cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Røde Kors
Historie
Det første hjelpeoppdraget som ble organisert av ligaen av hjelp til ofrene av nød og påfølgende tyfus i Polen. Bare fem år etter grunnleggelsen hadde ligaen allerede appellert til 47 land om hjelp til oppdrag i 34 land en ganske klar indikasjon på at det var behov for slikt Røde Kors-arbeid. Totalt kom summen opp i 685 millioner sveitserfranc, disse ble brukt til å distribuere nødhjelp til ofrene i Russland, Tyskland og Albania; jordskjelv i Chile, Persia, Japan, Colombia, Ecuador, Costa Rica og Tyrkia; og flyktningstrøm i Hellas og Tyrkia. Den første store nødhjelpsoperasjonen ble satt i gang etter jordskjelvet i Japan i 1923 der 200 000 ble drept og utallige av de overlevende var såret og uten husly. Takket være ligaens koordinering mottok den nasjonale foreningen i Japan varer verd ca. 100 millioner amerikanske dollar, samlet inn av søsterorganisasjonene. Et annen viktig arbeidsfelt ble også skapt av Ligaen; opprettelsen av ungdomsforeninger i de nasjonale foreningene.
En felles operasjon av ICRC og ligaen i den russiske borgerkrigen fra 1917 til 1922 var første gang bevegelsen var involvert i en nasjonal konflikt. Fortsatt uten mandat fra Genève-konvensjonene. Ligaen, med støtte fra mer enn 25 nasjonale foreninger, organiserte nødhjelpsoppdrag og distribusjon av mat og annet nødhjelpsmateriell til den delen av sivilbefolkningen som ble rammet av sult og sykdom. ICRC jobbet sammen med det russiske Røde Kors og senere sammen med foreningen i Sovjetunionen og var stadig nøye med å ivareta ICRCs nøytralitet. I 1928 ble «Det Internasjonale Råd» grunnlagt for å koordinere samarbeid mellom ICRC og Ligaen, en oppgave som senere ble tatt over av «standing commision». Samme år ble det vedtatt felles vedtekter for bevegelsen, som definerte ICRCs og Ligaens spesifikke roller innad i organisasjonen.
Under den andre italiensk-abessinske krig mellom Etiopia og Italia fra 1935 til 1936 bidro ligaen med nødhjelp til en verdi av ca. 1,7 millioner sveitser franc. På grunn av at fascistregimet i Italia under Mussolini nektet ethvert samarbeid med Røde Kors ble disse varene kun levert til Etiopia. Under denne krigen ble et estimert antall på 29 personer drept under beskyttelse av Røde Kors symbolet. De fleste som en følge av angrep av den italienske hæren. Under den spanske borgerkrig fra 1936 til 1939 jobbet ICRC og ligaen nok en gang sammen med støtte fra 41 nasjonale foreninger. I 1939, under starten av andre verdenskrig, flyttet ligaen hovedkvarteret fra Paris til Genève for å benytte seg av Sveits' nøytralitet.
I 1952 ble vedtektene fra 1928 revidert for første gang. Og avkoloniseringen fra 1960 til 1970 førte til en økning i antall nasjonale Røde Kors og Røde Halvmåneforeninger. Ved slutten av 1960-tallet var det mer enn 100 foreninger rundt om i verden. 10. desember 1963 mottok ligaen og ICRC Nobels fredspris. Ligaen fikk nytt navn i 1983 og ble hetende «Røde Kors og Røde Halvmåne-ligaen» for å ivareta den økende andelen av nasjonale foreninger som opererte under Røde Halvmåne symbolet. Tre år senere ble Røde Kors' prinsipper tatt inn i vedtektene. Navnet ble endret igjen i 1991 til dagens Det internasjonale forbundet av Røde Kors- og Røde Halvmåneforeninger. I 1997 signerte ICRC og forbundet Sevilla-avtalen noe som utdypet ansvaret til begge organisasjonene innad i bevegelsen. I 2004 startet forbundet den største operasjonen gjennom tidene etter Jordskjelvet i Indiahavet 2004, også kjent som tsunamien i Sørøst-Asia. Mer enn 22 000 frivillige har gjennom 40 nasjonale foreninger arbeidet med å bringe mat, husly og drev med forebygging av epidemier til de utallige ofrene.
Forbundets presidenter
I 2001 ble Don Juan Manuel Suárez Del Toro Rivero valgt til president av forbundet. Visepresidenter er René Rhinow og, som representanter fra de forskjellige verdensdelene, Robert Barnes (Canada), Murli S. Deora (India), Mamdouh Gabr (Egypt) and Massimo Barra (Italia).
Tidligere presidenter (inntil 1977 kalt formann):
Organiseringen av bevegelsen
Alt i alt er det rundt 97 millioner medlemmer i bevegelsen. I tillegg har organisasjonen 300 000 ansatte.
Den internasjonale konferansen i Wien i 1965 tok opp 7 grunnprinsipper som skal være et verdigrunnlag for av alle deler av organisasjonen, grunnprinsippene ble formelt tatt inn i vedtektene i 1986.
Den internasjonale Røde Kors- og Røde Halvmånekonferansen blir avholdt hvert fjerde år. Dette er den høyeste myndighet i organisasjonen. Foruten delegater fra alle nasjonale foreninger er delegater fra ICRC, forbundet og fra de nasjonene som har ratifisert Genève-konvensjonene deltakere i konferansen. I mellom konferansene er det det sittende styre som fungerer som høyeste organ og overvåker at vedtakene fra konferansen blir satt ut i livet og fulgt. I tillegg er det det sittende styre som koordinerer samarbeidet mellom ICRC og Forbundet. Det består av to representanter fra ICRC (inkludert presidenten), to fra Forbundet (inkludert presidenten) og fem medlemmer som velges av den internasjonale konferansen. Styret sammenkalles i gjennomsnitt hver 6. måned. En konferanse for Rådet for delegater i bevegelsen avholdes hvert andre år.
ICRCs oppdrag og dets ansvar innen bevegelsen
Det offisielle oppdraget til ICRC er, som en upartisk, nøytral og uavhengig organisasjon, å stå for beskyttelse av liv og verdighet for ofre av internasjonale og nasjonale væpnede konflikter. I henhold til Sevilla-avtalen er det ICRC som leder bevegelsen i konflikter. Kjerneoppdraget er på grunnlag av Genève-konvensjonene:
Juridisk status og organisering
ICRC har sitt hovedkvarter i den sveitsiske byen Genève og eksterne kontorer i ca. 80 land. Organisasjonen har 12 000 ansatte verden over, om lag 800 av dem jobber ved hovedkvarteret i Genève, 1200 delegater jobber med å administrere internasjonale oppdrag og omtrent 10 000 medlemmer av nasjonale foreninger jobber på konfliktstedet.
