cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asfaltracing
Racing er en bilsportsgren hvor det konkurreres på asfaltbaner, som regel en landeveisbane som minner om en vanlig vei med svinger til begge sider, høydeforskjeller og andre utfordringer. De fleste bilsportsmesterskap i verden går inn under grenen racing (som også kalles baneracing, asfaltracing og asfaltbaneracing).
I racing er det alltid en person i bilen til enhver tid, og det er massestart i løpene. I Norge arrangeres det flere Norgesmesterskap i ulike klasser under paraplyen Racing NM.
SsangYong Actyon Sports
SsangYong Actyon er en erstatter for modellen SsangYong Musso. Actyon leveres i to varianter, Actyon (kompakt SUV) og Actyon Sports (Sports Utility Truck).
Begge modeller er tilgjengelig i ulike utstyrsvarianter, med både to- og firehjulstrekk, samt valget mellom en tredjegenerasjons common rail turbodieselmotor eller en 2.3 liters firesylindret bensinmotor med overliggende kamaksel.
Actyon har bredere sporvidde, økt lastekapasitet og en mer økonomisk motor enn forgjengeren Musso. Bilen er også utstyrt med hjuloppheng med doble A-armer (Double Wishbone) foran, og er også tilgjengelig med ESP (Elektronisk stabilitetskontroll).
SsangYong Rodius
SsangYong Rodius (i noen markeder solgt under navnet Stavic) er en stor MPV/SUV, produsert av den koreanske bilprodusenten SsangYong Motor Company. Bilen er designet av Ken Greenley, tidligere leder av studieretningen for bildesign på Royal College of Art i London, England.
Bilen er tilgjengelig som to- eller tre seters varebil eller som syv seters personbil. Motoren er produsert på lisens fra Mercedes-Benz, en 2.7 liters, femsylindret dieselmotor.
Bilens designmål var å fange essensen av en luksusyacht. I 2005 fikk bilen den tvilsomme ære å bli kåret til verdens styggeste bil, og ble beskrevet av Top Gear som en bil som «ser ut som om den falt fra hverandre under en pub-slåsskamp, og ble sydd sammen igjen av en blind mann».
Slaget ved Pichincha
I slaget ved Pichincha sloss en forent patriothær ledet av general Antonio José de Sucre, bestående av kolombianere, peruanere, ecuadorianere, argentinere, chilenere, skotter, engelskmenn og irlendere inndelt i en colombiansk og en peruansk divisjon, mot en rojalisthær ledet av feltmarskalk og Quito-audenciaens president, Melchor Aymerich, som for det meste bestod av amerikanske rojalister, men også inkluderte en spansk bataljon, ''1. Aragón-bataljon'', som hadde erfaring fra Napoleonskrigene i Spania.
General Sucres styrker endte opp med å beseire Aymerichs rojalisthær. Dette nederlaget førte til at patriotene fikk kontroll over Quito og sikret selvstendigheten til området styrt av Audiencia Real de Quito, den delen av Visekongedømmet i Peru som i dag utgjør Ecuador, som dermed utviklet seg til Republikken Ecuador.
George Neal North kraftverk
George Neal North kraftverk er et kullkraftverk og et gasskraftverk i Woodbury County, delstaten Iowa i det nordlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 092 MW, fordelt på 3 blokker / turbiner. Dette er delstatens nest største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Anlegget ble påbegynt omkring 1964 og stod ferdig i 1975, inklusive utvidelser. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull og naturgass.Totale CO2-utslipp i 2006 var 7,0435 mill. tonn, som sank til 6,7403 mill. tonn i 2008.
I samme fylke ligger George Neal South kraftverk.
Khopjor
Khopjor (russisk: Хопёр) er ei elv i Saratov, Volgograd og Voronezj oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Don. Elva er 979 kilometer lang og har et nedbørfelt på 61 100 km².
Elva har sine kilder på vestsiden av Volgaplatået, sørvest for byen Penza. Derfra renner den i sørlig retning til den munner ut i Don. Den er 300 meter bred ved munningen. Elva er farbar for båttrafikk opp til Novokhopjorsk, en strekning på 323 kilometer.
Byer ved Khopjor er Balasjov, Borisoglebsk, Urjupinsk og Novokhopjorsk.
Skovlhjul
Skovlhjul er betegnelsen på et stort hjul, bygget av et rammeverk av metall eller treverk, hvor det er festet flere blad som skyver vannet bakover når hjulet blir satt i bevegelse ved hjelp av en motor, det være seg dampmaskin eller dieselmotor. Når hjulet roterer er den nederste delen av hjulet, hvor skovlene er plassert, under vann, og kan dermed skyve båten eller skipet fremover.
Skovlhjul var den første måten man brukte til å omdanne rotasjon til bevegelse, i det kraften fra motoren blir overført til vannet ved hjelp av skovlene. Propellen ble ikke patentert før i 1827, og skovler og propeller ble brukt side om side, det er også eksempler på skip som hadde både skovler og propell, for eksempel «Great Eastern».
Skovlhjul kan være plassert som ett hjul på hver side av en båt, som for eksempel er tilfellet med DS «Skibladner», mens andre båter kan ha ett hjul bak, slik man som oftest kjenner elvebåter («akterhjulsdampere»).
Jesu Hjertekatedralen i Jinan
Jesu Hjertekatedralen i Jinan er den katolske domkirken i Jinan i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Den ligger i bydelen Hongjialou.
Ravencult
Ravencult er et black metal-band fra Hellas, etablert i 2001.
Bandet spilte inn debutalbumet Temples of Torment på Prestfoss Mølle lyd og musikkstudio i Norge, og albumet ble produsert og mikset av Knut Magne Valle og Ravenkult.
George Neal South kraftverk
George Neal South kraftverk er et kullkraftverk og et gasskraftverk i Woodbury County, delstaten Iowa i det nordlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 640 MW, fordelt på 1 blokk / turbin. Dette er delstatens femte største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Anlegget ble påbegynt omkring 1975 og stod ferdig i 1979, inklusive utvidelser. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull og naturgass.
I samme fylke ligger George Neal North kraftverk.
Jesu Hjertekatedralen i Jinan
Katedralen ble bygget etter bokseropprøret av tyske fransiskanere med iherdig innsats fra bønder fra omliggende katolske landsbyer. Arbeidet ble ledet av lekbroren Corbinian fra Tirol, og innvielsen fant sted i 1905.
Mellom 1950 og 1980 forfalt kirken sterkt. Den ble så restaurert med støtte både fra regjeringshold og fra utlandet.
Ved siden av domkirken er et presteseminar, et av de første som fikk gjenåpne etter kulturrevolusjonen.
Norsk Stålkonstruksjonspris
«Prisen er ment å oppmuntre til anvendelse av stål og gi opphav til nye idéer og inspirerende løsninger. Prisen deles ut til en stålkonstruksjon som har kvaliteter både hva angår estetikk, teknikk og økonomi. Konstruksjonen skal være bygd i Norge og ferdigstilt i løpet av de siste tre år. Prisen består av et diplom som tildeles byggherre, arkitekt, rådgivende ingeniør og stålentreprenør.»
Norsk Stålforbund og Norsk Forening for Stålkonstruksjoner står bak utdeling av prisen som første gang ble utdelt i 1991.
AGP
Accelerated Graphics Ports (AGP) (no. akselerert grafikkport), også kjent som Advanced Graphics Port, (no. avansert grafikkport) er en høyhastighets punkt-til-punkt kanal for tilkobling av grafikkort på et hovedkort i en datamaskin. Dens hovedoppgave er å assistere 3D-akselerasjonen i datamaskinens grafikk. Noen hovedkort er konstruert med flere uavhengige AGP-kontakter.
AGP er tregere enn dagens PCI Express, men raskere enn PCI. AGP er byttet ut til fordel for PCI Express.
AGP versjoner
Intel slapp ut den første versjonen av AGP, under navnet "AGP Specification 1.0" i 1997. Den inneholdt både hastighetene 1x og 2x.
Andre varianter av AGP
I tillegg til vanlig AGP 1x-8x, eksisterer det diverse AGP Pro kort. Den trenger mer strøm og er ofte lengre enn vanlige AGP-kort, selv om de bare fyller en AGP-tilkobling. AGP Pro har ikke blitt så veldig utbredt, og forekom mest i profesjonelle maskiner beregnet på tunge grafiske oppgaver, for eksempel grafisk modellering og simulering. AGP-Pro kortet har et ekstra pins som sørger for ekstra strøm, i motsetning til moderne strømkrevende 3D-kort som har egne tilkoplinger, enten Molex eller perifere tilkoplinger.
Akhal-Teke
Akhal-Teke er en hesterase fra Turkmenistan.
Opprinnelse
Noen sier Akhal-Teken er verdens minste rene rase. Det er gjort funn som tyder på at den eksisterte  3000 år f.Kr., i det området som i dag kalles Turkmenistan. I middelalderen ble rasen høyt skattet av nomadestammer i Turkmenistan, og behandlet som et familiemedlem. I middelalderen ble Akhal Teken kalt Teke Turkmen. Massaget, Parthian, Nisean, Persian og Turkmene er alle navn rasen har hatt gjennom tidene. Rasen trivdes i det barske ørkenklimaet, til tross for lite mat og ekstremt vær. Navnet har rasen etter Turkmener-stammen (Teke-Turkmen) som holdt til nær Akhal-oasen. I 1881 ble Turkmenistan en del av stor-Russland, men avlen av rasen fortsatte som før. I dag er Akhal-Teken kjent som en utmerket sportshest.
Rasebeskrivelse
Hestens særtrekk er at den har et lite, men fint hode. Den har et langt, slankt og høyt ansatt hals- og nakkeparti. Den er en av få raser som har hjortehals. Høy manke, og en dyp, smal bringe. Den har en lang rygg, og en lang og smal, senete kropp. Beina er lange, slanke og muskuløse, og den har mandelformede øyne. Hovedfargen kan være brun, avbleket skimmel, svart, gråbrun, rød eller gyllen, mens hårlaget ovenfor er skinnende, metallisk, rødt eller gulblakk. Hesten har et flatt, glidende ganglag.
Racing NM
Racing NM arrangerer norgesmesterskapet i racing (også kalt asfaltracing, baneracing og asfaltbaneracing).
Racing kjennetegnes at det er massestart på asfaltbaner, men kun en person i bilen til enhver tid. Flere førere kan imidlertid dele på en bil ved såkalt langdistanseracing.
Løpene i Norge kjøres hovedsakelig på banene Rudskogen, Vålerbanen, Arctic Circle Raceway og Motorcenter Norway i Sokndal. Tidligere ble det også kjørt racing på Røsvoll ved Mo i Rana og Lånkebanen utenfor Stjørdal.
Det har tidligere også blitt kjørt gateløp i Nærbø og Oslo, samt flyplassløp i Skien. På begynnelsen av 1990-tallet ble det også kjørt noen racingløp på store gokartbaner som i Klepp og Haugesund.
Lønnefamilien
Lønnefamilien (Sapindaceae) er en plantefamilie i lønneordenen (Sapindales).
I APG III og APG IV-systemene er familien utvidet i forhold til eldre systematikk ved at to eldre familier, lønnefamilien (Aceraceae) og hestekastanjefamilien (Hippocastanaceae) er inkludert. Sapindaceae i snever betydning ble kalt såpebærfamilien på norsk. Artsdatabanken har valgt å kalle den utvidede Sapindaceae for lønnefamilien ettersom lønn (Acer) er den eneste slekten som vokser naturlig i Norge.
Plantene er trær, lianer eller urter, og har ofte spiralsatte blader. Blomstene er nesten uten unntak enkjønnede med 4-5 kronblader, men selve planten kan være sambu. Artene vokser i tropiske til tempererte områder på alle kontinenter, og mange arter har en melkeaktig sevje. Hos en del av plantene har sevjen eller melkesaften såpe-egenskaper, men er også ofte mildt giftig.
Arter i lønneslekten (Acer) og hestekastanjeslekten (Aesculus) dyrkes som prydtrær i tempererte strøk, og de blir også utnyttet for sitt trevirke. I hage- og parksammenheng i varme land dyrkes gjerne prydtrær av slektene Koelreuteria, Cardiospermum, Dodonaea og Ungnadia.
Fra denne familien kommer fruktene kjærlighetsfrukt (rambutan), longan og litchi. De koffeinholdige frøene til guarana brukes i leskedrikker.
Familiens slekter
Det er 4 underfamilier og 143 slekter i lønnefamilien.
Svartspetter
Svartspetter (Dryocopus) er ei gruppe spetter. De fins i Nord- og Sør-Amerika, Europa og Asia, noen av artene i Sør-Amerika er sterkt truet. I Europa er det bare en art, svartspett, den fins også i Norge.
Svartspettene er store og kraftige spetter som er mellom 35 og 45 cm store. Som navnet tilsier er de for det meste svart, med ei rød krone, ofte som en topp. De fleste av artene har hvite tegninger i fjærdrakten, som regel på hodet, i tillegg til noen ekstra røde ansiktsmarkeringer. Hannen, hunnen og ungfuglene har alle ulike fjærdrakter, som regel i form av krona eller andre markeringer på hodet.
Svartspettene hakker ut store hull med sitt sterke nebb mens de leter etter insekter, spesielt billelarver i trær. De vil også ta frukt, bær og nøtter.
Shaul Mofaz
Shaul Mofaz (hebraisk: ; født 4. november 1948 i Teheran) er en israelsk offiser og politiker. Han tilhørte først partiet Likud, men gikk i 2005 over til Kadima, der han i 2012 ble partileder. Mofaz har vært forsvarssjef, visestatsminister, forsvarsminister og samferdselsminister.
Mofaz ble født i Iran, men emigrerte til Israel da han var ni år gammel og vokste opp i Eilat. I 1966 gikk han inn i Israels væpnede styrker. Han var øverstkommanderende på Vestbredden i 1993 og 1994. I 1998 ble han landets forsvarssjef.
Mofaz vant i 2012 kampen om å bli partileder i Kadima.
Balneário Pinhal
Balneário Pinhal er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Thor-Christian Ebbesvik
Thor-Christian Ebbesvik (født 1983) er en norsk racerfører fra Bergen.
European Le Mans Series
European Le Mans Series (ELMS) er et europeisk mesterskap innen langdistanseracing. Mesterskapet er åpent for de samme bilene som deltar i 24-timersløpet på Le Mans. Eneste nordmann som har deltatt i Le Mans Series er Thor-Christian Ebbesvik
Sumakfamilien
Sumakfamilien (Anacardiaceae) er en plantefamilie i ordenen Sapindales.
De fleste artene er busker og trær, men det er også noen forvedede klatreplanter og halvbusker. Alle inneholder harpiks som blir svart ved kontakt med luft, og som ofte dufter sterkt. Blomstene er små, regelmessige og tre- til femtallige. Frukten er som regel en steinfrukt.
Familien er utbredt i alle tropiske strøk, men det er også noen tempererte arter. Den er rikest utviklet i Sørøst-Asia. Familien omfatter 600–800 arter i ca. 80 slekter. Foreløpig deles sumakfamilien i to underfamilier, Spondioideae og Anacardioideae, men dette vil nok endre seg med ny forskning.
Mange av artene er svært nyttige. Flere har spiselige frukter og nøtter, som mango, mombinplommer, cashew og pistasj. Garvestoffer fremstilles fra flere arter sumak, harpiks fra mastikstre, terpentin fra terpentintre og lakk fra lakksumak. Hjortesumak, parykkbusk og peppertre dyrkes som prydplanter.
Omtrent en fjerdedel av slektene utskiller oljeaktige stoffer som medfører kraftige allergiske reaksjoner om man får dem på huden, for eksempel den nordamerikanske giftsumak («poison ivy»).
PCI Express
PCI Express eller PCIe er en standard for seriell kommunikasjon mellom en datamaskin og utvidelseskort. PCIe kom først som erstatning av PCI- og AGP-bussene i datamaskiner (PC). PCIe skiller seg fra PCI ved at busstopologien er punkt-til-punkt, mens den eldre PCI-standarden brukte en felles buss der hele bussen ble opptatt dersom én enhet sendte data. PCIe kan sende og motta data samtidig (full dupleks), mens de eldre teknikkene enten kunne skrive eller bare lese på et gitt tidspunkt (halv dupleks).
PCI finnes i ulike portkonfigurasjoner: 16x, 8x, 4x, 2x og 1x. Enkelt forklart kan man si at 1x bruker én PCIe-bane, og 16x bruker 16 PCIe-baner. Av de totalt 20 banene er det mulig å sette opp ulike konfigurasjoner, som f.eks. én 16x-, én 2x- og to 1x-porter.
PCI x16 er den eldre utgaven av PCI Express og opererer på 16 bits bandbredde (250 MB/s, mens PCIe 2.0 opererer på 32 bits bandbredde (500 MB/s). PCI Express 3.0 er kom ut i november 2009, og har en hastighet på 1 GB/s per bane.
Siden ingen av dagens grafikkort støtter mer en x16 bandbredde, er det ikke forskjell på et PCI Express x16- og et PCI Express 2.0-kort. Likevel vil en få utbytte av SLI eller CrossFireX, der en kan koble opp flere grafikkort og utnytte alle 32 banene.
Annen bruk
PCI Express External Cabling, også kjent som External PCI-Express, har en overføringshastighet på 250 MB/s for hver linje. Kabelspesifikasjonene er tilgjengelig for den som betaler. External PCI-Express åpner muligheten for å ha eksterne grafikkort.
PCI Express utnyttes av SATA-Express som gjør at SSD-disker kan utnyttes med svært høy båndbredde. M.2 åpner også for å bruke flere PCI-Expresslinjer til samme formål.
USB-C kan også støtte PCI-Express, noe som utnyttes i Intels Thunderbolt
Fotnoter
<references group="lower-roman"/>
Yinti
Yinti (født 16. januar 1688 i Beijing i Kina, død 13. januar 1756 samme sted), opprinnelig Yinzhen (tradisjonell kinesisk: 胤禎, forenklet kinesisk: 胤祯, pinyin: Yìnzhēn) av Aisin Gioro-klanen, var 14. sønn av Kangxi-keiseren av Qing-dynastiet i Kina. Hans mor var keiserinne Xiaogongren, og han var lillebror (fullbror) av den senere Yongzheng-keiseren.
Navnet
Han måtte skifte navn på grunn av det kinesiske navnetabu to ganger. Ettersom hans opprinnelige navn lignet på Yongzhengs personlige navn, Yinzhen (som på kinesisk riktignok skrives 胤禛), ble det endret til Yinti. Da Yongzheng besteg keisertronen ble Yintis navn endret til Yunti (允禵, Yǔntí), ettersom det kinesiske tegnet for «Yin» i Yinti tilsvarte «Yin» i Yongzhengs personlige navn Yinzhen.
Hærfører
I 1718, etter at en Qing-hær ble beseiret ved elven Salween i Tibet av dzungarenes general Tsering Dondub, ble Yinti utnevnt av Kangxi-keiseren til «storgeneral som sikrer grensen» (撫遠大將軍) som skulle føre en hær på 300.000 inn i Tibet og nedkjempe dzungarene. Mange mener at dette var et tegn på at Kangxi-keiseren mente å la Yinti overta keisertronen etter seg. I februar 1720 satte Yintis generaler Galbi og Yanxin avsted fra Xining for å innta Lhasa mens Yinti selv forble i Xining for å søke støtte hos kinesernes allierte Khotshot-mongoler og så eskortere den daværende Dalai Lama til Lhasa. Den 24. september 1720 erobret Yintis hær Lhasa, og førte Dalai Lama tilbake til Potalapalasset.
Yinti planla et erobringstokt for å ta Dzungarkhanatet da han den 21. desember 1722 ble informert om sin fars død og ble tilbakekalt til hovedstaden. Der hadde hans storebror Yinzhen besteget keisertronen som Yongzheng-keiseren. Yongzheng så på Yinti som en potensiell trussel og satte ham i husarrest. I 1722 hadde han innehatt tittelen «prins av annen rang» (多羅郡王), men ble degradert to grader til beizi (貝子) i 1724. I 1725 ble han fratatt alle sine titler.
Yinti ble løslatt etter Yongzheng-keiserens død, i 1735.
Yunti ble gjeninnsatt som «prins Yun av annen rang» i 1734, og ble titulert slik resten av livet. Etter sin død fikk han dessuten det posthume navn qin (勤), slik at hans fullstendige navn i ettertid ble «prins Yunqin av annen rang» (恂勤郡王).
Blærenøttfamilien
Blærenøttfamilien (Staphyleaceae) er en plantefamilie i ordenen Crossosomatales. Den omfatter ca. 60 arter fordelt på fem planteslekter. De vokser på den nordlige halvkule samt i Sør-Amerika. Artene av blærenøttslekten brukes som dekorative hage- og parktrær.
Slektene i denne familien omfatter fem slekter med blant annet disse artene:
Balasjov
Balasjov (russisk: Балашо́в) er en by i Saratov oblast i Russland. Den ligger ved elva Khopjor, rundt 200 km vest for Saratov.
Balasjov flybase ligger 10 km øst for byen.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Tusenbladfamilien
Tusenbladfamilien (Haloragaceae) er en plantefamilie i ordenen Saxifragales. Den omfatter ca. 120 arter fordelt på ni planteslekter. I Norge vokser fire arter av tusenblad.
Barra Funda
Barra Funda er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Vikki
Vikki er et kvinnenavn og et etternavn. Fornavnet har opprinnelse som en engelsk kjæleform av Victoria som igjen har opprinnelse i latinske victor, «seierherre».
SsangYong Kyron
SsangYong Kyron er en kompakt SUV bilmodell produsert av den koreanske bilprodusenten SsangYong Motor Company. Bilen er utstyrt med en dieselmotor utviklet med deler fra Mercedes-Benz. Fra 2007 ble motoren i Kyron oppdatert, og bilen leveres nå med den robuste XDi270-motoren, som leverer 164 hk og et dreiemoment på 340 Nm.
Vikki
Utbredelse
Ifølge Statistisk sentralbyrå så er det i 2009 29 personer i Norge med Vikki som etternavn, og seks kvinner i Norge med Vikki som første fornavn.
Skipsfart
Skipsfart er ferdsel på vann i skip eller båt. Skipsfart foregår på ulike typer vann og kan ha ulike formål, noe som har ført til utvikling av ulike typer båter og skip.
Sjøfart er skipsfart som skjer på havet, ved kysten eller på fjorder. Innenlands skipsfart skjer på innsjøer, elver og kanaler.
Skipsfartens oppgaver
Vi kan skille mellom følgende hovedformål for skipsfart:
Grunnlaget for skipsfart
Skipsfarten har utviklet seg gjennom menneskehetens historie. De viktigste forutsetninger for skipsfart er følgende:
Trollhasselfamilien
se egen seksjon
Trollhasselfamilien (Hamamelidaceae) er en plantefamilie i sildreordenen (Saxifragales). I eldre systematikk tilhørte den ordenen Hamamelidales, som har vist seg å være en kunstig gruppe.
Artene er eviggrønne eller løvfellende busker og trær. De kan ha ha tvekjønnede blomster, eller være androdiøcie eller sambu. Bladene sitter nesten alltid spredt; de er hele eller håndflikete, og fjær- eller håndnervede. Blomsterstanden er som regel et aks eller hode. Blomstene er fire- eller femtallige og kan være over- eller undersittende. Frukten er en kapsel som sprekker opp, og i underfamilien Hamamelidoideae slynges frøene ut med stor kraft.
Pollineringen utføres hos de fleste artene av insekter som lokkes til blomsten med nektar. Fugler kan også spille en rolle, og i Sør-Kina er brillefugler og solfugler de viktigste pollinatorene for Rhodoleia. Blomsterbygningen varierer mye. Enkelte arter har høyblad med sterke farger som omgir blomsterstanden så den minner om en stor enkeltblomst. Noen arter mangler kronblad og har i stedet andre fargerike blomsterdeler som tiltrekker bestøvere. Det finnes også arter som har utviklet vindpollinering. De mangler kronblad, høyblad og andre oppsiktsvekkende deler, men har forlengende pollenknapper.
Artene i familien vokser i tropiske til tempererte strøk med rikelig nedbør. Utbredelsen omfatter østlige Nord-Amerika, Mellom-Amerika, østlige og sørlige Afrika, Madagaskar og området fra Øst-Asia til Australia. Det er også én art i vestlige Himalaya og én i de hyrkanske skogene ved sørbredden av Det kaspiske hav. Det er ingen nålevende arter i Europa. Artsrikdommen er størst i de subtropiske skogene i Sørøst-Asia.
Noen arter dyrkes i hager. De er kjent for at de blomstrer tidlig på våren, før løvsprett. Mange har også vakre høstfarger.
Delgrupper
Trollhasselfamilien deler i fire underfamilier med 26 eller 27 slekter og omtrent 120 arter:
Ambratreslekta (Liquidambar) og to nærstående slekter med til sammen ca. 15 arter ble tidligere regnet til underfamilien Altingioideae (synonym Liquidambaroideae) i trollhasselfamilien, men er nå flyttet til en egen familie, Altingiaceae.
Fossiler
Frøene er svært like hos alle arter i underfamilien Hamamelidoideae der frøene slynges ut, og det er derfor vanskelig å plassere fossile frø fra denne gruppen i riktig slekt. De eldste funnene av frø fra Corylopsis er fra tidlig eocen i England og midtre eocen i Tennessee. Blad fra samme slekt er kjent fra eocen i Washington og oligocen i Japan. I Kina er Corylopsis-frø fra miocen funnet i Yunnan. De eldste funnene av blad fra Fothergilla er også fra eocen i Washington. Disanthus er kjent fra oligocen i Tyskland, og det er også gjort eldre, mer usikre funn av denne slekta fra sen kritt og paleocen i Tyskland og Østerrike.
I oligocen og miocen vokste Matudaea menzelii i Sentral-Europa. De nålevende artene i Matudaea forekommer bare i Mellom-Amerika.
Pollenanalyser viser at slektene Exbucklandia, Fothergilla, Distylium, Embolanthera, Hamamelis, Rhodoleia og Corylopsis vokste i eviggrønne løvskoger opp til 700 moh i Sør-Europa i miocen. Parrotia vokste høyere i terrenget sammen med andre løvfellende trær. Parrotiopsis forekom i det europeiske middelhavsområdet i pliocen. De fleste slektene i trollhasselfamilien døde ut i Europa i løpet av pliocen da klimaet ble tørrere og kaldere.
Parrotia er mer hardfør enn de andre og overlevde lengst. Den vokste i Sør-Europa fram til for 800 000 år siden, og de yngste funnene av denne slekta i Europa er fra Holstein-mellomistiden i Polen.
Utviklingen i Georgia kan deles i tre stadier. Det første stadiet omfatter tidsrommet fra eocen til midtre miocen. De eldste funnene er pollen fra Hamamelis og Corylopsis fra eocen og oligocen. I midtre miocen kom Sycopsis til. Familiens storhetstid var i sen miocen, og mangfoldet var stort med slektene Hamamelis, Corylopsis, Eustigma, Fortunearia, Molinadendron, Fothergilla, Parrotiopsis, Parrotia, Sycopsis, Distyliopsis, Distylium, Disanthus og Chunia. Deretter begynte tilbakegangen, og de fleste slektene døde ut i løpet av pliocen. Fortunearia og Parrotia fantes enda i tidlig pleistocen, og Corylopsis overlevde til midtre pleistocen.
Liechtensteins fotballforbund
Forbundet organiserer Liechtensteins herrelandslag i fotball og Liechtensteins fotballcup. Liechtenstein er det eneste medlemslandet i UEFA som ikke har en egen nasjonal liga, lagene fra Liechtenstein spiller i det sveitsiske ligasystemet. Fotballforbundet er basert i Vaduz.
Charlton
Charlton kan vise til:
Kaj Skagen
Kaj Skagen (født 23. oktober 1949 i Strandebarm ) er en norsk forfatter. Kaj Skagen mottok siden 1977 Statens garantiinntekt for kunstnere, frem til han nådde pensjonsalder.
Skagen har «helt siden debuten vært noe av en enfant terrible i den litterære og politiske debatten i Norge, på grunn av sine synspunkter så vel som sin måte å presentere dem på», skriver Eivind Tjønneland i Norsk biografisk leksikon.
Bakgrunn
Foreldrene var kunstmaleren og læreren Kaare Johan Skagen (1911–94) og læreren Mary Emilie Skagen (1917-2004). Han er bror av filmkunstneren Sølve Skagen og professor i pedagogikk Kaare Skagen.
Skagen var elev ved Kragerø gymnas, og i 1968-69 ved Forsøksgymnaset i Oslo. 20 år gammel debuterte han som forfatter med novellen «Det regner i byen i natt» i Magasinet for Alle. Han var i 1969 formann i Elevutvalget for Oslo og Omegn (EU), men tok tidlig avstand fra den norske maoismen, for eksempel i artikkelen «SUF – en ulv i fåreklær». Skagen var litteraturkritiker i Arbeiderbladet fra 1970 til 1975.
Forfatterskap
Tidsskriftet Arken ble stiftet i 1978 av Stein Jarving, Kaj Skagen og Jan Bojer Vindheim. Initiativtagerne ville skape et bredt forum for det som den gang var på offensiven under begrepet «motkultur», med blikket rettet mot økologi, mystisisme og anarkisme. Arken skulle være et organ for tanker som ble tenkt innenfor den anti-autoritære, ikke-marxistiske delen av 1960-tallets ungdomsopprør. Kaj Skagen var fra begynnelsen av og i de seks første årene tidsskriftets ansvarlige redaktør. Fra 1985 ble tidsskriftet redigert av Kaj Skagen og Peter Normann Waage i fellesskap, etter at Waage hadde hatt redaktøransvaret i 1984. Tidsskriftet utviklet seg til å et alment kulturtidsskrift med bredt interesse- og nedslagsfelt, men med en frittstående antroposofisk orientering.
Skagen debuterte i 1971 med Gatedikt, som sammen med etterfølgeren Vi som arver maskinene (1972) representerte (etter Jan Bojer Vindheim) et frembrudd av den anarkistiske og hippieorienterte motkulturen i norsk offentlighet. Skagen utga sin tredje diktsamling Dikt i 1977, og sin fjerde og foreløpig siste, Sarosperiodene, i 2009.
Hans første essaysamling, Mellom partikontoret og supermarkedet (1973) søkte et tredje standpunkt mellom en fordummende konsumkultur og en autoritær kapitalismekritikk. Han fikk Riksmålsforbundets litteraturpris i 1991 for essaysamlingen Natt til dommedag.
Romaner
Romanene En elv under gaten (1976) og Barføtt gjennom Europa (1978) forteller om en gruppe opposisjonelle ungdommers liv i Oslo rundt 1970, konsentrert om hovedpersonen Jonas Ødes leting etter vennskap, kjærlighet og livsmening. I 1982 vant Skagen Gyldendals store romankonkurranse med Broene brenner (delt førstepris med Jon Michelet og Nils Johan Rud).
Romanen Himmelen vet ingenting (1988) omhandlet et selvmord i forbindelse med konflikter i et sentralt kulturmiljø. Et samlet litteraturkritikerkorps leste romanen som en beskrivelse av en konflikt i Gyldendal Norsk Forlag, der en av redaktørene tok sitt eget liv.
Sakprosa
I kampskriftet og essaysamlingen Bazarovs barn (1983) holdt han et oppgjør med den toneangivende, kulturradikale og marxistisk orienterte delen av norsk samtidslitteratur. Boken, som gikk i seks opplag, skapte en langvarig debatt etter hans kraftige utfall mot det han oppfattet som samtidens herskende forfattersjikt i Norge, så som Erling Gjelsvik (som han nå er nabo og god venn med), Espen Haavardsholm, Liv Køltzow, Knut Faldbakken. Skagen unnså seg ikke for å kalle Faldbakken «en åndslivskatastrofe på to ben», noe som sikret ham overskriften «Amok med kjøttøks» i Verdens Gang. Skagen påpekte her hvordan kulturradikalerne oppfattet seg selv som «en opposisjon», mens det i realiteten var de som var «herskerne», så autoritære at folk med annet ståsted ble satt utenfor eller skremt fra å si sin mening. Selv ble han på det nærmeste beskyldt for å være nazist av Hans Fredrik Dahl i Dagbladet. Den samme autoritære holdningen har Skagen påpekt hos Greta Thunberg. I 2015 utga Skagen Rudolf Steiner-biografien Morgen ved midnatt. Ved siden av å være en biografi, er boken også en verkanalyse ved at Steiners skrifter, artikler og foredrag frem til 1902 blir lagt frem, til dels i stor detalj.
Debattant
Skagen rettet i 1990 et kritisk blikk mot miljøkonsekvensene av oppdrettsnæringen med artikkelen «Requiem for Salmo Salar». Skagen tok til orde mot bombingen av Serbia i et langt innlegg på Dagsrevyen. Han startet en debatt i Norge om steinerskolene med artikkelen «Slik dør Steinerskolen», trykket i tidsskriftet Steinerskolen i 2003, hvor han mente steinerpedagogikken var i ferd med å forsvinne fra skolene. I 2009 kritiserte han i flere artikler Tore Rems biografi om Jens Bjørneboe, Sin egen herre. I en artikkel i Klassekampen hevdet Skagen at Rem hadde feiltolket Bjørneboes forhold til antroposofien, og at han heller ikke hadde sett sammenhengen mellom Bjørneboes individualisme og samfunnsengasjement. Skagen har siden 2009 vært tilknyttet Dag og Tid som kommentator.
Essays og sakprosa
Skagen oversatte Leonard Cohens romaner Yndlingsleken (1972) og Skjønne tapere (1973) til norsk.
Barra do Guarita
Barra do Guarita er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Fortschrittliche Volkspartei
Fortschrittliche Volkspartei (FVP) var et sosialliberalt og borgerlig-demokratisk politisk parti innenfor det tyske keiserrike. Partiet ble grunnlagt den 6. mars 1910 gjennom sammenslåingen av Freisinnige Volkspartei, Freisinnige Vereinigung og Deutsche Volkspartei. Medlemmene kom hovedsakelig fra middelklassen og den lavere delen av borgerskapet. Partiet ble oppløst i 1918 under novemberrevolusjonen og slo seg sammen med venstrefløyen i Nationalliberale Partei til det nye Deutsche Demokratische Partei.
Du kommer Jesus til meg inn
«Du kommer Jesus til meg inn» er en kristen dansk sang skrevet av prest og forfatter Niels Peder Madsen (1860- 1916) i 1905. Teksten til sangen ble funnet blant papirene hans etter hans død. På grunn av sykdom måtte han slutte som prest i 1897 og liværte seg siden som forfatter og redaktør.
Fortschrittliche Volkspartei
Litteratur
ДДП
AAD
AAD kan være en forkortelse for
Øvre Verket
Øvre Verket er en klynge vernede arbeiderboliger på Ulefoss i Nome kommune.
Bebyggelsen er en del av den gamle verksbebyggelsen på Ulefoss som lå i tilknytning til Ulefos Jærnverk. Husene ble oppført som leieboliger av verkseieren på slutten av 1700- og begynnelsen av 1800-tallet. Opprinnelig fremstod bygningene med en helhetlig stil, men er senere bygget ut og endret til nye behov hos arbeiderfamiliene på stedet.
Kosmos 27
Kosmos 27 (russisk ) var en romferd ment å passere Venus. Oppskytingsfartøyet SL-6/A-2-e nådde vellykket en bane rundt jorden, men romsonden mislyktes i å unnslippe jordbanen i ferden mot Venus. Fra 1962 ble navnet Kosmos gitt til sovjetiske romsonder som forble i bane rundt jorden, uavhengig om det var deres endelige destinasjon eller ikke.
Banak
Banak kan sikte til
Alain Junior Ollé Ollé
Alain Junior Ollé Ollé (født 11. april 1987 i Douala) er en kamerunsk fotballspiller. Ollé Ollé er en midtbanespiller som spiller for Brumunddal Fotball i Oddsenligaen. Han har tidligere spilt for SC Freiburg, Rot Weiss Ahlen (lån), Stabæk, Åtvidaberg, Varbergs BoIS (lån), Cerro og Byåsen, før han i 2015 gikk til Brumunddal.
Fylkesvei 7102
Fylkesvei 7102 (Fv7102) går mellom Fjølvika og Naustbukta i Nærøysund kommune.
Slaget ved Kringen
Slaget ved Kringen var en trefning i 1612 like sør for Otta i Gudbrandsdalen der et norsk oppbud av noen hundre bevæpnede bønder fra Dovre, Lesja, Vågå, Fron og Ringebu overfalt og nærmest utslettet en skotsk avdeling på 300 leiesoldater. Skottene var på gjennomfart til Sverige under det såkalte skottetoget, leietroppenes marsj for å slutte seg til de svenske soldatene i Kalmarkrigen mellom Sverige og Danmark-Norge 1611–1613. Slaget ved Kringen er et av de mest legendariske militære slagene i norgeshistorien. Det ble fulgt opp med en massakre i den såkalte skottelåven på Kvam, der mesteparten av de skotske fangene ble drept.
Bakgrunnen
I Kalmarkrigen var det utstrakt bruk av leietropper hos begge parter. Noen av de fremste rekrutteringsområdene i Europa var England og Skottland. Den dansk-norske kongen Christian IV var svoger av kong Jakob av England og Skottland og hadde enerett til rekruttering av engelske og skotske leietropper. Dette kom til god nytte ved flere anledninger. Jakob hadde forbudt verving av soldater til bruk i krigen mot svogeren. Den unge svenskekongen Gustav II Adolf ville likevel trosse det kongelige forbudet. Hans far Karl IX hadde tidligere engasjert en verver, en såkalt militæringeniør, for rekruttering av leietropper til svensk tjeneste. I november 1611 skrev Gustav II Adolf til ververen sir James Spens og anmodet om å få levert leietropper i Älvsborg innen. Svenskekongen ønsket seg 3000 soldater, for det meste fotfolk.
Spens var en betrodd mann ved kong Jakob Is hoff i London. Han hadde i 1610 besøkt Sverige for å etablere diplomatisk kontakt med Vasa-slekten. Den gang drøftet man planer om et giftermål mellom den unge prins Gustav Adolf og Jakob Is datter Elisabeth. I forbindelse med giftermålsplanene ble det gitt løfte om disse 3000 leiesoldatene. Som vederlag for troppene skulle den svenske dronningens representant i Hamburg betale 20 000 joakimsdaler. Et brev ble sendt for å minne ververen på dette løftet fra 1610, men det kom aldri fram. Skipet ble kapret av et dansk-norsk krigsskip. Oberst Andrew Ramsay måtte kaste brevet på sjøen, og han ble sluppet fri mot løfte om ikke å verve tropper for den svenske kongen.
Den skotske vervingen
Men obersten brøt løftet og engasjerte sin bror Alexander Ramsay, sir Robert Ker og kapteinene George Hay og George Sinclair. Med Spens' hjelp begynte disse å verve soldater med forskjellige metoder. For eksempel ble arresterte røvere i grensetraktene mellom England og Skottland frifunnet mot å la seg verve. Fra tukthusene i Edinburgh og Dunbar ble det hentet fanger som ble tvangsrekruttert. Reisende ble overfalt og bortført, sammen med tjenestefolk og ungdom som skulle til innhøstningsarbeid. Rekrutteringen var blitt så hardhendt at folk la på flukt, og kongen i London ble underrettet. Det skotske riksrådet grep inn, fikk stoppet vervingen og befalte skippere og redere å føre sine skip inn til Leith for å stoppe utskipningen.
Etter nærmere gransking utstedte riksrådet en befaling om at de kompaniene som allerede var tatt ombord skulle settes i land og oppløses, og at skipene skulle avtakles. Halvparten av troppene skulle landsettes i Leith og de andre på Burntisland av sikkerhetshensyn for å avverge væpnet motstand. Fanger og røvere ombord på skipene måtte utleveres under vakt og føres vekk, mens de øvrige skulle få reise hjem.
Tre kompanier kom seg likevel av sted, og de kunne ikke innhentes av de skotske myndighetene. Oberst Ramsay ble derfor stevnet for riksrådet. Da han unnlot å møte opp for å svare for sine handlinger, ble han erklært som opprører. Senere ble han arrestert i England etter en episode med sir Robert Ker som var utfordret til duell, beskyldt for å ha røpet foretaket for kongen. Ramsay ble etter arrestasjonen dømt til landsforvisning.
Den skotske vervingen, som var skjedd uten den engelsk-skotske kongens vitende, førte til diplomatisk forvikling. Christian IV trodde at vervingen hadde funnet sted ved Edinburgh med kong Jakobs samtykke. Den engelske sendemannen i København, sir Robert Anstruther, mottok klager fra kongen over dette.
Skottetoget
Etter den opprinnelige planen skulle tre avdelinger av leietroppene, den ene under Johan Mönnichhoven, den andre under general Halkett og den tredje under Alexander Ramsay, møtes ved Shetland for deretter å seile over til Norge i samlet styrke. Men Mönnichhoven fortsatte nordover etter at han ikke klarte å nå fram til Shetland på grunn av sterk vestavind, og Halkett dukket aldri opp som avtalt. Bare Alexander Ramsay fulgte planen. Han seilte fra Dundee med ett kompani og møtte de to kapteinene, George Sinclair og George Hay, med hver sitt kompani på ett enkelt skip fra Caithness ved Shetland.
satte så disse to skipene kurs for Norge, men kom ut for dårlig vær og ble forsinket. Den fikk skottene landkjenning i Romsdal. De valgte å gå i land i Isfjorden innerst i Romsdalsfjorden istedenfor å fortsette nordover til Trondheimsfjorden, muligens fordi de kjente til veien som førte fra Romsdalen til Gudbrandsdalen. Etter å ha tatt seg inn Romsdalsfjorden, gikk de i land på Åndalsnes. Der tvang de to nordmenn til å være veivisere, den ene skal ha vært Per Klungnes. Ifølge et lokalt sagn skulle han ha fått skottene til å gå i land på nordsiden av fjorden ved Klungnes, der den såkalte «Skottehammaren» lå. Skottene gikk over Bjørnekleiva opp på et fjell på nordsiden som het Toppen, trolig kalt «Mærratoppen» den gang, og kom ned til Bjorligårdene på grensen mellom Romsdalen og Gudbrandsdalen. En stolpe merket 1612 fra gården Einbu 4 km sør for Bjorli er bevart. Den skal være reist til minne om en døl som ble drept av skottene.
Skottene skulle etter det lokale sagnet ha gått voldsomt fram, skjendet jenter og kvinner hvor de kom, plyndret gårdene, og fordrevet folk med skrekk og gru. På gården Skauge skal en eldre bestemor ha blitt slått ihjel og brent i sin egen gård. Krigen førte til en ukontrollert rykteflom gjennom Norge, der mangel på sikre opplysninger i en forvirret tid førte til overdrivelser og løgnhistorier. Stattholderen i Norge kunne ikke bekrefte opplysningene som sagnene formidlet i ettertid, bortsett fra at sølvtøy skal ha blitt stjålet fra en danske på Setnes i Romsdalen. At leietropper for brutalt fram var helst regelen på den tid.
Bøndene i Norge var dengang organisert som bondeoppbud i krigstid, og mobilisering av bønder med våpen og utstyr kunne foregå effektivt. Lensmann Laurits Hage (Lars Hågå) fikk samlet bøndene i Vågå og Lesja, og deretter trakk de seg nedover Gudbrandsdalen etter å ha skaffet seg kunnskap om skottenes egentlige styrke. I Fron og Ringebu gikk det bud til folk om å samle seg under lensmann Peder/Per Randkleiv og Berdon Seielstad.
Ramsay kunne ha valgt å marsjere over Dombås og Hjerkinn ned Folldalen til Tynset i en nordlig rute. Det ville ha ført skottetoget gjennom tynt befolkede områder uten risiko for å møte sterkere motstand og ville ha brakt dem i sikkerhet i Sverige over Herjedalen. Men han valgte likevel å fortsette sørover gjennom Gudbrandsdalen. Den nådde Ramsay Kringen.
Etterspillet
De skotske tapene under slaget er ikke kjent, men opptil 200 skulle ha blitt drept. Mange druknet i elven Lågen, som ble sagt ha blitt farget rød, og på veien lå mange døde som siden ble plyndret for sine våpen. Fortroppen ble tatt til fange for andre gang da den brøt sitt ord om å overgi seg.
Bondeoppbudet under Slaget ved Kringen var i virkeligheten ikke en utrent enhet fullstendig uten militær kompetanse, for gudbrandsdølene var med i grensevakten mot Sverige i 1611, og der hadde de fått opplæring og nye våpen som tessak, sabler og eventuelt geværer. De skotske leiesoldatene var ikke bedre trent eller bedre utstyrt. De hadde ikke fått opplæring for mer konvensjonell strid, og bare offiserene og noen få andre hadde militær bakgrunn. Lensmenn og bondeførere hadde demonstrert god militær kunnskap i sin slagplan. I ettertid er det blitt påstått at skottene var lettere bevæpnet eller kanskje ubevæpnet, siden få skotske våpen ble funnet etterpå, men dette er mindre sannsynlig.
134 fanger ble ført vekk fra slagstedet til Kvam, hvor de ble sperret inne i Skottelåven. Der ble de dagen etter utsatt for en massakre. Bare atten av fangene ble skånet, blant dem oberst Ramsay.
Ramsay sammen med tolken James Moneypenny, løytnantene Henry Bruce og James Scott ble ført til Oslo og siden til København. Andre overlevende ble satt inn i Jørgen Lunges regiment ved Älvsborg i dansk tjeneste. De fire offiserene skulle vært stilt for krigsrett, siden de verken hadde fullmakt fra svenskekongen eller Andrew Ramsay. De kunne straffes som røvere etter datidens oppfatning, men sir Robert Anstruther reddet dem ved å overtale danskene til å holde et forhør i nærvær av Brede Rantzau. Etter forhøret fikk de lov til å reise hjem. Sommeren etter ble Lars Hågå, Per Randkleiv og Berdon Segalstad innkalt til møte med kongen på herredagen i Skien. Som belønning fikk de blant annet skjøte på kongens andel av de gårdene de bodde på. .
De første trykte beretningene om slaget ved Kringen ble utgitt i 1830-årene av prosten H.P.S. Krag, men det er en upålitelig fremstilling sett fra dølenes perspektiv og farget av senere mytedannelser. Siden har sagnstoffet om Skottetoget blitt ytterligere utbrodert med mange urimeligheter.
Pillarguri og Sinklarvisa
Historien om skottetoget og slaget ved Kringen har blitt gjenfortalt i flere sagn, dikt, anekdoter og sanger i århundrene etter hendelsene. To eksempler er legenden om Pillarguri, som skal ha blåst i lur for å varsle bøndene om at skottehæren nærmet seg, og Sinklarvisa (opprinnelig kalt Zinklars vise) som Edvard Storm skrev i 1781. Innholdet i visa om Sinclair og hans menn er historisk unøyaktig, men ble mye sunget både i Norge og på Færøyene.
Paulos Tesfagiorgis
Paulos Tesfagiorgis (født 1947) er en menneskerettighetsaktivist fra Eritrea. Tesfagiorgis etablerte Regional Centre for Human Rights and Development i Eritrea. Under den Eritreiske selvstendighetskrigen deltok Tesfagiorgis i grunnleggingen av Eritrean Relief Association. I etterkant av Eritreas selvstendighet var Tesfagiorgis med på å lage den nye grunnloven som ble vedtatt i 1997. I 2002 var Tesfagiorgis med på å etablere "Citizens Initiative for the Salvation of Eritrea".
I 2003 ble han tildelt Raftoprisen for sin innsats for å forbedre menneskerettighetene og demokrati i Eritrea. Gjennom ikke-vold kjemper Tesfagiorgis mot undertrykkelse og militariseringen av det eritreiske samfunnet.
Smer – sociálna demokracia
I parlamentsvalget den 17. juni 2006 fikk partiet 29,1 % av stemmene og 50 av de 150 mandatene i parlamentet. Smer dannet en koalisjonsregjering der det fremmedfiendtlige partiet Slovakiske nasjonalistpartiet (SNS) deltok. Dette resulterte i at Det europeiske sosialdemokratiske partiet (ESP) utviste Smer den 12. oktober 2006. Partiet ble gjenopptatt i organisasjonen i 2008. Smer er også medlem av Sosialistinternasjonalen.
Robert Fico fra Smer var statsminister i Slovakia fra 2006 til 2010 og fra 2012 til 2018. I 2018 gikk han av og ble erstattet av sin partifelle Peter Pellegrini.
I parlamentsvalget 12. juni 2010 fikk partiet nær 35 prosent av stemmene, men opposisjonen bestående av flere mindre partier ble til sammen større.
Amalie Skrams veg (Trondheim)
Amalie Skrams veg (1–9) er en vei ved området Strindheim øst for Trondheim som strekker seg sørøstover som en parallellgate mellom Camilla Colletts veg og Bromstadvegen. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger, og er en gjennomfartsvei for boligbebyggelsen i området hvor begge ender går ut ifra Camilla Colletts veg. Nærmeste kollektivtilbud for Amalie Skrams veg er med AtB og deres bussforbindelser med rutene 9, 11, 67, 90 og 94 fra Bromstadvegen.
Veien er oppkalt etter forfatteren Amalie Skram (1846–1905). Området har for øvrig flere gater som er oppkalt etter kvinnelige norske forfattere.
Bergenhus Heimevernsdistrikt 09
Bergenhus Heimevernsdistrikt 09 er et distrikt i Heimevernet, som har territorielt militært ansvar i Vestland fylke, avgrenset nordover til Sognefjorden og sørover til Sveio.
HV09 består av distriktsstab, innsatsstyrke og 19 HV-områder. Distriktsstaben er lokalisert på Bergenhus festning. Distriktet har underlagt rundt 4 000 soldater.
Distriktets innsatsstyrke har navnet Bjørn West, som kommer fra en operasjon under andre verdenskrig i Matrefjellene.
Opprettelsen av Bergenhus regiment
Det Bergenhusiske regiment var et av de fem regimentene som ble opprettet 18. januar 1628, da Norge fikk sin egen Hær. Regimentet hadde sitt hovedsete på Bergenhus. Regimentet ble delt i to i 1718: 1. Nordre Bergenhusiske regiment og 2. Søndre Bergenhusiske regiment. De to regimentene ble slått sammen igjen i 1789 og eksisterte frem til hærordningen av 1818, da den Bergenske Infanteribrigade ble opprettet som en av landets fem brigader. Under hærordningen av 1911 ble regimentsorganisasjonen gjeninnført i rammen av kombinerte regimenter, hvor hhv 1. Nordre Bergenhus Infanteriregiment nr. 10 (IR 10) og 2. det Søndre Bergenhus Infanteriregiment nr. 9 (IR 9) ble opprettet 1. januar 1911. Regimentene skiftet navn til hhv Hordaland Infanteriregiment nr. 9 (IR 9) og Fjordane Infanteriregiment nr 10 (IR 10) i 1930.
Navnebytte etter andre verdenskrig
Bergenhus Heimevernsdistrikt 09 (HV-09) ble opprettet høsten 1947 under navnet Hordaland Heimevernsdistrikt 09 (HV-09). Heimevernets tilhørighet til Landforsvaret ble allerede fra starten markert ved at heimevernsdistriktenes utskrivningsdistrikter falt sammen med regimentenes utskrivningsdistrikter, og ble navngitt og nummerert i samsvar med regimentenes nummer: Hordaland Heimevernsdistrikt 09 (HV-09) – Hordaland Infanteriregiment nr.9 (IR 9).
Innføring av forsvarsdistrikt
I 1990 ble Heimevernsdistriktene faneførende avdelinger med ensartede faner i HVs heraldisk grønne farge. HV-09 fikk overrakt sin fane av Kong Harald 5. på Bergenhus i juni 1992. Da HV-10 ble lagt ned 1. august 1995 ble HV-09 eneste Landforsvarsavdeling på Vestlandet. For å ta vare på de landmilitære tradisjoner ble Hordaland Heimevernsdistrikt 09 omdøpt til Bergenhus Heimevernsdistrikt 09. HV-09 overtok FDI 9/IR 9/Bergenhus sitt avdelingsmerke, den kronede ørn, og distriktet fikk ny fane. Den nye fanen har IR 9 og IR 10s farger, og æresbanderolene gjengir hedersnavnene fra de gamle regimentsfanene.