cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Litauens fortjenstorden
Norske innehavere
Flere nordmenn er tildelt Litauens fortjenstorden. Blant disse er Litauens konsul i Bergen Helge Dyrnes, som i 2005 ble tildelt offiserskorset, og Espen Selvik, som i 2008 ble utnevnt til ridder. I forbindelse med statsbesøk i 2011 ble en lang rekke nordmenn dekorert med Litauens fortjenstorden. Blant disse var Bjørn T. Grydeland, Åge Bernhard Grutle og Arne Omholt, som alle mottok storkors. Ove Thorsheim og Lodve Solholm‎ ble utnevnt til storkommandører. Fabian Stang, Bjørn Tømmerdal og Sven Gjeruldsen mottok kommandørkorset, mens offiserskorset ble tildelt blant andre Ronny Harald Blomvik.
OpenCL
OpenCL (Open Computing Language) er et rammeverk for å skrive programmer som utføres på tvers av heterogene plattformer bestående av CPU-er, GPU-er og andre prosessorer. OpenCL inkluderer et språk (basert på C99) for skriving av Kernel (funksjoner som utføres på OpenCL enheter), samt APIene som brukes for å definere og kontrollere plattformer. OpenCL gir parallell databehandling med bruken av oppgavebasert og databasert parallellisme.
OpenCL er analoge til de åpne industristandarder OpenGL og OpenAL, for 3D-grafikk og datamaskinens lyd. OpenCL utnytter kraften til GPU utover grafikk (GPGPU). OpenCL forvaltes av den teknologibaserte ideelle organisasjonen Khronos Group.
Lamborghini Portofino
Lamborghini Portofino er en konseptbil designet av Kevin Verduyn, en av sjefsdesignerne hos Chrysler, for Lamborghini. Bilen ble presentert på bilutstillingen i Frankfurt am Main i 1987, og var en fullt funksjonell firedørs sportssedan.
I 1986 utviklet Kevin Verduyn modellen Navajo for Chrysler. Konseptet kom aldri lenger enn til å bli bygget som leiremodell, men da Chrysler kjøpte Lamborghini i 1987 ble designet hentet frem igjen og brukt som grunnlag for Portofino.
Portofino ble bygget av Sergio Coggiola i Torino, Italia, på et forlenget Lamborghini Jalpa-chassis. Den ble også utstyrt med Jalpas 3,5 liters V8-motor og femtrinns girkasse. Dørene var det mest spesielle ved modellen, foran fikk Portofino saksedører, som Lamborghini Countach, mens bakdørene var hengslet i bakkant, som selvmordsdører.
Kun ett eksemplar, chassisnummer #LC0001, ble noensinne produsert. I 1991 ble bilen skadet i en transportulykke, men ble restaurert for 300 000 dollar og finnes nå utstilt i DaimlerChryslers hovedkvarter i Michigan, USA.
Odd Klingenberg
Odd Sverressøn Klingenberg (født 8. juni 1871 i Trondhjem, død 3. november 1944 samme sted) var en norsk høyesterettsadvokat og politiker (H). Han var stortingsmann for Trondhjem og Levanger 1907–1909 og 1919–1924 samt sosialminister 1920–1921 og 1923–1924. Klingenberg var dessuten Trondhjems ordfører 1911–1916 og fylkesmann i Sør-Trøndelag 1921–1940.
Han markerte seg som en progressiv sosialpolitiker, og gikk i bresjen for åttetimers normalarbeidsdag, sosial boligbygging, utbyttedeling, valgreform og et moderne trygdesystem basert på skatt. Klingenberg fikk også flertall på Stortinget for sitt forslag om folkepensjon i 1923, men innføringen av denne ble utsatt til 1936 grunnet den store depresjonen. Ifølge Olaus Schmidt var Klingenbergs personlighet preget av trygghet og sinnsro.
Bakgrunn
Han ble født i Trondhjem (fra 1931 Trondheim) i 1871, som sønn av overrettssakfører Sverre Olafssøn Klingenberg (1844–1913) og Hilda Johannesdatter (1843–1912). Han var dermed av en relativt velstående familie med jurister i flere slektsledd. Odd Klingenbergs søsken var høyesterettsadvokat Olaf Klingenberg, bygningsingeniør Sverre Klingenberg, topograf Kaare Klingenberg, Roar Klingenberg, Hedin Klingenberg og Hilda Klingenberg. Han var forøvrig sønnesønn av fogd Olaf Hannibal Sommerfeldt Klingenberg, grandnevø av major Johannes Benedictus Klingenberg, samt nevø av generalmajor Trygve Olafssøn Klingenberg.
Klingenberg-slekten stammer fra Lolland i Danmark, og kom til Norge med Andreas Clausen Klingenberg (død 1688), som var magasinforvalter på Munkholmen. Fra det store og høytliggende sommerstedet Klingenberg, reist i italiensk villastil i 1850, var det flott utsikt over Lademoen, Lade og Trondheimsfjorden. Odd Klingenberg er begravet ved Nidarosdomen i Trondheim.
Odd Klingenberg ble gift med Hulda Johannessen den 30. april 1896, og de ble etterhvert foreldre til Leif Klingenberg (født 1897), Synnøve Klingenberg (født 1899) og Svein Klingenberg (født 1917).
Yrkeskarrière
Han tok examen artium ved Trondhjems katedralskole i 1889 og tok examen philosophicum like etter. Han begynte å studere musikk, men byttet til studier i rettsvitenskap etter et halvt år med tvil, og var cand.jur. fra 1894. Han tok så advokaturen i 1902. Klingenberg var overrettssakfører og fullmektig i farens firma i Trondhjem fra 1894, hvor han senere var kompanjong fra 1899 og høyesterettsadvokat fra 1902. Klingenberg var også aktor i meddomsretten. Klingenberg var senere fylkesmann i Sør-Trøndelag fra 18. november 1921 til 6. mars 1923 og igjen fra 25. juli 1924 til 1940, altså med permisjon i tiden han var sosialminister 1923–1924. Viktige saker i Klingenbergs tid som fylkesmann var utbedring av sykehusforhold, kommunal gjeld, samferdsel og næringslivets rammevilkår.
Klingenberg innehadde dessuten en rekke offentlige verv, og var styremedlem i en rekke betydelige industriforetak og bedrifter. Han var blant annet formann i direksjonen i Trondhjems Sparebank, medlem av Trondhjems Sparebanks kontrollkomité, medlem av representantskapet i Trondhjems Privatbank, medlem av direksjonen i Trondhjems Adresseavis, styremedlem i E. C. Dahls bryggeri og styremedlem i Salvesen & Thams Communikations Aktieselskap.
