cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heterocheilidae
Utseende
Middelsstore, noe kraftige fluer med litt langstrakt kropp. Hodet er stort, fasettøynene forholdsvis små, de møtest ikke i pannen hos hannene. Kinnene under fasettøyet er høyere enn øyet. Ansiktet er flatt, med en grunn grop under hver antenne. Antennene har et nesten kulerundt tredje ledd, en lang antennebørste (arista) sitter festet oppe på dette leddet nær roten. Langs øynenes innerkant og i bakhodet er det flere kraftige børster. Thorax har kraftige børster både på sidene av ryggen og langs midten, på sidene med et par kraftige børster på meron og ellers med lange, fine hår. Beina er forholdsvis korte, tett hårete. Vingene har tydelige årer, forkanten mer korte, stive børster og ingen brudd. De lange vingeårene i vingens ytre del løper nesten parallelt. Vingen er kledt med mikroskopiske hår (microtrichia). Larvene er av den vanlige, maggot-lignende typen.
Utbredelse
Det er en nordlige gruppe som er kjent fra Europa og fra Alaska.
Systematisk inndeling
Slekten Heterocheila har ofte vært plassert i familien tarefluer Helcomyzidae.
Platygeniops exspectans
Platygeniops exspectans er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (ca. 25 millimeter), litt flat, nokså bred, blankt svart gullbasse. Pronotum er stort og bredt, fint punktert. Hodet er litt rundet forlenget forover. Beina er kraftige, leggen på forbeina med tre butte tenner. Dekkvingene har fine, opphøyde lengderibber og har bare ganske korte, utydelige hår.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Vest-Malaysia (Perak) og Borneo.
Djallonia
Utseende
Små (ca. 2 millimeter), avlange, blanke, rødgule jordlopper, gjerne med svarte flekker på dekkvingene.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika (Den demokratiske republikken Kongo og Guinea).
Ove Gundersen
Ove Gundersen (født 22. november 1955 i Froland) er en norsk lokalpolitiker (KrF) som siden 2015 er ordfører i Froland kommune.
Han var fra 2003 til 2007, og fra 2011 til 2015 varaordfører i kommunen, og har sittet i kommunestyret siden 1999.
Gundersen er pensjonert polititjenestemenn.
Svømming under Stillehavslekene 1971
Svømming under Stillehavslekene 1971. Svømming var en av flere sporter som var med i de fjerde Stillehavslekene som ble arrangert i Papeete i Fransk Polynesia i perioden 25. august til 5. september 1971. Det var femte gangen som svømming var med på programmet i stillehavslekene. Det var nitten øvelser, ti for menn og ni for kvinner. Papua Ny-Guinea ble beste nasjon med ti gullmedaljer, de var alle øvelser for menn, foran Ny-Caledonia med åtte.
Heiki Nabi
Heiki Nabi (født 6. juni 1985) er en estisk bryter som bryter gresk-romersk stil i 120-kilosklassen. Han vil representere Estland under Sommer-OL 2012 i London, etter å ha kvalifisert seg via kvalifiseringen for Europa.
Greta Salóme Stefánsdóttir
Greta Salóme Stefánsdóttir, også kjent som Greta Salóme, (født 11. november 1986) er en islandsk sangerinne. Hun representerte Island i Eurovision Song Contest 2012 i Baku i Aserbajdsjan med sangen «Mundu eftir mér», i en duett sammen med Jónsi.
Greta Salóme ble født og vokste opp på Island i tettstedet Mosfellesfæ. Hun begynte med musikk og sang allerede da hun var fire år, da hun begynte med å spille fiolin. Hun studerte og fullførte sin bachelorgrad i 2008. For tiden er hun fiolinist på fulltid ved Islands symfoniorkester. I tillegg driver hun med flere andre musikkprosjekter ved siden av. Greta Salóme Stefánsdóttir har i en årrekke komponert egen musikk, men ga ikke ut noen av sine verk før i 2008. To av hennes sanger «Mundu eftir mér» og «Aldrei sleppir mér» var bidrag til den islandske Sjónvarpsins i 2012.
Hun representerte Island igjen i Eurovision Song Contest 2016 som soloartist med sangen «Hear Them Calling».
Trampolino Fratelli Nogara
Trampolino Fratelli Nogara (norsk: Hoppbakken Brødrene Nogara) er et skihoppanlegg i Tarvisio i Italia. Det består av fire hoppbakker med størrelse K90 (HS100), K31, K21 og K8. Den største bakken ble sist ombygd i 2002 foran vinter-universiaden i 2003, da normalbakkerennet gikk i Tarvisio og storbakkerennet i Bischofshofen i Østerrike. Junior-VM 2007 ble holdt i Tarvisio, men snømangel gjorde da at mesterskapet måtte utsettes, og hopprennene ble flyttet til normalbakken i Planica i Slovenia. Tarvisio var også verskap for junior-EM 1972. I 1985 ble det arrangert et verdenscuprenn i kombinert i Tarvisio.
De minste bakkene har plastdekke til bruk i sommerhalvåret; den største bakken mangler dette.
Anerkjent bakkerekord i K90-bakken er 97 meter, satt av Kim Hyun-ki (Sør-Korea) under universiaden 18. januar 2003.
Hele Norge baker
Programmet er basert på The Great British Bake Off, som hadde suksess på BBC Two i England. Både Sverige og Danmark har lagd egne versjoner.
Nemophas
Utseende
Middelsstore til store (10-40 millimeter), slanke, fargerike trebukker. Artene er lette å kjenne på at de er tverrstripete i gult eller oransje og svart. Antennene er lange, hos hannene gjerne betydelig lengre enn kroppen. Pronotum har en pigg midt på den avrundede sidekanten. Beina er forholdsvis lange.
Hele Norge baker
Premieren ble sett av 237 000, mens premieren av andre sesong ble sett av 137 000.
Nemophas
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Hele Norge baker
Ida Gran-Jansen vant første sesong.
Nemophas
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.
Alfonso Caso
Alfonso Caso y Andrade (født 1. februar 1896 i Mexico by, død 30. november 1970 i Mexico by) var en meksikansk arkeolog som gjorde betydelig bidrag til førkolumbisk studier i Mexico. Caso mente at systematisk undersøkelser av gamle meksikanske sivilisasjoner var viktig for å forstå Mexicos kulturelle røtter.
Hans funn omfatter utgravningene på det arkeologiske området Monte Albán, særlig «grav sju» hvor flere gullstykker og ofringer har blitt avdekket (de ligger i dag på Regionsmuseet i Oaxaca). Han oppdaget også mange arkeologiske steder i Mixteca (en region i delstaten Oaxaca) som Yucuita, Yucuñudahui og Monte Negro. I tillegg til å ha oppdaget mange nye steder, strebet han å tolke dem, etablere kronologien i Monte Albáns historie og tyde mixtekiske kodekser (gamle tekster).
