cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elektroluminescens
Historie
Noe praktisk bruksformål var ennå ikke mulig på grunn av den svært korte levetiden for forsøksoppsett. Dette hadde sin årsak hovedsakelig fra utilstrekkelig fordeling av lysemitterende lag, oksygen og vann. Destriau utviklet materialet videre til noe som kunne serieproduseres, den såkalte electroluminescence-folie. Denne ble først først brukt militært i cockpiter og vingelys. Senere er det gjort fremskritt innenfor denne teknologien, med bedre innkapsling av materiale. Et bruksområde er bakgrunnsbelysning for flytende-krystall-skjermer.
I 1962 ble Lysdioden (LED) oppfunnet,, dette er et halvlederelement som avgir lys når en elektrisk spenning påtrykkes. Det underliggende fenomenet er også for dette referert til som electroluminescence, selv om den fysiske mekanismen som ble påvist av Destriau er forskjellig. LED har fått et stort bruksområde både for bruk som skjerm og belysningselementer siden den gangen. Med utviklingen av den organisk lysdiode (OLED) i 1987, som også regnes som en komponent for electroluminescence, har anvendelse av lysdioder igjen blitt utvidet.
Patrick Bellenbaum
Patrick Bellenbaum (født 28. april 1974) er en tysk landhockeyspiller.
Elektroluminescens
Mekanisme
Elektroluminescens er resultatet av strålingsrekombinasjon av elektroner og elektronhull i et materiale, vanligvis en halvleder. De eksisterte elektronene slipper ut sin energi som fotoner, altså lys. Forut for rekombinasjonen kan elektroner og hull ha blitt separert enten ved doping av materialet for å danne en pn-overgang (i enheter basert på halvlederkomponenter for eksempel lysdiodeer) eller gjennom eksitasjon av høyenergiske elektroner akselerert av et sterkt elektrisk felt (som med de lysstoff i electroluminescent skjerm (LED)).
Patrick Bellenbaum
Han representerte Tyskland under Sommer-OL 1996 i Atlanta, hvor laget hans ble nummer 4.
Elektroluminescens
Mekanisme
Det har også blitt vist at når en solcelle forbedrer sin effektivitet for dannelse av lys til elektrisitet, vil det også forbedre sin evne til å omskape elektrisitet til lys.
Eksempler på elektromateriell
Lysenheter er produsert ved hjelp av enten organiske eller uorganiske materialer som gir electroluminesce. De aktive materialene er vanligvis halvlederen med bred nok båndbredde til å tillate at lyset emitteres.
Den mest typiske uorganisk electroluminescent tynnfilm skjermer (TFEL) med ZnS:Mn med gul-oransje emisjon. Eksempler på omfanget av materiell som utnytter electroluminescence er:
Praktiske bruksområder
Den vanligste electroluminescent-enhetene er fremstilt av enten pulver, da primært brukt for belysning eller tynnfilmer for informasjonsskjermer.
Lysemiterende kondensator (LEC), er et begrep kjent i hvert fall siden 1961 for å beskrive electroluminesce-skjermer. General Electric har tidlige patenter på skjermer som har blitt benyttet nattlys og bakgrunnsbelysningen for instrumentpaneler. Ulempene med konvensjonelle electroluminesce skjermer er lav effektivitet, samt kort levetid.
Lysteknologi basert på electroluminescence har lavt strømforbruk sammenlignet med konkurrerende belysningsteknologier som neon eller lysrør. Dette sammen med de tynne panelene som er mulig å produsere, noe som har gjort teknologien nyttig for reklamebransjen.
Jonsoknatt
Jonsoknatt er et episk dikt av Hans Henrik Holm, utgitt i 1933. Det var Holms litterære debut og mest kjente verk, og det første av en rekke diktepos han kalte Folkeeposet, «bygget over mytologisk og folkloristisk stoff, og gitt en språkform så bundet til arkaisk telemarks- og setesdalsmål at det vanskelig kan leses uten filologiske kommentarer». En sentral person i diktverket er Sveinung Vreim, bygget på fortellinger om en virkelig person som levde i Bø på 1600-tallet, som i Holms Jonsoknatt skildres som en elgskytter og jentefut som lokkes av erotiske fantasier og blir forført av hulderen Gusi. «Det dypest menneskelige i Jonsok-natt er efter min mening den lange fortelling om Sveinung Vreim, og den eier en spennvidde som når fra den brutaleste sanselighet til den høieste religiøse ekstase», skrev professor i europeisk litteratur Harald Beyer. Fortellingen om Sveinung Vreim i Jonsoknatt ble senere satt musikk til av Klaus Egge i det symfoniske eposet Sveinung Vreim (1940).
Rothschildia
Rothschildia er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Utseende
Store (vingespenn 80-120 millimeter) påfuglspinnere med svært store vinger sammenlignet med kroppen. Forvingen er ikke sigdformet. Vingene er brune til brunrøde, gjerne med rødlige felter. Midt i hver vinge er det en stor, kantete, sølvfarget flekk, utenfor dette et lyst tverrbånd. Feltet utenfor dette er gjerne mer eller mindre rosa, ytterkanten ofte grønnlig.
Miguellus
Miguellus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Rothschildia
Utbredelse
Slekten lever i Sør- og Mellom-Amerika, fra det sørligste USA til Argentina.
Fylkesvei 1422
Fylkesvei 1422 går mellom fylkesgrensen ved Øvre Ormerud og Kolbotn i Nordre Follo kommune.
Miguellus
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Ecuador.
Alfaset 3. industrivei (Oslo)
'''Alfaset 3. industrivei''' (1-27, 4-8) er en vei på Alfaset i bydel Alna i Oslo. Den går som blindvei nordøstover og deretter sørøstover fra Terminalveien.
Miguellus
Systematisk inndeling
Arten (både slekts- og artsnavnet) er oppkalt etter den brasilianske entomologen Miguel Angel Monné.
Alfaset 3. industrivei (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1959. Veien ligger i et tidligere industriområde som i dag er preget av varelagre.
VM i volleyball for menn 1998
VM i volleyball for menn 1998 (verdensmesterskapet i volleyball) ble arrangert i Japan i 1998.
Fylkesvei 1422
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 132.
Stenoodes
Stenoodes er en slekt av løpebiller.
Røvar
Røvar er et musikkalbum med Elle Melle, utgitt i 2019.
Stillehavslekene 1995
Stillehavslekene 1995. Lekene, South Pacific Games i 1995 var de tiende Stillehavslekene. De tretten første lekene (1963-2007) het South Pacific Games) fra 2011 het de Pacific Games.
