cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sengeledning
Bryllupet var en stor fest med gjester fra begge familiene. Om kvelden tok noen av gjestene bruden og førte henne til brudekammeret med sang, dans og lys. Hun ble kledd av, og satt opp i brudesengen. Deretter ble brudgommen hentet på samme vis og satt opp i sengen. Døren ble lukket og så skulle ekteskapet fullbyrdes ved at de hadde samleie. Sengeledningen hadde også en juridisk side. Gjester fra begge familiene skulle kunne vitne at paret hadde gått i seng sammen.
Sengeledningen i folkevisene
I middelalderballaden Karl Høvding (TSB D 55) får Karl vite at kjæresten Inger skal giftes med Magnus. Karl kommer til bryllupet og bytter klær med Ingers bror slik at ingen skal kjenne ham igjen. Han går med i sengeledningen og hjelper til med å kle av bruden:
Karl benytter anledningen til å hoppe opp i senga til bruden og lukker døra. Magnus banker på døra med sverd og spyd, men han slipper ikke inn. Visa har flere varierende avslutninger. I en versjon dreper Karl Magnus, i en annen nøyer Magnus seg med å få Karls søster.
Peter Bowles
Peter Bowles (1936–2022) var en engelsk skuespiller, spesielt kjent fra komiserien Født på solsiden. Han befattet seg mest med komiske roller.
Bakgrunn
Han ble født Peter John Bowles i London som sønn av Sarah Jane (pikenavn Harrison) og Herbert Reginald Bowles. Fra tre års alder vokste han opp i Nottingham.
Han fikk sin skuespillerutdanning ved Royal Academy of Dramatic Art (1953–1955).
Karriere
Han hadde sin profesjonelle scenedebut i 1955 i en oppsetning av Julius Caesar. Siden hadde han større roller i stykker som blant annet John Ardens This Happy Haven (1960), Alan Ayckbourns Absent Friends (1975), John Osbornes The Entertainer (1986) og Sheridans The Rivals (2011). Hans siste sceneopptreden var som Father Merrin i en sceneversjon av Exorcisten (2016–2018).
Han filmdebuterte i en liten birolle i The Extra Day (1956) og hadde siden større roller i filmer som A Day in the Death of Joe Egg (1972), The Steal (1995), Freebird (2008), Lilting (2014) og Together (2018).
Han har i tillegg medvirket i miniserier som blant annet The Gold Robbers (1969), Napoleon and Love (1974) og Murder (2016), samt tv-filmer som blant annet Isadora Duncan, the Biggest Dancer in the World (1966), Stigma (1977) og In Love and War (2001).
Han hadde utover dette hatt gjesteopptredener i en rekke serier, deriblant The Protectors (1964), ITV Play of the Week (1961 og 1964), No Hiding Place (1964 og 1965), Emergency-Ward 10 (8 episoder, 1966), Baronen (2 episoder, 1966), Helgenen (1964 og 1967), Armchair Theatre (7 episoder, 1958–1967), The Avengers (4 episoder, 1963–1968), The Persuaders! (1971), Crown Court (3 episoder, 1973), Public Eye (1965 og 1975), Survivors (1975), Space: 1999 (1975), BBC Play of the Month (1978), Tales of the Unexpected (1979), Holby City (2003) og Poirot (2008).
Bowles ble gift i 1961 med Susan (pikenavn Bennett). De fikk tre barn med sammen.
Han døde av kreft den 17. mars 2022, 85 år gammel.
St. Fransiscus hospital i Stavanger
St. Fransiscus Hospital i Stavanger ble opprettet av St. Franciskus Xavierussøstrene som kom til Stavanger samme år som den nye kirken ble innviet i 1898. Dette katolske sykehuset var et spesialsykehus for øre-, nese- og halslsykdommer. Det katolske hospitalet ble kjøpt opp av kommunen og i 1996 reiste den siste nonnen fra Stavanger. Adressen til det tidligere hospitalet er St. Svithuns gate 5. I dag er det Stavanger kommune som eier bygget, og Oppfølgingsordningen for enslige forsørgere holder til i bygget.
Southern Pacific Railroad
Southern Pacific Railroad var et jernbaneselskap i USA, etablert i 1865. I 1932 kjøpte Southern Pacific St. Louis Southwestern Railway, også kjent som Cotton Belt, men det fortsatte som et datterselskap fram til 1992. I begynnelsen av 1980-tallet ble det planlagt en fusjon mellom Southern Pacific og Santa Fe. Det endte med at Southern Pacific ble kjøpt av selskapet bak Santa Fe.
Amerikanske myndigheter aksepterte ikke fusjonen og i 1988 solgte Santa Fe Southern Pacific til Denver and Rio Grande Western Railroad som slo de to selskapene sammen. Markedsføringsårsaker lå bak beslutningen om å la trafikken fortsette med å gå under navnet Southern Pacific. Økonomisk gikk det imidlertid dårlig og i 1996 ble selskapet kjøpt av Union Pacific, blant annet for å møte konkurransen fra det nyetablerte Burlington Northern and Santa Fe Railway.
Stridsvogn
En stridsvogn eller panservogn, noen ganger omtalt som tanks, er et beltedrevet militært kampkjøretøy utstyrt med kanon for å bekjempe pansrede kjøretøy.
Kanonen er vanligvis montert i et dreibart tårn, som regel sammen med ett eller flere tunge maskingevær til bruk mot infanteri, fly eller upansrede kjøretøy. Ifølge CFE-avtalen er en stridsvogn et selvdrevet, pansret kampkjøretøy, med evne til tung ildkraft, primært fra en hovedkanon for direkte ildgivning med høy munningshastighet nødvendig for å ta opp kamp med pansrede og andre mål, med høy terrenggående mobilitet, med et høyt nivå av egenbeskyttelse, og som ikke primært er konstruert og utstyrt for transport av tropper.
De fleste moderne stridsvogner har et mannskap på fire – vognkommandør, skytter, lader og vognfører. Noen stridsvogner, spesielt russiskproduserte vogner, er utstyrt med automatlader og har da et mannskap på tre.
Den norske hæren har stridsvogner av typen Leopard 2. Tidligere har de brukt blant annet tyske Leopard 1, amerikanske M24 Chaffee lette stridsvogner, tyske Panzer III og amerikanske M48 Patton.
Konseptet
Stridsvognen er det 20. århundres realisering av en gammel drøm, å kunne gi soldater mobil beskyttelse og ildkraft. Siden bibelsk tid har mennesker forestilt seg eller forsøkt å konstruere slike kjøretøy drevet av menneskers eller dyrs muskelkraft, av seil, eller mer nylig, av dampkraft. Bare når forholdsvis nye teknologier ble tilgjengelig kunne tanken bli en praktisk mulighet, nemlig forbrenningsmotor, pansring, og beltedrift.
