cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baliwag
Baliwag er en kommune på Filippinene som ligger i provinsen Bulacan i regionen Central Luzon. Den hadde 149 954 innbyggere ved folketellingen i 2015.
Kommunen er inndelt i 27 smådistrikt, barangayer.
Tøyen-avtalen
Avtale om Munchmuseet og utvikling av Tøyen eller Tøyen-avtalen er en avtale mellom partiene Høyre, Venstre, SV og Krf i Oslo bystyre 28. mai 2013 som avgjorde spørsmålet om lokaliseringen av det nye Munchmuseet i Oslo. Avtalen gikk ut på at Munch-museet skulle flyttes fra Tøyen til Bjørvika mot at Tøyen fikk et områdeløft. Avtalen forplikter partiene til å gjennomføre en rekke tiltak for å forbedre bo- og oppvekst-forholdene på Tøyen.
Torremat
Torremat (islandsk: Þorramatur, færøysk: thorramatur) er mat knyttet til feiringen av Torreblot. Maten består av en tradisjonell buffet fra det islandske kjøkken som serveres under feiringen torreblot på midtvinteren. Måltidet inneholder et utvalg kjøtt- og fiskeprodukter lagret på tradisjonelt vis, servert med rúgbrauð (mørkt rugbrød) og brennivín (en islandsk akevitt).
Bornhöved
Bornhöved (dansk: Bornhøved) er en kommune i kretsen Segeberg i Schleswig-Holstein, Tyskland. Bornhöved ligger i Bornhöveds amt. Kommunen ligger omtrent 15 kilometer øst for Neumünster.
Politikk
Det er 20 mandater i kommunestyret, hvor CDU siden kommunevalget i 2008 har hatt åtte (samt ordføreren, Helga Hauschildt), SPD fem, og de lokale listene BBI og WGB henholdsvis fire og tre mandater.
Kjente personer
Kjente personer fra Bornhöved:
Seong Se-hyeon
Seong Se-hyeon (født 2. desember 1990) er en sørkoreansk curlingspiller.
Han representerte Sør-Korea under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor laget hans endte som nummer 7.
Eem (interglasial)
Eem interglasial (ofte bare eem, tilsvarer omtrent sangamon i Nord-Amerika, ipswichian i Storbritannia og riss-würm i alpeområdet) var den siste interglasialen før inneværende varmeperiode, holocen. Den tilsvarer isotoptrinn 5e i havbunnssedimenter.
For drøyt 126 000 år skjedde det en hurtig oppvarming som kulminerte med en varmeperiode over ca. 3 000-4 000 år, fulgt av en hurtig nedkjøling, deretter mer gradvis, innen Weichsel-glasialen satte inn for rundt 115 000 år siden.
Forskningshistorie
Eem-mellomistida ble anerkjent som en egen stratigrafisk enhet etter at biologen under en boring ved  Amersfoort i Nederland  i 1874 fant fossilrikt materiale med en artssammensetning svært ulik den som finnes i Nordsjøen  i dag. Mange av de snegle- og muslingartene som ble funnet lignet mye på arter som i dag finnes i Atlanterhavet sør for Doverstredet; utbredelsesområdet til disse artene strekker seg fra kysten av Portugal til Middelhavet. Harting så dette som et tegn på at gjennomsnittstemperaturen på den tiden fossilene ble sedimentert var høyere enn i dag. Han gav avleiringene navnet Système Eémien etter elva Eem i nærheten av Amersfoort.
Senere foretok Lorié (1887) og Spaink (1958) inngående undersøkelser av den nederlandske muslingfaunaen. Ledefossiler ble funnet og ved hjelp av disse kunne de stratigrafiske sjiktene identifiseres. Da det viste seg at sjiktene fra eem ofte lå over bunnmorener fra Saale-glasialen og under lokal elvegrus eller vindtransporterte lag fra Weichsel-glasialen, ble det konkludert med at det dreide seg om en varm periode mellom de to siste nedisningene i jordas historie, saale og weichsel.
Van Voorthuysen publiserte i 1958 et arbeid om foraminifera på typelokaliteten og noen år senere W.H. Zagwijn om palynologien med oppdeling av periodens pollensoner (1961). På slutten av 1900-tallet ble typelokaliteten undersøkt på ny, denne gangen tverrfaglig med gamle og nye data (Cleveringa et al., 2000). Samtidig ble det valgt en parastratotype ved Amsterdam som ble underlagt en tverrfaglig undersøkelse (Van Leeuwen et al., 2000). Disse forfatterne publiserte også en uran-thorium-datering av de sene eem-lagene fra dette borehullet til 118.200 år (± 6300 år).
Bosch, Cleveringa og Meijer publiserte i 2000 en historisk gjennomgang av den nederlandske forskningen rundt eem.
Varighet og klimautvikling
Eem-varmeperioden avløste Saale-istida og varte i omtrent 11 000 år (126 000–115 000 år siden) og ble etterfulgt av Weichsel-istida.
The Dancin’ Fool
The Dancin' Fool er en amerikansk stum romantisk komedie fra 1920, regissert av Sam Wood. Hovedrollen spilles av Wallace Reid. Manus er basert på en novelle fra 1919 av Henry Payson Dowst.
Eem (interglasial)
Varighet og klimautvikling
Eem var preget av relativt stabile klimatiske forhold. Temperaturen rundt varmetoppen lå i Europa flere grader over dagens middeltemperatur. Det vokste hassel og eik helt opp til Uleåborg i Finland, mens Nordkapp, som i dag er tundra, var skogkledd. Havnivået lå 5–8 meter høyere enn i dag, noe som antyder at det var mindre is enn nå; kanskje var innlandsisen på Grønland delvis tint bort.
The Dancin’ Fool
Handling
Sylvester Tibble sikrer seg en jobb på seks dollar i uken, på sin onkel Enoch Jones sin virksomhet. En natt besøker han en kabaret, og møter danserinnen Junie Budd som lærer ham mer om yrket sitt.
Sylvester og Junie blir snart dansepartnere, og blir populære på Broadway. Men når han kommer hjem etter en lengre forretningsreise, oppdager Sylvester at Harkins - en konkurrent av Enoch Jones - er i ferd med å kjøpe ut onkelen hans.