I sitt yrkesaktive liv skrev Caso en rekke bøker om de opprinnelige mesoamerikanske kulturer, inkludert olmekere, mixtekere, zapotekere og aztekere. Han var en av de første til å gjenkjenne olmekerne som de tidligste mesoamerikanske sivilisasjonene og erklærte at de var cultura madre («moderkultur») av Mesoamerika. Hans argument har senere vært diskutert av mesoamerikanske arkeologer. Det er foreløpig uklart hvordan olmekerkulturen påvirket de andre mesoamerikanske kulturene.
Akademisk liv
Caso fikk sin mastergrad i filosofi i 1918, ble advokat i 1919 og arkeolog i 1925. Han studerte i Det nasjonale selvstendige universitetet i Mexico (UNAM) og begynte senere å undervise der. Han underviste innen epistemologi (læren om hva kunnskap består av, og hvordan den forvaltes) fra 1918 til 1928, meksikansk arkeologi fra 1929 til 1943 og allmenn etnologi fra 1930 til 1933. Han underviste også innen meksikansk arkeologi i Den nasjonale skolen for arkeologi. Caso ble medlem av Colegio Nacional (et meksikansk æresakademi) 8. april 1943. Han vant også Den Nasjonale Forsker Prisen.
En av de mest bemerkelsesverdige hendelsene i Casos akademiske og politiske liv var utnevnelsen som rektor av UNAM for 1944 til 1945. I denne perioden formulerte han den «organiske universitetslov» hvor han etablerte UNAMs selvstyre. Han spilte også en rolle i Secretario de Bienes Nacionales e Inspección Administrativa (som kan oversettes til «Sekretariatet for nasjonale varer og administrative undersøkelser») fra 10. desember 1946 til 31. desember 1948.
Solveig Schytz
Solveig Schytz (født 19. februar 1976 i Oslo) er en norsk politiker og organisasjonsmenneske. Hun er gruppeleder for Venstre i Viken, leder for Norges Venstrekvinnelag, medlem av Venstres sentralstyre og første vara til Stortinget. Fra 24. januar 2020 til 14. oktober 2021 var hun fast møtende stortingsrepresentant som vara for statsråd Abid Raja. Hun bor i Ås, er gift og har tre barn
Bakgrunn og yrkeskarriere
Solveig Schytz er oppvokst i Molde. Hun har utdanning innen nordisk språk og litteratur, etnologi og har mastergrad i konserveringsfag. Schytz har etter- og videreutdanning bl.a innen treteknologi og plan- og bygningsrett.
Schytz har arbeidet som konservator ved Norsk Folkemuseum, rådgiver i Norsk museumutvikling/ ABM-utvikling og konservator ved Kulturhistorisk Museum i Oslo. Hun har også vært rådgiver i konsulentselskapet Mycoteam, og hos Riksantikvaren.
Organisasjonsarbeid
Solveig Schytz har hatt lederoppgaver i frivillige organisasjoner på lokalt, regionalt og nasjonalt nivå siden tidlig ungdom. Hun er i dag bl.a flokkleder i 1. Ås speidergruppe.
Politisk arbeid
Solveig Schytz var leder i Ås Venstre fra 2008 til 2012 og nestleder i Akershus Venstre 2010–2012. Fra 2012 til 2017 var Schytz leder i Akershus Venstre og fast medlem av landsstyret. Hun møtte også i Venstres landsstyre i perioden 2010–2011. Fra 2014 er Solveig Schytz direktevalgt medlem av landsstyret og varamedlem til Sentralstyret i Venstre. Fra 2016 er Schytz medlem av Venstres sentralstyre.
Schytz ledet Venstres internasjonale utvalg fra 2018 til 2022 og er fra 2022 leder for Norges Venstrekvinnelag.
Hun ble valgt inn i fylkestinget i Akershus i 2011 og var i perioden 2011–2019. Venstre gruppeleder, og satt i fylkesutvalget. Hun ledet hovedutvalg for plan- næring og miljø i Akershus fra 2011 til 2015 og hovedutvalg for samferdsel i Akershus fra 2015 til 2019.
Fra 2019 er hun gruppeleder for Venstre i Viken fylkesting.
Schytz har vært vara til Stortinget fra 2013. Fra 2017 er hun første vararepresentant og var fast møtende Stortingsrepresentant fra 24.januar 2020 til 14.oktober 2021.
Glitneveien (Tønsberg)
Glitneveien (4-28) er en 700 m lang vei mellom Valløveien og Narverødveien i Tønsberg.
Varangermarkedet
Varangermarkedet ble opprettet etter kongens befaling den 11. august 1688. Det er sannsynlig at dette markedet bygget på en gammel tradisjon og hadde eksistert en stund før det fikk myndighetenes velsignelse. Markedet var godt besøkt. Fogd Niels Knag skriver i 1694 at: «… der holdes marked den 22. januar om vinteren, av nordmenn, finner fra Varanger, finner fra Tana og fra Laksefjorden og av borgere fra Vadsø, Kiberg og Vardø, med svenske kjøpmenn fra Torneå, med svenske grensefinner og med russere fra Kola». Knag nevner videre at også «russefinner» fra Neiden og Pasvik og Torneåborgere besøkte markedet.
I 1899 ble markedet på nytt opphevet av staten. Deretter skulle det gå over hundre år før det på nytt ble arrangert et marked i indre Varanger, nå med navnet Vuonnamárkanat.
Nathaniel Hawthorne
Nathaniel Hawthorne (født 4. juli 1804 i Salem i Massachusetts i USA, død 19. mai 1864 i Plymouth i New Hampshire) var en amerikansk forfatter av romaner og noveller. Han var gift med maleren Sophia Peabody.
Hans mesterverk er Den røde bokstav, den første amerikanske roman som fikk plass i verdenslitteraturen.
Torre Latitud Los Yoses
Torre Latitud Los Yoses er en 23-etasjes boligblokk i utkanten av Los Yoses i distriktet Catedral i San José i Costa Rica. Den er om lag 60 meter høy, og er dermed den 24. høyeste bygninga i Costa Rica (per januar 2020). Den sto ferdig i slutten av 2015.
Bygninga inneholder 136 leiligheter, 15 kontorer og fem butikklokaler. Den har også et utendørs svømmebasseng og et treningssenter.
Den ble oppført av selskapet Grupo Inmobiliario del Parque, som også står bak andre høyhus i Costa Rica, blant annet Torres Paseo Colón, Torre Los Yoses og Roble Sabana.