Pansrede tog dukket opp på midten av det 19. århundre, og ulike pansret damp- og bensindrevne biler ble også foreslått. Den første panserbilen ble produsert i Østerrike i 1904. Imidlertid ble alle begrenset til skinner eller relativt framkommelig terreng. Det var utviklingen av en praktisk beltedrift som ga den nødvendige uavhengige mobiliteten i ulendt terreng. Mange kilder antyder at Leonardo da Vinci og H.G. Wells på en måte forutså eller "oppfant" stridsvognen. Da Vincis tegninger fra det 15. århundre av hva enkelte beskriver som en "stridsvogn" viser et muskeldrevet kjøretøy omkranset av kanoner. Maskinene som er beskrevet i Wells novelle The Land Ironclads fra 1903 er et skritt nærmere, de var pansret, hadde en intern kraftkilde og kunne krysse grøfter. Noen aspekter av novellen forutså den taktiske bruken og innflytelsen stridsvogner etterhvert skulle få. Etter å ha sett britiske stridsvogner i 1916 nektet Wells for å ha "oppfunnet" dem. Han skriver: "Men la meg bemerke med en gang at jeg ikke var deres fremste opphavsmann. Jeg tok opp en idé, manipulerte den litt, og ga den videre." Det er imidlertid mulig at en av de britiske stridsvognspionerene, Ernest Swinton, bevisst eller ubevisst ble påvirket av Wells fortelling.
Beltedriften oppsto ut fra forsøk på å forbedre mobiliteten til hjulgående kjøretøy ved å spre vekten, redusere marktrykket og øke grepet. Eksperimenter kan spores så langt tilbake som det 17. århundre, og ved slutten av det nittende eksisterte det i ulike gjenkjennelige og praktiske former i flere land. Nordmannen Odilon Baltazar Hannibal Hanneborg hadde med seg en beltedrevet grøftemaskin til Verdensutstillingen i 1905, men han søkte ikke patent på denne og det hevdes at britene stjal idéen til utviklingen av sine første stridsvogner.
Første verdenskrig
Winston Churchill hadde sett Rolls-Royce panserbiler i bruk i 1914, og hadde hørt om planer om å lage et beltegående kampkjøretøy. Han var på den tiden marineminister, og nedsatte Landskipskomitéen for å utvikle dette nye våpenet. Selv om stridsvogner opprinnelig ble kalt landskip av komiteen, ble det hetende tank på engelsk, etter en avledningsmanøver for å skjule hva som egentlig ble utviklet. Offisielt skulle de nemlig være fraktefartøy for vann, altså «vanntanker».
Stridsvognen var med på å gjøre skyttergravskrigen umoderne, og tusener av stridsvogner i bruk av britiske og franske styrker var med å bidra til allierte seire. I begynnelsen var det blandede resultater ved bruk av stridsvogner, da de var svært upålitelige. Tyske styrker brukte stort sett et lite utvalg av erobrede styrker, da de bare produserte tyve av sitt eget design A7V.
Mellomkrigstiden og andre verdenskrig
I mellomkrigstiden ble britene ledende på utviklingen av stridsvogner. Dette var både på grunn av tilstanden til den franske og tyske økonomien, og på grunn av at USAs forsvar var kraftig bygget ned etter krigen.
Stridsvogner ble utviklet hovedsakelig i tre kategorier: Lette stridsvogner på ti tonn og mindre ble brukt til oppklaring og hadde våpen som stort sett bare var brukbare mot andre lette stridsvogner. Middelstunge, eller cruiser tank på engelsk, var tyngre, men raskere. Tunge stridsvogner, eller infantry tank på engelsk, var tungt pansret og hadde høy vekt.
Ideen var å bruke tunge stridsvogner sammen med infanteriet for å få til et gjennombrudd, og så ville grupper med middelstunge stridsvogner strømme gjennom gapet og operere bak fiendens linjer for å angripe forsyningslinjer og hovedkvarter. Dette var en stor del av britisk doktrine, og ble tatt opp av tyskerne som en del av Blitzkrieg-konseptet.
Amerikansk tankegang var at stridsvogner skulle være lette og mobile, og hvis de støtte på andre stridsvogner skulle de trekke seg tilbake og la tungt pansrede panserjagere ta seg av dem. I praksis ble det slik at etter hvert som det ble flere og flere stridsvogner på slagmarken så måtte hvert kampkjøretøy ha effektive våpen for å bekjempe stridsvogner. Dette utløste et rustningskappløp hvor stridsvognene fikk stadig tyngre pansring og kraftigere bevæpning. Der hvor stridsvognens oppgave før hadde vært utelukkende å forsere hindringer, måtte den nå inngå et kompromiss for å kunne bekjempe andre stridsvogner på en effektiv måte.
Den andre verdenskrig satte på alvor fart på utviklingen av stridsvogner. For eksempel startet Tyskland krigen med mange Panzer I med to maskingevær og Panzer II med 20 mm kanon. Den tyngste utgaven i operativ tjeneste var Panzer IV med en kortløpet 75 mm kanon og en vekt på under 20 tonn. På slutten av krigen var den dominerende tyske stridsvognen Panther, med en lang 75 mm kanon og vekt på 45 tonn, sett på som «bare» middelstung.
Under krigen ble også tårn vanlig på alle stridsvogner. Alle vogner ble utstyrt med radioer, noe som lettet stridsledningen av avdelinger. Kolossale vogner med flere tårn, slik som sovjetiske T-35, forsvant.
Den kalde krigen
Etter krigen så fortsatte utviklingen stort sett i samme retning. Lette stridsvogner ble henvist til oppklaring, i tillegg til luftlandsettinger med amerikanske styrker. Med årene så ble lette stridsvogner så å si borte.
Med utviklingen som hadde skjedd på hjuloppheng og motorer så ble middelstunge stridsvogner fra krigens siste år i stand til å få bedre ytelse enn tunge stridsvogner fra krigens begynnelse. Med litt tyngre panser og bedre motor så kunne middelstunge stridsvogner ta opp kampen med alt av panservernvåpen på slagmarken. Den britiske Centurion var i stand til å ta treff fra tyske 88 mm panservernkanoner, samtidig som L7-kanonen kunne slå ut fiendtlige stridsvogner og Rolls-Royce Meteor-motoren ga den en toppfart på 35 km/h. Centurion erstattet alle middelstunge stridsvogner i britisk bruk, og ble kalt universalstridsvogn. Begrepet main battle tank (hovedstridsvogn) fulgte kort tid etter.