Eem (interglasial)
Varighet og klimautvikling
Ved hjelp av pollenundersøkelser av borekjerner fra eksplosjonsvulkaner i Eifel kan det vises at det inntraff en tørkeperiode på 468 år i overgangen mellom eem og weichsel. Skogbranner og sandstormer påvirket skogene i Eifel og etterlot seg spor i sedimentene. Nedbøren uteble, muligens som følge av endringer i havstrømmene. Ferskvann ble bundet i framrykkende isbreer. Tørken kom brått på; i løpet av 100 år måtte skogene som en gang hersket vike for steppeland. Deretter kan det tyde på at trærne igjen begynte å trives i Eifel, mens det nå hersket kaldere forhold lengre nord. Blandingskogen holdt seg fortsatt i Eifel i omtrent 8 000 år til neste kuldepuls førte til at tundravegetasjon tok over. Denne blandingsskogperioden tilhører imidlertid ikke til den egentlige eem-varmetida.
Den klimatiske utvikling i eem avspeiles i 7 pollensoner fra Eifel, men illustrerer også situasjonen lengre nord. I begynnelsen av eem vandret bjørka inn (sone 1), deretter kom furua (sone 2). Disse to var pionérplanter som koloniserte landet fra refugier i Sør-Europa. Mye tyder på at klimaet ble varmere hurtigere enn plantene klarte å kolonisere landet. I sone tre vandret eika inn. I disse periodene var det snakk om lysåpen skog. Midt i Eem-tida ble skogen tett og mørk med eik, hassel og senere gran og agnbøk som dominerende arter. Til slutt i eem ble klimaet kaldere og grana dominerte. Etter at skogen igjen var blitt lysåpen overtok furua den dominerende rollen. Dyrelivet tyder på at enkelte steder forble skogen lysåpen gjennom hele perioden.
Denver Broncos i NFL-sesongen 2023
Denver Broncos spiller i lagets 54. sesong i National Football League og 64. samlet. Det blir lagets tredje med general manager George Paton, andre under eier Walton-Penner-gruppen og første under hovedtrener Sean Payton. De vil forsøke å forbedre på fjorårets sesongrekord på 5–12 og nå sluttspillet samt sikre divisjonstittelen for første gang på syv år.
Eem (interglasial)
Varighet og klimautvikling
I Mellom-Europa vokste noen plantearter som nå er utdødd i verdensdelen, som bartreet Thuja occidentalis og sumpplantene Brasenia holsatica, Dulichium arundinaceum, Decodon verticillatus og Schoenoplectus torreyi. Serbergran (Picea omorika) og akslyng (Erica spiculifolia) hadde en mye større utbredelse enn i dag. Lerk vokste i Nord-Finland og kanskje også i Norge og Sverige. I Italia var Zelkova vanlig. På Den iberiske halvøy vokste det mange treslag som seinere forsvant fra dette området, som gran, seder, valnøtt, syrin, agnbøk, platan og kastanje. Bøk, som spiller en viktig rolle i dag, manglet i Mellom-Europa og ble erstattet av agnbøk og barlind.
Denver Broncos i NFL-sesongen 2023
Endringer i trenerstallen
Den 3. februar ble Sean Payton ansatt som lagets 20. hovedtrener. Payton hadde tidligere vært trener for New Orleans Saints fra 2006 til 2021, med unntak av 2012-sesongen. Payton var lagets syvende hovedtrener siden 2008 og tredje siden 2018. Han erstattet Nathaniel Hackett etter at han fikk sparken 22. desember.
Eem (interglasial)
Varighet og klimautvikling
Utbredelsen til mange planter viser at klimaet var varmere enn i dag. Fransklønn og kanskje ildtorn vokste på De britiske øyer, og i Sør-Tyskland fantes tatarlønn, sølvlind og Crataegus pentagyna. Kristtorn, eføy, barlind og buksbom forekom lenger mot øst enn i dag, og flyteplantene Salvinia natans, vassnøtt og Aldrovanda vesiculosa vokste lenger mot nord enn i nåtiden. De varmekrevende billene Bembidion elongatum, Cybister lateralimarginatus, Caccobius schreberi, Oniticellus fulvus og Scolytus koenigi forekommer ikke i England i dag, men er funnet i sedimenter fra eem som er gravd ut på Trafalgar Square.
Denver Broncos i NFL-sesongen 2023
Endringer i trenerstallen
I ukene etter at Payton ble ansatt ble følgende endringer gjort:
Eem (interglasial)
Pattedyr i Europa
De små og mellomstore pattedyrene fra eem i Europa var stort sett de samme som lever i verdensdelen i dag, men i tillegg var det en megafauna av store pattedyr som nå er borte. Beiting av de store pattedyrene førte til at skogene aldri ble så tette som i holocen.
Store og mellomstore planteetere var skogelefant (Elephas antiquus), merckneshorn (Stephanorhinus kirchbergensis), steppeneshorn (Stephanorhinus hemitoechus), hest, esel (Equus hydruntinus), berberape, bever, hulepiggsvin (Hystrix vinogradovi), flodhest, villsvin, rådyr, dåhjort, hjort, kjempehjort (Megaloceros giganteus), elg, gemse, tahr (Hemitragus cedrensis), alpesteinbukk, urokse, steppebison (Bison priscus) og vannbøffel (Bubalus murrensis).
Denver Broncos i NFL-sesongen 2023
Draft
Noter
Suspensjoner
Den 24. juli ble defensive end Eyioma Uwazurike suspendert på ubestemt tid av NFL for brudd på ligaens gamblingregler. Uwazurike, som laget draftet i fjerde runde i 2022, veddet på NFL-kamper i sin første sesong i ligaen.
Eem (interglasial)
Fennoskandia i eem
Det er påvist at Østersjøen og Kvitsjøen var forbundet i eem-tida, dvs. at Fennoskandia var ei øy omsluttet av Eemhavet. Transgresjoner gjorde at mange sletter og bassenger lå under vann, trolig på grunn av det høyere havnivået og en kraftig isostatisk nedtrykking av jordskorpa etter Saale-isen.
I Norge er det funnet avsetninger fra eem blant annet på Fjøsanger ved Bergen, Bø på Karmøy, Hovden i Bykle kommune, og på Voss. Klimaet var mildere enn i dag, og på Vestlandet vokste det mot slutten av eem store granskoger som forsvant igjen da Weichsel-istida satte inn. I inneværende mellomistid har ikke grana rukket å etablere seg på naturlig måte på Vestlandet. På Frøya vokste gran og varmekrevende trær som eik og kristtorn.
Denver Broncos i NFL-sesongen 2023
Terminliste
Noter <!--
Eem (interglasial)
Klimasvingninger i eem – kunnskap fra iskjerneboring
I begge kjernene ble blant annet oksygenisotop-forholdene 18O/16O undersøkt. Disse brukes til å fastslå temperaturen i skyene på det tidspunkt snøen ble dannet.
