord-Norge.
Hiroyuki Itō
Hiroyuki Itō (伊藤 裕之) er en japansk spillregissør, forfatter, lydeffektartist og spilldesigner hos Square Enix. Han er mest kjent for å ha jobbet på Final Fantasy-serien. Han bruker pseudonymet Shiomi når han skriver sangtekster.
Itō jobbet med feilsøking og lydeffekter på de tre første Final Fantasy-spillene. For Final Fantasy IV lagde han kampsystemet Active Time Battle. Deretter jobbet han som designer på flere deler av påfølgende spill i serien, slik som jobbsystemet i Final Fantasy V, espersystemet i Final Fantasy VI og junctionsystemet og kortspillet Triple Triad i Final Fantasy VIII. Han var også medregissør på Final Fantasy VI med Yoshinori Kitase så vel som regissør på Final Fantasy IX.
Itō tok over som regissør sammen med Hiroshi Minagawa på Final Fantasy XII etter at Yasumi Matsuno forlot prosjektet.
18. serierunde i Tippeligaen 2008
18. serierunde i Tippeligaen 2008 startet lørdag 23. august klokken 19:00 med Stabæk mot Lyn. Runden fortsatte med fem kamper søndag 24. august, fire kamper klokken 18:00 og én kamp 20:00. Runden avsluttet mandag 25. august klokken 19:00 med Vålerenga mot Strømsgodset.
Jernbyrd
Jernbyrd (norrønt járnburðr), jernprøve eller ildprøve er en betegnelse på en prøve brukt frem til sen middelalder for å teste om noen snakket sant. De som ble prøvd, skulle bære eller gå på glohett jern. Etter jernbyrden ble hender og føtter bandasjert og forseglet slik at man ikke ved bruk av salve eller annet skulle fristes til å forsøke å helbrede eller skjule sårene. Om det tre dager senere ble funnet brannsår på hender eller føtter, hadde personen ikke bevist sin uskyld.
Beskrivelse
Fra antikkens Hellas kjennes en ildprøve (gresk: pyrobasia), praktisert under dyrkelsen av Dionysos. Jernbyrden eller ildprøven var kjent fra førkristen tid blant germanerne, angelsakserne og i vikingtiden. Harald Blåtann lot seg endelig overtale til å ta dåpen etter å ha sett misjonæren Poppo av Slesvig bære jernbyrd. Etter at Skandinavia ble kristnet, ble det først til at den bare kunne foretaes i under en biskops tilsyn, og den falt etter noe tid nesten helt bort. Den er også kjent, om enn med andre detaljer, fra andre kulturer.
Jyske lov omtaler ikke jernbyrd overhodet, men i Skånske lov forekommer jernbyrd i tre former:
Harald Gille skal ha gått på ni glødende plogjern for å bevise at han var sønn av Magnus Berføtt. Borghild Olavsdatter, senere mor til kong Magnus Blinde, skal også på 1100-tallet ha utført jernbyrd for å rense seg for rykter om et upassende forhold til Øystein Magnusson. I 1218 bar Inga fra Varteig jernbyrd for å bevise at hennes sønn var av kongsætt - selv om pave Innocens 3. i det fjerde Laterankonsil i 1215 nektet kirkens velsignelse til den som underkastet seg jernbyrd.
Kirkens holdning
Pave Innocens III skrev i 1213 i et dekretal til erkebiskopen av Nidaros at kirkens lover forkastet jernbyrd. Det var også pave Innocens som innkalte til det fjerde Laterankonsil som i sin kan. 18 forbød enhver geistlig medvirkning til jernbyrd og øvrige formentlige gudsdommer. Det innskjerpede kirkelige forbud tok ikke feste med det samme: Inga fra Varteig bar i 1218 jern for å bevise at sønnen Håkon hadde kong Håkon Sverresson til far. Inga, moren til Håkon Håkonsson, brukte prøven i 1218 som bevismiddel for at sønnen var av adelig byrd.
