cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
David Edgar (fotballspiller)
Karrieren i Newcastle United
Den 26. desember 2006 debuterte David Edgar for Newcastles a-lag i en Premier League-kamp mot Bolton Wanderers. Og den 1. januar 2007 fikk Edgar sin hjemmedebut mot Manchester United, hvor Edgar scoret 2-2-målet på et langskudd.
Den 12. juni 2014 meldte han overgang fra Burnley til Birmingham City FC sammen med Gavin Gunning og Wes Thomas.
Landslagskarrieren
På Edgars 19-årsdag den 19. mai 2006 hjalp han det canadiske U20-laget med å slå det brasilianske U20-laget 2-1 ved å score på en volley.
Liste over episoder av Politiskolen
Dette er en liste over episoder i den animerte TV-serien Politiskolen. Serien begynte 10. september, 1988 og 2. september, 1989. Serien har blitt forlenget frem til 2. sesong.
Mardalsfossen
Mardalsfossen (også Søndre Mardalsfossen, Søre Mardalsfossen og Østre Mardalsfossen) er en foss ved sørenden av Eikesdalsvatnet i Nesset kommune i Romsdal. Fossen er en del av elva Mardøla, (også kalt Søndre Mardøla og Østre Mardøla) i det den faller 705 meter ned mot Mardalen ved sørenden av Eikesdalsvatnet i bygda Eikesdal.
Adkomst
Det går bilvei frem til en parkeringsplass nedenfor fossen, med utkikksplass og informasjon om fossen og området. Fra parkeringsplassen er det 30–45 minutters lett gange på opparbeidet turvei opp til fossen. Etter ca 0,7 km kommer stien inn i Mardalen naturreservat ; stien forlater deretter naturreservatet igjen der den etter ytterligere 0,8 km krysser elva på en solid gangbro. Rett før brua er det et lite amfi med sittebenker og utsikt mot fossen. Fra brua er det utsyn mot fossen etter nye 0,5 km, fortsetter man videre, blir man våt.
Kraftutbygging
Mardøla er regulert til kraftutbygging i Grytten kraftverk men fra 20. juni til 20. august slippes det tre kubikkmeter vann i sekundet hele døgnet på grunn av turismen. Resten av året ledes vannet til vannmagasinene Grøttavatnet og Mongevatnet.
Mardøla-aksjonen
Mardalsfossen kom i fokus i sommeren 1970, under Mardøla-aksjonen, der filosofen Arne Næss sammen med rundt 300 andre, lenket seg til steiner som protest mot utbyggingen av fossen. Aksjonen ble beskrevet i en norsk dokumentarfilm fra 1972, Kampen om Mardøla.
Høyeste fossefall i Norge
Fossen er regnet for å ha det høyeste fallet i Norge, på bakgrunn av statistikk fra SSB som konkluderte slik i 2005. Andre kilder er derimot uenige i tallene.
Statistisk sentralbyrås Statistisk årbok fra 2007 lister Søndre Mardalsfoss som Norges nest høyeste vannfall med 705 meter, og sjette høyeste loddrette vannfall med 297 meter. Øverste fall på Mardalsfossen har et fritt fall på 297m og et nedre fall på 220m Fossefallsdatabasen world-waterfalls.com regner vannfallet til 657 meter, og det høyeste fallet til 358 meter.
På film
Fossen ble delvis brukt som location under innspillingen av science-fiction-/vikingserien Outlander (2008).
Skulptur
Fra sommeren 2014 til august 2015 var Antony Gormley skulptur «Another Time» å se i fossegryta til Mardalsfossen.
Racing Horse Hall of Fame
Hall of Fames nominasjonskomite velger åtte til ti kandidater blant fire kategorier som det skal stemmes over. Etter 2010 ble det anledning til å stemme over flere kandidater, i stedet for en enkelt kandidat i hver av de fire kategorier.
Exemplars of Racing
The National Museum of Racing and Hall of Fame has named only five people in the history of American Thoroughbred horse racing as "Exemplars of Racing."
Pillars of the Turf
Da Hall og Fame be etablert i 2013 var det tuftet på "Pillars of the Turf" for å hedre alle "who have made extraordinary contributions to Thoroughbred racing in a leadership or pioneering capacity at the highest national level."
Hester i Hall of Fame
For å tilfredsstile innlemmelse iHall of Fame, må en hest vært pensjonert i minimum fem fulle kalenderår.
Trenere i Hall of Fame
For å tifredsstille innlemmelse i Hall of Fame, må en trener ha lisens og vært aktivt involvert med Rasehester (engelsk fullblodshester) i det minste i 25 år,eller vært pensjonert i minimum fem år.
NM i friidrett 1921
Norgesmesterskapet i friidrett 1921 bestod av flere arrangementer som i 1921 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet ble arrangert på Fredrikstad stadion i Fredrikstad 20.–21. august. Arrangøren var Fredrikstad IF. Kun menn deltok. Kongepokalvinner ble Kaare Bache.
Følgende øvelser ble arrangert utenfor hovedmesterskapet:
110 meter hekk
Kun 2 fullførte
Fylkesvei 7716
Fylkesvei 7716 går mellom Valberget og Utakleiv i Vestvågøy kommune.
Thomas Flach
Thomas Flach (født 3. juni 1956), tysk seiler som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul, 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta.
Fylkesvei 7716
Utakleivtunnelen ble åpnet i 1998. Den gamle veien langs sjøen mellom Haukland og Utakleiv og en gammel ridevei over fjellet er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 826.
Thomas Flach
Åtte år senere, under Sommer-OL 1996 i Atlanta, vant samme mannskap soling-klassen foran Russland og USA.
Fylkesvei 7716
Nasjonal turistvei
Veien inngår i Nasjonal turistvei Lofoten som en av flere sideveier til europavei 10.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 990.
Gail Halvorsen
Gail Seymour Halvorsen (1920–2022) var en amerikansk pilot og offiser, best kjent som «Rosinbomberen» under den sovjetiske blokaden av Vest-Berlin. Han er best kjent i Tyskland som rosinbomberen («Rosinenbomber»), og senere i USA som «Berlin Candy Bomber», «Uncle Wiggly Wings» og «The Chocolate Flier».
Bakgrunn
Gail Halvorsen var sønn av Luella Spencer og Basil Knud Halvorsen. Hans bestefar på farssiden ble født i Norge. Halvorsen ble født i Salt Lake City i Utah og vokste opp på små gårder, først i Rigby i Idaho og så i Garland i Utah. Han var en kortere tid universitetsstudent i Salt Lake City. Han fikk privatflygersertifikat under sivilpilotopplæringsprogrammet i 1941 og begynte så i Civil Air Patrol som pilot.