Bosse Mattsson
Bosse Mattsson er en svensk fotballtrener.
Mattsson har tidligere vært trener for Sogndal fra 1985 til 1986.
Hapoel Be’er Sheva FC
Hapoel Be'er Sheva (hebraisk: מועדון הכדורגל הפועל באר שבע‎‎, Moadon HaKaduregel Hapoel Be'er Sheva) er en israelsk fotballklubb som ble opprettet i 1949 og er en del av Hapoel Be'er Sheva sportsklubb. Klubben holder til i byen Beersheba i Negevørkenen
Aegus (s.str.) semicircularis
Aegus (s.str.) semicircularis er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Oreogetonidae
Oreogetonidae er en familie av små til middelsstore, slanke fluer.
Aegus (s.str.) semicircularis
Utseende
En middelsstor ( millimeter), avlang, noe flat, blankt svart hjortebille. Hannen har stort, bredt hode og middelsstore, slanke, sigdformede kjever med en liten, butt tann nær roten. Hannens hode er svært blankt, fint og spredt punktert. Pannen er bredt innskåret foran. Hodet er litt utvidet bak fasettøynene, med en liten valke. Pronotum er avrundet rektangulært, mye bredere enn langt, ganske blankt, nokså tett og kraftig punktert. Dekkvingene er jevnbrede med fine, skarpe punktstriper, kraftig punkterte ved roten og langs ytterkanten, som har korte, fine, gulaktige hår. Beina er brunsvarte. Hunnen er mindre enn hannen uten forstørret hode og kjever, kroppen er tett og kraftig punktert og nokså blank.
Levevis
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.
Utbredelse
Arten er utbredt på Sulawesi.
Flame Towers
Flame Towers ('Flammetårna') er tre skyskrapere i Baku i Aserbajdsjan, bygget på en høyde over byen. Det høyeste tårnet har en høyde på 190 meter. Bygningene er de høyeste i Baku og i hele Kaukasus. Bygningene er ment å etterligne flammer, som er nasjonalsymbolet i landet. Tårnene har en estimert kostnad på 350 millioner US-dollar. Byggingen av tårnene startet i 2007 og var utvendig ferdig i 2012.
I kulturen
Bygningen var dokumentert i en episode av Extreme Engineering på Discovery Channel og Science Channel. Episoden ble kalt «Azerbaijan's Amazing Transformation».
Define
Define er en norsk hårpleieserie lansert i februar 2002. Define ble lansert med målsetningen om å tilby forbrukerne hårprodukter i dagligvarehandelen med samme kvalitet som produkter i frisørsalonger.
Arild Espegren
Arild Einar Espegren (født 29. mars 1947) er en norsk lokalpolitiker, som representerer Kristelig Folkeparti. Han er fra høsten 2011 varaordfører i Birkenes kommune. Han blei også valgt til varaordfører i 2007, men rykka opp til ordfører våren 2010, da ordfører Harald Vestøl måtte trekke seg av helsemessige grunner.
Espegren er advokat. Han har bodd flere år i Peru og er en hyppig reiseleder for gruppereiser til landet.
Freddy Skjenken
Freddy Skjenken (født 18. september 1960) er en pensjonert norsk offiser i Luftforsvaret. Han innehar graden major.
Oreogetonidae
Utseende
Vingene er brede med en stor anal-lobe (bakre indre del). Radial-åren deler seg opp fire grener, medial-åren i tre, og det er en stor, uregelmessig femkantet diskalcelle midt i vingen. Det to anal-årene er svake og når ikke vingekanten. Som vanlig hos Empidoidea er hannens ytre kjønnsorganer store og påfallende.
Freddy Skjenken
Skjenken ble i 2006 tildelt Forsvarets medalje for edel dåd. Under oppdrag for FN i Eritrea i 2003 reddet Skjenken en elleve år gammel gutt fra et minefelt. Gutten var hardt skadd, men på grunn av Skjenkens og andres innsats overlevde han.
Doloresa
Doloresa er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Freddy Skjenken
Utmerkelser
Skjenken er også tildelt Forsvarsmedaljen, Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner med laurbærgren, Forsvarets innsatsmedalje for Saudi-Arabia med rosett, Forsvarets operasjonsmedaljer for Afghanistan og Mali – begge med romertall Ⅱ, Hærens vernedyktighetsmedalje med tre stjerner, FN-medaljene for UNTSO med 2-tall, UNIFIL, UNMEE med 2-tall, UNMIS med 3-tall og MINUSMA, NATO-medaljene for det tidligere Jugoslavia med 2-tall og ISAF, Gulfmedaljen med rosett, Frigjøringsmedaljen (Kuwait), Medaljen for frigjøring av Kuwait, Fredsprismedaljen 1988, Forsvarets medalje for skyting, Forsvarets medalje for feltsport og Nijmegenmedaljen.
Før han konverterte ferdighetsmedaljene til Forsvarets medaljer for skyting og feltsport var han innehaver av medaljene for Det militære skarpskyttermerke, Det militære marsjmerke, Det militære skimerke, Infanterimerket, Feltidrettsmerket, Det militære femkampmerket, Norges Skytterforbunds NAIS-medalje, Norges Skiskytterforbunds skiskyttermerke, Norges idrettsforbunds idrettsmerke og Norges Svømmeforbunds «Den store havhesten».
Doloresa
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.
Oreogetonidae
Levevis
I likhet med de fleste andre Empidoidea er de voksne fluene rovdyr. Larvene lever i ferskvann og er rovdyr, de kan blant annet angripe knott-larver.
Doloresa
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Venezuela.
Oreogetonidae
Systematisk inndeling
Inntil nylig ble denne gruppen regnet til familien dansefluer (Empididae).
Nordøst-Asia
Nordøst-Asia viser til en del av Øst-Asia, som omfatter det nordøstre Asia.
Definisjon
Den eksakte definisjonen varierer, som oftest avhengig av i hvilken sammenheng begrepet benyttes.
Geopolitisk definerer Council on Foreign Relations Nordøst-Asia som Japan, Nord-Korea og Sør-Korea. Folkerepublikken Kina og Russland inkluderes ofte i geopolitiske diskusjoner som involverer statenes interesser i området. Det samme gjelder for de nærliggende havområdene, som Japanhavet, Gulehavet og noen ganger Østkinahavet og Okhotskhavet. Kina inkluderes i området i de aller fleste tilfellene. Med en slik definisjon blir Nordøst-Asia; Kina, Japan og de to koreanske statene.
Biogeografisk er definisjonen knyttet til området Japan, Koreahalvøya, Nordøst-Kina og Russlands fjerne østen mellom Bajkalsjøen og Stillehavet.
