cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Angelo Dibona
Liv og karriere
Angelo Dibona var hele livet hjemmehørende i Dolomittene, men utvidet sine sensasjonelle klatreaktiviteter til hele alpeområdet, og andre steder.
Totalt tilskrives Angelo Dibona ca. 70 førstebestigninger.
Natalya Kochergova
Natalya Kochergova (født 1988) er en norsk-russisk tegneserieskaper. Hun er bosatt i Oslo og tegner serien 3 Rips, som kommer ut på Fonna Forlag og distribueres av Nynorsk Pressekontor. Hun har latt seg inspirere av russiske manga-serier i streken sin, og får språklig hjelp til å oversette stripene til nynorsk av Guri Skeie, som også fungerer som coach og diskuterer utviklingen i serien med Natalya Kochergova.
Abdul Aziz Abdul Ghani
Abdul Aziz Abdul Ghani (født 2. januar 1939, død 22. august 2011 i Riyadh) var en politiker fra Jemen. Han tilhørte partiet Den allmenne folkekongressen og var i flere perioder statsminister.
Abdul Ghani var utdannet i USA. Han var en nær alliert av president Ali Abdullah Saleh. I to perioder var han statsminister i Nord-Jemen, først fra 1975 til 1980 og deretter fra 1983 til 1990. Han var så statsminister i det forente Jemen fra 1994 til 1997. Samme år ble han oppnevnt som medlem av Den lovgivende forsamlings konsultative råd, der han også var president.
Abdul Ghani døde i Saudi-Arabia den 22. august 2011 av skader påført i juni-attentat på president Ali Abdullah Saleh.
Hidalgo
Hidalgo er en delstat i Mexico, beliggende i høylandet nord for Mexico by. Utstrekningen er på 20 846 km², noe som er litt mindre enn Nord-Trøndelag, og innbyggertallet ligger på ca. 2,7 millioner. Hovedstaden heter Pachuca. Hidalgo grenser mot delstaten México i sør, Querétaro i vest, San Luis Potosí i nord, Veracruz i øst og Tlaxcala og Puebla i sørøst.
Befolkning og kultur
Befolkningen er sammensatt av urfolk, først og fremst otomí-nasjonen, men også nahua-folket, totonakerne og andre. Mestisene er likevel i stort flertall. Gruvearbeidere fra Cornwall innførte fotball til regionen og Mexico, og deres Cornish pies ble i Hidalgo til pastes, en lokal spesialitet som nå like gjerne fylles med chilisauser som blekfett engelsk fyll.
Verdt å se i Hidalgo
Hidalgo har mange minner fra sin lange historie, og i Tula kan man se ruinene av tolkernes hovedstad. Mest kjent er «atlantes», store steinstøtter med menneskelig form. Mange av klostrene fra den første spanske tiden fra 1500-tallet er svært severdige, det samme gjelder gamle gruvebyer som Pachuca og Mineral del Monte. Endelig har delstaten ikke mindre enn tre nasjonalparker.
Agost
Agost er en by og kommune i Alicante-provinsen i den autonome regionen Comunitat Valenciana i Spania, om lag 18 km fra Alicante, provinsens hovedstad. I motsetning til byene langs Costa Blanca ligger Agost relativt langt fra Middelhavet, og har derfor ikke Agost blitt påvirket av masseturismen i samme grad som byene på Costa Blanca. Agost har derfor i større grad beholdt sin lokale karakter.
Inntil 1960-årene var Agosts økonomi hovedsakelig basert på keramikkproduksjon og landbruk. I dag er det fleste keramikkverkstedene lagt ned eller omgjort til fabrikker som produserer byggelementer. Det er fremdeles 11 keramikkverksted i drift i byen; seks av dem driver fortsatt med tradisjonelt pottemakeri. Jordbruk består som en inntektskilde nummer to for mange familier i Agost.
Franz Ritter von Hipper
Franz Hipper, fra 1916 Franz Ritter von Hipper, (født 13. september 1863 i Weilheim in Oberbayern, død 25. mai 1932 i Othmarschen) var en tysk offiser (admiral).
Hipper er mest kjent for kommandoen under slaget ved Doggerbank i 1915 og ved Jyllandsslaget året etter. Etter sistnevnte slag ble han adlet av kong Ludwig III av Bayern ved at han ble tildelt Militär-Max-Joseph-Orden. Denne innebar et personlig adelskap og retten til å føye til adelstittelen ritter og adelspredikatet von til navnet.