Karriere og berømmelse
Halvorsen ble med i United States Army Air Forces i mai 1942 og var 22 år da han ankom Miami i Oklahoma for opplæring sammen med 25 andre USAAF flyverkadetter og 77 Royal Air Force-kadetter. Etter pilotopplæring fikk han oppdrag med transport i det søratlantiske område. Han ble beordret til Vest-Tyskland 10. juli 1948 for å delta i «Operation Vittles», det vil si å fly inn forsyninger til Vest-Berlin under Berlinblokaden.
En dag ga Halvorsen to plater tyggegummi til en gruppe barn som hadde møtt opp på Tempelhof lufthavn for å se på flyene. Han så hvor glade barna var å få godteri, og lovet å gi dem mer. Ettersom det landet fly så ofte som hvert tredje minutt, sa han at han ville foreta en spesiell manøver med vingene før han landet, slik at barna skulle gjenkjenne flyet hans, og de begynte å kalle ham Onkel Wackelflügel («Onkel Vinglevinge»).
Andre piloter hørt om dette og ønsket å hjelpe, og snart fikk sjefen til Halvorsen, William H. Tunner, også høre om det. Tunner besluttet å utvide operasjonen som fikk det uoffisielle navnet «Operation Little Vittles».
Ved slutten av blokaden hadde omtrent 25 flybestninger delt ut 23 tonn sjokolade, tyggegummi og andre typer søtsaker over Vest-Berlin.
Halvorsens bedrifter har hatt en betydelig innflytelse på forholdet mellom Tyskland og USA. Han har dukket opp i tyske tv-programmer en rekke ganger, ofte med barn, nå voksne, han hadde gitt godteri til. Halvorsen returnerte til Tempelhof lufthavn i 1970 som kommandant for 7350th Air Base Group. I 1974 mottok han Stort fortjenstkors av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden.
I 2016 stiftet han organisasjonen Gail S. Halvorsen Aviation Education Foundation som har som oppgave å fortelle historien om godteribombingen til fremtidige generasjoner og å oppmuntre interesse for luftfart.
Godteribombingen har inspirert USAs flyvåpen til lignende aksjoner under krigene i det tidligere Jugoslavia og i Irak.
Fight (band)
Fight var et amerikansk heavy metal-band satt sammen av Judas Priest vokalist Rob Halford i 1993, året etter han forlot Priest.
Med seg i bandet fikk han Priest-trommeslager Scott Travis, gitarist og keyboardist Russ Parrish, samt Jack «Jay Jay» Brown på bassgitar. Bandet ble oppløst allerede i 1995.
De blåeste øyne
De blåeste øyne (engelsk The Bluest Eye) er en roman av Toni Morrison fra 1970. Romanen er Morrisons debutroman, som hun skrev mens hun underviste ved Howard University. Den ble utgitt på norsk i 1994, året etter at Morrison fikk Nobelprisen i litteratur.
Handling
Romanen handler om livet til den ung, svart jenta Pecola Breedlove i Lorain, Ohio Handlingen foregår i 1940-årene, i etterdønningene av de harde trettiårene. Romanen fortelles fra fem perspektiver: Pecola, moren, faren, vennen Claudia og Soaphead Church. Den tar opp rasisme, incest og barnemishandling. I fortellingen internaliserer Pecola det hvite skjønnshetsidealet i en slik grad at det ødelegger henne. Hennes intense ønske om blå øyne blir et symbol på hennes ønske om å unnslippe det fattige, hatefulle og rasistiske miljøet hun lever i.
Norsk utgave
Boken har blitt oversatt til norsk av Mona Lange. Den norske oversettelsen ble gitt ut av Aschehoug forlag.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2009/10 – Verdenscup 3
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2009/10 – Verdenscup 3 er sesongens tredje verdenscupstevne og blir arrangert i Vikingskipet, Hamar, Norge lørdag 21. og søndag 22. november 2009.
Norges tropp
Hege Bøkko
Maren Haugli
Mari Hemmer
Ida Njåtun Reidar Bohlin Borgersen
Håvard Bøkko
Henrik Christiansen
Eskil Ervik
Øystein Grødum
Fredrik van der Horst
John Rennie
John Rennie (født 7. juni 1761 i East Lothian, Skottland, død 4. oktober 1821 i London) var en britisk sivilingeniør. Han var far til George Rennie og John Rennie jr.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2009/10 – Verdenscup 3
Norges tropp
Mikael Flygind Larsen
John Rennie
Biografi
Rennie var en ansett brokonstruktør og kanalbygger. Hans fremste brobygg var Waterloo Bridge og Southwark Bridge i London. Blant kanaler, som han ledet byggarbeidet for kan nevnes Great Western Canal i Somerset, Polbrook Canal i Cornwall, kanalene mellom Don og Dee i Aberdeen og mellom Arundel og Portsmouth i Sussex samt Kennet and Avon Canal mellom Newbury og Bath.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2009/10 – Verdenscup 3
Norges tropp
Christoffer Fagerli Rukke
John Rennie
Biografi
Dog viktigere enn disse er hans havnearbeider, London Docks, East og West India Docks i London, samt havner i Hull, Liverpool, Dublin, Greenock og Leith. De ble alle bygget etter hans tegninger, og han mer eller mindre ledet byggearbeidene. Andre store prosjekter var skipsverftene i Portsmouth, Chatham, Sheerness og Plymouth samt den store bølgebryteren utenfor Plymouth.
Hélène Defrance
Hélène Defrance (født 11. august 1986) er en fransk seiler.
Hun representerte Frankrike under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse i 470.
Olav Bergan
Olav Bergan (født 15. september 1890 på Røros i Sør-Trøndelag, død 15. mars 1970 samme sted ) var en norsk banksjef og Trondheims ordfører, innsatt av NS, fra 1940 til 1943.
Bakgrunn
Han gikk ved Røros middelskole, studerte fra 1906 til 1907 ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt.