I motsetning til det man kanskje tror er ikke ICRC en «ikke-statlig organisasjon» (ISO) slik uttrykket vanligvis oppfattes. Det er heller ikke en internasjonal organisasjon. På grunn av sin begrensning til kun å ha sveitsiske statsborgere i medlemsmassen har den ikke et åpent og ubegrenset medlemskap som er tilfelle hos andre ISO. Ordet internasjonal i navnet ligger ikke i medlemskapet men i organisasjonens operasjonsområde slik det er definert i Genève-konvensjonen. ICRC har spesielle privilegier og juridisk immunitet i mange land basert på nasjonal lovgivning i disse land eller gjennom avtalen mellom komiteen og den respektive nasjonale forening. I henhold til sveitsisk lovgivning er ICRC definert som en privat forening. I henhold til sine vedtekter består det av 15 til 25 sveitsiske medlemmer som velges for en periode på 4 år. Det er ingen begrensning i antall perioder et medlem kan sitte i posisjon, men det er et krav om 2/3 flertall for gjenvalg av medlemmer som har vært i sin posisjon i 3 perioder.
ICRCs ledende organ er Direktoratet og forsamlingen. Direktoratet er den utøvende makt for komiteen. Den består av en generaldirektør og fem direktører i feltene; «Operasjoner», «Menneskelige ressurser», «Ressurser og operasjonell støtte» «Kommunikasjon» og «Internasjonal rett og samarbeid innad i bevegelsen». Direktoratets medlemmer er valgt av forsamlingen for en periode på 4 år. Forsamlingen består av alle komitémedlemmer, de møtes jevnlig og er ansvarlig for å definere mål, retningslinjer, strategier og å overvåke de finansielle forholdene til komiteen. Forsamlingens president er også president for komiteen i sin helhet. Forsamlingen velger også et råd bestående av fem medlemmer som har myndighet til å forplikte for Forsamlingen i enkelte saker. Forsamlingen er også ansvarlig for å organisere Forsamlingens møter og for å lette kommunikasjonen mellom Forsamlingen og Direktoratet.
Ettersom ICRC har sitt hovedkvarter i Genève, i den fransktalende delen av Sveits, opptrer ICRC vanligvis under sitt franske navn Comité international de la Croix-Rouge (CICR). Det offisielle symbolet til ICRC er det røde korset på hvit bakgrunn med ordene «COMITE INTERNATIONAL GENEVE» rundt korset.
Finansiering og økonomi
ICRCs budsjett for 2005 er på om lag 970 millioner CHF. Mesteparten av pengene kommer fra Sveits som depositarstat for Genève-konvensjonene, fra nasjonale foreninger, statene som har ratifisert Genève-konvensjonene og fra internasjonale organisasjoner som for eksempel EU. All betaling til ICRC er frivillig og gis som donasjoner basert på to typer appeller utstedt av komiteen: En årlig «Hovedkvarter Appell» for drift av hovedkvarteret eller «Nødhjelpsappell» for å dekke de enkelte oppdrag. Det totale budsjettet for 2005 består av rundt 819,7 millioner CHF (85 % av totalen) for feltarbeid og 152,1 millioner CHF (15 %) for driftskostnader. I 2005 ble budsjettet for feltarbeid økt med 8,6 % og driftsbudsjettet med 1,5 % sammenlignet med 2004.
Forbundets oppdrag og dets ansvar innad i bevegelsen
Forbundet koordinerer samarbeidet mellom de nasjonale Røde Kors- og Røde Halvmåne-foreningene rundt om i verden og støtter opprettelsen av nye nasjonale foreninger der det ikke eksisterer et offisielt ledd. På den internasjonale arena organiserer og leder Forbundet nødhjelpsoperasjoner etter nød, menneskeskapte katastrofer, masseflukt og andre nødstilfeller. I henhold til Sevilla-avtalen er det Forbundet som leder nødhjelpsaksjoner som ikke er en del av en væpnet konflikt. Forbundet samarbeider med de nasjonale foreninger i de land som er rammet, disse kalles «Operativ Nasjonalforening» (ONF) og nasjonale foreninger i andre land som ønsker å hjelpe til, disse kalles «Deltakende Nasjonalforeninger» (DNF). I blant de 187 nasjonale foreninger som er opptatt av Forbundet som medlemsforbund eller observatører jobber omtrent 25-30 foreninger som DNF i andre land. De mest aktive av disse er nasjonalforeningene i USA, Storbritannia, Tyskland, Sverige og Norge. Et annet betydelig oppdrag, som har fått mye oppmerksomhet i de siste år, er arbeidet for et internasjonalt forbud mot landminer og å distribuere medisinsk, psykologisk og omsorg for mennesker som er skadet av landminer.
Oppdraget til Forbundet kan derfor oppsummeres som følgende:
Juridisk status og organisering
Som ICRC har Forbundet sitt hovedkvarter i Genève. Det driver også 14 permanente regionale kontorer og har mer enn 60 delegasjoner rundt om i verden. Det juridiske grunnlaget for Forbundets arbeid er dets grunnlov. Den operative ledelsen av Forbundet er sekretariatet, ledet av generalsekretæren. Sekretariatet har støtte fra seks divisjoner merket: Samarbeid og utvikling, Katastrofeledelse og Koordinering, Eksterne Relasjoner, Støttetjenester, Overvåkning og Evaluering og Styring og Planlegging. Styring og Planlegging organiserer deltakelse og samarbeid med ICRC. Forbundets høyeste besluttende organ er Generalforsamlingen som finner sted annethvert år med delegater fra alle de nasjonale foreningene. En av oppgavene til Generalforsamlingen er å velge generalsekretæren. Mellom Generalforsamlingene er det styret som er organisasjonens høyeste organ. Den har myndighet til å ta avgjørelser på vegne av Forbundet på en rekke områder. Styret består av Presidenten og Visepresidentene, formannen i finanskomiteen og 20 valgte representanter fra de nasjonale foreningene. Styret er støttet av de fire avdelingene: Nødhjelp, Ungdom, Helse og samfunnstjenester og Utvikling.
Forbundets symbol er en kombinasjon av det røde korset og den røde halvmåne på hvit bakgrunn uten noen tekst.