Det er svært vanskelig å fastsette tidsskalaen, men ved å sammenligne iskjernene fra Summit med andre klimaproxyer, som iskjerner, sedimentkjerner etc, chronozoneregnes nøyaktigheten som tilstrekkelig god, i det minste for de siste 130 000 årene. Svingningene i forholdet mellom oksygenisotopene i disse iskjerneprofilene viser at klimasvingninger (Dansgaard-Oeschger-hendelsene, Heinrich-hendelsene) ikke var forbeholdt den siste istiden, men også skjedde i eem-interglasialen og saale-glasialen. Dette står i motsetning til den relativt høye klimatiske stabiliteten i dagens mellomistid, holocen, som har vart i omtrent 11 700 år. Det ble derfor antatt at den pågående mellomistidens stabilitet er unntaket snarere enn regelen.
Denver Broncos i NFL-sesongen 2023
Conference
-->
Eem (interglasial)
Klimasvingninger i eem – kunnskap fra iskjerneboring
Det viste seg imidlertid at de store svingningene i Summit-kjernene fra Eem-tida ikke fantes igjen i Vostok-kjerner eller i sedimentborekjerner fra dyphavene. Det ble derfor først antatt at Grønlandsisen avspeilet kortvarige svingninger i atmosfære- og havstrømmer i det nordatlantiske området, men snart ble det klart at de nederste 10 prosent av iskjernene var blitt foldet og eksponert for vannstrømmer slik at eem-tidens kronologi var blitt ødelagt. Derfor ble iskjerner fra NGRIP-boringene der man allerede visste at de nederste seksjonene av borekjernen ikke var ødelagt hentet fram igjen. Av NGRIP-kjernens totale lengde på 3 090 meter, dekker de nederste 90 meterne eem.
I tillegg viser NGRIP-kjerner at istida som fulgte eem kom krypende ganske langsomt, i løpet av 7 000 år før isotopverdiene viser en Dansgaard-Oeschger-hendelse (DO 25) med en virkelige istidskarakter. Den var også svært svak, bare 25 prosent av den etterfølgende DO-hendelsen, men svært lik de etterfølgende hendelsene. Dette er et utgangspunkt for studier av samtidshendelser.
Gudrun Schyman
Gerd Gudrun Maria Schyman (født 1948) er en svensk politiker og feminist som i 2005 var med på å starte partiet Feministiskt initiativ. Hun var tidligere vært aktiv i Vänsterpartiet og innvalgt i Riksdagen.
Bakgrunn og tidlig yrkeskarriere
Etter realskole arbeidet Schyman som kontorist på Posten, komplettert med voksenstudier på kveldstid årene 1967–69. Mellom årene 1970–72 utdannet hun seg til sosionom på Socialhögskolan i Stockholm. Deretter arbeidet hun som sosialarbeider mellom årene 1971–76 og 1982–88.
Politisk utvikling
Schyman begynte sin politiske karriere innen Marxist-Leninistiska Kampförbundet. I 1977 flyttet hun til Simrishamn i Skåne, der hun ble partipolitisk engasjert for alvor. På fritiden arbeidet hun med miljø-, energi-, freds- og kvinnespørsmål. I 1977 ble hun også medlem av daværende Vänsterpartiet Kommunisterna – VPK (som i 1990 endret navn til Vänsterpartiet). Hun satt i Simrishamns kommunfullmäktige årene 1980–87 og i kommunens sosialnemnd 1982-87. Hun ble innvalgt i VPKs partiledelse i 1981 og i dets verkställande utskott i 1984. I Simrishamn fødte hun sine to barn og ble sett over hele Sverige i filmen om sønnens fødsel som ble vist på kurs for blivende foreldre.
I 1987 brøt hun opp fra både Skåne og ektemannen og flyttet med barna til kollektivhus på Värmdö utenfor Stockholm, der hun begynte å arbeide som sosialsekretær.
Den kritikk som et stund ble rettet mot partilederen Lars Werner deltok også Schyberg i – så langt at hun på partikongressen i 1990 tok kamp om lederskapet, men tapte. I januar 1993 seiret til sist Schyman i den interne maktkampen da hun ble valgt til Vänsterpartiets nye partileder. Schyman tok som første partileder avstand fra kommunismen, noe som ble sett på som en seier for «fornyerne» innen partiet.
I sin tid førte hun frem feminismen innen partiet til sin senere svært fremskutte posisjon i partiprogrammet. Videre hadde hun en særegen personlig og selvutleverende lederstil, som for eksempel da hun i sin selvbiografi fortale om sin ofte tragiske barndom, sine menn og sin alkoholisme. Hun gikk offentlig ut med sin alkoholisme i et TV-intervju og la seg deretter inn på et behandlingshjem. Etter et tilbakefall tok hun i 1997 fri fra politikken. Trass i et nytt tilbakefall året etter ble hun gjenvalgt som partileder i 1998. Den neste kongressen handlet mye om fornyelse kontra ren lære, og det fremkom kritikk mot at hun angivelig var for utadrettet og brukte for lite tid til partiets indre arbeid. Men velgerne syntes snarere å sette pris på Schymans utadrettede stil og det andre så på som menneskelige mangler.
Schyman satt som medlem av det svenske parlamentet Riksdagen i perioden 1988–2006. Hun var partileder for Vänsterpartiet frem til 1993–2003 og førte partiet frem til sitt hittil (2007) sterkeste valgresultat ved Riksdagsvalgene i 1998 – 11,99 prosent av stemmene.
På partikongressen for Vänsterpartiet i 2002 holdt Schyman (da partileder) en tale om blant annet menns undertrykkelse av kvinner som vakte stor oppmerksomhet og snart fikk tilnavnet «taliban-talen», ettersom hun sa at «samma normer, samma strukturer och samma mönster finns i såväl talibanernas Afghanistan som i Sverige». Schyman lanserte i 2004 et forslag om «mansskatt» (journalistskapt uttrykk) som var ment som en kollektiv skatt for menn fordi hun mente mannen bar et kollektivt ansvar for vold mot kvinner.
I januar 2003 ble hun tvunget til å fratre som partileder etter at hun var blitt beskyldt for skattesvik. Hun forlot Vänsterpartiet i desember 2004 for å egne seg til feministisk politikk uten å tilhøre noe parti. Hun forble imidlertid Riksdagsrepresentant ut perioden, men nå som partiløs. Hun har selv fremholdt at årsaken til at hun forlot Vänsterpartiet var at dets politikk ikke kunne fremme feminismen.
I april 2005 var hun med på å starte organisasjonen Feministiskt initiativ som har en sterk feministisk profil, og i september ble Feministiskt initiativ på sitt første årsmøte vedtatt omgjort til et politisk parti for å kunne stille opp til valgene neste år. Det nystiftede partiet fikk ingen mandater inn i Riksdagen ved valget i 2006.