Utviklingen av panservernmissiler var den siste spikeren i kista til tunge stridsvogner. Missilenes lange rekkevidde gjorde at stridsvognen ikke kunne ta opp kampen ute av skuddhold, men måtte manøvrere seg nærmere inn.
På samme tid så ble pansrede personellkjøretøyer og senere stormpanservogner utviklet for å bringe mobiliteten til infanteriet opp til stridsvognens nivå. Stormpanservognene tok også over flere av rollene til lette stridsvogner. Amerikanske M2 Bradley er et eksempel.
De fleste trekk ved moderne stridsvogner ble etablert under andre verdenskrig, og selv om utviklingen siden har gjort alle enkeltkomponentene mer kapable, så ville en stridsvognkommandør fra andre verdenskrig straks kjent igjen en moderne stridsvogn.
I dag
I dagens strategier blir kamper mellom stridsvogner mindre og mindre aktuelt. Tanks benyttes heller samkjørt med infanteri i urban krigføring ved å utplassere dem i forkant av troppene. Når fiendens infanteri er engasjert kan tanks gi støtteild på slagmarken. De kan også fronte angrep når infanteri er utplassert i personellkjøretøy
Tanks ble brukt til å gå i spissen for de innledende fasene av invasjonen av Irak. I 2005 var det 1100 amerikanske M1 Abrams i Irak, og selv om de viste seg å ha en uventet høy sårbarhet for veibomber viste de seg å være uvurderlige i kamper i byområdene, spesielt under slaget om Fallujah.
Israels Merkavastridsvogner har funksjoner som gjør dem i stand til å støtte infanteri lettere kamper og kontraterrorismeoperasjoner. Blant disse er en bakdør som muliggjør persontransport.
Banteay Chhmar
Banteay Chhmar​ er en kommune i nordvest Kambodsja. Den ligger 63 km. nord for Sisophon og ca. 20 km. øst for grensen til Thailand. Kommunen har totalt 14 landsbyer.
Stridsvogn
Forskning og utvikling
Fokus for dagens forskning og utvikling med hensyn til ildkraft ligger på bedre teknologi for å oppdage fiender, blant annet gjennom termokameraer, automatiserte ildstyringssystemer og økt utgangsenergi fra kanonen for å bedre rekkevidde, nøyaktighet og panserpenetrasjon. Den mest modne fremtidsteknologien er den elektrotermisk-kjemiske kanonen. En elektrotermisk-kjemisk stridsvognskanon med betegnelsen XM291 har gått gjennom flere vellykkede skytesekvenser på et modifisert M8-chassis.
For å forbedre stridsvognens beskyttelse forskes det blant annet på teknologi som skal gjøre den usynlig for radar ved å tilpasse stealthteknologier opprinnelig konstruert for fly. Forbedringer av kamuflasje og forsøk på å gjøre kjøretøyet «usynlig» gjennom aktiv kamuflasje blir også gjennomført. Det pågår også forskning på elektromagnetiske forsvarssystemer for å spre eller avlede innkommende beskytning, samt ulike former for aktive beskyttelsessystemer for å hindre innkommende prosjektiler i å treffe stridsvognen.
Banteay Chhmar
Banteay Chhmar er kjent for sitt store tempel, og har de nest mest kjente arkeologiske komplekser i Kambodsja etter Angkor Vat.
I senere tid har komplekset vært utsatt for tyveri og ødeleggelse. For eksempel i 1998 stjal en gruppe soldater en 30 meter lang del av sør-veggen. Fra et kulturhistorisk synspunkt er det avgjørende å bevare disse skattene. Global Heritage Fund er engasjerte i arbeid med å bevare kulturminnene.
Stridsvogn
Forskning og utvikling
Mobilitet kan forsterkes i fremtidige tanker ved bruk av dieselelektriske eller turbin-elektrisk hybridmotorer for å bedre drivstofføkonomi og redusere størrelse og vekt på motoren. Moderne stridsvogner får dessuten stadig mer avanserte elektronikk- og kommunikasjonssystemer.
Pansring
Stridsvogner er de tyngst bepansrede kampkjøretøyer i moderne hærer. Pansringen er laget for å beskytte vognen og mannskapet mot mange forskjellige typer trusler. Vanligvis er beskyttelse mot panserbrytende ammunisjon avfyrt fra andre stridsvogner det viktigste momentet. Stridsvogner er sårbare for panservernmissiler avfyrt av andre panserkjøretøyer, infanteri, helikoptre eller fly. De er også utsatt i forhold til stridsvognminer, større bomber og direkte treff fra artilleri. De fleste moderne stridsvogner er nærmest usårbare i forhold til splinter fra artillerigranater og lettere panservernvåpen.
Den mengden panser som i teorien skal til for å gjøre vognen helt usårbar fra alle kanter ville vært for tung til å være praktisk, så utviklere av stridsvogner legger mye arbeid i å balansere mellom beskyttelse og vekt.
Typer pansring
Den vanligste typen panser er passivt panser, som består av lag med herdet stål, legeringer og keramiske materialer. Den mest kjente typen passivt panser er det britiske Chobham-panseret, som består av keramiske blokker satt inn i en plastkompositt mellom lag av konvensjonelt panser.
De fleste stridsvogner har siden andre verdenskrig blitt laget med skrånende overflate på panseret, vanligvis i front. Dette har to hensikter; det ene er at prosjektiler kan bli reflektert bort fra overflaten, og det andre er at tykkelsen på panseret i horisontalplanet er i effekt mye større. (Skrånende pansring vil dog ikke være i stand til å reflektere moderne pilammunisjon med ballistiske hetter) Se bildene under for to eksempler på stridsvogner fra samme periode med forskjellig geometri på panseret:
Motsatsen til passivt panser er reaktivt panser. Den eksplosive varianten av reaktivt panser består av en sprengladning som eksploderer ut mot innkommende prosjektiler. Dette er for å stoppe hulladninger, og har tidligere hatt mindre effekt mot kinetisk ammunisjon. Moderne eksplosiv reaktiv pansring har også en god beskyttende effekt mot kinetisk ammunisjon. Reaktivt panser henges på utsiden av stridsvognen i små utskiftbare pakker, og er en vanlig oppgradering av eldre stridsvogner.
Fordeling av panseret
Pansringen på en stridsvogn er ujevnt fordelt. De tykkeste delene er forrest på skroget og forrest på tårnet. Sidene har tynnere pansring, og bak er det oftest enda tynnere. Spesielt over motoren bak på dekket av vognen er det som regel lite pansring.
