cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nils Nordberg
Nils Nordberg er adoptivfar til sangerinnen Mari Kohinoor Nordberg.
Oversettelser
Hans mest kjente oversettelser (oversettelsesår i parentes):
Michel Hemmerling
Michel Hemmerling (født 9. januar 1889 i Luxembourg, død 22. november 1962 samme sted) var en luxembourgsk turner.
Han deltok i turn under Sommer-OL 1912 i Stockholm, der han deltok på Luxembourgs lag som kom på 4.-plass i den lagkonkurranse mangekamp (europeisk system), og 5.-plass i lagkamp, fritt system.
Sagarika (missil)
K-15 Sagarika (sanskrit: सागरिका, Sāgarikā; hav-) er et ballistisk ubåtmissil som kan bære atomstridshoder over en avstand på 700 km, utviklet av Defense Research and Development Organization i India. Missilet utgjør en del av triaden i Indias kjernefysiske avskrekking og vil gjøre landet i stand til å slå tilbake kjernefysiske angrep.
Utvikling
Utviklingen av K-15-missilet begynte på slutten av 1990-tallet med hensikt å bygge et ballistisk missil som kunne avfyres fra de atomdrevne ubåtene i Arihant-klassen i den indiske marinen. Sagarika har en lengde på 10 meter, en diameter på 0,74 meter, veier 17 tonn og kan ta en nyttelast på opptil 1 000 kg over en avstand på 700 km. Det ble utviklet ved DRDOs missilkompleks i Hyderabad. Utviklingen av den undersjøiske oppskytningsrampen, kjent som Project 420, ble fullført i 2001 og overlevert til den indiske marinen for utprøving. Oppskytningsrampen er utviklet ved Hazira i Gujarat.
Côte-d’Or
Côte-d'Or er et fransk departement i regionen Bourgogne-Franche-Comté. Hovedbyen er Dijon.
Det er tre arrondissementer, 43 kantoner og 707 kommuner i Côte-d'Or. Den er et av de 83 opprinnelige departementer opprettet under den franske revolusjonen.
Vinområdet
I departementet ligger vinområdet Côte-d'Or med sine deler Côte de Nuits og Côte de Beaune. Produksjon av verdensberømt rødvin av pinot noir og hvitvin av chardonnay foregår i hjertet av Burgund, Côte-d'Or.
Geografi
Elven Saône renner gjennom departementet. Større byer er ved siden av Dijon Beaune og Montbard. Nord i departementet ligger høydedraget Plateau de Langres som gir opphav til elvene Seine, Marne og Aube.
Profibus
PROFIBUS (Process Field Bus) er en utbredt feltbuss kommunikasjonsstandard innen automasjon. Den bør ikke forveksles med PROFINET, som er en standard for Industrielt Ethernet.
Bruksområde
Det finnes to varianter av PROFIBUS, DP og PA:
Victoria Coach Station
Victoria Coach Station er den største og mest betydningsfulle av Londons bussterminaler. Den drives av Victoria Coach Station Ltd., en underavdeling av Transport for London.
Terminalen er endestopp i London for langdistansebusser, og bør ikke forveksles med Victoria Bus Station, som betjener lokalbusser, og ligger i tilknytning til Victoria jernbanestasjon.
St. Martin kirke i Warszawa
St. Martin kirke (polsk Kościół św. Marcina) er en kirke ved Piwna-gaten i Gamlebyen i Warszawa.
Historie
Kirken ble reist sammen med et Augustinerkloster i 1353 av hertugen Siemowit III av Masovia og hans kone Eufemia. På 1500-tallet holdt sejmikene til det masoviske voivodskap sine møter på klostergården.
Kirken ble ombygd i det 17. og 18. århundre etter tegninger av Karol Bay, og fikk en lignende form som Salesianerkirken, som også ble tegnet av Bay. Hovedfasaden fikk en bølgeform i rokokkostil. Hovedalteret ble også tegnet av Bay med skulpturer av Jan Jerzy Plersch, og stod ferdig i 1751.
Kirkebygningen ble sprengt i luften av tyskerne under Warszawaoppstanden under andre verdenskrig. Både barokkinnredningen fra 1630-tallet av Jan Henel og rokokkodekorasjonene fra 1750-tallet gikk tapt. Kirken ble gjenoppbygd etter krigen, og fikk da barokkfasade og en i stor grad moderne innredning.
Myrmarihøne
Myrmarihøne (Anisosticta strigata) er en av marihønene (Coccinellidae), en av de mange polyphage billene.
Dan Harrington
«Action Dan» Harrington (født 6. desember 1945) er en profesjonell amerikansk pokerspiller. Han er kjent for å spille med sin grønne Boston Red Sox caps på.
Per august 2007 har han vunnet over $ 6 500 000 på pokerturneringer.
Liechtensteinischer Landtag
Landtag er folkets organ, som ivaretar dets rettigheter og interesser, idet Liechtensteins forfatning sier, at fyrstedømmet er et arvelig monarki.
I februar 2008 ble en ny parlamentsbygning tatt i bruk.
Parlamentet velges i to valgkretser: Oberland og Unterland. Sperregrensen er på 8 % og en periode varer fire år.
Almere
Almere er en kommune og by i provinsen Flevoland i Nederland. Kommunen grenser til Lelystad og Zeewolde. Byen Almere er delt i flere bydeler som Almere-Centrum, Almere-Haven, Almere-Parkwiijk og Almere-Buiten.
Almere er en av de nyeste byene i Nederland. Det første huset sto først ferdig i 1976, og Almere ble en kommune i 1984. Det er den største kommunen i Flevoland etter innbyggertall og den sjuende største i Nederland. I oktober 2007 la byrådet i Almere frem planer om å utvide byen til 350 000 innbyggere innen 2030.
Historie
Almere ligger i IJsselmeerpolderne og landområdet skulle opprinnelig benyttes til jordbruk. Etter andre verdenskrig ble det i stedet lagt fram planer om å huse noen av innbyggerne i den raskt voksende Amsterdam. To byer i polderne Oostelijk Flevoland og Zuidelijk Flevoland ble derfor planlagt. Byen Oostelijk Flevoland ble Lelystad, og byen Zuidelijk Flevoland ble fremdeles kalt Zuidweststad på de første tegningene, men i 1970-årene fikk den navnet Almere, som var et tidlig navn på Zuiderzee i middelalderen der byen ligger i dag. De første husene i Almere var ferdig i 1976. Byen ble da fortsatt styrt av Openbaar Lichaam Zuidelijke IJsselmeerpolders (Z.IJ.P.), med en Landdrost. I 1984 ble Almere offisielt en kommune. Opprinnelig var det tenkt at Almere skulle være en by med flere sentre, men denne planen ble skrinlagt og i stedet ble nabolag som Tussen de Vaarten bygget.