Polist
Polist (russisk: По́листь) er ei elv i Pskov og Novgorod oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Lovat. Elva er 176 km lang, med et nedbørfelt på 3 630 km².
Elva begynner fra innsjøen Polisto i Pskov oblast. Den renner mot nordøst, og løper sammen med Lovat bare 15 km før Lovat munner ut i Ilmen. Den historiske byen Staraja Russa ligger ved Polist. Elva er farbar for båter nedenfor Staraja Russa.
Hvit tiger
Hvit tiger er den indiske forfatteren Aravind Adigas debutroman. Den ble gitt ut i 2008 og vant Bookerprisen samme år.
Handling
Hovedpersonen i Hvit tiger er den unge inderen Balram Halwai. Han lever et nokså alminnelig liv i en fattig landsby, men dette endrer seg idet han får jobb som privatsjåfør for en rik familie med forretningsforbindelser til den indiske regjeringen.
Sinclair Research
Sinclair Research Ltd er en forbrukselektronikk-selskap grunnlagt av Clive Sinclair i Cambridge, England (opprinnelig som Sinclair Radionics i 1961) for å selge hi-fi utstyr, kalkulatorer, radioer og andre produkter. I ettertid er selskapet best kjent for datamaskinen ZX Spectrum
Fjernsynsapparater
Sinclair utviklet i 1966 fjernsynsapparatet Microvision, verdens første bærbare fjernsyn. Dette kom aldri i salg fordi kostnadene ble for store. I 1976 kom den fornyede utgaven Microvision TV1A/MON1A i produksjon men salget tok ikke av og rettighetene ble etterhvert solgt til Binatone etter at Microvision hadde blitt et tapsprosjekt for Sinclair.
I 1984 lanserte Sinclair lommefjernsynet TV80. I motsetning til tidligere modeller fra Sinclair hadde dette en flat CRT-skjerm med en strålekanon montert på siden. En fresnel-linse ble brukt til å forstørre bildet på skjermen. TV80 solgte bare i 15 000 eksemplarer og var også et tapsprosjekt for Sinclair. Skjermteknologien bak TV80 måtte også gi tapt for LCD-skjermer til lommefjernsyn.
Kalkulatorer
I 1972 markedsførte de verdens første lommekalkulator,, som skulle vise seg som en suksess. Mange andre varianter av lommekalkulatorer fulgte etter, inkludert, og.
Datamaskiner
På 1980-tallet kom Sinclair research inn på markedet for hjemmedatamaskiner med sin ZX-80. Denne ble solgt for £99.95 og var da den billigste hjemmedatamaskinen i salg i Storbritannia. I 1982 kom Sinclair på markedet med ZX Spectrum som skulle bli Storbritannias bestselgende datamaskin og i skarp konkurranse med maskiner som Commodore og Amstrad.
Seljefløyte
Seljefløyte er et norsk folkeinstrument, laget av selje- eller vier-bark. Det er også mulig å bruke andre tresorter. Ove Arbo Høeg nevner i sin bok Planter og tradisjon at rogn har vært mer brukt på Vestlandet og Sørlandet, siden det er mer av den. Unntaksvis har andre treslag, som ask eller gråor vært brukt.
Seljefløyta har vært ganske utbredt i Norge, og har spilt en rolle i norsk folkemusikk.
Tilvirking
Gode fløyteemner finnes gjerne på fuktige steder, f.eks. langs bekker eller i utkanten av dyrket land. Seljefløyta kan lages korte med bare en tone, eller i lengde fra 40 til 80 centimeter. De kan og være lenger dersom man finner et høvelig emne. Jo lengre fløyte, jo dypere grunntone. Seljefløyta har stor likhet med en orgelpipe. Blåseprinsippet er det samme som for blokkfløyta. Man blåser inn fra siden ved enden av fløyta der det er satt inn en liten trepropp med en kanal som leder luftstrømmen fram til kjernespalten hvor tonen blir dannet.
Fløyta kan bare lages om våren når sevja stiger og barken «slipper». Da er det mulig ved et par enkle knep å trekke barken hel av trekjernen. Emnet bør være mest mulig slett, uten store knupper. Det halvmåneformede lydhullet må lages i den tjukkeste enden før barken trekkes av. Seljefløyta kan holde seg et par uker om den oppbevares i vann, men dersom man tar ut treproppen i enden, kan fløyta tørkes og bløtes opp igjen til senere bruk. Dette kan gjøres mange ganger.
Arbo Høeg har grundig beskrivelse av tradisjoner rundt seljefløyter fra rundt i landet, med en bildeserie som viser tilvirkning og ymse andre tradisjoner.
Emnene bør kuttes umiddelbart før man lager fløytene. Tidspunktet på våren er antydet i Skredsvigs maleri Seljefløyten som vist nedenfor - etter at isen fra innsjøen er borte, men før knoppene er sprunget ut.
Spilleteknikk
Den lange fløytetypen som det går an å spille melodier på, har ofte ikke fingerhull, men blåses både som åpent og lukket rør, idet den åpne enden av fløyta kan lukkes med en finger. Ved å lukke åpningen halvveis kan man senke tersen og heve septimen, noe som fører til endring i tonaliten. Ved å kombinere åpent og lukket rør får man to ulike tonerekker. Dette er en naturtonerekke opp til 16. partialtone. Både septimen og seksten blir lave og kvarten høy. Tonehøyden bestemmes av blåsestyrken.
Men det har også blitt lagd seljefløyter med fingerhull, slik at en full skala blir mulig.
Musikere
Eivind Groven, som hadde seljefløyta i tradisjon fra Vest-Telemark, har betydd mye for den renessansen vi ser for instrumentet i dag. Han brukte alltid «ekte» fløyter av bark, og kunne ha de beste fløytene sine i mange år. Han brukte seljefløyta i flere sammenhenger og til ulike årstider, av og til i samspel med Ola Brenno som hadde langleik med skala som høvde.
Det finnes opptak med ham alene og sammen med Brenno i NRK og på plater. Groven var også opptatt av å finne fram til andre tradisjonsbærere som hadde instrumentet i levende tradisjon, og lanserte Østerdølen Marius Nytrøen i folkemusikkprogram i radio.
I 1927 ga Eivind Groven ut avhandlingen Naturskalaen, der bl.a. seljefløytas tonalitet, spilleteknikk og formelbruk er undersøkt og beskrevet. Gjennom radio og TV forklarte han hvordan man selv kunne lage seljefløyte. I dag er det mange som behersker kunsten.