Finansiering og økonomi
Det meste av Forbundets budsjett er finansiert av bidrag fra de nasjonale foreningene og gjennom avkastning på sine investeringer. Størrelsen på bidraget fra de nasjonale foreninger bestemmes av finanskomiteen og er godkjent av generalforsamlingen. Alle andre bidrag, spesielt for uforutsette utgifter til nødhjelpsoppdrag, er innsamlet av appeller gitt av Forbundet og kommer fra frivillige bidrag fra nasjonale foreninger, myndigheter, andre organisasjoner, selskaper og individuelle bidragsytere.
Norges Røde Kors
Norges Røde Kors er en av de eldste nasjonale foreningene i Røde Kors, og ble stiftet 4. november 1865. Norges Røde Kors har om lag 133 000 medlemmer fordelt på ulike type aktiviteter.
Offisiell godkjenning av en nasjonalforening
Nasjonale Røde Kors- og Røde Halvmåne-foreninger eksisterer i nesten alle verdens land. Innenfor eget land påtar de seg oppdrag og ansvar som en hjelpeorganisasjon som det er definert i Internasjonal Humanitær Rett. Innenfor bevegelsen er ICRC ansvarlig for å godkjenne en søknad fra en nasjonal hjelpeforening som ønsker å bli tatt opp som en offisiell Røde Kors- eller Røde Halvmåne-forening. De konkrete regler for å godkjenne en nasjonal forening er definert i bevegelsens vedtekter. Artikkel 4 av disse vedtektene inneholder.
Betingelser for anerkjennelse av nasjonale foreninger
For å bli anerkjent i henhold til betingelsene i Artikkel 5, paragraf 2b) Som en nasjonal forening må foreningen sørge for at følgende krav er møtt:
Etter at ICRC har godkjent en nasjonal forening blir foreningen medlem av Det Internasjonale Forbundet av Røde Kors- og Røde Halvmåne-foreninger
Nasjonale foreningers virksomhet på den nasjonale og internasjonale arena
Til tross for formell uavhengighet med hensyn til sin organisatoriske struktur og arbeid er alle nasjonale foreninger bundet av lovverket i sitt hjemland. I mange land er nasjonale Røde Kors- og Røde Halvmåne-bevegelser spesielle privilegier på grunn av avtaler med sine myndigheter eller spesielle «Røde Kors-lover» som gir den uavhengighet som er påkrevd av den internasjonale bevegelsen. Oppgavene og ansvaret til en nasjonal forening definert av Internasjonal Humanitær rett og bevegelsens vedtekter inkluderer humanitær hjelp i væpnede konflikter og i nød som for eksempel naturkatastrofer. Avhengig av de respektive menneskelige, tekniske, økonomiske og organisatoriske ressurser tar mange nasjonale foreninger på seg flere humanitære i sitt eget land, for eksempel blodgivning eller ambulansetjeneste. ICRC og Forbundet samarbeider med de nasjonale foreninger på sine internasjonale oppdrag, spesielt med menneskelige, materielle og økonomiske ressurser og i organiseringen av lokal logistikk av folk som er kjent i området.
Beskyttende symbol og organisasjonens symbol
Symbolene beskrevet under har to forskjellige betydninger. På den ene side er de visuelle symbol, det røde korset, den røde halvmåne eller det røde krystall, beskyttende symboler under væpnede konflikter, en betegnelse som er definert i Genève-konvensjonene. Dette kalles beskyttende bruk. På den andre side brukes disse symbolene som kjennetegn, logoer, av de organisasjonene som er en del av bevegelsen. Dette er den «indikative» bruken av symbolene. Symbolene brukes som beskyttelse i væpnede konflikter for å merke mennesker, sykehus og objekter (bygninger, kjøretøy etc.) som opptrer i henhold til Genève-konvensjonene.
Organisasjoner som ikke er en del av den internasjonale Røde Kors- og Røde Halvmåne-bevegelsen kan også bruke symbolene til denne bruken. Dette gjelder for eksempel forsvarets sanitetsavdelinger, sivile sykehus og sivilforsvarenheter. Emblemene skal brukes uten tekst i de tilfeller der de benyttes som beskyttende symbol og på en fremstående måte som gjør dem så synlige og iøynefallende som mulig for eksempel ved å bruke store flagg med symbolet. Når emblemet er i bruk som organisatorisk logo angir disse symbolene at personene, kjøretøyene eller bygningene som bærer symbolet hører til en spesifikk organisasjon som tilhører bevegelsen. I dette tilfellet bør de brukes med tekst som angir hvilken avdeling dette er. (For eksempel Norges Røde Kors).
Symbolene har en rettslig beskyttelse i den norske straffeloven § 166, med straff av bot og fengsel inntil 6 måneder, for «misbruk av internasjonalt kjennetegn». Denne rettsbeskyttelsen omfatter også forbud mot uhjemlet bruk av «en betegnelse, merke, segl eller kjennetegn som lett kan forveksles med» disse.
Det røde korset
Det røde korset på hvit bakgrunn, også omtalt som genferkors og genèvekors, var det originale beskyttelsessymbolet som ble vedtatt i den første Genève-konvensjonen, og er det sveitsiske flagget med omvendte farger. Sveits hadde i mange år hatt en etablert nøytralitetspolitikk i væpnede konflikter, og symbolet reflekterer sanitetspersonells nøytralitet på slagmarken. Videre er symbolet lett gjenkjennelig på avstand, og den hvite bakgrunnen har paralleller til regelen om at man ikke skal skyte på personell som viser et hvitt flagg. Ideen om å lage et enhetlig og nøytralt beskyttelsessymbol var det dr. Louis Appia og general Henri Dufour som kom med, i tillegg til dets spesifikke formgiving. Det røde korset er definert som et beskyttende symbol i den første Genève-konvensjonen kapittel VII og i artikkel 38 i revisjonen fra 1949. Det er en uoffisiell enighet innad i Røde Kors bevegelsen at korset skal være 5 like kvadrater. Men, uavhengig av form, vil ethvert rødt kors eller rød halvmåne på hvit bakgrunn være godkjent og må bli akseptert som et beskyttende symbol ved en konflikt. Av de 186 nasjonale foreningene som er godkjent av ICRC er det 151 som bruker det røde korset som det offisielle symbolet. I tillegg brukes symbolet av den nasjonale foreningen i Tuvalu, som har observatørstatus.