Av offentlige verv kan nevnes styreformann i Aldershjem for sjøfolk i Trondhjem, medlem av direksjonen i Thamshavnbanen, medlem av Matrikkelkommisjonen av 1910, medlem av komiteen som utarbeidet bestemmelser om det vitenskapelige forskningsfond av 1919, formann i Sosialdepartementets boligutvalg av 1923, formann i Sykeforsikringskomiteen av 1927 samt formann i Trafikkrådkomiteen av 1934.
Politisk arbeid
Klingenberg var medlem av Trondhjem bystyre, hvor han var varaordfører 1904–1906 og ordfører 1911–1916. Ved sammenslutningen av Trondhjems grunnlovsforening og Yngre konservatives forening til Trondhjems konservative forening (nå Trondheim Høyre) i 1901, ble Klingenberg foreningens første formann. Han var også medlem av Høyres sentralstyre 1908–1911. Han var innvalgt på Stortinget fra Trondhjem og Levanger, 2. krets Kalvskindet 1907–1909, og var da tilsluttet Samlingspartiet. Klingenberg var senere innvalgt som Høyre-representant fra 1. krets Bratøren og Ilen 1919–1921 og fra Trondhjem og Levanger som storkrets 1922–1924. Han var medlem av Stortingets sosialkomité 1907–1909, hvor han var formann 1919–1923, og av Stortingets fullmaktskomité 1919–1920.
Klingenberg var statsråd i Sosialdepartementet i Otto B. Halvorsens første regjering fra 21. juni 1920 til 21. juni 1921, og igjen i Otto B. Halvorsens andre regjering og Abraham Berges regjering fra 6. mars 1923 til 25. juli 1924. Han var også fungerende statsråd i Justis- og politidepartementet fra 24. til 29. mars 1923. Klingenberg var egentlig favoritt til å ta over som statsminister for Høyre etter Otto B. Halvorsens død i 1923, men ble vraket av eget parti til fordel for Abraham Berge fra Frisinnede Venstre. Den svært progressive sosialministeren Klingenberg, som også var partiets sosialpolitiske talsmann, hadde lenge drevet norske næringslivstopper til randen av raseri idet han ofte plasserte Høyre til venstre for koalisjonspartneren Frisinnede Venstre med sin reformlinje. Han møtte også motstand fra Høyre-folk utenfor byene, især på Vestlandet. Med Halvorsen død og Klingenberg på sidelinjen kom kravet om sparepolitikk til uttrykk gjennom Berge, og senere Ivar Lykke, som statsministre.
Mandsjuer
Mandsjuene er et tungusisk folk i Mandsjuria i nåværende nordøstre Kina. De utgjør om lag 10 millioner mennesker (år 2000). Det tradisjonelle språket er mandsjuisk, men det benyttes bare av et fåtall. Mandsjuene beseiret på 1600-tallet Ming-dynastiet, tok makten over Kina og innførte Qing-dynastiet i 1644. Det bestod til revolusjonen i 1911 som styrtet keiserdømmet.
Odd Klingenberg
Politisk arbeid
I likhet med de øvrige statsrådene i Abraham Berges regjering, ble Klingenberg stilt for riksrett 1926–1927, men ble frifunnet sammen med resten den 25. mars 1927. Saken var fra 1923 og gjaldt tildelelse av bevilgninger til Den norske Handelsbank uten å informere Stortinget, men alle ble frikjent (under dissens) ut ifra at de hadde handlet i beste mening.
Mandsjuer
Mandsjuene var blant de opprinnelige innbyggerne i Mandsjuria og tilhører den mandsju-tungusiske grenen av den altaiske folke- og språkstammen. Mandsjuspråket var under Qing-dynastiet hoffets og den høyre administrasjonens offisielle språk i det keiserlige Kina og måtte som sådant læres av alle embedsmenn. Mandsjuene betraktet det tungusiske jursjenfolket som sine eldste forfedre, som kineserne kaller nüzhen. Etter kinesiske kilder bodde de i begynnelsen av 900-tallet mellom elvene Amur i nord og Sungari i vest, og var da understilt khitanerne, som antagelig også var av tungusisk herkomst.
Odd Klingenberg
Utmerkelser
Klingenberg ble i 1921 utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden «for statsborgerlig og embedsfortjeneste». Han ble også tildelt Kroningsmedaljen 1906. Klingenberg mottok storkors av Nordstjerneordenen og var ridder av den portugisiske Kristusordenen.
Mandsjuer
I 1114 gjorde jursjen-folket seg selvstendig og erobret under sin høvding Aguda og hans dynasti, «Jin» (gull), etter hvert hele det store khitanriket (hele østre Sentral-Asia og en del av nordre Kina) samt andre deler av Kina, med selve hovedstaden Nanjing (nå Beijing). Men etter Djengis Khan erobret Kina (1215), vendte hans ettertredere mot jursjen-folket. Jin-dynastiet ble styrtet (1234), og jursjenstammene ble trengt nordover til Liaodong, sør i det senere Mandsjuria.
I begynnelsen av 1600-tallet kom det opp en høvding, Nurhaci, mandsjuenes nasjonalhelt, som forente flere andre beslektede stammer under det felles navnet mandsju og gjorde seg (1616) uavhengig av Ming-dynastiet i Kina. Hans etterfølgere inntok Beijing (1644) og gjorde sjuårige Shunzi til keiser. Etter kort tid var hele det kinesiske rike erobret av mandsjuenes dynasti Qing, som bestod til 1911.
Tradisjonelt var mandsjuene for det meste et bofast, jordbruks- og håndverksorientert folk. De gikk over til buddhismen. Bare noen få nordlige stammer, soloner, daurer og andre, som imidlertid snarere bør kunne anses som tunguser, holdt fast ved sin gamle sjamanisme og sitt nomadiske levesett. I militært henseende var mandsjuene inndelt i åtte banner.
Efter revolusjonen i 1911 mistet mandsjuene sin særstilling som privilegert gruppe og ble utsatt for et hardt assimilasjonstrykk. De er regnet med i Folkerepublikken Kina som en offentlig anerkjent nasjonal minoritet.
Blåstjert
Blåstjert (Tarsiger cyanurus) er en fluesnappere.
Lengde: 14 cm
Utbredelse
Arten finnes i: Thailand og Vietnam.