Likevel finner utøverne nå for tida det praktisk å bruke fløyter av kunststoff for det meste. Egil Storbekken gjennom sin virksomhet som fløytespiller og fløytemaker bidro til å popularisere instrumentet.
Musikeren Steinar Ofsdal har fra ung alder brukt instrumentet på innspillinger og konserter, og har bidratt til å skape fornyet interesse for instrumentet. Nå finnes det gode utøvere som bruker seljefløyta i kappleiksammenhenger og i samspill med andre folkeinstrumenter. Det er og utgitt separat CD med seljefløyte.
Jazzmusikeren Yngvil Vatn Guttu kombinerer seljefløyte med jazzcombo og synthesizer.
I malerier
Christian Skredsvigs maleri Seljefløyten fra 1889 er malt ved Dælivannet ved Fleskum gård i Bærum, basert på skisser fra Fleskumsommeren 1886.
Bocaue
Bocaue (Bayan ng Bocaue) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger på øya Luzon og tilhører provinsen Bulacan. Folkemengden var på 119,675 innbyggere i 2015.
Byen ble grunnlagt i 1606.
Barangayer
Bocaue er inndelt i 19 barangayer.
FriFagbevegelse.no
FriFagbevegelse.no er nyhetsportal på Internett for magasinet LO-Aktuelt og LO-forbundenes fagblader. Utgiver er stiftelsen LO Media. FriFagbevegelse lager også podkasten Rørsla.
Hovedformålet er å fremme samfunnsengasjement og debatt gjennom saklig og fri journalistikk med hovedvekt på LO og forbundenes virksomhet, fagbevegelsen nasjonalt og internasjonalt, arbeidslivet og andre samfunnsspørsmål som måtte angå LOs medlemmer. Grunnsynet til FriFagbevegelse.no er tuftet på fagbevegelsens idealer om frihet, likhet og solidaritet. FriFagbevegelse.no er medlem av Den Norske Fagpresses Forening.
FriFagbevegelse redigeres etter redaktørplakaten.
Ansvarlige redaktører:
Historie
Fri Fagbevegelse dukket første gang opp som navn på LOs illegale medlemsblad under den nazistiske okkupasjonen av Norge i årene 1940–1945. Tross gjentatte opprullinger og arrestasjonsbølger lyktes det å holde avisa gående fra starten sommeren 1941 og til krigens slutt. Minst 122 medarbeidere ble arrestert som følge av den illegale virksomheten, og 19 ble drept av okkupasjonsmyndighetene.
Etter krigen beholdt LO navnet Fri Fagbevegelse fram til 1985, da bladet endret navn til LO-avisa Fri Fagbevegelse. Senere ble navnet endret på nytt, til LO-Aktuelt. På 2000-tallet ble navnet gjenopplivet som betegnelse på den felles nettportalen til LO-Aktuelt og LO-forbundenes fagblader. Selve nettportalen begynte som nettavisen LO-Nytt foran LO-kongressen i 2001. Portalen og papirmagasinet fikk felles ansvarlig redaktør fra 1. januar 2018, og er begge eid av stiftelsen LO Media.
Den hvite steinen
Den hvite steinen (svensk: Den vita stenen) er en svensk barneserie fra 1973, i regi av Göran Graffman, basert på Gunnel Lindes barnebok Den vita stenen fra 1964. Den ble innspilt i Djupvik, Kalmar län.
Handling
Handlingen utspiller seg i 1930-årene i en landsby der Fia og hennes mor fru Pettersson bor hos landsbyens häradshövding, hvor hans sinte husholderske Malin regjerer. Fias skolekamerater erter henne fordi hun har en mamma som er pianolærerinne og Malin betrakter henne som lat, siden hun bare spiller piano.
En sommerdag møter Fia, som påstår at hun heter Fideli, en gutt som heter Hampus. Hampus, som heller ikke vil fortelle sitt riktige navn, påstår at han heter Farornas konung (Farernes konge), som løvetemmeren fra sirkus, men «Fideli» vet ikke at han egentlig ikke er fra sirkus, for i virkeligheten er han nyinnflyttet i nabohuset, sammen med sin onkel og fosterfar Sivert Kolmodin som er en fattig skomaker, hans frue og deres seks barn, som er sinte på Hampus fordi de er blitt tvunget til å flytte ofte og (med en viss rett) mener at det er Hampus feil.
Da Hampus får se at «Fideli» har en liten vakker hvit stein, spør han om han får den hvite steinen hvis han maler øyne, nese og munn på kirkeklokken, og lover å gi henne steinen tilbake hvis hun lover å være taus en hel dag (og ikke si noe før hun våkner neste morgen), hvilket er begynnelsen på deres lek at den som har steinen skal gi den andre «oppdrag» å utføre for å «erobre» den hvite steinen.
Hennes herre og mester
Dangerous Business er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1920, regissert av Roy William Neill. Manus er basert på en roman fra 1920 av Madeleine Sharps Buchanan.
Filmen er antatt tapt.
Handling
Når fru Flavell kunngjør at hun har valgt ut en velstående ektemann til Nancy, slipper hun unna dette ekteskapet ved å erklære at hun allerede har giftet seg med Clarence. Men Clarence vender etter hvert hjem som en krigshelt.
Oh Eun-su
Oh Eun-su (født 4. januar 1993) er en sørkoreansk curlingspiller.
Han representerte Sør-Korea under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor laget hans endte som nummer 7.
Michael Beschloss
Michael Beschloss (født 30. november 1955 i Chicago i USA) er en amerikansk historiker. Han er spesialist på amerikanske presidenter.
Bernt Holtsmark
Bernt Holtsmark (født 27. desember 1859 i Asker, død 20. april 1941 på Bygdøy) var en norsk landbruksskolebestyrer, gårdbruker og politiker. Han var stortingsrepresentant for Akershus amt i 12 år og Norges landbruksminister fra 1910 til 1912, men huskes best for sin innsats for landbruksskolevesenet.
Familie, utdannelse og yrke
Han vokste opp som odelsgutt på storgården Tveiter i Asker. Foreldrene var gårdbruker og ordfører Bent Holtsmark og hustru Anne Elisabeth Gabrielsen. Han var bror av gårdbruker, ordfører og stortingsmann Torger Holtsmark, gårdbruker og ordfører William Holtsmark og fysiker Gabriel Holtsmark. Søsteren Laura var konsertpianist og gift med grossist og kommunepolitiker Tollef Bredal. Deres mors søster Laura var gift til storgården Blakstad i Asker. Stortingsmennene Finn og Wilhelm Blakstad og industribyggeren Ragnvald Blakstad var Bernts søskenbarn.