Hormathus
Hormathus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Stillehavslekene 1995
Lekene i 1995 ble arrangert i Papeete i Fransk Polynesia i perioden 25. august til 5. september 1995. Det var andre gangen som Papeete arrangerte lekene, første gangen var i 1971. Det var over to tusen utøvere fra tolv nasjoner deltok i tjueto sporter. Ny-Caledonia ble beste nasjon med 82 gullmedaljer foran Fransk Polynesia med 76.
Hormathus
Utseende
Nokså små, blanke, avlange trebukker, svarte, pronotum kan være gulrødt. Antennene er omtrent så lange som kroppen, leddene tre til fem er kraftig fortykkede. Pronotum er mye lengre enn bredt, sylindrisk uten pigger langs kanten. Dekkvingene er parallellsidige, kan ha et hvitt tverrbånd. Beina er middels lange, lårene litt klubbeformede.
Stillehavslekene 1995
Deltakende nasjoner
Det var 12 nasjoner/land/lag som deltok i lekene i 1995
Hormathus
Utbredelse
Slekten forekommer på Cuba og Hispaniola.
Heggenfløyen
Heggenfløyen er en middelaldersk skipsfløy av den norrøne typen veðrviti, som ifølge lokal tradisjon skal ha stått på taket på Heggen kirke i Modum. Opprinnelig har imidlertid fløyen trolig stått i baugen på et vikingskip, som inngikk i leidangen.
Fløyen dateres gjerne til første halvdel av 1000-årene, og består av en 3 mm tykk plate av forgylt kobber. Den måler 19 x 28 cm, men en rekonstruksjon viser at den opprinnelig var betydelig større og trolig målte cirka 23,5 x 33 cm. Ornamentikken på fløyen er i Ringeriksstil og viser en ørn med krummet nebb, fjærdusk på hodet og store vinger. Denne er omslynget av en orm. Videre er det avbildet løver og motivet er omsluttet av en bord. På spissen av fløyen er det et støpt firbent dyr, antakeligvis en løve.
Pendelklokkefugl
Pendelklokkefugl (Procnias alba) er en fugl i kotingafamilien.
Antennocrossotus
Antennocrossotus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Arten lever på Madagaskar.
Konrad I av Tyskland
Konrad I av Tyskland (født ca. 881, død 23. desember 918), kalt for Den yngre, var hertug av Franken fra 906 og var konge av Østfrankerriket fra 911 til 918, den første og eneste konge av konradianske (eller frankenske) dynasti. Selv om Konrad aldri selv benyttet tittelen «konge av Tyskland» (rex Teutonicorum), var han konge av Østfrankerriket som den valgte etterfølger av den karolingeren Ludvig barnet (893-911). Dette kongedømmet utviklet seg til Tyskland i det påfølgende århundret.
Konrads regime var uavbrutt og stort sett lite vellykket kamp for å opprette makten i sitt kongedømme mot voksende ambisjoner i hertugdømmene i Sachsen, Bayern og Schwaben. Hans hærtokt var feilslåtte og hans forsøk på å mobilisere biskopene for sin sak ved kirkemøtet i Hohenaltheim i 916 var ikke nok for erstatte hans nederlag i striden. Konrad døde den 23. desember 918 ved Weilburg og ble gravlagt i Fulda.
På sin dødsseng overtalte han sin bror, markgreve Eberhard av Franken, om å tilby kronen til Henrik fuglefangeren, hertug av Sachsen, og en av hans hovedmotstandere. Grunnen var at han så på Henrik som den eneste prinsen som var i stand til å holde kongedømmet sammen mot de interne stridighetene blant hertugene og mot de pågående invasjonene til ungarnere. Eberhard og den øvrige frankiske adelen aksepterte Konrads råd, og Henrik ble valgt til konge som Henrik I i 919 ved Fritzlar.
Eberhard etterfulgte Konrad som hertug av Franken. Han ble drept i 939 i slaget ved Andernach i løpet av hans opprør mot keiser Otto I, og hertugdømmet Franken ble en keiserlig besittelse fra 939 til 1024.
Singeom
Singeom (født ?, død 936) var den andre og siste konge av kongedømmet Hubaekje, ett av tre kongedømmer i den koreanske perioden senere tre kongedømmer på Koreahalvøya. Han kom til trona etter å ha konspirert sammen med sine to brødre, Yanggeom og Yonggeom. Målet var å avsette deres egen far, Gyeon Hwon og drepe den utpekte arvingen, brødrenes yngere halvbror Geumgang.
Brødrene fengslet Gyeon Hwon men han klarte å flykte til kongedømmet Goryeo. Det ble han general og ledet Goryeohæren mot sine sønner året etter i 936 ved dagens Seonsan i Gumi, der han ødela Singeoms hær.
Kong Taejo mente at det var Singeoms brødre som stod bak kuppet, og han gav derfor Singeom en adelstittel, mens hans yngere brødre Yanggeom og Yonggeom, avhengiog av kildene enten ble sendt i eksil eller ble drept.
Skarvdalselva
Skarvdalselva er en kildeelv fra nordøst til Osbumagasinet i Sunndal kommune, Møre og Romsdal fylke. Elva henter vann fra Storpurktjønna og samler seg i flere bredere dammer i sitt forholdsvis rolige fall til Langvatnet, som er demmet opp sammen med Osbumagasinet.
VM i volleyball for menn 2002
VM i volleyball for menn 2002 (verdensmesterskapet i volleyball) ble arrangert i Argentina i 2002.
Jules Demersseman
Jules Auguste Édouard Demersseman (født 9. januar 1833 i Hondschoote, død 1. desember 1866 i Paris) var en fransk fløytist og komponist av klassisk musikk.
Allerede som elleveåring ble han elev hos Jean-Louis Tulou ved Conservatoire de Paris. Han vant førsteprisen der som tolvåring og ble snart en kjent virtuos. Til tross for sitt åpenlyse talent, kom Demersseman ikke i betraktning til et professorat, ettersom han, påvirket av sin lærer, ikke ønsket å anerkjenne den moderne tverrfløyten utviklet av Theobald Boehm, som i mellomtiden hadde blitt introdusert i Frankrike. Demersseman døde bare 33 år gammel, formentlig av tuberkulose.
"«… i en umenneskelig svær ‘Koncert for fløite med orkester’ av en mig helt ukjendt komponist I. Demersemann. De mest halsbrækkende variationer, en cadence fuld av svimlende løp og vriene passager, hensatte publikum i den mest uforbeholdne forbauselse over hvad denne vor ypperlige harmonist kan klare paa sin ‘Zauberflöte’, og utløste et like hjertlig som velfortjent bifald.»"