Turnpike Lane
Turnpike Lane er en gate i Hornsey i nordlige London, og et navn for området langs denne veien, spesielt rundt Turnpike Lane undergrunnsstasjon.
Gaten er omkring en kilometer lang, fra Hornsey stasjon til undergrunnsstasjonen hvor den møter Green Lanes. Tidligere var det en tollport som markerte Londons tollgrense, og området var som resten av Hornsey et populært overnattingssted for reisende.
På dagtid er den en travel handlegate, normalt med trafikkork. Mange av butikkene er tyrkiske, karibiske, indiske eller pakistanske, og er åpne til sent på kvelden.
Paroksyton
Et paroksyton (fra gresk: παροξύτονος, paroxýtonos) er et ord hvor det fonologiske trykket legges på den nest siste stavelsen i ordet. De fleste ord på italiensk er paroksytoner.
Eksempler på norsk er ord som antilópe, og flertallsord som millióner, kanóner, kaníner, etc.
Beslektede fonologiske begreper er et oksyton, hvor trykket legges på siste stavelse, mens et proparoksyton legger det fonologiske trykket på stavelsen før den nest siste.
Merchandising
Merchandising (kan på norsk delvis, men ikke fullt ut, oversettes med salgsfremming eller vareplassering) er et begrep innen markedsføring som refererer til metoder, funksjoner og praksis som tas i bruk for å støtte, opprettholde og videreutvikle forskjellige former for kommersiell virksomhet. Begrepet kan referere til enhver praksis som bidrar til salg av et produkt til en forbruker, men kan også avgrenses til den delen av Sales Promotion-aktivitetene hvor produktet i seg selv spiller en hovedrolle i kommunikasjonen der produktene selges.
Innen detaljhandel omfatter merchandising beslutninger om produktutvalg, enhetsstørrelse, pris og presentasjon/utstilling i utsalgsstedene til hvilke kunder, på hvilke steder til hvilken tid. Mange bransjer har for eksempel en årssyklus hvor jul, påske og sommerferie har stor betydning. Typiske innlands- og vintersportssteder vil drive merchandising på en annen måte enn typisk kyststeder med sommerturister. For noen bransjer er skolestart av stor betydning for hvordan og hvilke produkter som eksponeres, mens andre vil ha fokus på for eksempel morsdag, nyttårsfeiring, grilling eller influensasesong.
Enkelte bransjer, spesielt motebransjen, driver høyt spesialisert merchandising. Arbeidet foregår i grensesnittet mellom markedet på den ene siden og designere/leverandører/produsenter på den andre. Merchandiserne har ansvar for tidsplanlegging i forhold til logistikk såvel vedrørende produktlevering til salgsstedet som for tilhørende aktiviteter, presentasjoner og materiell. Merchandiserne utvikler og følger opp salgsstrategier, gjennomfører personal- og salgopplæring, butikkampanjer og arrangerer produktvisninger og demonstrasjoner. Spesielt for motebransjen er hyppige utskiftninger av store deler av kolleksjonen tilpasset sesonger og årstider. Helt andre krav stilles for eksempel til merchandisere i bilbransjen hvor modellene har en gjennomsnittlig levetid på 6 år, og ofte med en større oppgradering midt i eller mot slutten av livssyklusen.
De fleste profesjonelle sportsklubber driver merchandising, ofte i samarbeid med sine utstyrsleverandører. Mange har egne supporterbutikker som i tillegg til klubbdrakter, skjerf og luer, kan selge alt fra plakater, bøker, nøkkelringer og penner til kopper, smykker og drikkekar for hunder med klubbfarger og -logo.
Et motorsykkelmerke som Harley-Davidson står så sterkt i markedet at virksomheten kan drive merchandising av en rekke produkter som ikke er relatert til kjernevirksomheten, som for eksempel klær, kopper, glass og gaveartikler.
Visuell merchandising
Visuell merchandising dreier seg om planlegging, disponering og innredning av salgssteder – alt fra hylleplassering og lyssetting til utstilling og blikkfang i vinduer. Målet for aktiviteten er å skape attraktive og effektive butikker ved å kombinere butikk- og bransjefaglig erfaring, metoder og verktøy med marketingstrategier, psykologisk innsikt og kreativitet. Visuell merchandising er et begrep som dekker en rekke forskjellige funksjoner og kompetanseområder fra den tradisjonelle dekoratørrollen med fokus på utstillingsvinduer, via salgsfremmere og demonstratører som viser frem produkter eller tilbyr smaksprøver i butikk til akademiske studier opp til bachelor- og mastergradsnivå.
Merchandising i Norge - et eksempel
Et eksempel på de forskjellige elementene som inngår i merchandising kan være NRKs kommersielle aktiviteter i kjølvannet av seersuksessen Jul i Blåfjell. Ved å lisensiere navne- og produktrettigheter, såkalte immaterialrettigheter, til utvalgte forretningspartnere og dermed skape et helårlig univers av blåfjellprodukter, sikret NRK seg royaltyinntekter samt eksponering i alle butikker som solgte de forskjellige produktene. Et viktig element for NRK som rettighetseier i tillegg til det økonomiske ved å drive merchandising, er muligheten til å godkjenne de aktuelle produktenes design og kvalitet for på den måten å sikre at de også bidrar til å profilere og forsterke NRK som merkevare på en ønsket måte.
For lisenshaverne på sin side representerer produktrettighetene en mulighet til å utvide og forsterke egne varemerker, gi grunnlag for et bredere sortiment og skape mersalg. For disse vil merchandisingaktivitetene ha som mål å få eksponert de aktuelle produktene effektivt i butikkene slik at forbindelsen mellom det blåfjelluniverset som er etablert i markedet via TV-programmene, NRK som troverdighets- og tillitsbygger og produktet i seg selv kommuniserer sterkt og gir kjøpsimpulser.
Merchandisingen eller eksponeringen i butikk kan gjøres av butikkens egne ansatte eller av representanter for lisenshaverne/leverandørene. Den sistnevnte yrkeskategorien kalles gjerne merchandisere. Det er produktet og måten det presenters på som skal fremme salget ved at stilles frem for kundene på en måte som stimulerer interessen og frister til kjøp.
Eiichi Nakamura
Eiichi Nakamura (født 1909 i Kyoto, død 27. mai 1945) var en japansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Nakamura vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det japanske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak India. Det var kun tre lag som deltok og det ble spilt en enkeltserie i perioden 4. til 11. august. Japan tapte første kampen med 1-11 til India men vant den andre mot USA med 9-2. India vant turneringen foran Japan og USA. Nakamura spilte begge kampene i OL-turneringen.