Baugeid Dagsdatter
Baugeid var datter av høvding i Grenland Dag Eilivsson og Ragnhild Skoftesdatter Giske. Da Dag vendte tilbake etter tokt på Vesterøyene og Jorsalferd, lot han oppføre Kryptkirken på Kapitelberget. Han grunnla også et benediktinerkloster for nonner, hvor datteren Baugeid omsider ble abbedisse. Klosteret ble snart en dominerende faktor i Skiensområdet, og abbedissen kan ha fått god hjelp til driften fra sin familie, ikke minst fra sin mektige bror Gregorius Dagsson, som senere også ble gravlagt her.
Tre kirker hørte til klosteret: Kryptkirken, Hakastein kirke på Faret samt selve Klosterkirken, hvilket gjorde at nonneklosteret også ble et senter for kirkelig virksomhet og kulturell påvirkning. På 1500-tallet ble klosteret bortforlent, og etter reformasjonen ble det nedlagt.
Ettermæle
Baugeid er tradisjonelt blitt kreditert for å være Gimsøys første abbedisse, hvilket det ikke er belegg for i kildene. Hun har fått oppkalt Baugeids gate etter seg i Gjemsøområdet i Skien, samt logen Baugeid Dagsdatter. Hans Cappelen som eide Gjemsø kloster hadde et skip som var oppkalt etter den latiniserte form av Baugeid; Begeda.
Nordfjordbåt
Nordfjordbåt er en av de eldste kjente robåtene på Vestlandet. Båtstørrelsen færing (fireåret båt) ble også kalla «Nordfjordfæring» og «Gloppefæring» da de ble bygget i stor stil i Gloppen kommune. Båtene ble levert til hele området fra Nordfjord til Nordhordland
På 1800-tallet var det båtbyggerverksteder flere steder rundt Gloppefjorden. Der ble det bygget robåter i ulike størrelser, fra æringer (med ett årepar), til båter med 7 (eller 8?) par årer, på 11-12 meter. På gården Hauge ble det funnet rester etter en vikingbåt med store likheter til en femkeiping.
Det ble også bygget varianter som vengebåt, notbåter/gavlbåter, jekter og fiskebåter i kommunen. Det er kjent at det i 1336 ble reparert langskip i kommunen. Jekteskuta Holvikejekta, tilhørende Nordfjord Folkemuseum, er tuftet på byggetradisjonene til Nordfjordbåtene.
Utformingen av nordfjordbåtene bygget frem til første halvpart av 18-hundretallet, var tilpasset ferdsel i fjordene. Båtene var ganske lave og relativt flatbunnet. De gamle båtene hadde dessuten 30–50 cm høye stevntopper, og liknet påfallende båter fra indre Hardanger, selv om disse er bygd av kun 3 bord på hver side.
Utover på 1800-tallet økte fisket på havet utenfor kysten, og båtbyggerne gikk, etter krav fra fiskerne, etterhvert over til å gjøre båtene både tyngre og mer 'V'-formede. Dette gjorde dem til bedre havbåter, som bl. a. seilte bedre enn de gamle båtene, men er litt mer tungrodde. Dessuten fikk båtene etterhvert kortere stevntopper, ned mot 15–20 cm. Den nye havversjonen av nordfjordbåten ble så god at den ble brukt langs kysten helt sør til Fedje i Nordhordland. Den gamle byggemåten ble fortsatt brukt for båter til bruk inne i fjordene.
'Opprinnelig' ble båtene seilt med vanlig, symmetrisk råseil, men fra midten av 1800-tallet ble det vanligere med et asymmetrisk råseil lignende seilen på Sunnmøre, og gaffelseil.
I løpet av fire år på 1850-tallet ble det produsert så mye som 600 mindre og større båter og skuter i Gloppen. Båtbygging var på den tida en lønnsom tilleggsnæring for 50 Gloppen-bønder. Den siste jekta som ble bygget i Gloppen, ble bygget i 1895.
Båtbyggertradisjonen i Gloppen er videreført i moderne tid av Brødrene Aa båtbyggeri i Hyen.
Idrettslaget Trond
Historie
Klubben ble stiftet 9. mai 1920 som Sportsklubben Sport, av en guttegjeng fra Pappenheim, med Olav Graven i spissen. I 1924 ble klubben innmeldt i Arbeidernes Idrettsforbund (AIF). Fem år senere ble det splittelse i AIF, og de politiske stridighetene spredte seg til Sportsklubben Sport. I januar 1930 ble klubben delt i to: Sportsklubben Sport og Sportsklubben Djerv. Fram til krigen drev de to klubbene parallelt.
Robert Lindsay (skuespiller)
Robert Lindsay (født Robert Lindsay Stevenson 13. desember 1949 i Ilkeston i Derbyshire) er en engelsk skuespiller. Han er mest kjent fra sin rolle som den gretne og sarkastiske Ben Harper i den britiske komiserien Hvilket liv!. Lindsay har vunnet en BAFTA, en Tony Award og tre Olivier Awards for sitt arbeide.
Idrettslaget Trond
Historie
Det ble drevet godt på friidretts-siden med blant annet høydehopper og landslagsdeltager Odd Benjaminsen. Begge klubbene stilte fotball-lag og deltok i øverste klasse i enkelte år. Videre gjorde klubbene seg bemerket i ski, sykkel og svømming. De hadde også medlemmer som drev med boksing, bryting og orientering.
I 1948 vedtok begge klubbene sammenslåing med navnet Djerv/Sport. I februar 1951 fikk klubben navnet Idrettslaget Trond.
Idretter
I etterkrigsårene ble klubben representert i orientering, sykkel, bandy, boksing, gangsport og håndball for kvinner og menn.
I dag har klubben avdelinger for fotball og innebandy.
Fotball
Fotball er den største aktiviteten i Trond. Det stilles guttelag i alle klasser opp til og med juniornivå. På jentesiden har man lag inntil jenter 17 klassen. Fotballagene trener og spiller kamper på Rosenborgbanen, som ligger i hjertet av Rosenborg-området.
Klubben hadde suksess i 1950 da de spilte kvalifisering til 2. divisjon, selv om det ble et knepent tap. I 1953 tapte Trond 2-3 for i semifinalen i junior-NM.
Den kjente toppspilleren Odd Iversen startet sin karriere i Trond, før han gikk til i 1964. I nyere tid er Markus Henriksen den mest kjente a-lagsspilleren som opprinnelig kom fra Trond.