HTC Blue Angel
HTC Blue Angel er en Windows Mobile-basert mobiltelefon (smartphone) som ble produsert av HTC. Den ble lansert høsten 2004.
Den er også solgt som bl.a. O2 XDA IIs, Orange SPV M2000, Dopod 700, Qtek 9090, T-Mobile MDA III og Siemens SX66. Vodafone solgte også en oppdatert versjon fra juli 2005 under navnet Vodafone v1620, som hadde en 520 MHz prosessor.
Greenville County
Greenville County er et fylke i den amerikanske delstaten Sør-Carolina. Det ligger nord i staten og det grenser mot Spartanburg County i øst, Laurens County i sørøst, Abbeville County i sør, Anderson County i sørvest og mot Pickens County i vest. Det har også grense mot delstaten Nord-Carolina i nord.
Automatsikring
En automatsikring er en sikringstype som benytter seg av mekaniske og elektromagnetiske reaksjoner til å koble ut en strømkrets ved overbelastning eller elektrisk kortslutning.
En automatsikring er raskere og mer presis enn gammeldagse smeltesikringer. Økt nøyaktighet i elementautomater gir bedre beskyttelse mot overbelastning og brann. Mange elementautomater har også innebygget jordfeilbryter for å beskytte mot jordfeil. Da kalles de ofte «jordfeilautomat» eller kombiautomat. Disse gir ytterligere økt beskyttelse mot brann og berøringsfare som følge av jordfeil.
Store automatsikringer blir ofte omtalt som effektbryter. Kombinasjonen av kortslutnings- og overbelastningsvern kalles også for «kombivern».
Virkemåte
En automatsikring for bolig og industri består av to hoveddeler for å unngå henholdsvis kortslutning og overbelastning:
Typer sikringer
Sikringsautomater kommer i ulike karakteristikker (toleransetider) for å tillate en viss overbelastning i et visst angitt tidsrom. Dette for å tillate at for eksempel motorer og andre ting som krever store startstrømmer, skal få starte med store strømmer uten at automaten skal koble ut. Karakteristikken bestemmes av elektromagneten som er i automaten.
Termisk-magnetiske sikringer er de mest vanlige i Europa. Slike sikringer består av følgende komponenter:
Umoe
Umoe AS er et norsk investeringsselskap med hovedkontor på Fornebu hovedgård. Selskapet ble grunnlagt i 1984 av Jens Ulltveit-Moe, som fortsatt kontrollerer konsernet sammen med sin familie.
Umoe er inndelt i tre forretningsområder, Umoe Shipping and Energy AS, Umoe AS og Umoe Invest AS.
«Svanhild»
Skuta gikk i fraktefart, hovedsakelig med fisk og salt mellom Kristiansund og Lofoten.
Som jakt hadde Svanhild en mast, og et mannskap på seks personer. Rundt 1925 ble Svanhild rigget om til galeas, det vil si at den fikk to master. Da ble seilene mindre og lettere å jobbe med, og man kunne nå seile båten med fem personer. På midten av 1930-tallet ble det installert motor i Svanhild og den store riggen ble fjernet. Svanhild fortsatte å gå i fraktefart langs kysten heilt til 1976. Da ble skuta kjøpt av privatpersoner i Kristiansund, og meningen var å rigge båten om til seilfartøy igjen. Dette prosjektet ble ikke fullført, og i 1983 ble Svanhild kjøpt av Oddbjørn Hovland og Berit Kjeldsberg. Etter et kort opphold i Haugesund fikk båten hjemmehavn i Florø, og i 1984 ble det dannet et andelslag med flere eiere fra kystbyen. To år med restaurering og rigging gav frukter, og i perioden 1985–1988 var Svanhild på en tre år lang jordomseiling. Etter hjemkomsten i 1988 gikk et par år med noen leieoppdrag, blant annet til København og til Vågsberget for filminnspilling av Knut Hamsuns "Landstrykere".
Umoe
Umoe Industri AS som ledes av Jarle Roth forvalter de industrielle investeringene. I investeringsporteføljen finner man blant annet Umoe Restaurants, Umoe Mandal, Umoe Eiendom og Sønnico Installasjon.
Umoe Invest AS som ledes av Erlend Grimstad forvalter de finansielle investeringene til Umoe.
Norvald Tveit
Norvald Øystein Tveit (født 22. desember 1927, død 2. mai 2022) var en norsk forfatter og dramatiker fra Leirvik i Hyllestad kommune.
Wannabe (EP)
Wannabe er en EP utgitt av Crash! i 2007.
Norvald Tveit
Som dramatiker er Tveit særlig kjent for sine skuespill, men han skrev også hørespill og fjernsynsdrama for NRK, blant annet flere episoder for tv-seriene Kong Sverre (1978) og Vestavind (1994). Han skrev dessuten sakprosa, og var også innom sjangrene barnebok og kriminalroman.
Tveit ble prisbelønnet flere ganger, blant annet med Ibsenprisen 1993 for sitt samlede dramatiske arbeide. 17. desember 2007 mottok han Kongens fortjenstmedalje i gull.
«Svanhild»
I 1995 ble Stiftelsen Svanhild opprettet og alle de gamle eierne overførte vederlagsfritt sine andeler til stiftelsen. Foreningen Svanhilds venner ble opprettet samtidig som stiftelsen, og har som mål å skape et aktivt miljø for bevaring og bruk av Svanhild. Venneforeningen står for aktiviteter, dugnader, møter og så videre. I perioden 1991 til 2001 har Svanhild gjennomgått en omfattende restaurering. Det meste av båten er skiftet ut og gjenoppbygd ved Hardanger Fartøyvernsenter i årene 1991-1997. Den nye riggen er laget i Florø. Det omfattende restaureringsarbeidet er i hovedsak finansiert av Riksantikvaren, men også med god støtte i form av løyvinger frå Fylkeskulturkontoret, Sparebanken Sogn og Fjordane og Florø kommune.
I forbindelse med restaureringsarbeidet har Oddbjørn Hovland, som tidligere ansatt ved Kystmuseet, utført et grundig forsknings- og dokumentasjonsarbeid på den type seilfartøy som Svanhild representerer. I perioden 2000–2005 har Kystmuseet v/ Trond Strømgren ledet restaureringsarbeidet, og Svanhild ble sertifisert som opplæringsfartøy i april 2005. Svanhild framstår i dag som et av de mest autentiske restaurerte fartøya i Norge. Administrasjonen av Svanhild ligger under Kystmuseet i Florø.