I august 1918 ble Hipper utnevnt til admiral og etterfulgte Reinhard Scheer som sjef for den keiserlige Hochseeflotte. Da matrosopprøret i Kiel brøt ut 3. november 1918 og innledet novemberrevolusjonen, appellerte han forgjeves til soldatene.
Blant hans siste oppgaver var å føre den tyske flåten til den britiske hovedbasen i Scapa Flow etter det tyske nederlaget i første verdenskrig.
Sine siste leveår tilbragte han i Othmarschen, der han døde eller lengre tids sykdom. Ved sørgehøytiden på Ohlsdorfer Friedhof i Hamburg holdt blant annet admiral Erich Raeder og admiral Wilhelm Souchon minnetaler. Hans urne ble blagt til hjembyen Weilheim.
Halsnøy kloster
Halsnøy kloster ble bygget på 1100-tallet og ligger på Halsnøya i Kvinnherad kommune, Vestland fylke.
Scandlynx
Scandlynx er et norsk-svensk forskningsprosjekt på gaupe (Lynx lynx). Etter å ha vært fåtallig i mange tiår økte den skandinaviske gaupebestanden jevnt og trutt gjennom hele 80- og 90-tallet, både i tetthet og utbredelse. Denne rekoloniseringen av gaupe var imidlertid preget av konflikter, samtidig som kunnskapsnivået om gaupas økologi var lavt. På midten av 1990-tallet startet derfor forskning på gaupe og byttedyrene for å fremskaffe objektiv kunnskap om gaupas økologi. Prosjektet er i regi av Norsk institutt for naturforskning (NINA) og Sveriges lantbruksuniversitet (SLU). Forskningen har på norsk side vært finansiert av blant annet Norges forskningsråd, Miljødirektoratet og regional forvaltning.
Scandlynx har samlet inn kunnskap om gaupenes arealbruk, sosial organisering, spredning, reproduksjon, overlevelse og predasjonsatferd hos gaupe gjennom oppfølging av gauper med ulike typer radio- eller GPS-sendere. I tillegg har prosjektene i Bergslagen og Sørøst-Norge fokusert på populasjonsdynamikken til gaupas viktigste byttedyr, rådyret. De ulike studieområdene gjenspeiler de ulike miljøforhold gaupa lever under i Skandinavia, fra tamreinområdene i nord, via snørike og ”rådyrfattige” Østerdalen, til ”rådyr-rike” kulturlandskap i sør. De senere år har studiene foregått ved hjelp av viltkamera
Halsnøy kloster
Halsnøy kloster var et av fem augustineranlegg i middelalderen. Ifølge en senere, men likevel antatt troverdig, skriftlig kilde skal klosteret være grunnlagt i 1163–64 av jarlen Erling Skakke, i sammenheng med at sønnen Magnus Erlingsson ble kronet til norsk konge. Halsnøy kloster fikk i løpet av middelalderen store jordeiendommer og ble et av de rikeste klostrene i norsk middelalder. Ved reformasjonen i 1536 ble klosteret nedlagt og gikk da over til å være krongods, i likhet med mange andre klostereiendommer i Norge. Fra 1539-1659 ble Halsnøy kloster organisert som et len med egen lensherre. I 1664 ble lenet slått sammen med Hardanger amt til Søndhordland og Hardanger fogderi under Bergenhus stiftamt. Futen, Kammerråd Andreas Juel fikk i 1758 kjøpe futegården Kloster. Det meste av klostergodset ble solgt i siste halvdelen av 1700-tallet. Fra 1758 og fram til 1956 har gården Kloster blitt drevet som storgård/herregård av Juel-familien. Rundt 1840 ble restene av det indre klosteranlegget og kirkeruinen revet av løytnant Andreas Juel, og nytt våningshus bygget av steinen.
Scandlynx
Kunnskap om størrelsene på gaupas leveområder hjelper oss til å bestemme den riktige skala for forvaltning av individer og bestander. Noe av det mest oppsiktsvekkende fra studiene av radiomerkede gauper gjelder størrelsen på leveområdene gaupene bruker. Størrelsen på leveområdene til gauper varierer voldsomt innad i Skandinavia. De største områdene finner vi helt i nord. I Troms og Finnmark har noen av gaupene benyttet seg av leveområder på størrelse med Østfold fylke! I de produktive områdene lenger sør i Skandinavia har gaupene betydelig mindre arealkrav, og en hunngaupe kan benytte seg av 3-400 kvadratkilometer.