Jernbyrden og andre slike bevismetoder ble flere steder avløst av for eksempel compurgatio.
Moderne bruk av begrepet
Gunnar Reiss-Andersen skrev i 1940 diktet «Jernbyrd». Diktets siste strofe setter den tyske okkupasjonen i direkte sammenheng med jernbyrden:
Referanser
Trial by fire (law)
Linjeskip (marinefartøy)
Linjeskip er et tremastet, fullrigget orlogsfartøy med to eller tre dekk, og i noen få tilfeller fire, bestykket med fra 50 til 130 kanoner. De første linjeskip ble bygget på 1600-tallet. Linjeskipene ble utrangert ved innføringen av pansrede skip på 1860-tallet.
Linjetaktikk
Betegnelsen antyder egentlig ikke en skipstype, men skipenes tiltenkte funksjon i takt med ny sjøkrigstaktikk fra midten av 1600-tallet. Den var knyttet til en utvikling av artilleriet. Tidlige utgaver av skipsartilleri hadde lang ladingstid med mange prosedyrer, og laderen var utsatt for fiendtlige ild ved at han måtte ut av kanonporten for å rense og sette inn ny ammunisjon. Med nye, mer effektivere prosedyrer for lading og håndtering sammen med nye metoder som å trekke kanonen tilbake på kanondekket ved hjelp av kanonens egen rekyl, ble det mulig å lade raskere. For å få full uttelling for dette besluttet de engelske sjøoffiserer å benytte linjetaktikk ved å gruppere flåten i linjeformasjon under slaget ved Gabbard i 1653. At det var George Monck og Richard Deane som var ansvarlig, var ingen tilfeldighet siden de først og fremst var artillerioffiserer som anså deres skip mer som flytende kanonbatterier enn som skip. Dessuten hadde engelskmennene vært opptatt med å bygge en ny generasjon av krigsskip med sterk ildkraft midtskips og solid konstruert, så fartøyet tålte mer i kamp.
Linjetaktikken vant sin anerkjennelse, og det var ikke lenge før de fleste mariner i Europa gikk over til bruk av kjølvannsorden, dvs. linjeformasjon i hverandres kjølvann. Skipsartilleriets nye effektivitet sørget for en betydelig spesialisering i skipsbygging for å kunne ha skip med flest mulig kanoner, og en robust konstruksjon. Krigsskip ment for et sjøslag som benyttet den nye sjøtaktikken, ble dermed kalt linjeskip.
Galeon til linjeskip
I mellomfasen fra et skipsteknisk perspektiv skulle galeonen i løpet av flere tiår gli inn i en ny skipstype, og artilleriet fikk en større plass i sjøslagene. Todekkeren og tredekkeren var skapt før linjetaktikken ble vanlig i de senere sjøslagene fra midten av 1600-tallet. Etter 1653 innså man at den gamle sjøtaktikken, som hadde tillatt variasjon i antall kanoner og vekten på kanonkulene i et angrep, ikke lenger hadde livets rett, og den nye taktikken utelukket de svakere krigsskipene fra linjeformasjonen. Ved 1670 var linjeskipet dominerende.
Linjeskipets første århundre
I århundret fra 1650 til 1750 var et typisk linjeskip en kort todekker med et lukket kanondekk, og et delvis åpent kanondekk med en åpning midtskips mellom bakken på forskipet og akterskipet, med et halvdekk og hyttedekk med åpninger i relingen for mindre skyts. Den minste klassen for et linjeskip den gang var Third Rate i den engelske målestokken. Et slikt linjeskip hadde mellom 50 og 60 kanoner selv om todekkerne med mellom 40 og 50 kanoner i mindre stater som Danmark-Norge og Sverige, var minstemålet. Et linjeskip betegnet som en Second Rate i 1670, hadde mellom 60 og 80 kanoner og kunne ha et åpent dekk uten tyngre kanoner i tillegg til de to lukkede kanondekk. De største med flere enn 90 kanoner ble betegnet First Rate, som tredekkere med kanonporter i alle tre dekk, to lukket og et åpent.