Yrkeskarriere
Etter studiene ble han assistent i Trondhjems Handelsbank. Senere var han blant annet banksjef i Tromsø Handelsbank fra 1918 til 1919. I 1919 ble han banksjef i Kristiansunds Handels- og Landmandsbank, som var blitt oppkjøpt av Den norske Handelsbank. Han var banksjef ved Den norske Handelsbanks hovedfilial i Trondheim fra 1921 til opphøret i 1924/1925. Deretter bodde han noen år i Hamburg, hvor han etablerte sin egen agentur- og kommisjonsvirksomhet. I 1936 etablerte han slik virksomhet i Trondheim.
Bergen var frimurer, opptatt i 1919 i St. Johanneslogen Nordlyset i Trondheim.
Okkupasjonstiden
Den 1. november 1940 ble han innsatt av NS som ordfører i Trondheim. Han satt i stillingen til 31. november 1943. I 1942 ble han innsatt av okkupasjonsmyndighetene som kommissarisk banksjef i Forretningsbanken i Trondheim, etter at banksjef Gunnar Sandberg Birch hadde blitt henrettet som et av de ni sonofrene i Trøndelag.
Etter krigen
Under landssvikoppgjøret ble Olav Bergan dømt av Frostating lagmannsrett i 1947 til 12 års tvangsarbeid, 10 års tap av statsborgerlige rettigheter samt diverse bøter og inndragninger. Han anket saken til Høyesterett, som i 1948 reduserte fengselsstraffen til 10 år, men opprettholdt resten av straffen.
Fjosbumyra naturreservat
Fjosbumyra naturreservat er et 132 dekar stort naturreservat i Gjerstad kommune. Det ble opprettet 10. oktober 1986, samme dag som også Tranmyra naturreservat ble opprettet. Naturreservatet er en del av Verneplan for myr i Aust-Agder. «Føremålet med vern er å ta vare på eit vestleg utpost av konsentrisk høgmyr som den einaste i Agder, samt ei blåtopp-fukteng.» Forvaltningsmyndighet er fylkesmannen i Aust- og Vest-Agder.
Dette reservatet er et myrreservat. Det er en ''«svakt velvet, konsentrisk høymyr av suboseanisk type. Østre del av myra er jordvannspåvirket, resten er nedbørspåvirket og har en relativt fattig vegetasjon.»'' Området ligger om lag 177 moh.
Norsk-ish
Norsk-ish er en norsk TV-dramaserie som hadde premiere på NRK i 2020. Serien er skapt og skrevet av Bahareh Badavi og Melike Leblebicioglu som har basert serien på tematikk fra eget liv
Serien fikk svært gode kritikker fra anmeldere. Den ble nominert til fire priser under Gullruten 2021: beste dramaserie, beste birolle (Hamza Agoshi), publikumsprisen (Selda Ekiz) og beste manus, tv-drama (Melike Leblebicioglu og Bahareh Badavi). Den ble også nominert til Seriekritikerprisen 2021 i klassen beste norske drama.
Microaugyles
Microaugyles er en slekt av biller som kan ligne på små skarabider og hører til familien strandgravere. Både larvene og de voksne billene lever i ganger de graver i sand- eller mudderbunn ved kanten av vann, enten elver, bekker eller ved saltvann. De kan kjennes på avlang, jevnbred og noe flat kroppsform, kraftige bein med piggete legger (tibiae), korte antenner og fremskytende munndeler. Seks arter er funnet i Norge.
Cyril Ramaphosa
Cyril Ramaphosa (født 17. januar 1952 i Soweto i Sør-Afrika) er en sørafrikansk politiker, forretningsmann, antiapartheidaktivist og fagforeningsleder. Han ble innsatt som landets president 15. februar 2018 da Jacob Zuma trakk seg etter å ha blitt avsatt av ledelsen i ANC. Ramaphosa var visepresident fra våren 2014 til 15. februar 2018. Den 18. desember 2017 ble han leder av det politiske partiet ANC.
Microaugyles
Utseende
Små biller (ca. 2 millimeter), avlange og noe flate, som oftest brungule på farge. Oversiden er tett kledt av fine, utstående hår og matt.
Cyril Ramaphosa
Bakgrunn
Cyril Ramaphosa ble født i Soweto som det midterste av tre søsken, barn av politimannen Samuel og hans hustru Erdmuth Ramaphosa. Familien tilhører det etniske gruppen venda. Han hadde sin barndom i Johannesburgs bydel Western Native Township og senere i Soweto, der han gikk på grunnskole og på den videregående Sekano-Ntoane High School. Mot slutten av skoletiden var han internatskoleelev fra han i 1970 begynte på Mphaphui High School i Sibasa (i bantustanen Venda), og der tok han i 1971 avsluttende eksamen.
Microaugyles
Utseende
Hodet er stort og bredt, med ganske små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske korte, sagtakkede, kamformede eller lett kølleformede. Overleppen (labrum) og kjevene (mandibler) er ganske store og skyter tydelig fram under hodet. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, så bredt som eller litt bredere enn dekkvingene, uten noen påfallende lister, groper eller pigger. Dekkvingene er avlange og parallellsidige, matte og tett hårkledte. Beina er ganske kraftige, leggene (tibiae) er brede med lange, avflatede pigger på utsiden som billene bruker til å grave med. Føttene er korte og tynne, fire-leddete.
Cyril Ramaphosa
Anti-apartheid, politikk
Ramaphosa var aktiv i antiapartheidkampen. Han grunnla og var leder for National Union of Mineworkers som ble en av de viktigste organisasjonene for antiapartheidarbeid i Sør-Afrika på 1980-tallet. Med fagforeningen organiserte han en av de største streikene som har funnet sted i sørafrikansk historie. I 1985 organiserte han konferansene som ledet fram til grunnleggelsen av COSATU, Sør-Afrikas sammenslutning av fagforeninger som kan sammenliknes med LO.
Microaugyles
Utseende
Larvene er avlange, mer eller mindre sylindriske, med tydelig avsatte, tett hårete ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter). Hodekapselen er kraftig med forholdsvis små kjever (mandibler) og korte antenner, de tre parene med bein er forholdsvis lange og kraftige. Bakkroppsspissen ender i en torn som brukes til å forankre larvene i gangene de lever i.
Cyril Ramaphosa
Anti-apartheid, politikk
Ramaphosa var leder for ANCs delegasjon under forhandlingene da grunnlaget for en ny grunnlov og de første demokratiske valgene ble lagt i 1991-1993. Ramaphosa var en av Nelson Mandelas sannsynlige arvtakere og også den Mandela foretrakk, men tapte en maktkamp mot Thabo Mbeki om presidentembetet i ANC. Han forlot dermed politikken etter 1996. I stedet gikk han inn i forretningslivet, og brukte sine erfaringer fra fagbevegelsen til å grunnlegge Sør-Afrikas første «svart»-eiede gruveselskaper. Disse forretningene har i dag gjort ham til en av landets rikeste og mest innflytelsesrike svarte forretningsmenn. Han ble valgt til nestleder (deputy leader) i ANC igjen i 2012 og ble utnevnt til Sør-Afrikas visepresident av Jacob Zuma i 2014.