Halsnøy kloster
I 1956 kjøpte Sunnhordland Folkemuseum klostertunet, som omfatter klosterruinene, våningshuset fra 1841, hageanlegg, naust og brygge. Hovedhuset har senere år blitt restaurert, soverommene oppe i loftsetasjen, kjøkken, stuer og toalett er i dag i god stand. Slik bygningsrestene ligger i dag, avspeiler de det utbygde klosteranlegget slik det lå fra rundt 1300. I norsk sammenheng er Halsnøy kloster særegent ved at det er det ytre anlegget som er bevart og ikke den sentrale klosterfirkanten. Bortsett fra Halsnøy kloster finner vi dette bare ved to andre klosteranlegg i Norge; Selje kloster i Nordfjord og Hovedøya kloster i Oslo.
Scandlynx
Hvor mange byttedyr gaupa dreper, og hva dette betyr for utviklingen i ulike byttedyrbestandene opptar mange. Scandlynx har derfor fulgt gauper intensivt i ulike deler av Skandinavia. Forskning på gaupas predasjon på rein og sau gir kunnskap som vil kunne benyttes til å utvikle praktiske verktøy som kan redusere konflikten mellom utmarksbasert husdyrproduksjon og rovvilt. I tillegg har forskerne validert dagens nivå på kompensasjon for rovviltdrepte sau og rein.
De naturlig lave bestandstetthetene blant store rovdyr medfører ekstra store krav til en effektiv og presis forvaltning. Det er derfor svært viktig å få oversikt over faktorer som påvirker deres bestandsdynamikk. Forskerne har samlet data på reproduksjon og dødelighet hos gaupe i ulike deler av Skandinavia. Dødelighet er den faktoren med sterkest påvirkning på bestandstilveksten til store rovdyr, og derfor er det viktig å kartlegge omfanget og betydningen av ulike dødsårsaker. Voksne gauper i Skandinavia dør sjelden av naturlige årsaker. De viktigste dødsårsakene er relatert til mennesket, som jakt, ulovlig jakt og påkjørsler.
Mechtild av Holstein
Mechtild av Holstein, også skrevet Mechtilde, Machtilt, Mathilde og Matilda, (født 1220 eller 1225, død 1288) var en tysk prinsesse som seinere ble dansk dronning og svensk hertuginne. Hun var datter av greven Adolf IV av Holstein og Hedvig av Lippe. Metchild giftet seg med den danske kongen Abel av Danmark (1218–1252). Enkedronninga avgav kyskhetsløfte etter sin manns død, men giftet seg på nytt i 1261 med den svenske adelsmannen Birger jarl til Bjälbo som tilhørte Folkunga-ätten. Metchild er begravet i Varnhems klosterkirke i Västergötland i Sverige.
Annet
Operaen Birger Jarl och Mechtild ble skrevet av G. F. Gyllenborg på oppdrag av den svenske kongen Gustav den 3. og oppført i Stockholm første gang i 1790.
Heinz Aldinger
Heinz Aldinger (født 7. januar 1933 i Waiblingen) er en tidligere vesttysk fotballdommer. Han dømte en kamp i fotball-EM 1980 ( – ). Han har i tillegg dømt 136 kamper i Bundesligaen og finalen i Cupvinnercupen i 1978.
Samadhi av oseanisk refleksjon
Samādhi av oseanisk refleksjon (sanskrit: Sāgara-mudrā-samādhi, kinesisk: 海印三昧, pinyin: Hǎiyìn sānmèi, Wade-Giles: Hai-yin san-mei, koreansk (hangul): 해인삼매, McCune-Reischauer: Haein sammae, japansk: Kaiin sanmai (カイインサンマイ), vietnamesisk: Hải ấn tam muội) er et teknisk begrep innenfor mahāyāna-buddhismen. Det brukes om den bevissthetstilstand som Buddha sies å ha vært i da han forkynte Avataṃsaka sūtraen.
Samādhi av oseanisk refleksjon nevnes i Avataṃsaka sūtraens innledning, uten å spille noen sentral rolle i resten av teksten. Under Tang-dynastiet tolket likevel Fǎzàng dette som det kanoniske beviset på Huāyán zōngs oppfattelse av Avataṃsaka sūtraen som Buddhas høyeste og «endelige» lære.