Fylkesvei 515 (Telemark)
Fylkesvei 515 i Telemark gikk mellom Nobbesund bru og Vehus i Nissedal. Veien var 11,0 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 418.
Arkeologiåret 1750
Arkeologiåret 1750 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1750.
Spellemannprisen
Spellemannprisen er en prisutdeling til norske musikkartister som har utmerket seg på en positiv måte det foregående året. Prisen ble etablert på initiativ fra det norske IFPI (internasjonal organisasjon for platebransjen) og delt ut første gang i 1973 for plateåret 1972 og har blitt delt ut hvert år siden. Utdelingen arrangeres av Spellemannskomiteen, som er oppnevnt av IFPI Norge og FONO.
Om prisen
Antall priser som deles ut, varierer noe fra år til år. I henhold til reglementet for 2022-utdelingen deles det ut priser i totalt 28 klasser. Av disse er det 17 sjangerbestemte klasser, tre priser til opphavsperson (komponist, tekstforfatter og låtskriver), syv tilleggsklasser (årets spellemann, årets nykommer, årets låt, årets musikkvideo, årets produsent, årets internasjonale suksess og årets utgivelse) samt hedersprisen.
For hver av de sjangerbestemte klassene samt klassene for opphavspersoner og tilleggsklassene, med unntak av årets Spellemann, hedersprisen og årets utgivelse, utnevnes det en fagjury. Fagjuryene bestemmer ved hjelp av poenggivning over to runder hvilke av de påmeldte artistene og platene som skal nomineres i de ulike klassene. Det nomineres mellom tre og fem artister i hver klasse. Fagjuryen stemmer deretter fram en vinner som mottar en bronsestatuett og diplom. For klassen barnemusikk brukes i tillegg en barnejury til å kåre vinneren. I klassen årets låt kåres vinneren av fagjuryen i kombinasjon med publikumsavstemning. Det har tidligere også blitt brukt publikumsavstemning for å kåre vinneren av musikkvideo-klassen. For klassen årets utgivelse brukes en storjury sammensatt av alle medlemmene av fagjuryen. For klassene årets spellemann og hedersprisen nominerer en spesialjury artister og kårer vinneren på fritt grunnlag. Det blir på forhånd ikke offentliggjort noen nominasjoner for årets spellemann og hedersprisen.
Nåværende sjangerbestemte klasser
Ved utdelingen av 1972-prisen, ble det delt ut priser i syv sjangerbestemte klasser og tre heders- og bransjepriser. Siden da har det vært en del endringer i hvilke priser som deles ut, og navn og til dels innhold i de ulike klassene. De to eneste sjangerklassene som har vært totalt uforandret gjennom historien, er barneplate og åpen klasse. Begge har imidlertid vært fraværende ved to utdelinger hver. Alle klasser fra det første året deles fortsatt ut i en eller annen form.
Nåværende tilleggsklasser og priser til opphavsmenn
I 1983 ble Årets spellemann innført som den første faste tilleggsklassen, de to første årene under navnet årets artist. Per 2020-utdelingen er det totalt ti faste tilleggsklasser. Fra Spellemannprisen 2007 ble prisen årets nykommer, nå årets gjennombrudd, utvidet til også å inneholde et arbeidsstipend på 200,000 kroner. Stipendet blir delt ut av bransjens vederlagsbyrå, Gramo, for å gi vinneren «et utgangspunkt for å arbeide videre med musikken sin, slik at de kan glede oss mer i fremtiden». Stipendet ble oppjustert til 250,000 for 2011.
I samarbeid med TONO ble det ved Spellemannprisen 2008 innført tre klasser for opphavspersoner (samtidskomponist, populærkomponist og tekstforfatter). Per 2020-utdelingen deles TONOs komponistpris ut i samarbeid med TONO, mens det i tillegg deles ut priser til tekstforfatter og låtskriver.
I tillegg til tilleggs- og opphavsmannklassene har det i perioder blitt delt ut priser som ikke har vært faste men som Spellemannskomiteen har tatt stilling til om skal deles ut hvert år. Dette gjelder priser som hedersprisen, bransjeprisen, fagprisen og produsentprisen. Hedersprisen og den tidligere bransjeprisen ble begge delt ut ved første utdeling. Hedersprisen er blitt delt ut fast siden 2009-utdelingen.
Utgåtte klasser
Klasser som har kommet og forsvunnet igjen.
Mestvinnende artister
24 artister står som vinner av fem eller flere Spellemannpriser. Oslo-Filharmonien er mestvinnende med 13 priser fordelt over seks tiår. Enkelte artister har vunnet flere priser både som soloartist og med band, som Morten Harket som totalt har vært med å vinne hele tretten priser, og Gustav Lorentzen som har vunnet prisen for seks forskjellige plater, to av dem med Knutsen & Ludvigsen.
13 priser
Hvitstrupenattergal
Hvitstrupenattergal (Irania gutturalis) er en fugl.
Hvitstrupenattergal er større enn rødstrupa. Om sommeren har hannen en blygrå overside, svart ansikt med en hvit hals og en oransje underside. Stjerten er svart, akkurat som nebbet. Hunnen er mer ensfarga, hovedsakelig grå, med unntak av den svarte stjerten, noen orange flekker på sidene og hvite streker på halsen.
Båndfisker
Båndfisker (Lampriformes) er en orden beinfisker. Tidligere ble denne gruppen regnet som en undergruppe av Percomorpha, men er nå plassert som søstergruppe til alle andre grupper i Acanthomorpha. I denne artikkelen blir inndelingen til Nelson (2006) brukt.
Spellemannprisen
Mestvinnende artister
9 priser
8 priser
7 priser
6 priser
5 priser
Etter hvert som det er blitt innført flere tilleggsklasser, har det blitt mulig å vinne mer enn en pris samme år. The Monroes var de første til å vinne to priser samme år under utdelingen i 1983. I nyere tid er det ikke uvanlig at samme artist vinner både tre og fire priser. Under 2022-utdelingen vant Karpe hele seks priser.
Artister som har vunnet seks priser samme år
Artister som har vunnet fire priser samme år
Artister som har vunnet tre priser samme år
Fjernsynspriser
Fjernsynsproduksjonen av Spellemannprisen har blitt nominert til flere priser under Gullrutens fagpriser. De vant sin første pris under Gullruten 2022 i klassen beste lysdesign for produksjonen av Spellemannprisen 2020 og vant Gullruten 2023 i klassen beste lyddesign for Spellemannprisen 2021.