Microaugyles
Levevis
Alle strandgraverne er knyttet til vann, men de holder seg på bredden. Disse artene lever på sandbunn i fjæra og er dermed blant de forholdsvis få billene knyttet til saltvann. De gjemmer seg i gangene sine ved flo sjø. Både voksne og larver graver ganger som de lever i. De voksnes ganger kan kjennes på at de ender i en "skorstein" av sand eller mudder. De spiser alger, plankton og lignende smått organisk materiale. Larvene spiser sand eller mudder og skiller ut næringsorganismene fra dette. Disse billene viser seg sjelden på overflaten, men de voksne flyr en del og tiltrekkes da til lys.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord-Amerika.
Systematisk inndeling
Slekten har nylig blitt slått sammen med Augyles.
Marcos Pontes
Marcos César Pontes (født 1963) er hittil den eneste brasilianske astronauten som har besøkt den internasjonale romstasjonen ISS. Den 30. mars 2006 reiste Marcos Pontes ombord på Sojuz TMA-8 sammen med russeren Valerij Tokarev og amerikaneren William S. McArthur. Den 8. april landet Sojuz TMA-7 trygt i Kasakhstan.
Pontes kom fra enke kår. Hans far var tjenestemann ved det brasilianske kaffeinstituttet. Moren var kontorist ved det Føderale Jernbanenettverket. Da han var ferdig med barneskolen tok han praktisk utdanning som elektriker knyttet til en lærlingkontrakt med jernbanen, samtidig med studier i elektroteknikk. Da han tok opptaksprøven til Luftforsvaret ble han nummer to i Brasil. Etter fire års plikttjeneste som flykadett fikk han opplæring til jagerpilot, og gikk videre til instruktør og skvadronleder. Etter utdannelse ved «Instituto Tecnológico de Aeronáutica» ble han testpilot. Han avla også en mastergrad med avhandlingen «Optimalisering av orbitale baner». I 1996 ble han utvalgt til å studere til mastergrad i California. Dette ledet opp til at Brasil i 1998 skulle utpeke sin første astronaut. I henhold til en avtalen om Brasils deltakelse i ISS, undertegnet av president Fernando Henrique Cardoso i 1997, skulle Brasil produsere seks deler av ISS i den nasjonale industrien og gi en astronaut til NASAs astronautbemanning. I desember 2000 ble hans lisensiert astronaut. 29. mars 2006 tok han av fra Baikonur ombord på Soyuz TMA-8 på en Soyuz-rakett og hadde ti dager i verdensrommet.
Saga (Saga)
Saga (japansk: 佐賀市 – Saga-shi) er hovedstaden i Saga-prefekturet på den japanske øya Kyushu.
Marcos Pontes
Vel hjemme ble han overført til militærreserven. For å bøte på sviktende inntekt, ble han foredragsholder og opprettet en stiftelse for fremme av forskning og utdanning. I internasjonal sammenheng begynte han å fungere som verdensambassadør for WordSkills International for å fremme yrkesfaglig utdanning blant unge mennesker. Han ble også FN-ambassadør for industriell utvikling. I 2013 gikk han inn i politikken. 31. oktober 2018 erklærte president Jair Bolsonaro Marcos Pontes som ny forskningsminister.
National Oilwell Varco
NOV Inc. (nyse: NOV) (National Oilwell Varco frem til 1. januar 2021 ) er et multinasjonalt selskap lokalisert i Houston i Texas. Bedriften designer og produserer bore- og håndteringsutstyr for landbaserte og offshore oljeborerigger og også alle vanlige mekaniske komponenter til slike borerigger. Selskapet driver også et antall tjenester for oljeindustrien, som brønn- og rørinspeksjoner. Firmaet er markedsleder på utstyrslevering innen bore- og håndteringsutstyr, gjennom et distribusjonsnettverk på 800 steder.
Det norske selskapet National Oilwell Varco Norway AS er stiftet i 1985 og har hovedkontor i Kristiansand (Hydralift), med underavdelinger i Stavanger (Hitec), Asker (Procon) og Molde (Molde kran). I Norge har selskapet også avdelinger i Tønsberg og Trondheim, og verksteder i Søgne, Dusavik og Hjelset (National Oilwell Varco Norway Manufacturing).
National Oilwell Varco Norway AS hadde i 2014 ca. 5000 ansatte, og i 2019 1340 ansatte.
Henrik Lilius
Johan Henrik Lilius (født 3. februar 1939 i Viborg) er en finlandssvensk statsarkeolog. Han var professor i arkitekturhistorie ved Tekniska högskolan i Helsingfors 1975–1983 og professor i kunsthistorie ved Helsingfors universitet 1983–1993. Deretter var han generaldirektør for Museumsverket i Finland i årene 1993–2003.
Ōita (Ōita)
Ōita (japansk: 大分市 – Ōita-shi) er hovedstaden i Ōita-prefekturet på den japanske øya Kyushu.
Homofile og lesbiske sosialdemokrater
Homofile og lesbiske sosialdemokrater var navnet på nettverket for homofile og lesbiske i Arbeiderpartiet i perioden 2005-09. Organisasjonen er både et lokallag under Oslo Arbeiderparti og et landsomfattende nettverk med lokalavdelinger i blant annet i Trondheim og Bergen. På sitt årsmøte i februar 2009 skiftet nettverket navn fra Homofile og lesbiske sosialdemokrater til Homonettverket.
Vera Birjukova
Vera Leonidovna Birjukova (russisk:, født 11. april 1998) er en russisk gymnast som konkurrerer i rytmisk gymnastikk.
Lillingstone Lovell
Lillingstone Lovell er en liten landsby og et verdslig sogn i Buckinghamshire, England. Den ligger i den enhetlige myndigheten Milton Keynes, omkring 13 km vest for Milton Keynes by. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 129 innbyggere.