Beltene og hjulene på noen stridsvogner er delvis beskyttet av sideskjørt. Dette er fordi det er sårbare deler, og vognen blir immobilisert ved skade på drivverket. Noen ganger har stridsvogner som opprinnelig ikke har sideskjørt blitt oppgradert senere.
De som bekjemper stridsvogner søker å angripe de delene av vognen som er dårligst beskyttet. Stridsvogner er sårbare overfor flyangrep og andre skudd fra oven. For eksempel så søker infanteri med panservernvåpen å finne en skytestilling høyere opp enn stridsvognen, for eksempel i åssiden ved en fremrykningsvei for pansrede styrker. Stillestående stridsvogner er også sårbare overfor artilleri.
Bevæpning
Alle moderne stridsvogner er bevæpnet med en kanon. Stridsvognkanoner er de mest grovkalibrede våpen i bruk i landstridsføring, hvis man ser bort fra noen artillerivåpen. Selv om kaliberet ikke har gått opp vesentlig siden andre verdenskrig, er moderne stridsvognkanoner teknisk overlegne. De vanligste kalibrene er 120 mm for vestlige stridsvogner og 125 mm for tidligere østblokk-materiell. De fleste stridsvognkanoner i dag er glattløpede, med kanonene til britiske og indiske styrker som nevneverdige unntak.
Kanonen kan fyre av flere forskjellige typer ammunisjon. De vanligste i dag er pilammunisjon og høyeksplosive granater. Pilammunisjon består av et prosjektil med mindre kaliber enn løpet, og et prosjektilhylster kalt drivspeil (engelsk sabot) rundt denne. Penetratoren består av et svært hardt stoff, vanligvis wolfram og i noen tilfeller utarmet uran, og er spiss og stabilisert i flukt av finner. Pilammunisjon omtales som regel som kinetisk ammunisjon eller APFSDS, en forkortelse for Armour-Piercing, Fin-stabilised, Discarding Sabot. Eksplosive granater deles som regel mellom HEAT (High Explosive Anti Tank), som bygger på hulladningsprinsippet, og HEP (High Explosive Plastic) som inneholder en mengde plastisk sprengstoff som detoneres ved treff. Sistnevnte brukes som regel mot harde mål som bunkere, som for det meste er laget av andre materialer enn metall.
Vanligvis bærer stridsvogner andre våpen for forsvar mot infanteri eller fly. Som oftest er dette en 7,62 eller 12,7 mm maskingevær montert koaksialt langs hovedvåpenet. Et par franske stridsvogner (AMX-30 og AMX-40) har brukt en 20 mm maskinkanon her. I tillegg har mange stridsvogner et maskingevær for vognkommandøren eller laderen på taket av tårnet. Amerikanske og russiske 12,7 mm eller 14,5 mm maskingevær er også i stand til å bekjempe lettpansrede kjøretøy på kort hold.
Noen stridsvogner har blitt bygget om til spesialroller og har hatt uvanlig bevæpning slik som flammekastere. (Se for eksempel Hobart's Funnies)
Ildledelse
I begynnelsen ble våpnene siktet gjennom enkle optiske sikter. Avstander ble i begynnelsen estimert, noen ganger med hjelp av siktet. Senere ble stereoskopiske avstandsmålere introdusert, og disse forble standard frem til laseravstandsmåler ble innført. Presisjonen var ikke så god, og skyting under bevegelse var praktisk umulig.
Nattsikter av forskjellig slag gjør også stridsvognen i stand til å kjempe om natten. Laserbelysere kan gjøre stridsvognen i stand til å dirigere ild fra andre.
Mobilitet
Det er hovedsakelig to typer mobilitet man snakket om i forbindelse med stridsvogner. Det ene er taktisk mobilitet, som er et mål på vognens evne til å forflytte seg på slagmarken. Dette er en konsekvens av vognens evne til å forsere terreng og i hvilken hastighet den kan forflytte seg. Det andre er strategisk mobilitet, som er et mål på hvor hurtig stridsvognavdelingen kan forflyttes lengre avstander. Det avhenger av rekkevidde, hva slags bruer som kan bære stridsvognen og hva slags transportmidler som kan anvendes.
En moderne stridsvogn er laget for å være veldig mobil og takle de fleste terrengtyper. Dette oppnås ved beltedrift med lavt marktrykk, god bakkeklaring og tilstrekkelig motorkraft. På tross av at den virker veldig solid, er stridsvognen relativt skjør. Mannskapet må kontinuerlig vurdere terrenget, for stridsvognen er tung og kan skades ved for hard kjøring. Et belte kan også glippe av, og kan ta fra noen minutter for et drillet mannskap til flere timers jobb å få det på igjen.
Hvor enkelt det er å flytte en stridsvogn mellom to punkter er avhengig av flere ting. For eksempel betyr den store vekten at stridsvognen sliter veldig både på underlaget og på beltene sine. I tillegg bruker stridsvogner store mengder drivstoff. Ved enhver anledning foretrekker militære planleggere å frakte stridsvognene på tungtransportlastebiler eller jernbane. Stridsvogner er som regel laget for å passe gjennom jernbanetunnelene eller bruene i det området den skal brukes.
På grunn av stridsvognens høye vekt, er også flytransport vanskelig. Som et eksempel kan det amerikanske tunge transportflyet C-5 Galaxy bare bære to M1 Abrams stridsvogner av gangen.
Vanskeligheter med å bruke stridsvogner
Når en stridsvogn skal bevege seg, må det planlegges. Man må ta hensyn til terrengets utforming, og vognen skal helst ikke bli observert av fienden. Den er stor, og ruver derfor i terrenget. I tillegg kan både motoren og belteverket høres på lang avstand.
Stridsvogner kan ikke operere på egen hånd. Hvis det er ABC-våpen i bruk eller de blir beskutt, må mannskapet stenge alle luker. Da kan de bare se ut gjennom periskoper og små luker. På toppen av det hele bruker de mye av konsentrasjonen ganske enkelt på å betjene stridsvognen. En infanterist kan da lett snike seg inn på vognen. Vognkommandøren har som regel hodet sitt ute av luken sin, men dette gjør ham sårbar. Hvis stridsvognavdelingen ikke har med seg eget infanteri, så må de dekke hverandre under framrykning. Halve avdelingen står stille og observerer og er klare til å skyte, og andre halvparten av avdelingen rykker fram. Dette forsinker selvfølgelig framrykningen. Moderne ildledningssystemer gjør dette lettere.