Men det var linjeskip i annen og tredje klasse som var mest vanlig. Erfaringer hadde vist at store skip med tyngre artilleri ikke kunne ha for mange kanoner uten at det ville påvirke sjødyktigheten. Danmark-Norge og Frankrike var de første som erfarte det, selv om britene tok lærdom av det i det første tiåret inn i 1700-tallet. Linjeskip med mellom 50 og 60 kanoner var fram til 1750 regelen, selv om et linjeskip i 1650 var noe mindre og med svakere bestykning enn linjeskipet hundre år senere.
Linjeskip av første klasse, som 126-kanoners «Kronan» var således unntaket, og det var bare engelskmennene som gjorde stort bruk av disse tredekkerne. Tredekks linjeskip krevde store ressurser, både ved bygging og ved drift, og det var nødvendig med en stor besetning, men England valgte allikevel å satse på store skip. Tredekkeren var problematisk på sitt beste selv for engelskmennene. Den typiske tredekkeren rundt 1710 var et kort, høyt og dårlig seilførende krigsskip med 80 til 90 kanoner. Nederland måtte samtidig oppgi sitt forsøk på å bygge tredekkere fordi det grunne farvannet tvang dem til å ha en tredekker som var lite dypgående, noe som ikke var kronet med suksess.
Frankrike som i midten av 1700-tallet hadde forsøkt å klare seg med større todekkerne, så seg tvunget til å gjenta byggingen av tredekkerne, siden en tredekker taktisk sett kunne ha flere kanoner tilgjengelig under alle omstendigheter. I Nord-Europa hadde tredekkeren vist seg lite praktisk, så ved midten av 1700-tallet var tredekkeren oppgitt av Danmark-Norge og Sverige.
Linjeskipets andre århundre
74-kanoneren var kanskje det beste linjeskipet noensinne fordi det var det rette kompromisset med sterk bevæpning (opptil 32-punds kanoner), hadde tilfredsstillende seileregenskaper, og var billige i bygging og drift sammenliknet med en tredekker eller en kort todekker. Dessuten hadde man funnet fram til en balanse mellom påkjenningene på skroget og skrogets utformning så en 74-kanoner kunne holde ut mye lengre til sjøs. Britene kopierte franskmennenes 74-kanoners linjeskip, og under Napoleonskrigene hadde de fleste flåter 74-kanoners linjeskip, selv om de britiske var mer robust konstruert enn de franske.
64-kanoners linjeskip viste seg å være velegnet for de mindre sjømaktene som Danmark-Norge, Sverige og Nederland. Det var mindre dypgående, men hadde likevel en kraftig bestykning, og man kunne redusere eller øke antallet kanoner og ha mindre eller mer vekt; slik kunne man få de rette linjeskip etter egne spesifikasjoner. 60 kanoner ble deretter minstemålet for et linjeskip ved 1790.
Engelskmennene tok etter franskmennene og tilføyde egne erfaringer og behov. Ved slutten av Napoleonskrigene skulle en britisk ingeniør ved navn Thomas Seppings stå for et gjennombrudd i skipsbygging. I 1810 blir «Tremendous»(74) ombygget med X-formet bjelkesystem som bærer skipets konstruksjon. Forsøk har vist at Seppings ganske avanserte konstruksjonsmetode ikke bare tillot større indre styrke som ga lenger levealder og lot det være til sjøs lengre enn før, men la og grunnlag for større deplasement og dimensjoner. I 1815 til 1850 blir linjeskipet forvandlet fra et bredsides fartøy med åpninger i forskipet og akterspeilet, til et helt innelukket fartøy med kanonporter i alle retninger. Ideen bak linjetaktikken som blant annet var å unngå å blottstille egne svake punkter mot sterkere artilleri, forsvant derfor gradvis.