Som en metafor på en holistisk visjon av den fjerde dharmadhātu «ikke-opphevelsen av fenomen og fenomen» (Shìshì Wúài Fă Jiè, 事事無礙法界), hvor alle fenomener henger sammen i en dynamisk prosess av innbyrdes relasjoner, var havoverflatens refleksjoner et yndet motiv hos Fǎzàng. Et av hans essayer bærer f.eks. tittelen «100 erklæringer om oseanet av tenkning i Avataṃsaka sūtraen» (pinyin: Huáyán jīng yìhăi băimén, 華嚴經義海百門),.
I sitt essay «Refleksjoner av dharmadhātu i Avataṃsaka» (pinyin: Huāyán yóuxīn fǎjiè jì, Wade-Giles: Hua-yen yu-hsin fa-chieh chi, 華嚴遊心法界記), forklarer han det slik:
Mogulriket
Mogulriket eller Mughalriket (tyrkisk: Babür İmparatorluğu) var et sunniislamsk og tyrkisk rike som strakte seg over store deler av Det indiske subkontinent fra 1526 til 1857. Babur var den første herskeren, kalt mughalkeiser eller stormogul. Han kom fra nord, og erobret de nordvestlige områdene. Etterfølgerne hans, blant andre Akbar den store, utvidet senere riket til nesten hele den indiske halvøya. Den siste stormogulen, Bahadur Shah Zafar, ble avsatt av britene som følge av det mislykkede opprøret i 1857.
Anne-Lise Strøm
Anne-Lise Strøm (født 17. august 1940 i Oslo) er en norsk dominikanerinne.
Hun konverterte til den katolske kirke 7. desember 1957 og trådte inn hos de kontemplative dominikanerinnene i Maria Bebudelseskloster på Lunden i Oslo. Hun gikk i klosterutdannelse i Frankrike i årene 1961 – 1967 og avla sine såkalte timelige klosterløfter (dvs. for en avgrenset periode) 29. februar 1964 i Frankrike og de såkalte evige løfter 18. april 1968 på Lunden.
Sr. Anne-Lise ble valgt til klosterets priorinne første gang i 1980 og har utført denne tjenesten i flere treårsperioder. Hun var også i årene 1992 – 1998 president i den franske føderasjonen for dominikanerinnenes klostre i Frankrike, som Lunden kloster tilhører.
I 2008 ble hun tildelt Norske kirkeakademiers Brobyggerpris. I begrunnelsen heter det at «''...hennes engasjement for medmennesker er like inderlig enten det gjelder medsøstre og medarbeidere på Lunden, mennesker som søker hjelp og veiledning – unge som gamle, troende som ikke- eller annerledes-troende, mennesker som faller innenfor eller utenfor samfunnet. Hun gjør ikke forskjell på folk – alle blir omsluttet med den samme interesse og omtanke...''».
Egypts historie (1882–1952)
På 1870-tallet hadde Storbritannia skaffet seg interesser i Egypt. Etter uroligheter i 1882 okkuperte engelskmennene landet, og fikk dermed innflytelse, selv om landet fortsatt ble styrt av khediven, som var under den osmanske sultanens suverenitet. I 1914 ble landet et britisk protektorat, og styrt av en sultan.
Jernvognen
Jernvognen er en norsk kriminalroman første gang utgitt på Aschehoug forlag i 1909. Den er skrevet av Sven Elvestad under pseudonymet Stein Riverton.
I romanen opptrer Rivertons detektivhelt Asbjørn Krag på et sommerlig badested på en stor øy som ikke blir nærmere navngitt eller stedfestet (muligens tenkt å være et sted på Sørlandet, siden det er beskrevet som "her nede" i forhold til hovedstaden). På øya er det en slette der en tidligere eier av gården Gjærnes skal ha kjørt seg ihjel i en besynderlig «jernvogn» minst hundre år før handlingen i romanen utspiller seg. Alltid siden heter det seg at lyden av den spøkelsesaktige jernvognen kan høres ute på sletten hvis det skal skje noe uhyggelig på Gjærnes, eller hvis noen skal dø.
Etter at det har inntruffet et mord i området, kan romanens jeg-forteller gang på gang høre en underlig metallisk dur ute fra sletten etter mørkets frembrudd. Om morgenen er det imidlertid ingen spor å finne på veiene.