Bernt Holtsmark giftet seg i 1887 med Johanne Amalie Koller, datter av landbrukshøyskolens direktør Carl Theodor Fredrik Koller. Som enkemann giftet han seg på nytt i 1919 med Ingeborg Mathilde Bye. Bernt Holtsmarks datter fra første ekteskap, Henriette (Henny), giftet seg med fylkesmann og landbruksminister Håkon Five. Sønnen Torger Holtsmark overtok som gårdbruker på Tveiter og giftet seg med Benedicte (Benny) Flood.
Bernt Holtsmark gikk på sin fetter Haakon Tveters private landbruksskole på Østensjø gård. Deretter forpaktet han en gård i Østre Aker og assisterte Tveters arbeid som sekretær i Selskabet for Norges Vel. Holtsmark studerte videre på landbrukshøyskolene på Ås og i Berlin, i tillegg til flere studiereiser. I 1887 opprettet han Sem landbruksskole sammen med sin bror William. Bernt Holtsmark fungerte som bestyrer frem til 1914. Han utarbeidet læremateriell, først og fremst Husdyrlære for landbruksskolerne, først utgitt i 1897, som lenge ble brukt av gårdbrukere og utkom i mange opplag. Han skrev om landbruk for en rekke aviser og tidsskrifter. Fra 1893 til 1923 var han også gårdbruker på Tveiter.
Politisk og organisatorisk arbeid
I 1890-årene satt Holtsmark i hovedstyret for partiet Centrum. Etter at dette partiet gikk inn i Høyre i 1900, representerte han Høyre på Stortinget 1904–1906, innvalgt fra Akershus amt. I den neste perioden var han innvalgt fra Bærum og Follo krets i Akershus amt, valgt for Samlingspartiet, hvor Høyre og moderate krefter fra Venstre hadde funnet sammen. Holtsmark var sekretær og senere nestformann i Stortingets landbrukskomité.
Senere gikk han inn i Frisinnede Venstre, en slags arvtager etter Samlingspartiet og et haleheng til Høyre, og 1918–1922 var han formann i partiets hovedstyre. Han var landbruksminister i Wollert Konows regjering 1910–1912. Han kom tilbake til Stortinget 1916–1921, innvalgt fra Midtre Romerike krets i Akershus amt. Han var først medlem av Stortingets lønningskomité 1919–1920, deretter formann i landbrukskomiteen 1920–1921.
Holtsmark påtok seg en rekke oppgaver for landbrukets organisasjoner samt kreditt- og forsikringsvesenet, deriblant direktør og styreformann i Norges Hypotekbank 1927–1936, styremedlem i Norsk Landmandsforbund, styremedlem i Selskabet for Norges Vel, styremedlem i Selskapet Havedyrkningens Venner, styremedlem i Den Norske Husflidsforening, styremedlem i Kristiania Hypotek- og Realkreditbank, ordfører i representantskapet i Livsforsikringsselskabet Brage, styreformann i Akershus Gjensidige Brandassuranseforening og formann i Norsk Brandvern Forening.
St. Andreaslogen Borgund
St. Andreaslogen Borgund er en St. Andreasloge (St. Andreasloge nr. 9) i Den Norske Frimurerorden som ble innviet den 23. november 1964 i Ålesund. Logen ble umiddelbart lagt under Trondhjems Provincialloge.
Bernt Holtsmark
Utmerkelser
Holtsmark ble tildelt 7. juni-medaljen i 1906 og var kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden fra 1912 og kommandør av Finlands hvite roses orden.
St. Andreaslogen Borgund
Logens valgspråk er Per Aspera ad Astra (Gjennom Trengsler mot Stjernene).
Logens historie begynner med Aalesund St. Andreas broderforening, som ble grunnlagt den 26. mai 1938 under St. Andreaslogen St. Eystein.
Irsk opprørsmusikk
Noen av bandene som fremfører denne typen musikk har blitt internasjonalt kjent. Det gjelder spesielt Wolfe Tones, hvis sang «A Nation Once Again» i 2002 ble stemt frem som beste sang i kategorien world music på BBC World Service.
Man finner også band utenfor Irland som fremfører denne typen musikk, som Eire Og, Athenry og Shebeen som alle er fra Glasgow. I Bog Savages fra San Francisco er en av frontfigurene en av IRA-medlemmene som rømte fra Long Kesh i 1983.
En rekke av sangene som faller innen sjangeren regnes også med innen den vanlige folkemusikken, spesielt sanger knyttet til eldre opprør. «Amhrán na bhFiann», som er Irlands nasjonalsang, er en typisk opprørssang, og «Foggy Dew» er, selv om den har en meget skarp anti-britisk tekst, fremført av svært mange band som ellers ikke har opprørssanger på sitt repertoar. De fleste kjente irske folkemusikkgrupper, fra tradisjonelle The Chieftains til folkrockerne The Pogues, har med noen opprørssanger i sitt repertoar.
Musikken regnes av mange som kontroversiell, fordi mange av tekstene sees som voldsforherligende og oppviglerske. Mange band og sanger var i praksis bannlyst fra irsk radio på 1980-tallet. Det går et visst tidsmessig skille i forhold til innholdet; moderne tekster som omhandler Konflikten i Nord-Irland 1968–1997 regnes som mindre stueren fordi den i større grad anses å forherlige terrorisme.
Parodibandet Diong Dong Denny O'Reilly and the Hairy Bowsies har laget satiriske versjoner av irske opprørssanger, som «The Craic We Had the Day We Died For Ireland».
Kjente sanger
Listen er ikke ment som en fullstendig oversikt over sanger innen sjangeren, men en liste over de sangene som har hatt mest suksess og innflytelse.
Mike Campbell
Før The Heartbreakers ble dannet spilte han i Mudcrutch sammen med Tom Petty og Benmont Tench.
Han har spilt på album til mange andre kjente artister som Stevie Nicks, Bob Dylan og på Johnny Cash Unchained og American III, IV og V.
Ved siden av the Heartbreakers spilte og sang han i bandet The Blue Stingrays som ga ut et album, Surf-N-Burn, i 1997. Sener, i 2000, dannet han the Dirty Knobs, etter Petty sin død har Campbell prioritert dette bandet mer og de ga ut sin første album, Wreckless Abandon, i 2020. Nok et album kom i 2020, External Combustion.
I 2011 rangerte magasinet Rolling Stone Mike Campbell til den 79. beste gitaristen gjennom tidene.
Diskografi
For innspillinger med Tom Petty and the Heartbreakers, se Tom Petty and the Heartbreakers diskografi.