Damp og seil
Ved dampmaskinenes fremvekst var det stor interesse fra sjømilitært hold for å benytte dampmaskin i linjeskip, men det ble først praktisk ved oppfinnelsen av propellen. I 1847 kom skipsbyggeren og ingeniøren Dupuy de Lōme med skipstegninger til et linjeskip ved navn «Le Napoléon» som en todekker på 233 engelske fot og deplasement på 5 040 tonn med en bestykning på 90 kanoner. I 1850 var det nye dampdrevne linjeskipet, som ble kalt skruelinjeskip siden propellen var en «skrue», sjøsatt. Britene kom med et motsvar i form av «Agamemnon» med 91 kanoner, bestilt i 1849 og sjøsatt i 1852.
I de neste ti årene var superfregatter, også kalt skruefregatter, og store linjeskip bygget med dampmaskineri eller ombygget fra å være vanlige seilskip til delvis dampdrevne og seilførende krigsskip, vanlig. En todekker i 1855 vil da ha to lukkede kanondekk og et åpent spardekk så den i virkeligheten var en tredekker. Britene tok det et skritt videre ved å bygge fem «tredekkere» med forsterket spardekk. Det tillot et sprang fra 91 kanoner på 230 engelske fots lengde, til 101 kanoner på 240 engelske fots lengde på 5 700 tonn deplasement. Tredekkeren hadde tre lukkede kanondekk og et åpent dekk med opptil 135 kanoner på en lengde mellom 245 og 260 engelske fot.
Samtidige eksploderte linjeskipet i størrelse i Storbritannia, USA, Russland og Frankrike. USAs «Pennsylvania» sjøsatt i 1837, var et monster på fire dekk med 137 kanonporter for minst 120 kanoner, uten dampmaskineri. Russland bygget flere tredekkere, blant dem «Tsessarevitsj» på 5 850 tonn med 135 kanoner. Det ble sjøsatt i 1857 med en besetning på 1 130 mann under damp og seil. I Frankrike ble en tredekker med dampmaskineri bygget, «Bretagne» på 6 770 tonn med 130 kanoner. Storbritannia bygget to tredekkere og fem «todekkere», men det var de ombyggede linjeskipene som var de største. «Duke of Wellington» og «Marlborough» var ombygget i 1852 og 1855 da de var kuttet i to og en seksjon med dampmaskineri ble satt inn. Ferdig forlenget var de på 6 000 tonn deplasement med en lengde på 240 til 245 engelske fot. De var de største linjeskipene i den britiske marinen med 131 kanoner. I 1860-årene var imidlertid linjeskipets rolle utspilt etter slaget ved Lissa der et linjeskip, «Kaiser»(91) deltok i historiens siste strid for linjeskip, hvor det ble massivt skadet av de italienske bredsides panserskipene. Tyngre skyts med større kalibre og panserplater hadde med ett gjort linjeskipet utdatert. Eksplosive granater blir vanligvis angitt som det som gjorde slutt på treskipenes ære, men dette var en sannhet med modifikasjoner fordi effektiv brannbekjempelse var som regel nok, som sett ved Lissa i 1866.
Skip bygget av tømmer var fremdeles viktig fordi mange linjeskip, som Danmarks «Dannebroge», var ombygget, nedskåret og gitt panserplater og nytt artilleri så de ble bredsides panserskip. Royal Navy ombygget syv linjeskip som var under bygging til panserskip som bredsides panserskip, sentralbatteri panserskip og pansrede tårnskip som «Royal Alfred» på 6 700 tonn tenkt som 91-kanoners i 1860. Det siste linjeskipet som ble bygget før jern og stål overtok, var todekkeren «Repulse» som ble ombygget til et sentralbatteri panserskip mellom 1861 og 1868.
Mina Beiteplukks vei (Oslo)
Mina Beiteplukks vei (1–55F; ingen partallsadresser) er en vei og et boligområde på Bjørndal i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Veien går sørover fra Bjørnåsveien og forgrener seg mellom bebyggelsen.
Veien fikk navn i 2003 etter husholdersken Mina på Meklenborg gård. Hun skal ha hatt så sterk hang til kortspill at hun fikk tilnavnet Beiteplukk.