Khasan Barojev
Khasan Makharbekovitsj Barojev, russisk Хасан Махарбекович Бароев (født 1. desember 1982 i Dusjanbe) er en russisk bryter som bryter gresk-romersk stil i 120-kilosklassen. Han vil representere Russland under Sommer-OL 2012 i London, etter å ha kvalifisert seg via kvalifiseringen for verden. Han har et gull fra Sommer-OL 2004, og et sølv fra Sommer-OL 2008.
Idrettslaget Trond
Innebandy
Klubbens innebandyavdeling, Trond Innebandy, ble opprettet da Bakklandet Innebandyklubb (stiftet 16. mai 2006) ble til en særavdeling av idrettslaget høsten 2013. Avdelingen for innebandy er for tiden (2022) ikke aktiv.
Flekkdvergmåler
Flekkdvergmåler (Eupithecia irriguata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere og er funnet på Østlandet og Sørlandet i Norge.
Utseende
En liten (vingespenn 18 – 20 mm), slank, brunhvit måler, noen ganger kontrastrikt tegnet, andre ganger nesten ensfarget. Den kan kjennes på forvingens mørke flekk, som er smal og nærmest stavformet. Forvingen er brunhvit med tre mer eller mindre tydelige, brune tverrbånd. Det ytterste av disse er vanligvis ganske markert, de to innerste ofte bare synlige som flekker ved vingens fremkant. Litt innenfor midten er det en svart tverrflekk som er smal, omtrent stavformet. Larven er grønn med røde flekker.
Levevis
Arten finnes i skog, skogkanter og kratt med innslag av eik (Quercus spp.). Larvene utvikler seg på eikas unge blader. De voksne målerne flyr i april – juni.
Guro Saniola Bjerk
Guro Saniola Bjerk (født 1971 i Vardø) er en norsk filmregissør og produsent. Hun er kjent for dokumentarfilmen Fjellfinnhua, om forholdet mellom samer og nordmenn. I 2019 hadde miniserien Våre håpefulle premiere på TV 2. Dette var en dokumentar om en skoleklasse i Finnmark, med særlig fokus på én elev som etter hvert ble diagnostisert med ADHD. Bjerk fulgte klassen fra første skoledag til de var ferdige med grunnskolen etter ti års skolegang. Våre håpefulle fikk svært god mottagelse blant anmeldere og publikum, og dannet også grunnlag for debatt om hvorvidt dagens skolesystem makter å ta vare på barn og unge med ADHD. .
Urpunk
Urpunk (engelsk: protopunk) er rockemusikk spilt av garasjerockband fra 1960-tallet og fram til tidlig på 1970-tallet som gikk forut punkrockbevegelsen. Betegnelsen er retroaktiv, musikerne som var involvert var ikke opprinnelig assosiert med hverandre, kom fra et mangfold av bakgrunner og stilarter, men sammen foregrep de mange av punkens musikalske og tematiske trekk.
Guro Saniola Bjerk
Kunstnerisk virke
Bjerks dokumentarfilmer tar utgangspunkt i enkeltmennesker eller grupper, primært i Nord Norge, eksempelvis i Hemmeligheten bak fiskelykke (2006), Alkymisten (2007) og Fandens virkelighet (2012). I sistnevnte film følger hun bandet Vestlandsfanden over en periode på sju år.
Urpunk
Definisjon
I henhold til Allmusic var «Urpunk aldri en sammenhengende bevegelse, heller ikke var det en sammenhengende lydbilde som identifiserte urpunken og som knyttet musikerne til sammen. Hva som knyttet urpunken sammen var en bestemt provokativ holdning som ikke passet inn i den rådende motkulturen i samtiden. … Den var hele tiden opprørsk og fullstendig oppmerksom på sin status som stående utenfor. … Angående dens varige innflytelse var mye av urpunken primitiv og redusert til det aller mest vesentlige, selv når den ikke var aggressiv og dens produksjon var vanligvis upolert. Den handlet også jevnlig om tabubaserte emner, avbildet samfunnets skitne underside i brede detaljer, og ventilerte fremmedgjøring som var mer intens og personlig enn noen gang tidligere.
Guro Saniola Bjerk
Kunstnerisk virke
I dokumentaren Fjellfinnhua (2010) forteller hun om forholdet mellom samer og nordmenn, slik som det oppleves "innenfra". Filmen var svært omdiskutert da den kom ut, og Bjerk mottok både ros, skarp kritikk og drapstrusler i etterkant av utgivelsen. NRK kjøpte rettigheter til filmen, men den ble vist først i 2011, da under tittelen NRK tema - Finnmarksloven. Å se på problemstillinger og utfordringer i samfunnet, med et brennende engasjement i fylket hun kjenner best, har blitt et varemerke for Bjerk.
Urpunk
Definisjon
De fleste musikerne som i ettertid har blitt klassifisert som urpunkere var rockemusikere på 1960- og tidlig på 1970-tallet, band som spilte garasjerock og/eller kunstrock. De grupper som kan karakteriseres som arketypiske urpunkere var The Velvet Underground, MC5 og The Stooges, sammen med det senere glamrockbandet New York Dolls.
Opprinnelse og etymologi
Mange av bandene som var aktive på midten til slutten av 1960-tallets spilte hva som siden ble kalt for garasjerock (ettersom de øvde i foreldrenes garasjer). Det var en rufsete, meget energisk og ofte primitiv og amatørmessige form for rock. Mens garasjerockens utøvere varierte i stil, har selve betegnelsen garasjepunk blitt gitt av kritikeren Michael Hann til «de tøffeste, sinteste garasjerockerne» som The 13th Floor Elevators og The Sonics. AllMusic mener at band som The Sonics og tysk-amerikanske The Monks «foregrep» punk; sistnevnte har også blitt beskrevet som eksempel på urpunk. og The Sonics’ debutalbum i 1965, Here Are the Sonics, ble siden beskrevet som «et tidlig eksempel på punkrock». Det rå lydbildet og rebelske holdningen til psykedeliske garasjeband som The Seeds varslet også om en rekke av band som kom til å bli kjent som arketypiske urpunkere.
I 1969 kom det albumdebuter av to framstående urpunkband; Detroits MC5 utga Kick Out the Jams in January og The Stooges, fra Ann Arbor, utga deres selvtitulerte album i august samme år. Sistnevnte album ble produsert av John Cale, tidligere medlem av New Yorks Velvet Underground. Etter å ha fått et omdømme som det første undergrunnsband inspirerte Velvet Underground, direkte eller indirekte, mange av de som var med på skape punkrock.
Staffa
Staffa (skotsk gælisk: Stafa) er en øy i Hebridene på vestkysten av Skottland. Navnet kommer fra norrønt Stav-øy, et navn den fikk på grunn av de mange karakteristiske søyleformasjonene av basalt på øya.