Romsa (andre betydninger)
Romsa kan referere til:
Hvitstrupenattergal
Denne fuglen er insektetende.
Hvitstrupenattergal bygger et rede i ei busk hvor den legger 4-5 egg.
Karavane
En karavane er et følge av reisende handelsmenn, som tradisjonelt frakter sine varer på lastedyr.
Opprinnelse
Karavanene oppsto der det var snakk om lange reiser i øde områder, og reisende så seg tjent med å reise i følge, for felles beskyttelse mot fiender, mot uvennlige naturforhold, og for å være hverandres hjelp i ekstremt terreng. På stepper og i ørkener brukes mest kameler, i fjelland muldyr, dessuten esler og hester. Det kan være fra 40-50 opptil 600 eller flere lastedyr i en karavane.
Hornsey
Hornsey er et sted i distriktet Haringey i nordlige London. Fram til opprettelsen av bydelen Haringey var den gamle landsbyen sentrum for distriktet Hornsey. Det har tidligere vært et langt større sogn enn valgkretsen av samme navn, og en mindre enhet enn den kommunale borough av samme navn som lå inn under grevskapet Middlesex fra 1889 til 1965 da det ble en del av Stor-London. Hornsey er på begynnelsen av 2010-tallet en indre forstad, hovedsakelig et boligområde, sentrert 10 km nord for Charing Cross. Til tross for at Hornsey er den eldste dokumenterte landsby i London, er grensene for dets areal vedvarende diskutabelt.
Grensene for Hornsey er ikke klart definert, Etter at det kommunale borough Hornsey ble avviklet i 1965 kan navnet vanligvis referere til postdistriktet N8, som omfatter Crouch End og deler av Harringay, eller til et mindre område sentrert rundt hovedgaten Hornsey High Street, som kalles for Hornsey Village, ved den østlige enden som kirkegården og tårnet til den tidligere sognekirken som ble benyttet tidligere som det administrative sentrum for det større sognet Hornsey. I 2001 var det tre valgkretser som reflekterte områdets historisk identitet: Hornsey Central; Hornsey Vale; og South Hornsey.
Nærmeste undergrunnsstasjon er Turnpike Lane.
Etymologi
Stedsnavnet Hornsey har sin opprinnelse i den angelsaksiske tiden og er avledet fra personnavnet til en angelsaksisk høvding kalt Haering. Den opprinnelige formen var Heringes-hege i betydningen «Haerings inngjerding» (sammenlign med det moderne engelske ordet hedge, «gjerde, hekk») Den eldste skriftlige formen av navnet ble nedtegnet som Harenhg rundt 1195. Dets utvikling førte deretter til moderne stedsnavn som Harringay (distrikt i London), Haringey (bydel i London), og Hornsey.
Historie
Ved 1600-tallet var landsbyen delt av kanalen New River (konstruert i tiden 1609-1613) på tre steder: først ved enden av Nightingale Lane, deretter fra bak Three Compasses, og sist ved enden av Tottenham Lane. Kanalen ble rettet ut i 1860 og løpet nå under hovedgaten ved dens østlige ende. Landsbyen vokste voldsomt etter 1860 og ble til sist slått sammen med nabobosetningen Crouch End for å danne et urbant område i midten av sognet. I løpet av 1800-tallet mistet landsbyen sitt landlige, rurale preg. I 1850 ble Hornseys jernbanestasjon åpnet ved linjen til Great Northern Railway (GNR) som skar gjennom den østlige enden av landsbyen. Stasjonen var første stopp ut av King's Cross stasjon. Med jernbanen tiltrakk landsbyen seg håndverkere og kontorarbeidere som arbeidet i City of London og ville bort fra forurensningen i London og til «Healthy Hornsey». Stedet var fortsatt en landlige sted med stier som førte til åsene i sør og til det fortsatt rurale Muswell Hill i vest.
Lance Bass
James Lance Bass (født 4. mai 1979) er en amerikansk sanger, skuespiller, film- og TV-produsent og forfatter. Han vokste opp i Mississippi og ble kjent for å ha basstemmen i boybandet 'N Sync. Bandets suksess førte til at Bass eksperimenterte med film og TV, hovedsakelig som skuespiller og produsent. Bass' mest kjente rolle er i filmen On the Line fra 2001.
MG (bil)
MG (Morris Garages) var en britisk produsent av sportsbiler som ble stiftet i 1924.
MG fikk navnet fra Morris Garages, en Morris-forhandler i Oxford som begynte å produsere sine egne versjoner av bilene med design av Cecil Kimber, som kom til selskapet som salgssjef i 1921 og som ble forfremmet til daglig leder i 1922.
MG er mest kjent for åpne sportsbiler med to seter, men produserte også sedaner og coupéer. Mer nylig har selskapet også blitt benyttet for å gi navn til sportsligere versjoner av modeller tilhørende andre merker i samme konsern.
MG sluttet å produsere biler da MG Rover gikk konkurs våren 2005, men MG ble videreført som MG Motor med kinesiske eiere Nanjing Automobile Group.
Historie
Det er debatt rundt når MG startet. Selskapet selv mener de startet i 1924, men de første bilene bar både Morris og MG-logoer, og en referanse til MG ble gjort i en avis i Oxford i november 1923. Noen betviler dette, og mener MG startet i 1925.
De første bilene var basert på Morris-modeller, fikk nye karosserier produsert av Carbodies i Coventry, og ble montert i Alfred Lane, Oxford. Snart ble etterspørselen så stor at MG flyttet til større lokaler i Bainton Road (september 1925), hvor de delte lokaler med Morris' radiatorfabrikk. Selskapet vokste fortsatt, og i 1927 flyttet MG igjen, til en egen fabrikk i Edmund Road, Cowley, Oxford, nær Morris' hovedfabrikk. I 1928 hadde selskapet blitt stort nok til at man mente det burde få en egen identitet uavhengig av Morris Garages, og M.G. Car Company Limited ble etablert i mars samme år. I oktober 1928 stilte selskapet for første gang ut biler, på bilutstillingen i London. De gikk snart tom for plass nok en gang, og leide snart en gammel skinnfabrikk i Abingdon, Oxford (1929), hvor selskapet holdt til helt frem til 1980. Opprinnelig var selskapet eid av William Morris selv, men det ble etterhvert solgt til Morris Motors i 1935, en endring som kom til å få store konsekvenser for selskapet, og spesielt motorsportaktivitetene. MG ble absorbert inn i British Motor Corporation i 1952, og senere i British Leyland i 1968. Fabrikken ble stengt ned i et nådeløst nedskjæringsprogram på det turbulente 1970-tallet, og siden den gang har MG-bilene blitt produsert på fabrikken i Longbridge.