En god del av bebyggelsen er tomannsboliger oppført av Selvaagbygg i 2003.
Limp Bizkit
Limp Bizkit er et amerikansk rapcore/nu metalband stiftet i 1994 i Jacksonville, Florida av vokalist Fred Durst og bassist Sam Rivers.
Om Limp Bizkit
Limp Bizkit ble dannet da Durst foreslo for bandkollega Rivers, som spilte med Durst i Malachi Sage, at de skulle starte et band som kombinerte rap og rock. Rivers foreslo hans søskenbarn John Otto som trommeslager, og senere ble Wes Borland med på gitar. I 1995 spilte Korn i Jacksonville, og Durst, som arbeidet som tatovør, laget flere tatoveringer for Reginald Arvizu, bassist i Korn. Da Korn ved en senere anledning returnerte til Jacksonville tok Durst med seg en demotape til Korns produsent Ross Robinson. Limp Bizkit reiste deretter på turné med Korn, House of Pain og Deftones, og signerte kontrakt med Interscope/Flip. I 1997 ga de ut førstealbumet Three Dollar Bill Y'all$, produsert av Robinson.
Fra midten av 1998 hadde Limp Bizkit blitt et av de mest omtalte bandene på rap metal-scenen takket være turnering, denne gang med Faith No More og senere Primus. Gjennombruddet kom da Korn inviterte dem med på The Family Values Tour i 1998. Bandet fikk kommersiell suksess med albumet Significant Other som ble utgitt i 1999, og med deres tredje album Chocolate Starfish and the Hot Dog Flavored Water som ble utgitt i 2000 fortsatte suksessen. Albumet solgte rett over 1 millioner eksemplarer den første uken. I 2001 forlot Borland bandet, og de hyret inn gitarist Mike Smith for å spille inn Results May Vary i 2003. Borland returnerte til Limp Bizkit i 2004 for å spille inn albumene The Unquestionable Truth (Part 1) i 2005 og deretter Gold Cobra i 2011.
Johann Reichhart
Johann Reichhart (født 29. april 1893 i Wichenbach ved Wörth an der Donau, død 26. april 1972 i Dorfen ved Erding) var en bayersk skarpretter. I løpet av sin skarpretterkarriere fra 1924 til 1947 fullbyrdet han mer enn 3 000 dødsstraffer, og er dermed etter alt å dømme den mest aktive skarpretteren i moderne tid. Han noterte grundig ned sitt arbeid.
Limp Bizkit
Om Limp Bizkit
Globalt har Limp Bizkit solgt rundt 30 millioner plater.
I 2021 kom Limp Bizkit ut med sitt sjette studioalbum, Still Sucks, utgitt kun digitalt.
Dykk i arkivet
Dykk i arkivet er et norsk TV-program som gikk på NRK1 fra 1997 til 2003 og som viste klipp fra eldre underholdningsprogrammer som opp gjennom årene har blitt sendt på NRK. Programmet ble ledet av Torkjell Berulfsen (1997–02) og Pål Bang-Hansen (2003). Programkonseptet gikk ut på at programlederen inviterte kjente personer til en uhøytidelig samtale om smått og stort, med tilhørende "dykk" i NRKs rikholdige arkiv.
Robert Mohr
Han var opprinnelig utdannet skredder, men utøvet aldri dette yrket. Etter utdannelsen tjenestegjorde han som soldat i første verdenskrig, hvor han mottok Jernkorset klasse 2. Etter krigen ble han utnevnt til politibetjent av de franske okkupantene i Pfalz.
TCO-sertifisering
TCO-sertifisering er en serie produktsertifiseringer for kontorutstyr. Mest kjent er kanskje sertifiseringen av monitorer. Sertifiseringene blir satt av TCO Development, som eies av det svenske Tjänstemännens Centralorganisation. Serifiseringene er navngitt etter år. Selv om TCO-standarden gjerne assosieres med datamonitorer har senere revideringer også definert standarder for datamaskiner, skrivere, mobiltelefoner og kontormøbler.