Staffa ligger i de indre Hebridene, 10 km vest for Isle of Mull. Den har et areal på 0,33 km², og det høyeste punktet på øya ligger 42 meter over havet.
Øya er berømt for sine spektakulære geologiske formasjoner, først og fremst grotten Fingal's Cave. Den ble gjort kjent på slutten av 1700-tallet etter et besøk av den britiske naturforskeren sir Joseph Banks. Han og hans reiseselskap lot seg imponere av basaltsøylene på øya, og i særdeleshet av grotten som Banks ga navnet Fingal's Cave. Deres besøk ble etterfulgt av mange prominente personer, blant dem dronning Victoria og komponisten Felix Mendelssohn. Mendelsohns ouverture Die Hebriden brakte ytterligere berømmelse til øya.
Øya eies og ivaretas i dag av National Trust for Scotland.
Geologi
I førhistorisk tid var Staffa dekket av en iskappe som spredte seg fra Skottland forbi de ytre Hebridene og ut i Atlanterhavet. Etter at isen trakk seg tilbake for siste gang for omkring 20 000 år siden var havnivået om lag 125 meter lavere enn i dag. Det er komplisert å estimere hvor kystlinjene gikk etter forrige istid, men det er grunn til å tro at Staffa var en større øy like utenfor kysten av Skottland, som på det tidspunkt inkluderte det som i dag er øya Mull, Iona og Treshnish Islands.
Et stadig stigende havnivå har siden den gang isolert den lille øya. Den er av vulkansk opphav, og består av et fundament av tuff under finkornet basalt fra tertiærtiden, med et tredje lag av basalt lava uten krystallinsk struktur på toppen. Den langsomme avkjølingen av det andre laget har resultert i de spesielle mønstret av basaltsøyler som kan studeres i de mange grottene på øya. Disse søylene har i hovedsak heksagonal form, men kan ha mellom tre og tolv kanter. Lignende formasjoner finnes på Giant's Causeway på Irland, på øya Ulva og ved Ardmeanach på øya Mull.
Geografi
Staffa ligger 10 kilometer vest for Mull, og 9 km nordøst for Iona. Andre naboøyer er i øst er Ulva, Little Colonsay og Gometra. Øya er om lag en kilometer lang i nord-sør retning, og en halv km bred. Kystlinjen er bratt og forrevet, med mange grotter som er gravd ut av regn, strøm og bølger. Det vokser litt gress på toppen av øya, og det er en ferskvannskilde der.
På østkysten ligger grottene Goat Cave og Clamshell Cave. Den siste er 10 meter høy, ca. 6 meter bred og går nærmere 45 meter innover. Like ved Clamshell Cave ligger det lille skjæret Am Buachaille (fra gælisk for «gjeteren», et fløskjær med svært spesielle delvis liggende basaltsøyler. Av andre skjær rundt øya kan nevnes Eilean Dubh i nordvest.
Den mest kjente severdigheten på Staffa er Fingal's Cave. Det er en stor sjøgrotte sør på øya, om lag 25 meter høy og 70 meter lang. Veggene inne i grotten er dekket av hektagonale søyler av basalt. Disse klippeveggene, som gjerne kalles «kolonnaden», inspirerte Felix Mendelssohn til å skrive ouverturen Die Hebriden, som også er kjent som Fingals grotte eller på tysk Fingalshöle. Ouverturen hadde premiere i London i 1830. Grottens opprinnelige navn på gælisk var An Uamh Bhin («den musikalske grotten»), men den ble senere omdøpt og oppkalt etter den legendariske irske krigeren Fionn mac Cumhaill (Finn MacCool) fra 200-tallet.
Plante- og dyreliv
Øyas forholdsvis flate topp er hovedsakelig gressbevokst. Det er en ikke ubetydelig bestand av forvillede kaniner her, og i klippene hekker en del sjøfugler, særlig havhest. De grunne havområdene rundt øya er rike på liv, man ser ofte havert og sjøfugler som havsule, toppskarv, lunde, alke, lomvi og havlire.
Eierskap og beboere
Lite er kjent om Staffa i tidlige tider, det er ingen skriftlige kilder som nevner navnet. Den sikreste indikasjonen på at øya lokalt har vært kjent under dette navnet siden middelalderen er at den sveitsiske byen Stäfa skal ha fått sitt navn av en munk fra Iona som en oppkalling. Staffa var eid av klan MacQarry (som også eide Ulva og hadde eiendommer på Mull) fram til 1777. I 1772 levde det en enkelt familie på Staffa, som hadde et magert utkomme fra den skrinne jorda. Ved begynnelsen av 1800-tallet hadde denne familien forlatt øya, tilsynelatende på grunn av de sterke vinterstormene. Øya har ikke vært bebodd siden. I 1800 var øya eid av Colin MacDonald fra Lochboisdale på South Uist. I løpet av 1900-tallet hadde øya flere private eiere, blant dem Alastair de Watteville, som skrev en bok om øya. I 1986 ble øya gitt til National Trust for Scotland av Jock Elliot jr., som en kreativ måte å markere sin kone Eleanors 60-årsdag. Et takknemlig NTS ga Eleanor Elliot ærestittelen «Steward of Staffa».
Adkomst til Staffa
Man kan besøke Staffa med båtturer fra Fionnphort på Mull, Iona og også fra Oban. Det er mulig og gå i land på øya, under rolige forhold, på en liten enkel brygge like nord for Am Buachaille. Da kan man gå inn i Fingal's Cave og se på fuglelivet fra toppen av øya.
Ørfiskebekken
Ørfiskebekken renner fra innsjøen Ørfiske i Nordmarka på grensa mellom Nittedal og Oslo kommuner. Vannet ble regulert i 1907 gjennom tunnel til Movatn på grunn av behovet for vann til den voksende befolkningen i Kristiania. Vannføringen har dermed til tider vært betydelig redusert. Dette fikk store konsekvenser for Nitedals Krudtværk som hentet vann fra bekken.
Det var sagbruk ved bekken allerede i 1610, og det har også vært kvern/kornmølle her.
Bekken gjør en sving nordover mot Bjertnes før den igjen dreier sørover igjennom Mosenteret. Den ledes under Rv4 før den munner ut i Nitelva ved Sandum.
Melanopolia
Melanopolia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore til store (10-40 millimeter), slanke, mørke trebukker. Antennene er lange, hos hannene gjerne betydelig lengre enn kroppen, det tredje leddet med en dusk av mørke hår. Pronotum har en pigg midt på den avrundede sidekanten. Beina er forholdsvis lange.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Afrika.