Hvorvidt stridsvogner skal grupperes tett eller samlet avhenger av lendet og trussel. Stridsvogner tett sammen er gode mål for panservernvåpen og artilleri, men vil også kunne levere massiv ildkraft tilbake. De fleste stridsvognsavdelinger foretrekker å kjøre relativt tett, da dette letter ildledelsen i stor grad, samt ivaretar det viktige prinsippet om kraftsamling. Spredte formasjoner fungerer stort sett kun i svært åpne landskaper, for eksempel åpen ørken, hvor lendet ikke hindrer enkeltvogners innsyn i andres sektor.
Stridsvogner fungerer mest effektivt med godt trenede mannskaper. Et eksempel på dette er ved Golanhøyden under Jom kippur-krigen i 1973. Hundrevis av syriske kampkjøretøyer angrep et mindre antall israelske stridsvogner. Israelerne hadde bedre trening og gjorde få feil. Syrerne rykket fram i formasjon og utnyttet ikke terrenget og responderte heller ikke på israelske manøver. De israelske stridsvognene trakk seg bakover til bedre posisjoner en rekke ganger, og hver gang så slo de ut et par syriske kjøretøyer hver. På slutten av slaget hadde israelerne slått ut ti syriske kjøretøyer for hvert israelsk. Syrerne forbedret senere opplæringen sin, og i krigen i Sør-Libanon i 1982 var ikke forskjellen på langt nær så stor.
Stridsvogner krever mye vedlikehold. Åtte timeverk per dag er ikke uvanlig hvis vogna blir brukt intensivt. Mannskapet må gjøre det meste av dette selv, og jobben er vanligvis delt på fire. Hvis de har en automatlader på kanonen er det bare tre å dele jobben på.
Stridsvognavdelinger
Stridsvogner er noen ganger organisert i rene panserdivisjoner, men dette er vanligvis et rent administrativt grep. De opererer alltid sammen med infanteri. I Norge er den største panseravdelingen en bataljon, hvorav 1-2 underavdelinger (eskadroner) består av stridsvogner.
Etter hvert som avdelingen får tap, så ender gjerne bataljonen med to eskadroner, organisert av de gjenværende vognene. Panserbataljonen har gjerne støttelementer med panservern-, oppklarings-, bombekaster- og trenavdelinger. I tillegg så er det gjerne vedlikeholdspersonell, og en panserbataljon er fort 50 til 300 menn flere enn stridsvognmannskapene.
Mannskapet
Moderne stridsvogner har mannskap på tre eller fire. Under andre verdenskrig var det vanlig med fem. Mannskapet tilbringer mindre enn 10% av tiden sin inne i kjøretøyet. Resten går med til vedlikehold, reparasjoner, spising, personlig hygiene og annet. Dog oppstår 25% av tapene deres mens de er på utsiden av kjøretøyet.
Vognkommandøren (VK) er øverste befal på vognen og sitter i tårnet. VK koordinerer mannskapet i strid, og har samband med resten av troppen. Vognkommandøren har et dilemma: Jo mer VK har hodet sitt ut av kjøretøyet, jo mer oversikt har han/hun over det som skjer i omgivelsene, noe som gjør det enklere å oppdage fiendtlige mål og om stridsvognen er i ferd med å gå inn i et bakholdsangrep. På den annen side er han/hun mer utsatt for fiendtlig ild, og hvis VK blir skadet eller drept, er resultatet en mindre effektiv stridsvogn, som dermed er mindre kampdyktig og mer utsatt. Denne problemstillingen gjelder i mindre grad for moderne stridsvogner med stabiliserte vognkommandørsikter, som for eksempel Leopard 2.
Vognføreren (VF) styrer vognen på ordrer fra vognkommandøren, og sitter foran i skroget.
I eldre stridsvogner var det noen ganger et maskingevær foran i skroget, som ble betjent av en kombinert skytter og radiooperatør.
I tillegg til maskingevær har mannskapet sine egne håndvåpen, for eksempel pistoler eller maskinpistoler. Dette er for bruk ved vakthold eller i nærkamp med fiendtlige styrker.
Den tredje verden
Den tredje verden, også kalt det globale Sør, er et begrep som brukes for å beskrive de fattige landene. Begrepet har sitt utspring i den vestlige verden under den kalde krigen, hvor den første verden ble brukt til å beskrive de vestlige kapitalistiske landene og den andre verden til å beskrive Østblokken. Den tredje verden utgjorde landene som hverken var alliert med Vesten eller Østblokken i den kalde krigens begynnelse.
Begrepets opphav og gjennomslag
Begrepet oppstod 1952 i Frankrike, i en artikkel av Alfred Sauvy i L'Observateur politique, economique et littéraire, som en slags parallell til le tiers état – tredjestanden – under den franske revolusjon 1789. I 1950-årene ble begrepet ofte benyttet i forbindelse med Bandungkonferansen for alliansefrie stater i Bandung, Indonesia (1955), der en del land med India, Egypt og Jugoslavia i spissen tok sikte på å være en tredje verden – eller en tredje kraft – uavhengig av militæralliansene NATO og Warszawapakten.
Søsteruttrykkene første og andre verden fikk egentlig aldri noen særlig utbredelse - utover som kontrastering når den tredje verden skulle forklares. Man talte i stedet om i-land eller vesten (den første verden), og østblokken, øststatene eller noen ganger de realsosialistiske stater (den andre verden). Det var den franske psykiater og forfatter Frantz Fanon som virkelig gav uttrykket den tredje verden luft under vingene i sitt postkoloniale verk Les Damnés de la Terre (Jordens fordømte'', 1961).
Siden murens fall har ikke begrepene den første verden og den andre verden vært brukt i utstrakt grad, mens den tredje verden er en alminnelig betegnelse på fattige land på den sørlige halvkule. Begrepet har dels blitt oppfattet som synonym med utviklingsland.
Mindre kjent er begrepet den fjerde verden, som refererer til medlemmene av verdens urbefolkninger – som ulike urfolk i Amerika, inuitter, aboriginer, samer o.l.
Sludge metal
Sludge metal er en form for heavy metal som er en blanding mellom doom metal og hardcore punk. Det sies at stilen ble oppfunnet av gruppa The Melvins, men det var ikke før band fra New Orleans skapte sin egen lokale musikkscene, bedre kjent som NOLA (New Orleans, Louisiana) at sjangeren tok form og ble populær. Albumet Master of Reality fra Black Sabbath har vært en stor innflytelse for tidlige sludge metal-band. Spesielt sangen «Into the Void» har en veldig sludge metal-lignende lyd.
