cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den franske revolusjon
Stenderforsamlingen
Frankrike har hatt stenderforsamlinger i disse årene: 1343, 1355, 1356, 1357, 1358, 1359, 1363, 1468, 1484, 1491, 1498, 1506, 1560, 1588, 1589, 1593, 1614 og i 1789.
Stenderforsamlingen 1789 i Frankrike ble sammenkalt av Ludvig XVI i Versailles 5. mai 1789. Dette var da den første stenderforsamling i Frankrike siden 1614. Bakgrunnen for møtet var den dårlige økonomiske situasjonen, kombinert med en dårlig høst året før, som førte til matmangel og uro på landet, og stigende matpriser og opprørsstemning i byene. Møtet var omfattet med stor interesse, og en menneskemengde hadde samlet seg i Versailles for å se riksstendene innta møtesalen.
Kongen og dronning Marie Antoinette hadde stenderforsamlingen i Hôtel des Menus i Versailles med 290 menn fra adelen, 292 prester og biskoper og 584 fra tredjestanden. Tredjestandens representanter besto for det meste av forretningsmenn, advokater og andre med juridisk og økonomisk kompetanse. Mange var dessuten sterkt påvirket av opplysningstidens tanker.
Talsmenn for tredjestanden markerte seg tidlig under forhandlingene med en offensiv strategi, idet de ikke lenger ville finne seg i det tradisjonelle systemet for stemmegivning, der stendene forhandlet hver for seg og stemte med én stemme. Resultatet ble da gjerne at de privilegerte stendene stemte ned tredjestandens forslag med to stemmer mot én. De forlangte avstemning med én stemme pr hode, noe som ville bety at tredjestanden (som representerte mer enn 95% av befolkningen) ville være i flertall.
Den 17. juni erklærte tredjestanden seg som Frankrikes nasjonalforsamling, og tilbød representanter for de andre stendene å slutte seg til dem enkeltvis med samme rettigheter. I denne tiden – som er blitt omtalt som den franske revolusjons fødsel – spilte Emmanuel Joseph Sieyès en avgjørende rolle.
Kongen fulgte dronningens råd om ikke å godkjenne en forsamling der det ble stemt pr. hode, og stengte tredjestanden ute fra møtesalen. De søkte da inn i den kongelige tennishallen, der de den 20. juni – etter initiativ av nevnte Emmanuel Joseph Sieyès – avla Ballhuseden.
23. juni sammenkalte kongen riksstendene på nytt, erklærte tredjestandens vedtak av 17. juni ugyldig, og lanserte samtidig et kongelig reformprogram. Kongen annonserte at forhandlingene skulle fortsette neste dag, med hver stand for seg, og trakk seg så tilbake. Medlemmene av tredjestanden ble sittende. Etter en stund innfant en høy hoffmann seg og oppfordret de tilstedeværende til å gå hver til sitt. Det var i denne situasjonen at Mirabeau trådte fram og sa: «Gå og si til de som har sendt Dem at vi er her med folkets vilje, og vi flytter oss bare for bajonettene.»
Statsforvaltningen i krise
Uansett hvilken forklaring man velger, er det hevet over tvil at misnøyen med statsforvaltningens håndtering av uår og økonomi var den sterkeste motivasjonen for ønsket om forandring. Vanstyret skyldtes et system som hadde begynt å utvikle seg drøyt hundre år tidligere. Kong Ludvig XIV og Ludvig XVs aggressive utenrikspolitikk og lemfeldige finanspolitikk, munnet ut i en rekke kostbare kriger som påførte Frankrike store sosiale og psykologiske byrder. En økende krigsgjeld, kombinert med militære nederlag, udugelighet i den adelsdominerte hærledelsen og mangelen på sosiale ordninger for krigsveteraner, skapte over tid en økende frustrasjon i befolkningen. Utover på 1700-tallet mistet landet gradvis sin posisjon som Europas økonomiske og militære stormakt. Rivaliserende stater som Storbritannia, Østerrike og Preussen, gikk forbi Frankrike i finansiell styrke og politisk handleevne. Dette startet en økende uro innad i Frankrike, særlig i aristokratiske kretser som var avhengig av en sterk kongemakt for å verne sine privilegier. De økonomiske problemene økte merkbart ved Frankrikes innblanding i den amerikanske uavhengighetskrig. Dette viste seg å bli svært ressurskrevende.
Filosofiske meninger
Jean-Jacques Rousseau var en fransk forfatter og filosof som på 1700-tallet skrev dette: «Kongen er ansvarlig for folket, ikke for Gud!». Ellers fikk Rousseau fem barn med Thérèse Levasseur, som alle endte på barnehjem. Det er i stor kontrast til hans kjærlighet til barn og sin egen pedagogiske filosofi. En av kollegaene hans, François-Marie Arouet, bedre kjent som Voltaire, var en sterk tilhenger av ytringsfriheten. Voltaire tillegges utsagnet: «Jeg er uenig i hva du sier, men jeg vil inntil døden forsvare din rett til å si det». Tidligere i sitt liv ble han jaget hjemmefra og dro ut i verden. Der ble han syk, og han overlevde både et jordskjelv og en dødsdom. Voltaire var både begavet og modig, velstående og velutdannet. Han ble tidlig politisk engasjert og kritiserte makthaverne. For det ble han både kastet i fengsel og kastet ut av landet en stund. Charles de Secondat, Baron de Montesquieu, ofte kalt Charles Montesquieu, var et annet viktig navn innen opplysningstiden. Han var en filosof, aristokrat og forfatter. Han mente at makten måtte fordeles mellom flere parter: en folkevalgt gruppe, som skulle lage lover, en konge som skulle styre og dommere som skulle dømme. Da den franske revolusjon startet, var både Voltaire, Rousseau og Montesquieu døde, men alt de hadde skrevet og gjort, levde videre og hjalp mange franskmenn til å kjempe for et nytt samfunn.
Nye skatter
Motstanden mot regimet fikk ny næring da et økende skattetrykk som skulle øke statsinntektene, kun i liten grad ble belastet adelen. I tillegg kom skattene som måtte betales til Den katolske kirke, som var det franske monarkiets sterke ideologiske støttespiller, og også Frankrikes største eier av dyrkbar jord. Uårene med feilslåtte avlinger i 1789–93 og påfølgende stigende matpriser førte til merkbart dårligere kår for landets fattige, som i stor grad livnærte seg som livegne på aristokratiets jordegods. Frankrike hadde som et føydalt ordnet samfunn få selveiende bønder. Utover på 1780-tallet førte problemene enkelte steder i tilløp til underernæring og hungersnød. Det fikk dessuten makroøkonomiske konsekvenser at en høyere andel av franskmennenes inntekt gikk med til mat. Den innenlandske investering begynte å synke merkbart og rammet igjen handelsvirksomheten. De økonomiske bedrestilte måtte i økende grad importere varer, den franske eksporten falt drastisk. Store underskudd på handelsbalansen ble et vedvarende problem.
Kongehusets posisjon
Den tiltagende forakten for statssystemet blant borgere og bønder ble styrket av at kongehuset og adelen i denne situasjonen ikke begrenset sin egen omgang med luksus og økonomiske privilegier. Den negative stemningen mot kongehuset hadde økt ved kronprinsens giftermål med Marie Antoinette, datter av Østerrikes keiserinne Maria Theresia. Østerrike var Frankrikes bitre arvefiende. Ekteskapet var i utgangspunktet ment å styrke båndene mellom de to statene og bilegge gamle utenrikspolitiske stridigheter. Effekten ble den motsatte. Mistenksomhet mot en østerriksk født dronning på Frankrikes trone resulterte i ondsinnet ryktespredning og bakvaskelseskampanjer mot Marie Antoinette. I ettertid har det fremkommet at kampanjene i vesentlig grad var igangsatt av politiske krefter i Storbritannia, den andre av Frankrikes arvefiender som på denne måten ønsket å svekke Frankrike.
En siste, og sterkt medvirkende faktor som beredte grunnen for revolusjonen, var den økende oppslutningen om tankene til opplysningsfilosofer som Voltaire og Rousseau og det franske handelsborgerskapets tro på liberalismens prinsipper.
Stendene
Frem til den franske revolusjon i 1789 var den franske befolkningen delt inn i tre. En stand er et sosialt lag av mennesker som er klart utskilt i samfunnet ved at alle som hører til den etter loven har bestemte rettigheter og plikter. Disse rettighetene og pliktene er forskjellige for de ulike stendene og gir klart uttrykk for sosial lagdeling. Det gir de høyere stendene langt bedre vilkår og rettigheter enn de lavere. Stendersamfunnet var altså et privilegiesamfunn der noen mennesker hadde lovfestede fordeler. Den øverste standen var geistligheten, de som tok seg av nasjonens åndelige liv. Adelen var andrestanden og skulle krige og forsvare landet. Disse to stendene hadde store lovbestemte fordeler eller privilegier. Viktigst av alt var at de ikke trengte å betale skatt. Alle andre mennesker hørte i prinsippet til tredjestanden. De skulle forsørge første- og andrestanden gjennom arbeid, skatter og avgifter, og utgjorde hele 98 prosent av Frankrikes 25 millioner innbyggere.
Innad i stendene var det store økonomiske forskjeller, for eksempel skilte høyborgerskapet seg fra tredjestanden, med at de blant annet hadde mye bedre økonomiske vilkår enn enkelte i både andre og førstestanden. Det var høyborgerskapet som møtte frem og utøvde politisk innflytelse på vegne av tredjestanden. Den eneste grunnen til at de fikk muligheten til å delta politisk var den innflytelsen som økonomisk styrke gav.
Stenderforsamlingen
I mai 1789 samlet kongen en stenderforsamling. Folket var redde for at kongen og geistligheten ville klare å tvinge gjennom en avgjørelse i egen favør. I den forrige stenderforsamlingen, i 1614, hadde alle stendene hatt like mange representanter, og man telte kun én stemme pr. stand. Dette syntes folk var urettferdig, så en komité bestående av 30 liberale parisere krevde at 3. standen, folket, skulle få dobbelt så mange representanter i forsamlingen som de øvrige stendene, og at stemmene skulle telles pr. hode, ikke pr. stand. Dette møtte ikke gehør hos de andre stendene. Over halvparten av geistligheten og nesten alle de adelige ville holde på den gamle ordningen hvor stenderforsamlingen besto av førstestanden som var kongen og kirken, andrestanden besto av adelen og tredjestanden besto av bøndene
Stenderforsamlingen 1789 tok til 5. mai 1789. Men etter mye diskusjon og uenighet ble forsamlingen til slutt oppløst.
Den tredje standen samlet seg sammen til en nasjonalforsamling. Anført av Emmanuel Joseph Sieyès vedtok nasjonalforsamlingen 17. juni 1789 at de skulle erklære seg som en representant, ikke for tredje stand, men av folket.
De inviterte de andre stendene til å delta, men forklarte samtidig at de fra nå av kom til å lede nasjonen enten med eller uten dem.
Procambarus zihuateutlensis
Procambarus zihuateutlensis er en art av ferskvannskreps innenfor den artsrike slekten Procambarus, og den har utbredelse i begrensede områder i den sørlige del av Nord-Amerika (USA-Mexico).
Den franske revolusjon
Stenderforsamlingen
En del av de utvalgte representantene for stendene møtte nasjonalforsamlingen på en tennisbane der de avtalte at de ville holde sammen til de hadde gitt Frankrike en grunnlov. Etter hvert vokste sympatien for nasjonalforsamlingen, og til og med store deler av militæret samlet seg utenfor Paris for å gi sin støtte.
Procambarus zihuateutlensis
Arten hører videre under familien Cambaridae (orden Reptantia) blant tifotkrepser. Procambarus zihuateutlensis er en av anslagsvis 160 arter i slekten Procambarus.
Den franske revolusjon
Stenderforsamlingen
Kongen ønsket ikke at folket skulle ta over makten, og under innflytelse av sine rådgivere sparket han regjeringen, og satte sammen en ny. Dette gjorde folket rasende. Folk samlet seg for å protestere og gjøre opprør.
Stormingen av Bastillen
14. juli 1789 stormet militæret og borgere av Paris fengselet Bastillen. De drepte direktøren av fengselet og flere av vaktene. Bastillen var et forhatt symbol på de undertrykkende styresmaktene, så selv om det bare var sju fanger som ble frigitt (politiske fanger uten dom, den ene hadde sonet i 30 år), ble frigjøringen av Bastillen sett på som et symbol på frihet og likhet (mange tror at «brorskap» skal være med her, men det er feil, det ble innført av konventet i 1793.), og ble et signal for allment opprør. Og ennå er 14. juli, dagen da Bastillen ble stormet, Frankrikes nasjonaldag.
Da kongen så hvordan folkemassene protesterte, trakk han og hans militære støttespillere seg foreløpig tilbake i slottet i Versailles.
Nasjonalforsamlingen
Nå tok nasjonalforsamlingen over styringen. Forsamlingen vedtok å fjerne føydalismen, og etter et par timer hadde politikerne også tatt fra adelen og geistligheten deres privilegier. Alle ble likeverdige, og fra nå av skulle ingen ha fordeler eller privilegier overfor resten av folket. De nye myndighetene tok også fra kirken dens eiendommer og makt.
Samtidig angrep bønder landet rundt adelens slott og gårder, og gamle dokumenter med bestemmelser om adelens føydale særrettigheter ble ødelagt under dette opprøret. Dette ble kjent som «den store skrekken».
Grunnloven
Høsten 1791 vedtok nasjonalforsamlingen en konstitusjon som delte makten mellom utøvende, lovgivende og dømmende makt. Denne garanterte personlig frihet, likhet for loven og en forholdsvis omfattende stemmerett for menn. Denne konstitusjonen ble senere et forbilde for den norske grunnloven av 1814. En ny versjon ble vedtatt i 1795. Her ble stemmeretten innskrenket, og regjeringen ble gitt mer makt.
Politiske retninger
Etterhvert ble det splittelser i forsamlingen, og politiske partier ble dannet. Rojalist-demokratene og Mirabeau allierte seg med tidligere finansminister Necker. De ønsket et monarki som liknet det engelske der de både hadde konge, et folkevalgt parlament og et parlament av aristokrater. I tillegg ville de ha et senat bestående av representanter valgt av kongen. Kongen skulle ha makt til å utsette en lov, men han skulle ikke ha vetorett.
Kongen rømmer
Kongen ble nå flyttet fra Versailles til Paris. Det var for at forsamlingen skulle kunne kontrollere kongen bedre, og for å forhindre ham i å forsøke å gripe makten på ny.
Massakren ved Champ-de-Mars
Det var fremdeles uenighet i nasjonalforsamlingen, som ikke klarte å avgjøre hvilken styreform landet skulle ha. Forsamlingen lente mot konstitusjonelt monarki, men ikke alle var enige. Noen politikere gikk ut blant folket for å samle underskrifter mot kongen, og for å holde taler der de kritiserte kongens oppførsel. Mange folk møtte opp, noe rojalistene ikke likte. En av dem var lederen for nasjonalgarden, general Lafayette. Han beordret garden til å konfrontere forsamlingen. De svarte med å hive stein på garden. Garden svarte med å skyte opp i luften for å skremme folkemassene til å slutte. Da dette ikke gikk startet garden å skyte inn i folkemassene. Til slutt var over 50 mennesker drept.
Revolusjonskrigene
Politikken Frankrike førte drev landet til krig mot Østerrike og deres allierte. Kongen og de revolusjonære ønsket å unngå krig. Likevel så kongen dette som en mulighet til å øke sin popularitet. Han tenkte at uansett resultat i krigene ville han fremstå som mer populær som følge av den. Jakobinerne var for krigen, fordi de så på den som en mulighet til å fremme revolusjonen, og håpet at den ville bre seg til resten av Europa.
I april 1792 brøt krigen mot Preussen og Østerrike ut. Den varte frem til Amiens-traktaten i 1802.
Kongen henrettes
Sommeren 1792 var det igjen krig med nabolandene. På slagmarken ble den franske hær drevet tilbake, og land som Preussen og Østerrike truet med at hvis ikke franskmennene gjeninnsatte kongen, ville det få følger for det franske folket. Ettersom kongen i lang tid hadde blitt mistenkt for å ha hatt ulovlig kontakt med utenlandske kongehus, ble han nå anklaget for å konspirere med fienden. Han ble kastet i fengsel, og det ble startet en rettssak mot ham. En ny revolusjonær bølge gikk over landet, der republikanerne igjen fikk vind i seilene. I september 1792 ble fengslene i Paris stormet, og flere hundre fengslede adelsmenn ble massakrert.
Ludvig 16. ble dømt til døden 17. januar 1793 for å ha konspirert mot folkets frihet og sikkerhet, og til store protester blant rojalistene ble han giljotinert 21. januar 1793. Hans kone Marie-Antoinette ble henrettet 16. oktober samme år for å ha delt Frankrikes militærplaner med Østerrike.
Terroren
Republikanerne var mot slutten av 1792 den sterkeste grupperingen i Frankrikes parlament. Jakobinerne tok over komiteen for nasjonal sikkerhet, og etter kongens død startet perioden som nå kalles for Terroren eller Skrekkveldet. I løpet av denne perioden, som varte fra 1793 til 1794, drepte jakobinernes leder Robespierre og hans medarbeidere over 1200 politiske motstandere, de fleste ved hjelp av giljotinen. Tilsammen døde ca. 35,000-40,000 mennesker, de fleste i borgerkrigen mellom rojalistene og republikanerne. Etterhvert sank jakobinernes popularitet, og i 1794 gjorde parlamentet opprør mot jakobinerne og deres overdrevne bruk av terror. Robespierre ble selv arrestert og halshugget i giljotinen. Et nytt parlament ble hovedsakelig satt sammen av overlevende girondister (liberale republikanere). Etter at de hadde tatt tilbake makten hevnet de seg på jakobinerne og deres sympatisører.
Napoleon Bonaparte
Det nye parlamentet skrev så en ny konstitusjon som ble grunnlaget for et styresett som ble kalt Direktoriet. Parlamentet skulle bestå av 500 medlemmer, 249 senatorer, og «direktører».
Det nye regimet møtte mye motstand fra jakobinerne og rojalistene, og måtte ty til militærbruk for å stanse opptøyer og kontrarevolusjonære aktiviteter. På denne måten fikk hærens leder mye makt og innflytelse. Hans navn var Napoléon Bonaparte. Han ble også veldig populær med store militære seire i Italia, der han samlet bystatene i lydriker med egne konstitusjoner som i Frankrike.
Napoleon Bonaparte var en ung mann, som i 1793 ble leder for den franske hær, og det i en alder av 24. 9. november 1799 kuppet Napoleon makten i Frankrike og etablerte Konsulatet, der han skulle styre landet sammen med 2 andre. Men han styrte som diktator til 1804, da han utnevnte seg selv til keiser av Frankrike.
Gjennom store militære seire i nabolandene tvang han dem til å inngå fredsavtaler og allianser med Frankrike. I et forsøk på å tvinge Storbritannia i kne innførte han kontinentalblokaden mot øystaten, der alle allierte land i det kontinentale Europa forpliktet seg til å delta. Men Russland brøt blokaden,og Napoleon svarte med å marsjere mot Russland. Han angrep Russland 24. juni 1812. Russerne trakk seg tilbake mot Moskva. De ble ledet av general Barclay de Tolly og senere av general Kutusov. På veien brente de ned byene slik at de ikke etterlot noe til franskmennene, også kjent som «den brente jords taktikk». Da Napoleon og hans hær nådde Moskva, var byen forlatt av tsaren, hans soldater og byens innbyggere, og samme natt begynte byen å brenne. Vinteren hadde satt inn med sterk kulde og Napoleon måtte trekke seg tilbake. Rundt 400,000 soldater døde i vinterkulda, både av forfrysninger og i bakholdsangrep fra russerne under tilbaketrekningen. Etter en natt kunne man våkne opp til et helt kompani med døde, frosne soldater foran et sluknet leirbål. Invasjonen av Russland ble Napoleons alvorligste nederlag.
Napoleons styrke var alvorlig svekket, og de fleste av hans allierte svek ham straks og gikk over til hovedfienden Storbritannia. De møtte ham og restene av hans hær ved slaget i Leipzig i 1813, hvor Napoleon mistet store deler av hæren sin. Det endte med at tsar Aleksander og resten av de allierte marsjerte inn i Paris. Napoleon ble tvunget til å abdisere den 6. april. Han ble sendt til den italienske øya Elba, der han fikk styre som guvernør. Men Napoleon så naturlig nok dette som en fornærmelse, og vendte tilbake til Frankrike i 1815. Styrkene, ledet av marskalk Ney som hadde vært en av Napoleons mest lojale generaler, og helten fra tilbaketrekningen fra Moskva, som ble sendt til Marseille for å arrestere ham hyllet ham i stedet som sin hjemvendte keiser, og fulgte ham nordover til Paris. Etter 100 dager med Napoleons 2. keiserdømme møtte han og hans hær et samlet Europa i slaget ved Waterloo i 1815. Napoleon flyktet til England og søkte politisk asyl, men ble arrestert og sendt til øya Saint Helena langt ute i Atlanterhavet mellom Afrika og Sør-Amerika, hvor han døde i 1821.
Sanger forbundet med revolusjonen
Den franske nasjonalsangen Marseillaisen ble diktet og komponert i Strasbourg natten mellom 24. og 25. april 1792 av den franske ingeniøren og offiseren Claude Joseph Rouget de Lisle som en reaksjon på Østerrikes krigserklæring mot Frankrike.
En annen fransk sang som var særlig populær under revolusjonen, var Ah! ca ira.
Paciforchestia
Paciforchestia er en slekt innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
Trailways Transportation System
Trailways Transportation System er et nettverk, med hovedkontor i USA, av om lag 70 uavhengige busselskap som har en felles lisensavtale om bruk av samme merkevare. Selskapets hovedkontor ligger i Fairfax, Virginia.
Historie
Forgjengeren til Trailways Transportation System ble grunnlagt den 5. februar 1936 av Burlington Transportation System, Santa Fe Railway System, Missouri Pacific Stages Safeway Lines, Inc., og Frank Martz Coach Company.
Sammenslutningen stammer fra kyst-til-kyst trafikken som ble drevet av National Trailways Bus-System (NTBS). Siden Greyhound Lines hadde vokst så raskt på 1920-og 1930-tallet oppmuntret Interstate Commerce Commission mindre uavhengige operatører til å danne NTBS for å gi Greyhound konkurranse.
Julien Nicolardot
Julien Nicolardot (født 13. desember 1981) er en fransk svømmer.
Saul Friedländer
Saul Friedländer (שאול פרידלנדר, født 11. oktober 1932 i Praha, Tsjekkoslovakia) er en amerikansk-israelsk historiker og forfatter. Han er professor emeritus ved UCLA.
Etter krigen ble han sionist og emigrerte i 1948 til Israel. Han studerte statsvitenskap i Paris 1953-1955. Senere arbeidet han som assistent for Nachum Goldman, daværen president i World Zionist Organization og World Jewish Congress. I 1959 ble han assistent for Shimon Peres i forsvarsdepartmentet. I 1963 tok han PhD ved IHEID i Genève der han arbeidet til 1988. Friedländer underviste ved Det hebraiske universitetet i Jerusalem og ved i 1976 ble han professor ved Universitetet i Tel Aviv. I 1969 skrev han en biografi om Kurt Gerstein. Han har vært professor ved UCLA siden 1988.
Han er tilhenger av en to-statsløsning for Israel og Palestina.
Lillehammer sykehus
Lillehammer sykehus er et mellomstort sykehus i Helse Sør-Øst og utgjør ett av de fem somatiske sykehusene i helseforetaket Sykehuset Innlandet. Sykehuset har felles ledelse med Gjøvik sykehus, som administreres under «Divisjon Gjøvik-Lillehammer». Divisjonsdirektør er Kari Mette Vika. Divisjonen Gjøvik-Lillehammer har et budsjett på 1,4 milliarder kroner, har om lag 1600 ansatte, behandler 32 000 innlagte pasienter årlig og gir polikliniske tjenester til nærmere 160 000 personer i Oppland.
Historie
Eldste del av sykehuset ble ferdigstilt i 1855 under navnet «Christians Amts Sygehuus». Selve høyblokken ble reist på 1970-tallet.
Organisering
Sykehuset på Lillehammer har til sammen 34 ulike avdelinger.
Kirurgisk avdeling har faste tilbud innenfor generell, gastroenterologisk og ortopedisk kirurgi. Urolog er tilgjengelig kun enkelte dager og er ellers fast lokalisert til Hamar sykehus sammen med karkirurgi. Avdelingen har også egen skadepoliklinikk for behandling av brudd- og sår-skader. Gynekologisk kirurgi favner under Kvinneklinikken, som også inkluderer fødeavdeling.
Medisinsk og akuttmedisinsk avdeling tilbyr utredning og behandling innenfor de fleste indremedisinske spesialiteter, og inkluderer sykehusets fagmiljø for anestesi og intensivmedisin.
Sykehuset har i tillegg medisinske service-tjenester som Radiologisk avdeling, laboratoriemedisin, fysioterapi og ergoterapi.
Eksterne lenker
SI Lillehammers nettside
Sainte-Ode
Sainte-Ode er en kommune i provinsen Luxembourg i Belgia. Kommunen består av tre delkommuner: Amberloup, Tillet og Lavacherie. Kommunen er en av Belgias tynest befolkede kommuner med en befolkningstettet på 25 innbyggere per km².
Det Danske Filminstitut
Det Danske Filminstitut (DFI) er en statlig institusjon under Kulturministeriet. Instituttet ble opprettet i 1972 da det avløste Filmfonden. DFI holder til i Filmhuset på Gothersgade 55 i København.
I 1997 flyttet instituttet sammen med Statens Filmcentral og Det Danske Filmmuseum under fellesbetegnelsen Det Danske Filminstitut og har ifølge filmloven som formål å fremme filmkunst, filmkultur og kinokultur i Danmark. Filmdatabasen drives av DFI.
Administrerende direktør fra 1. januar 2018 er Claus Ladegaard.
Albert White (stuper)
Albert «Al» Cosad White (født 14. mai 1895 død 8. juli 1982) var en amerikansk stuper som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
White ble olympisk mester i stuping to ganger under OL 1924 i Paris. Han vant både tre meter svikstup og 10 meter tårnstup.
Albert Collins
Albert Gene Drewery, kjent som Albert Collins (født 1. oktober 1932 i Leona, Texas, død 24. november 1993 i Las Vegas, Nevada) var en amerikansk gitarist, sanger og bluesmusiker. Collins var kjent under flere kallenavn (The Iceman, The Master of Telecaster, The Razor Blade). Musikken hans var kjent for «iskalde» («cold sound» ) gitarparier. Collins begynte sin karriere midt på 1960-tallet og spilte inn mer enn 20 album. Andre kjente musikere som Jimi Hendrix og Stevie Ray Vaughan tydelig, gjensidig påvirket Albert Collins.
Karriere
Collins spilte gitar fra tidlig alder. Den første gruppen han spilte i var Rhythm Rockers, grunnlagt i 1952. Seks år senere spilte han inn "The Freeze", hans debutsingel for plateselskapet Kangaroo Records. Collins senere arbeider antydet også frost, kulde og vinter som tema, for eksempel "Icy Blue", "Do not Loose Cool","Defrost" og "Iceman". Collins ble vokalist, sologitarist og frontfigur i bandet Albert Collins And The Ice Breakers.
Collins største hit ble utgitt i 1962, "Frost", som solgte millioner av eksemplarer. I 1968 gav Imperial Records ut et soloalbum med Collins.
I 1978 sluttet han seg ​​til Alligator Records, hvor han spilte inn syv album.
Collins samarbeidet med mange andre bluesartister som Little Richard, Robert Cray og Johnny Copeland og deltok på album blant andre med David Bowie, Gary Moore, John Lee Hooker og BB King.
Han ble innvalgt i Blues Hall of Fame i 1986.
Stin
Stin er et gammelt norsk jentenavn. Navnet kommer opprinnelig fra Vestlandet.
Fra folketellingen i 1910 er det ni personer som harStin» til fornavn. Under fem personer i Norge har jentenavnet «Stin» som første eller eneste fornavn (2011).
Sergio García (svømmer)
Sergio García (født 9. oktober 1989) er en spansk svømmer.
Han representerte Spania under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor han ble utslått i forsøkene på 200 meter bryst.
Jernvare
Jernvare er et generelt uttrykk for å betegne en hard fysisk gjenstand, i gamle dager kalt isenkram etter tysk Eisenkram (Eisen = jern ) og -kram, varer av beskjeden verdi. I dansk dagligtale er isenkram fremdeles det vanlige ordet for jernvarer, mens han som selger dette, kalles isenkræmmer.
I Rawerts almindeligt Varelexicon defineres isenkram som «saadanne Varer, der ere skikkede til umiddelbart Forbrug, og ere forfærdigede aff de forskjellige Metaller, med Undtagelse af Sølv og Guld; Træ, Horn, Been, samt alle Utensilier af Glas, Porcellain og Steen, Hør, Hamp, Bomuld, Silke, Læder, der paa en eller anden Maade er forbundne med Metal...samt alle Redskaber, der ere bestemte til at bruges ved Forarbeidningen».
Jernvare kan for eksempel være fastnøkler, nøkler, hammere, skruer, spikre og liknende verktøy og gjenstander. Jernvarehandleren selger verktøy og redskaper til alle slag yrker og gjøremål.
Referanser
<References />
Kauhaneva-Pohjankangas nasjonalpark
Kauhaneva-Pohjankangas nasjonalpark (finsk Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto) er en nasjonalpark ved Kauhajoki og Karvia på grensen mellom Södra Österbotten og Satakunta i Finland. Nasjonalparken ligger sørvest for åsen Suomenselkä på 160–177 meter over havet. Nasjonalparken ble opprettet i 1982, og dekker et område på 57 kvadratkilometer.
Landskapet domineres av tørre furumoer og av mange åpne myrer. I nasjonalparken ligger Kauhaneva som er Södra Österbottens største ombrogene høymyr. Sammen med Kampinkeidas mot nordvest, utgjør den et myrområde av internasjonal betydning.
Gjennom nasjonalparken går Kyonkangas vei, som omtales allerede på 1500-tallet. Den er således en del av Finlands eldste veinett, og var lenge en viktig forbindelse mellom Österbotten og det sørlige Finland. Den er nå tilrettelagt som sykkelvei, og klassifisert som museumsvei.
Procambarus tlapacoyanensis
Procambarus tlapacoyanensis  er en art av ferskvannskreps innenfor den artsrike slekten Procambarus, og den har utbredelse i begrensede områder i den sørlige del av Nord-Amerika (USA-Mexico).
Arten hører videre under familien Cambaridae (orden Reptantia) blant tifotkrepser. Procambarus tlapacoyanensis er en av anslagsvis 160 arter i slekten Procambarus.
Ibn an-Nafis
Ibn an-Nafis (, fullt navn ʿAlā' ad-Dīn Abū l-Hasan ʿAlī ibn Abī Hazm al-Qurashī ad-Dimashqī,, født 1210 eller 1213 i eller ved Damaskus, død desember 1288 i Kairo) var en arabisk lege og polyhistor. Han er mest kjent for å være den første som beskrev lungekretsløpet.
Bakgrunn
Han ble født i Damaskus, og gikk på skolen Bimaristan an-Noori der i byen. I tillegg til medisin lærte han seg jus, litteratur og teologi. Han ble ekspert i nnenshafiskolens rettslære og en dyktig lege.
Lege
Han flyttet til Egypt i 1236. Han arbeidet på sykehuset an-Nasri og etter det på et annet sykehus, al-Mansouri. Der ble han ledere for legene, og han ble også sultanens personlige lege. Da han døde i år 1288 donerte han sitt hus, sitt bibliotek og sin klinikk til al-Mansouri.
Skrifter
Den tykkeste av hans bøker er al-Shamil fi al-Tibb. Den var planlagt å bli en encyklopedi på i alt 300 bind, men den ble ikke ferdig før han døde. Manuskriptet finnes i dag tilgjengelig i Damaskus.
Hans bok om oftalmologi er i stor utstrekning noe som fra først av var et samarbeidsprosjekt. Hans mest kjente bok er Mujaz al-Qanun (Sammenfatningen av loven). En annen kjent bok, som man også medvirket til innledningsvis, handlet om effektene som diett har på helsen. Den heter Kitab al-Mukhtar fi al-Aghdhiya.
Han skrev også mange kommentarer innen emnene lov og medisin. En av hans kommentarer var til Hippokrates' bok og atskillige bind til Ibn Sinas bok Qanun fil tibb. Han skrev også kommentarer til Hunayn Ibn Ishaqs bok.
Oppdagelsen av lungenes blodsirkulasjon
I ar 1924 uppsaget den egyptiske lege Muhyo al-Deen Altawi, et skrift som er blitt oversatt til Commentary on the Anatomy of Canon of Avicenna. Han fant den på det prøyssiske bybibliotek i Berlin. Da studerte han den arabiskea medisins historie på det medisinske fakultet i Albert Ludwigs universitet i Tyskland. Dette skrift betraktes som en av de beste vitenskapelige bøker der an-Nafis i detalj behandler emnene anatomi, patologi og fysiologi. I den finnes den tidligste beskrivelsen av lungekretsløpet.
Teorien som var blitt den gjengse før an-Nafis, kom fra Galenos på 200-tallet. Galenos hadde teoretisert at blodet som nådde høyre side av hjertet gikk gjennom usynlige porer i veggen mellom de venstre og høyre hjertekammer. Så gikk det til venstre side av hjertet der det ble blandet med luft for å skape energi og så ble det spredt til kroppen. Ifølge Galenos var det venøse systemet ganske atskilt fra det arteriske system, unntatt når disse to kom i kontakt gjennom usynlige porer. På grunnlag av sin anatomiske kunnskap forklarte an-Nafis imidlertid at:
I en annen del av sin bok sier han:
Når han beskrev lungenes anatomi forklarte han:
Han la senere til:
Han forutsatte også at næringsstoffer for hjertet fås frem fra kranskarene:
Messier 66
Messier 66 (også kjent som M66 eller NGC 3627) er en spiralgalakse omtrent 36 millioner lysår unna jorden, beliggende i stjernebilde Løven. Den ble oppdaget av Charles Messier i 1878. M66 er omtrent 95,000 lysår i diameter med støvbaner og lyse stjernehoper langs vidstrakte spiralarmer.
Virbhadra Singh
Virbhadra Singh, best kjent som Raja Sahib ( født 23. juni 1934 i Sarahan i Britisk India, død 8. juli 2021 i Simla i Himachal Pradesh) var en indisk politiker.
Liv og virke
Singh var sønn av rajaen av Bashahr.
Han var utdannet agronom og hortonom. Han innehadde en rekke ministerposter i Kongresspartiets regjeringer under Indira Gandhis ledelse. Han var førsteminister i delstaten Himachal Pradesh 8. april 1983 – 5. mars 1990, 3. desember 1993 – 24. mars 1998 og til slutt 6. mars 2003 – 30. desember 2007.
Han var førsteminister (chief minister) i den indiske delstaten Himachal Pradesh i perioden 2012–2017.
Singh hadde én sønn og fire døtre.
Han døde den 8. juli 2021 i Indira Gandhi Medical College i delstatshovedstaden Simla av komplikasjoner forårsaket av covid-19.
Osip Mandelstam
Osip Emiljevitisj Mandelstam (О́сип Эми́льевич Мандельшта́м, Ósip Emílevitj Mandelsjtám; født 3. januar 1891 i Warszawa, død 27. desember 1938 i Vladivostok) var en russisk forfatter og essayist.
Osip Mandelstam skrev lyrikk, prosa og barnebøker. Han tilhører gruppen av akmeister sammen med blant annet Anna Akhmatova og Nikolaj Gumiljov. På norsk er han særlig kjent for Reisen til Armenia. Med dette essayet inspirerte han Joseph Brodsky da han skrev Reisen til Istanbul i 1986. Mandelstam var spesielt opptatt av arkitektur og gotisk kirkekunst.
Bakgrunn
Osip Mandelstam bodde det meste av livet i St. Petersburg. Hans foreldre var jødisk troende. Faren var lærforhandler og moren klaverlærerinne. I sine unge år foretok Osip reiser til Frankrike (1907) og Tyskland (1908-1910) og leste på Universitetet i Heidelberg.
I 1911 vendte han tilbake til St. Petersburg for å lese filosofi på universitetet, en utdannelse han aldri fullførte.
Forfatter
Han skrev sitt første dikt i 1910, like etter at han var ferdig med studiene sine. Etter det skrev han en diktsamling som kom ut i 1913, KAMEN, og stiftet bekjentskap med de senere forfattere Nikolaj Gumiljov og Anna Akhmatova, som sammen med Mandelstam stiftet akmeisterne.
Mandelstam så akmeisternes oppfattelse av poesien som et brudd med symbolisteres. Han skrev i sine tidlige dikt om Russlands dobbelthet: Det stolte Russland, han kjente med dets forbindelse til Europas kulturarv, og det Russland, der lukket seg i en totalitær styring av folket. Han ble i 1934 arrestert for å skrive et stygt dikt om Josef Stalin. På grunn av det fikk han ikke lov til å publisere de diktene som han skrev i 1930-årene. Disse brevene ble utgitt i USA etter hans død. I 1938 ble han arrestert igjen. Også denne gangen ble han arrestert fordi han skrev «upassende» dikt om Stalin og kommunismen. Han døde på vei til en arbeidsleir i Sibir.
Cola
Cola er en kullsyreholdig drikk, vanligvis med brunsvart farge som blant annet inneholder koffein. Smaken på denne brusen er også ofte en blanding av vanilje, kanel og sitrusfrukter. Navnet kommer fra kolanøtten, som var den originale koffeinkilden i cola. Coladrikker er ofte søtet med sirupssukker eller et kunstig søtningsmiddel som sukralose.
Oppfinneren
John Stith Pemberton (8. juli 1831–16. august 1888) oppfant leskedrikken Coca-Cola. Han var apoteker fra Chinquapin i Nord-Carolina.
Skadevirkninger
Forskere ved universitetet i Ioannina i Hellas har påvist at overdreven coladrikking fører til lave kaliumverdier i blodet, som kan gi hypokalemi. Pasientene som hadde drukket fra to til ni flasker cola i døgnet hadde utviklet muskelsvakhet som varierte fra mindre grad av lammelser til paralyse. Det viste seg imidlertid at samtlige pasienter ble helt bra igjen, og at muskelsmertene helt forsvant, etter at de fullstendig kuttet ut colaen. Selv koffeinfri cola kan forårsake hypokalemia, ettersom drikken også inneholder fruktose.
Rachmawati Sukarnoputri
Rachmawati Sukarnoputri (født 27. september 1950 i Jakarta, død 3. juli 2021 samme sted) var en indonesisk politiker. Hun var datter av president Sukarno og søster av president Megawati Sukarnoputri.
Liv og virke
Hun var datter av Sukarno og hans tredje hustru Fatmawati. Da hun var tre år gammel, forlot moren Sukarno i protest mot hans planer om å ta seg flere hustruer. Rachmawari ble for det meste oppdradd av en fostermor fra Surakarta. Hennes første skolegang var i Cikini, og hun fortsatte på St. Ursula Catholic School, en pikeskole rett ved katedralen i Jakarta.
Hun påbegynte et studium i juss ved Indonesia-universitetet i 1969, men fullførte ikke. Hun grunnla Universitas Bung Karno og gikk inn i politikken. Hun var medlem av presidentens konsultative råd, og president for Sukarno Education Foundation. Hun ledet partiet Nasdems konsultative råd til 2011.
Sukarnoputri døde den 3. juli 2021, av komplikasjoner forårsaket av covid-19. Hun ble begravd etter covid-protokoll på Karet Bivak-gravliunden.
Mandukya upanishad
Māṇḍūkya upaniṣad (sanskrit: माण्डूक्य उपनिषद्) er den korteste av alle upanishadene, og blir regnet som en kommentar til Atharvaveda. Den er listet som nummer 6 i muktikākanonens liste over 108 upanishader.
Upaniṣaden er i prosa, består av tolv korte vers, og er assosiert med lærde innenfor en rigvedisk skole. Den diskuterer den hellige stavelsen Aum, presenterer teorien om fire tilstander av bevissthet, og gir forsikringer om eksistensen og naturen av atman (sjelen).
Māṇḍūkya upaniṣad er blant de mest siterte tekster om kronologi og det filosofiske forhold mellom hinduismen og buddhismen. I det syvende århundre e.Kr. inspirerte teksten Gaudapada da han skrev Māṇḍukya kārikā. Dette er en klassiker innenfor de filosofiske retningene vedanta og advaita vedanta.
Puss (tidsskrift)
Inspirert av radikale satiriske tidsskrifter som eksempelvis Siné Massacre i Frankrike og Simplicissimus i Tyskland grunnla Lars Hillersberg tidsskriftet Puss sammen med blant andre Carl Johan De Geer, Lena Svedberg og Ulf Rahmberg. Blant de medvirkende i tidsskriftet kan nevnes blant andre Karin Frostenson, Sonja Åkesson og Lars Forssell.
I begynnelsen ble Puss utgitt hver fjortende dag, men med tiden ble utgavene mer og mer sjeldne. Det siste og tjuefjerde nummeret av tidsskriftet utkom i 1974.
Hillersberg utgav i 1993 et spesialnummer av Puss. Det ble publisert i form av en katalog til en separatutstilling han hadde i Midsommargården på Telefonplan i Stockholm.
Norsk Munnspillforum
Norsk Munnspillforum (NMf) er en landsomfattende og en frivillig organisasjon for utøvere på kromatisk munnspill i Norge. Forumet ble formelt stiftet 30.07 1987. NMf arrangerer årlig munnspillseminar på ulike steder i landet.
I 2015 teller NMf ca. 110 medlemmer, herav noen utenlandske utøvere.
Norsk Munnspillforum er medlem av Norsk Musikkråd og Musikkens studieforbund.
Norsk Munnspillforum (NMf) er en organisasjon for utøvere på kromatisk munnspill med repertoar innen klassisk musikk, folkemusikk/viser og moderne stilarter. NMf skal være et koordinerende organ for munnspillinteresserte fra hele landet og arbeide spesielt for å formidle og spre informasjon mellom medlemmene, formidle egnet notemateriell til medlemmene, og stimulere lokale munnspillmiljø, også innen andre sjangere enn de som allerede er nevnt.
Frem til fylte 25 år kan man delta på munnspillseminar første gang uten å betale seminaravgift, men bør være medlem. Deltakelse på seminar ut over dette skjer til halv pris frem til fylte 25 år.
Deltakere under 25 år kan også søke om å få tildelt reisetilskudd. Søknaden sendes styret.
James Kirton
James Kirton (født 10. april 1985) er en britisk svømmer.
Han representerte Storbritannia under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor han ble utslått i forsøkene på 200 meter bryst.
Sentralstedsteorien
Sentralstedsteorien er en teori lansert av geografen Walter Christaller i 1933. Teorien søker å forklare byer og steders relative størrelse og plassering i forhold til hverandre som en funksjon av menneskers handlemønster.
Christaller forutsetter at både selgere og forbrukere ønsker størst mulig økonomisk utbytte. Begrepene rekkevidde (range) og terskelverdi (threshold) er to sentrale begreper i denne teorien. For at en bedrift skal kunne gå med overskudd er butikkeieren avhengig av at rekkevidden ligger utenfor terskelverdien. Etableringer kan bli klassifisert etter rekkevidde og terskelverdi. Etableringer av funksjoner med lav orden, med kort rekkevidde og lav terskelverdi, møter de daglige behovene som forbrukere ikke er villig til å reise så langt for. Etableringer av funksjoner med høyere orden er forbrukere villig til å reise lengre for å skaffe. På denne måten oppstår det et hierarki av sentralsteder.
The Box Set
The Box Set også kjent som Boxed set (utgitt 1998) er det første samlealbum fra det norske black metal bandet Satyricon. Albumet finnes bare i 1000 kopier, nummerert for hånd. Albumet består av tre vinylplater med bilde på oversiden av platene, og med tilhørende omslag.
John Ermine of the Yellowstone
John Ermine of the Yellowstone er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Francis Ford.
Niels Lyhne
Niels Lyhne er en roman skrevet av den danske forfatteren Jens Peter Jacobsen som ble utgitt i 1880. Boken regnes for å være et av den nordiske naturalismens viktigste verk og knyttes gjerne til det moderne gjennombrudd litteraturen.
Historien skildrer hovedpersonen Niels Lyhnes liv. Sentralt står hans intellektuelle og sjelelige utvikling, og da særlig hans forhold til kristendommen.
En hel generasjon av norske diktere var svært opptatt av Jacobsen, fra Amalie Skram til Henrik Ibsen, Alexander Kielland og Sigbjørn Obstfelder. Den tyske dikteren Rainer Maria Rilke var også en stor beundrer av Jacobsen og Niels Lyhne. I Brev til en ung dikter skriver Rilke følgende:
"Nu vil også 'Niels Lyhne' åpne seg for Dem, denne herlige og dype bok. Jo oftere man leser den, desto klarere synes alt å være til stede: fra livets sarteste dufter til den fulle smak av de tyngste frukter. Her er intet som ikke er forstått, grepet, erfart og erkjent som i erindringens sitrende efterklang. Ingen opplevelse er her for spe, den minste hendelse utfolder seg som skjebne, og skjebnen selv er som en vidunderlig bred vev hvori hver tråd blir ført av en uendelig varsom hånd og lagt ved siden av en annen og båret og fastholdt av hundre andre. De vil erfare den store glede å lese denne boken for første gang og De kommer til å gjennom dens utallige overraskelser som gjennom en ny drøm."
Litisk flak
Litisk flak er en benevnelse i arkeologien på steinflis som tilvirkes av menneskehand. Enten kan man slå avslag av steinen i den hensikt å anvende selve avslaget som redskap, eller så oppstår de som avfall ved eksempelvis tilvirkning av håndøkser. Avslag med litisk flak ble fremstilt først og fremst i steinalderen. Begrepet litisk er fra gresk lithikos, avledet av gresk lithos, «stein».
Litisk flak er teknologien ved å fjerne deler av en stein ved slag eller trykk. Bergarten som reduseres ved fjerning av flak, er kjent som en litisk kjerne. Når den rette verktøysteinen av flint er valgt, blir banking eller trykk benyttet for målrettet utføre et skarpt slag (eksempelvis fra en del av et gevir), ofte på kanten av steinen i en passende vinkel (<90°). Energien til dette slaget forplanter seg gjennom materialet, og produserer ofte en kraft som får bergarten til å sprekke på en kontrollerbar måte. Verktøysteinen kalles en steinhammer eller knakkestein.
Zadok the Priest
Zadok the Priest (HWV 258) er en kroningshymne komponert av Georg Friedrich Händel (1685–1759) med tekst fra King James Bible. Hymnen blir brukt under kroningen av den britiske monarken. Zadok the Priest ble først brukt under kroningen av Georg II av Storbritannia i 1727 og har blitt brukt på hver eneste kroning av den britiske monarken siden den gang. Tradisjonen er at den framføres under monarkens salvelse.
Tekst
Tekstene til alle fire kroningshymnene ble valgt av Händel selv, selv om de fleste hadde blitt brukt i tidligere britiske kroninger. Det er mulig at Händel gjorde valgene ut ifra hvilke tekster som var mest tilgjengelige, da de hadde blitt brukt ved tidligere kroninger, blant annet Jakob II av Englands i 1685. Selv om teksten opprinnelig er bibelsk er den ikke ordrett fra den engelske bibeloversettelsen, mulig er denskrevet av komponisten selv. Teksten tar for seg kroningen av kong Salomo.
Fra 1. kongebok kapittel 1, vers 38 til 40
Norsk oversettelse:
Oppbygning
Stykket er skrevet for SS-AA-T-BB-kor og orkester (to oboer, to fagotter, tre trompeter, timpani, strykere, basso continuo). Musikken bygger opp spenningen i den orkestrale introen ved å legge åttedels- og sekstendelsnoter sammen og så – når koret kommer inn – kommer dramaet når koret synger lengre noter som firedelsnoter og halvnoter.
Den midtre delen, med teksten "And all the people rejoic'd, and said" er i 3/4-takt: koret synger da akkorder og strykerne har punkterte rytmer.
Den siste delen «God save the King osv.» er en tilbakekomst til 4/4-takt. God save the King-seksjonen høres med akkorder og amen i alle de seks stemmene med sekstendelsnoter. Mens amen blir sunget akkompagnerer de andre stemmene med firedelsnoter. Koret slutter av med å synge «Alleluia» i largo med kandens i ekte barokkstil.
Maltas statsminister
Maltas statsminister (engelsk: Prime Minister of Malta; Maltesisk: Prim Ministru ta' Malta) er regjeringssjef på Malta.
Postens etablering og utvikling
Posten «Head of Ministry» ble opprettet så snart Malta fikk sin autonome regjering i 1921. 1921 grunnloven ble suspendert to ganger før den ble tilbakekalt. Ved det første tilfellet (1930–33) ble «Head of Ministry» (på den tiden Gerald Strickland) og hans regjering ble beholdt. Etter den andre suspenderingen i 1934 ble regjeringen opplåst.
Grunnloven ble opphevet i 1936, og posten eksisterte ikke så lenge som Malta var under direkte koloniadministrasjon. Posten ble reetablert med tildeling av selvstyre i 1947, men da ble posten omdøpt til Maltas statsminister («Prime Minister of Malta»). Posten ble igjen undertrykt da 1947-grunnloven igjen ble suspendert mellom 1958 og 1962, men ble beholdt stort sett uendret i 1964 uavhengighetsgrunnloven og senere endringer av 1974 som forvandlet form av styresett til republikk.