cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Touchmetoden
Historie
Metoden vakte oppsikt da McGurrin vant en overlegen seier i en maskinskrivekonkurranse i Cincinnati den 25. juli 1888. Etter store avisoppslag ble metoden raskt svært utbredt.
Fred. E. Reymert
Han var aktivt med i kommunalt arbeid, blant annet som ordfører i 1892. Som ordfører var han med på å initiere kommunens kjøp av det viktige friluftsområdet Furulunden. Han var også aktivt med i ledelsen av Mandals Sparebank. Han hadde stort engasjement for Mandal sykehus, der han satt i styret i hele 45 år.
Hans etterslekt stammer fra sønnen Fredrik Kristoffer Reymert (1878–1955), som var gårdbruker i Eidsberg i Østfold. Reymertgården i Mandal er fremdeles i etterslektens eie.
Touchmetoden
Alternative metoder
Den mest utbredte alternative metoden for maskinskriving er «Lete, finne, trykke», eller tofinger-metoden. Dette går mye langsommere, fordi man da er nødt til å bruke synet til å lete opp tastene i stedet for å støtte seg på den innlærte posisjonen for hver enkelt tast. Dessuten medfører bruken av to fingre større belastning for skjelett og muskler dersom man skriver mye, ettersom denne skrivemetoden medfører langt større håndbevegelser og en mindre gunstig sittestilling.
Hjelpemidler for å lære seg touchmetoden
Det finnes en lang rekke dataprogrammer for bidra til å lette prosessen med å lære inn og automatisere plasseringen av tastene på tastaturet, og for å oppøve hastigheten og nøyaktigheten i touch-skrivingen.
Bones
Bones er en amerikansk drama- og krimserie som har gått på Fox Network siden 2005. Den er basert på bøkene om «dr. Temperance Brennan», skrevet av rettsantropologen Kathy Reichs. Serien handler om dr. Brennan (Emily Deschanel) og agent Booth (David Boreanaz) som er partnere. Booth jobber for FBI, og dr. Brennan jobber for det fiktive rettsmedisinske instituttet «The Jeffersonian» i Washington, D.C. De jobber sammen for å løse mordsaker, der bein og skjelett spiller en sentral rolle.
I Norge blir serien vist på TV3.
Premiss
Premisset for tv-programmet er en allianse mellom rettsantropolog Dr. Temperance «Bones» Brennan og FBI spesial agent Seeley Booth. Brennan er hovedpersonen og teamleder for det fiktive Jeffersonian Institute Medico-Legal Lab, en føderal institusjon som samarbeider med FBI, noe som speiler det virkelige forholdet mellom FBI og Smithsonian Institution. Med handlingen satt i Washington, D.C., handler serien om å løse føderale saker med menneskelige levninger av mulige drapsofre. Dr. Brennan og laget står for den vitenskapelige delen, mens Booth og FBI står klare med etterforsknings taktikker. I tillegg til de potensielle drapssakene utforsker serien også bakgrunnene til sine hovedkarakterer. En viktig forskjell mellom Booth og dr. Brennan er deres uenighet om vitenskap og tro. Brennan argumenterer for vitenskap, bevis og ateisme, mens Booth argumenterer for tro, Gud og det uforklarte. (VIKTIG: Booth følger bevisene og vitenskapen i sakene).
Barneklinikken (Ullevål universitetssykehus)
Barneklinikken (tidligere Barnesenteret) er en del av kvinne-barn-divisjonen ved Ullevål universitetssykehus. Den er den største og en av de mest spesialiserte pediatriske behandlingsinstitusjoner i Norge, og omfatter akuttmottak for barn, generell barnemedisin, barnekirurgi samt intensivbehandling av nyfødte og større barn.
Barneklinikken holder til i en egen bygning på sykehusområdet, som ble åpnet i 1998. Den ligger rett ved siden av Kvinneklinikken, og de to klinikkene er forbundet gjennom glassbroer.
Det arbeider omkring 75 leger (hvorav 45 overleger og 25 med doktorgrad) og 350 sykepleiere ved Barneklinikken, og stillingene ved senteret er meget ettertraktet. I 2004 ble det innlagt 7 925 pasienter (barnemedisin: 4 500, barnekirurgi: 2 200, barneintensiv: 1 225, hvorav 850 nyfødte og 375 større barn) og foretatt omkring 20 000 polikliniske konsultasjoner. Til Barneklinikkens oppgaver hører også forskning og undervisning av medisinstudenter, og det er fire medisinprofessorer og et antall andre i universitetsstillinger tilknyttet Barneklinikken, som utgjør en enhet ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Klinikkstruktur
1. januar 2007 ble det tidligere Barnesenteret, som var en løsere sammenslutning av tre avdelinger, omdannet til en klinikk, Barneklinikken. Klinikksjef er Jens Grøgaard.
Avdelinger
I tillegg omfatter Barnesenteret Lærings- og mestringssenteret og Sykehusskolen.
NRK-serie om Barnesenteret
I begynnelsen av 2006 sendte NRK1 en dokumentarserie (Avd. barn) for barn i seks deler om Barnesenteret ved Ullevål universitetssykehus. Barn som er under behandling ved Barnesenteret fortalte selv sine historier og om livet på sykehuset. Opptakene var gjort gjennom et år.
I januar 2006 mottok Barnesenteret ved Ullevål universitetssykehus også NRKs årlige Blånissepris, som gis organisasjoner eller enkeltpersoner «som arbeider for å styrke barn i håp og tro om et bedre liv».
Tyvhumle
Hos tyvhumle, latin: Bombus wurfleini, er dronningene store og kraftige, mens arbeiderne er klart mye mindre. Tyvhumlen har svært kort tunge. Den korte tunga gjør at den biter hull i kronrørene eller andre blomsterdeler og «stjeler» nektaren ut bakvegen. Slike besøk bidrar sjelden til pollinering av blomstene og er derfor å anse som tjuveri fra plantas synspunkt; nektaren er jo «betaling» for utførte tjenester, dvs. pollenfrakt. Denne humlearten har fått sitt norske navn etter denne atferden, men det er også andre humlearter som bedriver slikt tjuveri – enten primært (lager hull) eller sekundært (benytter ekisterende hull).
Til å bite hull i blomstene har tyvhumla svært kraftige kjever, som skiller seg klart fra de øvrige humleartene. Tyvhumla blir ofte observert i store mengder på tyrihjelm og på hagestormhatt mfl. (ulike arter av Aconitum), hvor den biter hull i hjelmen og finner veg inn til nektariene. Andre humlearter kan så benytte disse hullene til å hente nektar.
Kjennetegn
Tyvhumla har sort pels og orangerød bakkroppsspiss. Det er en klar størrelsesforskjell på dronninger og arbeidere. På nært hold og under lupe ser man lett de kraftige kjevene (mandiblene).
Bolet
Bolene kan bli store og ligger under bakken. Gjerne mellom steiner.
Utbredelse
Hele Norge nord til og med Nordland.
Vefsnfjorden
Vefsnfjorden (sørsamisk: Vaapstenvoene) er en fjord på Helgeland i Nordland fylke, med en lengde på om lag 50–60 kilometer. Fjorden begynner ved Tjøtta på sørsiden av Alstenøya og møter Leirfjorden ved Sundøy før den løper videre innover til Mosjøen. De ytre deler av fjorden kalles også for Sørfjorden.
Noen av de største elvene som renner ut i Vefsnfjorden er Vefsna, Fusta og Drevjo. Alle tre elvene er tradisjonelt gode lakseelver, men er nå infisert av lakseparasitten Gyrodactylus salaris.
Utslipp fra aluminiumsverket i Mosjøen har ført til at de indre deler av fjorden er forurenset. PAH i bunnsedimentene gjør at det ikke anbefales å spise skjell fanget i fjorden (2002). Overgang til ny teknologi ved aluminiumsverket gjør at man forventer at fjorden skal friskmeldes i løpet av noen år.
Solrun Williksen
Solrun Williksen (født 22. juni 1940) var professor emeritus i sosialantropologi ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Hun er dr.polit. ved Universitetet i Oslo fra 1992 med avhandlingen Fijians in Business.
Williksen var i 1990-årene ansatt som førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo. Senere kom hun til NTNU. Hun har særlig forsket på Fiji og andre steder i Polynesia.
Barra do Jacaré
Barra do Jacaré er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Målvakt
En målvakt, også kalt målmann, goalkeeper, goalie eller bare keeper, er en lagsportsutøver som forsvarer et mål for å hindre at det andre laget tar poeng. Det brukes målvakt i de fleste ballsporter, for eksempel i fotball, håndball, bandy og vannpolo, og en del andre sporter, blant annet ishockey.
Det finnes ofte spesielle regler for målvakten som ikke gjelder de andre spillerne, hovedsakelig for å beskytte målvakten, som har en utsatt posisjon på laget. I noen sporter, som ishockey, må målvakten ha på seg spesielt beskyttelsesutstyr for å beskytte kroppen mot spilleobjektet (ballen, pucken, e.l.).
Melanippe
Melanippe (gresk: Μελανίππη, «svart hest») kan i gresk mytologi refererer til følgende figurer:
Målvakt
Bandy
I bandy er målvakten den eneste spilleren som ikke bærer kølle, og han kan dermed aldri skåre mål. Han får imidlertid, som den eneste, lov til å ta ballen med hendene, dette kun innenfor en avmerket radius på 17 meter fra målet. Målvakten får også kaste ballen, både dersom han fanger den under spillets gang, og når ballen har blitt skutt over kortlinjen av det angripende lag. Målvakten i bandy har noe mer beskyttelsesutstyr enn utespillerne.
Håndball
Målvakten i håndball har sine spesielle rettigheter innenfor 6 metersmerket. En god målvakt er fokuseret, modig, smidig og har gode reaksjonsevner.
Ishockey
Målvakten i ishockey har mer verneutstyr på seg, på grunn av at han ofte blir truffet av pucken. Det gjelder noen spesielle regler for målvakten, han kan for eksempel holde pucken med hendene for å stoppe spillet.
Haskell Curry
Haskell Brooks Curry (født 12. september 1900, død 1. september 1982) var en amerikansk matematiker og logiker. Curry er best kjent for sitt arbeid innenfor kombinatorisk logikk, Currys paradoks og Curry–Howard-korrespondansen. Selv om de første tankene og konseptene rundt kombinatorisk logikk ble utviklet av Moses Schönfinkel, ble mesteparten utviklet i etterkant av Curry. To programmeringsspråk er kalt opp etter ham, og flere er inspirert av ham, Haskell og Curry. Konseptet med currying, eller delvise funksjoner, er også oppkalt etter ham.
Liv
Curry ble født 12. september 1900 i Millis i Massachusetts av foreldrene Samuel Silas Curry og Anna Baright Curry, som sammen drev en skole for taleteknikk. I 1928, før han flyttet til Göttingen, giftet Curry seg med Mary Virginia Wheatley. Paret levde i Tyskland mens Curry fullførte hans avhandling. I 1929 flyttet de tilbake til State College, Pennsylvania hvor Curry tok en stilling ved Penn State College. De hadde to barn sammen, Anne Wright Curry (27. juli 1930) og Robert Wheatley Curry (6. juli 1934). Curry forble i Penn State de neste 37 årene. I sitt arbeid reiste han til Amsterdam i 1966 men returnerte igjen til Penn State når hans andre volum av avhandlingen om kombinatorisk logikk var ferdig i 1970.
Haskell Curry døde 1. september 1982, 81 år gammel.
Utdanning og arbeid
I 1916 startet han på Universitetet i Harvard for å studere medisin, men byttet til matematikk rett før avgangseksamen i 1920. Etter to år med studier innenfor eletroteknikk hos MIT returnerte Curry til Harvard for å studere fysikk som han to år senere tok han en master i. Currys interesse i matematikk tok først av da han leste Principia Mathematica av Alfred North Whitehead og Bertrand Russell. Boken prøvde å grunne matematikk i symbolsk logikk.
I sitt arbeid for doktoravhandling ønsket hans lærer, George Birkhoff, at Curry skulle fokusere på differensialligninger. Fra Curry sin side skiftet dette fokuset kontinuerlig over til logikk. I 1927, som lærer på Universitetet i Princeton, kom Curry over verkene til Moses Schönfinkel i kombinatorisk logikk. Schönfinkels arbeid hadde allerede innebåret mye av det Curry for tiden studerte og som konsekvens av dette valgte han å flytte til Tyskland for å studere kombinatorisk logikk videre sammen med Heinrich Behmann og Paul Bernays, begge kjente med Schönfinkel arbeid.
Curry brukte ett år fra 1931 til 1932 i Universitetet i Chicago under United States National Research Council og ett år fra 1938 til 1939 hos Institute for Advanced Study ved Princeton. I 1942 tok Curry permisjon for å jobbe med anvendt matematikk som bidrag til USAs innsats i andre verdenskrig. Rett etter krigen begynte han å jobbe i ett år med ENIAC-prosjektet, som skulle skapte verdens første universell datamaskin. Curry trakk seg vekk fra State College i 1966 da han fikk tilbud om en stilling som professor i matematikk ved Universitetet i Amsterdan for så å returnere igjen i 1970 når hans arbeid med andre og siste volum om kombinatorisk logikk var ferdig.
Tromsø 2018
Tromsø 2018 AS (samisk: Romsa 2018) var navnet på den organisasjonen som utarbeidet Tromsøs søknad om Vinter-OL 2018, som de var planlagt arrangert i perioden 16. februar – 4. mars 2018.
Haskell Curry
Forskning
Hovedfokuset i Curry sitt arbeid var å bevise at kombinatorisk logikk kunne danne et grunnlag for matematikk. Mot slutten av 1933 lærte han om Kleene–Rosser-paradokset gjennom en korrespondanse med John Rosser. Paradokset som var utviklet av Rosser selv, sammen med Stephen Kleene, hadde bevist en inkonsistens i flere formelle systemer – inkludert lambdakalkyle og Curry sitt system. På trass av dette ga han ikke opp og kommenterte med at han "ikke ville løpe vekk fra paradokser".
Tromsø 2018
Tromsø kommune var initiativtaker til denne satsningen, som i starten jobbet mot Vinter-OL 2014. Da het organisasjonen Tromsø 2014. Tromsø 2014 fikk 6. januar 2004 et betinget ja fra Idrettsstyret i NIF til å gå videre med søknadsprosessen sin. I juni 2005 besluttet imidlertid Idrettsstyret at Tromsø ikke skulle søke for 2014.
Haskell Curry
Forskning
Med det fokuset innenfor kombinatorisk logikk etablerte Curry seg som en gründer og autoritet gjennom hele karieeren sin. Kombinatorisk logikk er blant annet fundamentet i funksjonelle programmeringsspråk. Kraften og omfanget av kombinatorisk logikk likedan det av lambdakalkylen utviklet av Alonzo Church.
Laurier Avenue Bridge
Laurier Avenue Bridge er en bro i Ottawa, Canada. Den fører Laurier Avenue over Rideau Canal og også Colonel By Drive og Queen Elizabeth Driveway. De grønne stålbuene gjør broen til en av de mest gjenkjennelige i Ottawa. Mange av arrangementene under Winterlude blir avholdt rundt broen, og er en vanlig bakgrunn for bilder av skøyteløpere på kanalen. Inngangen fra sør til Canadas forsvarsdepartement befinner seg på den østlige delen av broen.
Tromsø 2018
Arbeidet med OL til Tromsø fortsatte til tross for dette. Organisasjonen byttet navn til Tromsø 2018, og formannskapet i Tromsø kommune besluttet 3. oktober 2005 at Tromsø skulle søke om Vinter-OL 2018. I Norge var det tre arrangører som konkurrerte om å bli Norges søkerkandidat; Tromsø konkurrerte mot Trondheim og Lillehammer/Oslo. Den 30. mars 2007 besluttet Idrettsstyret ved NIF at Tromsø skulle bli Norges kandidat.
Magdalene-vaskeriene
De ble opprinnelig etablert i Storbritannia på 1800-tallet for å rehabilitere prostituerte kvinner. I Irland ble mandatet utvidet til også å omfatte ugifte mødre, utviklingshemmede, alkoholikere, jenter som hadde blitt voldtatt, utsatt for incest, jenter som ble vurdert som å være for vakre eller for flørtete, og som derfor sto i fare for å «havne i synd» ved å bli seksuelt aktive. Også jenter under offentlig omsorg, i institusjoner drevet av kirka eller staten, ble ofte sendt til vaskeriene. Jentene kunne bli henvist dit av en prest, en nonne eller et familiemedlem. De ble tvunget til hardt arbeid, uten betaling eller fritid, og hadde ikke mulighet til å nekte å jobbe eller forlate stedet.
Laurier Avenue Bridge
Den første broen på stedet ble bygget i 1872. Den nåværende broen med fire kjørefelt ble opprinnelig bygget i 1900 og ble forlenget mot øst i 1945. Den ble opprinnelig driftet av National Capital Commission, men i 1996 ble den og Mackenzie King Bridge overlevert til byen da NCC ikke hadde tilstrekkelig midler for nødvendig vedlikehold. I 2001 ble broen utvidet og utbedret. Område som blir benyttet ble utvidet med 50% noe som tillater videre kjørefelt, egne sykkelfelt, og mye breiere fortau. Området rundt broen ble også forskjønnet med landskapspleie og nye trapper opp til broen.
Tromsø 2018
Avstemningen ble gjort i to runder - Trondheim gikk ikke videre fra første runde, og i andre runde vant Tromsø med syv stemmer mot Oslo/Lillehammers seks stemmer. Nylig påtroppende idrettspresident Odd-Roar Thorsens dobbeltstemme avgjorde dermed avstemningen. Ved det påfølgende valg av nytt idrettsstyre, innstilte valgkomiteen på at samtlige som hadde stemt for Tromsø skulle kastes.
Norges idrettsforbund valgte 6. oktober 2008 å trekke OL-søknaden med begrunnelse at det ville ta et samfunnsansvar. Bakgrunnen var at Det Norske Veritas' kvalitetssikring av OL-søknaden viste at kostnadene ved et OL i Tromsø ville ligge på vel 19 milliarder kroner netto.
Tromsø 2018 slet med oppslutningen i det norske folk. I en nasjonal meningsmåling gjort av Norstat AS en uke før Veritas-rapporten ble framlagt og som er gjengitt i sluttrapporten om Tromsø 2018 sa 60 prosent av de spurte at de var mot at Tromsø eller Nord-Norge skal søke om et OL-arrangement.
Mew
Ordet Mew kan ha flere betydninger:
Forkortelsen MEW kan stå for:
Fylkesvei 806 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 806 i de følgende fylkene:
Kjetil Mjøsund
Kjetil Mjøsund (født 6. september 1967 i Namsos) er en norsk offentlig tjenestemann.
Han var medlem av Namsos kommunestyre for Arbeiderpartiet i to perioder, i den siste som leder av Arbeiderpartiets gruppe. Han var også leder i Namsos Arbeiderparti. Han arbeidet som politioverkonstabel i Namsos før han var politisk rådgiver for statsråd Hanne Harlem i Justis- og politidepartementet i den første Stoltenberg-regjeringen 2000–2001.
Mjøsund var lensmann i Oppdal lensmannsdistrikt 2001–2002, politiinspektør i Politidirektoratet 2002–2004, lensmann i Stjørdal lensmannsdistrikt 2004–2009 og vikarierende politisk rådgiver for statsråd Knut Storberget i Justis- og politidepartementet i 2009. I 2009 gikk han tilbake til Politidirektoratet, hvor han i 2011 ble sjef for etatledelsesseksjonen. Fra 2014 til 2015 var han eierskapsjef i Trondheim kommune, før han i august 2015 ble rådmann i Klæbu kommune. I 2019 ble han ansatt som klinikkleder for medisin og rehabilitering ved Sykehuset Levanger og Sykehuset Namsos i Helse Nord-Trøndelag.
Kjetil Mjøsund har utdanning fra Politihøgskolen, i tillegg til økonomi og ledelse fra BI. Samt en mastergrad i Knowledge and Innovation management fra Copenhagen Buisness School and University of Copenhagen.
Jacqueline Seifriedsberger
Jacqueline Seifriedsberger (født 20. januar 1991 i Ried im Innkreis) er en østerriksk skihopper som representerer SC Waldzell.
Hun debuterte internasjonalt med 11.-plass (av 39 deltakere) i et FIS-renn (sommer) i Bischofshofen 13. august 2003. I kontinentalcupen har hun vunnet ett renn i sommercupen, i Pöhla 15. august 2007. I vintercupen er hennes beste plassering 2.-plass i Villach 14. januar 2007 og i Zaō 8. mars 2008. Sammenlagt i kontinentalcupen ble hun nummer 3 i sesongen 2007-08.
Pål Lydersen
Pål Lydersen (født 10. september 1965) er en norsk tidligere fotballspiller fra Kristiansand.
Alpelue
Alpelue, også kalt baskerlue eller bare basker, er ei myk lue som er lagd av ull, har flat, rund pull og mangler lueskygge eller brem. Betegnelsene «alpelue» og «baskerlue» henger sammen med regionale draktskikker hos baskerne på begge sider av Pyreneene og brukes om hverandre i Norge, men alpelua, oppkalt etter de blå uniformsluene til franske alpejegere (Chasseurs Alpins fra 1889), var opprinnelig litt videre enn baskerluene.
Jacqueline Seifriedsberger
Under VM på ski 2017 i Lahtis tok hun sølv i mikslagkonkurransen sammen med Daniela Iraschko-Stolz, Michael Hayböck og Stefan Kraft.
Alpelue
Luetypen er den samme som den historiske baretten, en praktisk, varm og svalende bonde- og gjeterlue i regnavstøtende ullfilt som var lett og billig å lage. Store, flate baretter ble populære i Europa på 1500-tallet. Luetypen utviklet seg tidlig på 1900-tallet til tettsittende bereter, uniformsluer som etter første verdenskrig har blitt vanlig for soldater og politifolk over hele verden.
Pål Lydersen
Han spilte som forsvarsspiller for Start i 1985-91 og 94-97. I 1991 gikk han til Arsenal, men fikk ikke mer enn 16 kamper på tre sesonger. Noen år senere ble det avdekket en korrupsjonssak der Arsenals manager George Graham hadde mottatt £ 425.000 fra fotballagent Rune Hauge i forbindelse med overgangene til Lydersen og danske John "Faxe" Jensen.. Graham ble utestengt fra all fotball i ett år, mens Hauge ble utestengt som agent på livstid, en dom som senere ble omgjort til to år. Dommen fikk ingen konsekvenser for Lydersen eller "Faxe".
Tory (historisk britisk parti)
Tory er et historisk britisk parti i Storbritannia, først under kongedømmet England, deretter kongedømmet Storbritannia, fra 1600-tallet og fram til tidlig på 1800-tallet. Betegnelsen «tory» var i begynnelsen et nedsettende økenavn benyttet av politiske motstandere. Som betegnelse på en politisk gruppering og deretter et politisk parti i England dukker det opp tidligste i 1679 under striden om den katolske prins Jakob, hertug av York skulle utelukkes fra tronefølgen til den engelske trone.
Pål Lydersen
Lydersen var senere på et kort utlån til Sturm Graz hvor han heller ikke fikk mye spilletid. I 1997 gikk han til Molde der han spilte tre sesonger mens han bodde og trente i Kristiansand og pendlet til alle Moldes kamper. Han la opp etter 1999-sesongen.
Mark Greenway
Mark «Barney» Greenway (født 13. juli 1969 i byen Kettering i England) er en britisk grindcore-vokalist, som har vært medlem av Benediction, Extreme Noise Terror og Napalm Death. Han er mest kjent for sitt dype growl (han benytter en stemme-prosessor for å oppnå sin unike sound) og sitt livlige sceneshow. Hans vokale inspirasjon kommer fra Kam Lee og fra bandet Mantas, som senere ble til Death. Han er også kjent som en tilhenger av PETA, og han har vært vegetarianer siden han var 14. Han har også uttrykt anti-konservative og anti-fascistiske synspunkter, og uttrykker ofte sine synspunkter fra scenen under Napalm Deaths konserter.
I tiden han var ute av Napalm Death, i 1998, startet Greenway et band kalt «Nothing but Contempt» med Cancers trommeslager Carl Stokes. Etter at Stokes forlot N.B.C. ble Danny Herrera bandets trommemann. Men Greenway returnerte likevel til Napalm Death, og Nothing but Contempt ble lagt til side.
Greenway har uttalt at hans tilnavn «Barney» stammer fra en tid hvor han pleide å drikke mye alkohol. Han ble så full at hvis han gikk noe sted som helst, ville han kollidere med alt mulig. På grunn av denne oppførselen ble han kalt «Rubble», som ble endret til «Barney Rubble» og deretter bare «Barney».
Alpelue
Masseproduksjon av enkle, svarte alpeluer begynte i Spania og Frankrike på 1800-tallet, og luene forbindes fortsatt ofte med disse landene. Baskerluer har siden blitt både moteplagg og ikonisk og stereotypisk kjennetegn for fattige kunstnere, franske bønder, motebevisste bohemer, intellektuelle kulturfolk, sofistikerte feminister, revolusjonære aktivister og andre grupper.
Tory (historisk britisk parti)
Tilhengerne av å utelukke en katolsk pretender ble karakterisert som Whig av deres politiske motstandere, toryene. I navnet Tory lå en skjult anklage om katolske tilbøyeligheter, noe som for de fleste engelskmenn var jevngodt med landsforræderi. Etter 1689 ble Tory navnet på et britisk politisk parti som varte fram til ca. 1830 da det ble avløst av det konservative parti. I amerikansk historie betegnet Tory etter 1769 de kolonister som forble lojale til den britiske monarken.
Mark Greenway
Greenway er også en fan av Aston Villa F.C.
Alpelue
Historie
Alpeluer er en videreføring av de brede barettene, flate luer som var utbredt som moteplagg i Europa sist på 1400-tallet og gjennom hele 1500-tallet. Myke, varme baskeluer ble tradisjonelt brukt av baskerne i Nord-Spania, mens alpeluer var i bruk som uniformslue for blant andre franske alpejegere. Myke alpeluer var dessuten en del av det tradisjonelle arbeidsantrekket for bønder og gjetere i blant annet Spania og Frankrike. Alpeluer ble på slutten av 1800-tallet også populære blant kunstnere og akademikere i Paris og andre steder. Fra 1920-tallet ble modellen til alminnelig sports- og fritidslue både for kvinner og menn, og ble fra 1930-tallet også et moteplagg i Norge, ofte med et ungdommelig, kunstnerisk og akademisk preg. Alpeluer er siden særlig blitt brukt i form av militære bereter, små, runde, myke uniformsluer som er vanlige i de fleste land.
Tory (historisk britisk parti)
Etymologi
Den politiske grupperingen som var lojal til arvefølgen i England, aksepterte en framtidig katolsk konge i form av prins Jakob, hertug av York. Deres motstandere, whigene, betegnet dem nedsettende som irske katolsk røverbander: fra irsk toruighe, «fredløs», særlig en som ranet eller plyndret, et ord som igjen var avledet fra gammelirsk toirighim, «forfølge», beslektet med toracht, «forfølgelse». Denne betegnelse er dokumentert tilbake til 1566. Etter 1646 framsto det som en nedsettende betegnelse for irske katolikker som hadde tapt retten til sine jordbruksområder (og hvor en del av dem ble fredløse overfallsmenn). En gang rundt 1680 ble det benyttet av Exclusioners, de som utelukket den katolske hertugen av York som betegnelse på de som aksepterte hertugen som framtidig konge.
Alpelue
Historie
Alpeluer er ofte av tovet ull eller filt, men kan også strikkes og hekles. I dag er store, fargerike alpeluer med stilk eller dusk igjen noe brukt som moteplagg for kvinner.
Tory (historisk britisk parti)
Etymologi
Som svar kalte toriene kongens motstandere «whiger», som var en betegnelse på presbyterianske, skotske krøttertyver. Begge gruppene omtalte hverandre ut fra det som ble oppfattet som religiøse avvik og med assosiasjoner av landsforræderi. Toryene skulle imidlertid likevel etter hvert bli assosiert med den etablerte anglikanske kirke.
Alpelue
Eksterne lenker
Baskermössa
Tory (historisk britisk parti)
Etymologi
Som politisk bevegelse sto toryene for en konservativ bevegelse i den forstand at de hadde preferanse for å bevare det bestående og var motstandere av radikale endringer av samfunnet. Begrepet Tory ble erstattet av konservativ, selv om man den dag i dag kan finne betegnelsen Tory på adelen og overklassen. Som moderne politisk tradisjon i England kan konservatisme spores tilbake til Edmund Burkes motstand av den franske revolusjon (1790), men begrepet «konservativ» ble aldri benyttet av Bruke selv. Det ble gitt av hans franske tilhengere som François-René de Chateaubriand, som kalte sitt magasin som forsvarte gjeninnføringen av geistlige og politiske styret fra før revolusjonen, Le Conservateur. I England som betegnelse på en politisk fraksjon dukket første gang opp i en usignert artikkel i Quarterly Review, datert 1830, muligens av John Wilson Croker. En gang rundt 1843 ble Tory erstattet av konservativ.
Innledende oversikt
De første toryene oppsto i 1678 i England da denne politiske grupperingen motsatte seg lovforslaget Exclusion Bill som ville utelukke kongens bror, Jakop, hertugen av York, fra å arve tronen på det grunnlag at han var katolikk. Dette partiet eksisterte kun som en organisert politisk enhet tidlig på 1760-tallet, skjønt betegnelsen ble også benyttet som en selvbeskrivelse av en del politiske skribenter. Noen få tiår senere oppsto et nytt Tory-parti som steg til å etablere et grep om regjeringen mellom 1783 og 1830 hvor William Pitt den yngre ble etterfulgt av Robert Jenkinson, 2. jarl av Liverpool.
Jarlen av Liverpool ble etterfulgt av toryen Arthur Wellesley, 1. hertug av Wellington, og i hans tid ble begrensinger for katolikker i det britiske samfunnet til sist opphevet (den katolske emansipasjon), hovedsakelig grunnet valget av Daniel O'Connell, katolsk parlamentsmedlem fra Irland. Da whigene til sist fikk kontroll over regjeringen, fikk de reformert systemet med råtne valgkretser eller lomme-valgkretser (ettersom den var «i lomma på» en person) som til da hadde vært kontrollert av toryene. Gjennom reformloven av 1832 ble mange av disse fjernet, og de siste forsvant i 1867. I valget som fulgte ble rekken med toryen redusert til 180 parlamentsmedlemmer. Imidlertid var det ytterligere en statsminister fra toryene etter dette: Robert Peel. Peels etablering av «Tamworth-manifestet» førte til at begrepet «konservativ» begynte å bli benyttet. Tamworth refererte til Peels valgkrets, hvor han ikke hadde noen konkurranse i 1834, og han ble valgt som den eneste kandidaten. Peel tilhørte ikke den aristokratiske godseieradelen, men industriborgerskapet. I henhold til Peels konservative filosofi skulle man reformere det dårlige i systemet, men ta vare på det gode. Fra da av har Peels administrasjon blitt omtalt som «konservativ», snarere enn «tory». Peel mistet mange av sine tilhengere da han opphevet kornlovene, noe som førte til at Tory-partiet brøt sammen i ulike fraksjoner. En fraksjon, ledet av jarlen av Derby og Benjamin Disraeli, overlevde for å bli til det moderne konservative partiet i Storbritannia, tilsvarende det norske konservative partiet Høyre.
Tiden forut
Det første Tory-partiet kan spore sine prinsipper og politikk, ikke til dens organisasjon, men til den engelske borgerkrigen som delte England mellom rojalistene (eller «Cavalier»), som støttet kong Karl I av England, og tilhengerne av det lange parlamentet som ble dannet den 3. november 1640 etter biskopenes krig. Navnet peker på at i henhold til en lov vedtatt i parlamentet kunne det ikke bli oppløst uten at parlamentsmedlemmene var enige, og i denne saken var medlemmene ikke enig i oppløsningen før etter borgerkrigen. Kongen hadde erklært mot parlamentet for at de ikke hadde akseptert å gi ham penger uten at kongen gikk på visse betingelser. I begynnelsen av det lange parlamentet (1641) var kongens tilhengere få i antallet, og parlamentet fulgte en politisk kurs med å innføre reformer av tidligere overgrep. Den økende radikaliseringen av parlamentets flertall forte dog til at mange i parlamentet som i utgangspunktet var reformvennlige, men ikke radikale, ble fremmedgjort og drev dem til å gjøre felles sak med kongen. Kongens parti var således en blanding av de som støttet kongelig autokrati eller enevelde, og de parlamentarikere som mente at det lange parlamentet hadde gått for langt i forsøket på å skaffe seg selv utøvende makt, og særlig ettersom de mente at parlamentet underminerte den geistlige myndighet i kirken i England, noe som ble oppfattet som den fremste støtte av den kongelige regjering. Ved slutten av 1640-tallet hadde det radikale parlamentariske programmet blitt åpenbart: reduksjon av kongens makt til en gallionsfigur uten utøvende makt, og en erstatning av det angeliske bispestyre med en form for presbyterianisme.
Noen form for forlik ble forhindret ved et statskupp hvor makten gikk fra parlamentet til den nyopprette parlamentariske hæren, kalt for Den nye modell-hæren, som ble kontrollert av Oliver Cromwell. Hæren tok kongen i forvaring og fikk ham deretter henrettet, og i løpet av de neste elleve årene var de britiske kongedømmene (England, Irland og Skottland) under Cromwells militære og puritanske diktatur. Etter Cromwells død, og under restaureringen hvor kongen i form av Karl II av England var gjeninnsatt, førte til en reaksjon hvor kongen gjenvant det meste av den makten som hans far hadde hatt. Imidlertid fikk kongens minister og tilhengere i England en betydelig rolle for parlamentet og det kom aldri igjen til å skje ved noen konge av England som forsøkte å styre uten parlamentet. Etter den ærerike revolusjon i 1688 ble politisk uenighet løst gjennom valg og parlamentarisk forhandling framfor ved vold og krig.
Bispestyret ble også gjeninnført i kirken i England. Karl IIs første «Cavalier-parlament» begynte med en sterk rojalistisk andel av parlamentet, og vedtok en rekke lover som reetablerte kirken ved lov og straffet dissentere av både katolikker og ikkeangeliske protestanter. Disse lovene reflekterte ikke kongens personlige syn, og demonstrerte eksistensen av en rojalistisk ideologi hinsides den rene hoffserviliteten.
En rekke katastrofer på slutten av 1660- og 1670-tallet diskrediterte kong Karl IIs regjeringer og mektige politiske interesser (inkludert de som hadde vært identifisert med parlamentets side under borgerkrigen) begynte å agitere for en større rolle for parlamentet i regjeringen, koblet opp mot en større toleranse for protestantiske dissentere. Disse interessene kom snart til å utkrystallisere seg som whigene. Da direkte angrep mot kongen var politisk umulig og kunne føre til henrettelse for landsforræderi, ble hoffets makt utformet som framvisningen samfunnsnedbrytende og lumske katolske sammensvergelser. Selv om innholdet i disse sammensvergelsene var hovedsakelig oppdiktet, reflekterte de to ubekvemme politiske realiteter: for det første, kong Karl II hadde tatt grep (om enn ikke særlig oppriktig) for å omdanne kongedømmet til katolisismen i en avtale med kong Ludvig XIV av Frankrike; for det andre, at hans yngre bror og antatte arving, Jakob, hertug av York, hadde faktisk konvertert til katolisismen, en handling som på 1670-tallet var likestilt med landsforræderi.
1678–1688
Som politisk betegnelse gikk toryene inn i politisk politisk under krisen med loven om utelukkelse i 1678-1681. Whigene, opprinnelige ment som en fornærmelse — «whiggamore», krøtterkjører, støttet kravet at prins Jakob skulle ekskluderes fra arvefølgen til tronen. Toryene, også opprinnelig ment som en fornærmelse, fra det irske ordet tóraidhe, og henviste til katolske overfallsmenn i Irland, var de som var imot loven om utelukkelse.
Fylkesvei 7602
Fylkesvei 7602 går mellom Yttersand og Fredvang i Flakstad kommune.
Tory (historisk britisk parti)
1678–1688
I en mer generell mening representerte toryene de mer konservative rojalistene som støttet Karl II og som mente at et sterkt monarki ville fungere som en motbalanse til parlamentets makt, og som så på whigene som motstandere av hoffet og som en kvasirepublikansk tendens, omtrent som det lange parlamentet, som ville fjerne monarkiets dets forrett og etterlate kronen som en marionettfigur helt og holdent avhengig av parlamentet. At loven om utelukkelse var det sentrale spørsmålet hvor begge partier var uenige, var ingen motstand mot prinsen som sådan, men hans konvertering til katolisismen var nøkkelfaktoren som gjorde loven mulig. Loven var i praksis at parlamentet ga seg selv rett til å velge konge i motsetning til de etablerte lovene om arvefølge. At parlamentet, men kongens samtykke, hadde en slik makt var ikke en sak. Det var klokskapen i en politikk å skape en konge hvis eneste tittel til tronen var parlamentets vilje, og som i all vesentlighet var utpekt av parlamentet.
Fylkesvei 7602
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 806.
Tory (historisk britisk parti)
1678–1688
På det opprinnelige spørsmålet var toryene i det korte løp suksessfulle: parlamentene som fremmet lovforslaget om utelukkelse ble oppløst. Karl II var i stand til å håndtere administrasjonen eneveldig, og ved hans død etterfulgte hans bror ham uten vanskeligheter som Jakob II av England. Monmouthopprøret til James Scott, 1. hertug av Monmouth, som var kandidaten til de radikale whigene til overta tronen etter Karl II ble med lett slått ned og Monmouth selv henrettet. I det lang løp, derimot, måtte toryene inngå tunge kompromisser.
Fylkesvei 7602
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 814.
Tory (historisk britisk parti)
1678–1688
Jakob II måtte imidlertid under sitt styre kjempe for en bredere religiøse toleranse hvor de som delte hans religion, katolikkene, kunne blomstre — en posisjon som var abhorred, «avskyelig», for konservative anglikanere. Jakobs forsøk på å benytte den regjeringskontrollerte kirken til å fremme politikk som underminerte kirken egen unike status i staten, førte til at en del toryer støttet den ærerike revolusjon i 1688. Resultatet var en konge etablert utelukkende av parlamentet, og underlagt lovlig kontroll etablert av parlamentet. Nettopp de samme prinsippene som toryene hadde var avskyelige. Toryene eneste trøst var monarkene som ble valgt var nær hovedlinjen av etterfølgelse — nederlandske Vilhelm III av Oranien var Jakob IIs nevø, og Vilhelms hustru Maria II av England var Jakobs eldste datter. Toleransloven av 1689 ga også rettigheter til protestantiske dissenter som hittil hadde vært ukjente, mens fjerningen av et stort antall biskoper som nektet å sverge lydighet til de nye monarkene tillot regjeringen å stable bispestyret med biskoper som var enig i whigenes politikk. I begge disse sakene feilet toryene, men både monarkiet og statskirken ble bevart.
Balanserte regjeringer
Vilhelm III så på toryene som generelt mer vennlige for den kongelige autoritet enn whigene, og han plasserte begge grupper i sin regjering. Hans tidligste regjering besto hovedsakelig av toryer, men gradvis kom regjeringene til å bli dominert av såkalte «hemmelige whiger». Denne tett sammensveiset politiske grupperinger hadde sin opposisjon av «landwhigene», ledet av Robert Harley som gradvis slo seg sammen med toryopposisjonen på slutten av 1690-tallet.
Selv Vilhelms etterfølger dronning Anne hadde betydelige sympatier for toryene og ekskluderte de hemmelige whigene fra makten og etter et kort og lite vellykket eksperiment med et utelukkende toryregjering, fortsatte hun i hovedsak med Vilhelms politikk med å balansere begge partiene, støttet av hennes moderate statsråder, hertugen av Marlborough og lord Godolphin.
Opposisjon
Imidlertid førte trykket fra den spanske arvefølgekrigen som begynte i 1701 til at de fleste toryene trakk seg opposisjon ved 1708, og at Marlborough og Godolphin ble nødt til å lede en administrasjonen dominerte av hemmelige whiger. Dronning Anne selv ble økende ukomfortabel med denne avhengigheten til whigene, særlig ettersom hennes personlige forhold til hertuginnen av Marlborough hadde kjølnet betydelig. Denne situasjonen ble økende vanskelig for mange av de som ikke tilhørte de hemmelige whigene, ledet av hertugen av Somerset og hertugen av Shrewsbury, og som begynte å sammensverge seg med Robert Harleys toryer. Tidlig i 1710 førte forfølgelsen av whigregjeringen av den ultratoryen og predikanten Henry Sacheverell for prekener avlevert året i forvegen til Sacheverell-opptøyer og til at regjeringen ble særdeles upopulære hos folket. Væren 1710 avskjediget dronningen lord Godolphin og hans regjering og erstattet den med toryer.
Siste toryregjering
Den nye toryregjeringen var dominert av Robert Harley, kansler av finans (senere kalt for Lord Treasurer), vicomte Bolingbroke, statssekretær. De ble støttet av et sterkt flertall i det parlamentet som valgt i 1710. Denne toryregjeringen forhandlet fram fredsavtalen i Utrecht i 1703 som trakk Storbritannia ut av den spanske arvefølgekrigen (til stor misnøye hos Storbritannias allierte, inkludert hos Annes etterfølger, Georg, kurfyrste av Hannover). Freden ble opprettet til tross for et whigflertall i overhuset, noe dronning Anne overkom ved å opphøye toryer til adelsstanden.
I 1714, etter en langvarig uenighet mellom statsrådene, avskjediget dronningen Harley. Den erketoryen lord Bolingbroke ble i sin helhet dronningens førsteminister, og toryenes makt synes å ha nådd sitt høydepunkt. Imidlertid ble dronningen meget syk og døde i løpet av noen få dager. Bolingbroke hadde ikke klart å formulere noen sammenhengende plan for hvem som skulle etterfølge på den britiske tronen; om han tenkte på proklamere sønnen til Jakob II («pretendenten») som konge, gjorde han ingenting i den retningen. Til sist fulgte tyske Georg, kurfyrste av Hannover, som den nærmeste protestantiske arvingen til tronen. Han ble innsatt fredelig på tronen som Georg I av Storbritannia. Det innebar også at Hannover og Storbritannia kom i personalunion.
1714–1760
I henhold til datidens lover, ble dronningens regjering erstattet av et regentskapråd fram til den nye kongen kunne komme fra Hannover. Bolingbroke tilbød sine tjenester til kongen, men ble kaldt avvist. Georg I satte sammen en regjering bestående utelukkende av whiger og det nye parlamentet, som ble valgt fra januar til mai 1715, hadde et stort whigflertall. Med whigene i posisjon til å ta hevn over deres tidligere politiske rivaler, flyktet Bolingbroke til Frankrike og tilbød sine tjenester til pretenderen. Den påfølgende jakobittopprøret i 1715 og 1716, selv om kun et lite mindretall av toryene ga sin støtte til det, ble benyttet av whigene til å diskreditere toryene og sverte dem som forrædere. Det ga også whigene et påskudd for å vedta en rekke lover som i stor grad styrket deres makt, inkludert Opprørsloven (Riot Act) og Syvårsloven av 1715 (Septennial Act), den sistnevnte utvidet parlamentets virke ved at de valgte parlamentsmedlemmene ble sitte i syv år fram for tre.
De gjenværende toryene ble nå avskjediget fra posisjoner, og som et politisk parti var det sendt ut i villmarken for et halvt århundre, noe som tilsvarer styrene til Georg I og Georg II, skjønt tidvis hadde enkeltstående toryer posisjoner i disse monarkenes whigregjeringer. For det meste av denne perioden (først under lederskapet til sir William Wyndham), opprettholdt toryene enighet innad i partiet, og med tidvise håp om å gjenerobre posisjoner, særlig da Georg II i 1727 kom på tronene, og fallet til regjeringen til sir Robert Walpole i 1742. De fungerte som en forent, om enn forgjeves opposisjon til whigenes korrupsjon og skandaler. Ved tider samarbeidet de med den indre opposisjon innenfor whigene, men det ideologiske gapet mellom toryene og opposisjonswhigene forhindret dem å fungere som et enkelt parti.
Whigregjeringen, støttet av kongens velvilje, kontrollerte den øverste makten og var i stand til å opprettholde flertallet i ujevne valg i løpet av de neste tiårene (kun 7 ganger i løpet av de 46 årene til Georg I og Georg II, i motsetning til 11 ganger fra revolusjonen og til dronning Annes død). I det meste av denne tiden hadde toryene bred støtte i jordbruksområdene, men det relativt udemokratiske vesenet i forhold til stemmerett og den ujevne spredningen parlamentsplasser forhindret at denne støttet førte til et flertall i parlamentet. Toryene var derfor i alle praktiske henseende ikke en faktor i politikken. De var alltid i mindretall i parlamentet og fullstendig ekskludert fra posisjoner i regjeringen. Det fikk betydning for toryene som parti: whigene tilbød få muligheter for toryer som skiftet side og som parti fant toryene få muligheter for inngå kompromiss med whigene.
Periode med usikkerhet
Da Georg III ble konge, ble de gamle politiske skillelinjene oppløst. Whigfraksjonene ble adskilte partier (som Grenvillitene og Bedforditene) som alle hevdet at de var whiger, men de virkelige skillelinjene i britisk politikk var mellom «kongens venner» som støttet den nye, aktive rollene til Georg III i regjering, og de som motsatte seg kongens innblanding.
Tiden da toryene var bannlyst fra regjeringsposisjoner var over, noe som forte til at toryene ble delt i flere fraksjoner og opphørte å fungere som et forent politisk parti. Sentimentale torymentalitet forble, som i skriftene til Samuel Johnson, men i politikken var «tory» ikke mer enn uvennlig epitet for politikere som var nært knyttet til kongen. Betegnelsen «tory» var i denne mening også benyttet på statsministrene lord Bute (1762–1763) og lord North (1770–1782), men disse politikerne betraktet seg selv som whigere.
William Pitt den yngre
Begrepet tory ble anvendt av deres motstandere og de parlamentsmedlemmer som støttet den yngre William Pitt (1783–1801, 1804–1806), perioden kom til å representere en politikk som sto i motsetning til «gamle whigere» og den radikalisme som ble utløst av de amerikanske og franske revolusjoner. Det ble forsterket av at wigpartiet delte seg i 1794 da den konservative gruppen ledet av hertugen av Portland gikk inn i Pitts regjering og etterlot seg en whigopposisjon ledet av Charles James Fox. Det kan argumenteres for at frykten for jakobinerne i Frankrike bidro til å gjøre toryene respektable igjen – i motsetning til Foxs whigere som ble portrettert som revolusjonære demoner av politiske tegnere som James Gillray. Imidlertid avviste Pitt selv betegnelsen tory og foretrakk å kalle seg selv for «uavhengig whig». I motsetningen til toryene fra første halvdel av 1700-tallet mente han at det samtidige konstitusjonelle opplegget var godt balansert og uten noe politisk gruppe hadde særskilt kongelig favorisering.
Generelt ble toryene assosiert med den nedre middelklassen og den anglikanske kirke (og i Skottland med den episkopale kirke), ), mens whigene ble mer assosiert med handel, penger, store landeiere, og ikkekonformistiske protestantiske kirker. Begge var fortsatt forpliktet til samtidens rådende politiske system.
Det nye tory-partiet var forskjellig, både i sammensetning og ideologisk orientering, fra det gamle torypartiet. Det besto hovedsakelig av tidligere whiger som hadde blitt fremmedgjort fra det partiet som nå bar dette navnet. Mens toryene oppretthold en sentimental og konservativ respekt for de symbolske institusjonene som utgjorde det britiske monarki, tillot toryregjeringene ikke kongen mer frihet enn hva en whigregjering gjorde. Udugeligheten til kong Georg IIIs personlige innblanding i politikken hadde blitt vist i tilstrekkelig grad i den amerikanske uavhengighetskrigen (1775–1783); derav var hans aktive rolle blitt begrenset til forhandlinger om regjeringens politikk, eksempelvis den katolske emansipasjonen. I utenrikspolitikken var forskjellene mer markert, hvor det gamle torypartiet hadde vært pasifistisk og isolasjonistisk, mens det nye var aggressivt og imperialistisk.
De konservative
Toryene ble assosiert med undertrykkelse av folket etter 1815. Men senere gjennomgikk toryene en grunnleggende omforming under Robert Peels innflytelse, ved at han tilhørte industriborgerskapet framfor landeieradelen. Peel streket opp en ny «konservativ» politikk i sitt «Tamworth-manifest» i 1834, hvor den politiske filosofien var å bevare det gode i samfunnet og endre det dårlige. Peels etterfølgere har således vært betegnet mer som «konservative» enn som toryer, men den gamle betegnelsen benyttes tidvis den dag i dag.
Da det konservative partiet delte seg i 1846 over spørsmålet om frihandelen, avviste den proteksjonistiske fraksjonen av partiet betegnelsen «konservativ». De foretrakk å bli kjent som proteksjonister, eller selv å trekke fram den gamle betegnelsen tory som et offisielt navn. Imidlertid slo peelittene (Peels konservative støttespillere) seg sammen med whigene og andre radikalere for å danne det liberale partiet. De gjenværende toryene, under lederskap av jarlen av Derby, som var en tidligere whig, og Benjamin Disraeli, en tidligere radikal kandidat for parlamentet, tok betegnelsen konservativ som det offisielle navnet på deres parti.
Adaptiv optikk
Adaptiv optikk (AO) er en teknologi som brukes for å forbedre ytelsen til optiske systemer ved å redusere effekten av forvrengninger av bølgefronten. Den brukes i astronomiske teleskoper og laserkommunikasjonssystemer for å fjerne effektene av atmosfærisk forvrengning og i netthinnebildesystemer for å redusere virkningen av optisk abberasjon.
Eksterne lenker
Teleskop
Bjarmeland
Bjarmeland (latin Biarmia, Biarmonia) og bjarmer er i den gammelnordiske litteraturen et vanlig navn på trakten og folket ved Kvitsjøen, omkring elven Dvina, hvor det fantes en by litt ovenfor elvemunningen.
Bjarmene var et pelsjegerfolk bosatt langs Hvitsjøen. Folkets navn er etymologisk satt i forbindelse med østersjøfinsk perä-maa (= fjerntliggende land) og komi-syrjensk parma (= villmark).