Gitarer og bass er skurrete og de bruker vanligvis feedback for å få en mer bråkete atmosfære. Riffingen er som regel seig og tung som i doom metal. Vokalistene skriker akkurat som i hardcore punk og tekstene handler ofte om samfunnet på en slags kynisk eller undertrykt måte. Trommene er også veldig like som hardcore punk stilen. Denne stilen blir også noen ganger blandet med stoner metal, men sludge metal prøver å ikke fokusere på det positive sidene med livet som stoner metal både musikalsk og lyrisk.
Sludge metal tar også deler fra søramerikansk rock og image.
Flexity Berlin
Flexity Berlin er en trikketype spesiallaget for Berlins sporvei. Den ble utviklet av Bombardier Transportation på slutten av 2000-tallet og er basert på Adtranz Incentro trikk.
Høsten 2008 fikk Berlins transportoperatør Berliner Verkehrsbetriebe (BVG) levert fire prototyper for testing. De er 30 eller 40 meter lange; de korte variantene består av fem moduler, mens de lengre er satt sammen med sju moduler. Trikken kan leveres med førerplass i begge ender eller i bare en ende. De fire prototypene fikk nummer 3001 (kort), 4001 (kort med to førerplasser), 8001 (lang) og 9001 (lang med to førerplasser) slik bildet viser.
Utprøvingen har vært vellykket og det er planen at Bombardiers fabrikk i Hennigsdorf skal produsere ytterligere 206 trikker slik at BVG kan erstatte sine 452 eldre ČKD Tatra trikker. Tatratrikkene er kortere enn Flexity og kjøres vanligvis i par. I juni 2009 bestilte BVG ytterligere 99 trikker (40 lange i 8000-serien og 59 korte i 4000- og 9000-serien) og leveringen startet i september 2011. De korte med bare en førerplass blir det ikke flere av og prototypen (3001) er ombygd og innlemmet i 8000-serien.
Sørlandschips
Sørlandschips er et norskprodusert potetgullmerke. Produksjonsanlegget ligger i Songdalen i Kristiansand kommune i Agder. Potetene leveres oftest fra gårder på Sør- eller Østlandet eller Danmark. Sørlandschips eies av Scandza AS.
Historie
På chipsposen står det en oppdiktet historie om opphavet til chipsen. Den egentlige bakgrunnen for etableringen av foretaket er at Rune Iversen (medeier og styreformann) bodde i Canada på 1980- og begynnelsen av 1990-tallet, der han fikk smaken på den canadiske chipsen Miss Vickie's. Iversens venn Terje Marcussen var på besøk og satte Iversen i kontakt med Bill Kerr, som hadde grunnlagt foretaket bak Miss Vickie's. Kerr hjalp deretter til med å starte opp Sørlandschips i Norge.
I 1998 fusjonerte Sørlandschips og distributøren Charles Pettersen. I 2005 ble bedriften solgt til det sveitsiske selskapet Valora Holding AG. I 2008 ble bedriften solgt til et Scandza, et nyoppstartet norskeid merkevareselskap.
Andre produkter
Sørlandchips lanserte i 2019 sin egen melkesjokoladeplate med Sørlandschips. Våren 2020 lanserte foretaket en ny sjokoladeplate, som inneholdt peanøtter i tillegg til Sørlandschips. Høsten 2020 lanserte de en sjokolade med sprø maiskorn i stedet for Sørlandschips. Sørlandchips har siden avsluttet sin produksjon av melkesjokolade.
Sørlandchips produserer nøtter under to ulike merkevarer: «Sørlandschips Utvalgte Smager»; og «NUTS».
Under merkevaren «Poppa», som Sørlandchips markedsfører som et alternativ med mindre fett, produseres et utvalg laget på andre råvarer enn poteter, som søtpotet, linser og quinoa. I tillegg til dette finnes et lite utvalg müslibarer under samme merkevare.
Jota (dans)
Jota er en folkedans fra Nord-Spania, mest sannsynlig med opphav i Aragón. Den danses av par, er hurtig, og går i 3/4- eller 3/8-takt. Det er en slags polsdans, der alle har på seg blå hatter. Dansen blir sunget og akkompagnert av kastanjetter, og de som fremfører den pleier å ha på seg regionale drakter. Det finnes ulike varianter av dansen i forskjellige regioner av Spania.
Navnet på dansen har utviklet seg fra xota, fra mozarabisk *šáwta, «hopp», som kommer fra latin saltāre, «å danse».
Beydağ
Beydağ er en by med 12 391 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen İzmir. Den ligger nord for Nazilli, sør for Kiraz og øst for Tire.
Durza
Durza er den onde Skuggen i Arven Trilogien. Han er Galbatorix` høyre hånd og Urgalenes leder. Durzas klinge har et hakk som oppstod da Ajihad prøvde å drepe han. Vi møter Durza for første gang i byen Gil`ead hvor han tar Eragon til fange. Eragon dreper tilslutt Durza ved å stikke za`roc i hjertet på han.
Skugger
En skugge er en helt vanlig trollmann som har mant frem en ånd som er sterkere en trollmannen selv. Når den sterkere ånden er mant frem vil den ta bolig i trollmannens kropp og trollmannen vil bli en skugge.
Characters in the Inheritance cycle Personnages du cycle de l'Héritage Postacie z cyklu Dziedzictwo Durza Durza
Føleide
Føleide er et norsk etternavn knyttet til gården av samme navn nord for Vereide i Gloppen. Gården Føleide ligger mot Utfjorden i nord. Per 2022 er det 98 personer i Norge som bærer etternavnet Føleide.
Rulleblad
Rulleblad er et begrep som har sin opprinnelse i militær språkbruk og som betegner et løst papirark, arkivkort eller en datafil som påføres alle nødvendige opplysninger om hver enkelt av de mannskaper som er innført i de militære ruller, et register over alle vernepliktige eller alle tjenestegjørende mannskaper.
Parliament
Parliament er engelsk for parlament. Parliament kan ellers vise til
Rulleblad
Rulleføreren hadde ansvaret for å innkalle personer i et gitt årskull til sesjon hvor de fremmøtte ble målt, veid, gjennomgikk medisinsk undersøkelse og ble klassifisert og tildelt militært nummer. For alle som ble funnet vernedyktige, dvs. arbeids- eller stridsdyktige, ble det opprettet et rulleblad som ved innkallelse til militærtjeneste ble oversendt fra rulleførende avdeling til den avdeling mannskapene skulle gjøre tjeneste ved. Rullebladet fulgte mannskapene gjennom alle tjenesteperioder og ved eventuelle repetisjonsøvelser og ble kontinuerlig oppdatert med informasjon om tjeneste, utdannelse, erfaring, forfremmelser og andre relevante forhold, også brudd på reglement og refselser. Ved dimisjon ble rullebladet oppdatert, kvittert ut og sendt tilbake fra avdelingen mannskapet hadde gjort tjeneste ved til rulleførende avdeling hvor også rullene ble oppdatert tilsvarende på grunnlag av rullebladet.
