cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dan-Air
Etablerer Gatwick Handling
På midten av 1970-tallet hadde Dan-Air blitt den nest største faste operatør på Gatwick etter British Caledonian. Fra da av drev det den største uavhengig britiske flyselskaps flåter samt Storbritannias største charterflåte. og hadde en stor flåte bestående av fly av ulike størrelser, noe som ga flyselskapet uovertruffen fleksibilitet blant europeiske charteroperatører for å møte kravene fra de forskjellige turoperatører. I Storbritannia var Dan-Air nest etter British Airways i flåte størrelse.For det meste av denne perioden hadde Dan-Air mer enn 50 fly om lag 3 000"ansatte og på slutten av 1980-tallet transporterte 6 millioner passasjerer årlig, nesten en tredjedel på ruter
Dan-Air markerte 1980-tallet med en bedriftsforsndring. Den første fasen innebar en ny flåte-livery. En Boeing 7ó27-100, flyselskapets første par strukket Boeing 727–200 Avansert og den første Boeing 737 var de første til å dukke opp med et nytt livery. Den andre fasen ga flåtens bredbuksfly nytt interiør etter hvert som flyet gjennomgikk større vedlikehold. Den siste fasen omfattet stationary, billett, timeplan, flyplass skilt og bagasje koder så vel som logo i reklame-og PR-kampanjer.
Etter den tid tok,British Airways over for British Caledonian Dan-Air hadde blitt Gatwick's nest største Slotholder, som sto for 16 % av alle slot. Dan-Air ledet Gatwick's planleggingsomite, mens Britiske Caledonian, Gatwick største slotholder var co-ordinator.
Salg til British Airways
Etter resultatløse forhandlinger med Virgin Atlantic for å oppta Dan-Air i retur for en investering på 10 millioner pund ble flyselskapet solgt til British Airways i 1992. British Airways betalte symbols 1 pund mot å ta på seg økonomiske forpliktelser på 50 millioner pund som omfattet en gjeld på 37 millioner pund. Til gjengjeld fikk British Airways 12 av Dan-Air's mest moderne Boeing 737, et tilsvarende antall kortdistanse ruter fra Gatwick, Heathrow—Inverness materute og om lag en femtedel av dets 2 500 ansatte. Dan-Air ble absorbert i British Airways's Gatwick-virksomhet 27. november 1992 og selskapets navn endret fra Dan Air Services Ltd. til British Airways Ltd. Denne rest av den tidligere Dan-Air dannet kjernen av det som British Airways skulle være, en lav-kost kortdistanse materute for dets Gatwick langdistanse rutert, med sikte på å bidra til å returnere British Airways' tapsbringende Gatwick drift til vedvarende lønnsomhet.
Hovedkvarter
Fra 1953 til 1987 Dan-Air hadde sitt hovedkvarter i City of London i Bilbao Huset.
Dødsulykker
I hele Dan-Air's 39 årige historie led flyselskapet sju ulykker med tap av fly og liv. Disse ulykkene var :
Ikke-dødelige hendelser
I tillegg til de fatale ulykker er nevnt ovenfor led Dan-Air flere ikke-fatale hendelser, de fleste oppstod i løpet av de tidlige år av flyselskapets eksistens i stempelmotor tiden. Disse skadet ofte flyet utover økonomisk reparasjon, men førte ikke til tap av liv.
Det var fem hendelser som skapte overskrifter i lokale og/eller internasjonal massemedia:
Aleksey Mochalov
Aleksey Mochalov (født 13. februar 1990) er en usbekisk padler som konkurrerer i kajakk.
Han representerte Usbekistan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han kom til B-finalen i K-1 1000 meter.
Jud Logan
Jud Logan (1959–2022) var en amerikansk friidrettsutøver som spesialiserte seg i sleggekast.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble utslått i kvalifiseringen i slegge.
And Then There Were None (TV-serie)
And Then There Were None er en britisk drama- og thrillerminiserie som ble sendt på BBC One fra 26. til 28. desember 2015. Serien består av tre episoder som ble skrevet av Sarah Phelps og regissert av Craig Viveiros. Serien er basert på Agatha Christies roman Ti små negerbarn, som på noen engelske utgivelser hadde tittelen And then there were none.
Produksjonen
And Then There Were None ble bestilt av Ben Stephenson og Charlotte More for BBC for å markere 125-årsjubileumet for Agatha Christies fødsel.
Serien ble produsert av Mammoth Screen i samarbeid med Agatha Christie productions. Filminnspillingen startet i juli 2015. Brygge- og strandscener ble spilt inn i Cornwall, Kynance Cove og Mullion Cove. Harefield House i Hillingdon utenfor London ble brukt som øyens herskapshus. Produksjonens designer Sophie Beccher dekorerte huset og sørget for å få det i 1930-tallsstil.
Manusforfatteren Sarah Phelps fortalte BBC at hun ikke hadde lest Agatha Christies roman før produksjonen av serien. Hun uttalte at hun var overrasket av romanens brutalitet, men at den hadde en god handling.
Edoardo Garzena
Edoardo Garzena (født 4. mai 1900 i Torino, død 26. mai 1984 i Torino) var en italiensk bokser som deltok under i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Garzena vant en olympisk bronsemedalje i boksing under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i fjærvekt, i semifinalen tapte han til franske Jean Gachet som siden tapte finalen til Paul Fritsch. Det var 17 boksere fra ti nasjoner som stilte i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 21. til 24. august 1920.
Høyhastighetsnavigasjon
Høyhastighetsnavigasjon er en metodikk navigatører anvender for å besørge sikker posisjonsbestemmelse av et fartøy til sjøs i høy hastighet, det vil si hastigheter over 20 knop.
Høyhastighetsnavigasjon er et relativt nytt begrep i det norske språket, og kom eksempelvis først inn som et eget emne på den norske båtførerprøven i mars 2015. Det svenske sjøforsvaret har brukt begrepet «Höghastighetsnavigation» i lang tid, mens det norske Sjøforsvaret har brukt benevnelsene «militær navigasjon» og «militær hurtigbåtnavigasjon» om det samme. I Sverige eksisterer høyhastighetsnavigasjon i tillegg som et eget sertifikatkrav for sivile, «Handhavande av Snabba Fartyg». Internasjonalt finner vi høyhastighetsnavigasjon under navn som «DyNav» og «Dynamic Navigation Methodology». Begrepet "hurtigbåt" er knyttet til at fartøyet som omtales enten må være over 50 bruttotonn, eller ha passasjersertifikat. "Høyhastighetsnavigasjon" bør dermed brukes om å føre et fartøy frem i hastigheter over 20 knop, etter som begrepet både er utvetydig, og uavhengig av fartøyets størrelse.
Utførelse
Å navigere i høy hastighet er i prinsippet ikke annerledes fra å navigere i lav hastighet, men økende hastighet gjør at en får mindre tid mellom hver handling en skal utføre. Mindre tid til å kontrollere navigasjonen øker kompleksitetsnivået for navigatøren, og dermed også risikoen for å gjøre feil. For å best mulig utnytte den tiden en har til rådighet består høyhastighetsnavigasjon av følgende; firefases navigasjon - en konkret oppskrift for hvordan en trygt kan gjennomføre en seilas i høy hastighet, konkrete ord og setninger til å kommunisere med på broen under seilas, samt konkrete kursnotasjoner til bruk i seilingsplanen under planleggingen av seilasen. Ingen av disse teknikkene er eksklusive for navigasjon i høy hastighet, men de kommer særdeles godt til sin rett når tiden en har til rådighet blir mindre.
Navigasjon handler i stor grad om å kontrollere en plan. Summen av små og store unøyaktigheter i blant annet gyrokompass, radar og satellittbaserte system kan bli problematisk når hastigheten øker. Mindre tid til å kontrollere hver enkelt posisjonskilde skaper økt usikkerhet knyttet til systemene en navigerer etter. For å kompensere for denne usikkerheten kan seilaser planlegges for en bestemt kontrollmode; hvordan en planlegger å kontrolle seilasen. Optisk seilas legges opp slik at en følger fyrsektorene og sjømerker langs kysten, og planlegger å kontrollere posisjonen ut i fra visuell bekreftelse av disse. Radarseilas legges opp slik at en kontrollerer posisjonen ved hjelp av avstander målt med radar til faste objekter. En kan benytte seg av én av disse kontrollmodene, eller en kombinasjon av begge.
Uavhengig av valgt kontrollmode, bruker en alle tilgjengelige navigasjonsinstrumenter og hjelpemidler/barrierer som redundans, for ytterligere å styrke situasjonsbevisstheten. Bruk av stoppeklokke og logg frem mot punktet der en planlegger å gjennomføre kursendring, kan for eksempel luke bort feil ved å avsløre hvis GPS-posisjonen til fartøyet er unøyaktig.
Høyhastighetsnavigasjon som metodikk sikter på å øke situasjonsbevisstheten i høy hastighet ved å redusere usikkerhet og tid/rom-kompleksitet. Firefases navigasjon er utviklet for at kritisk kommunikasjon mellom navigatørene skal ta så kort tid som forsvarlig, at begrepene som brukes ikke kan misforståes, og at ord og tonefall i lys av rolle- og oppgavefordeling kommuniserer så klart og sikkert som mulig.
Formål
Formålet med opplæring i høyhastighetsnavigasjon er å gjøre alle som seiler hurtiggående båter bevisst den fare det medfører å seile fort innenskjærs, og hvordan denne risikoen kan håndteres på en trygg måte. Standardiserte, disjunkte fraser å kommunisere med minsker sjansen for misforståelser, reduserer tidsbruken i kommunikasjonen og kan styrke felles situasjonsforståelse gjennom lik metodikk.
Høyhastighetsnavigasjonsmetodikken til bruk i Norge videreutvikles kontinuerlig av det norske Sjøforsvarets navigasjonskompetansesenter (NAVkomp) ved Sjøkrigsskolen, gjennom deres utgivelse SNP-500.
Metodikk
Eksempel på bro- og rormetodikk - konkrete ord og setninger til å kommunisere med på broen under seilas for å unngå misforståelser, hentet fra SNP-500 (2013).
Rafał Rosolski
Rafał Rosolski (født 27. mai 1991) er en polsk padler som konkurrerer i kajakk.
Han representerte Polen under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han kom til B-finalen i K-1 1000 meter.
Ido Marang
Ido Marang (født 19. desember 1918, død 24. mai 1970) var en fransk landhockeyspiller.
Han representerte Frankrike under Sommer-OL 1960 i Roma, hvor laget hans ble nummer 10.
Guy N. Smith
Guy Newman Smith (født 21. november 1939 i Hopwas i Staffordshire i Storbritannia, død 24. desember 2020) var en britisk forfatter.
Han skrev pulp fiction-type horror. Han skrev også softcore pornografi, og dessuten barnelitteratur. Han skrev romanversjoner av en rekke many av Disneys tegnefilmer.
Smith døde 25. desember 2020 i en alder av 81 år.
Johan Adolph Pløen
Johan Adolph Pløen (død før 28. april 1769) var organist i Vår frelsers kirke i Oslo fra 8. april 1765 til 1769. Frem til 1765 var han også organist i Bragernes kirke i Bragernes prosti (i 1819 omdøpt til Drammen Prosti).
Torsten Haß
Torsten Haß (født 21. november 1970 i Neumünster i Schleswig-Holstein), også kjent under pennenavnet Kim Godal, er en tysk poet, dramatiker, forfatter og bibliotekar.
I 2019 ga han ut boken Bibliotheken für Dummies sammen med Detlev Schneider-Suderland. Den ble trykket i to nye opplag; innen utgangen av 2020 var det utgitt i alt 60 000 eksemplarer. Boken har fått flere anmeldelser og brukes på mange universitetsbiblioteker, blant annet ved Universitetet i Tübingen, Universitetet i Bochum og Det Tekniske Universitetet i Bingen.
Karl-Edwin Manshaus
Karl-Edwin Manshaus (født 19. februar 1940) er en norsk jurist, direktør og tidligere departementsråd.
Manshaus er utdannet jurist og begynte sitt yrkesaktive liv som dommerfullmektig. Han gikk deretter inn i statsforvaltningen, der han særlig har arbeidet med utformingen av lovverk for petroleumsvirksomheten. Han arbeidet som jurist i Industridepartementets oljeavdeling. Senere spilte Manshaus en sentral rolle i etableringen av Statoil og ved opprettelsen av Oljedirektoratet. Han ble i 1978 ekspedisjonssjef i Olje- og energidepartementet. Fra 1988 til 2004 var Manshaus departementsråd i Olje- og energidepartementet.
I november 2004 tiltrådte Manshaus som direktør i ConocoPhillips med ansvar for kommunikasjon og myndighetskontakt i Europa og Vest-Afrika.
Kongen utnevnt 18. februar 2005 Manshaus til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for embetsfortjeneste.
Jacques Bonnet
Han representerte Frankrike under Sommer-OL 1960 i Roma, hvor laget hans ble nummer 10.
Roberts internasjonale lufthavn
Roberts internasjonale lufthavn er en internasjonal lufthavn som betjener Liberias hovedstad Monrovia. Flyplassen er oppkalt etter Joseph Jenkins Roberts, Liberias første president. Flyplassen blei bygd av United States Air Force i forbindelse med andre verdenskrig i 1942. Som sivil flyplass blei den drifta av Pan American World Airways fram til 1985, og var deres primære flyplass i Afrika, og var stoppested for ruter mellom USA og andre afrikanske byer som Lagos, Abidjan, Nairobi og Johannesburg.
Chris Graham
Clifford «Chris» J. Graham (født 18. mars 1900, død 24. mai 1986) var en canadisk bokser som deltok under i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris. Graham vant en olympisk sølvmedalje i boksing under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass i bantamvekt, i finalen tapte han til sørafrikanske Clarence Walker. Det var tolv boksere fra sju nasjoner som stilte i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 21. til 24. august 1920.
Vikingtiden på Færøyene
Vikingtiden på Færøyene varte fra 825, da Grímur Kamban bosatte seg på der, og frem til 1035, da Tróndur í Gøtu, den siste vikinghøvdingen av Færøyene, døde og Leivur Øssursson fikk Færøyene i len av Norge.
Begynnelsen på slutten for den færøyske vikingtiden skjedde allerede i 999, da kristendommen ble innført der av Sigmundur Brestisson. Den satte ikke bare en stopper for vikingtiden, men markerte også slutten på Færøyenes tid som republikk.
Det er gjort mange større utgravinger på Færøyene, og på Færøyenes nasjonalmuseum finnes det i dag en stor samling av funn fra vikingtiden.
Bosetninger
Det antas at de første vikingene kom til Færøyene omkring 795, men det ble ikke etablert faste bosetninger der før flere tiår senere. Ved ankomst til Færøyene møtte vikingene de siste munkebosetningene som fortsatt eksisterte på noen av øyene. Munkene ankom omkring trolig i 625, men var i ferd med å forlate øyene ettersom de ikke hadde funnet spor av noen urbefolkning som kunne kristnes. Da vikingene ankom drev munkene for det meste med sauehold og korndyrking.
De første bosetningene
Det er uklart om det var vikingene som fordrev de siste irske munkene fra Færøyene eller om de forflyttet seg til Island på egen hånd, noe som gjorde vikingene til øyenes eneste innbyggere. Selv om de første vikingene besøkte øya omkring 795 ble det ikke etablert faste bosetninger her før flere tiår senere. På det tidspunktet som Færøyene ble bosatt av vikingene tidlig på 800-tallet kan det derfor hende at øyene hadde vært ubebodd i 30 år, ettersom munkene forlot øyene omkring 800, hvis vi skal tro Liber de Mensura orbis Terra, en tekst skrevet av den irske munken Dicuil.
I Liber de Mensura orbis Terra står det at i en samtale med Grímur Kamban i 825 skal Dicuil ha sagt :
Dicuil har omtalt Færøyene og bosetningene her flere ganger i sine skrifter fra omkring 820. Dicuil omtaler Færøyene som De små øyene hvor de nordiske piratene bosatte seg. Dicuil spekulerer også i sine tekster om hvor færingene kom fra, i tekstene hans drøfter han muligheten om at vikingene først kom fra Shetland, men samtidig viser han til vikingenes store og sjødyktige skip, så han utelukker ikke at de seilte direkte fra Norge. Det er likevel viktig å huske at disse påstandene kun er Dicuil sine drøftinger i hans skrifter, og kan ikke bekreftes av noen andre pålitelige historiske kilder.
I Færøyboka fra Islands vikingtid finner man en annen teori om hvordan de første færingene kom til Færøyene.
Navnet Kamban kan være av keltisk opprinnelse. Det er derfor stor grunn til å tro at Grímur Kamban trolig kom fra vikingenes bosetninger i Storbritannia hvor vikingslekter på denne tiden rådet med enerett over store landområder. Det kan også hende at Grímur Kamban var en norsk oppdagelsesreisende og har fått tilnavnet etter flere vennlige besøk hos irske munker. De første vikingene som slo seg ned på Færøyene er derfor etterkommere av andre vikinger som allerede hadde slått seg ned i de sydlige og østlige vikingområdene på De britiske øyer, slik som Hebridene og Irland. Selv om majoriteten av beboerne var vikinger bragte de også med seg et større antall treller, da som oftest keltere.
Bosetningsbølgen
Fra 880 til 900 var det en stor bosetningsbølge til Færøyene. Bølgen var spesielt sterk mellom 885 og 890 som var i Harald Hårfagre sin regjeringstid i Norge. I Færøyingesaga står det at nettopp Harald Hårfagre var hovedgrunnen til den store innvandringen i denne perioden til Færøyene som nesten i sin helhet besto av norske vikinger. Under Harald Hårfagre sine mange kriger for å samle Norge ble bønder pålagt høyere skatter, dessuten var mange av innvandrerne tidligere bosatt i områder hvor plyndringer var utbredt. I denne perioden kom også en liten del av innflytterne fra de norsk-kontrollerte områdene av de britiske øyene som også var pålagt høye skatter og preget av intern uro.
At den store tilflyttingen hovedsakelig bestod av nordmenn kan også fastslås ved at man i dag kan finne tydelige spor i det færøyske språket av vestnorske dialekter. Det sies at færinger og innbyggere i bergensområdet på tiden omkring 900 ikke hadde noe problem med å forstå hverandre, dette var også grunnlaget for opprettelsen av gode handelsavtaler mellom Færøyene og Bergen, som senere ble en hansaby. De språklige likhetene som oppsto på grunn av bosetningsbølgen gjorde at handelen mellom Færøyene og Vest-Norge forble upåvirket helt til langt utpå 1800-tallet.
Det første tinget
Allerede i 900 hadde færingene opprettet sitt første ting på den halvøya som i dag er oppkalt etter hendelsene her, Tinganes. På dette tidspunktet var likevel Tórshavn den aller viktigste handelshavnen og det møtestedet av størst betydning. Det færøyske tinget hadde samme navn som det islandske, nemlig Alltinget. Fra omkring 1400 har navnet Alltinget gått over til Lagtinget. Det færøyske Alltinget er i dag et av verdens eldste parlamenter som fortsatt er i bruk. I tillegg til Alltinget var det i vikingtiden også mange små ting, kalt várting, som rådet over regionale områder.
Hvordan den færøyske politikken var er noe uklart, men likevel har historikere og arkeologer stadfestet at øygruppen kan omtales som en republikk. Det er i hvert fall helt sikkert at den norske kongen, 500 kilometer unna, ikke hadde noen makt på øyene. Tinget som rådet over øyene var en forsamling av frie færøyinger samt storbønder. Skildringer fra denne tiden tilsier at det rådet full rettferdighet mellom innbyggeren på øyene.
Det første tinget som ble opprettet på Færøyene var ifølge Færøyingesaga basert på den norske modellen, som også var i bruk på Island, samt de norske koloniene på De britiske øyer. Alltinget, som i dag bærer navnet Lagtinget, ble samlet sammen en gang i året, som regel på sommeren. Tingets beliggenhet ble ikke valgt tilfeldig. Ettersom tinget lå på halvøya Tinganes, beskytter den mot de verste stormene og gir god beskyttelse også for de verste vindene fra Norskehavet.
Det antas at det fantes lokale ting i hver av de seks regionene: Suðuroy, Sandoy, Vágar, Streymoy, Eysturoy og Norðoyar.
Bosettelse og befolkningsutvikling
Det største befolkningstapet skjedde mellom 1349 og 1350 da svartedauden herjet på øyene. Det er estimert at svartedauden tok livet av en tredjedel av Færøyenes befolkning, noe som gjorde plass til flere innvandrere ettersom tilgangen til jord ble større. Med dette kom det et mindre antall innvandrere fra de nordlige delene av Skottland, Vest-Norge og Island.
Bosetningen på Kvivik
I den lille bygden Kvívík på øya Streymoy har man i moderne tid funnet en mindre vikingbosetning. I utkanten av det lille samfunnet finner vi en høyde som heter Toft, som betyr gammel hustuft. Det er uklart når stedet fikk dette navnet, men ifølge færingene selv har navnet eksistert i meget lang tid, muligens helt tilbake til de første vikingbosetningene. I 1942 skulle man på denne høyden bygge en rekke nye boliger, og det var ved utgravingen av fundamentet for disse bygningene man fant ruiner av langhus fra vikingtiden. Funnet var to langhus samt en rekke mindre gjenstander. Det er derfor stor grunn til å tro at dette var et ynglende sted for vikingene. Den gode plasseringen på en liten kolle nær både elv og sjø ga et godt grunnlag for liv her. Elven som renner et lite stykke unna de to tidligere langhusene ga både ferskvann og fiske. Samtidig var det lett å forflytte seg med båt fra området.
Etter nøyere utgravinger omkring 1942 og 1943 fant man ut at det ene huset var bebodd av mennesker, mens det andre ble brukt til både oppbevaring og husdyr. Veggene i begge byggene var konstruert med stein og torv som isolasjon og bindingsmateriale, og var omtrent 1,5 meter tykke, noe som var meget tykt selv for denne perioden. I dag er begge byggene fullstendig utgravd og restaurert og fungerer som museum.
Utgravingen gav ikke bare et godt inntrykk av hvordan vikingene bodde. Det ble også funnet en rekke gjenstander, blant annet mye fiskeutstyr i form av teiner, lamper og garn. Det er også funnet rester av fiskebåter, samt hesteskjeletter som stammer fra omkring 1000. I bygget som mennesker bodde i har man også funnet perler og diverse kvinnesmykker. Dessuten har man også funnet store mengder med importerte nøtter, som trolig var en stor del av kosten til vikingene som bodde her. Den gjenstanden som har vekket mest oppsikt er en kvinnesko som var nesten helt intakt, denne skoen er i dag utstilt sammen med resten av gjenstandene på Færøyenes nasjonalmuseum.
Næringsliv
I vikingtiden var næringslivet på Færøyene dominert av produksjon kun til eget bruk. Bygg var den dominerende planteveksten som færingene dyrket. I tillegg til bygg-produksjon var dyrehold i form av får/sau, fiske, hvalfangst og fuglefangst de fire viktigste måtene å skaffe seg mat og byttevarer på. Vikingene på Færøyene var som sagt et bondefolk. Det meste av tiden ble brukt til å så bygg som ble malt av kverner av skiferstein som ble importert fra Norge. Får var det aller viktigste husdyret og en viktig handelsvare. På denne tiden (omkring 900) var ull den viktigste eksportvaren. Dessuten ble det også holdt en god del kyr og, i motsetning til i dag, en stor mengde med griser. Navnet på øya Svínoy stammer fra griseoppdrett i vikingtiden.
Som dyrefor var de mange små gress-slettene på Færøyene utmerket til produksjon av høy. Angående hestene som tidlig i vikingtiden ble tatt med til Færøyene fra Norge utviklet særegne trekk, nesten til en egen færøysk rase, det finnes meget få eksemplarer av denne hesterasen igjen i dag.
Fiskefangst samt hvalfangst av grindhvalen la grunnlaget for en blomstrende og rik næring med tilknytning til kysten for Færøyene. Både fisket og grinde-jakten foregikk i såkalte Færøybåter som er lange robåter som opereres av 4 til 8 mann. Jakt på grindhval som var og er en stolt færøysk tradisjon foregikk slik at hvalen ble spiddet i hjel med spyd som færingene kastet fra båtene, men i senere vikingtid ble det utviklet en mer effektiv jaktmetode som er i bruk den dag i dag. Da blir grindhvalene jaget av store mengder båter inn mot viker hvor de svømmer på land, før de blir spiddet i hjel av jegere som står inne på land og venter på hvalflokkene.
Den færøyske fuglebestanden er en av Europas best bevarte og i vikingtiden var det tolv arter som var fastboende på Færøyene. Dette ga mulighet for store fangsten av både fuglekjøtt og egg som forsørget færingene godt.
Hushold
Ved forskjellige utgravinger av tidligere vikingbosetninger har man funnet et stort mangfold av hjemmelaget keramikk til husholdningsbruk. Den færøyske leiren hadde ikke mange gode egenskaper og ettersom det ikke finnes noen naturlige, men kun innførte trær på øya var det i vikingtiden meget vanskelig å anskaffe brennbart materiale. Det mest brukte husholdningsmøbel som man kan finne over mange deler av Færøyene var fat lagd av klebersten som trolig er importert fra Norge ettersom kleberstensforekomstene er store i Norge. Likevel er det også mulig at fatene kom fra Shetlandsøyene siden det også finnes klebersten der. Færingen brukte også mye av den porøse bergarten tuf, blant annet til å lage oljelamper. Kurver og lignende flettet færingene av einebær som dekket mange av øyene. I dag er einer et sjeldent syn på Færøyene, mye takket være klimaendringer.
Husbygging
På Færøyene var det mest typiske huset langhus bygget i stein. Langhuset bestod som regel av bare et rom med ildsted i midten av huset og benker og senger plassert langs veggen på innsiden av huset. I 1941 startet en rekke nye utgravinger på Færøyene, noe som resulterte i at man fant en rekke langhus fra vikingtiden. Det første langhuset fra vikingtiden ble gravd ut i Kvívík og senere fant man også vikingbosetninger i Fuglafjørður, Gøta og Sandavágur.
Språk og litteratur
Færingene er vikinger med aner fra Norge og de norske kolonier i Storbritannia, og man antar at talespråket var gammelnordisk.
På Færøyene har man funnet totalt 3 runesteiner, av disse er den yngste fra det 16. århundre. Runer kan ha blitt brukt sammen med det latinske alfabetet på Færøyene langt inn i kristen tid. De tre runesteinene som er funnet er i Kirkjubøur, Sandavágur og Fámjin.
De meste av den omfattende muntlige tradisjonslitteraturen på Færøyene er trolig fra middelalderen, men den færøyske versjonen av mytene om Sigurd Fåvnesbane kan ha røtter i førkristen tid.
Offersteder
Arkeologer og historikere vet ikke om det har vært offersteder eller lignende i Tórshavn eller Hósvík. Færøysaga er heller ingen god kilde på dette punktet, ettersom det ikke blir gitt noen spesifikk informasjon om gudedyrkelse på Færøyene. Den største tvilen er om ofringene (blot) ble foretatt under åpen himmel eller om man hadde egne bygninger. Det man med sikkerhet vet er at man hadde et slags tempel nær byen Hov på Suðuroy, ettersom navnet stammer fra ordet Hov som den norrøne definisjonen på et hellig sted.
De færøyske vikingene ofret som regel mat og drikke, det var lite ofring av mennesker eller dyr, men det forekom i særegne tilfeller. Det fantes tre offisielle tidspunkter i løpet av året som færingene ofret. De tre periodene var vår, høst og ved vintersolverv. Færingene omtalte vintersolverv med et ord som også norske, svenske og danske vikinger brukte: Jól.
Gravsteder
Det er i den siste tiden funnet en rekke vikinggraver på Færøyene. Disse gravene har gitt oss et innblikk i at dødsseremonien var særlig viktig for de færøyske vikingene. De færøyske vikingene holdt et langt og tidskrevende rituale før kroppen til avdøde ble lagt ned i bakken. I alle vikinggraver som er gravd ut på Færøyene kan man se at alle kroppene er lagt med benene pekende mot sydvest og hodet pekende mot nordøst. Alle kroppene er også lagt med hodet i sidevendt stilling. I Hov på Suðuroy har man et godt eksempel på godt bevarte vikinggraver. Ut ifra gravenes omfang og størrelse kan man se at det var viktige personer som lå gravlagt her, muligens storbønder eller høvdinger. Man kan også se at de vikinger som døde i strid fikk en oppreist stein over sin grav, mens de som døde på en fredelig måte hadde en liggende stein over sin grav.
I 1835 ble det beordret av danske myndigheter på Færøyene at vikinghøvdingen og yppersteprestens Havgrímur sin grav skulle åpnes og utgraves. Etter notater gjort av de som overvåket utgravingen var graven 24 fot lang og 4 fot bred. I utgravingen fant man diverse jernutstyr samt en rekke menneskeknokler, det skal også ha ligget en intakt slipestein i graven. Dessverre var utgravingen av denne viktige graven var både uoffisiell og uprofesjonell. Etter en kort utgraving ble graven gravd igjen og var i en lang periode glemt.
Den aller første profesjonelle utgravingen av et gravsted skjedde i 1956 i Tjørnuvík på Streymoy sin nordlige side. At utgravingen startet var en ren tilfeldghet, men ettersom flere barn hadde funnet diverse knokler i området besluttet man å grave ut området. Disse knoklene viste seg å stamme fra mennesker og etter en omfattende utgraving viste det seg at man hadde funnet en kvinnegrav fra tidlig vikingtid, mer spesifisert det 10. århundre (Ifølge historiker Sverri Dahl). Det er estimert at kvinnen som var gravlagt var omkring 1,55 m høy og som alle andre vikinger var hun begravet med hodet pekende i nordøstlig retning. Det ble i graven også funnet en klesnål som var av keltisk opprinnelse.
Vikingfeiden på Færøyene
Færøyingesaga, som er den beste litterære kilden vi kan vise til når vi snakker om vikingtiden på Færøyene, beretter om en 65 år lang feid mellom Sigmundur Brestisson og Tróndur í Gøtu. Denne vikingfeiden legger grunnlaget for Færøyingesagas hoveddel og går som en rød tråd gjennom både vikingenes herredømme over øyene og selve Færøyingesaga.
Mordet på Brestir og Beinir
I 969 var Færøyene delt inn i to norske len, det ene lenet var underlagt Havgrímur fra Hov og det andre lenet brødrene Brestir og Beinir fra Skúvoy. Mellom disse lenene og lenenes høvdinger bevitner Færøyingesaga om et mangfold av konflikter. Den konflikten som preget Færøyene omkring 969 var en konflikt mellom Brestir og Havgrímur. Færøyingesaga går ikke noe spesifikt inn på hva konflikten dreide seg om, men det blir skrevet at de to storbøndene Einar og Eldjarn blandet seg inn i konflikten. Skal vi tro Færøyingesaga eskalerte konflikten og ble tatt opp på Alltinget hvor Brestir vant og Havgrímur sitt parti tapte uoverensstemmelsen. Etter denne avgjørelsen svor Havgrímur hevn. Han skal ha gått til sin svigefar Snæúlvur fra Sandoy. Han skal ikke ha godtatt å hjelpe Havgrímur i sin hevn mot brødrene Brestir og Beinir, men Tróndur í Gøtu og hans onkel Svínoyar-Bjarni ble med på sammensvergelsen og de planla å myrde brødrene.
Feiden som var konsentrert mellom brødrene Brestir og Beinir og Havgrímur i 970 endte ikke med de to brødrenes død på øya Stóra Dímun. Havgrímur endte med å drepe fem andre personer i tillegg til de to brødrene. Brestir sin sønn Sigmundur Brestisson (9 år) og han sin fetter Tóri Beinirsson (11 år), sønn av Beinir, overlevde drapene på sine fedre. Sagaen sier at Tróndur í Gøtu foreslo at de også skulle ta livet av de to guttene, men dette motsatte Svínoyar-Bjarni seg. Dette resulterte i at begge guttene kom under formynderskap av Tróndur. På dette tidspunktet hadde ikke Tróndur egne barn og var ikke gift.
Da Tróndur overtok de to sønnene av mennene han hadde drept ble hans hovedprioritet å kvitte seg med de to guttene på best mulig måte. Samme sommer tilbød han de to guttene til den norske slavehandleren og handelsmannen Ravnur Hólmgarðsfari. Ravnur Hólmgarðsfari. Som hadde overvintret på Færøyene hadde hørt om hendelsen og ville ikke tilby Tróndur penger for guttene, men han var villig å frakte dem over til Norge mot betaling. Dette ble gjort, likevel vitner Færøyingesaga om at Tróndur var meget engstelig for at guttene skulle komme seg tilbake til Færøyene for å ta hevn. Ettersom handelsrutene til de norske vikingene på denne tiden strakk seg så langt øst som til Novgorod i Russland håpet Tróndur at det var her de kunne ende opp.
Sigmundur Brestisson vender tilbake
Tróndur sin frykt ble en realitet i 983 da både Sigmundur Brestisson og hans fetter Tóri Beinirsson vendte tilbake til Norge på oppdrag av den norske kongen Håkon Sigurdsson. Kong Håkon av Norge ønsket å få Færøyene tilbake under norsk kontroll, og samtidig som Sigmundur Brestisson og Tóri Beinirsson ønsket hevn over Tróndur ville de ved Tróndur sin død også bli landshøvdinger over Færøyene som igjen skulle bli et norsk len. Færøyingesaga vitner om at værgudene skal ha gitt fetterne fritt leie over Norskehavet og at de begge kom i godt behold til Færøyene tter et kort seilas. På Færøyene møtte de raskt på Svínoyar-Bjarni, som skal ha blitt tydelig overrasket. De to fetterne skal ha gitt Svínoyar-Bjarni en mulighet til å forklare seg. Når da Svínoyar-Bjarni fortalte at det var han som fikk Tróndur til å la være å drepe guttene skal de ha skånet han. Samtidig skal han ha avslørt at Øssur Havgrímssons, som var med på drapene, holdt til på Skúvoy. Da allierte de to fetterne seg med Svínoyar-Bjarni for å ta hevn over de som hadde drept fedrene deres. Ifølge sagaen skal Sigmundur Brestisson og Tóri Beinirsson samme dag som de fikk vite hvor Øssur var ha oppsøkt han sammen med over 50 av Svínoyar-Bjarni sine menn. Etter et kort møte skal Sigmundur ha drept Øssur i tvekamp.
Håkonsund
Håkonsund er en gammel handelsstad i Øygarden kommune i Vestland.
Håkonsund ligger helt sydvest på Sotra og antas å være oppkalt etter Håkon den gode som ble ført i land her etter å ha blitt påført sitt banesår under slaget ved Fitjar i 961.
Forekomstareal og utbredelsesområde
Forekomstareal og utbredelsesområde er to mål som brukes i økologien for å angi utbredelsen til en art (eller andre enheter, f.eks. naturtyper). Mens forekomstarealet måler det spesifikke arealet, angir utbredelsesarealet den samla utstrekningen av arealet som arten fins på. Målene er sentrale bl.a. i IUCNs (2001) rødlistekriterier for trua arter.
Yrkesskole
Yrkesskole var fram til 1976 betegnelsen på det skoleslag som underviste i praktiske yrker, til forskjell fra gymnasiene der emnene hovedsakelig var teoretiske fag som forberedelse til høyere utdannelser. Forløperen til yrkesskolene var aftenskoler, beregnet på lærlinger som var i arbeid på dagtid. Yrkesskolene ga grunnlag og støtte for lærlinger på veien fram til svenneprøve (i håndverksfag) eller fagprøve i handels- og industrifag. I fag som var regulert av lærlingloven og senere lov om fagopplæring i arbeidslivet, var det flere veier fram til fag- eller svenneprøven. De vanligste var å tegne lærekontrakt rett etter grunnskolen, og gå en-to dager i uka på yrkesskolen ved siden av, eller først gå ett år eller to på yrkesskolen for så å tegne lærekontrakt den siste tiden.
Forekomstareal og utbredelsesområde
Forekomstareal (engelsk area of occupancy eller AOO) er definert som antallet av celler i et rutenett der arten faktisk forekommer, ganget med cellenes areal. IUCN (2011) anbefaler et 2 km × 2 km-rutenett (dvs. 4 km² per celle).
Vikingtiden på Færøyene
Sigmundur Brestisson vender tilbake
Straffen ble at Tróndur skulle utbetale mannsbot til både Sigmundur og Tóri. Den norske kongen tilbød Tóri at han kunne fortsette å bo på Færøyene hvis han underkastet seg det norske herredømmet, samt overgi sine deler av Færøyene til Sigmundur. Tróndur gikk med på disse betingelsene som ble vedtatt på Alltinget på Færøyene i 985, selv om Tróndur var tydelig misfornøyd klarte han å få betingelsene omgjort slik at han fikk tre år på seg til å betale mannsboten. Da Tróndur og Sigmundur kom tilbake til Færøyene for å bli enig om vilkårene krevde Leivur Øssursson, sønn av Øssur Havgrímssons som Sigmundur hadde drept i kamp hevn. Det ble derimot inngått en avtale om at Sigmundur skulle betale mannsbot til Øssur sin sønn, noe de begge godtok.
Yrkesskole
Med lov om videregående opplæring fra 1976, ble yrkesskolene slått sammen med gymnasiene under betegnelsen videregående skoler, med en rekke studieretninger. De fleste skoler beholdt en viss spesialisering med tilbud om et fåtall studieretninger, men mange ble også kombinerte skoler med både yrkesfag og studieforberedende retninger.
Historikk
Yrkesskoler oppstod som følge av Lov om yrkesskoler for håndverk og industri av 1940. Pga. krigen trådte ikke loven i kraft før i 1945. Før dette var det ulike skoler som befattet seg med fagopplæring, bl.a. tekniske aftenskoler, verkstedsskoler og tekniske fagskoler. Først ved yrkesskoleloven av 1940 ble fagopplæringen samlet under felles lov og dermed organisert på en mere systematisk måte. Det er også nå begrepet yrkesskole brukes for første gang.
Yrkesskoleloven skiller mellom forskjellige typer skoler, ettersom hvordan de var organisert i forhold til læretiden. Skoler som elevene kunne gå før læretiden, ble kalt verkstedskoler. Skoler som gikk parallelt med tiden som lærling ble kalt lærlingskoler, og dette var det samme som de tidligere tekniske aftenskolene. Undervisningen i lærlingskolen foregikk på kveldstid fram til 1950, da det kom nye bestemmelser om arbeidstid for lærlinger (lærlingloven av 1950). Skoler beregnet på elever som allerede hadde fullført læretiden, ble kalt formanns- og verksmesterskoler. En del skoler hadde tilbud om alle disse tre avdelinger, og disse ble kalt for Yrkesskoler for håndverk og industri.
Denne inndelingen av yrkesopplæringen ble stående fram til Lov om videregående opplæring kom i 1974 (trådte i kraft fra 1976). Da ble all videregående skolegang, både yrkesfaglige skoler og gymnasene, lagt inn under samme lovgivning. Alle skolene skiftet etter hvert navn til videregående skoler, og det ble også bygget en del nye skoler, med både yrkesfag og allmennfag under samme tak.
Yrkesskolene kunne iht. yrkesskoleloven av 1940 være både kommunale, interkommunale eller statlige. I tillegg kunne bedrifter, institusjoner eller organisasjoner drive yrkesskole. Alle skolene kunne søke om statsbidrag. Det ble etterhvert også etablert skoler i fylkeskommunal regi. I 1964 overtok fylkeskommunene driften av de fleste videregående skolene, inkl. yrkesskolene.
Arkiv
Arkivmaterialet består blant annet av møtebøker etter forskjellige utvalg, saks- og korrespondansearkiv, kopibøker, inventarprotokoller og ulike typer regnskapsprotokoller. Arkivene inneholder også elevdokumentasjon av forskjellig slag; karakterprotokoller, klasselister, dagbøker og andre typer elevregistre. Dokumentasjon om lærere og øvrig personale vil finnes i personalmapper og andre registre. Arkivene inneholder også ofte fotografier, både klassebilder, portretter og foto fra undervisningen. Skolene har også ofte samlet avisutklipp fra skolens virke.
Arkivene etter yrkesskolene er enten avlevert til fylkesarkiv, som en del av arkivene etter dagens videregående skoler, eller de kan være i kommunale arkivinstitusjoner, som interkommunale arkiv eller byarkiv, for perioden skolene var kommunale. Arkiv etter statlige skoler oppbevares på statsarkivene. Arkivene kan også fortsatt være oppbevart på den enkelte skole. Arkivene etter skolene vil i hovedsak være offentlig tilgjengelige. Personsensitiv informasjon vil være sperret for innsyn, for andre enn den med innsynsrett, i 60 år.
Vikingtiden på Færøyene
Sigmundur Brestisson vender tilbake
Sigmundur hadde etablert seg et liv i Norge før han reiste for å ta hevn på Færøyene. Derfor hentet han over sin kone og datter fra Norge til Færøyene i 986, hvor de ble resten av livet. Disse to er omtalt som de to første høytstående fruene i færøysk vikinghistorie.
Kristendommen og vikingtidens slutt
Etter at den norske vikingkongen Olav Tryggvason konverterte til kristendommen i 994 og ble norsk konge i 995 ba han Sigmundur Brestisson til seg som gjest i 997. De to fant raskt tonen og ble gode venner. Etter besøket i Norge lot Sigmundur seg døpe og seilte tilbake til Færøyene i 998. Ved ankomst tilbake på Færøyene kalte han sammen Alltinget i Torshavn og berettet at Olav Tryggvason hadde gjort han til kristen enehersker over Færøyene. Han offentliggjorde også at alle innbyggere på Færøyene skulle konvertere til kristendommen. Denne beslutningen møtte sterk motstand, og han som stod opp som leder for motstanderne var Sigmundur sin erkefiende Tróndur í Gøtu. Motstanden mot kristendommen eskalerte raskt til et opprør som endte med at Sigmundur måtte trekke seg tilbake på øya Skúvoy. Han levde her rolig i et års tid før han i 999 overfalt Tróndur i hans eget hjem og tvang han til å godta kristendommen. Tróndur lot seg døpe, men det mistenkes at han tok sin hevn i 1005 da Sigmundur ble drept, og det er ikke nedskrevet hvem morderen var. Tróndur ble etter drapet på Sigmundur ny høvding og enehersker av Færøyene. Som enehersker bremset han utbredelsen av kristendommen på Færøyene, men den vokste seg sakte, men sikkert også sterk i denne regionen.
Tróndur er regnet som den siste høvdingen av Færøyene. Hans død i 1035 regnes som slutten av æraen som kalles vikingtiden på Færøyene. Etter Tróndur sin død blir Færøyene igjen en del av Norge og den norske kongen gir Leivur Øssursson kommando over øyene som blir en del av Norgesveldet. Denne maktovertagelsen marker ikke bare slutten på vikingtiden, men også slutten på Færøyenes tid som republikk.
Forekomstareal og utbredelsesområde
Utbredelsesområde (engelsk extent of occurrence eller EOO) er definert som arealet av det minste konvekse polygonet som omringer alle forekomstene. Utbredelsesområdet til en art er derfor nesten alltid større enn forekomstarealet, siden førstnevnte også omfatter til dels store arealer der arten ikke forekommer, men som ligger mellom de ulike forekomstene.
Målene ligger bl.a. til grunn for kriterievurderingen i Norsk rødliste for arter (Kålås mfl. 2010: kriterium B), Norsk rødliste for naturtyper (Lindgaard og Henriksen 2011: kriterium 1) og Fremmede arter i Norge (Gederaas mfl. 2012: kriteriene B–F).
FIS Worldloppet Cup
FIS Worldloppet Cup (til og med sesongen 2014/15 FIS Marathon Cup) er en serie lange løp i langrenn i regi av Det internasjonale skiforbundet (FIS). Marathon Cup ble arrangert første gang i 1999/00-sesongen.
NM i bryting 1991
NM i bryting 1991 ble arrangert på Kolbotn 16.-17. mars (menn) og Ålesund 6.-7. april (kvinner). Kongepokalene ble vunnet av Terje Nord og Gudrun Anette Høie.
FIS Worldloppet Cup
Løp
Worldloppet Cup 2019 består av følgende sju renn:
Dejan Pajić
Dejan Pajić (født 15. august 1989) er en serbisk padler som konkurrerer i kajakk.
Han representerte Serbia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han kom til B-finalen i K-1 1000 meter.
Hartvig Eckersberg
Hartvig Frederik Eckersberg (født 9. juni 1813 på Tangen, død 18. mars 1893 på Løvbrekke i Strand) var en norsk skipsreder i Drammen og Christiania.
Han var opprinnelig skipsfører på Tangen; fra 1830-årene førte han et av de første regelmessige emigrantskipene som gikk fra Drammen til Amerika, «Drafn», eid av Hans Kiær; andre skip han førte var barken «Freia» i 1843 og «Pilgrim». Han var medstifter og formann for Drammen Sømandsforening, og ble utnevnt til æresmedlem i foreningen i 1881. I 1864 eide og førte han skipet «Alardus». I 1866 flyttet han til Christiania, og drev siden rederivirksomhet derfra. Han skjenket Universitetet en samling oldsaker han brakte med seg fra en reise til Lilleasia.
Hartvig Eckersberg tilhørte en gammel skipper- og handelsslekt fra Tangen; han var sønn av skipsreder på Tangen Frederik Eckersberg, bror av en av Drammens ledende forretningsmenn Knud Eckersberg og onkel til maleren Johan Fredrik Eckersberg. Hans datter Isabella Frederikke Desirée Eckersberg var gift med sogneprest i Strand Henrik Bauer Moses, og Hartvig Eckersberg døde under et besøk hos datteren og svigersønnen. Hartvig Eckersberg var morfar til den amerikanske guvernøren og senatoren John Moses.
Once Upon a Time in Hollywood
Once Upon a Time in Hollywood, også stilisert Once Upon a Time... In Hollywood, er en amerikansk film fra 2019 skrevet og regissert av Quentin Tarantino. Hovedrollene i filmen spilles av Leonardo DiCaprio, Brad Pitt og Margot Robbie.
Filmen har vunnet en rekke priser, blant dem to priser under den 92. Oscar-utdelingen og tre priser under den 77. Golden Globe-utdelingen. I Norge ble filmen nominert i klassen beste utenlandske kinofilm under Amandaprisen 2020.
Handlingsreferat
I februar 1969 frykter en kjent Hollywood-skuespiller Rick Dalton, stjerne fra TV-serien "Bounty Law" fra 1950-tallet, at karrieren hans som skuespiller er på vei nedover. Casting-agent Marvin Schwarz anbefaler at han begynner å filme spaghettiwestern i Italia. Daltons beste venn og stuntmann, Cliff Booth, kjører Dalton rundt i Los Angeles fordi Daltons førerkort tidligere ble inndratt. Booth sliter med å finne nytt stunt-arbeid på grunn av rykter om at han drepte sin egen kone. Skuespillerinne Sharon Tate og ektemannen hennes, regissør Roman Polanski, er de nye naboene til Dalton. Han drømmer om å bli venn med dem, for å gjenopplive sin egen skuespiller-karriere.
Den kvelden deltar Tate og Polanski på en kjendisfylt fest ved Playboy Mansion. Dalton får rolle som en skurk i en ny TV-serie kalt "Lancer" men under innspillingen sliter Dalton med å huske manus, og får et voldsomt sammenbrudd som et resultat. Han leverer deretter en sterk forestilling som imponerer Fraser og regissør Sam Wanamaker, som styrker selvtilliten hans. Booth henter en kvinnelig haiker som kaller seg for "Pussycat" og tar henne med til Spahn Ranch, hvor Booth en gang jobbet på settet til Bounty Law.
Lindsay Bloom
Lindsay Diane Bloom (født 28. august 1950) er en amerikansk skuespillerinne og tidligere deltaker i missekonkurranser.
Once Upon a Time in Hollywood
Handlingsreferat
Etter å ha sett Daltons gjesteopptreden i en episode av en TV-serie gir Schwarz ham hovedrollen i Sergio Corbucci sin neste Westernfilm kalt Nebraska Jim. Dalton reiser deretter sammen med Booth for et seks måneders opphold i Italia, og i løpet av denne perioden filmer han ytterligere to westernfilmer og en ny komedie. Han gifter seg med den italienske stjernen Francesca Capucci.
Lindsay Bloom
Biografi
Bloom var en av Ding-a-Ling Sisters på The Dean Martin Show. Hun prøvespilte deretter for rollen som Marilyn Monroe i den biografiske filmen Goodbye, Norma Jean, etter å ha gjort seg bemerket i en look alike-konkurranse. Rollen gikk til Misty Rowe, men kort tid senere spilte Bloom en av hovedrollene i Cover Girl Models og Six Pack Annie, som begge ble utgitt i 1975. Bloom spilte den kvinnelige hovedrollen som Jean Harlow i Hughes and Harlow: Angels in Hell (1978). Hun spilte også i filmer som H.O.T.S. (1979), Én midt i trynet (1979), The Happy Hooker Goes Hollywood (1980).
Bloom spilte gjentagende gjesteroller som Mabel Tillingham i The Dukes of Hazzard og som Bonnie Robertson i Dallas. I tillegg spilte hun gjesteroller i blant annet Starsky and Hutch, Vega$, Kjærlighetsskipet, Barnaby Jones, Laverne & Shirley, Police Story, Charlie's Angels, Trapper John, M.D. og Wonder Woman. Bloom prøvespilte ni ganger for rollen privatdetektiven Mike Hammers sekretær Velda i krimserien Mickey Spillane's Mike Hammer. Hun fikk rollen etter å ha slanket seg rundt 10 kg og farget det blonde håret sitt brunt.
Bloom giftet seg med skuespilleren og musikeren Mayf Nutter.
Shigenobu Murofushi
Shigenobu Murofushi (室伏 重信, Murosfushi Shigenobu, født 2. oktober 1945 i Tangshan, Republikken Kina) er en japansk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i sleggekast.
Han representerte landet sitt under tre sommer-OL, blant annet under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble utslått i kvalifiseringen i slegge.
Han vant ti landsmestertitler og fem Asiamestertitler.
Han ble kalt «Asias jernmann».