MG ble en del av MG Rover Group, basert i Longbridge i Birmingham. MG Rover gikk konkurs i 2005, og ble kjøpt opp av kinesiske Nanjing Automobile Group.
Den første modellen, 14|28 fra 1924, besto av et nytt karosseri på chassis fra Morris Oxford. Den første modellen som kan kalles MG, og ikke en ombygget Morris, var 18/80 fra 1928, som hadde et spesialdesignet chassis, og den første vertikale MG-grillen som merket senere skulle bli kjent for. En mindre modell ble lansert i 1929, som den første i en lang serie av Midget-modeller. MG etablerte også et navn i internasjonal bilracings spede barndom. Før 2. verdenskrig produserte MG en modellserie kjent som T-Series Midget, som etter krigen ble eksportert til hele verden, og ble en stor suksess. Disse modellene inkluderte blant andre MG TC, MG TD og MG TF, som alle er basert på modellen MG TB fra før krigen. MG sluttet med sedanproduksjon en stund etter krigen, og lanserte modellen MG A i 1955. MG B fulgte i 1962, for å tilfredsstille etterspørselen etter en mer moderne og komfortabel sportsbil. I 1965 ble coupéen MGB GT lansert. Med kontinuerlige oppdateringer, de fleste for å tilfredsstille stadig strengere utslipps- og miljøkrav i USA, holdt MGB seg i produksjon frem til 1980. Mellom 1967 og 1969 ble også MGC produsert, en modell som var basert på MGBs karosseri, men med en større, sekssylindret motor. Tyngden på denne motoren i kombinasjon med datidens dekk og hjuloppheng gjorde at bilen fikk rykte på seg for å ha dårligere kjøreegenskaper enn MGB. MG startet også produksjon av MG Midget i 1961. Midget var i bunn og grunn en omdøpt og noe endret 2. generasjons Austin-Healey Sprite. I likhet med MGB ble Midget stadig oppdatert frem til Abingdon-fabrikken stengte dørene i 1980.
Merket levde videre etter 1980 da eieren British Leyland (senere Austin Rover Group), plasserte MG-logoen på en rekke Austin-sedaner. På New Zealand ble MG-merket også benyttet på stasjonsvognen Austin Montego sent på 1980-tallet, under navnet MG 2.0 Si Wagon.
Da Rover ble solgt fra BMW i 1999 ble MG-navnet også benyttet på sportsligere versjoner av Rovers sedan-modeller, samt Rover 75 stasjonsvogn.
MG Rover Group kjøpte Qvale, som hadde tatt over utviklingen av De Tomaso Bigua. Bilen, som fikk navnet Qvale Mangusta og allerede var godkjent for salg USA, ble basis for MG XPower SV, en «ekstrem» V8-motorisert sportsbil. Den ble lansert i 2002, og kom i salg i 2004.
Siden 2003 har den tidligere Abingdon-fabrikken huset McDonald's og Thames Valley Police.
Fosser
Fosser er et sted i Aurskog-Høland kommune i Akershus. Det var definert som et eget tettsted, men fra 1. januar 2013 ble det av Statistisk sentrabyrå slått sammen med tettstedet Løken. Det ligger fem kilometer sørvest for kommunesenteret Bjørkelangen. Fosser hadde stasjon på Urskog-Hølandsbanen fra åpningen av Hølandsbanen i 1898 fram til nedleggelsen av banen i 1960. Fosser var lenge et betydelig handelssentrum, men har gradvis fått redusert sin betydning. Fosser samvirkelag ble lagt ned i oktober 2010.
Øst for tettstedet ligger Foståskollen med en høyde på 265,96 moh. Der finnes også rester av en gammel bygdeborg fra folkevandringstiden.
Filadelfia Fosser er en frikirkelig menighet tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Menigheten ble stiftet 1933.
Hyposcada
Hyposcada er en slekt av sommerfugler som hører til gruppen Ithomiini i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Det er kjent åtte arter som alle lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika).
Fosser
Kulturhuset SMIA ligger i det tidligere bensinstasjonsbygget som også ble drevet som smie. Kulturhuset driftes av Bygdetruppen Teater, en frivillig teatergruppe med fokus på reminisenseteater.
Hyposcada
Utseende
Små, spinkle sommerfugler med avrundede vinger og tynn kropp. Disse artene er vanligvis varselfarget i oransje, gult og svart.
Fosser
Fosser gård er en herskapelig storgård med en rik historie ved Fossersjøen.
Normisjon driver Fossheim leirsted vest for Fossersjøen.
Hyposcada
Levevis
Larvene lever på giftige planter i familien Gesneriaceae. De bruker giftstoffenre fra plantene til å beskytte seg mot fiender, også de voksne sommerfuglene er giftige. Fargemønstrene signaliserer denne giftigheten. Dette er årsaken til at så mange av disse artene er temmelig like hverandre (og nokså like på noen ubeslektede sommerfugler) – de giftige artene sender et felles, tydelig signal til fugler og andre rovdyr som kunne tenkes å spise dem.
Raedwald av East Anglia
Raedwald (død ca. 627) var konge av East Anglia fra ca. 599 til sin død. Han var også bretwalda, angelsaksisk overherre, den eneste av kongene av East Anglia som oppnådde å få denne posisjonen.
Han var sønn av Tyttla, som han etterfulgte på tronen. Under Raedwald nådde East Anglia høyden av sin makt og posisjon blant de angelsaksiske rikene.
Omkring år 615 søkte prins Edwin av Deira tilflukt i East Anglia. Hans fiende, Æthelfrith av Northumbria, forsøkte å bestikke Raedwald for å få Edwin drept. Raedwald skal først ha vurdert å ta imot bestikkelsen, men ble irettesatt av sin kone som mente det ville være galt å drepe en gjest. Om dette virkelig er årsaken, eller om Raedwald så en politisk årsak til å ikke ta imot tilbudet, er uklart. Utfallet ble uansett at han samlet en hær og marsjerte mot Northumbria, og at et slag ble utkjemet ved elven Idle. Den northumbriske hæren var i mindretall, antagelig fordi angrepet kom overraskende slik at Æthelfrith ikke hadde klart å samle en større styrke i tide. Raedwalds sønn Raegenhere falt i slaget, men øst-anglerne vant en overveldende seier. Æthelfrith falt også, og hans sønner flyktet nordover. Dermed kunne Edwin innsettes som konge av Northumbria. Fra dette tidspunkt ble Raedwald regnet som bretwalda.