Liste over personer fra Gjøvik
Liste over personer fra Gjøvik inneholder noen begrunnede utvalg av personer fra ulike samfunnsområder.
Rulleblad
Rent rulleblad innebærer at en person har et rulleblad uten spesielle påtegninger om regelbrudd og refselser og brukes i dag i overført betydning i forhold til arbeidsliv og også i forhold til politi og rettsvesen.
I det sivile liv finnes et strafferegister som føres sentralt av Kripos. Her registreres dommer som medfører samfunnsstraff, fengselsstraff og enkelte andre avgjørelser i straffesaker. Opplysninger fra strafferegisteret benyttes av domstolen i behandling av alle straffesaker og kan etter nærmere regler brukes ved utstedelse av politiattest. Dersom ingen saker er registrert på en person, sier man at vedkommende har rent rulleblad, men noe rulleblad i ordets opprinnelige og egentlige betydning føres ikke av sivile myndigheter. Ileggelse av bøter registreres i Bøteregisteret som føres av Statens innkrevingssentral.
Prima Veras saga om Olav den hellige
Prima Veras saga om Olav den hellige er en norsk komedie fra 1983. Den parodierer historien om Olav den hellige fra hans fødsel i 995, til hans død i 1030 e.kr.
Bakgrunn
Siden 1978 hadde komiker-gruppen Prima Vera ønsket å lage en film om Olav den hellige. Som fans av Monty Python var de blitt sterkt inspirert av Monty Python og ridderne av det runde bord fra 1975. . Gruppen fikk ikke offentlig støtte før deres tiende manusutkast ble sendt til vurdering. Det endelige utkastet skal ha blitt langt mer "normalt" enn gruppen ønsket. Støtten ble på 1,3 millioner kroner, selv om filmens budsjett var seks ganger større. Ettersom ingen i gruppen hadde tatt ut fortjeneste på sine tidligere video-sukseer klarte de å få tak i nok midler til å starte produksjonen.
Mottakelse
Filmen var en økonomisk suksess. Den fikk derimot ekstremt negative kritikker og omtales i dag som en av de dårligste norske filmene noensinne.
Bjørn Granum i Arbeiderbladet skrev; "Det er fristende å bruke ordet skandale om et makkverk som dette. (...) En blir bare pinlig berørt av alle de talentløse bajasstrekene. (...) En person i filmteamet går klar av vår kritikk: Fotograf Harald Paalgaard, som har gjort noen suggestive naturbilder. Men så kommer de grimaserende bajasene inn i bildet, og dermed er det takk for i aften".
Knut Bjørnskau i Aftenposten skrev; "For å gjøre en lang historie kort: Dette er en av de dårligste filmer undertegnede har sett, og det vil ikke si så lite. "Prima Veras saga om Olav den hellige" er en skandale, så rystende tom for absolutt alt annet enn tåpeligheter, så blottet for talent, oppfinnsomhet, spontanitet, mening, humor - ja, for hva som helst, annet enn menneskeforaktelig smakløshet, dårlig timing, dårlige skuespillere, dårlige replikker, (for et dårlig ord i denne sammenheng, her finnes ikke replikker, bare grynting, skråling, promping og så videre) - hele filmen virker som om den er laget av et skramleorkester av gutter og jenter som har fått leke med et filmkamera, arrangert seg i et skogholt i Normarka i november, tent på røykboksene - og så dyttet hverandre ut i sølepytter osv."
Prima Vera begynte på filmarbeidet da de var på toppen av sin popularitet, og arbeidet med showet "De gærne har det godt" under innspillingen. En oppfølger med navnet "Turbanens hevn" ble skrevet, men året etter premieren ble Prima Vera oppløst etter et mislykket show i Stockholm. Filmens musikk ble utgitt på LP, og Mayco gav ut filmen på VHS, men det er ingen planer om å gi ut filmen på DVD.
Else Lundestad Bakkelid
Else Lundestad Bakkelid (født 25. desember 1976 på Sandane i Gloppen kommune) er en norsk friidrettsutøver, som konkurrerte innen diskoskast. Hun representerte Fjellhug/Vereide IL i de aldersbestemte klassene, og har siden vært medlem av Gloppen Friidrettslag.
Bakkelid er spenstig og 180 cm høy og trente tidlig innen høydehopp og hoppet 1,65 meter som 16-åring. Hennes høyde viste seg også gunstig for diskoskast og det ble hennes øvelse. Hun har fulgt i de gode kasttradisjonene som har vært i Gloppen og trente mye sammen med sin ett år eldre lagvenninne, Elin Isane. Bakkelid gikk videregående skole ved Firda videregående skole.
Bakkelid tilhører en friidrettsfamilie som niese av sleggekaster Magne Føleide og søskenbarn til sprinteren Eli Føleide på sin mors side, og søskenbarn til hekkeløperen Harald Gjengedal og forskeren Terje Gjengedal på sin fars side.
Zheng Jie
Zheng Jie (født 5. juli 1983 i Chengdu i Sichuan i Folkerepublikken Kina) er en profesjonell kvinnelig kinesisk tennisspiller.
Zheng Jie ble profesjonell tennisspiller 2003 og hun har vunnet tre WTA i single og sju i double. Hun var nummer 27 (2006) på rankingen over verdens beste kvinnelige singlespillere og nummer 3 i double (juli 2006). Hun vant doubleturneringen i Grand Slam-turneringen Australian Open sammen med Yan Zi. De beseiret doubleparet Lisa Raymond (USA) / Samantha Stosur (AUS) med 2-6, 7-6, 6-3 i finalen. De vant også damedoublen i Wimbledon, i finalen møtte de Ruano Pascual og Paola Suarez som de slo med 6-3 3-6 6-2.
Dele med dæ
Dele med dæ er et album av Trygve Hoff. Albumet ble produsert av Tore Syvertsen og utgitt i 1983.
Sporliste
Tekster og musikk av Trygve Hoff hvor ikke annet er angitt.
Side A:
Side B:
Cao Ye
Cao Ye (kinesisk: 曹邺; pinyin: Cáo Yè, født i 816 i fylket Yangshuo i det som i dag er Guangxi i Kina, død 878) var en kinesisk sikter under Tangdynastiet. Hans forfatternavn var Yezhi (业之; Yèzhī).