Demersseman var også en av de første franske komponister som skrev musikk for den nyutviklede saksofonen, slik som stykket Fantaisie sur un thème original.
Edward Moss
Edward «Eddie» Moss (født 11. juli 1977 Los Angeles i California) er en amerikansk imitator av Michael Jackson (som han er mest kjent for og har spilt Jackson i filmer og fjernsynsprogrammer), skuespiller, danser og komiker. Han var tidlig på 1990-tallet ansatt på McDonald's, hvor hans kollegaer sa til ham at han lignet på popsanger Michael Jackson. Moss ble med på en talentkonkurranse og vant, og etter som tiden gikk bestemte han seg for å gjøre Jackson til en levevei.
Aviolanda
Aviolanda var en nederlandsk flyprodusent. Selskapet ble etablert i desember 1926 av H. Adolph Burgerhout. Aviolanda bygde hovedsakelig på lisens, slike fly som Curtiss P-6 Hawk og Dornier Wal - og Dornier Do-24 flybåter og Gloster Meteor, Hawker Hunter og Lockheed F-104 Starfighter jetfly. Det ble til slutt overtatt av Fokkeri 1967 og ble omdøpt til Avio-Fokker. Aviolanda er også kjent som morselskapet for den nederlandske helikopterprodusenten NHI.
Aviolanda hadde sin største fabrikk i Papendrecht. I dag tilhører produksjonsanlegget i Papendrecht Stork Fokker Aerospace. Haleseksjonen til NHIndustries NH-90 ble produsert ved denne fabrikken, rett ved stedet der det første nederlandske helikopteret ble serieprodusert. Dette NH-90 ble bygget av et industrielt konsortsium med navnet Nederlandse Helikopter Industrie
St. Peter kirke (Halden)
St. Peter kirke er en katolsk sognekirke i Halden. Den ble innviet 10. oktober 1877. Kirken er tegnet av den nederlandske arkitekten Pierre Cuypers. Han hadde opprinnelig utformet kirken for en befolkning på rundt 10,000 personer, noe som tilsvarte folketallet i datidens Halden. Katolikkene i byen utgjorde omtrent 20 mennesker og planene ble derfor endret til å utgjøre 1/3 av det opprinnelige.
Kirken er i nygotikk og bygget i upusset rød tegl.
Skjeggklokkefugl
Skjeggklokkefugl (Procnias averano) er en fugl i kotingafamilien.
Holmfirth
Holmfirth er en liten by ved veien A6024 Woodhead Road i dalstrøket og det store verdslige sognet Holme Valley og ligger innenfor det urbane distriktet (metropolitan borough) Kirklees i grevskapet West Yorkshire, England. Den er sentrert ved samløpet av elvene Holme og Ribble og ligger 9,7 km sør for Huddersfield og 21 km nordøst for Glossop. Den er i stor grad preget av steinbygde hus samlet fra fjellkjeden Penninene. Nasjonalparken Peak District rundt Holme Moss ligger 6,4 km sør for byen. I henhold til folketellingen i 2011 er det en befolkning på 21 706 innbyggere i byen.
Historisk var Holmfirth en del av West Riding of Yorkshire, og var en tid et senter for Bamforth & Co, i sin tid et pionerfirmaet for film og illustrasjon, og som siden gikk over til produksjon av gammeldagse postkort. Mellom 1973 og 2010 var både Holmfirth og Holme Valley godt kjent som lokaliseringen for BBCs situasjonskomedie Last of the Summer Wine.
Louis Paulhan
Isidore Auguste Marie Louis Paulhan, kjent som Louis Paulhan (født 19. juli 1883, død 10. februar 1963) var en banebrytende fransk flyger. Han er kjent for å ha vunnet den første Daily Mails pris «for å fly mellom London og Manchester i 1910».
Biografi
Paulhan ble født i Pézenas, Hérault i Frankrike, og hans flykarriere begynte med at han laget modellfly. Han ble stasjonert på St. Cyr som ballongfører under sin militærtjeneste i 1905, da han vant en konkurranse for bygging av modellfly. Etter sin militærtjenesten ble han ansatt av ballongprodusenten Édouard Surcouf som ingeniør. De arbeidet da med bygging av luftskipet «La Ville de Paris», og han foretok mange flyvninger i det i 1907 som mekaniker. Det samme året vant han en konkurranse for bygging av modellfly. Førstepremien var en full-størrelse av den vinnende konstruksjonen. Hans konstruksjon var så komplisert at han i stedet fikk et Voisin-skrog. Med hjelp av familie og venner fikk han en motor og lærte seg å fly i 1909.
Han etablerte seg raskt som en dyktig flyver. Han deltok i mange flyshow, inkludert et i La Brayelle Airfield, Douai, i juli 1909, hvor han satte nye rekorder for høyde (150 meter / 490 fot) og varighet (1 t 7 m), som dekket 47 km. Han var også med i et flyshow Grande Semaine d'Aviation i Rheims hvor han havarerte. I Lyon fløy han en Farman III og satte tre rekorder: høyde (920 m), hastighet 20 km/t i 19 minutter) og nyttelast, en passasjer på 73 kg.
Den 29. oktober 1909 gjennomførte Paulhan den første offisielle flyvningen på Brooklands i Surrey, England med sin dobbeltdekker lavet av Farman Aviation Works. Dette var også den første offentlige flyoppvisning på Brooklandsbanen, og rundt 20 000 tilskuere så ham fly i en høyde av 720 meter.
Touring America
I januar 1910 ble Paulhan invitert til Amerika for å delta i flyoppvisning og konkurranser i Los Angeles International Air Meet. Han kom med to Blériot endekkere og to Farman dobbeltdekkere. Brødrene Wright deltok ikke i arrangementet, men kom med sine advokater for å hindre Paulhan og Glenn Curtiss fra å fly. Wrights hevdet at balanserorene var et brudd på deres patenter. Paulhan fløy uansett, vant alle premiene og 19 000 dollar i rene penger. Han satte ny høyderekord på 1 269 m (4 164 fot), slo sin egen tidligere rekord på 580 m og vant utholdenhetspremien med en flyvning som varte 1 t 49 m 40 s, hvoretter Louis Paulhan ga William Randolph Hearst sin første flyopplevelse. Men han så ut til å ha sviktet William Boeing som hadde blitt begeistret av denne nye oppfinnelsen, flyet: Mens han gikk til sitt første amerikanske Air Meet i Los Angeles, spurte Boeing nesten alle flygere om en tur, men ingen sa ja, bortsett fra Paulhan. I tre dager ventet Boeing, men den fjerde dagen oppdaget han at Paulhan allerede hadde forlatt stedet. Kanskje en av de største tapte mulighetene i Paulhans liv var turen han aldri ga Boeing. Fra Los Angeles flyttet Paulhan for å gi oppvisninger i Salt Lake City, Utah, hvor Deseret News i sin overskrift annonsert at «Air-King is Here to Fly». Han dukket også opp i New Orleans med den første flyoppvisningen i Texas.