Syntaks
Syntaks er læren om hvordan ord settes sammen til større enheter, det vil si setninger og fraser. Forskjellige språk har forskjellige regler for hvordan dette skjer, både med hensyn til ordstilling og syntaktiske avhengigheter som samsvarsbøyning (kongruens) og kasustilordning. Ordstilling, setningsleddenes oppbygning og funksjon, setningers struktur, markering av relasjoner mellom setningsledd (ved eksempelvis partikler eller kasus) og hvordan enkelte setningstyper kan avledes av andre (slik som passivsetninger av aktivsetninger), er viktige emner innen syntaksen. I et språkfilosofisk eller informasjonsteoretisk perspektiv kan man snakke om sammenhengen mellom syntaks, semantikk og pragmatikk.
I tillegg til å gjelde naturlige språk kan begrepet syntaks også referere til reglene for matematiske systemer som logikk og programmeringsspråk.
Closing Time (Doctor Who)
"Closing Time" er den tolvte episoden av den sjette sesongen av den britiske science fiction TV-serien Doctor Who, og ble sendt første gang på BBC One, BBC America og Space på 24. september 2011.
Handling
I sine siste dager besøker Doktoren Craig Owens (James Corden), men mystiske hendelser fører til et møte med Cybermennene.
Produksjon
Forfatter Gareth Roberts sa i et intervju at han vurderte å hente fram karakteren Craig når James Corden ble valgt og han fikk se utførelsen. Han sa "det føltes allerede som om han var en av "Who" familien". Det var også en ide om å hente fram Cybermen, fordi det ikke var noen andre gamle monstre i serien, og han tenkte "det skulle være en følelse av en historie om Doktorens siste kamp for å redde Jorda før han dro avgårde for å møte sin død".
Ord
Et ord er en språklig enhet som oppfattes å ha en egenbetydning, og som i tale skilles fra omgivelsene ved at det har selvstendig trykk. I skrift skilles ord ofte med mellomrom.
Begrepet ord kan i tillegg til betydningen «enkeltord», også brukes om hele uttrykk og tekster.
Etymologi
Den indoeuropæiske grunnformen av «ord» er vrdho. Siden dh kan forvandles til b, er det sannsynlig at det latinske verbum stammer herfra. Verbum betyr «ord», som i uttrykket «verbal fremstilling».
Definisjoner
Ordbøker kategoriserer et språks leksikon (dvs. dets ordforråd) i lemmata. Disse kan tas som en indikasjon på hva som utgjør et «ord» i oppfatningen til brukerne av dette språket.
Semantisk definisjon
Leonard Bloomfield introduserte begrepet «minimale frie former» i 1926. Ord blir tenkt på som den minste meningsfulle enhet av tale som kan stå av seg selv. Dette korrelerer fonemer (enheter av lyd) til leksemer (enheter av betydning). Men noen skrevne ord er ikke minimale frie former, da de ikke er meningsbærende om de står alene (for eksempel the og of i engelsk).
Trekk
Innen den minimalistiske skolen av teoretisk syntaks, ses ord (også kalt «leksikalske elementer» i litteraturen) som «bunter» av språklige funksjoner som er forent i en struktur med form og mening. For eksempel har ordet «bjørner» semantiske egenskaper (det betegner virkelige objekter, bjørner), kategorifunksjoner (det er et substantiv), tallfunksjon (det er flertall, og må samsvare med pronomen og demonstrativer i sitt domene), fonologiske funksjoner (det blir uttalt en bestemt måte).
Røtter og affikser
Et ord som ikke kan deles i mindre deler med egen betydning, for eksempel «mann», kalles rotord. En kombinasjon av to eller flere rotord, for eksempel «sjømann», kalles en sammensetning. Når en rot kombineres med et element som i seg selv ikke er et eget ord (et «affiks»), for eksempel «mannlig», dannes en avledning. Affikser som står foran roten, kalles prefiks. Affikser som står etter roten, kalles suffiks.
En spesiell type suffiks er bøyningsendelsene. En ordform uten bøyningsendelser, men med avledningsaffiks, kalles ordets stamme. Når et avledningsaffiks settes til et ord, dannes en ny stamme; når en bøyningsendelse settes til, er stammen fortsatt den samme. Noen ord bøyes ved at endelsen legges til ulike stammer: «gammel – eld-re – eld-st». Dette kalles suppletivbøying.
Inndeling
Det er vanlig å dele ordene i et språk i leksikalske ord, grammatiske ord og pro-ord. Leksikalske ord refererer til forhold utenfor kommunikasjonssituasjonen, for eksempel «mann», «kjøre». Pro-ord refererer til forhold i kommunikasjonen, for eksempel «dette», «der», «nå». Grammatiske ord får sin betydning kun i forhold til andre ord i teksten, for eksempel «som», «og». Pro-ord og grammatiske ord skiftes sjelden ut i et språk; de utgjør lukkede klasser. De leksikalske ordene er en åpen klasse, der ord går ut av bruk, nye ord importeres eller eksisterende ord danner nye sammensetninger.
Ordklasser
Ordene i et språk grupperes videre i et antall ordklasser etter form eller funksjon.
I tillegg kommer betegnelsene
Bruk i navn
Ord inngår dessuten i mange egennavn på organisasjoner og annet, Eksempler er Fritt Ord, de kristne Livets Ord, Levende Ord, Ordet og Israel, Ordets liturgi, tidsskriftet Ordet, Ord & Bilde, Svevende ord bibelsenter, Ordknappen, De skjulte ord og bandet Gode Ord Dør Sist.
Edward H. Schafer
Edward Hetzel Schafer (født 23. august 1913 i Seattle, død 9. februar 1991 i Alameda i California) var en ledende sinolog og historiker med særlig vekt på Tang-dynastiets Kina. Han skrev epokegjørende arbeider som The Golden Peaches of Samarkand: A study of Tang exotics (ISBN 0-520-05462-8) og The Vermilion Bird: T'ang images of the South. Schafer tok doktorgraden ved Department of Oriental Languages of the University of California i Berkeley i 1947. Han forble ved Berkeley til han gikk i pensjon i 1984. Fra 1969 til 1984 innehadde han Agassizprofessoratet for orientens språk og litteratur.
Professor Edward Schafer var en pioner innen studiet av middelaldersk kinesisk sivilisasjon og særlig den materielle kultur under Tang-dynastiet.
Lillehammer stadion
Lillehammer stadion ble åpna som skøytebane 1. januar 1897. Banen ligger på Lillehammer, 180 moh.
Det har vært avholdt ett internasjonalt mesterskap på banen; VM for kvinner, 21.-22. februar 1953, der Khalida Sjegolejeva fra Sovjetunionen vant. Det er ellers avholdt flere nasjonale mesterskap på Lillehammer. Banen ble nedlagt som skøytebane 1. januar 1976.
Andermatt
Andermatt er en liten landsby som ligger i Urserendalen i den sveitsiske kantonen Uri, 1447 moh., ikke langt fra St. Gotthard-passet (2061 moh.).
Andermatt er et knutepunkt for trafikken mellom Graubünden og Vest-Sveits (Wallis osv.) på den ene siden og nordlige områder og Ticino på den andre siden. Den er tilknyttet tre viktige pass: Oberalppasset mot øst, St. Gotthard-passet mot sør og Furkapasset mot vest.
Byen er et kjent vintersportssted.
Essam Sharaf
'Iṣām 'Abd al-ʿAzīz Šaraf (arabisk: عصام عبد العزيز شرف‎, IPA: [ʕeˈsˤɑːm ʕæbdelʕæˈziːz ʃɑɾˤɑf]; født: 1952), også stavet Essam Sharaf, er en egyptisk politiker og sivilingeniør. Han var statsminister i overgangsregjeringen i Egypt fra mars til november 2011. Tidligere har han blant annet vært transportminister under Hosni Mubaraks presidentskap. Han ble innsatt som statsminister av militærstyret som tok over kontrollen i Egypt etter opprøret som styrtet Mubarak fra makten. Sharafs lederskap ble godt mottatt av begge de største opposisjonsgruppene; 6. april-ungdomsbevegelsen og Det muslimske brorskap.
Fra 2004 til 2005 var han transportminister i Mubaraks regjering, under statsministeren Ahmad Nazif. Han trakk seg angivelig fra stillingen på grunn av misnøye med korrupsjon og vanstyre under Mubarak. Til tross for dette fortsatte han i ledelsen i regjeringspartiet fram til 2010.
Da det folkelige opprøret brøt ut i Egypt i 2011 støttet han aktivt opp under det, og ledet også demonstrasjoner.
St. Anna kirke i Warszawa
St. Anna kirke (polsk Kościół św. Anny) er en kirke i Warszawas historiske sentrum, like ved Slottsplassen ved Krakowskie Przedmieście 68. Den er en av Polens fremste kirker med klassisistisk fasade, og en av Warszawas eldste bygninger. Kirken er blitt ombygd flere ganger gjennom sin historie, noe som har gitt den dagens form, uforandret siden 1788. Den har en svært rik barokkinnredning med flere kapeller og mange fresker.
På grunn av sin beliggenhet i nærheten av fire av de største universitetene i Warszawa – Universitetet i Warszawa, Kunsthøyskolen, Musikkhøyskolen og Teaterhøyskolen – har St. Anna kirke tradisjonelt utgjort hovedsenteret for det akademiske presteembete i Warszawa.
Historie
Kirken ble opprettet av hertuginnen av Masovia, den rutenske prinsesse Anna av Holszany, i 1454 sammen med et kloster for Fransiskanerordenen i gotisk stil.
På plassen foran kirken avla de prøyssiske herskerne ed til de polske monarkene, den første i 1578 og den siste i 1621. I 1582 ble et renessansetårn inkorporert i kirken, og senere i bymurene. Kirken ble plyndret av svenske og tyske tropper på 1650-tallet. Under Warszawaoppstanden av 1794, som utgjorde en del av den nasjonale Kościuszko-oppstanden, ble biskop Józef Kossakowski anklaget for forræderi og henrettet foran kirken.
St. Anna kirke ble ombygd flere ganger (1518–1533, 1620, 1660–1667). Fasaden ble mellom 1740 og 1760 ombygd i rokokkostil etter tegninger av Jakub Fontana og dekorert med to filigranklokketårn. Kirkeveggene og taket ble på den tiden dekorert med perspektivmalerier som avbildet St. Annas liv av munken Walenty Żebrowski. Kirkeinnredningen ble ombygd i barokkstil.
Kirken ble ombygd for siste gang mellom 1786 og 1788 etter initiativ av Stanisław August Poniatowski. Fasaden fikk da en barokk-klassisistisk form etter tegninger av Chrystian Piotr Aigner, og ble dekorert med skulpturer som fremstilte de fire evangelistene av Jakub Monaldi og Franciszek Pinck.
Kirken ble noe ødelagt under den tyske bombingen av Warszawa i 1939. Tårnene og taket brant ned, men ble rekonstruert av arkitekten Beata Trylińska. Kirken ble senere alvorlig skadet av tyskerne etter Warszawaoppstanden i 1944, og renovert etter krigen i 1946–1962.
RAF Brize Norton
Flystasjonen er base for transportfly, lufttanking og fallskjermopplæring. RAFs tunge transportfly, C-17 Globemaster, er stasjonert her, i tillegg til Lockheed Tristar og Vickers VC-10 tankfly. Rundt 3 900 militære er stasjonert ved basen, i tillegg arbeider over 600 sivile her.
Citizen Steely Dan
Citizen Steely Dan er en samleboks med fire CD-er fra Steely Dan, utgitt i 1993. Samleboksen inneholder remastere av samtlige Steely Dans utgitte låter mellom 1972 og 1980, unntatt låtene «Dallas» og «Sail the Waterway» som var respektive A og B-sidene på Steely Dans første singel.
I stedet for nevnte låter er det funnet plass til en live-versjon av «Bodhisattva», «Here at the Western World», første gang utgitt på Greatest Hits i 1978, «FM» som er skrevet til filmen FM, og en tidligere uutgitt demoversjon av «Everyone's Gone to the Movies». Låtenes rekkefølge er kronologisk.
Sporliste
Alle låtene er skrevet av Walter Becker og Donald Fagen unntatt hvor annet er notert.
Loutang-kirken i Shanghai
Loutang-kirken i Shanghai, med tittelen Jesu Hjerte-kirken, er en katolsk kirke i bispedømmet Shanghai i Kina. Den ligger i Jiading-distriktet. Dette var et av de stedet der den første katolske misjon i Shanghai virket tidlig på 1600-tallet. Den portugisiske jesuitt João da Rocha, som hadde døpt Xú Guāngqǐ, en berømt kinesisk stormandarin i byen, tok tilflukt her under misjonærforfølgelsene i 1616. Han lot så reise en kirke.
Den høylærde mandarinen Sun Yuanhua (1581–1633) fra Jiading, som var blitt døpt i Beijing, bygde en kirke i Shanghai etter at han kom hjem i 1621. Den hadde ti rom for jesuitter tilknyttet. Stedet ble et treningssenter for lekapostler og for språkopplæring av utenlandske misjonærer. I 1627 ble det holdt en konferanse i Jiading for å drøfte hvordan ordet Gud best burde oversettes til kinesisk.
Kirken som står på stedet nå, ble bygget i 1932. Den antas å ligge omtrent der den gamle kirken bygd av Sun Yuanhua lå. Den ble nyrestaurert og utvidet i 1991, blant annet med et galleri som rommer ytterligere et hundretall personer.
Katrin Mattscherodt
Katrin Mattscherodt (født 26. oktober 1981 i Berlin i DDR) er en tysk skøyteløper som deltar i internasjonale konkurranser.
Hun debuterte i verdenscupen i Erhfurt i november 2003. Hennes beste plassering er en fjerdeplass og en sjetteplass i lag forfølgelse i henholdsvis Baselga di Pinè i 2005 og Inzell i 2004. Hennes beste individuelle plassering er en tolvteplass på 1,000 meter i Inzell i desember 2005.
I VM i enkeltdistanser i 2007 i Salt Lake City fikk hun 17.-plass på 3,000 meter og 15.-plass på 5,000 meter. Året etter fikk hun 11.-plass på 3,000 meter og 10.-plass på 5,000 meter.
Mattscherodt fikk 10.-plass på VM Allround i 2008 på hjemmebane i Berlin. I verdenscupen 2007/08 fikk det tyske laget 2.-plass i sammendraget. På enkeltdistanser fikk hun 10.-plass på 3,000 og 5,000 meter.
Hun deltok på det tyske laget som vant OL-gull i lagtempo under OL i Vancouver 2010.
Riksväg 90
Strekningen mellom Vilhelmina og Hälla er del av Sagaveien.
Røkelsesklokke
Røkelsesklokker (forenklet kinesisk: 香钟, tradisjonell kinesisk: 香鐘, pinyin: Xiāng zhōng, Wade–Giles: Hsiang-chung) er et elementærur som ble benyttet under kulthandlinger i Kina og Japan.
Nord-Odal Idrettslag
Nord-Odal Idrettslag (stiftet 20. august 1924 som Sand Idrettsforening) er et fleridrettslag i Nord-Odal, som driver med fotball, hurtigløp på skøyter og ski.
Røkelsesklokke
De oppstod i Kina under Song-dynastiet (960-1279) og spredte seg derfra. Sinologen Edward H. Schafer antar at kineserne hadde fått impulsen fra India, der noe lignende, men ikke fullt utviklet, var i bruk allerede.
Nord-Odal Idrettslag
Idrettslaget er medlem av Hedmark Idrettskrets og særkretsene Indre Østland Fotballkrets, Hedmark Skikrets og Hedmark Skøytekrets.
Røkelsesklokke
I smale, båtformede bronsefat som ofte var formet som langstrakte drager brente man en aromatisk masse fra planten japansk stjerneanis. På tvers over bronsefatene hang snorer med metallkuler, som etterhvert ble svidd løs den ene etter den andre. Metallkulene falt i et fat, og ved lyden fikk man et signal om at en viss tid var tilbakelagt. Røkelsesklokkene ble ikke benyttet i dagliglivet, men var hjelpemidler i religiøse kulthandlinger i templene.
Nord-Odal Idrettslag
Historikk
Idrettslaget ble til 11. april 2016 ved en sammenslåing av de fire klubbene Sand Idrettsforening (stiftet 20. august 1924, fusjonert med Sand Idrettslag, Arbeideridrettslaget Elgen og Sand Arbeideridrettslag 25. november 1945), Idrettslaget Mogutten (stiftet 1919 som Mo Idrettsforening, fusjonert med Idrettslaget Knuppen 25. mai 1950) , Austvatn Fotballklubb (stiftet 1972) og Bruvoll Ballklubb & Vel (stiftet 1976).
Skøyter
Sand Idrettsforening arrangerte norske mesterskap i senior Allround i 2000 i Vikingskipet i Hamar, og for juniorer i allround, sprint og stafett under NM-uka for juniorer i 1987 i samarbeid med Kongsvinger Idrettslag på henholdsvis Prestberget idrettsanlegg på Sand og Holt Stadion i Kongsvinger, samt enkeltdistanse-NM for junior 1996.
Klubben arrangerer årlige Odalskøyta-løp, som for det meste har blitt arrangert i Vikingskipet på Hamar.
Kjente utøvere
Se også Kategori:Skøyteløpere for Sand Idrettsforening.
Jesuittkirken i Warszawa
Jesuittkirken (polsk Kościół Jezuitów, også kalt «Den nådige Guds mors kirke» – Kościół Matki Bożej Łaskawej) er en kirke i Gamlebyen i Warszawa ved Świętojańska-gaten, like ved St. Johannes døperens katedral. Den er en av de fremste manieristiske kirker i Polens hovedstad.
Historie
Kirken ble bygd av Sigismund III og Andrzej Bobola etter initiativ av Piotr Skarga i årene 1609–1626, i renessansestil etter tegninger av Jan Frankiewicz. I 1627 hadde kirken tre kapeller, og i 1625 ble Urszula Mayerin, en stor tilhenger av Jesuittordenen, gravlagt der. Hun var Sigismund IIIs elskerinne og hadde stor politisk innflytelse. Graven hennes ble plyndret og ødelagt av svenskene og brandenburgerne på 1650-tallet, under den svenske invasjonen av Polen. Det praktfulle alteret, bestående av rent sølv, ble også stjålet. I de senere år ble kirken mer og mer storartet, med rik barokkinnredning samt marmoralter og -gulv. To nye kapeller ble bygd.
Kirken ble sprengt i luften av tyskerne etter Warszawaoppstanden under andre verdenskrig. I årene 1948–1957 ble kirken gjenoppbygd i en noe forenklet arkitektonisk stil, og fikk en manieristisk fasade. Kirkeindret fikk derimot en noe mer moderne form, siden hele innredningen gikk tapt med den tyske ødeleggelsen av Warszawa.
I kirken finnes i dag fragmenter av det praktfulle gravmonumentet til Jan Tarło, utformet av Jan Jerzy Plersch i hvit og svart marmor i 1753, samt de rekonstruerte epitafene til Sarbiewski, Konarski, Kopczyński og Kiliński. Kirken er mest kjent for sitt maleri av Vår nådige Frue, som biskop Juan de Torres brakte med seg til Polen i 1651 som en gave fra pave Innocent X, samt et trekrusifiks fra 1383.
Erik Berg
Erik Berg (født 31. mars 1948 ) er en norsk næringslivsmann, kjent for sitt samarbeid med Stig O. Jacobsen i Berg Jacobsen Gruppen AS.
Han er deleier og styreleder i Bunnpris Møre.
Han var styreleder i Molde Fotballklubb fra 25. februar 2009 til 29. februar 2012.
Berg vokste opp med en far som var kjøpmann og drev gård og kolonialbutikk. Han ble delaktig i denne driften i en alder av 22 år. Han er gift og har tre barn.
Berg er gift med Jofrid og har barna, Ole-Erik, Anikken og Kristine som alle jobber i familievirksomheten.
Radbuza
Radbuza (tysk: Radbusa) er en 111,5 km lang elv i Tsjekkia, og en av Berounkas kildeelver. Elven har sitt utspring fra foten av Lysá hora (869 moh) i nærheten av landsbyen Závist, i nærheten av Domažlice. Den renner gjennom landsbyene Rybník, Smolov, Bělá nad Radbuzou, Horšovský Týn, Staňkov, Holýšov, Stod, Chotěšov, Zbůch and Dobřany før den møter elven Mže i Plzeň og danner Berounka. Radbuzas viktigste sideelver er Zubřina, Merklínka og Úhlava, og elven har et nedslagsfelt på 2 192 km².
Strandmarihøne
Strandmarihøne (Tytthaspis sedecimpunctata) er en av marihønene (Coccinellidae), en av de mange polyphage billene.
Utseende
Strandmarihøne er mellom 2,5 og 3 millimeter lang. Dekkvingene er blekt gule med mørke flekker, som flyter noe sammen langs sidene. Sømmen (midtlinjen) er mørk. Også brystskjoldet og hodet har mørke flekker. Beina er rødorange.
Pavlovice
Pavlovice er en kommune og landsby i distriktet Benešov i regionen Sentral-Böhmen i Tsjekkia.
Dionysiske mysterier
Dionysiske mysterier var en rituell feiring og en mysteriereligion i antikkens Hellas og senere i Roma, knyttet til vinguden Dionysos. Den hadde antagelig røtter i ritualer som ble praktisert på det minoiske Kreta mellom 3000 og 100 f.Kr.
Kulten innebar en innvielse til sanselighet og dyrking av vin og livsglede, men var også knyttet til jordbruk og grøde generelt. Antagelig hadde kulten både en åpen del, knyttet til de årlige Dionysiafestivalene, og en lukket del, for de få innviede. Kulten tilbød en hemmelig kunnskap om livet etter døden. En forestilling av at det fantes en guddommelig gnist i menneskene som måtte frigjøres, og få kontakt med opphavet.
Ritualene involverte bruk av beruselse og andre transeframbringende teknikker som dans og musikk for å fjerne hemmende og sosiale restriksjoner. Det innebar også en midlertidig frigjøring av de som var marginaliserte i det greske samfunn, som kvinner, slaver og utlendinger. I mysterienes siste faser endret vektleggingen fra ktonisk, underjordisk orientering til en transcendent, oversanselig, og mystisk hvor Dionysos endret vesen tilsvarende (som tilsvarende med kulten rundt indiske Shiva). I sitt vesen var det en mysteriereligion reservert de innvidde, og mange aspekter av den dionysiske kulten har forblitt ukjent og gikk tapt i nedgangen for den gresk-romersk polyteistiske religiøsitet. Tradisjonen med å drikke vin som symbol på guddommens blod lever dog videre i den kristne nattverden. Kunnskap om mysteriene er således avledet fra beskrivelser, bilder og krysskulturelle studier, og blant annet Evripides' drama Bakkantinnene som betydningsfull kilde til kunnskap om Dionysoskulten.
Opprinnelse
De dionysiske mysterier på det greske fastlandet og i Romerriket er antatt å ha utviklet seg fra mer primitive opptakskulter som er ukjente, men kom kanskje fra trakiske eller frygiske kulter som hadde spredt seg over den østlige middelhavsregionen ved begynnelsen av den klassiske greske perioden. Den spredte seg med tilknytningen til vin, et sakrament eller enteogen som igjen synes å ha vært alltid nært tilknyttet (gjennom mjød som det opprinnelige sakrament). Begrepet enteogen er interessant i seg selv da det er en moderne betegnelse avledet fra to gammelgreske ord, ἔνθεος (enteos) og γενέσθαι (genestai). Enteos betyr «indre gud (teos)», i litt friere oversetting «inspirert». Grekerne brukte ordet når de hyldet diktere og andre kunstnere. Genestai betyr «å forårsake eksistens» eller å bli. Så et enteogen er «det som forårsaker at Gud (eller guddommelig inspirasjon)».
Det begynte antagelig som et enkelt ritual som raskt utvikle seg innenfor den greske, antikke kulturen til en populær mysteriereligion som tok opp i seg en rekke andre tilsvarende kulter (og deres guder) i en typisk gresk synkretisme på tvers av de greske områdene; en senere form var de orfiske mysterier. Imidlertid synes det som om alle stadier i denne utviklingsmessig og eksperimentelle spectrum å ha fortsatt parallelt over hele den østlige delen av Middelhavet fram til sent i gresk historie inntil det ble undertrykt av kristendommen, men påvirket også den tidlige kristne kirke.
Tidlig Dionysoskult
Den ekstatiske Dionysoskult var opprinnelig antatt å være av sen ankomst til Hellas fra Thrakia eller Anatolia, grunnet både dens popularitet ved begge steder og Dionysos' manglende deltagelse i den olympiske gudeverden. Etter at guddommens navn ble oppdaget på mykenske Linear B-tavler har imidlertid denne teorien blitt forlatt, og det er antatt at kulten har en eldre, stedegen historie som muligens går forut den gresk sivilisasjon. Fraværet av en tidligere olympisk Dionysos er i dag forklart ved mønstrene i sosial ekskludering og kultens marginalisering framfor kronologi. Om kulten hadde sin opprinnelse i den minoisk kulturen på Kreta (som et aspekt av en oldtidgammel Zagreus) eller fra Afrika – eller i Thrakia eller Anatolia, som en ur-Sabazios – er ikke mulig å svare på grunnet mangelen på bevis. En del forskere mener at det var adoptert kult som ikke var stedegen til de greske områdene og kan også ha vært en eklektisk kult i dens tidligste historie, skjønt det er bortimot helt sikkert fått mange kjente trekk fra minoisk kultur.
Vinens rolle
De opprinnelige ritene til Dionysos (slik de ble introdusert til Hellas) var assosiert med en vinkult (ikke ulik enteogenske eller hallusinogene kulter i oldtidens Mellom-Amerika, opptatt av kultiveringen av vindruer og en forståelse av dens livssyklus (antatt å ha vært en legemliggjøring av den levende gud) og fermenteringen av vin fra dets lemleste legeme (assosiert med gudens essens i underverden). Viktigst var imidlertid vinens berusende og hemningsoppløsende effekter ved å ta til seg gudens ånd (og senere som årsak for dens besettelse). Vin ble også øst utover jorden og dens voksende vinranker og således fullførte syklusen. Kulten var ikke utelukkende opptatt av vinrankene i seg selv, men også med de andre komponentene til vinen. Vin omfatter andre ingredienser (planter, blomster og harpiks) som økte dens kvalitet, aroma og medisinske eiendeler. Forskere har foreslått at, gitt den lave alkoholinnholdet i den tidlige vinen, dens effekt kan ha vært grunnet et tilleggstoff av enteogensk art, en ingrediens i den sakramentale form. Honning og bivoks ble ofte tilsatt vinen, og introduserte en selv eldre drikk som mjød. Filologen Károly Kerényi har hevdet at denne kunnskapen om vinen avløste og delvis absorberte tidligere neolittisk mjødkunnskap som involverte bisvermer som grekerne assosierte med Dionysos. Mjød og øl (med dens kornbase) ble opptatt i Dionysos' område, kanskje gjennom hans identifikasjon med trakernes korngud Sabazios.
Andre planter er antatt å ha vært betydningsfull i vinkultiveringen ble også inkludert vinlæren, slikt som eføy (antatt å motvirke drukkenskap — således det motsatte av vinranken — og som blomstrende om vinteren framfor sommeren); fiken (giftrensende) og furu (vinpreserverende). Oksen (som man lagde drikkehorn av dens horn) og geiten (som man lagde vinsekker av dens skinn) var også en del av kulten, eventuelt sett på som manifestasjoner av Dionysos. En del av disse assosiasjonene hadde blitt knyttet til fruktbarhetsguddommer (som Dionysos) og ble en del av hans nye rolle. En forståelse av læren om vinkultiveringen og dens symbolisme er nøkkelen til forståelsen av kulten som framsto fra den; det vil si å anta en betydning utover vinproduksjonen som ville omslutte livet, døden og gjenfødelsen og gi innsikt i den menneskelige psykologi.
Man antar at vinproduksjon først var mulig i yngre steinalder, en gang mellom 8 500 og 4 000 år f.Kr. Først da var forutsetningene til stede, og først da gjorde foredling av planter og temming av dyr permanente bosettinger mulig både i Egypt, Midtøsten og Øst-Asia. De eldste bevis for vinproduksjon som noensinne er funnet er i Henan-provinsen i Kina. Verdens eldste vinmakeri som man har funnet spor etter, er blitt avdekket etter 6 100 år i en hule i dagens sørlige Armenia. De armenske funnene inkluderer en vinpresse, et gjæringskar, rester av vinranker og vindruer, og et drikkebeger.
Om man antar at Dionysoskulten kom til Hellas sammen med vinproduksjonen, framsto den antagelig en gang rundt 6000 f.Kr. på det ene av to steder — Zagrosfjellene og grenselandene ved Mesopotamia og Persia (med en rik vinkultur via Lilleasia), eller fra de ukultiverte vinrankene i fjellskråningene i Libya og andre regioner i Nord-Afrika. Det sistnevnte skaffet vin til oldtidens Egypt fra rundt 2500 f.Kr. og var lokaliseringen av ekstatiske ritualer som involverte å være besatt av dyr — mest kjent er den senere geit- og pantermenn fra Aissawa-sufisme-kulten i Marokko (selv om denne kulten kan ha blitt påvirket av Dionysoskulten). I uansett tilfelle er den minoisk kulturen på Kreta det neste forbindelsesleddet i kjeden, som importerte vin fra egypterne, trakerne og fønikerne, og eksporterte den til sine kolonier (som på fastlandet i Hellas). Mysteriene i det som ble kulten fant antagelig sin form den minoisk kulturen på Kreta fra rundt 3000 til 1000 f.Kr. ettersom navnet «Dionysos» ikke eksisterte andre steder enn på Kreta og i Hellas.
Ritualer
Ritualene var basert på sesongpreget liv-død-gjenfødelse-temaet (felles i jordbrukskulturer) og åndebesettelse; de egyptiske Osirismysteriene gikk parallelt med de dionysiske, i henhold til samtidige greske og egyptiske observatører. Åndebesettelse involverte frigjøring fra sivilisasjonens regler og hemninger. Det feiret at hva som var utenfor det siviliserte samfunn og en tilbakevending til eksistensens kilde — noe som senere fikk mystiske overtoner. Det involverte også en flukt fra en sosialisert personlighet og ego til en ekstatisk, gudegitt tilstand eller et opphavelig kollektiv (eller begge deler). I denne forstand var Dionysos en form av den innvendige dyreguden (guden og dyret i ett), eller i henhold til moderne psykologi underbevisstheten. Denne aktiviteten har blitt fortolket som gjødning (befruktning), styrkende, rensende, frigjørende og forvandlende, noe som igjen kan forklare hvorfor mange som var hengiven over Dionysos var de som tilhørte det greske samfunnets marginale: kvinner, slaver, fredløse og «utlendinger» (ikke-grekere i henhold til det greske demokrati). Alle var like og likestilte i en kult som speilvendte deres øvrige roller i samfunnet, antagelig tilsvarende med den romerske Saturnaliafesten hvor samfunnsrollene også ble vendt oppned. Selv om de greske dionysiske ritualene ble assosiert med kvinner, var de som ledet kulten av begge kjønn — noe som indikerer at kulten ikke var en ren kvinnekult, men kjønnsmessig nøytralt, noe som i seg selv var radikalt i antikkens greske samfunn.
Innføring i transe som var sentralt for kulten involverte ikke bare «chemognosis» eller antatt bruk av psykedeliske rusmidler, men en «åndepåkallelse» med oksebrøl og kollektiv dansing til trommer og fløyter — kanskje ganske likt dagens «raveparties». Transene er beskrevet i kjente antropologiske begreper med karakteristiske bevegelser (som å kaste hodet bakover som er funnet i alle transeframkallende kulter). Som med afroamerikanske voodooritualer og andre varianter av dette, er det bestemte rytmer som er assosiert med transen. Rytmer er også funnet bevart i gresk prosa som viser til de dionysiske ritualene, eksempelvis i Evripides' Bakkantinnene og som beskriver ritene utenfor de greske byene og i fjellene.
Denne praksis er demonstrert i gresk kultur av mænadenes, thyiadernes og Bacchois bakkanal. Mange greske ledere betraktet kulten som både skremmende og som en trussel for det siviliserte samfunnet, og ønsket å kontrollere (om ikke også å undertrykke) kultens ekstatiske og hemningsløse fester. Både kontroll og undertrykkelse mislyktes, og Dionysoskulten kom til fortsette i en mer temmet utgave som statsreligion i Athen. Det var ėn form av flere av Dionysoskulten — og kulten fikk ulike former i de ulike lokale stedene ved den ofte tok opp i seg stedegne guddommer og deres særegne ritualer, noe som også var tilfelle med Dionysos selv. Den greske Bacchoi (i henhold til de eleusinske mysterier de innvidde som bar greinene i prosesjonen langs den hellige veg, ) hevdet at som vinen selv hadde Dionysos ulik smak i de ulike regioner, noe som reflekterte deres mytiske og kulturelle jord da han opptrådt under forskjellige navn og skikker på de ulike steder.
Framvekst og utvikling
Mysteriereligionene besto av en rekke innvielsesritualer som kanskje opprinnelig var knyttet til puberteten og overgangen fra barn til voksen, som senere ble en evolusjonær rite. Det var en form av en mysteriereligion som Dionysoskulten utviklet seg, antagelig på minoiske Kreta. Det rasjonelle i Dionysoskulten var å bekrefte den opprinnelige, primitive siden til mennesket samtidig som det integrerte det i samfunnet. Den dualistiske rollen til Ariadne (som herskerinne av den minoiske labyrinten og ledsager av Dionysos) og fortellingen om den fryktelige Minotauros kan ha blitt avledet fra mysteriet om menneskenes dyriske vesen. Selvbeherskelsen som ble oppnådd var ikke av en om herredømme, som i tilsvarende kulter (som i den opprinnelige myten om Minotauros), men en om integrering. Mens mysteriene belyste kultens mørkere sider, feilet de å inngi tillit til det siviliserte samfunnets kritikere og ble sett på som farlig frigjort; ikke bare i det seksuelle aspektet, men kanskje særlig i dens egalitarisme (at alle var like).
I Athen ble de åndelige prosesjonene kanalisert og omformet til dramatiske maskerte ritualer innenfor Bacchic Thiasos, bakkiske Thiasos hvor ekstatiske, utkledde prosesjoner var begynnelsen på skuespill og teater, kunstarter hellige for Dionysos i form av tragedie og komedie. Fra i alle fall begynnelsen av 400-tallet f.Kr. (i henhold til utsagn av Diodorus Siculus 4, 3):
De dionysiske tragedier ble ikke bare sett på som gjenkjennelse av og forkastelse av de undertrykkende, oversiviliserte masker som alle mennesker bærer og forståelsen av menneskenes sanne vesen, men var en innovativ skapelse av nye masker, den dypere funksjonen av drama og komedie. Med andre ord, utviklingen av ekte figurer framfor et sosialisert persona. Med tiden ble dog Dionysos mindre dyrisk og mer mystisk med det generelle skiftet i den hedenske orienteringen, noe som ble sett på som bevaringen av sjelen og overlevingen av døden selv. Disse temaene ble mer sentrale for de senere orfiske manifestasjonene til Dionysoskulten som kom til å påvirke den tidlige kristendom (i henhold til romerske kommentatorer, men fordømt som djevelsk hån av Jesus Kristus av Justinus martyren).
Mannlige opptaksritualer
De grunnleggende ritualer for menn involverte identifisering med guden Dionysos i en framføring av hans liv, død og gjenfødelse, inkludert en form for uskyldsprøve. Dette innebar en ritualisert nedstigningen til underverden eller katabasis, ofte framført i kaverne, hule eller katakombe (tidvis mer symbolsk i templer). Denne prosessen var den opprinnelige delen av ritualene; en form av den kan bli sett i Aristofanes' drama Froskene (405 f.Kr.) som handler om Dionysos' nedstigning til Hades med støtten til et surrealistisk kor av amfibiske voktere og hans halvbror Herakles (som også opptrer i ikonografien til de dionysiske mysteriene). I senere klassisk gresk kultur involverte dette imidlertid mer til teater (hvor de innvidde spilte rollen til heroene) framfor åndebesettelse i de opprinnelige ritualene. Etter dette var en samkvem og fellesskap med guden gjennom å dele vin. De innvidde var deretter kjent som en bakkus, det alternative navnet for Dionysos, som viste det hemmelige innhold av liknon og presentert med en thyrsos-stav.
Kvinnelige opptaksritualer
I kontrast ble de kvinnelige innvidde forberedt som Ariadne (Dionysos' brud), og forent med ham i underverden. I referanse til dette ble det rituelle symbolet på Dionysos — skjult i liknon inntil de kvinnelige ritualene var kulminert — var først en geitepenis, og senere en fallos av fikentreet. Etter dette ritualet deltok hun i en tilsvarende sammenkomst, eller bryllupsfest. Pisking synes også ha vært en grunnleggende uskyldsprøve (i det minste for kvinner, i henhold til avbildninger av dionysiske innvielser), og det kan også ha vært ritualiserte henginger. De kvinnelige ritualene skjedde på samme tid som de tradisjonelle dionysiske drikkelagene.
Mysterienes hus
Innsikt i prosessen med de kvinnelige innvielsene kan bli oppnådd via veggmaleriene i Villa dei Misteri, Mysterienes Villa, i Pompeii. Her er rekke veggmalerier på et innvielseskammer og blitt bevart hovedsakelig uendret etter utbruddet til Vesuv i år 79 som ødela de romerske byene Pompeii og Herculaneum. Tolkningen av bildene er dog omdiskutert.
Romerriket
Dionysoskultens utvikling fortsatte i Romerriket med de bakkiske mysterier (slik som de ble kjent i Italia etter at den kom dit fra 200 f.Kr.). Dionysos blandet seg med den lokale fruktbarhetsguden Liber (hvis kvinnelige ledsager Libera ble senere inspirasjon til Frihetsgudinnen i New York). Den romerske bakkiske kulten framhevet seksualitet, og kom opp med skremmende prøver for dets innvielser i mysteriene. Det var dette aspektet som førte til at kulten ble bannlyst av de romerske autoritetene i år 186 f.Kr. De innebar da seksuell mishandling og andre kriminelle handlinger, inkludert mord. Om disse beskyldningene var sanne er i dag ikke godt å si; det kan ha vært enkelte korrumperte saker, men det er ikke etterlatt noen bevis om omfattende mishandling. Forskernes mening er at disse var oppblåste eller oppdiktete beskyldninger mot en kult som ble oppfattet som en fare for staten. En av årsakene var at kulten ødela grensesettingene ved at kvinner og menn kom sammen, og i tillegg at de ulike samfunnsklassene blandet seg. Det romerske senatet aktet å bannlyse de dionysiske ritualene over hele Romerriket, begrense deres samlinger til en håndfull mennesker med særskilt tillatelse i Roma. Imidlertid fikk dette kun kulten til å gå under jorden. Den ble ytterligere beryktet grunnet at hustruen til Spartacus, den berømte lederen av slaveopprøret i 73 f.Kr., var innviet i de trakiske mysteriene til Dionysos og betraktet sin ektemann som en inkarnasjon av Dionysos Liber, i henhold til Plutark.