Dykk i arkivet
Gjester i serien
1999: Ellen Horn, Stein Ørnhøi, Janka Polanyi, Finn Skårderud, Jahn Teigen, Ingrid Espelid Hovig, Kåre Willoch, Mette Janson og Erik Bye.
TCO-sertifisering
TCO'92
Den første TCO-sertifiseringen definerer lav strålingsstandard for datadisplayer, samt strømsparingsfunksjoner. Dette er en videreføring av MPR-II standarden.
Robert Mohr
Mohr ble medlem av NSDAP i 1933, og arbeidet for Geheime Staatspolizei i München fra 1938.
TCO-sertifisering
TCO'95
TCO'95 utvider sertifiseringskategoriene til bilderør (CRT), tastaturer og systemenheter. Innen hver kategori tar standarden opp ergonomi, stråling, energi og økologiske spørsmål knyttet til produksjonen av det sertifiserte produktet.
Dykk i arkivet
Gjester i serien
2000: Kåre Valebrokk, Jakob Margido Esp, Gry Waage, Sigurd Osberg, Catrine Telle, Odd Nerdrum, Gro Shetelig Kruse og Randi Bratteli.
Robert Mohr
Under etterforskningen av Den hvite rose forhørte han Sophie Scholl og fikk henne til slutt til å tilstå. Disse forhørene er en viktig del av filmen Sophie Scholls siste dager som kom i 2005 (I filmen spilles Mohr av Alexander Held). Mohr sa senere at han forsøkte å redde hennes liv ved å prøve å få henne til å si at broren hadde påvirket henne og at hun selv hadde en annen mening. Scholls medfange Else Gebel fortalte at da Mohr kom tilbake etter sitt korte besøk i fengselet hvor Scholl skulle henrettes var han «hvit som kalk». Hun spurte om søsknene Scholl skulle dø, og han bare nikket, rystet av opplevelsen. Gebel spurte hvordan hun tok det, og han sa at hun var veldig modig. Han ba henne så ha Sophie Scholl i sine tanker i den neste halvtimen og sa at da ville det være slutt på hennes lidelser.
TCO-sertifisering
TCO'99
Denne versjonen sertifiserer CRT-skjermer, flatskjermer, bærbare datamaskiner, stasjonære datamaskiner, tastaturer og skrivere. Fra og med 1. juli 2006 må også sertifiserte produkter være RoHS-godkjente før de selges i Europa.
Robert Mohr
Han ble etter krigen internert av franske styrker, men unnslapp straffeforfølgelse fra tiden i Gestapo.
TCO-sertifisering
TCO'01
TCO'01 sertifiserer kun mobiltelefoner, men den definerer følgende områder:
Johann Reichhart
Han deltok som soldat i første verdenskrig. Han meldte seg inn i NSDAP i 1937.
Reichhart fullbyrdet blant annet dødsdommene til Sophie Scholl og de andre medlemmene av Den hvite rose med giljotin, og sees i den siste scenen i filmen Sophie Scholls siste dager ved giljotinen. Som ansatt i det bayerske justisvesenet fullbyrdet han frem til 1945 dødsdommer mot motstandere av det nasjonalsosialistiske regimet, og etter krigen mot medlemmer av det nasjonalsosialistiske regimet, så vel som vanlige kriminelle. Han trakk frem halshugging med giljotin som sin foretrukne henrettelsesmetode, idet han mente at denne gjennomførte henrettelsene på en rask og renslig måte. Punktum for hans skarpretterkarriere ble satt i 1949, da Vest-Tyskland opphevet dødsstraffen.
Yrket hans gjorde ham imidlertid til en ensom og foraktet person. Også hans familie led under den sosiale stigmatiseringen som ble en skarpretter til del, og sønnen Hans begikk selvmord i 1950.