Brødrene Wrights sak ble berammet til 17. februar, hvor enføderal dommer avsa en dom som gikk ut på at Paulhan måtte betale 25 000 for hver flyoppvisning. Rasende kansellerte han sine amerikanske oppvisninger og dro til New York City for å utfordre brødrene Wright, ved å gi en offentlig demonstrasjon og gratis flyturer. Tvisten fortsatte og i mars ble en avtale oppnådd hvor han kunne fortsette å gi flyoppvisninger med sin Farman dobbeltdekker, på betingelse av at han betalte 6 000 per uke i depositum i påvente av utfallet av saken. Saken truet et planlagt internasjonalt flystevne i regi av Aero Club of America, hvor det skulle konkurreres om Gordon Bennett Cup. I henhold til Courtlandt Field Bishop, president i Aero Club of America, hadde alle de ledende utenlandske flygere forsikret ham om at de ikke ville vise seg i landet før saken var avgjort. Hvis Paulhan vant, ville de konkurrere, hvis han tapte ville de «ikke bry seg om å sette sine ben innenfor jurisdiksjonen til amerikanske domstoler». Paulhan forlot til slutt USA i all stillhet og dro til Frankrike.
John Alden Carpenter
John Alden Carpenter (født 28. februar 1876, død 26. april 1951) var en amerikansk komponist.
Louis Paulhan
Touring America
Brødrene Wrights' patentsak dro ut i mange år og involverte Curtiss og mange andre piloter og produsenter.
John Alden Carpenter
Liv og virke
Carpenter ble født i Park Ridge i Illinois den 28. februar 1876.
Louis Paulhan
Tilbake i Europa
Tilbake til Europa fortsatte Paulhan sine flyvninger. I april 1910 vant han vant en premie på 10 000 pund i konkurransen London til Manchester, en avstand på 195 km. Denne premien hadde blitt satt opp i 1906 av Daily Mail for første pilot som kunne fly fra London til Manchester i løpet av 24 timer. Flyet måtte starte og avslutte innen åtte kilometer fra Daily Mails kontor i hver by, men kunne ikke ha mer enn to landinger hver vei. I 1906 dette virket som et umulig krav — de beste europeiske pilotene på den tiden kunne bare holde seg til værs i noen minutter. Paulhan kom til Manchester 12 timer etter start fra London, etter å ha tilbrakt 4 timer og 12 minutter i luften, med en overnatting i Lichfield, 117 km fra utgangspunktet. Han slo dermed den britiske kandidaten, Claude Graham-White. (Det er en blå plakett på et hus i Paulhan Road, Burnage, Manchester hvor han landet på sin vinnende tur.)
I 1910 var Paulhan var en av de første flygerne til å fly med sjøfly, et «Hydravion» konstruert av Henri Fabre, og vant 10 000 pund i premie for de fleste gjennomførte flygninger det året. Han vendte også oppmerksomheten mot flydesign, og produserte en Paulhan-dobbeltdekker i samarbeid med Fabre. Det skulle konverteres til en stor tredekker som ble fløyet av franske militære flyvere i konkurransen i 1911, og Aéro-Torpille i samarbeid med Victor Tatin.
John Alden Carpenter
Liv og virke
Carpenter døde i Chicago i 1951, 75 år gammel.
Uno-X Development Weekend
Uno-X Development Weekend er et sykkelarrangement som fra høsten 2018 arrangeres av Lillehammer CK og Ottestad IL over tre dager i Innlandet. Det består av Hafjell Grand Prix som er et individuelt temporitt og landeveisrittene Lillehammer Grand Prix og Gylne Gutuer, der sistnevnte blant annet går på grusveier («gutuer») i Stange. Alle tre rittene er av Det internasjonale sykkelforbundet (UCI) klassifisert som 1.2.
Louis Paulhan
Tilbake i Europa
I februar 1912, åpnet han en flyskole for sjøfly i Villefranche-sur-Mer før han flyttet til Arcachon.
Uno-X Development Weekend
Historie
Ottestad IL Sykkel arrangerte Gylne Gutuer for første gang i 2011 som et klubbritt. Det var inspirert av det toscanske Strade Bianche, og har siden 2015 vært en del av Norgescupen i landeveissykling. Høsten 2017 ønsket Jens Haugland, kommersiell leder i Uno-X Hydrogen Development Team, å videreføre idéen rundt Gylne Gutuer sammen med et temporitt og et annet vanlig endagsritt for å også kunne tilby internasjonale ritt på høsten for norske utøvere uten proffkontrakt. Et par måneder etter den opprinnelige fristen ble søknaden om UCI-status levert, med støtte fra Norges Cykleforbund, og i slutten av februar 2018 ble rittene tildelt status som UCI-ritt allerede fra samme år. Første utgave arrangeres i månedsskiftet august–september 2018.
Louis Paulhan
Første verdenskrig
I første verdenskrig ble Paulhan mobilisert som pilot med rang av løytnant den 15. september 1914, og tjenestegjorde først  i det nordlige Frankrike i nærheten av Amiens. Han ble overført til den serbiske fronten i 1915, hvor han var, ikke bare den mest erfarne, men også den eldste flyveren. I Serbia hadde han kommandoen over en skvadron bestående av 10 Maurice Farman-fly. På noen turer hadde han med en skytter, eller enda viktigere en mekaniker, som kunne utføre reparasjoner i flukten. Den serbiske operasjonen var mislykket, men Paulhan ble kreditert med verdens første "medevac" (medical evacuation) da han fløy en alvorlig syk Milano Stefanik til sikkerhet. Etter å ha fått Croix de guerre, vendte han tilbake til Frankrike og fløy ikke flere oppdrag, men vendte tilbake til konstruksjon, særlig av propeller, for de franske militære. Etter krigen fikk han Æreslegionen.
Uno-X Development Weekend
Hafjell Grand Prix
Hafjell Grand Prix er et individuelt temporitt, det eneste i sitt slag i Norge med internasjonal status. Tanken bak rittet er å få norske utøvere til å satse mer på temposykling.
Arkeologiåret 1641
Arkeologiåret 1641 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1641.