Røde Halvmåne
Under den russisk-tyrkiske krig (1877–1878) brukte Det osmanske rike en rød halvmåne i stedet for et rødt kors på grunn av at myndighetene følte at korset kunne fremmedgjøre de muslimske soldatene. Da Russland ble forespurt av ICRC i 1877, forpliktet Russland seg til å respektere den røde halvmåne på lik linje med det røde korset. Det osmanske riket forpliktet seg også til å akseptere det røde korset. Konsekvensen av dette ble at ICRC i 1878 erklærte at det var mulig for ikke-kristne nasjoner å ta i bruk et annet godkjent symbol enn det røde korset. Den røde halvmåne ble offisielt godkjent i 1929 under revideringen av Genèvekonvensjonen (artikkel 19). Opprinnelig ble den røde halvmåne brukt av Egypt og den nyopprettede tyrkiske republikk. Den røde halvmåne ble i ettertid tatt i bruk av nesten alle nasjonale foreninger i land med flertall av muslimer. De nasjonale foreninger i noen land som Pakistan (1974), Malaysia (1975) eller Bangladesh har offisielt endret navnet og emblemet fra Røde Kors til Røde Halvmåne. Den røde halvmåne blir i dag brukt av 34 av de 186 foreningene verden over. Palestina bruker også den røde halvmåne og har søkt om offisiell godkjenning.
Røde Krystall (Røde diamant)
På grunn av uenigheten med Israels nasjonale forening Magen David Adom (Røde David-stjerne) og et visst antall andre uenigheter har innføringen av et nytt symbol vært diskutert i lang tid med det røde krystall som det mest populære forslaget. Andre forsøk inkludert Sri Lanka og India med sitt forslag om å innføre et rødt svastika og også innsatsen fra de lokale foreningene i Kasakhstan og Eritrea for å få bruke en unik kombinasjon av begge symbolene som brukt av den nasjonale foreningen i Sovjetunionen før dets fall. Men å endre Genève-konvensjonene ved å endre emblemene krever en konferanse for alle 192 nasjoner som har ratifisert Genève-konvensjonene. De sveitsiske myndigheter organiserte en slik konferanse 5.–6. desember 2005 for å ta i bruk en tredje tilleggsprotokoll til Genève-konvensjonene der det Røde Krystall ble foreslått som et nytt symbol for bevegelsen. Konferansen ble utvidet til 7. desember og protokollen ble vedtatt etter to tredjedels flertall. Av de landene som deltok i konferansen stemte 98 for og 27 imot, 10 land valgte å ikke stemme.
14. januar 2007 ble den tredje protokollen satt i virksomhet (to måneder etter at de to første landene hadde ratifisert den). Dette førte da til at det tredje emblemet kunne brukes av myndigheter og Den internasjonale Røde Kors- og Røde Halvmånebevegelsen.
Røde David-stjerne
Magen David Adom, nasjonalforeningen i Israel, har brukt Røde David-stjerne som sitt symbol helt siden grunnleggelsen. Israel prøvde å få godkjent emblemet i Genèvekonvensjonene, men forslaget ble nedstemt under revisjonen av konvensjonene i 1949. Siden Røde David-stjerne ikke er et godkjent symbol er ikke Israels nasjonalforening godkjent som nasjonalforening av ICRC. Foreningen har imidlertid observatørstatus på Generalforsamlingen og det ventes at foreningen blir godkjent i den nærmeste fremtid. Takket være enigheten om det tredje protokollemblemet; Røde Krystall.
Reglene i den nye tilleggsprotokollen tillater Magen David Adom å fortsette å bruke sitt symbol nasjonalt i Israel. Skal det derimot brukes i utlandet må det kombineres med Røde Krystall. En løsning der Davidstjernen plasseres inni krystallet. Til tross for sine begrensninger i medlemskap har organisasjonen et utmerket rykte innad i bevegelsen. Foreningen har tatt del i mange internasjonale aktiviteter i samarbeid med både ICRC og Forbundet.
Grunnen til at Røde Kors ikke ville anerkjenne den røde davidstjernen som symbol, er at det er et kontroversielt politisk symbol. President for det internasjonale Røde Kors Cornelio Sommaruga spurte: «hvis Røde Kors skal anerkjenne davidstjernen, hvorfor ikke også svastikaen?». Dette førte til en stor debatt, og mange i Israel hevdet at Røde Kors var antisemittisk.
21. juni 2006 ble den israelske og palestinske foreningene opptatt i Røde Kors.
Motto og slagord
Det opprinnelige mottoet til den internasjonale komiteen var Inter Arma Caritas (I krig, nestekjærlighet). Dette kristent inspirerte slagordet ble erstattet i 1961 med den mer nøytrale mottoet Per humanitatem ad Pacem (Med humanitet mot fred). Inter Arma Caritas benyttes fortsatt av ICRC (artikkel 3 i ICRCs statutter), Per Humanitatem ad Pacem er det primære motto til Forbundet (Artikkel 1 i Forbundets grunnlov). Begge organisasjoner bruker det alternative motto og sammen brukes begge slagord som det kombinerte motto til den internasjonale bevegelsen.
Formålsparagrafen til den internasjonale bevegelsen er i dag, som formulert i forbundets «Strategi 2010»-dokument, å forbedre livene til sårbare mennesker ved å mobilisere humanitetens makt. Fra 1999 til 2004 har det vanlige slagordet for alle aktivitetene til den internasjonale bevegelsen vært Humanitetens makt. I desember 2003 vedtok dog den 28. internasjonale konferansen i Genève konferansemottoet Beskyttelse av menneskelig verdighet som bevegelsens nye slagord.
Røde Kors-dagen
Den 16. internasjonale konferansen som kom sammen i London i 1938 vedtok offisielt at 8. mai, fødselsdagen til Henri Dunant, skulle være den offisielle, internasjonale merkedagen for bevegelsen. Siden 1984 har merkedagen hatt det offisielle navnet «Røde Kors-dagen».
Minnesmarkering og museer
I Solferino, Italia, beskriver et lite museum slaget ved Solferino og Risorgimento, Italias lange og blodige kamp for enhet og selvstendighet. I Ossiaro di Solferino nær museet viser en gripende utstilling krigens grusomheter. Inne i kapellet ligger 1413 hodeskaller og bein fra tusener av franske og østerrikske tropper som døde i slaget.
WWF (filformat)
WWF-formatet blir fremmet som å være mer miljøvennlig enn sammenlignbare dokumentformater, siden formatet er utarbeidet for å gjøre det vanskeligere å skrive ut dokumentene. Motivasjonen bak dette er å forhindre unødvendige utskrifter av dokumenter. Skaperne hevder at filformatet uproblematisk kan leses av de fleste programmer som kan åpne ordinære PDF-filer.