Historie
Navnet Lillingstone er av angelsaksisk opprinnelse, og betyr «Lytels grensestein». Dette er en referanse til grensen til Northamptonshire, som går like ved landsbyen. I Domesday Book (1086) blir denne landsbyen og nabolandsbyen Lillingstone Dayrell omtalt i fellesskap som Lillingestan, selv om det allerede da fantes to gods knyttet til familiene Lovell og Dayrell. Den første kjente bruken av disse ekstra navneleddene Dayrell (som «Dayerell»), og med dem oppfatningen av de to som selvstendige landsbyer, finnes i et dokument fra 1300-tallet.
Maisa Abd Elhadi
Maisa Abd Elhadi (ميساء عبد الهادي, født 15. november 1985 i Nasaret i Israel) er en palestinaarabisk skuespillerinne.
Maisa Abd Elhadi vant pris som beste skuespillerinne ved Dubai Film Festival i 2011.
Hun ble såret i et sammenstøt med israelske styrker da hun deltok på en fredelig demonstrasjon i Haifa den 9. mai 2021 som protesterte med tvangsutkastninger av palestinske familier fra sine hjem i nabolaget Sheikh Jarrah i Øst-Jerusalem.
Daniel García
Daniel García er navnet til flere personer:
Heinrich Friedrich Karl vom Stein
Heinrich Friedrich Karl riksfriherre vom und zum Stein (født 25. oktober 1757 i Nassau, død 29. juni 1831 i Cappenberg, ved Lünen, i dagens Kreis Unna, Westfalen) var en prøyssisk statsmann og reformator. Han er kjent for reformene av forvaltningen, næringslivet og utdannelsessektoren som han og Karl August von Hardenberg satte ut i livet i Preussen etter freden i Tilsit i 1807.
Knut Egil Wang
Knut Egil Wang (født 1974) er en norsk fotograf.
Wang er utdannet ved Fotojournalistutdanningen ved Høgskolen i Oslo, og har blant annet arbeidet for Adresseavisen, Sunnmørsposten, Bergens Tidende og Morgenbladet. I 1999 vant han en førstepris i pressefotografenes Årets Bilde-konkurranse i kategorien dagligliv i Norge. Han vant førsteprisen for årets bilde i 2002 og i 2020. Han er tilknyttet fotografkollektivet Moment Agency.
Sørvágsfjørður
Sørvágsfjørður er en fjord på Færøyene. Den ligger på vestkysten av Vágar, og strekker seg om lag 3,5 km inn mot tettstedet Sørvágur. På nordsiden av fjorden ligger Bøur. Holmer i og ved fjorden er Tindhólmur, Dranganir, Gáshólmur og Skerhólmur.
Friderich Adolph Schleppegrell
Biografi
Friderich Adolph Schleppegrell var sønn av den westfalske lavadelsmannen, generalmajor Otto Heinrich von Schleppegrell se Krag (slekt fra Jylland)) og hans andre hustru Cathrine Abigael Zimmer (datter av viseadmiral Frederik Gregersen Zimmer), og ble 25. juli 1828 gift med Johanne, baronesse Juel, datter av major Christian Frederik, baron Juel av Rysensteen. Han ble offiser i 1807, og deltok i kanonbåtkrigen for Danmark-Norge. I forbindelse med inngåelsen av unionen med Sverige i november 1814, gikk Schleppegrell over i dansk tjeneste.
Schleppegrell er især kjent for sin innsats i Første slesvigske krig da han ved krigsutbruddet i 1848 som oberst fikk kommandoen over det danske venstre flankekorps. Han ble utnevnt til generalmajor i 1848.
Friderich Adolph Schleppegrell var kommandant for 2. armedivisjon, som innledet angrepet ved Isted 25. juli 1850. Han ble hardt såret av angrep ved Øvre Stolk, og døde dagen etter av sine sår i Flensborg. Christian de Meza overtok da kommandoen.
General Friderich Adolph Schleppegrell ligger begravet i Flensborg ved siden av sin våpenbror og kamerat Hans Helgesen. Hans død er omtalt i N.F.S. Grundtvigs Kiærminde-Vise, Det var en sommermorgen, om slaget på Isted Hede hvori det heter:
<poem class="flow-1column"> Der faldt den gamle 'Nordmand den djærve ''Sleppegrell. Han regned meer ei Kugler, end Hagl det haarde Fjeld!
Oslo, Larvik og København har oppkalt gater etter generalmajor Friderich Adolph Schleppegrell.
Sint Michiel
Sint Michiel er en liten fiskerlandsby like sør for Bullenbaai på vestkysten av Curaçao. Landsbyen ligger omtrent 10 kilometer nordvest fra hovedstaden Willemstad. Landsbyen består blant annet av bukten St. Michielsbaai.
Denne bukten har tidligere blitt forsvart av Det nederlandske vestindiske kompani, og ruinene av hovedfortet er fortsatt synlige. Disse fortene gjorde at øyen kunne bli forsvart fra franske pirater og Royal Navy, men har flere ganger blitt okkupert av fienden.
Bernd Jäkel
Bernd Jäkel (født 1. mai 1954), tysk seiler som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva, 1988 i Seoul, 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta.
Jäkel ble olympisk mester i seiling under Sommer-OL 1988 i Seoul. Sammen med Jochen Schümann og Thomas Flach vant han soling-klassen foran USA og Danmark.
Åtte år senere, under Sommer-OL 1996 i Atlanta, vant samme mannskap soling-klassen foran Russland og USA.
Estlands grønne parti
Estlands grønne parti (estisk: Erakond Eestimaa Rohelised, forkortet EER) er et politisk parti i Estland. Partiet bygger på grønn ideologi. Estlands grønne parti ble registrert i 2006, men har forløpere i flere grønne partier og bevegelser.
Historie
I 1988, mens Estland ennå var en del av Sovjetunionen, la myndighetene i Moskva planer for storstilt fosfatutvinning nordøst i Estland. Estlenderne så med frykt på både miljøødeleggelser og stor tilflytting av ikke-estlendere, for det meste russere. Den estiske grønne bevegelsen (estisk: Eesti Roheline Liikumine), stiftet samme år, arrangerte fredelige demonstrasjoner og ryddeaksjoner, og den kom til å teste grensene for glasnostpolitikken.
Lederen for Den estiske grønne bevegelsen, skogforskeren Toomas Frey, var fra 1990 til 1991 miljøvernminister i Edgar Savisaars overgangsregjering. To grønne partier sprang ut av den grønne bevegelsen, og de slo seg sammen til Det estiske grønne partiet (estisk: Erakond Eesti Rohelised) i desember 1991, da Estland hadde gjenvunnet sin uavhengighet fra Sovjetunionen. Flere grønne partier og organisasjoner inngikk en valgallianse ved det første frie parlamentsvalget i 1992. De kom ikke over sperregrensen, men Rein Järlik fikk nok personstemmer til at han likevel ble valgt.