Kreisfreie Stadt
Kreisfreie Stadt (norsk: kretsfri by, kretsløs by) er betegnelsen på de største byene i Tyskland som ikke er med i en Landkreis (fylkeskommune), men i stedet ivaretar de tyske fylkesfunksjonene på bynivå omtrent slik Oslo gjør det i Norge. Andre betegnelser på kretsfrie byer i Tyskland omfatter i Baden-Württemberg Stadtkreis, og i Bayern tidligere Kreisunmittelbare Stadt. Også de lavere delstatsoppgavene innen forvaltning og innenrikssaker er overlatt bykommunen i kretsfrie byer. En Oberbürgermeister (overborgermester) i en kretsfri by står i rang på nivå med en krets-ordfører (Landrat).
Nesten alle tyske byer med mer enn 100 000 innbyggere (Grosstädte) er kretsfrie. Også mellomstore byer med 20 – 100 000 innbyggere (Mittelstädte) kan være kretsfrie – den minste kretsfrie byen i Tyskland er Zweibrücken med 34 000 innbyggere, mens den største er München med 1,3 millioner mennesker.
Det er 114 kretsfrie byer i Tyskland (2011). I tallet inngår Aachen, Göttingen, Hannover, Halle og Stuttgart som har noen av rettene til en kretsfri by. Berlin og Hamburg er i tillegg selvstendige delstater også kalt Stadtstaaten (bystater). Delstaten Bremen er annerledes organisert – den er geografisk delt i to og består av to kretsfrie byer – Bremen og Bremerhaven – med samme regulering som andre kretsfrie byer.
Historie
Ordningen med kretsfrie byer startet i Preussen i 1816, selv om noen prosesser der ble reversert i 1817 og 1820, bl.a for storbyen Düsseldorf. I andre halvdel av samme århundre førte derimot industrialiseringen til sterk byvekst og mange prøyssiske byer krevde, og oppnådde, kretsfrihet. I 1875 fikk byer i Preussen med mer enn 30 000 innbyggere som regel innvilget kretsfrihet. I Bayern var det tradisjon for å innvilge mange byer kretsfrihet.
Ordningen med kretsfrie byer (Stadtkreis) ble videreført både i den nazistiske nyorganiseringen i 1935, og i det sovjetisk-okkuperte DDR fra 1952. På 1950-tallet og ikke minst på 1970-tallet ble mange tidligere kretsfrie byer innlemmet i landkretser, og med reformen i Sachsen i 2008 mistet mange byer der sin kretsfrie status og ble innlemmet i landkretser. I nyere tid har også noen byer gått fra å tilhøre landkretser til å bli kretsfrie.
Liste over kretsfrie byer i Tyskland
Følgende 107 tyske byer er kretsfrie (2013), med navn på delstat (andre kolonne) og historisk utvikling av bykommunens innbyggertall:
Andre land
Ungarn har 23 kretsfrie byer, som i status står på linje med de 19 fylkene i landet. I Østerrike og Tsjekkia blir en kretsfri by kalt Statuarstadt. Fra og med Anschluss i 1938 til og med krigens slutt i 1945 ble de østerrikske kretsfrie byene, i likhet med de tyske, kalt Stadtkreis. Sveits har ingen kretsfrie byer, alle kommuner (Gemeinde) er der likestilte og underlagt en kanton, med eneste unntak at byen Basel ikke er en kommune, men en kanton. I Sveits betyr forøvrig ordet Stadtkreis bydel, som er et lavere nivå enn kommunen. I USA er byene i Virginia per definisjon kretsfrie (Independent city), og det er også tre andre byer som er kretsfrie – Baltimore, St. Louis og Carson City i Nevada.
I Norge tilsvarer Oslos status det tyske begrepet Kreisfreie Stadt. Andre lands kretsfrie byer omfatter București (Romania), og mange storbyer i Folkerepublikken Kina har også slik status.
København og Frederiksberg mistet begge sin amtsstatus i 2007-reformen, mens Stockholm mistet sin fylkesstatus i 1968, da den gikk inn i Stockholms län. I Sverige var ellers Göteborg og Malmö kretsfrie til 1990-tallet, med bl.a egen sykehusadministrasjon.
Léonard de Hodémont
Léonard (Collet) de Hodémont (ca. 1575 – 1636) var en komponist fra Fyrstbispedømmet Liège.
Liv og virke
Léonard de Hodémont fikk musikkutdanning ved hjembyens Cathédrale Notre-Dame-et-Saint-Lambert og fra 1595 ved universitetet i Leuven. I 1612 ble han kannik ved Lambertuskatedralen, fra 26. oktober 1616 korleder (Maître de chant), en post han hadde til 25. februar 1633.
Hodémont skrev hovedsakelig kirkemusikk, men også en del verdslig musikk. Stilen hans viser av han var åpen for den nye barokke musikkstilen som var i sin emning i Italia. Hodémont fikk en pregende innflytelse på Fyrstbispedømmet Lièges musikk tidlig på 1600-tallet, spesielt på yngre komponister i miljøet rundt katedralen, som Lambert Pietkin og Henri Dumont, som senere ble kapellmester hos kong Ludvig XIV av Frankrike.
Kavl
En kavl, eller en fløt, blir brukt til å holde fiskeredskaper som garn, line og not flytende. Kavler kan være av tre, bjørkenever, bark, glass, kork eller plast. Fram til rundt 1860 var trekavl det vanlige. Fordi treverk trakk vann, måtte man ta av kavlene hver gang man trakk garnet og tørke dem før de kunne brukes på nytt. Senere ble trekavlene avløst av kavler i glass. Før de runde glasskavlene kom i bruk, hadde kavlene flaskeform. Kuleformen gjør dem sterkere, men det er ikke lett å feste noe til ei kule. Derfor måtte man knytte et nett rundt dem, kalt kavelhue eller kavelhud. Gamle glasskavler har hue av naturtråd som sisal eller hamp, mens de nyere utgavene er laget av nylon. Ideen om å bruke kavler av glass ble først påtenkt av Christopher Faye, en handelsmann bosatt i Bergen. I juni 1843 sendte han brev til Christopher Berg ved Christiania Glasmagasin og foreslo produksjon av en spesiell flasketype som skulle brukes til å holde fiskegarn flytende. De første kavlene ble produsert på Hadeland Glassverk våren 1844. Berg og Faye utviklet produktet videre, og i mars 1845 ønsket Faye å endre på formen på kavlene til «æggformige». Fra 1845–1846 begynte også Aasnæs glassverk å produsere sine egne kavler med en særegen form. Utviklingen foregikk parallelt og glasskavlene fikk mot slutten av 1840-årene den etter hvert den kjente runde formen.