Tekniske detaljer
WWF-filer er simpelthen PDF-filer hvor sikkerhetsinnstillingen for utskrift er satt til «ikke tillatt», og filendingen er endret til .wwf. Dette vil si at den tilsynelatende manglende støtten for utskrift skyldes DRM-en som er innebygd i Adobe Acrobat, som ser etter dette flagget for å sjekke om utskrift kan gjøres. Andre PDF-lesere, som Ghostscript, følger ikke nødvendigvis denne innstillingen, noe som gjør det mulig allikevel å skrive ut WWF-filer.
Kritikk
Utviklingen av formatet er blitt kritisert av flere for å begrense brukerrettighetene, for å være lite effektivt (ettersom PDF-lesere fra andre enn Adobe kan skrive ut dokumentene), for å bryte BSD-lisensen, for å være uforenlig med målene til fri programvare-bevegelsen og for at programvaren kontakter WWF uten brukerens samtykke. WWFs internasjonale direktør for samfunnskontakt Maria Boulos har også kritisert prosjektet for å være misledende og å ha blitt lansert globalt uten at WWF Tyskland har snakket med WWF International om saken.
Æ (album)
Æ er et musikkalbum med Terje Nilsen, utgitt i 1977. Dette er hans debutalbum som soloartist.
Southampton FC
Southampton Football Club er en engelsk fotballklubb. Klubben ble stiftet i 1885 og ble valgt inn i The Football League i 1920. «The Saints», som er kallenavnet til Southampton, spiller hjemmekampene sine på St. Mary's Stadium i Southampton. Byen Southampton ligger på den engelske sørkysten, i regionen Sørøst-England, omtrent 13 mil sørvest for London.
Southampton er kjent for talentutvikling i England og har utviklet blant andre Theo Walcott, Gareth Bale, Alex Oxlade-Chamberlain, Wayne Bridge, Kenwyne Jones, Leon Best, Alan Shearer, Matthew Le Tissier, Scott McDonald, Adam Lallana, Luke Shaw, Sadio Mané og Virgil van Dijk.
Rivaliserende klubber
Portsmouth er Southampton sin hovedrival i fotball. I de periodene hvor begge lag har vært i samme divisjon har «hatet» mellom klubbene blusset opp.
Engelske landslagsspillere
Oppdatert 7. august 2017.
Norske spillere
Claus Lundekvam, Stig Johansen, Trond Egil Soltvedt, Jo Tessem og Egil Østenstad har alle spilt for klubben. Mohammed Elyounossi spiller nå for klubben.
Spillerstall
''Oppdatert 20. februar 2023''
Børstekjevedøgnflue
Børstekjevedøgnflue (Arthroplea congener) er en døgnflue som tilhører familiegruppen børstekjevedøgnfluer. Det norske navnet kommer av den fjær- eller børteformede kjeven (maxillarpalpen), som omslutter nesten hele hodet hos nymfene.
Utbredelse
Børstekjevedøgnflue er utbredt på østlandet, i Trøndelag og nordover. Den mangler eller er sjelden på sør- og vestlandet.
Voksne (imago)
Kroppen er 7-10 millimeter lang, med en uvanlig bred kropp, særlig hodet og de kraftige beina. Den er mørkt, svart eller brunlig på farge, gjerne noe glinsende (blank). Framvingene er trekantet, avlange og glassklare, med tydelige lengdeårer, men nesten usynlige tverr-årer. Bakvingene er middels store og ovale. De holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Lengst bak på bakkroppen er det to haletråder (cerci). Pannen hos hunnen er omtrent like bred som ett fasettøye, den har to punktøyne (ocelli). Hos hannen er fasettøynene litt utstående. Antennen har et kort og bredt første ledd, resten er børsteaktig og tynn.
Nymfer/larver
Nymfene er mellom 7-10 millimeter lange med en uvanlig bred og flat kropp, med lange og kraftige bein og et hode som er bredere enn resten av kroppen. Fasettøynene er utstående og festet på sidene av hodet nær bakkanten. Hodet har en bred, avrundet «snute». Dette gjør at den skiller seg ut fra mange andre arter, men ligner noe på flatdøgnfluer. Trakégjellene finnes bakover på hvert bakkroppsledd og er enkle (ikke doble), med bladformede med tydelige, mørke trakéer.. Maxillarpalpens (de lengste og øverste «munnføttene») omslutter hodet, de ligner fjær og har lange børter eller hår på det siste (ytterste) leddet.
Levevis
Børstekjevedøgnflue finnes i bølgesonen i innsjøer og sakterennende rolige elver. Den lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. Nymfene lever nedgravd i bunnmaterialet, i mudder og sand på bunnen. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr. I Norge har den vanligvis et nymfestadium på 2 år.
Børstekjevedøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.
Birger Baug
Birger Johan Baug (født 21. mars 1969 på Nordby i Ås) er en norsk forfatter. Han har vært vaktsjef i Dagsavisen og informasjonssjef i bistandsorganisasjonen Plan Norge.
Hans debutbok, Straff, kom på Aschehoug forlag i 2008, og ble solgt til forlag i Danmark og Nederland. Boken har fått oppmerksomhet og gode kritikker.
Hans andre bok, Paradis tapt, kom i 2009, også den til gode kritikker. Også denne er solgt til utlandet.
Tredje bok, miljøthrilleren Død sjel, kom i mars 2012 og fikk god mottakelse hos anmeldere.
Allied Command Transformation
Allied Command Transformation (ACT) er en av de to overkommandoene i NATOs militære kommandostruktur. Den andre er Allied Command Operations.
ACT har hovedkvarter i Norfolk i den amerikanske delstaten Virginia. Øverstkommanderende for ACT har tittelen Supreme Allied Commander Transformation (SACT) og er «dobbelthattet» som sjef for den amerikanske Joint Forces Command.
Organisasjon
ACT består av hovedkvarteret (HQ SACT) i Norfolk samt flere underliggende trenings- og utviklingssentra som er lokalisert andre steder, blant annet:
Den vitenskapelige komité for antarktisforskning
Den vitenskapelige komité for antarktisforskning (SCAR) er en komité under Det internasjonale vitenskapsråd som ble opprettet i 1958 i forbindelse med Det internasjonale geofysiske året. SCARs arbeidsområde er initiering, utvikling og koordinering av vitenskapelig forskning i Antarktis. Den faglige virksomheten i SCAR håndteres av faste vitenskapelige grupper, og SCAR gir råd til de konsultative møtene under Antarktistraktaten samt andre organisasjoner angående forskning og bevaring som påvirker forvaltningen av Antarktis og Sørishavet.