Jernvognen har en ambisiøs og elegant intrige. Ifølge professor Willy Dahl er den et fortellerteknisk mesterverk fordi det er en fullkommen balanse mellom elementene i den. Forfatteren makter å føre leseren fullstendig på villspor ved å la ting skje som heller ikke drapsmannen forstår og som skremmer og forvirrer ham.
Jernvognen er oversatt til sytten språk og er fortsatt en av de største internasjonale suksessene Norge har hatt innen sjangeren.
Romanen er blitt gjenstand for et kriminalhørespill i Radioteatret i NRK og tolket som tegneserie av John Arne Sæterøy og Jason.
Prost
Prost (fra latin praepositus = forstander) er i flere kirkesamfunn en geistlig tittel på den øverste geistlige myndighetsperson i et geografisk avgrenset område som danner en administrativ enhet, eller et prosti, innen et bispedømme. Betegnelsen prost benyttes i alle de nordiske folkekirkene og forekommer også i Den katolske kirke og i visse områder av den evangeliske kirke i Tyskland. I den anglikanske kirke er tilsvarende tittel dean.
Historikk
Før reformasjonen fungerte prosten som biskopens øverste lokale tjenestemann, og skulle blant annet bestyre kirkens eiendommer. Hovedkirken i prostiet ble gjerne kalt prostikirke eller prostesete. Da kirkegodset etter reformasjonen ble beslaglagt av kongen, kom en tid betegnelsene hovmanns-prost og regnskaps-prost i bruk for lensherrenes tjenestemenn som ble satt til å administrere disse eiendommene. Kirkens proster ble i denne perioden benevnt religions-prost eller herreds-prost. Fra 1574 ble hovmanns-prostens/regnskaps-prostens funksjoner tillagt stiftsskriveren, og betegnelsen kom ut av bruk.
Inntil 1970-tallet ble prostene enten valgt av sogneprestene innen sitt prosti, eller den sogneprest med lengst tjenestetid i prostiet ble automatisk valgt. Dette var stillinger som det ikke var mulig å søke på, men ble oppfattet mer som et geistlig tillitsverv. Fra 1970-tallet inntrådte en utvikling der prostens funksjoner ble gradvis utvidet, og prostesetet ble knyttet til en fast menighet i prostiet. Som regel var prosten da knyttet til den mest sentrale kirken i prostiet eller det lokale kirkested med størst historisk og symbolsk tyngde. Etter 2007 var prosten ikke lenger tilknyttet én bestemt menighet som sokneprest.
I dag
I Den norske kirke er prosten fra 21. mai 2012 ikke lenger embetsmann som utnevnes av Kongen i kirkelig statsråd. Tidligere var også sogneprest og residerende kapellan embetsmenn, men etter at departementet i 1989 overførte ansettelsesmyndigheten for prester til bispedømmerådene var det bare proster og biskoper som fram til 2012 var statlige embetsmenn i Den norske kirke. Fra grunnlovsendringen av 21. mai 2012 utnevnes alle prester, inkludert biskoper og proster, av kirkens egne organer.
Den norske kirke er delt inn i 95 prostier (pr. 2022). Feltpresttjenesten i Forsvaret er organisert som et prosti ledet av feltprosten, og døvepresttjenesten er et prosti ledet av døveprosten. Begge disse prostiene er lagt under tilsyn fra Oslo biskop. Tidligere var prosten vanligvis også sogneprest knyttet til et lokalt sogn, men etter ny tjenesteordning for proster er prosten først og fremst leder av prestetjenesten i prostiet. Biskopen er prostens overordnede og bestemmer hva slags menighetstjeneste prosten skal ha. Prost i et prosti med domkirke er domprost. Domprosten er biskopens faste vikar. Prosten er nærmeste overordnede for prostiets sogneprester og prostiprester. Prosten skal bistå ansatte og kirkelige organer med faglig veiledning, råd og støtte. Prosten skal sørge for nødvendig samordning mellom prestetjenesten og de kirkelige rådenes virksomhet. Prostene er tillagt en rekke konkrete oppgaver. I henhold til Kirkelovens § 22 kan det opprettes et prostiråd i hvert prosti.