Lignende kavler har vært produsert i mange europeiske land, som Portugal, Frankrike, Storbritannia, Tyskland og Sverige. Etter hvert ble kavlene erstattet av blåser i plast. De siste glasskavlene ble produsert av Flesland Glassverk i 1956. I 1950-årene lå årsproduksjonen på cirka 750,000 kavler.
Garnknytting/-seising, eller kavlbinding, er et av prosjektene i Norges Husflidslags landsomfattende dugnad «Rødlista».
Aegus (s.str.) bigibbosus
Levevis
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.
Utbredelse
Arten er utbredt i Malaysia, Sumatra og Borneo.
Los Yoses
Los Yoses er i dag et velstående område. Her ligger blant annet de to høyhusa Torre Latitud Los Yoses og Torre Los Yoses, ambassadene til Italia, Chile og Venezuela, såvel som det norske honorære konsulatet.
Boksing under Stillehavslekene 1971
Boksing under Stillehavslekene 1971. Boksing var en av flere sporter som var med i de fjerde Stillehavslekene som ble arrangert i Papeete i Fransk Polynesia i perioden 25. august til 5. september 1971. Det var fjerde gangen som boksing var med på programmet i stillehavslekene. Det ble konkurrert i elleve vektklasser, kun for menn. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. Vest-Samoa ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Papua Ny-Guinea med tre.
Natalimyzidae
Natalimyzidae er en liten familie av middelsstore til store, kraftige fluer som lever ved havet.
Ringed Nunatak
Ringed Nunatak er en liten, men lett kjennelig nunatak som ligger i isfallet ved toppen av Gatlinbreen i Cumulus Hills i Antarktis. Den fikk dette navnet av Texas Tech Shackleton Glacier Expedition (1964–65) fordi en morenering fullstendig omslutter nunataken.
Natalimyzidae
Levevis
Artene lever på gressmark, gjerne i litt høytliggende områder. De voksne fluene har oftest blitt funnet i tørketiden (vinteren). Larvene lever på råtnende gress der de trolig skraper i seg mikroflora som vokser på gresset.
Utbredelse
Denne gruppen er mest artsrik i Sør-Afrika, men har blitt funnet så langt nord som Kenya og Nigeria.
Exaudita
Exaudita er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Venezuela.
Den utilgjengelige pol-stasjonen
Den utilgjengelige pol-stasjonen (Полюс недоступности) er en nå nedlagt sovjetisk forskningsstasjon i Antarktis på den «Utilgjengelige pol» (Det stedet i Antarktis som ligger lengst fra noe Verdenshav) slik som det var definert i 1958 da stasjonen ble opprettet. Senere definisjoner har gitt andre beliggenheter denne betegnelsen, men alle relativt nær dette stedet. Stasjonen utførte meteorologiske observasjoner fra 14. til 26. desember 1958. Ved denne utilgjengelige pol er det registrert den laveste årlige gjennomsnittstemperatur på.
Stasjonen ligger 878 km fra Sydpolen, og om lag 600 km fra Sovetskaya. Det ligger på om lag 3 800 moh. Den ble nådd 14. desember 1958 av et 18-manns lag fra den 3. russiske antarktisekspedisjonen. Etter WMO er den betegnet som nr. 89550.
Historie
Utstyr og personell ble tranportert med en traktorkolonne fra den 3, sovjetiske antarktiske ekspedisjonen. Stasjonen hadde en hytte som rommet fire personer, et radioskur og en hytte med elektrisk generator. Disse bygningene var blitt bygget på traktorene som ble brukt til transporten og de tjente som boligkvarter. Etter at hyttene var på plass ble det anlagt en flystripe og et Lisunov Li-2 fly (en russiskbygget DC-3) landet der den 18. desember 1958. Utposten ble forsynt med en dieseldreven generator og en radiosender. Den 26. desember ble dene utposten forlatt for godt. Fire forskere ble fløyet ut og de gjenværede 14 returnerte med traktorene. Stasjonen ble betraktet å være for langt fra andre forskningstasjoner for å kunne benyttes som sikker for permanent drift. Den ble forlatt for å brukes til fremtidige kort-tids besøk.
Den amerikanske Dronning Maud antarktiske overland kryssning nådde den utilgjengelige pol fra Amundsen–Scott Syd Pol stasjon den  27. januar 1965. Mannskapet ble fløyet ut med C130 den 1. februar. Den 15. desember 1965 kom et nytt amerikansk mannskap med et annet Hercules-fly for å ta observasjoner, sette istand sine snowmoniler og fortsette kryssingen av Antarktis i en zig-zag rute til den nye stasjon på Polarplatået som de nådde 29. januar..
Den 19. januar 2007 kom det britiske Team N2i som de første til Den utilgjengelige Pol  uten mekansk støtte, på ski og ved hjelp av spesial-konstruerte drager.
Den 27. desember 2011 i forbindelse med Antarctica Legacy Crossing nådde. Sebastian Copeland og Eric McNair-Landry Den utilgjengelige pol til fots, med ski og drager fra Novolazarevskaya stasjon underveis på deres øst-vest kryssing tvers over Antarktis en reise på 5 100 km
Historisk sted
Ved stasjonsbygningen er det reist en statue av Vladimir Lenin. Likevel, I 2007 var denne nærmest nedsnødd, bare hodet var synlig.. etter russisk forslag fremmet på et møte i rådet for Antarktistraktaten, er de begravde bygninger og statuen av l Lenin samen med en plakett til minne om den russiske erobring av Den utilgjengelige Pol i 1958, blitt erklært som et av de historiske steder og kulturminner i Antarktis (HSM 4).
Boksing under Stillehavslekene 1971
Eksterne lenker
Stillehavslekene 1971
Snorre Vikdal
Snorre Kristian Vikdal (født 3. april 1971 i Narvik) er en norsk psykomotorisk fysioterapeut, redaktør, journalist og forfatter, bosatt i Trondheim fra 1981. Han er tidligere eliteserie-spiller i håndball for Wing.
Vikdal ble utdannet fysioterapeut i 1996, og videreutdannet til psykomotorisk fysioterapeut i perioden 2001-04. han jobber ved Heimdal Medisinske Senter i Trondheim.
Han var med å starte UFF (Unge Fysioterapeuters Fellesskap) i 2002. Organisasjonen jobbet for å endre driftstilskuddsordningen, få bedre kjøpe- og leievilkår, og bekjempe arbeidsledigheten blant unge fysioterapeuter. Han sluttet som leder i 2006.
Vikdal gikk i 2012 inn i politikken for Trondheim Venstre der han ble politisk nestleder fram til 2014. Han ble valgt inn i bystyret i Trondheim i 2015 som 4. vara for Venstre.