Hans mest kjente verker er noen pentametriske vers i gammel stil (五言古诗). Men de fleste av hans dikt er gått tapt for ettertiden.
På det niende forsøket bestod han den keiserlige embedsmannseksamen, og ble etterhvert guvernør for Yangzhou (洋州).
TinyMe
TinyMe er en tidligere lettvekts Linux-distribusjon som var basert på Mandriva. Den forsøkte å gjøre bruken av datamaskner enklest mulig, og var egnet for eldre datamaskiner, entusiaster som like et lite og raskt system eller brukere som ønsket en minimal installasjon. TineMe kan sammenlignes med andre lettvektsdistribusjoner som Puppy Linux, Damn Small Linux og Feather Linux. TinyMe benyttet Openbox som vindusbehandler.
Jan Schmid
Jan Andreas Schmid (født 24. november 1983 i Trondheim) er en norsk kombinerttrener og tidligere kombinertløper. Frem til 2006 var han sveitsisk statsborger, og han har representert både Sveits og Norge internasjonalt. Han har deltatt i fire OL: i 2002, 2006, 2010 og 2018. Schmid ble verdensmester da han var med på Norges lag som vant 4 × 5 kilometer stafett/normalbakke i Ski-VM 2019 i Seefeld.
Familie
Jan Schmid er født og oppvokst i Norge, med sveitsiske foreldre. Schmids mor, Ruth Schmid, har vært leder av kombinert-komiteen i Norges Skiforbund. Jans fem år yngre bror, Tommy Schmid, representerer (per mars 2011) det sveitsiske landslaget. Deres far, Rudolf, er skitrener på Jans og Tommys klubblag Sjetne IL. Hele familien er aktive innenfor orientering. De er også medlem av Trollelg Orienteeringclub, som er en lokal klubb i Trondheim.
Sveits
Han konkurrerte for Sveits i verdenscupen til og med 2006-sesongen. Han har blant annet en fjerdeplass fra lagkonkurransen under OL 2006 i Torino.
Norge
Da han skiftet fra sveitsisk til norsk statsborgerskap sommeren 2006, måtte han kjøpe lisensen sin fri fra det sveitsiske skiforbundet, slik at han kunne representere Norge i kombinert.
Han var også med i den norske troppen til VM 2007 i Sapporo i Japan, uten å få delta i noen øvelser.
Han stod på seierspallen i verdenscupen for første gang i Ramsau 20. desember 2008.
Han deltok på nytt i Ski-VM 2009 i Liberec, og fikk sitt gjennombrudd der, med sin første internasjonale medalje, en sølvmedalje på sprint (skihopping normalbakke HS100 + 10 km langrenn), bak amerikanske Todd Lodwick.
Han tok sølv under Vinter-OL 2018.
Viktor Knejb
Viktor Ivanovitsj Knejb (russisk: Виктор Иванович Кнейб; født 19. april 1980 i Bratsk) er en russisk aker som har konkurrert siden 1999. Hans beste resultat i en større konkurranse er en 8.-plass i singelkonkurransen under VM i aking i 2007 i Igls, Østerrike. Han har også en 11.-plass fra Vinter-OL i Torino i 2006. Han deltok også i Vinter-OL 2002 og 2010.
Špindlerův Mlýn
Špindlerův Mlýn (uttale: ; tysk: ) er en landsby helt nord i Tsjekkia, i fjellområdet Krkonoše. Landsbyen ligger over 700 meter over havet, ved møtepunktet mellom elvene Labe (Elben) og Dolský potok, og er omkranset av fjell som Kozí hřbety og Medvědín.
Chaos in Motion 2007–2008
Chaos in Motion 2007–2008 er en musikkvideo fra det amerikanske progressiv metal bandet Dream Theater.
DVD-en ble utgitt 30. september 2008 av Roadrunner Records. Den inneholder konserter filmet fra Chaos in Motion verdensturne med albumet ''Systematic Chaos. ''Turneen varte fra 3. juni 2007 til 4. juni 2008, og besto av 115 konserter i 35 land.
Annvix
Annvix er en tidligere canadisk Linux-distribusjon som var basert på Mandriva 9.2. Den var fokusert på sikkerhet. Den støttede arkitekturen var x86-64.
Siste versjon var fra 30. desember 1997.
DS «Henry» (1907)
DS «Henry» var et lasteskip som ble overlevert det svenske Göteborg-rederiet Ångfartygs-A/B Nornan i 1907 som «Wasa». Skipet var byggenummer 132 ved Eriksbergs Mekaniska Verkstad i Göteborg, og var ved overlevering 604 bruttoregistertonn. I 1925 ble hun solgt til DS AS Henry / v. Egil Kroghs Rederi i Haugesund, ommålt til 628 bruttoregistertonn og omdøpt «Henry». Etter det tyske angrepet på Norge i april 1940, ble skipet underlagt tysk kontroll. Om kvelden 13. februar 1944 ble skipet senket av norske torpedobåter ved Hestskjæret fyr i Møre og Romsdal. 4 av mannskapet omkom.
Senkingen
Om kvelden 13. februar 1944 var DS «Henry» på vei nordover mellom Molde og Kristiansund, underveis fra Risør til Muruvika i Malvik med kvarts. Like sør for Hestskjær fyr ble hun passert av hurtigruteskipet DS «Irma» som også var på vei nordover. Lenger bak kom bukserbåten «Hoplafjord» med en lekter på slep. To norske torpedobåter stasjonert på Shetland lå i skjul ved Averøy for å gjøre anslag mot tysk skipstrafikk. DS «Irma» var utstyrt med luftvernkanoner, og torpedobåtene antok at DS «Irma», DS «Henry» og «Hoplafjord» var en del av en konvoi.
16. september 2002 avduket kong Harald V et minnesmerke i Sveggen i Averøy kommune. Steinskulpturen «Stille rom» av kunstneren Geir Stormoen står med utsikt til stedet DS «Irma» og DS «Henry» ble senket, og på en bronseplate står navnene på de som omkom.
Eugène Damaré
Eugène Damaré (født desember 1840 i Bayonne, død 1919 i Paris) var en fransk fløytist og komponist.
Wang Zhihuan
Wang Zhihuan (tradisjonell kinesisk: 王之渙, forenklet kinesisk: 王之涣, pinyin: Wáng Zhīhuàn, født 688 i Pingzhou i det som i dag er provinsen Shanxi, død 742) var en dikter under Tangdynastiets Kina.