Gullfaks C
Gullfaks C er en oljeplattform på Gullfaksfeltet i Nordsjøen. Understellet til plattformen ble bygd av Norwegian Contractors, med Condeep understell av betong. Plattformdekket ble bygget av Aker Stord AS. Plattformen er den tyngste strukturen i verden som noen gang har blitt flyttet på (1,5 millioner tonn). Plattformen ble satt ned på 216 meters havdyp.
Produksjonsstart var den 4. november 1989. Gullfaks C er en kombinert bore-, produksjons- og boligplattform, en integrert oljeplattform. Fra juni 1994 har Gullfaks C mottatt og håndtert petroleum fra Tordisfeltet. Equinor er operatør for hele Gullfaksfeltet.
Plattformunderstellet ble bygget i Yrkefjorden i Tysvær. Arbeiderne bodde på baser i Yrke og på Raunes i Vindafjord.
Eksterne lenker
Gullfaks C
David Dayan Fisher
David Dayan Fisher er en britisk skuespiller.
Fisher har hatt flere gjesteopptredener i forskjellige amerikanske TV-serier som for eksempel The Last Post, National Treasure, NCIS, Robbery Homicide Division, Charmed, 24, Numb3rs og Stargate Atlantis. Fisher ga stemmen til den onde Xaldin, medlem av Organization XIII i filmene Kingdom Hearts II og Kingdom Hearts: 358 / 2 Days, samt karakteren Dilan i Kingdom Hearts Birth by Sleep.
Paa gjengrodde Stier
Paa gjengrodde stier er et selvbiografisk verk av Knut Hamsun. Det ble skrevet i 1949, da han var 90 år. Den er hans siste bok.
Boken ble utgitt av Gyldendal den 28. september 1949. Verket var omstridt i samtiden, fordi han med dette blant annet fremla et forsvar for sin handlemåte under annen verdenskrig. Boken er organisert i små bolker uten åpenbar sammenheng, annet enn at de utgir seg for å være historisk/biografisk sanne. Slik sett er verket vesensforskjellig fra Hamsuns tidligere arbeider, som karakteriseres som fiksjon. Senere litteraturforskning har pekt på at grensene mellom fiksjon og virkelighet er glidende i flere av Hamsuns bøker. Fremstillingen i Paa gjengrodde stier er dessuten ikke fri for fiksjonselementer, selv om disse gir seg ut for å være fra virkeligheten.
Boken avsluttes med at Hamsun erklærer at han avslutter sitt forfatterskap. (Idag har Høiesteret dømt, og jeg ender min Skrivning.)
I NRK-programmet Faktasjekken ble boka kåret til beste norske sakprosabok utgitt etter 1945 i kategorien kultur og underholdning av medlemmer i Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening.
Commons
Commons har flere betydninger:
Peter Lassally
Peter Lassally (født i 1933 i Hamburg, Tyskland) er en amerikansk TV-produsent best kjent fra The Tonight Show Starring Johnny Carson der han var produksjonsleder i 22 år. Han har også vært produksjonsleder for Late Night with David Letterman og Late Show with David Letterman. Han er produksjonsleder for Late Late Show with Craig Ferguson og senior visepresident for David Lettermans TV-produksjonsselskap Worldwide Pants Incorporated.
Begynte i 1951 sin karriere innen TV som løpegutt i NBC.
Få dager etter Johnny Carsons død i 2005 var Peter Lassally gjest hos Letterman for å fortelle om hvordan det var å jobbe sammen med Carson i 22 år og hvordan det var, som en av de få, å kjenne han personlig. Lassally fortalte også at Carson egentlig foretrakk Letterman til å bli hans etterfølger for The Tonight Show.
Lassally ble portrettert av Steven Gilborn i filmen The Late Shift fra 1996.
Oppvekst
Peter Lassally ble født inn i en jødisk familie i Hamburg, Tyskland i 1933. I 1938 flyttet familien til Nederland før den andre verdenskrig begynte. I Amsterdam delte hans eldre søster klasserom med Anne Frank. I 1943 ble han sammen med sin mor og søster satt i konsentasjonsleir i litt over to og et halvt år under den andre verdenskrig. Først 1 og et halvt år i Westerbork i Nederland, men ble senere flyttet til Theresienstadt i Tsjekkoslovakia(nåværende Tsjekkia), der de var i 9 måneder.
Emigrerte sammen med sin mor og søster til New York i 1947.