Dødsfall
1641 in archaeology
Louis Paulhan
Etter 1918
Etter demobilisering bygget Paulhan sjøfly, bygget maskiner på lisens fra Curtiss. Han jobbet med flykonstruksjon sammen med ingeniør Pillard ved Société Provençale de Constructions Aéronautiques. I 1928 bygde han det første sjøflyet i helmetall i Frankrike, SPCA Paulhan-Pillard T3. Han forlot jobben den dagen da hans eneste sønn René, døde 10. mai 1937, under en demonstrasjon av et jagerfly. Han bidro til produksjonen av Dewoitine-fly, men trakk seg tilbake til Saint-Jean-de-Luz, som han sjelden forlot før sin død. I 1960 ble Paulhan invitert av Air France for å være en av passasjerene på den første non-stop flyvning fra Paris til Los Angeles.
Metopotylus
Metopotylus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Vest- og Sentral-Afrika.
Systematisk inndeling
Disse slektene blir ofte plassert i Xystrocerini.
Uno-X Development Weekend
Lillehammer Grand Prix
Lillehammer Grand Prix er et fellesstartritt som går i en rundløype med mange bakker.
Natt uten måne
Natt uten måne (amerikansk tittel: ) er en amerikansk dramafilm fra 1943 regissert av Irving Pichel. Manuset ble skrevet av Nunnally Johnson. Det bygde på John Steinbecks roman og skuespill med samme navn. Romanen ble utgitt i 1942 og skuespillet ble uroppført på Martin Beck Theatre i New York City 7. april samme år. I rollene ses blant andre Sir Cedric Hardwicke, Henry Travers og Lee J. Cobb. Natt uten måne ble utpekt til én av årets ti beste filmer av National Board of Review, som også utpekte Hardwicke til årets tredje beste skuespiller.
Ifølge en artikkel i The New York Times fra 15. mars 1943 hadde filmen sin verdenspremiere i Little Norway, Toronto, Canada i en visning for 300 medlemmer av det norske flyvåpenet.
Innspillingsfakta
Filmen ble spilt inn fra 18. november til slutten av desember 1942. Tilleggsopptak ble filmet 14. januar 1943. Samtidige kilder oppgav at mesteparten av filmen ble spilt inn på location i Brent Skaggs, California, i det samme gruvelandsby-settet som ble brukt i filmen Grønn var min barndoms dal (How Green Was My Valley). Ifølge en pressemelding fra september 1942 var Lake Arrowhead, California, stedet for en sekvens som ble filmet før selve innspillingen tok til.
Sonja Henie og H.M. Waller
Ifølge filmens pressemappe fungerte skøytestjernen Sonja Henie som teknisk rådgiver i saker som angikk det norske språk og klesplagg. En artikkel i Hollywood Reporter fra oktober 1942 opplyste at hennes landsmann og tekniske rådgiver for filmen, H.M. Waller, hadde oppholdt seg i Norge da invasjonen fant sted.
Uno-X Development Weekend
Gylne Gutuer
UCI-rittet Gylne Gutuer er i likhet med det opprinnelige Norgescuprittet Gylne Gutuer et ritt med start- og målgang i Stange, men har en litt annen trasé på drøyt 16 mil. Hoveddelen av rittet går på vanlig asfaltert vei, men på flere seksjoner langs løypa går rittet på mindre grusveier for å gi rytterne et litt tøffere underlag enn vanlig. Disse grusveiene blir lokalt omtalt som «gutuer», derav navnet på rittet. Norgescuputgaven av Gylne Gutuer arrangeres fortsatt, men på en annen tid enn UCI-rittet.
Natt uten måne
Sonja Henie og H.M. Waller
Pressemappen fortalte også at regissøren Irving Pichel hadde sett på materiale av filmavis-typen for å «få autentiske fakta over hvordan de tyske soldatene og folk i Norge oppførte seg under erobringen».
Fakta om filmen
En artikkel i Hollywood Reporter fra 22. april 1942 opplyste at foruten Twentieth Century-Fox Film var Metro-Goldwyn-Mayer, Paramount, Warner Bros., Samuel Goldwyn og Hunt Stromberg ute på markedet for å sikre seg rettighetene til John Steinbecks roman og skuespill. En artikkel i Hollywood Reporter fra 29. april 1942 avslørte at The Moon Is Down gikk til Twentieth Century-Fox, fordi Steinbeck var fornøyd med Darryl F. Zanucks filmatisering av hans roman, Vredens druer. I artikkelen stod det også at summen på $300.000 var «rekord for kjøp av alle rettighetene» til en roman. Zanuck hadde som hensikt å produsere filmen personlig, men da han kort tid etter gikk inn i det militære, ble manusforfatteren Nunnally Johnson utpekt som filmens produsent. Blant de endringene som Johnson foretok seg i dramatiseringen av Steinbecks roman og skuespill, var å navngi det okkuperte landet som Norge og benevne invasjonsstyrkene som tyske. Hos Steinbeck var nasjonalitetene uspesifiserte.
Samtidige kilder avslørte at en rekke skuespillere skulle prøvespille rollen som oberst Lanser. En artikkel i Hollywood Reporter fra 31. juli 1942 fortalte at det var «planlagt» at George Sanders skulle spille denne rollen, til tross for at Twentieth Century-Fox hadde satt ham under suspensjon, fordi han hadde nektet å spille en rolle i en annen film.
Ifølge en artikkel i Hollywood Reporter fra 20. august 1942 hadde Twentieth Century-Fox gått inn i forhandlinger med Orson Welles om at han skulle regissere filmen og spille Lanser. En artikkel samme sted fra 29. september 1942 meddelte at «avtalen til slutt mislyktes fordi Welles' utallige forpliktelser og aktiviteter kompliserte opplegget til et punkt der [produksjonen av] filmen kunne ha blitt utsatt». En artikkel i Hollywood Reporter fra 1. oktober 1942 påstod at Welles avslo, «fordi rollen...i skuespillet ikke var etter hans smak» og skrev videre at «både drama- og litteraturkritikeres skarpe kritikk» av «Steinbecks framstilling av oberst Lanser som en fornuftig, forståelsesfull og sympatisk figur» kunne ha påvirket ham.
En artikkel i Hollywood Reporter fra 17. september 1942 opplyste at Otto Preminger hadde blitt engasjert til rollen, mens studioreklame og artikler i Hollywood Reporter opplyste at Charles Laughton, Conrad Veidt, Alfred Lunt, Paul Lukas og Fritz Kortner hadde prøvespilt.