I forbindelse med en mordbølge i 1963 ble det tatt til orde for gjeninnføring av dødsstraff, men Reichhart stilte seg negativ til dette.
Robert Mohr
Fra 1948 arbeidet Mohr i kommuneadministrasjonen i Bad Dürkheim.
TCO-sertifisering
Ergonomi
En telefon må være lett å bruke. Kravene inkluderer ting som knapper, formen på skjermen, bruksanvisningens forståelighet og matrialer brukt i telefonen med tanke på kontaktallergi.
Stråling
Merkingen inkluderer SAR-verdien, som er den anerkjente metoden for å måle mengden av stråling som absorberes av hodet når telefonen sender med full styrke. TCP (Telephone Communication Power) er også med i standarden. Dette er en ny metode for å bestemme telefonens kommunikasjonsevne. En god telefon må bruke en stor del av energien til kommunikasjon, samtidig som så lite stråling som mulig absorberes av hodet. En god kombinasjon er derfor en lav SAR-verdi og en høy TCP-verdi.
Økologi
Her nedlegges et totalforbud mot bruk av kadmium, kvikksølv og berylliumoksid, samt begrensninger i bruken av bly og flammehemmende materialer i produksjonen
TCO'03
TCO'03 regulerer kun CRT- og flatskjermer. Blant annet strammes krav til lysstyrke og oppløsning inn. Kravet til støyreduksjon blir også strengere.
TCO'04
TCO'04 definerer kontormøbler, og er den første TCO-sertifiseringen som ikke angir standarder for elektronikk. Sertifiserte møbler inkluderer stoler og skrivebord. I hovedsak dreier det seg om følgende områder:
Birkeland (Sauda)
Birkeland, eller Børkjeland (offisiell skriveform ), er et delområde og to gårder i Sauda kommune. Delområdet dekker østre del av Hereimsdalen nord for Sauda sentrum og strekker seg fra Åbø til enden av dalen på østsiden av Storelva samt små boligområder på østsiden av Saudafjorden. Området ble utbygget med store boligfelt på 1950- og 1960-tallet. Næringsvirksomhet i området er stort sett jordbruk, i tillegg til småindustri på Birkelandsmoen og en avdeling av Sauda videregående skole med nasjonal transportfaglinje. Delområdet følger ikke de geografiske grensene for stedet Birkeland.
Delområdet er delt opp i grunnkretsene Hellandsbygda, Løyning/Fiveland, Birkeland, Sønnå og Maldal/Molda
Chile under Sommer-OL 1976
Chile under Sommer-OL 1976. Sju mannlige sportsutøvere fra Chile deltok i fire sporter under Sommer-OL 1976 i Montréal. De vant ikke noen medaljer.
Birkeland (Sauda)
De to gårdene Indre og Ytre Birkeland ligger øst for byen Sauda. Navnets gammalnorske opphav er Birkiland som betyr «bjørkested». Tidligere ble navnet skrevet Birkeland, men på grunn av at den tradisjonelle uttalen er børrkjelann ble skrivemåten endra til Børkjeland.
Se også Grunnkretser i Sauda kommune.
Antennetimen
Antennetimen var et norsk aktualitetsprogram som gikk på NRK TV fra 1992 til 1994. Programmet tok opp tidsaktuelle tema innen politikk og samfunn til debatt, og det var som regel ett tema som ble belyst i hvert program (i motsetning til Antenne Ti, hvor hver episode vanligvis belyste 2–3 tema).
Antennetimen gikk på torsdager, vanligvis klokken 20.30. Det hadde en times varighet de første to sesongene, deretter tre kvarter. Programmet hadde flere likhetstrekk med dets forgjenger, Antenne Ti, men gikk bare én gang i uka, hadde lenger varighet og gikk på et tidligere tidspunkt. De mest fremtredende programlederne var Per Øyvind Heradstveit, Erling Borgen og Ole Kristen Harborg.
Programposten etterfulgte aktualitetsmagasinet Antenne Ti og ble i 1994 etterfulgt av Redaksjon 21.