Etter oppfordring fra kong Æthelbert av Kent konverterte Raedwald til kristendommen. Man mener at han senere blandet den gamle og den nye tro; Beda forteller at han i tempelet i Rendlesham hadde et kristent og et hedensk alter side ved side. Dette var ikke uvanlig i kristendommens tidligste år i Britannia.
Raedwald er regnet som den mest sannsynlige kandidat til å være gravlagt i Sutton Hoo-skipet, men det er ikke gjort funn av menneskerester under utgravningene.
Sivert Regnor With
Sivert Regnor With (født 7. mai 1810, død 1898) var en norsk skipsreder og politiker. Hans far var skipper og losoldermann Sivert Haandorf With i Trondheim. Denne førte i en årrekke skip på utlandet, også i noen år den russiske fregatt «Patrioten» som i 1811 ble tatt som god prise i Vestfjorden av kaperskipet «Tordenskjold».
Sjømann og fangstmann
Allerede som ung gutt medfulgte Sivert sin far på lange reiser, og ble således i en ung alder fullbefaren sjømann. Knapt 23 år gammel i 1833 overtok han førerstillingen på skonnerten «Aleksander», som var innkjøpt fra Russland. Det var det første fartøyet fra Tromsø som ble anvendt i fart på utlandet. Med dette fartøyet seilte Sivert Regnor With på fangst i Ishavet i 7 år. På en av reisene kom han, ifølge skipsjournalen, helt opp til 83º nordlig bredde.
Etablerer
With var en kraftig og initiativrik mann. Således var han med på å danne et selskap i Tromsø i 1840, hvis formål var å drive fangst av håkjerring langs kysten utenfor Lofoten og nordover. I den anledning reiste han sydover og kjøpte 3 fartøyer for interessentskapet.
Han fikk også rederne Mack og Aagaard med på en plan for å anskaffe et skip for utenriksfart. Med dette spesielle oppdraget, å bestille og tilse bygningen av et passende skip, dro han til Bremen.
Fyrforvalter
Sivert With var høyt ansett og skattet både som sjømann og borger. Han ble bl. a. innvalgt i den store fyrkommisjonen som utvalgte steder på kysten for opprettelse av fyr. Blant de steder det ble besluttet å reise nye fyr, var Andenes.
Frampå sommeren 1859 stod Andenes fyr ferdig, og dets første fyrforvalter ble kystskipper Sivert Regnor With fra Trondheim. With hadde på dette tidspunktet sluttet å seile som skipper, og hadde stilling som losoldermann på Andenes. Nå flyttet familien inn i fyrvokterboligen, med hustru (Anne B. With) og de to første barna, datteren Anna og sønnen Daniel. Nanna With har tegnet et levende bilde av sin bestefar i boken «Underveis», utgitt på Dreyer forlag i 1954.
Lokalpolitiker
Sivert With var en mann med mange jern i ilden. Også i det kommunale liv kom han til å sette spor etter seg. Her var havnespørsmålet den saken som skulle komme til å oppta ham mest. Han framsatte forskjellige forslag og planer for utbygging av havneforholdene på Andenes. Det gjaldt å vekke myndighetenes forståelse for sakens viktighet, og i Stortinget hadde Sivert With et godt talerør i representanten Anders Vincent Stoltenberg fra Finnmarkens amt, som selv var fyrvokter.
I 1874 utarbeidet de planer for havneutbyggingen på Andenes, og den første søknaden om undersøkelse av Andenes havn ble forberedt for oversendelse til amtmannen. Kommunestyret anbefalte et stort moloanlegg der, et foretagende av den største betydning for fiskerflåten. Den 17. november samme år kunne Dverberg formannskap gi sin fulle tilslutning til planene. Det hele ble oversendt amtmannen i Nordland – og her stoppet det hele opp. Havnespørsmålet ble ikke tatt opp igjen før i 1878 – den 24. april sendte Dverberg formannskap en ny henvendelse til amtmannen. Etter mye om og men kunne Nordlands amtsformannskap den 3. april 1888 omsider gi sin fulle tilslutning til utbyggingsplanene for Andenes havn. Havnedirektøren ga Ingeniør Dorph i oppdrag å foreta de nødvendige undersøkelser på Andenes, og i februar 1889 kunne Dorph framlegge de forskjellige planer til løsning av havnespørsmålet.
Skipsreder
Sivert R. With var også en av stifterne av Vesterålens Dampskipsselskap, idet han var den første som etter henvendelse fra sønnen Richard, i 1881 gav planen støtte og anbefaling. Med dette selskapet var grunnen beredt for det som senere skulle bli kjent som Hurtigruten.
Sivert R. With døde i sitt 89. år og ble begravet i Molde der han var bosatt på sine eldre dager.
Hovedkilder
Artikkelen bygger på, og er gjengitt med tillatelse fra :
Christophe Moreau
Christophe Moreau (født 12. april 1971 i Vervins) er en fransk tidligere profesjonell syklist. Han debuterte som profesjonell syklist i 1995 for Festina, og syklet for dem fram til 2000. I 2001 gikk han til Crédit Agricole og ble kaptein på laget. I 2006 og 2007 har han syklet for AG2R Prévoyance, før han i 2008 gikk over til Agritubel. Da Agritubel la ned etter 2009-sesongen gikk han til Caisse d'Epargne før han la opp etter sesongen.
Per Andreas Ringsby
Per Andreas Fasting Ringsby (født 17. april 1967 i Stavern) er landslagssjef i Norges Kickboxing Forbund (NKBF).
Kickboxing er en av de mest suksessfulle ikke-olympiske idrettene i Norges Idrettsforbund. Ringsby har vært landslagssjef fra og med 2001. Han var også sportssjef i 1998 og 1999. Han har vært medlem og leder av valgkomite, leder av utstyrsgodkjenningskomite, redaktør av medlemsblad og vært arrangør for forbundets sommerleir siden 1998.
I 2006 ble Ringsby uteksaminert fra Olympiatoppens to årige topptrenerstudium på NTNU. Det norske forbundet er fullverdig medlem av det internasjonale kickboxingforbundet WAKO, som er tatt opp som medlem av GAISF.
Ringsby er nå lærer ved Stavern Folkehøyskole.