Delegatmøter i SCAR holdes annethvert år for å håndtere administrative spørsmål. Et styre valgt fra delegatene er ansvarlig for den daglige administrasjonen av SCAR gjennom sekretariatet ved Scott Polar Research Institute i Cambridge, England.
I forkant av delegatmøtene arrangerer SCAR en større åpen konferanse for å rette oppmerksomheten mot antarktisspørsmål, samt møter i de vitenskapelige gruppene for sluttbehandling av forskningsprogrammene for eventuell godkjenning av delegatene.
São José de Mipibu
São José de Mipibu er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Sauce (kommune)
Sauce er en kommune (spansk: municipio) i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Hovedstaden heter Sauce.
Lys i Øst
Lys i Øst er et norsk, kristent tidsskrift, utgitt av Pinsebevegelsen i Norge.
Sauce (kommune)
Historie
Sauce ble grunnlagt 15. mars 2010.
Lys i Øst
Lys i Øst er De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjon blad for arbeidet i Eurasia. Bladet utkommer fire ganger i året, og inneholder reportasjer fra misjonens virksomhet i de tidligere sovjetstatene. Bladet er gratis, men har støtteabonnenter.
Norsk pinsebevegelse driver misjonsarbeid i nesten 70 land på fire kontinenter.
Sauce (kommune)
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Rubens Ottonello (2010-2015).
Fire fugler…
Fire fugler... er et musikkalbum med Terje Nilsen, utgitt i 1995.
Carbon / Elite
Carbon / Elite er et split album mellom det norske black metal bandet Elite og det australske bandet Carbon. Albumet ble utgitt på 333 håndnummererte eksemplarer.
Sjakalen (1973)
Sjakalen (originaltittel: The Day of the Jackal) er en britisk-fransk thriller fra 1973 regissert av Fred Zinnemann. Filmen handler om en beryktet leiemorder som skal drepe Frankrikes president på vegne av en terrororganisasjon. De ledende rollene spilles av Edward Fox og Michael Lonsdale. Filmen er basert på Frederick Forsyths bok The Day of the Jackal fra 1971.
Handling
Den fransk-algirske terrororganisasjonen OAS har planer om å drepe Frankrikes president Charles de Gaulle på grunn av hans bestrebelser med å trekke landet ut av Algerie. De leier den myteomspunnede leiemorderen Sjakalen for å utføre drapet. Fransk etterretning får et tips om hva som skal skje, men vet ingenting om hvem Sjakalen er. De setter sine beste etterforskere på saken. Det hele utarter til et kappløp med tiden.
Linje 4 (Mexico bys metro)
Linje 4 (Línea 4) er en undergrunnslinje ved Mexico bys metro. Den har fargen lys blå på rutekart og krysser den østlige delen av byen fra nord til sør. Linjen betjener ti stasjoner mellom Martín Carrera og Santa Anita over 9,3km med spor.
Sjakalen (1973)
Om filmen
Filmen ble godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått så mye som 90 % på Rotten Tomatoes. Den ble også godt mottatt av de norske anmelderne. Blant annet så gav Aftenposten og Dagsavisen terningkast fem, mens VG og Dagbladet gav fire.
Bjarke Ingels
Bjarke Ingels (født 2. oktober 1974 i København) er en dansk arkitekt og leder av arkitektgruppen Bjarke Ingels Group (BIG). Han er utdannet fra Kunstakademiets Arkitektskole og Technica Superior de Arquitectura i Barcelona.
Sjakalen (1973)
Om filmen
Filmen vant en BAFTA for beste beste klipp. Den ble i tillegg nominert til en Oscar og tre Golden Globe.
Linje 4 (Mexico bys metro)
Den første delen av linje 4 ble åpnet i 1981 og ble utvidet med tre stasjoner i 1982. I de originale planene var linjen ment å gå hele veien til Ecatepec. Linjen er den eneste på nettverket som ikke går under jorden.
Gennadij Karponosov
Gennadij Mikhajlovitsj Karponosov (russisk: Геннадий Михайлович Карпоносов; født 21. november 1950 i Moskva) er en sovjetisk tidligere kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1976 i Innsbruck og 1980 i Lake Placid.
Bjarke Ingels
Ingels har særlig gjort seg bemerket med flere nybygg i bydelen Ørestad på Amager ved København og har mottatt flere priser og utmerkelser for sitt arbeid.
Gennadij Karponosov
Karponosov ble olympisk mester i kunstløp under vinter-OL 1980 i Lake Placid. Sammen med Natalija Linitsjuk vant han konkurransen i isdans, foran Krisztina Regőczy / András Sallay fra Ungarn og Irina Moissejeva / Andrej Minenkov fra Sovjetunionen.
Bjarke Ingels
I 2001 grunnla han arkitektfirmaet PLOT sammen med Julien De Smedt. PLOT vant en rekke konkurranser og arkitekturpriser, bl.a. ble VM-husene belønnet med det svenske arkitekturtidsskrift Forums pris som beste nordiske byggverk i 2005. De mottok også Københavns kommunes arkitekturpris i 2006. Firmaet ble oppløst i 2005.
Priser
Han mottar Statens Kunstfonds hædersydelse.
Seterstøa
Seterstøa er ei grend i Nes på Romerike i Viken fylke. Grenda var tidligere en operativ stasjon på Kongsvingerbanen og lå mellom Disenå og Årnes stasjoner på samme linje. I dag er stasjonen både på Seterstøa og Disenå stengt og togene tar ikke på passasjerer. Stasjonen har dobbeltspor og mange tog stopper i forbindelse med møter med andre tog, men tillater ikke på- og avstgning. Seterstøa velforening har ca. 130 betalende husstander som medlemmer. Stedet dekker områder på både øst- og vestsiden av Glomma samtidig som stedet også dekker områder i fylkene Viken og Innlandet. Det er i dag bru over Glomma ved Funnefoss, omtrent 5 kilometer sør for Seterstøa stasjon. Tidligere var det ferjedrift over Sundet ved Seterstøa stasjon.
Stedet har en av de største industrivirksomehtene i området med Maarud (ligger geografisk i Sør-Odal kommune) 1 km fra Seterstøa stasjon hvor det bl.a. har vært produsert potetgull fra 1950 tallet.