Seertall
Premieren ble sett av 1,7 millioner.
Gresskarpe
Gresskarpe er en planteetende fisk fra elven Amur som ligger i Sibir og nordlige Kina. Den blir drettet for mat i Kina. Fisken har blitt introdusert i Amerika, hvor den brukes til ugresskontroll.
Kroppsformen er avlang og torpedoformet. Munnen mangler skjeggtråder. Ryggfinnen har 8-10 myke stråler, og gattfinnen ligger nærmere halefinnen enn hos de fleste karpefisker. Kroppsfargen er mørk oliven, som går over til brungult på sidene og hvitt under buken.
Arten ble med vilje introdusert til USA i 1963 for å bekjempe akvatisk ugress. Den ble introdusert i New Zealand sammen med gullfisk, men bestanden blir nøye kontrollert for å hindre den i å bli en mer utbredt plage.
Voksne individer eter kun vannplanter. Gresskarpen vokser svært raskt, og unge fisk satt ut om våren vokser fra 20 til over 45 cm lengde innen høsten. Fullvoksne individer blir ofte opp mot 120 cm lange og over 18 kg tunge.
Når de brukes i ugresskontroll, blir fiskene ofte sterilisert før de introduseres til dammen eller elven. Dette skjer ved at de blir sjokket med varme eller elektrisitet mens de enda er egg. Som ungfisk blir de så testet før de selges. I naturen lever gresskarpen kun i hurtigstrømmende elver.
Lucy Booth-Hellberg
Lucy Booth (født 28. april 1868, død 18. juli 1953) var det åttende barnet til William Booth og Catherine Booth.
Da hun var 16 år dro hun og søsteren Emma Booth-Tucker til India for å tjenestegjøre i Frelsesarmeen der. Emma giftet seg med Fredric Booth-Tucker i 1888. Ekteparet Booth-Tucker flyttet snart tilbake til London på grunn av Emmas dårlige helse og Lucy fulgte med.
18. oktober 1894 giftet Lucy seg med oberst Emanuel Daniel Hellberg, en svensk frelsesarmeoffiser. De fikk fem barn sammen (Emma, Eva, Lucy, Daniel, Ebba Mary). De fikk så ordre tilbake til India der de ledet Frelsesarmeens arbeide. I India tok de navnene Ruhani og Raj-Sing. I 1896 dro de tilbake til Europa, da som ledere for Frelsesarmeen i Frankrike og Sveits.
Før hun døde fikk hun Grunnleggerens orden, den høyeste utmerkelse en offiser i Frelsesarmeen kan få.
Magma Geopark
Magma Geopark er den andre europeiske geoparken i Norden, ved siden av Gea Norvegica Geopark i Grenlandsområdet. Magma Geopark er etablert i Rogaland anortosittprovins, en drøyt 900 millioner år gammel utbruddsprovins med magmatisk anortositt, ilmenitt, og andre dypbergarter.
Hensikten med en geopark er formidling av geologiens betydning. Målgruppene er lokalbefolkningen, skoler og turister. Geoparken skal blant annet komme innbyggerne til gode gjennom å være en ressurs i småskala næringsutvkling, reiseliv, undervisning og lokal identitetsbygging.
Magma Geopark er del av det UNESCO-støttede Gobale Geopark-nettverket (GGN), som pr årsskifte 2014/2015 består av 111 geoparker fra 32 land. 64 av GGNs geoparker er i Europa.
En geopark skal ha et geologisk mangfold som er enestående i europeisk målestokk. For å oppnå status som en geopark skal det i tillegg vise hvordan de geologiske forutsetningene påvirker biologisk mangfold, landbruk, bosetning, industriutvikling, samferdsel og kultur i området.
Erebia
Levevis
De fleste av Erebia-artene lever i fjellet, men noen er også vanlige i skog eller på myrer. I Norge finnes fløyelsringvinge (Erebia ligea) over det meste av landet, men mangler kanskje ytterst ved kysten. Larvene lever på gress (Poaceae).