Ifølge en artikkel i Hollywood Reporter fra 15. oktober 1942 var det Dudley Digges som opprinnelig ble engasjert til å spille dr. Albert Winter. En artikkel samme sted fra 4. juni 1942 meddelte at William Eythe, som hadde spilt løytnant Tonder i oppsetningen på Martin Beck Theatre, hadde underskrevet en kontrakt med Twentieth Century-Fox og «sannsynligvis» kom til å gjenta rollen. Det eneste medlemmet av rollebesetningen fra New York City som faktisk gjentok sin rolle var E.J. Ballantine, hvis tolkning av George Corell markerte hans debut som filmskuespiller.
En artikkel i Hollywood Reporter fra september 1942 fortalte at Anna Sten ble vurdert til å spille «én av de ledende kvinnelige rollene» i produksjonen.
Natt uten måne markerte filmdebuten til tyske Peter Van Eyck. Regissør Irving Pichel, som også spiller rollen som kroverten Peder i filmen, var gift med Violette Wilson, som spiller Peders hustru. Ifølge en PR-relatert pressemelding fra 11. februar 1943 ble scenene med Pichel i rollen som Peter regissert av Sir Cedrick Hardwicke.
Drapsscene
Ifølge opplysninger fra mappen om filmen i MPAA/PCA Collection ved AMPAS Library reiste Production Code Administration (PCA) innvendinger mot at scenen mellom Molly og løytnant Tonder (hvor hun stikker ham i hjel med en saks på sitt soveværelse) var «seksuelt antydende». PCA var også bekymret over at Tonders endelikt så ut «til å være et mord og ikke på noen måte var et drap som sprang ut av militær nødvendighet». Etter å ha uttrykt tallrike bekymringer angående drapet utstedte PCA til slutt et sertifiseringsnummer til filmen «i den forståelsen at [man] har fjernet scenene der kvinnen skjuler saksen under puten i senga».
HKH Haakon VIIs reaksjon
En artikkel i Hollywood Reporter fra 22. juli 1943 skrev at den landflyktige kongen hadde stilt seg «meget entusiastisk til [filmen]», da den ble vist i London. Artikkelen nevnte også at han trodde at den amerikanske kritikken som ble rettet mot «framstillingen av en sympatisk nazist var urettferdig», og han gjengav sin reaksjon på følgende måte: ''«Vis en sympatisk nazist, som denne filmen gjør, og den lærer folk at nazistene ikke er supermennesker, de er kun vanlige mennesker, grusomme, men med de samme svakhetene, de samme tankene. Som et resultat blir de grusomhetene, som de begår, dobbelt onde»''. I 1946 ble Steinbeck tildelt Haakon VIIs Frihetskors i erkjennelse for de bidragene som hans roman hadde ytt til den norske krigsinnsatsen.
Handling
En mindre norsk gruveby blir invadert av tyske tropper under den andre verdenskrig.
Rolleliste
(Kun krediterte skuespillere)
Pierre Bengtsson
Pierre Bengtsson (født 12. april 1988) er en svensk fotballspiller som spiller for.
Landslaget
Den 19. januar 2011 fikk han sin første landskamp for mot.
Han erstattet Martin Olsson i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Lamia (bille)
Lamia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én art, vever.
Utseende
En middelsstor til stor (15-32 millimeter), svært kraftig, mørkfarget trebukk. Antennene er svært kraftige.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken. Denne arten utvikler seg vanligvis i arter i vierslekten (Salix), sjeldnere i bjørk eller osp. Arten mangler flygevinger og kan ikke fly.
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i den palearktiske sone, over hele Europa bortsett fra den aller nordligste delen og videre østover til Sakhalin.
Tetraleucus
Tetraleucus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Platyninae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En middelsstor (ca. 9 millimeter), avlang, blankt svart løpebille. Hode, pronotum og dekkvinger er alle noe rundede, fasettøynene noe utstående. Antennene er tynne, over halve kroppslengden, og trefargede : de tre innerste leddene er rødoransje, så følger fire brunsvarte ledd, de tre ytterste leddene er hvite. Pronotum er ovalt, svært blankt, med markert siderand. Dekkvingene har skarpe punktstriper.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det østlige USA, fra Florida i sør til Vermont i nord.
Peter Albert Midelfart
Peter Albert Midelfart (født 3. oktober 1801 i Trondheim, død 29. april 1854 ) var Drammens ordfører, jurist, prokurator og sorenskriver.
Peter Albert virket som sekretær for de eligerte menn fra 1827 til 1837. Da kommunene i landet endret sin oppbygging fra 1837, fortsatte han i sin tidligere jobb, men nå med tittelen formannskapssekretær. I Drammens første bystyre 1837 møtte han som representant for Strømsø, ved siden av å være jurist i Drammens første yrkessammenslutning, Drammensvassdragets Fellesfløtningsforening i 1830–40-årene.
Da Norges Bank i 1837 opprettet en Drammensavdeling, var Midelfart varamann til administrasjonen.
Peter Albert var også ordfører i Drammen fra 1848 til 1849, deretter ble han sørenskriver i 1850.
Familie
Foreldrene til Peter Albert var Eleonore Christiane Fabricius og eidsvollsmann og sogneprest, Hans Christian Ulrik Midelfart(1772-1823).
I 1828 giftet han seg med Johanne Vilhelmine Severine Marie Unger(1803-1856), de fikk seks barn: Anne Sophie(1828–1912), Hans Christian Ulrich(1830–1848), Peter Albert(1832–1896), Johannes Unger(1833–1910), Johan Vilhelm(1835–1898) og Emil Andreas Midelfart(1840–1915).
Familien bodde i Nedre Storgate, nåværende Grev Wedels plass i Drammen.
Nakenstrupeklokkefugl
Nakenstrupeklokkefugl (Procnias nudicollis) er en fugl i kotingafamilien.
Edwin Ruud
Edwin Ruud (født 9. juni 1854 i Askim, død 9. desember 1932 i Pittsburgh i Pennsylvania) var en norsk maskiningeniør og oppfinner som utvandret til USA, der han designet, solgte og populariserte tankløse varmtvannsberedere. Han var grunnlegger og president av Ruud Manufacturing Company som nå er en avdeling av Rheem Manufacturing Company.
Fuel Gas and Manufacturing Company
I 1880-årene begynte Ruud å arbeide for George Westinghouse i Fuel Gas and Manufacturing Company i Pittsburgh i Pennsylvania. Åtte år etter innlevering av sitt første patent i USA søkte Ruud om det første av fem patenter han ville tilordne til Westinghouses Fuel Gas and Manufacturing Company.