86 (tall)
86 (åttiseks, også skrevet seksogåtti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 85 og kommer før 87.
86 er et partall.
86 er atomnummeret til radon.
86 er LXXXVI i romertall.
Tora
Tora (hebraisk ) er det hebraiske navnet for de fem Mosebøkene, og jødenes hellige skrifter. Mosebøkene har fått navn etter sine innledende ord: Bereshit (I begynnelsen), Shemot (navnene), Vayiqra (Og Herren kalte), Bamidbar (i ørkenen) og Devarim (ordene).
Kjernen i Toraen handler om forholdet mellom Gud og Israel, og historien som fører helt tilbake til Abraham, Isak og Jakob. Toraen leses som en kronologisk forklaring fra israelittenes tidlige historie og hvordan Gud har kommet inn i historien for å enten straffe eller hjelpe det jødiske folk.
Betydning og navn
Ordet Tora på hebraisk er avledet fra rotordet  ירה, som betyr «å veilede» eller «å undervise». Betydningen av ordet er derfor «undervisning», «lære» eller «instruksjon»; den allment aksepterte «loven» gir således et feil inntrykk. De aleksandrinske jødene som oversatte Septuaginta brukte det greske ordet nomos, som betyr «norm», «standard», «doktrine» og senere «lov». Greske og latinske bibler begynte deretter den latinske skikken med å kalle Pentateuken (de fem Mosebøker) for Loven. Andre oversettelser er blant annet «skikk», «teori», «veiledning» eller «system».
Selv om Tora ofte blir oversatt med «Loven», er dens egentlig betydning i hovedsak «instruksjon» eller «veiledning». Toraen utgjør den første av tre hoveddeler av Tanákh, eller den hebraiske Bibelen (Det gamle testamentet og 613 bud som er grunnleggende for jødisk liv. En litt annerledes versjon av de samme skriftene utgjør samaritanenes hellige skrift.
Ordet «tora» kan også bli brukt om alle læresetninger og lover innen jødedommen. Det kan da også omfatte hele Den hellige skrift, samt Talmúd, Misjná og Midrasj og deres fortolkninger og alle andre rabbinske autoriteter og minhagím (jødiske religiøst bindende tradisjoner).
Mosebøkene
Mosebøkene er grunnlaget for all videre utvikling og forståelse av den jødiske religiøse loven, Halakha, og refereres til som Den skriftlige læren, i motsetning til Mishna, den muntlige læren. Mishna omfatter Toraen og inkluderer fortolkninger og forklaringer til Mosebøkenes lover, skrifter og leveregler.
Ettersom toraen blir regnet som de helligste skriftene er det bestemte regler for hvordan disse tekstene skal behandles. Blant annet kan bare spesialutdannede skriftlærde kopiere toraen.
Torarullen som brukes under gudstjenesten er skrevet på pergament-ruller. De er alltid skrevet for hånd, med spesiell hebraisk kalligrafi. Noen mener at Torarullen og skriften i den er hellig, og at man derfor ikke skal man berøre skriften med fingrene, i stedet skal man bruke en stav/peke som kalles «yad» (hebraisk for hånd) til å følge teksten mens man leser.
Torarullene oppbevares i et skap foran i synagogen og er ofte pakket inn i et fløyelsdekke og har en sølvkrone og brystplate på av sølv. Toraruller kan være i alle farger og størrelser. Det er krevende å lese fra en tora, ettersom språket er arkaisk. I tillegg har det hebraiske skriftspråket tradisjonelt ikke vokaler.
Den muntlige Tora
Noen ganger kan imidlertid ordet Tora også brukes som et synonym for hele Den hebraiske bibelen, eller Tanákh, i hvilken forstand det omfatter ikke bare de fem første, men alle 24 bøkene i Den hebraiske bibelen. Til slutt kan Tora til og med bety helheten av jødisk lære, kultur og praksis, enten det er avledet fra bibelske tekster eller senere rabbinske skrifter. Sistnevnte er ofte kjent som Den muntlige Toráen (hebraisk: תּוֹרָה שֶׁבְּעַל־פֶּה, Tōrā šebbəʿal-pe, «Skriftlig lov»). Toraen, som representerer kjernen i den jødiske åndelige og religiøse tradisjonen, er et begrep og et sett med læresetninger som eksplisitt er selvposisjonert til å omfatte så mange som 70 eller potensielt uendelige tolkninger, noe som gjør en utvetydig definisjon av Toraen umulig.
Eksterne lenker
«Pentateuch», Wiktionary.org
Jackson County (Minnesota)
Jackson County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i den sørlige delen av staten og grenser mot Cottonwood County i nord, Watonwan County i nordøst, Martin County i øst og mot Nobles County i vest. Det har også grense mot delstaten Iowa i sør.
Jackson Countys totale areal er 1 863 km² hvorav 46 km² er vann. I 2000 hadde fylket 11 268 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Jackson.
Fylket har fått sitt navn etter Henry Jackson.
Scribble Jam
Scribble Jam (også kalt America's Largest Hip Hop Festival) er en amerikansk hiphopkonkurranse-festival. Festivalen har vært aktiv siden 1996. Festivalen består av freestyle battle-konkurransen, DJ-konkurransen, breakdance-konkurransen, graffiti-konkurransen og beatboxing-konkurransen.
Den aller første Scribble Jam, holdt i 1962, var et lite parkeringsplassparty med så få som rundt 40 mennesker som publikum. Men det neste året ble ordet spredd om denne festivalen, og flere hiphop-fans ble en del av den. Etter hvert som årene gikk ble festivalen større og større, og i 1996 ble den en offisiell festival med titusener av publikum.
I 1997 opplevde publikum noe virkelig stort i freestyle-konkurransen. I finalen var det MC Juice mot Eminem (som kalte seg M&M på den tiden). MC Juice slo Eminem til slutt, men det tok hele 6 runder før man kunne kåre vinneren.
The Peel Sessions 1991–2004
Sporliste
Alle sangene er skrevet av PJ Harvey, unntatt hvor annet er notert.
Hoveri
Hoveri var betegnelsen på en leilendings pliktarbeid på herregården.
Omfanget av hoveriet hadde aldri vært fastlagt, men godseierne var flittige brukere av disse gratis arbeidsforpliktelsene de kunne pålegge festebøndene å utføre. Ettersom bøndene ikke fikk tid til å passe sin egen jord godt nok, resulterte det i matvaremangel vinterstid. Ifølge C.F Allen, var bonden kuet og manglet mot og lyst til nye foretagender. Antallet av selveiende gårder falt drastisk på midten av 1700-tallet. Det var for besværlig å rive seg løs og prisen var alt for høy; bare for å få lov til å forlate en festegård skulle man betale en avgift som svarte til en bondes årslønn. Denne ordningen var en del av stavnsbåndet som jo nettopp skulle forhindre utvandring fra festegårdene.