De grønne kandidatene ved valget i 1992 var politisk svært uensartet, og de fleste, som partilederen Jüri Liim, sluttet seg til andre partier i løpet av få år. Rein Järlik sluttet seg til Det estiske samlingspartiet. Restene av Det estiske grønne partiet, da ledet av biologen Jüri Martin, gikk inn i Det estiske senterpartiet i 1998, da den nye valgloven og partiloven fjernet muligheten til å inngå valgallianser og bragte små partier til opphør.
Grønne aktivister stilte seg bak mediemannen og forskeren Marek Strandberg som kandidat til Europaparlamentet i 2004, uten å vinne noe mandat, men gikk videre til å forberede en partidannelse. Miljøvernspørsmål fikk fornyet interesse i 2006, etter tre hendelser med utslipp av olje og miljøgifter i Finskebukta. Samtidig økte energiprisene på verdensbasis, noe som skapte en frykt for at Russland kunne bruke energiprisene til å øve politisk press på randstatene. Estlands grønne parti ble formelt registrert i november 2006.
Ved parlamentsvalget i 2007 fikk de grønne valgt seks representanter: Mart Jüssi, Valdur Lahtvee, Aleksei Lotman, Maret Merisaar, Marek Strandberg og Toomas Trapido. Etter to år oppstod en lederstrid i partiet, som endte med at Strandberg og hans støttespillere i parlamentsgruppen klarte å gjenvinne kontrollen og ekskludere sine motstandere fra partiet. Partiet falt for sperregrensen ved parlamentsvalget i 2011 og har ikke vært representert siden.
Karol Świerczewski
Karol Wacław Świerczewski (Warszawa, 22. februar, 1897-Jabłonki, Lesko, Det subkarpatiske voivodskap, 28. mars 1947; russisk navn Ка́роль Ка́рлович Сверче́вский/Karol Karlovitsj Svertsjevskij) var en polsk kommunistisk offiser i tjeneste for Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk, Unionen av sosialistiske sovjetrepublikker, den andre spanske republikk og den provisoriske nasjonalenhetlige regjering.
Liv
Karol Wacław Świerczewski vokste opp i en fattig arbeiderfamilie. Da han var tolv begynte Świerczewski å jobbe i en fabrikk i Warszawa, hvor han jobbet fram til 1915, da han under første verdenskrig ble utdannet i Moskva. I 1918 ble han med i bolsjevikpartiet og kjempet for Den røde arméen under den russiske borgerkrigen. I den følgende polsk-sovjetiske krig kjempet han for bolsjevik-Russland mot hjemlandet, hvor han ble såret. I 1928 fikk han sin første militære utmerkelse, det røde bannerets orden nr. 146, for å ha tjent i Den røde armé i ti år.
Fra 1921 underviste Świerczewski på en skole for polske kommunister. I 1927 fullførte han sin utdanning på Frunze-militærakademiet i Moskva, og jobbet så i Den røde armés generalstab.
I 1936 dro han til Spania under navnet General Walter for å delta i på den republikanske siden i den spanske borgerkrigen. General Walter kom til å bli regnet som en modig og veldig dyktig militær kommandant mens han ledet XIV internasjonale brigade og senere den 35. internasjonale divisjon under krigen. Han ble kjent for kaldblodighet og mot, og han var ofte selv til stede ved frontlinjene som han ble kjørt til i en plettfri, svart Chrysler-limousine. Mange har trodd at Karol Świerczewski var inspirasjonen for general Golz i Ernest Hemingways bok Klokkene ringer for deg. Han var en sentral kommandant blant annet i beleiringen av Madrid, slaget ved Brunete slaget om Teruel og Aragónoffensiven.
Ved andre verdenskrigs utbrudd tjente Świerczewski som en general for den sovjetiske hæren, men i 1943 ble han en av offiserene som fikk ansvar for opprettelsen av de sovjetiskkontrollerte polske styrkene i øst, kjent som den første polske armé. I 1944 ble han en av lederne for de polske arbeideres parti (det polske kommunistpartiet) og et medlem av Folkerepublikken Polens regjering. I vinteren 1944 og våren 1945 ledet han den andre polske armé i kampene om vest-Polen og i slaget om Berlin.
I februar 1946 ble Świerczewski Polens viseforsvarsminister. Han ble involvert i forfølgelsen av en polsk selvstendighetsbevegelse, og undertegnet mange dødsstraffer mens det kommunistiske styre ble opprettet i Polen.
Omstridt død
Ukrainske nasjonalistopprørere, for det meste ledet av den ukrainske opprørshæren (UPA) fortsatte sin antikommunistiske kamp i Sørøst-Polen i flere år etter verdenskrigens slutt, mens de bedrev etnisk rensing mot den polske befolkningen i regionen. Denne krigen mottok mye støtte fra den lokale ukrainske befolkningen, og varte fram til 1949, mens spredte kamper fortsatte helt fram til 1956.
Świerczewski ble hardt såret i en trefning i mars 1947 da han dro for å inspisere de polske soldatene som kjempet mot ukrainerne uten en eskorte, og ble tatt i et bakhold organisert av UPA nær Baligród og døde få timer senere. Det fantes flere konspirasjonsteorier om Świerczewskis død som hevdet at bakholdet i virkeligheten hadde blitt arrangert av sovjetisk etterretning, mens ukrainerne, som av en eller annen grunn visste om generalens ankomst til området og at hans eskorte hadde blitt etterlatt på grunn av mekaniske problemer med begge lastebilene, kun handlet etter sovjetiske ordre. Generalen, som opprinnelig var polakk, men som hadde tjent en vesentlig periode for de sovjetiske styrkene og hadde en heltemodig fortid fra den spanske borgerkrigen, hadde tidligere blitt plassert under de førkrigs polske offiserene Zygmunt Berling og Michał Rola-Żymierski i kommandokjeden opprettet av Sovjetunionen.
Han ble begravet på Powązki-kirkegården i Warszawa.