Solo
Med Blue Stingrays
Med The Dirty Knobs
Album
Singler
Med andre artister
Tom Petty
Stevie Nicks
Johnny Cash Bob Dylan
Don Henley
Lone Justice
Dwight Twilley
Aretha Franklin
Melba Moore
Peter Case
Brian Setzer
Matthew Sweet
Stephanie Mills
Williams Brothers
Randy Newman
Roy Orbison
Paul Carrack
Jeffrey Osborne
Roger McGuinn
Paula Abdul
Jennifer Holliday
Bob Seger
John Prine
Joe Cocker
Tracy Chapman
Robin Zander
Michael McDonald
Christine Lakeland
Patti Scialfa
Taj Mahal
Mary J. Blige
Linda Ronstadt
Cracker
Philip Bailey
Tift Merritt
Rob Thomas
Dixie Chicks
The Dandy Warhols
Susanna Hoffs
Chris Hillman
David Garfield
Chris Stapleton
EM i roing 2013
EM i roing 2013 (europamesterskapet i roing) ble arrangert i Sevilla i Spania i 2013.
Norges litterære kanon
Norges litterære kanon er utformet i en rekke lister, redigerte utvalg og andre ulike versjoner, som hver for seg forsøker å etablere og definere en samlet oversikt over de viktigste, beste eller mest innflytelsesrike norske forfattere og bøker skrevet i Norge, i tråd med vanlig kanondannelse innen kulturfeltet. Intensjonene i utvalgene nedenfor er ulike: Noen skal være autoritative, andre er debattinnlegg, eller subjektive favoritt-lister. Sett under ett gir de et mangesidig bilde av hvilke tekster og forfattere som verdsettes blant norske lesere. Det er neppe mulig å definere ett av utvalgene som det viktigste, eller riktigste.
Noen av utvalgene er skapt gjennom juryarbeid, andre er utformet av én enkelt redaktør, mens atter andre er basert på avstemning eller spørreundersøkelser. Tradisjonelt vil de fleste jury-baserte forsøk på å definere kanon inneholde et historisk lengdesnitt, med representanter fra flere stiler og perioder. Leseravstemninger avspeiler derimot ofte en kortere hukommelse hos leserne. De fleste listene har hovedvekt på romaner, mens poesi, drama, noveller og sakprosa er svakere representert.
Gjengangere i de fleste utvalg av bøker/forfattere er Henrik Wergeland, Asbjørnsen og Moe, Henrik Ibsen, Amalie Skram, Arne Garborg, Knut Hamsun, Olav Duun og Sigrid Undset. Bjørnson og Falkberget regnes ikke alltid med. Fra etterkrigstiden nevnes oftest Tarjei Vesaas og lyrikerne Olav H. Hauge og Rolf Jacobsen. Av forfattere fra etter 1970 er de fleste enige om å regne Kjell Askildsen, Dag Solstad, Lars Saabye Christensen og Jon Fosse blant de mest sentrale.
Nordahl Rolfsen
Nordahl Rolfsens Læsebog for folkeskolen har for flere generasjoner vært formende for oppfatningen av Norges litterære kanon. Verket utkom med sitt første bind i 1892, og var det dominerende leseverk i norsk skole inntil 1950-årene. Leseverket skal, med sine mange enkeltbind i flere reviderte utgaver, ha blitt trykket i mer enn åtte millioner eksemplarer.
Her finnes «Fola, fola, Blakken», folkeviser, utdrag fra sagalitteraturen, Jørgen Moes I brønden og i tjernet, J.B. Bulls «Vesleblakken», Andreas Aabels «Se Norges blomsterdal» og historien om Dale-Gudbrand, i Alexander Bugges gjenfortelling. Det er som regel også Rolfsen som har formet nordmenns oppfatning om hvilke tekster av Wergeland, Bjørnson, Ivar Aasen, Vinje, Henrik Ibsen, Elias Blix, Arne Garborg, Per Sivle, Margrethe Munthe, Barbra Ring og Hans Aanrud som er klassikere.
Cemex
Cemex er en av verdens største produsenter av sement. Selskapet ble etablert under navnet Cemento Hidalgo i 1906 i Monterrey i Mexico, hvor hovedkvarteret fremdeles befinner seg. Navnet Cemex er en forkortelse for Cementos Mexicanos og ble tatt i bruk etter en sammenslåing mellom Cemento Hidalgo og Cementos Portland Monterrey (stiftet i 1920) i 1931. Selskapet vokste kraftig i 1960- og 1970-årene, og ble Mexicos ledende sementprodusent på midten av 1980-tallet. Fra da av begynte selskapet å satse i resten av verden.
Norges litterære kanon
Nordahl Rolfsen
I de senere utgavene av leseverket var det også tekster av 1900-tallsforfattere: Blant annet Mikkjel Fønhus' Slagbjørnen Rugg, Arnulf Øverlands Redningsdåden på Hustadvika og Rudolf Nilsens Gartnerløkka.
«Norges nasjonallitteratur» og lignende utvalg
Gyldendal forlag har fire ganger gitt ut bokverket Norges nasjonallitteratur: I 1928, 1941, 1967 og 1996. Verket inneholder utvalgte romaner og andre litterære verk; oftest ett bind og ett verk for hver forfatter, men mange forfattere var også representert med flere kortere verk i samme bind. Størst oppmerksomhet og opplag fikk 1967-utgaven i 40 bind, redigert av Francis Bull. 1967-utgaven ble preget av at Bull ikke ville ta med romaner som var deler av et større verk, slik at for eksempel Sigrid Undset ikke ble representert med Kransen fra Kristin Lavransdatter, og av at de fleste lyrikere er representert i verkets diktantologier, og ikke med egne samlinger. 1967-utgaven inneholdt omfattet i alt syv bind antologier: Lyrikk I-II; noveller I-II; essays; taler og brev og erindringer og dagbøker.
Søyler i norsk litteratur er et tilsvarende verk i femten bind, utgitt av Aschehoug i 1987.
Norsk Litteraturfestival presenterte i 2007 en liste på 25 verk, utarbeidet av en jury med ti personer, ledet av Janike Kampevold Larsen. Av de 25 verkene er det relativt mange diktsamlinger.
Tabellen nedenfor gir en sammenlignende oppstilling av disse fem utvalgene av bøker. Tabellen er ordnet slik at samme forfatter kommer på samme rad i de ulike utvalgene; dette synliggjør hvilke forfattere som gjentas i flest av utvalgene, og gjør det lettere å sammenligne hvilke bøker av forfatteren som er valgt ut i hvert av de ulike utvalgene.