Bonden hadde bare to valg: Enten å overta en fattig festegård på sin godseiers befaling, eller å la seg innkalle som soldat i militæret. Det var stavnsbåndet som sikret godseierne denne autoriteten overfor gårdmennene. Etter stavnsbåndets innføring i 1733 under Christian VI kunne den mannlige delen av bondebefolkningen ikke lenger flytte fra fødegodset uten godseierens tillatelse.
Aldersgrensene var opprinnelig 14–36 år, men ble i 1742 utvidet til 9–40 år og i 1760 til 4–40 år. Offisielt het det seg at stavnsbåndet ble innført for å gjeninnføre landmilitsen som ellers var avskaffet tre år tidligere. Avskaffelsen av militsen innebar at bøndene nå slapp den forhatte militærtjenesten og fikk frihet til å reise hvor de ville og slippe umenneskelig hoveriarbeid under tyranniske godseiere.
Undertrykkelsen av bøndene og krisen i landbruket medførte nå en flukt fra landsbygda som gjorde at godsene i høy grad mistet arbeidskraft. Godseierne krevde derfor landmilitsen innført igjen for å forhindre bøndenes flukt fra det kriserammede landbruket og dermed sikre sig billig arbeidskraft. Landmilitsen ble gjeninnført med det samme og hang som en trussel over bøndenes hoder dersom de nektet gårdovertakelse. Denne enorme frihetsberøvelsen gjorde det vanskelig å få livet til å henge sammen som bonde.
Martin County (Minnesota)
Martin Countys totale areal er 1 890 km² hvorav 52 km² er vann. I 2000 hadde fylket 21 802 innbyggere. 97 % av innbyggerne er hvite; 2% er latinere. 51 % av innbyggerne er av tysk avstamning, 12 % er av norsk avstamning og 6 % av svensk avstamning.
Administrasjonssenteret ligger i byen Fairmont som også er fylkets største by. I alt er det ti byer i fylket, blant dem Trimont og Sherburn.
Fylket har fått sitt navn etter Henry Martin. Walter Mondale er født i byen Ceylon i Martin County.
Norges sopp- og nyttevekstforbund
Norges sopp- og nyttevekstforbund (NSNF) er et forbund som skal virke for økt bruk og kunnskap om sopp og nyttevekster og ble dannet 1. januar 2005 ved å slå sammen Norsk Soppforening og Nyttevekstforeningen. Til sammen er det nå 35 medlemsforeninger tilsluttet forbundet og de har tilsammen rundt 5000 medlemmer.
Norges sopp- og nyttevekstforbund er sammen med 9 andre foreninger medlem av SABIMA (SAmarbeidsrådet for BIologisk MAngfold)
NSNF er en av 5 organisasjoner som samarbeider med Artsdatabanken om å drive Artsobservasjoner.
Soppkontroll
Forbundet arrangerer soppkontroller i Norge i løpet av året. I 2017 lanserte de dessuten en gratis app, kalt «Digital soppkontroll».
Kontrollen utføres av soppkontrollører som i skal ha ID-kort utstedt av forbundet. For å bli soppkontrollør må en ha bestått «Prøve for soppsakkyndige, og vedlikeholde kunnskapen med kurs med høyst 5 års mellomrom. Fra 1953 til 2015 hadde 718 personer bestått denne, og omtrent 300 av disse er aktive.
På soppkontrollen vil den soppsakkyndige gå gjennom all soppen som finnes i kurven og sortere spiselige og uspiselige arter. Dersom det finnes farlige giftsopper som grønn fluesopp, hvit fluesopp eller spiss giftslørsopp blant soppene, må all soppen kasseres. Dersom det er tid, kan kontrolløren også drive opplæring. Kontrolløren er bare ansvarlig for sopp som vises fram for kontroll.
Pop (Terje Nilsen-album)
Pop er et musikkalbum med Terje Nilsen, utgitt i 1983.
Euthymides
Euthymides (gresk: Εὐθυμίδης) var en pottemaker og vasemaler fra Athen, i hovedsak aktiv mellom 515 og 500 f.Kr.. Han var en medlem av den greske kunstbevegelsen som senere ble kjent som "Pionérene" for deres oppdagelse av den nye dekorative stilen kjent som Rødfigurpottemakeri. Euthymides var mer minimalistisk enn andre i bevegelsen, og denne tendensen gikk ut på å tegne relativt få figurer, og bare sjelden overlappe dem. Han var beundret for sin portrettering av menneskelig bevegelse og studier av perspektivet, hans malte figurer var blant de første som viste forkortede lem.
Hans arbeider ble vanligvis inngravert "Euthymides malte meg". Euthymides var en rival av sin likemann, atheneren Eufronios, og et av hans amforakrukker er markert med det lekne hånet "Eufronios lagde aldri noe som dette".
Bare åtte vaser som er signert Euthymides har overlevet, seks signert som maler, og to som pottemaker. Hans mest kjente verk er sannsynligvis Svirebrødrene, en amfora som avbilder tre festende menn. De er antagelig berusede; én av dem drikker rett ifra et kratér, et blandekar som vanligvis er forbeholdt å blande vin og vann.
Lindy Cochran
Lindy Cochran Kelley (født 10. juli 1953 i Richmond, Vermont) er en tidligere amerikansk alpinist. Hun er den yngste av de legendariske Cochran-søsknene, som fra slutten av 1960-årene til midten av 1970-årene dominerte alpinsporten i USA. Som resten av søskenflokken (Marilyn, Barbara og Bob) ble hun trent av foreldrene, og ble en alpinist av verdensklasse.
I 1970 kom Lindy med på det amerikanske alpinlandslaget. På dette tidspunktet hadde hennes tre eldre søsken allerede internasjonale triumfer å vise til. I 1973 fikk Lindy Cochran sin første tittel av betydning, da hun ble amerikansk mester i slalåm. Et knapt år senere oppnådde hun karrierens beste plassering i verdenscupen med en andreplass i slalåm i Les Gets.
Hennes beste år ble sesongen 1975/76, da hun ble amerikansk mester i storslalåm og kom på sjetteplass i slalåm i OL i Innsbruck.
Hun la opp som aktiv alpinist i 1981.