I 1889 utviklet Ruud et design for en automatisk lagringstank-type gassvarmtvannsbereder som har brukte en gassbrenner i bunnen og temperaturkontrollert gassventil. Han ble senere patenterte designen i 1890. I oktober 1890 utvidet han sin første berederdesign, under Fuel Gas and Manufacturing Company.
Ruud Manufacturing Company
Den 22. januar 1897 søkte Ruud om et patent separat fra Fuel Gas and Manufacturing Company for en automatisk bereder. Hans nye design besto av en støpejernsshell, innkapsulterte brennere, varme overflater (en spiral av kobberrør som vannet strømmer igjennom), og termostatstyrte gassventiler. Formålet med designforbedringen var, «å opprettholde tilførsel av vann til ønsket temperatur til alle tider».
Med denne nye design forlot Ruud Fuel Gas and Manufacturing Company for å starte Ruud Manufacturing, sin egen design- og produksjonsvirksomhet hvor han begynte å produsere og gjøre dem populære som hjemmeberedere, så vel som kommersielle og industrielle varmtvannsberedere. Ruud ble tildelt sin patent for kveilet rør automatisk bereder den 6. september 1898. Ruuds virksomhet utvidet seg ettersom han populariserte og forbedret på sin øyeblikkelige berederdesign. I 1908 kjøpte Ruud Manufacturing opp to lokale varme- og VVS-bedrifter. James Hay av James Hay Company, varme- og VVS-ingeniører, avsluttet sin virksomhet for å fungere som president i Ruud Manufacturing Company i 1908. og J. H. Folsom av Folsom-Webster Co., varme- og VVS-firma, oppløste sitt samarbeid i Folsom-Webster Company i 1908 for å tjene som sjef for Cincinnati grenen av Ruud Manufacturing Company. Per 1915 hadde Ruud Manufacturing Company kontorer i Pittsburgh i Pennsylvania, i Kalamazoo i Michigan, Toronto i Canada og Hamburg i Tyskland.
Ruud momentante automatiske varmtvannsbereder
Den termiskventilerte modellen («Thermal Valve Model»), Type F, av Ruud momentante automatisk bereder er et design som tillot brukeren å få umiddelbart varmt vann for øyeblikkelig bruk uten å forvarme vannet, og dermed spare drivstoff, når den ikke er i bruk. Type F-modellen var i stand til å bruke propan, naturgass og bensin, og den krever kun en endring av brennerens spissåpning, og ble produsert i to varianter, «standardtrykkberedere» («Standard Pressure Heaters») designet for å operere under forhold hvor trykket var for minst tyve pund per kvadrat tomme (1,7 bar), og «lavtrykksberdere» («Low Pressure Heaters»), hvor det operative vanntrykk kunne være så lavt som fire pund per kvadrat tomme (0,3 bar). Termiskventilmodell, Type F-beredere ble produsert i fire boligstørrelser som gjenspeiler deres produksjonsovlum i US gallon per minutt: 3, 4, 6, 8.
I 1915, var det ca. hundre tusen av Type F installert over hele USA og Canada.
Ruud Heating and Air Conditioning Equipment
Edwin Ruud døde i 1932 og hans enke Minna Kaufmann Ruud døde i 1953. I 1959 ble varmtvannsberederdelen av Ruud Manufacturing Company kjøpt opp av Rheem Manufacturing Company og har fortsatt driften som en avdeling av Rheem.
Abycendaua
Abycendaua er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, avlang, matt, gulaktig og brunsvart trebukk. Antennene er noe kortere enn kroppen, det tredje og fjerde leddet er påfallende kledte med svarte hår. Pronotum har rundede sider, brunsvart i midten med bredt blekgule sidekanter. Dekkvingene er jevnbrede, brunsvarte med et bredt, blekgult tverrbånd. Det går en skarp lengdelist fra "skulderen" mot vingespissen.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Colombia.
Norgesmesterskapet i håndball for menn 2012
Norgesmesterskapet i håndball for menn 2012 var en norsk håndballturnering som kåret norgesmesteren i håndball for menn 2012.
Gullklippehane
Gullklippehane (Rupicola rupicola) er en fugl i kotingafamilien.
Hemiplatynus
Hemiplatynus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Platyninae i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mexico.
Eyatne Rizo
Eyatne Rizo Gómez (født 18. oktober 1995 i Havanna) er en cubansk profesjonell håndballspiller, som spiller for den franske klubben.
Hun ble tatt ut til å representere det cubanske landslaget under Håndball-VM 2015 i Danmark og Håndball-VM 2019 i Japan.
Sultan Husayn Bayqara
Sultan Husayn Bayqara, født juni 1438, død 4. mai 1506, var hersker i Khorasan-provinsen i det oppsplittede Timuridriket i Sentralasia fra 1469 til sin død i 1506 med et kort avbrudd i 1470. Han var sønn av Ghiyas ud-din Mansur Mirza og hans kone Firuza Sultan Begum. Ghiyas var sønnesønn av Timur Lenks andre sønn Umar Shaikh Mirza, og Firuza var datter av Timurs tredje sønn Miran Shah. Han er blitt ansett som en dyktig statsmann, en anerkjent poet og en mann som fremmet og beskyttet kunnskap og lærdom.
Macarena Sans
Macarena Sans (født 20. november 1996) er en argentinsk profesjonell håndballspiller som spiller for den argentinske klubben Mendoza de Regatas og det argentinske håndballandslaget.
Sultan Husayn Bayqara
Bakgrunn: Mongolriket og Timuridriket
I 1206 fullførte den mongolske erobreren Djengis Khan samlingen av det enorme Mongolriket og ble utropt til «khagan», («herskernes hersker»). Djengis døde i 1227, og det oppsto maktkamper mellom hans fire sønner og de mange barnebarna hans. Det viste seg også vanskelig å holde det store riket som strakte seg fra Stillehavet til Middelhavet og Østersjøen samlet. Mongolene var erobrere og et krigførende folk, men «det lar seg nok gjøre å erobre et rike fra hesteryggen, men det kan ikke styres fra salen.» Etter Djengis’ død ble Mongolriket delt i flere riker og imperiet smuldret opp på 1300-tallet.
I 1369 fullførte den tyrkisk-mongolske erobreren Timur Lenk en ny samling av det sentralasiatiske riket og grunnla timuriddynastiet. Ved Timurs død i 1405 ble riket igjen svekket av arvefølgestrid, men ble til en viss grad holdt sammen under Timurs sønnesønn Shah Rukh. Etter at Shah Rukh døde i 1447 brøt det igjen ut strid mellom flere av Timurs etterkommere, og riket ble delt i flere provinser. Abu Sa'id Mirza, sønnesønn av Shah Rukhs bror Miran Shah klarte etter hvert å samle store deler av riket igjen på 1450-tallet.