Nordmenns nistepakke
Idéhistorikeren Trond Berg Eriksen utga i 1995 boken Nordmenns nistepakke, en kritikk av den norske kanon, hvor han behandlet kanon i lys av to forhold spesielt: Akademia var opptatt av å drøfte relevansen av og innholdet i kanon i etterkant av Harold Blooms verk The Western Canon (1994). Samtidig var Eriksen medansvarlig for det pågående forskningsprosjektet Norsk Sakprosa, som tre år senere skulle munne ut i et større verk om norsk sakprosas historie. Eriksen legger større vekt enn vanlig på at kanon skal gjenspeile hvilke tekster som har gjort inntrykk på leserne, enn på hvilke tekster som er stilhistorisk og estetisk verdifulle. I dette henseende er det kanskje idéhistorikerens perspektiv som gjør seg gjeldende i motsetning til litteraturviterens. Eriksens «nistepakke» omfatter 64 verk fra flere litterære sjangre.
Perler i prosa
Den norske Bokklubbens trebinds novelleantologi Norske perler i prosa er den mest omfattende novelleantologien med norske forfattere.
Det første bindet, Perler i prosa, redigert av Edvard Beyer, ble utgitt i 1966. Oppfølgeren Nyere perler i prosa, redigert av Eiliv Eide utkom i 1975. Det tredje bindet Norske perler i prosa : noveller 1975–1993, redigert av Janneken Øverland, ble utgitt til Den norske forfatterforenings 100-årsjubileum i 1993, innenfor rammen av Lillehammer-OLs kulturprogram. Samtidig ble de to første bindene relansert med nye titler: Norske perler i prosa, bd 1 og 2.
Det første bindet inneholder novellene «Den gyldne hevn» av Tryggve Andersen, «Hvor er lammet til brennofferet? » av Nini Roll Anker, «Det blinde hjarta» av Engvald Bakken, «Thrond» og «Faderen» av Bjørnstjerne Bjørnson, «De ensomme» av Johan Bojer, «Mellom barken og veden» av Øivind Bolstad, «Kaprifolium» og «Elsk meg bort fra min bristende barndom» av Johan Borgen, «En hjemkomst»  av Oskar Braaten, «Forskjællige glæder» av Camilla Collett, «Jørgen Jensa»  og «Lykke-Per» av Olav Duun, «Helge»  av Peter Egge, «En korsgang» av Kristian Elster, «De lykkelige feriedager» av Kristian Elster d.y., «I et lite rom» av Torolf Elster, «Fegd» av Johan Falkberget, «Stordåd» og «Han Lars i Lia» av Arne Garborg, «Har du hørt det?» av Ingeborg Refling Hagen, «Solen søn» av Knut Hamsun, «Luren»  og «Novellen»  av Maurits Hansen, «Det er Karl Johan som kommer med blomster» av Finn Havrevold, «Brua over fossen» av Johannes Heggland, «Fra plassgrenda» av Sigurd Hoel, «Hanna Valmoen» av Ragnhild Jølsen, «Balstemning» og «Karen»  av Alexander Kielland, «Fele-Aasmund», «Ude i de store kulturlande» og «Keisarindepæretræet» av Hans E. Kinck, «Krefter» av Sigurd Kvåle, «Isak og Brønøpræsten» og «Andværs-skarven» av Jonas Lie, «Or vegen» av Rasmus Løland, «Skjenselens korinter» av Agnar Mykle, «Kjøreturen» og «Ingen avskjed» av Torborg Nedreaas, «Liv» av Sigbjørn Obstfelder, «Ål i karri» av Arthur Omre, «Julie og den hvite hesten» av Nils Johan Rud, «Kunsten å myrde» av Cora Sandel, «Agnes, min deilige sommerfugl» av Aksel Sandemose, «Fanta-Nils» av Per Sivle, «Karens jul» av Amalie Skram, «Kisten» av Terje Stigen, «Regnsommer»  av Johannes Thrap-Meyer, «Omkring sædelighetsballet» av Sigrid Undset, «Vesle-Trask», «Hesten frå Hogget» og «Det snør og snør» av Tarjei Vesaas, «Den savnede» av Arnulf Øverland, «En vinternatt» og «Seminaristen og Finn-Katrine» av Hans Aanrud.
Det andre bindet inneholder novellene «Hjemme fra krigen» og «Møte» av Kjell Askildsen, «Tre skudd» av Karin Bang, «Broren» av Jens Bjørneboe, «Noen å være glad i» og «Vrakgods» av Finn Bjørnseth, «Med tommemål på livet» av Øivind Bolstad, «Brevet fra Yves» og «Desembersol»  av Johan Borgen, «Eventyr» av Tor Åge Bringsværd, «Menneskets herlighet» av Solveig Christov, «I anledning dagen» av Tor Edvin Dahl, «Morgen i Eilert Sundts gate» av Torolf Elster, «Høst i parken» av Sigurd Evensmo, «Riksvegen vestover» av Kjartan Fløgstad, «Vi som frakter oljen» av Gunnar Bull Gundersen, «Venteromet» av Johannes Heggland, «Den lange skituren» av Kåre Holt, «Salt» av Åsta Holth, «Birte på Sveigenes» av Sigbjørn Hølmebakk, «Audhild» av Aslaug Høydal, «I mørket» av Magnhild Haalke, «Treneren» av Espen Haavardsholm, «Firmafesten» av Margaret Johansen, «Å fange en hest» av Nils Kvilekvål, «Innflyttarane» av Sigurd Kvåle, «Slutt på reisen» av Liv Køltzow, «Pedro Jesus går fra borde» av Herbrand Lavik, «17 Larsen» og «Tilfeldig møte»  av Gunnar Lunde, «Åbortjern» av John Moen, «Vi menn» av Albert Henrik Mohn, «Forsoningen» og «Før solnedgang» av Petter Mørk, «Vind» av Tor Obrestad, «Et mesterskudd» av Ernst Orvil, «Og dæinsen går» og «En liten avlegger» av Alf Prøysen, «Du er ikke eldre enn du var» av Nils Johan Rud, «Bottlenose» av Svend Rønning, «Samson og Dalila» av Jakob Sande, «Nigards-hanen» av Halvor J. Sandsdalen, «Svarte fotefar» av Elling M. Solheim, «Språk» av Dag Solstad, «Benedicte Larsen» av Odd Solumsmoen, «Johansson»  av Ingvald Svinsaas, «Gammel dame ved vinduet» av Helge Vatsend, «En gammel venn slentrer forbi» og «Liv» av Bjørg Vik, «Ikke til bry» av Merete Wiger, «Brødet» av Finn Aasen.