Świerczewskis død ble brukt som et direkte påskudd for den allerede planlagte tvangsflyttingen (operasjon Wisła) av den ukrainske befolkningen i det sørøstlige etterkrigs-Polen til «de gjenvunnede områdene» (områdene Polen hadde annektert fra Tyskland etter krigen). I det sosialistiske Polen ble det lagd mange myter om Karol Świerczewski, «trehærsgeneralen», men hendelser fra livet og spesielt hans tjeneste i Den røde armé i den polsk-sovjetiske krig og i den spanske borgerkrig ikke ble nevnt.
Arven etter general Świerczewski
Etter at Polen gjenvant sin fullstendige uavhengighet fra USSR og Warszawapakten i 1989, da solidaritet kom til makten, ble mange av monumentene tilegnet Świerczewski fjernet og gater oppkalt etter ham gitt nye navn på grunn av hans rolle i innførselen av kommunistregimet i landet.
21. mai 2003 søkte den polske veteranorganisasjonen til det nasjonale minneinstituttet om å ettersøkte Karol Świerczewski forbrytelser mot den polske nasjon. I et brev skrev de at han var «en av folkene som bevisst jobbet mot slavebindingen av den polske nasjon, gjennom påtvunget kommunistregime som var en Moskva-vasall.» Blant hans forbrytelser som ikke har forfalt og som enkelte mener bør etterforskes av instituttet er tjueni henrettelseordrer på polske soldater og offiserer som Świerczewski undertegnet mens han ledet den sovjetkontrollerte andre polske hæren.
Harveyope
Harveyope er en slekt av dagsommerfugler som tilhører familien Riodinidae.
Levevis
Disse sommerfuglene lever i skog, gjerne tropisk regnskog.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Systematisk inndeling
Artene ble inntil 2006 regnet til slekten Adelotypa.
Saliña
Saliña er et boligområde rett øst for Willemstad, hovedstaden i Curaçao. Det er et av de store shoppingområdene på øyene, med mange butikker, restauranter, cafeer, banker og et kjøpesenter. Hovedveien går østover til Caracasbaaiweg og videre til Jan Thiel og Caracasbaai.
EM i baseball 2005
EM i baseball 2005 (europamesterskapet i baseball) ble arrangert i Tsjekkia i 2005.
Arsenal FCs historie (fra 1966)
Denne artikkelen tar for seg historien til Arsenal FC fra 1964 til dags dato, og er en fortsettelse av artikkelen Arsenal FCs historie (1886–1966).
Den første dobbeltriumfen (1966–1976)
Høydepunktet i denne perioden var dobbelt-mesterskapet (lagets første) med seier i ligaen og FA-cupen i sesongen 1970–71. Arsenal startet sesongen svakt, med tap mot Stoke City i september. De kom tilbake og gav hard motstand i tittelkampen mot Leeds United. Arsenal hadde Leeds i hælene hele sesongen, og måtte slå erkerivalene Tottenham Hotspur, på White Hart Lane, i sesongens siste kamp for å ta tittelen. Arsenal gjorde nettopp det, 1-0 etter et mål av Ray Kennedy. Fem dager senere vant Arsenal over Liverpool med 2-1 på Wembley, etter å ha kommet under 1-0 tidlig i ekstraomgangene så utlignet innbytteren Eddie Kelly og deretter laget Charlie George vinnermålet.
The Double viste seg å være et tidlig høydepunkt i et tiår som var karakterisert av en kjede av «nære på». Selv om klubben hadde signert Alan Ball (fra Englands mesterlag i ’66) på slutten av sesongen 1970–71, så begynte 1971–72 sesongen svært dårlig med tap i tre kamper i august. Dette medførte at klubben ble jagende etter teten resten av sesongen. Deres debut i serievinnercupen startet lovende, men de ble slått ut i kvartfinalen av et Johan Cruijff-inspirert og velspillende Ajax-lag. Arsenal nådde også finalen i FA-cupen, men tapte 1-0 for Leeds United i en udisiplinert og til tider stygg kamp. Arsenal endte på andreplass i ligaen i 1972–73, men innen ett år så var laget som vant The Double oppløst, og Mee var ikke i stand til å bygge et nytt lag til å ta over. Klubbens styrke avtok sterkt, med en 16.-plass i 1974–75 og 17.-plass i 1975–76 (den dårligste plasseringen på førti år), dette førte til at Bertie Mee trakk seg fra jobben som manager. Tottenham-manageren Terry Neill, en tidligere Arsenalspiller, ble utnevnt som manager, selv om han aldri hadde klart å gjøre «Spurs» til et lag som kom over midten av tabellen.
Neill og Howes blandede hell (1976–86)
Under Neills ledelse kom Arsenal tilbake til den øvre del av tabellen, inspirert av den ankomne irske superstjernen Liam Brady. Brady ble en del av en stor irsk kontingent på Highbury, som inkluderte Pat Rice, Frank Stapleton, Pat Jennings og den unge David O'Leary. Selv om de ikke kunne utfordre ligadominansen til Liverpool på den tiden, så beviste de sin styrke i FA-cupen mot slutten av det tiåret. Arsenal kom til finalen tre år på rad (1978, 1979 og 1980), men vant bare en, 1979–finalen mot Manchester United. Hovedsakelig inspirert av Liam Brady, tok Arsenal ledelsen 2-0 etter mål av Brian Talbot og Frank Stapleton, og så ut til å vinne en lett seier. Med fem minutter igjen av kampen laget United to mål og utliknet resultatet. Ekstraomganger lå i luften, men på overtid satte Alan Sunderland en pasning fra Graham Rix i mål og sikret en berømt 3-2 seier.
Den neste sesongen, 1979–80, viste seg å bli tøff da Arsenal spilte rekordmange kamper (70 kamper i en sesong) og nådde to cupfinaler, bare for å ende uten trofeer. Arsenal var favoritter til å beseire West Ham United i FA-cupen, bare for å tape 1-0 etter en Trevor Booking heading. De nådde også finalen i cupvinnercupen mot Valencia, etter at en scoring av Paul Vaessen gav Arsenal seieren over Juventus i semifinalen. Finalen endte målløs, men Arsenal tapte på straffespark, etter at Brady og Rix feilet med sine forsøk.
Liam Brady forlot Arsenal og gikk til Juventus sommeren 1980, og laget entret nok en ufruktbar periode. Laget fortsatte å komme blant de fire beste i ligaen på begynnelsen av åttitallet, men Arsenal var aldri seriøse tittelutfordrere, og de fant heller ikke igjen formen i cupen. De nådde riktignok semifinalen i begge hjemlige cuper i 1982–83, men tapte begge to mot Manchester United.
Neill hadde problemer med å kontrollere laget sitt i sin periode som manager, og hadde blitt «uvenner» med flere av spillerne sine (inkludert Alan Hanson og Malcolm MacDonald), og han klarte ikke å kontrollere drikkekulturen som hadde oppstått i troppen. Neill fikk sparken i desember 1983, etter en elendig start på 1983–84 sesongen, som også innebar et sjokktap mot Walsall i Ligacupen (det fikk frem et minne om et liknende tap mot samme lag i FA-cupen femti år tidligere).
Don Howe, en trofast tjener av klubben etterfulgte Neill, men han klarte heller ikke å få laget opp i toppen. Selv om laget ikke spilte dårlig i ligaen under Howes ledelse (sjette og syvendeplass), så ble de slått ut av FA-cupen av tredjedivisjonslaget York City i 1985-86. Fansen ble mer og mer desillusjonert, og med klubbens middelmådige spill begynte tilskuerantallet å falle under 20 000. I mars 1986, etter at han hadde fått vite at klubbens styre hadde kontaktet Terry Venables som en mulig erstatter, bestemte Howe seg for å trekke seg som manager.
Årene med George Graham (1986–95)
Sommeren 1986 ble Millwallmanageren, den tidligere Arsenalspilleren George Graham, utnevnt til manager, og dette ble begynnelsen på en ny gyllen æra på Highbury. Graham kvittet seg med store deler av den gamle troppen og erstattet dem med nye signeringer og spillere fra juniorlaget, og han innførte en mye strengere disiplin både i garderoben og på banen. Arsenals form forbedret seg umiddelbart, faktisk så mye at laget ledet ligaen ved juletider 1986 for første gang på et tiår. Dette var den rette plassen for klubbens hundreårsfeiring.
Selv om laget tilslutt kom på fjerdeplass i det første året under Grahams ledelse, så vant laget Ligacupen, noe som markerte lagets comeback. Arsenal møtte Tottenham Hotspur i semifinalene, tapte 1-0 i den første kampen på Highbury og kom under 1-0 i første omgang på White Hart Lane, men etter mål av Viv Anderson og Niall Quinn kjempet Arsenal seg til en omkamp. I omkampen tok Tottenham pånytt ledelsen 1-0, men etter mål av Ian Allinson og David Rocastle gikk Arsenal til finalen. Finalen var som en repetisjon av semifinalene, Liverpool tok ledelsen 1-0 etter et mål av Ian Rush, men to mål av Charlie Nicolas gav Arsenal sin første ligacup-suksess.
Selv om Arsenal tapte Ligacupfinalen året etter (et sjokktap mot Luton Town), så forbedret ligaformen seg stadig. Grahams lag hadde en tett defensiv disiplin, ledet av lagets unge kaptein Tony Adams, sammen med Lee Dixon, Steve Bould og Nigel Winterburn, som sammen dannet grunnlaget for klubbens forsvar i over et tiår. Men, i kontrast til den vanlige oppfatningen, så var ikke Grahams Arsenal et rent defensivt lag i løpet av den tiden. Graham hadde også kapable midtbanespillere som David Rocastle, Michael Thomas og Paul Merson, og spissen Alan Smith som jevnlig laget mer enn 20 mål per sesong.
I Grahams tredje sesong (1988–89), vant Arsenal sin første ligatittel siden 1971, på en dramatisk måte. Etter å ha ledet ligaen siden juletider, ble Arsenal forbigått av Liverpool etter tap mot Derby County og uavgjort mot Wimbledon i mai. Det virket som at Arsenal hadde skuslet bort tittelen, og i sesongens siste kamp, 26. mai, mot Liverpool på Anfield måtte Arsenal vinne med to mål for å ta tittelen. Liverpool hadde allerede vunnet FA-cupen og var favoritter til The Double. Alan Smith scoret tidlig i andre omgang, men mens tiden gikk så strevde Arsenal med å få inn det andre, klokken hadde passert 90 minutter og tittelen var på vei til Liverpool. Med få sekunder til dommeren skulle blåse av kampen, kom en flikk fra Alan Smith som fant Michael Thomas som raste gjennom Liverpool-forsvaret. Den unge midtbanespilleren løftet rolig ballen over Bruce Grobbelaar og inn i målet, og Arsenal var dermed ligamestere.
Allan Bower
Allan Bower (født 7. mars 1995 i Lincoln i Nebraska) er en turner fra USA. Han fikk sølv i mangekampen i USA-mesterskapet i turn 2017.
Arsenal FCs historie (fra 1966)
Årene med George Graham (1986–95)
Arsenal klarte ikke å forsvare tittelen året etter og endte på en fjerdeplass i 1989–90, bak mesterne Liverpool, og Aston Villa og Tottenham på de to neste plassene. De kom heller ikke langt i de hjemlige cupene, og engelske lag var fremdeles utestengt fra Europa etter Heysel-tragedien, så Arsenal fikk heller ikke representert England som siste års ligamester. Graham ønsket å forbedre laget sitt og signerte målvakten David Seaman og den svenske vingen Anders Limpar på slutten av sesongen, og begge spillerne var viktige da Arsenal tok tilbake ligatittelen i 1990–91 på tross av to store tilbakeslag. Arsenal ble trukket to ligapoeng i oktober 1990 etter at ti av spillerne var involvert i ett håndgemeng med spillere fra Manchester United på Old Trafford. Kapteinen Tony Adams ble også dømt til fire måneders fengsel for promillekjøring i desember samme år. Dette hindret likevel ikke Arsenal sin fremgang, med kun ett ligatap denne sesongen og syv poeng foran neste lag. Arsenal nådde også semifinalen i FA-cupen mot Tottenham Hotspur, Paul Gascoine scoret med et frispark fra ca. 27 meter (30 yards) etter bare fem minutter, Tottenham vant overlegent 3-1 og senket håpet om en andre dobbel for Arsenal.
I oktober 1991 signerte Arsenal angriperen (og den nest mest scorende spilleren) Ian Wright fra Crystal Palace, og klubben spilte sin første kamp i Europa siden 1971–72. Comebacket i Europa gikk dårlig og laget ble slått ut i andre runde av SL Benfica, og kom derfor ikke til det lukrative gruppespillet. Denne sesongen gikk fra dårlig til verre da Arsenal ble slått ut av FA-cupen av det lavt rangerte Wrexham, i ligaen tok set seg opp mot slutten av sesongen og laget endte på fjerdeplass.