Fridtjof
Fridtjof eller Fridtjov er et mannsnavn dannet av norrøne friðr, «kjærlighet, fred», og þjófr, «tyv». Det siste navneleddet kan muligens også være relatert til gammelengelske þeow, «tjener». De norrøne formene av navnet var Friðþjófr og Friþiófr, og den islandske formen av navnet er Friðþjófur. Fridtjof har norsk navnedag 10. oktober.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Akio Sohda
Akio Sohda (født 10. april 1909 i Dalian i Kina) var en japansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Sohda vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det japanske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak India. Det var kun tre lag som deltok og det ble spilt en enkeltserie i perioden 4. til 11. august. Japan tapte første kampen 1-11 for India, men vant den andre mot USA med 9-2. India vant turneringen foran Japan og USA. Sohda spilte begge kampene i OL-turneringen.
Ståle Rekkavik
Han har gjennom flere medier forklart viktigheten av at piercinger må utføres av profesjonelle piercere.
Cystin
Cystin er en aminosyre dimer som dannes når to cystein molekyler går sammen med en disulfid binding. Cystin har formelen (SCH2CH(NH2)CO2H)2. Det er et fargeløst fast stoff, og smelter ved 247-249 °C. Det ble funnet i 1810 av William Hyde Wollaston og ble gjenkjent som et protein da det ble isolert fra horn til ei ku i 1899.
Kykkelsrud
Kykkelsrud er et sted i Askim kommune i Østfold.
På Kykkelsrud ligger Kykkelsrud kraftverk og et stort boligfelt. En ny motorvei går gjennom området. På Kykkelsrud har det vært drevet omfattende industri helt siden 1600-tallet, så som sagbruk og smelteverk, i tillegg til Kykkelsrud kraftverk, som ble påbegynt i 1900.
På Kykkelsrud finnes også gruvene i Romsåsen, et gammelt nikkelverk som ble drevet fra 1867-1877, som er blitt en turistattraksjon i Askim etter omfattende dugnadsarbeid.
Hovedserien 1961–62
Hovedserien 1961-62 var navnet på det øverste nivået i det norske seriesystemet og gikk fra juli 1961 til oktober 1962. Dette var den siste sesongen det øverste nivået gikk under navnet Hovedserien. Det ble ikke spilt kamper mellom 8. oktober 1961 og 29. april 1962 på grunn av vinteren.
Serien går også under navnet Maratonserien, og var første gangen det øverste nivået kun besto av én avdeling. Det var bestemt at det bare skulle være én toppserie, og forbundet løste dette ved å putte lagene fra de to tidligere avdelingene i en og la halvparten rykke ned.
ble seriemester, fikk sølv og  bronse. ledet etter 21 runder og kvalifiserte seg med det til serievinnercupen 1962/63.
og rykket opp fra Landsdelsserien 1961–62.
Cai Chang
Cai Chang (kinesisk: 蔡畅, pinyin: Cài Chàng, født 14. mai 1900 i Shuangfeng i provinsen Hunan i Kina, død 11. september 1990 i Beijing) var en kinesisk kommunistisk politiker.
Hun dro for å studere ved Xinmin-instituttet i Frankrike i 1919 som del av Mouvement Travail-Études, og ble der medlem av Det kinesiske kommunistiske parti i 1923. Hun ble tilknyttet Folkerepublikken Kinas regjering, var leder for Den allkinesiske kvinneføderasjon og av Sentralkomiteen for det kinesiske kommunistiske parti. I Sentralkomiteen kom hun med allerede i 1945, da som eneste kvinne.
Cai Chang var søster til Mao Zedongs nære medarbeider Cai Hesen, og gift med politikeren Li Fuchun.
Ivan Alypov
Ivan Vladimirovitsj Alypov (russisk: Иван Владимирович Алыпов; født 19. april 1982), er en russisk langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 2006 i Torino.
Alypov vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 2006 i Torino. Sammen med Vasilij Rotsjev ble han nummer tre i sprintstafetten 6 x 1,1 km i klassiske stil, bak Thobias Fredriksson/Björn Lind fra Sverige og Jens Arne Svartedal/Tor-Arne Hetland fra Norge.
O tempora! O mores!
«O tempora o mores» er et utsagn av den romerske taleren Cicero (106-43 fvt.) gjengitt i fjerde bok av hans andre tale mot Verres (kapittel 25) og første tale mot Catilina. Uttrykket er oversatt som ''«Hvilke tider! Hvilke seder!» Det er ofte gjengitt som O tempora! O mores!'' med utropstegn som ikke eksisterte i klassisk latin.
I sin åpningstale mot den romerske politikeren Catilina beklaget Cicero dypt lastefullheten og korrupsjonen i sin tidsalder. Han er frustrert over, til tross for alle bevis som hadde blitt samlet mot Catilina og til tross for at det romerske senatet hadde gitt senatus consultum ultimum, hadde Catilina ennå ikke blitt henrettet. Catilina hadde konspirert for å velte den romerske regjeringen og myrde sin motstandere, blant annet Cicero:
Resultatet var Catilina rømte til hæren han hadde samlet og falt i spissen for sine menn, statskuppet ble forpurret, og Cicero ble stående som fedrelandets redningsmann.
Kulturelle referanser
Setningen blir fortsatt benyttet som oppgitt utrop mot dagens holdninger og trender, ofte ironisk eller skjevt. For eksempel utropte Flanders i den musikalske, britiske komikerduoen Flanders og Swann «O tempora, O mores - Oh Times, Oh Daily Mirror!» Uttrykket er også benyttet i det amerikanske skuespillet Inherit the Wind fra 1955 som ble filmatisert i 1960. Dramatiseringen er en fiktiv gjengivelse av Scopes-rettergangen fra 1925 da læreren John Scopes ble anklaget for brudd mot delstatens Tennessees Butler-lov som gjorde det ulovlig å undervise om evolusjon i skolen. Frasen blir i stykket utropt av den kyniske journalisten Hornbeck som en kommentar til byens reaksjonære holdninger mot opplysning og Darwins utviklingslære.
I november 2014 benyttet den amerikanske senatoren Ted Cruz fra Texas en versjon av denne talen i det amerikanske senatet, kun med noen få ord endret, for å kritisere president Barack Obamas bruk av utøvende ordre.
Kommerseråd
Kommerseråd er en ærestittel som er blitt tildelt forretningsmenn (også skrevet «commerceråd»).
I Danmark-Norge ble den 1668—91 og 1704—31 gitt til medlemmene i Commercecollegium. Seinere ble den en tom rangtittel, som medførte plassering i sjuende rangklasse.