Ca. 1445, da Sultan Husayn var syv eller åtte år, døde hans far. Faren hadde ingen stor posisjon blant timuridene, så Husayn tok etter hvert navnet Bayqara etter sin mer framstående bestefar. Han gikk i 1452 i tjeneste hos sin eldre fetter Abul-Qasim Babur Mirza som styrte i Herat. Abul-Qasim var mindre dyktig som hersker, han styrte dårlig og gikk til krig mot Abu Sa’id Mirza som styrte i Samarkand. Husayn forlot Abul-Qasim og skaffet seg sin egen styrke. Han tok kontroll over byen Gorgan etter å ha beseiret Ak Koyunlu-guvernøren Ḥosayn Beg Saʿdli.. Deretter sluttet han seg til Abu Sa’id som hadde sitt hovedsete i Samarkand.
Da Abul-Qasim døde i 1457 ble situasjonen i Khorasan-provinsen kaotisk. Økonomisk kaos og mangel på stabilt lederskap førte til at Abu Sa’id kunne okkupere Herat i juli 1457. Han måtte imidlertid raskt oppgi byen og returnere til Samarkand for å møte problemer der. Dette åpnet for en invasjon fra Kara Koyunlu-dynastiet ledet av Jahan Shah som okkuperte Mazandaran-provinsen. Khorasan var i denne kaotiske perioden delt i flere regioner og styrt av forskjellige grupperinger:
Sultan Husayn var også en periode i Merv hvor hans morfar Sultan Sanjar Mirza styrte. Han var også en av etterkommerne etter Timur Lenk. I 1457 måtte imidlertid Husayn flykte fra Merv etter et mislykket kuppforsøk. Han søkte tilflukt i Khoresm.
Husayns konflikt med Abu Sa’id
Husayn hadde samlet en styrke på 1000 mann og overtok byen Gorgan (Asterabad) fra Kara Koyunlu den 19. oktober 1458. Abu Sa'id aksepterte ikke dette og inntok byen rett etter, mens Husayn igjen måtte flykte til Khoresm. Abu Sa'id utnevnte sin sønn Sultan Mahmud Mirza til guvernør i Gorgan. Senere, i 1461, angrep Husayn igjen Gorgan og beseiret Sultan Mahmud Mirza. Han utnevnte nå Abd al-Rahman Arghun til ny guvernør.
Han forsøkte også å beleire Herat i Abu Sa'ids fravær, men da Abu Sa’id returnerte måtte Husayn på nytt flykte til Khoresm. Utover i 1460-årene gjorde Husayn stadige raid mot Khorasan, men han fikk liten støtte og oppslutning.
Hersker i Khorasan
Størst makt i riket fikk imidlertid Sultan Husayn Bayqara. Etter Abu Sa'ids død marsjerte han igjen mot Herat som han beleiret og endelig tok kontroll over 24. mars 1469. Han fikk dermed makten over hele Khorasan-provinsen. Abu Sa'ids sønner prøvde å gå imot ham, men ga opp forsøket da de så at Husayn hadde full kontroll i provinsen, og at også de overlevende troppene fra Abu Sa'ids hær hadde sluttet seg til ham.
Konflikten med Ak Koyunlu og Yadgar Muhammad Mirza
Uzun Hasan sendte Yadgar Muhammad Mirza mot Khorasan, men Husayn slo tilbake angrepet i et slag ved Chenaran 15. september 1469. Yadgar fikk forsterkninger fra Ak Koyunlu, og fortsatte angrepet. Husayn klarte ikke å stå imot det nye angrepet og måtte flykte. Yadgar inntok Herat 7. juli 1470. Seks uker senere hadde Husayn etablert en ny militær styrke og han slo først tilbake framstøt fra Abu Sa'ids sønner, før han gjenerobret Herat og henrettet Yadgar.
Husayn hadde nå konsolidert sitt rike. Ak Koyunlu-dynastiet gjorde ingen nye framstøt mot Herat, og timuridene i Transoxiana var for svekket og splittet til å føre kamp mot ham. Grenselinjen mot Ak Koyunlu gikk fra den sørlige enden av Kaspihavet, sørover og vestover gjennom det nordlige Dasht-e Lut-ørkenen og endte ved Hamunsjøen. Grensen mot timuridene gikk ved elva Amu-Darja (også kjent som Oxus). Husayn respekterte disse grensene i stor grad. En av årsakene var at han ikke ville framprovosere angrep fra de usbekiske stammene som truet timuridenes territorier.
Usbekernes frammarsj
Fra 1490-tallet hadde usbekeren Muhammad Shaybani samlet en rekke usbekiske stammer under sin ledelse og gjorde framstøt mot de splittede timuriderikene. I 1501 erobret usbekene Transoxiana fra Abu Sa'ids sønnesønn Zahir-ud-din Muhammad Babur, og de truet nå Khorasan-provinsen. På tross av Baburs oppfordringer gjorde Husayn ingen forsøk på å gå imot dem, muligens på grunn av sin høye alder og en sykdomslidelse. Usbekene gjorde flere raid inn på Husayns område, og i 1506 samlet Husayn en hær for å gå imot dem. Han døde imidlertid i starten av felttoget. Det kom til strid mellom hans to sønner Badi' al-Zaman Mirza og Muzaffer Hussain Mirza om hvem som skulle overta. Babur, som hadde samlet sine styrker for å støtte Husayn, innså at provinsen ikke kunne forsvares med de indre stridighetene, og han trakk seg tilbake. Året etter inntok usbekene Khorasan og området ble innlemmet i det nyopprettede usbekiske Bukhara-khanatet. Timuridenes rike opphørte endelig å eksistere etter at usbekene tok kontroll over hele deres område i 1510. Badi' al-Zaman Mirza regnes som hersker i Khorasan fram til 1507. Han døde i eksil i Konstantinopel i 1514.
Sultan Husayn Bayqara døde den 4. mai 1406 i landsbyen Bābā Elāhi. Liket ble fraktet tilbake til Herat, og han ble begravet i den madrassaen han selv hadde fått bygd der.
Familie
Både hans far og hans mor nedstammet i direkte linje fra timurid-dynastiets grunnlegger Timur Lenk. Hans morfar var Sultan Husayn Tayichiud som hadde tjenestegjort militært under Timur. Husayn Bayqara hadde fire søsken, broren Bayqara Mirza II og tre søstre, Aka Biki, Badi al-Jamal og Urun Sultan Khanum.
Han hadde 12 koner: