cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Per Gulowsen
Han var fra Oslo og tok Oslo handelsgymnasium i 1937, før han tilbrakte ett studieår i London. Etter å ha virket i Oslos forretningsliv, gikk han ut av Norges Handelshøyskole i Bergen i 1943, tilbrakte han et par år i utlendighet før han i 1945 fikk jobb for Utenriksdepartementet. Etter han pensjonerte seg i 1987 ble han sjef i UDs pensjonistforening.
Ella Trondsen
Ella Trondsen (født 1. september 1929, død 21. mai 2014, gift Kristiansen) var en norsk friidrettsutøver som representerte Sauda IL.
Gunnar Raabe
Gunnar Raabe (født 14. november 1896 i Kristiania, død 31. august 1969 i Oslo) var en norsk ingeniør. Han huskes som i dag for sitt arbeid for Den Norske Turistforening, der han var rådsmedlem fra 1941 til 1944 og deretter styremedlem til 1947.
Da ble han ansatt i foreningen som inspektør med områdeansvar for Sør-Norge sammen med Claus Helberg (1919–2003). Helberg tok seg av rutemerking og hyttebygging vest for Gudbrandsdalen, mens Raabe tok på østsiden. Han skrev flere bøker om norske fjell og natur i dette området, i tillegg til de mange foredrag han holdt og som han fikk foreningens hedersknapp for.
Maksym Dolhov
Maksym Dolhov (født 16. juni 1996) er en ukrainsk stuper.
Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 6 i 10 meter synkron.
Gunnar Raabe
I sine yngre år hadde han efter examen artium 1917 studert til ingeniør i Horten i 1922 og gjennom sin faste jobb i elektriske forretninger blitt en av de første i Norge som holdt på med radio.
Han var sønn av skolemannen Jens Raabe (1861–1939) og sangpedagog Anna Amalie Louise von Hanno (1865–1935; se von Hanno for mer om morsslekta).
Ella Trondsen
Hun vant NM-gull i spyd i 1948.
Live Magic
Live Magic er et konsertalbum av det britiske rockebandet Queen. Den ble spilt inn live under turneen til A Kind of Magic, og ble sluppet 1. desember 1986.
Morena (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,965,137 innbyggere i distriktet, mot 1,592,714 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 23,94 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 15,24 % i 2011 mot 18,75 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 825 i 2011 mot 837 i 2001.
Cambarellus (Cambarellus) alvarezi
Cambarellus (Cambarellus) alvarezi  er en art av ferskvannskreps (familie Cambaridae, underorden eggbærereker) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Gruppen omfatter nordlige ferskvannskreps, og det som på engelsk kalles «crayfish». Den er en av i alt 17 arter i slekten Cambarellus.
Aptosid
aptosid, kalt sidux frem til september 2010, var en Linux-distribusjon som var basert på Debian. Den ble lansert som en Live-CD, men kunne installeres på en harddisk via et grafisk installasjonsprogram. Formålet med distribusjonen var å tilby et stabilt, enkelt, open source operativsystem.
Distribusjonen benyttet skrivebordsmiljøene KDE, Xfce og Fluxbox, og var tilgjengelig i utgaver for x86-32 og x86-64.
Versjon 1.0 ble lansert 24. november 2006. Siste versjon var 2013-01, som ble lansert 5. mai 2013.
Finnix
Finnix er en Linux-distribusjon som er basert på Debian. Den ble utviklet av Ryan Finnie og er en Live CD som er ment til systemgjenoppretting og nettverksovervåkning. Finnix er en relativt liten distribusjon.
Distribusjonen benytter en virtuell konsoll, og er tilgjengelig i utgaver for x86-32, x86-64 og PowerPC
Versjon 1.0 ble lansert 22. mars 2000. Siste versjon er 111, som ble lansert 4. juni 2015.
Bhind (distrikt)
Bhind (hindi: भिंड ) er et distrikt i den indiske delstaten Madhya Pradesh. Distriktets hovedstad er Bhind.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,703,562 innbyggere i distriktet, mot 1,428,559 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 25,41 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 14,18 % i 2011 mot 17,84 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 835 i 2011 mot 832 i 2001.
Jackson Rondinelli
Jackson Rondinelli (født 20. mai 1994) er en brasiliansk stuper.
Han representerte Brasil under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 8 i 10 meter synkron.
Andreas Isachsen (politiker)
Andreas Johan Isachsen (født 15. oktober 1959) er en norsk politiker (H).
Isachsen gruppeleder for Høyre i kommunestyret i Harstad og sitter som leder i utvalg for samfunn, næring, kultur og miljø.
Høyre har ti av 43 representanter i kommunestyret i Harstad.
Subskripsjon
Subskripsjon er en forpliktelse til å delta i et økonomisk foretak, en planlagt bokutgivelse eller lignende. Det tilsvarende verbet er «subskribere».
Tidligere ble ordet ofte brukt ved lanseringen av et planlagt større bokverk eller tidsskrift. For å være sikker på at bokverket eller tidsskriftet ville få avsetning, innbød utgiveren publikum til å forplikte seg som kjøpere eller abonnenter på forhånd. Dette var vanlig på 1800-tallet, men er i dag sjeldnere. For eksempel inviterte i 2016 Musikkforlagene til å subskribere på utgivelsen av Johan Svendsens samlede verker. .
Barbara Ehrenreich
Barbara Ehrenreich (født Barbara Alexander 26. august 1941 i Butte i Montana, død 1. september 2022 i Alexandria i Virginia) var en amerikansk journalist og publisist. Ehrenreich hadde i sin virksomhet særlig vært opptatt av arbeidsmarkedet, helsetjenesten, fattigdom og kvinners stilling.
Sakprosaboken Nickel and Dimed: On (Not) Getting By In America (2001) ble på mange måter et gjennombrudd i hennes karriere, ved at hun nådde ut til nye lesergrupper både i hjemlandet og i andre deler av verden. I boken beskriver hun hvordan hun reiste rundt i USA og forsøkte å klare seg på det hun kunne tjene i de absolutt lavest lønnede yrkene i ulike delstater. Hun arbeidet blant annet som stuepike på et motell og som vaskehjelp. Konklusjonen hennes var at det var nærmest umulig for innbyggere i USA som lever under fattigdomsgrensen, å klare seg på lønnen fra én fulltidsjobb, og likeledes at det var nær umulig for denne delen av befolkningen å klare å tjene nok penger til å forbedre sine egne levekår. Det fremgikk også at særlig mange kvinner og innvandrere satt fast i en tilværelse der utsiktene til et bedre liv med et minstemål av økonomisk trygghet og forutsigbarhet var ikke-eksisterende.
I 2003 ga hun ut boken Global Woman: Nannies, Maids, and Sex Workers in the New Economy der hun utforsket denne tematikken videre.
I 2009 kom boken Bright-Sided: How the Relentless Promotion of Positive Thinking has Undermined America. Den skrev hun etter å ha fått en kreftdiagnose og ha blitt overøst med oppfordringer om å «tenke positivt» og på den måten overvinne kreften, eller i det minste bidra til å kurere den. Ehrenreich tok sterkt avstand fra denne typen «magisk tenkning», som hun opplevde som ikke bare irrasjonell, men direkte samfunnsskadelig fordi den la ansvaret for sykdom og annen motgang over på enkeltpersonen som ble rammet.
Eiler Hagerup
Eiler Hagerup er navnet til flere personer:
Gwalior (distrikt)
Gwalior (hindi: ग्वालियर जिला ) er et distrikt i den indiske delstaten Madhya Pradesh. Distriktets hovedstad er Gwalior.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 2,030,543 innbyggere i distriktet, mot 1,632,109 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 62,68 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 12,51 % i 2011 mot 15,63 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 832 i 2011 mot 853 i 2001.
SIAI-Marchetti S.210
SIAI-Marchetti S.210 var et tomotors propelldrevne sportsfly med kabin designet og bygd av den italienske flyprodusenten SIAI-Marchetti i 1970-årene. Det var videreutviklet fra SIAI-Marchetti S.205 som hadde en propellmotor.
Utvikling og historie
S.210 var utviklet fra forgjengeren S.205 ved å montere to 200 hk (149 kW) Lycoming O-360-A1B motor i en nacelle eller motorgondol i hver vinge i monoplanflyet. det hadde en rommelig kabin med plass for tre par seter, for en pilot og fem passasjerene. Det hadde også opptrekkbar understell i sin konstruksjon som lavvinget metallbygd fly.
Prototypen S.210M hadde sin jomfrutur den 18. februar 1970 og var sendt til Paris for utstilling under den årlige flyoppvisningen på Le Bourget i 1971, med kamuflasjefargesett og militære merker. En andre prototype var utviklet med større bagasjekapasitet og større vindu akterut. Med utgangspunktet i den andre prototypen ble en produksjonsserie på 10 fly bygd.
Dana (tanglopper)
Dana er en slekt innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
Willy Tjomsaas
Willy Hjalmar Tjomsaas (født 12. mars 1921, død 1. august 1971 i Kristiansand i Norge) var grunnlegger av Kristiansand Dyrepark.
Bakgrunn
Willy Tjomsaas er kjent som grunnlegger av Kristiansand Dyrepark, en av Norges aller største turistattraksjoner. Historien går tilbake til 1950-årene, da Tjomsaas fikk ideen om å starte en dyrepark i Kristiansandsregionen.
17. august 1963 søkte han daværende Randesund kommune om å få anlegge dyrepark i kommunen, men herredsstyret avslo søknaden 24. mars 1964. Tjomsaas gav imidlertid ikke opp planene, og henvendte seg i stedet til den daværende nabokommunen Tveit. Han inngikk leieavtale med grunneiere i kommunen om å leie 180 dekar, og avtalen ble signert 30. april 1964. Samtidig sendte han søknad til Tveit kommune, som til slutt godkjente søknaden 24. august samme år. Godkjenningen kom kun fire måneder før kommunesammenslåingen med Kristiansand, Oddernes, Tveit og Randesund 1. januar 1965.
SIAI-Marchetti S.205
SIAI-Marchetti S.205 er et italienskbygd fireseters enmotors propelldrevet fly designet og bygd av SIAI-Marchetti. S.205 fløy for første gang i 1965. Varianten bygd for det italienske flyvåpenet hadde typebetegnelse S.208.
Willy Tjomsaas
Bakgrunn
De forberedende arbeidene med dyreparken og tilhørende veier tok til 20. juli 1964 – altså før Tveit kommune hadde godkjent planene. Parallelt med søknadsprosessen jobbet Tjomsaas med å finne investorer til prosjektet. Han presenterte først dyrepark-ideen til skipsdirektør Torrey Mosvold, men Mosvold avslo tilbudet. I stedet henvendte Tjomsaas seg til skipsrederen Leif Haanes som tente på planene og fikk med seg tre andre redere og en maler. Konstituerende generalforsamling ble inngått mellom partene 22. april 1964, og Tjomsaas ble da ansatt som disponent.
SIAI-Marchetti S.205
Historikk og konstruksjon
Sjefdesigneren for SIAI-Marchettis luftfartøykonstruksjonsgruppen, Alexander Brena, ønsket å utvikle et universalt lettvektet enmotors fly for ulike oppdrag innenfor det militært og det sivilt. Ferdigresultatet i 1965 var S.205 som lavvinget fireseters fly med kabin i en konstruksjon av metall, som enten kan ha fast eller opptrekkbar understell. Disse med fast understell er betegnet med «F» i sin typebetegnelse mens disse med opptrekkbar understell har bokstaven «R». En ny variant med sterkere motor og opptrekkbar understell, S.208, var senere utviklet, med kapasitet for en femte ekstra seter.
Willy Tjomsaas
Bakgrunn
Dyreparken åpnet dørene i juni 1966, etter ett års prøvedrift. Tjomsaas ledet anlegget og driftet av dyreparken fram til 4. januar 1968. Da ble han oppsagt på grunn av manglende økonomisk styring og konflikt med styret, blant annet om driftsformen. Like etter oppsigelsen fikk han jobb i dyreparken på Vinterbro utenfor Oslo, men sluttet etter kort tid og startet i stedet en dyreforretning i Kristiansand i mai 1969.
SIAI-Marchetti S.205
Historikk og konstruksjon
Det italienske flyvåpenet bestilte 45 fly for liaisonoppdrag, tauing av glidefly og treningsoppdrag. Den militære varianten dermed hadde typebetegnelsen S.208M ved å ha to dør for cockpiten og slepekrok.
Ensign
Ensign har flere betydninger:
Willy Tjomsaas
Bakgrunn
Under Tjomsaas' ledelse og drift hadde dyreparken 263,000 besøkende i årene 1965–1967. I april 1965 ansatte han også Edvard Moseid som gartner, og Moseid tok over som disponent da Tjomsaas ble sparket fra stillingen i januar 1968.
SIAI-Marchetti S.205
Produksjon
(Ikke komplett)
Samfundet for det norske Folks Sprog og Historie
Samfundet for det norske Folks Sprog og Historie var en forening for norsk historisk forskning som ble stiftet i 1832 og var i virksomhet til 1839. Foreningen utga tidsskriftet Samlinger til det norske Folks Sprog og Historie.
Historie
Idéen til å skape en forening for norske historikere stammet fra Gregers Fougner Lundh, som i hovedsak utarbeidet innbydelsen til å støtte den planlagte foreningen og subskribere på foreningens tidsskrift. Med seg hadde han Gerhard Munthe, Jens Christian Berg, Rudolf Keyser og Jens Kraft. Innbydelsen ble sendt ut i mars 1832, og flere hundre subskribenter meldte seg.
Jernbanespor
Jernbanespor består av
Samfundet for det norske Folks Sprog og Historie
Historie
Foreningens viktigste bidrag til norsk historisk forskning var utgivelsen av tidsskriftet Samlinger til det norske Folks Sprog og Historie, som utkom i seks bind fra 1833 til 1839. Selv om det etter planen også skulle omfatte språklige emner, kom tidsskriftet i hovedsakt til å inneholde historiske avhandlinger og kildeskrifter. Redaktøren for tidsskriftet var for det meste Jens Christian Berg.
Jernbanespor
Mange vil med jernbanespor først og fremst tenke på overbygningen. Begrepet kjørevei omfatter i tillegg til underbygning og overbygning, også signalanlegg, strømforsyning/kontaktledningsanlegg og tele/kommunikasjonsanlegget (kabler, togradio osv).
Samfundet for det norske Folks Sprog og Historie
Historie
Samfundet for det norske Folks Sprog og Historie omfattet i hovedsak historikere i Christiania. Historikerne i Bergen hadde sin egen krets omkring tidsskriftet Urda, som begynte å utkomme omtrent samtidig som Samlinger til det norske Folks Sprog og Historie.
Foreningens virksomhet opphørte i 1839. Det neste forsøket på å opprette en norsk historisk forening var Historisk Samfund, i 1848.
Jernbanespor
Overbygningen
Overbygningen består av tre ting:
Skinner
Skinnene ble til å begynne laget av smijern, men det var begrenset hva de tålte. Man gikk over til stålskinner mot slutten av 1800-tallet. Skinnene klassifiseres i dag etter deres vekt per meter. I mellomkrigstiden var standardskinnen for hovedlinjene i Norge en 35 kg/m-skinne. Fra 1950-tallet og utover ble 49 kg/m-skinnen standard for hovedlinjene, mens det i dag brukes skinner på både 54 kg/m og 60 kg/m.
Skinnene ble tidligere spikret til svillene med egne skinnespiker, kalt dog. Senere kom det egne skruer. I dag brukes det forskjellige typer kraftige fjærende klips som dels holder skinnen på plass i svillen, men som også tillater en viss fjæring i vertikalplanet. Mellom skinnen og tresvillen ligger det normalt en underlagsplate av stål. Ved betongsviller er skinnefestet innstøpt i betongen.
297. luftvernbrigade
297. luftvernbrigade er en luftvernbrigade i det russiske forsvaret som er underlagt 2. garde-armé fra Russland. Brigaden er forlagt til Leonidovka, Penza oblast.
Jernbanespor
Skinner
Skinnene ble tidligere levert i lengder på rundt 10 meter. Senere har skinnelengden økt, og man begynte å sveise noen lengder sammen, til man i dag sveiser skinner sammen i lengder på flere kilometre. Et godt skinnefeste er forutsetnigen for et slikt helsveiset spor. Der skinnene skjøtes, skjer det med egne lasker som er tilpasset skinnens utforming. Noen av disse skjøtene utformes elektrisk isolerende slik at man kan benytte skinnene som detektorer for om det befinner seg et rullende materiell på sporet, som med sine hjulakseler lager en elektrisk kortslutning mellom de to skinnestrengene. De isolerskjøtene som anvendes i et helsveiset spor, skal ha samme mekaniske egenskaper (evne til å overføre strekk-og trykkrefter) som et sporet ellers.
Sporvidde
Avstanden mellom innersiden av sporets to skinner kalles sporvidden. Det er viktig at den er konstant. Det som kalles normalspor i dag har en sporvidde på 1435 mm, eller 4'8½" eng. Denne sporvidden ble anvendt av George Stephenson ved Liverpool and Manchester Railway i 1826 (åpnet 1830) og ble rimelig raskt en slags standard ved britiske jernbaner i pionertiden. Isambard Kingdom Brunel, en annen av jernbanepionerene i England, anvendte en mye bredere sporvidde, 7'0¼" (2 140 mm), på Great Western Railway, men innen 1892 var sporet på dette jernbanesystemet ombygget til normalspor. (Norges første lokomotivjernbane, Hovedbanen, ble anlagt med den normale sporvidden. For å spare penger utviklet den norske jernbaneingeniør og senere jernbanedirektør Carl Abraham Pihl en smalere sporvidde, 1067 mm eller 3'6", for Hamar-Grundsetbanen og Trondheim-Størenbanen som ble åpnet i h.h.v. 1862 og 1864. I dag kalles slike sporvidder som er mindre enn 1435 mm for smalspor og sporviddere større enn 1435 mm kalles bredspor. Pihls smalsporsystem ble en periode norsk standard, og da ble 1435 mm-sporvidden her kalt bredspor, en betegnelse som ble anvendt lenge etter at smalsporet mistet sitt kilometermessige overtak i 1904. I dag finnes bredsporte baner først og fremst på Den iberiske halvøy, i Irland, i India, i Pakistan, i Finland og i Russland og andre tidligere sovjetiske republikker.
Spordeler
Det meste av overbygningen utføres som vanlig løpende spor. For at tog skal kunne skifte fra et spor til et annet, er det konstruert særskilte spordeler for slike formål:
Cambarellus (Cambarellus) patzcuarensis
Cambarellus (Cambarellus) patzcuarensis  eller «meksikansk dvergkreps», er en art av ferskvannskreps (familie Cambaridae, underorden eggbærereker) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Gruppen omfatter nordlige ferskvannskreps, og det som på engelsk kalles «crayfish». Den er en av i alt 17 arter i slekten Cambarellus.
Utbredelsen er konsentrert om elver og innsjøer i Gulfstatene i USA ved Mexicogulfen, og i Mexico.
Roseto degli Abruzzi
Roseto degli Abruzzi, til daglig kalt Roseto, er en by og kommune i provinsen Teramo, i regionen Abruzzo i det sentrale Italia. Byens navn betyr egentlig «Abruzzernes Roseto», og flertallsformen stammer fra den periode da regionen var oppdelt i provinser,der alle het noe med Abruzzo. Ved utgangen av 2013 hadde byen 25.463 innbyggere.
Historie
Roseto er en nokså ny by, og den er opstått som stasjonsby ved jernbanen fra Ancona til Foggia som ble tatt i bruk i 1864. Stasjonen var i første omgang oppkalt etter den nærliggende by Montepagano, men i 1877 bestemte den senere kong Umberto I av Italia at den nye by skulle hete Rosburgo, og stasjonen het deretter Montepagano-Rosburgo. Det tyskklingende navn falt i unåde etter første verdenskrig, og i 1927 ble byens og stasjonens navn endret til Roseto degli Abruzzi. Masseturismen etter annen verdenskrig satte ytterligere fart på byens utvikling, og den vokste til å bli den nest største by i provinsen Teramo.
Geografi
Byen ligger ved Adriaterhavet, noen kilometer nord for det sted der elven Vomano tømmer seg i havet. Roseto er blitt en populær ferieby, blant annet i kraft av sine glimrende badestrender. Kysten langs byen omtales også som Lido delle Rose (Rosenstranden). Byen ligger ved motorvei A 14 som går langs Adriaterhavet, og det er også jernbaneforbindelse nord/sør langs Adriaterhavet.
Foruten selve Roseto omfatter kommunen bebyggelsene (frazioni) Campo a Mare, Casal Thaulero, Cologna Paese, Cologna Spiaggia, Montepagano, San Giovanni, Santa Lucia og Voltarrosto.
Demografi
Grafen viser et støtt stigende innbyggertal siden Italias samling.
Økonomi
Byens økonomi er dels basert på turismen, dels på industri og håndverk. Det er mange småbedrifter der, men også enkelte større transportvirksomheter. Byens største bedrift er Rolli S.p.A., som har fabrikker i Parma og Roseto, og som ifølge dens egen hjemmeside er leveringsdyktig i 326 forskjellige frosne næringsmiddelprodukter.
Sport
På det sportslige område er Roseto best kjent for sitt basketballlag Roseto Sharks. Det spiller i byens sportshall, som har plass til 4.500 tilskuere.
Datia (distrikt)
Datia (hindi: दतिया जिला ) er et distrikt i den indiske delstaten Madhya Pradesh. Distriktets hovedstad er Datia.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 786,375 innbyggere i distriktet, mot 664,159 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 23,17 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 13,86 % i 2011 mot 17,32 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 852 i 2011 mot 874 i 2001.
Kommuner i departementet Vienne
Dette er en liste over de 281 kommunene i departementet Vienne i regionen Nouvelle-Aquitaine i Frankrike. Per 1. januar 2022 er antall kommuner redusert til 266.
(CAP) Communauté d'agglomération de Poitiers, dannet i 2000.
(CAC) Communauté d'agglomération du Pays Châtelleraudais, dannet i 2001.
Vomano
Vomano (latin: Vomanus) er en 76 kilometer lang elv i regionen Abruzzo i Italia.
Dens kilder er nær Monte San Franco i Gran Sasso d'Italia og Lago di Campotosto i provinsen L'Aquila. Den renner gjennom Apenninnene og Nasjonalparken Gran Sasso og Monti della Laga. Elven renner inn i provinsen Teramo og nordøstover nær Montorio al Vomano og Basciano. Elven Fucino flyter inn i Vomano sør for Crognaleto, og Mavone flyter inn i Vomano nær Basciano.
Den renner ut i Adriaterhavet nær Roseto degli Abruzzi.
Jeanne Beauprey
Jeanne Marie Beauprey (født 21. juni 1961 i Anaheim i California), amerikansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles. (-Reeves)
Beauprey vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for damer bak Kina. De beseiret Peru med 3-0 i semifinalen men tapte finalen mot Kina med 0-3.
Ørnes Idrettslag
Ørnes Idrettslag fra Ørnes i Meløy kommune i Nordland ble stiftet 11. januar 1948. Klubben har aktivitet innen bueskyting, fotball, håndball, klatring, ski, turn og volleyball, og driver også idrettsskole (barneidrett). Idrettslaget arrangerer dessuten Ørnesrevyen og er deleier av Nord-Norsk Revyfestival og selskapet Ørnes Lyd og Lys. Tidligere har også basketball og rytmisk sportsgymnastikk vært blant idrettslagets aktiviteter.
Historie
Fra Meløy ble egen kommune i 1887 og fram til 2. verdenskrig hadde kommuneadministrasjonen ligget på Meløya, men etter krigen var administrasjonen spredt på flere steder i kommunen. Gradvis overtok Ørnes som administrativt sentrum, samtidig som stedet vokste fra å være ei lita bygd til et tettsted.
I bygda Spildra like sør for Ørnes ble Freidig/Spildra Arbeideridrettsforening stiftet i 1932. Dette idrettslaget var tilsluttet Arbeidernes Idrettsforbund og var aktivt fram til våren 1940. Som ellers i Idretts-Norge lå aktiviteten nede under 2. verdenskrig. I stedet for å vekke til live idrettslaget i Spildra, valgte man etter krigen å stifte et nytt idrettslag på Ørnes, Ørnes IL. Hovedaktivitetene fra starten av var friidrett, håndball og ski. Fotballgruppa startet i 1949, året etter at idrettslaget var stiftet. Utøvere i klubben drev også med skøyter og svømming.
I 1966 startet idrettslaget opp Ørnesrevyen, som ble en av hovedaktivitetene sammen med fotball og ski, mens friidrett ble mindre viktig. Det meste av inntektene fikk idrettslaget ved å arrangere fester i Folkets Hus i Spildra, samt bingo fra 1970. Ørnes IL ønsket å kjøpe huset, som var eid av Arbeiderpartiet og som også Freidig/Spildra AIL hadde brukt, men Arbeiderpartiet ville ikke selge det til idrettslaget som ikke hadde noen tilknytning til arbeiderbevegelsen.
Friidrettsgruppa, som hadde eksistert siden idrettslaget ble stiftet, var aktiv til 1983. Den mest kjente av utøverne i Ørnes IL er kanskje Liv Rundberg, som tok NM-bronse på 400 meter i 1970 og var på landslaget i friidrett på begynnelsen av 1970-tallet. Kombinertløperen Sverre Stenersen bodde på Ørnes og var ungdoms- og idrettsleder i Meløy kommune i et par år etter at han la opp som aktiv utøver i 1966. I 1973 startet idrettslagets volleyballgruppe opp. Ørnes IL hadde seniorlag for menn til 1989 og for kvinner til 1992. Ei gruppe for rytmisk sportsgymnastikk var virksom fra 1980 til 1987.
Fotballgruppa, som startet opp i 1949, hadde i mange år begrenset aktivitet, delvis på grunn av at idrettslaget ikke hadde egen bane. Fra 1963 tok aktiviteten seg opp, og Ørnes IL kunne stille seniorlag igjen fra 1966. I et par år på slutten av 1970-tallet hadde klubben også seniorlag for kvinner. Etter at klubbene i Meløy på begynnelsen av 1990-tallet fikk problemer med å stille lag på grunn av spillermangel, gikk Ørnes IL og Reipå IL i 1994 sammen om å danne Nordre Meløy Fotballklubb, som overtok senior- og juniorspillerne fra de to klubbene. I 2005 skiftet samarbeidsklubben navn til Meløy Fotballklubb. Ørnes IL hadde likevel seniorlag for menn i årene 2009-12.
Bueskyttergruppa startet opp høsten 2011 og ble offisielt etablert året etter.
På 1990-tallet etablerte idrettslaget selskapet Ørnes Lyd og Lys AS, som tok seg av den tekniske avviklingen av revyforestillingene på stedet. Selskapet innstilte driften i 2013, da flere sentrale personer i selskapet trakk seg ut.
Idrettsanlegget i Mosvolldalen
Fra starten av brukte Ørnes IL dårlige baner blant annet i Spildra. På 1950-tallet fikk idrettslaget kjøpe et område i Mosvolldalen, like nord for Ørnes, der de bygget fotballbane og friidrettsanlegg. Det første friidrettsstevnet ble holdt der i 1957, mens banen ennå var bare halvferdig. Grusbanen for fotball kunne tas i bruk i 1961. Idrettslagets klubbhus ble tatt i bruk vinteren 1964-65, men byggeaktiviteten på klubbhuset fortsatte i mange år til.
Ei 2,5 km lang lysløype i Mosvolldalen sto ferdig i 1967. Grusbanen ble omgjort til gressbane, som første gang ble brukt under siste seriekamp for seniorlaget høsten 1979 og offisielt åpnet året etter. Gressdekket ble etter hvert i dårlig forfatning, så i 1991 ble en ny grusbane åpnet ved siden av, og gressbanen ble drenert og sådd på nytt i 1998. I 2011 ble det lagt kunstgressdekke på gressbanen.
Cambarellus (Cambarellus) zempoalensis
Cambarellus (Cambarellus) zempoalensis er en art av ferskvannskreps (familie Cambaridae, underorden eggbærereker) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Gruppen omfatter nordlige ferskvannskreps, og det som på engelsk kalles «crayfish». Den er en av i alt 19 arter i de to underslektene av slekten Cambarellus.
Utbredelsen er konsentrert om elver og innsjøer i Mexico. Den er liten (maksimalt 5 cm) og har et tynt og gjennomsiktig, gult skall.
Swaledale
Swaledale er en dal på østsiden av Penninene i North Yorkshire i England. Den er den nordligste av dalene i nasjonalparken Yorkshire Dales, og har navn etter elven Swale, som renner gjennom den.
Den begynner som en smal dal ved landsbyen Keld, og blir bredere mens den strekker seg østover. Dalen ender ved byen Richmond. Andre landsbyer i dalen er Muker, Gunnerside og Reeth.
Ved Reeth går sidedalen Arkengarthdale over i Swaledale, og Arkle Beck renner inn i Swale. Mot sør går Wensleydale parallelt med Swaledale.
Tradisjonelle produkter fra dalen inkluderer ullplagg og Swaledale-ost. Osten ble tidligere laget av sauemelk, men den moderne versjonene er laget av kumelk. I det 19. århundre var blygruver en viktig inntekstskilde. Det er nå turisme som er viktigste næringsvei, med et flerfoldige tusen besøkende hvert år.
I all sin glans nu stråler solen
I all sin glans nu stråler solen (dansk: I al sin glans nu stråler solen) er en dansk salme, som er skrevet av den danske dikterpresten og folkeopplyseren N.F.S. Grundtvig (1783–1872) før 1843/1853. Melodien er komponert av Henrik Rung (1807–71) i 1859.
Salmen er en typisk pinsesalme og omhandler det kommende Guds rike (himmelriket) som allerede nå blir virkelig gjennom pinseunderet.
Tekst
Grundvigs første utkast til salmen er fra 1843, hvor den het «Opblomstrer nu Guds Kirkevange». Den var med i hans lille salmebokstillegg, «Psalmeblade til Kirkebod». Det første vers lød: <poem style="padding-left: 1em">Opblomstrer nu Guds kirkevange, genlyder trindt af lærkesange, nu kom vor pinselilje-tid, nu har vi sommer blank og blid. Salmen fra 1843 handler om håp om ny vekst for kirken, som skal igjen blomstre. Den endrer de neste 10 år karakter, til nå nå å handle om at Den hellige ånd er kommet i pinsen og virkeliggjør Guds rike her og nå. I 1853 har den fått navnet «I al sin Glands nu straaler Solen». <poem style="padding-left: 1em"> Det ånder himmelsk over støvet, det vifter hjemlig gjennom løvet, det lufter liflig under sky. Nu åpnes paradis på ny, og yndig risler ved vår fot en bekk av livets klare flod. (v3)
De tre første vers i salmen er rik på naturbilder: sol, sommer, nattergaler, løv, sky og bekk. Naturbildene viser til en dypere realitet. Solen for eksempel et bilde på Kristus, som er livslyset som fornyer naturen, dvs. livet. Han bringer pinseliljetid og sommer. Og f.eks. i vers 3 er løvet et bilde på menigheten.
I de følgende vers kommer tettere på den kristne trosbekjennelse. Skapelse, inkarnasjon og himmelfart trer i forgrunnen: «Ordet er det ord, som Gud skabte med i begyndelsen og som kom ind i verden ved Guds søn: Jesus Kristus. Og som lige før pinsen for til himmels».
De to siste vers har «karakter av en vækkelse til lovsang». En lovsang til Kristus som har forsonet mellom mennesker og Gud. Menneskespråkene skal samles i lovprisningen, motsatt Babelsforvirringen. Lovprisningen er den eneste offergave mennesket kan tilbyde Gud. Når lovprisningen lyder i Jesu navn, vil alle de forskjellige modersmål smelte sammen i lovprisningen som et evigt lydende halleluja.
Grundtvigs salme er å finne i den norske salmebok på nummer 232, under pinse, i salmeboken fra 1985 på nummer 222 og i Den Danske Salmebog på nummer 290. Der har den 7 vers, mot 6 vers i den norske oversettelse. Det siste vers, som den norske oversettelse fra 1979 mangler er: <poem style="padding-left: 1em"> Vor Gud og Fader uden lige! Da blomstrer rosen i dit rige, som sole vi går op og ned i din Enbårnes herlighed; thi du for hjertet, vi gav dig, gav os med ham dit Himmerig.
Salmen har seks verselinjer. Rimmønstret er AABBCC.
Vurdering
Salmen kom inn i den norske salmebokstradisjon med Norsk salmebok 1985, og er raskt blitt en av de store pinsesalmer.
Innspillinger og versjoner
Sparbu songlag fremførte salmen i forbindelse med NRKs utsendelse Salmeboka minutt for minutt i 2014.
Andreas Heggelund
Andreas Stege Heggelund Brenden (født 2. mars 1981 ) er en norsk tidligere fotballspiller.
Andreas Heggelund gikk gradene i Lyns ungdomsavdeling som venstrebent midtstopper før han tok steget opp på a-laget der han spilte venstre-back. Han gjorde sin a-lagsdebut 13. mai 1999 mot Skjetten i en alder av 18 år, mens han var elev ved Wang Toppidrettsgymnas. Han fikk totalt 26 kamper for Lyn inntil et benbrudd i 2000 førte til et langvarig skadeavbrekk som han aldri kom helt tilbake fra. I 2002 påstartet han studier ved Florida Atlantic University, der han var del av universitetets fotballag.
Heggelund spilte alle kampene for Norge i sluttspillet av U-16 EM i 1998, der laget ble slått ut i det innledende gruppespillet etter seier over Liechtenstein og tap mot Italia og Portugal. Året etter var han del av det norske laget som ble slått ut i siste runde av kvalifiseringen for sluttspillet av U-18 EM i 1999.
Canadian Anti-Hate Network
Canadian Anti-Hate Network (CAHN) er en canadisk statsfinansiert organisasjon som arbeider for å kartlegge og motvirke hatgrupper, høyreekstremisme og hatkriminalitet. Den samarbeider med, og er modellert etter, Southern Poverty Law Center i USA. CAHN ble etablert i 2018 for å forebygge «en økt trussel fra høyreekstremister i Canada».
Frostatingsloven
Frostatingsloven (norrønt: Frostaþingslǫg) er en av Norges eldste lover. Den gjaldt på Frostatinget, som dekket store deler av Trøndelag. Ifølge Snorre Sturlason ble Frostatinget «satt» av Håkon den gode omtrent 950-960. Lovteksten ble samlet og nedskrevet på 1000-1200-tallet. De eldste skriftlige fragmenter vi har er fra 1220-1250 og 1260. Mesteparten av teksten er bare fra avskrifter gjort på 1600-tallet.
Det mest kjente sitatet fra loven er «med lov skal landet bygges, og ikke med ulov ødes» (gammelnorsk: at lǫgum skal land várt byggja en eigi at ulǫgum eyða).
Fra frostatingsloven kjenner man den såkalte motstandsretten som uttrykkelig ga allmuen rett til å avsette og drepe tyranniske herskere som brøt lovene. I loven heter det: «Ingen mann skal gjøre voldsverk mot en annen, verken kongen eller en annen mann. Hvis kongen gjør det, skal man skjære hærpil». Dette belyses i boken Vikingtid, motstandsrett og folkestyre.
Solheimsbrakka
Solheimsbrakka er ei brakke ved Ofotbanen som ble bygd av stein i 1895 i forbindelse med anleggsarbeidet på jernbanen. Den ligger 1,37 kilometer nordvest for Bjørnfjell stasjon, i 498 meters høyde mellom Katterat og Bjørnfjell, i Narvik kommune. Brakka ble brukt som anleggsbrakke for 25 personer, hvorav én kokk.
General Eduard Dietl brukte Solheimsbrakka som hovedkvarter fra slutten av april til den 10. juni 1940, da kapitulasjonsdokumentene for Narvikfronten ble undertegnet i brakka. Bygningen er et kulturminne, og den ble fredet av Riksantikvaren i 2002.
Robert W. Holley
Robert William Holley (født 28. januar 1922 i Illinois, USA, død 11. februar 1993) var en amerikansk biokjemiker som ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1968 sammen med Har Gobind Khorana og Marshall Warren Nirenberg, for deres arbeid med å beskrive strukturen proteinsynteser.
Holley ble født i Urbana, Illinois, og ble uteksaminert fra Urbana High School i 1938. Han fortsatte med å studere kjemi ved University of Illinois i Urbana-Champaign, derfra ble han uteksaminert i 1942, hvorpå han startet på sine doktorgradsstudier innen organisk kjemi ved Cornell University. Under andre verdenskrig arbeidet Holley under professor Vincent du Vigneaud ved Cornell University Medical College, hvor han blant annet var involvert i den første kjemiske syntese av penicillin. Holley fullførte sine doktorgradsstudier i 1947.
Cambarellus (Cambarellus) chapalanus
Cambarellus (Cambarellus) chapalanus  er en art av ferskvannskreps (familie Cambaridae, underorden eggbærereker) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Gruppen omfatter nordlige ferskvannskreps, og det som på engelsk kalles «crayfish». Den er en av i alt 19 arter i to underslekter av Cambarellus.
Ugg
Uggstøvler, eller bare uggs, er navnet på en type saueskinnsstøvler som er meget populære i Australia og New Zealand. UGG er et registrert varemerke for Deckers og har vært utsatt for ulike tvister om bruken.
Cambarellus (Cambarellus) chapalanus
Utbredelsen er konsentrert i Mexico.
Robert W. Holley
Etter hans diplomstudium forble Holley assosiert med Cornell Universoty, da han ble ansatt som amanuensis i organisk kjemi i 1948, og han ble utnevnt som professor i biokjemi i 1962. Han begynte sin forskning ved dette universitetet etter å ha tilbrakt ett sabbatsår (1955–1956) da han studerte sammen med forskeren James F. Bonner ved California Institute of Technology. I 1968 ble Holley tildelt et stipendiat ved Salk Institute for Biological Studies i La Jolla, California.
Ugg
UGGS var originalt laget for sommerbruk, men mange fant dem mer nyttige om vinteren.
Queen (andre betydninger)
Queen eller The Queen (eng. dronning eller dronningen) kan vise til
I musikk
I litteratur
I film og tv
Annet
Niagarabevegelsen
Niagarabevegelsen (Niagara Movement) var en borgerrettighetsbevegelse etablert av afrikansk-amerikanske intellektuelle i 1905. Det første møtet fant sted i Fort Erie på kanadisk side av Niagarafallene, og dette ga navn til bevegelsen.
I 1906 ble det holdt et nytt møte i nasjonalparken Harpers Ferry.
Helena (Oklahoma)
Helena er et tettsted i Alfalfa County, Oklahoma, USA. Befolkningen var på 1,403 innbyggere ved folketellingen i 2010. James Crabtree Correctional Center (fengsel) befinner seg på stedet, drevet av Oklahoma Department of Corrections og med 1,003 innsatte i 2010. Befolkningen uttaler tettstedets navn med lang e: "Heh-LEE'-nuh." Tettstedet deler Timberlake Public School distriktet med de nærliggende tettstedene Goltry, Jet og Nash.
Geografi
Helena befinner seg på 36.546478 N, -98.270558 Ø.
Ifølge United States Census Bureau er tettstedets totale areal 1 km², alt land.
Helena ligger ved State Highway 58.
Tina Punzel
Tina Punzel (født 1. august 1995) er en tysk stuper.
Hun representerte Tyskland i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 17 i 3 meter sviktstup.
I Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 7 på 3 meter og tok bronse på 3 meter synkron.
Khojalymassakren
I deklarasjon 324 fra Europarådets parlamentarikerforsamling (PACE) skrev medlemmene fra Albania, Aserbajdsjan, Tyrkia og Storbritannia, samt enkelte medlemmer fra Bulgaria, Luxembourg, Makedonia og Norge at «On 26 February 1992, Armenians massacred the whole population of Khodjaly and fully destroyed the city».
Armenia har svart på anklagene ved å beskylde aserbajanske geriljagrupper i området for å ha beskutt sine egne og som bevis peker på at datidens regjeringen i Aserbajdsjan måtte gå av etter at opposisjonen hadde anklaget den for å ha planlagt massakren mot sitt eget folk.
FFA AS-202 Bravo
AS/SA 202 Bravo er et to- eller treseters propelldrevet fly med en motor, utviklet i fellesskap av det sveitsiske Flug- und Fahrzeugwerke Altenrhein (FFA) og det italienske flyprodusentselskapet SIAI-Marchetti. Som følge av dette hadde flyet to ulike typebetegnelser, AS 202 i Sveits og SA 202 i Italia.
SIAI-Marchetti produserte vingene, understellet og motorinstallering mens FFA produserte flykroppen, halepartiet og kontrollsystemet. Begge selskaper hadde egne fabrikkanlegg for sammensetning av komponentene for ferdigproduksjon. Det første sveitsiske flyet fløy 9. mars 1969, det første italienske flyet fulgt etter den 8. mai det samme året. Flyet ble deretter markedsført under navnet «Bravo». Produksjonen startet 22. desember 1971 med AS-202-15, men i august 1974 fløy en ny variant med en kraftigere motor, AS-202-18.
De fleste kundene var militære som satt pris på flyets robusthet som et enkelt og praktisk fly som egnet seg som treningsfly og skolefly. Den største sivile operatøren var Patria Pilot Training skoleflytreningselskapet i Finland under årene 2000 til 2011.
Zentrum Liberale Moderne
Zentrum Liberale Moderne er en tysk tankesmie, etablert i Berlin i 2017 av ekteparet og politiske aktivistene Marieluise Beck og Ralf Fücks. Siden 2019 har senteret mottatt økonomisk støtte fra det føderale budsjettet, som en del av institusjonell finansiering.
Bakgrunn
Zentrum Liberale Moderne går inn for å styrke Tysklands bånd til Vesten og de transatlantiske bånd mellom Europa og Nord-Amerika. Tankesmien går inn for en fast tilnærming til den russiske regjeringen under Vladimir Putin, og ser på Kreml som en motstander av Vesten. Administrerende direktør Ralf Fücks er medforfatter av Transatlantischen Manifests (Det transatlantiske manifest), som ble publisert i tidsskriftet Die Zeit i oktober 2017. Striden mellom liberale demokratier og autoritære samfunn er ifølge Zentrum Liberale Moderne den viktigste politiske konflikten de neste årene. Liberalt demokrati betyr kombinasjonen av individuell frihet, sosial samhørighet, personlig ansvar og sterke offentlige institusjoner.
Den 27. mai 2021 ble det kjent at russiske myndigheter hadde klassifisert Zentrum Liberale Moderne som en «uønsket NGO». Tankesmien er dermed effektivt utestengt fra å utføre lovlig virksomhet i Russland.
Prosjekter
Med opprinnelig støtte fra Open Society Institute, driver Zentrum Liberale Moderne temaportalen Understanding Ukraine, som den bruker for å fremme «kritisk sympati for Ukraina». Ukraina beskrives av Zentrum Liberale Moderne som den sentrale arenaen for konflikten mellom demokratiske og autoritære systemer. Den tematiske portalen «Understanding Ukraine» finansieres nå av Engagement Global, med midler fra Tysklands departement for økonomisk samarbeid og utvikling (tysk: Bundesministerium für wirtschaftliche Zusammenarbeit und Entwicklung, BMZ).
Ekspertkommisjonen Sikkerhet i overgang (tysk: Sicherheit im Wandel), finansiert av Baden-Württemberg Stiftung, utviklet anbefalinger under ledelse av Ralf Fücks om hvordan liberale demokratier kan reagere på grunnleggende endringer forårsaket av digitalisering, globalisering og migrasjon.
Prosjektet «Det liberale demokrati og dets motstandere» (tysk: Die liberale Demokratie und ihre Gegner), undersøker idehistorien bak antiliberal tankegang, og får midler fra det føderale familiedepartementet (tysk: Bundesministerium für Familie, Senioren, Frauen und Jugend (BMFSFJ)), fra det føderale programmet Demokratie leben! og fra Bundeszentrale für politische Bildung.
Lars Flegstad
Lars Flegstad (født 9. mars 1840, død 12. juni 1899) var ordfører på Frosta i perioden 1892 til 1897.
Zentrum Liberale Moderne
Juridisk form, eier og styre
Zentrum Liberale Moderne er organisert juridisk som en ideell stiftelse. Ralf Fücks er administrerende direktør på heltid.
Lars Flegstad
Han arbeidet som handelsbestyrer på Frosta forbruksforening før han overtok heimgården etter sin far i 1873. Han ble samme år medlem av herredstyret, hvor han ble gjenvalgt flere ganger.
Samisk historie i etterkrigstiden
Samisk historie i etterkrigstiden handler her om tiden fra 1945 til 2020 hvor samene får anerkjennelse for å tilhøre en egen nasjon, og deres kamp for rettigheter for vann og land får medhold fra statene de er en del av. Den politiske diskusjonen i etterkrigstiden dreide som om status for samisk språk og kultur, samt om hvordan samenes livsgrunnlag kunne sikres. Diskusjonen gikk på hvordan «tradisjon» skulle stå i forhold til «modernisering». Samekomiteen av 1956 kom med en innstilling som markerte en overgang fra fornorskning til kulturpluralisme. Samisk ble et offisielt språk i skolen i Norge i 1959, men det tok lang tid å få utarbeidet skolebøker og laget undervisningsopplegg. Ikke før på slutten av 1960-årene ble det gitt tilbud om samisk begynneropplæring. I løpet av 1980-årene fikk flertallet av samisktalende barn sin begynneropplæring på morsmålet.
Samisk råd for Finnmark ble stiftet i 1953 og arbeidet for å fremme samenes sak, med opplysningsarbeid, samiske sendinger i radio, avisutgivelse, hjelp i sosiale saker og arbeid for næringslivet. Tre år senere ble Nordisk sameråd dannet. Organisasjonen arbeidet med en rekke saker, der retten til naturressursene var den viktigste. På samekonferansene som ble hold i de Nordiske landene deltok representanter fra myndigheter lokalt og nasjonalt, i tillegg til folk fra akademia og samiske organisasjoner. Det fantes ikke noen formelle instanser for at statene skulle ta hensyn til samenes synspunkter, men myndighetene var likevel lydhøre.
Samisk reindrift har i etterkrigstiden sett store omveltninger, med blant annet innføring av snøscootere og andre moderne hjelpemidler. Reingjetere kunne dermed være bofaste i tettstedene som ble etablert og arbeide i skiftordninger. Reinnæringen har i nyere tid problemer med overetablering og stor slitasje på vegetasjonen over store deler av Finnmark. Andre utfordringer er inngrep og innskrenkninger av reinbeiteområdene. Andre næringer gjør seg gjeldende og belaster reindriften, som jordbruk, skogbruk, veibygging, vannkraftregulering, gruveindustri, turisme, militær aktivitet og naturverninteresser.
Sjøsamene har tradisjonelt hatt fjordfiske som hovednæring, mens sauehold, jordbruk og utmarksressurser ga biinntekter. Siden 1990-årene har fjordfisket blitt dårligere på grunn av generell overbeskatning, blant annet fordi trålere har fått tillatelse til å fiske i fjordene. Sjøsamene har mange steder forlatt bygdene eller funnet nye næringer.
Begrepsavklaring
Finner har vært en betegnelse på samer i gammel tid, og antas å være et ord av norrøn opprinnelse. Betydningen av ordet kan være vandrer, sporfinner eller jeger. På 1800-tallet ble det i offisielle folketellinger benyttet begrepene lapper og/eller finner, fra 1865 til 1910 bare lapp. En tid ble ordet finner ikke brukt om samer, da innvandrende kvener fikk denne betegnelsen. Fra 1920 ble samene igjen kalt for finner. En foretrakk dette ordet siden det var det gamle norske ordet, mens lapp var et svensk ord. På grunn av disse vekslingene mellom begreper, ble kategoriene ikke helt entydige. Noen steder ble finn brukt om sjøsamer. Begrepet lapp ble oppfattet nedsettende i Norge, men hadde ikke denne heftelsen i Finland. Ordet same var det samene selv foretrakk, og ordet finnes i alle de samiske språkene. Etter at samene hadde arbeidet for å få kontroll over begrepsbruken, ble same brukt første gang i folketellinger i 1930. I Sverige ble lapp erstattet av same i 1960-årene, da det ble oppfattet som mer korrekt.
De områdene som samene holder til i kalles Sameland (eller på samisk Sápmi og i gamle tid Sami Eana ámta). Det vil i moderne tid si Trøndelag, Nordland, Troms og Finnmark i Norge, Norrland og Västerbotten i Sverige og Lapin lääni i Finland,samt Kolahalvøya i Russland. I fjordområdene, spesielt i Troms og Finnmark, har samene tradisjonelt drevet med kystfiske og kalles derfor sjøsamer. I innlandet på Nordkalotten, rett nedenfor tregrensen i Norge og Sverige, har vært de nomadiserende samenes tradisjonelt hatt tilholdssted og de har derfor vært kalt derfor fjellsamer. I dette området fant de gode tilholdssteder for reinen, i tillegg til bjørk og brensel. En annen gruppe, som en finner i Sverige og Finland, er skogssamene, som holder til i de innalandske skogene. Til sitt livsopphold drev de med fiske, jakt og fangst. I Finland er samisk hovedområde Kemi lappmark, samt stedene Enontekiö, Utsjok og Enare. Her er det ikke høyfjell, men noen lave fjell, vide marker med reinlav, bjørke- og barskog og lengst mot øst finnes fiskerike innsjøer. Tradisjonelt var samene i Finland kategorisert som skogsamer. I tidligere tider var det villrein i disse områdene, mens det i moderne tid dirves reindrift med store flokker. Samene i Russland kalles historisk for skolte- og kola- og tersamer. Til skoltesamene hører de som holder til i Neide, Pasvik, Suenjel, Petsamo og Notozero, mens de andre kategoriene er historiske benevnelser for samer på Kolahalvøya.
Selv om nomadisk reindrift er en typisk og tradisjonell samisk næringsvei, finnes det flere tradisjonelle næringer innenfor den samiske kulturen. Samisk kultur er svært differensiert.
En ny samepolitikk
De samiske bygdene i Nord-Norge tok fra gjenreisningstiden etter andre verdenskrig steget inn i «storsamfunnet». Historikeren Berge Furre (1937–2016) uttalte at overgangen var kjennetegnet av «pengeøkonomi, lønnsarbeid og arbeidsrytme.» Videre skrev han: «I møtet med storsamfunnet, med pengeøkonomi og nye yrke kjendes det samiske mer som en hemsko enn som ein verdi, kanskje aller mest blant sjøsamane ute ved kysten.»