Fay Weldon
Hennes forfatterskap er assosiert med feminismen. Hun portretterer samtidens kvinner som er blitt fanget i undertrykkende situasjoner forårsaket av den patriarkalske strukturen i det britiske samfunnet. Weldon ble internasjonalt kjent for The Life and Loves of a She-Devil (1983) (norsk tittel: En hunndjevels bekjennelser), som er filmatisert to ganger.
Liv og virke
Fay Weldon ble født i Birmingham i England i en litterær familie hvor hennes bestefar på morssiden, Edgar Jepson (1863–1938), og hennes mor Margaret skrev romaner (sistnevnte under psevdonymet Pearl Bellairs, alter-egoet til en eponymisk figur i Aldous Huxleys novelle Farcical History of Richard Greenow). Weldon tilbrakte sin første år i Auckland på New Zealand hvor hennes far arbeidet som lege. Da hun var 14 år gammel flyttet hun tilbake til England da hennes foreldre ble skilt sammen med sin mor og søster Jane. Hun kom aldri til se faren igjen. I England begynte hun South Hampstead High School. Hun bodde sammen med moren, søsteren og bestemoren til hun begynte på college, og hennes verdensanskuelse bar preg av denne kvinnedominansen.
Hun studerte psykologi og økonomi ved Universitetet i St Andrews i Skottland. Hun var en kort periode gift med en tjue år eldre mann. Det er uklart om hun fikk sin første sønn i løpet av dette ekteskapet eller tidligere. Etter at det første barnet var født, flyttet hun tilbake til London, og kort tid etter giftet hun seg med Ronald Bateman som var rektor og rundt 25 år eldre enn henne, men ikke far til hennes sønn. Etter to år var ekteskapet over.
For å skaffe egne penger begynte hun jobbe i et reklamebyrå. Hun steg i gradene og ble ansvarlig for flere kampanjer, og skapte blant annet fraser som «Go to work on an egg» og «Vodka gets you drunker quicker». I et intervju med The Guardian uttalte hun at «Det bare synes… opplagt at folk som vil bli fulle så raskt mulig trenger å vite dette.» Hennes sjefer var derimot ikke enige og stoppet kampanjen.
29 år gammel møtte hun Ron Weldon, jazzmusiker og antikvitetshandler. De giftet seg og fikk tre sønner, den første ble født i 1963. Det var i løpet av sin andre graviditet at Fay Weldon begynte å skrive for radio og fjernsyn. Noen få år senere, i 1967, utgav hun sin første roman, The Fat Woman's Joke. I løpet av de neste 30 årene bygde hun opp en meget suksessfull forfatterkarriere med over tyve utgitte romaner, novellesamlinger, filmer for fjernsyn, artikler i aviser og magasiner, og ble etterhvert et velkjent ansikt og en stemme i BBC. I 1971 skrev Weldon første episode av den banebrytende fjernsynsserien Upstairs, Downstairs, som vant en pris for beste britiske TV-manus fra Writers Guild. I 1980 skrev hun manus for regissøren og produsenten John Goldschmidts fjernsynsfilm Life for Christine, som fortalte den virkelige historien om en 15 år gammel jentes fengselsdom. Filmen ble vist i beste sendetid på ITV Network av Granada Television. Hun skrev også manus for en miniserie av Jane Austens Stolthet og fordom (originaltittel Pride and Prejudice) for BBC i 1980 med Elizabeth Garvie og David Rintoul i hovedrollene. I 1989 bidro hun til boken Petula Clarks West End-musikal Someone Like You. I et intervju i 1998 for Radio Times hevdet hun at voldtekt «er ikke det verste som kan skje med en kvinne om hun er trygg, i live, og umerket etter hendelsen». Hun ble fordømt av feminister for denne påstanden.
I løpet av sitt ekteskap med Ron Weldon besøkte paret terapeuter jevnlig. De ble skilt i 1994 etter at han forlot henne for en astrologisk terapeut som hadde fortalt ham at deres astrologiske tegn ikke var kompatible. Hun giftet seg deretter med Nick Fox, en poet som også er hennes manager. De bor i Dorset.
I 1996 var hun medlem av filmjuryen ved den 46. filmfestivalen i Berlin. Hun satt også i dommerpanelet for Bookerprisen i 1983. Prisavgjørelsen førte til uavgjort mellom J. M. Coetzees Life & Times of Michael K og Salman Rushdies Skam, noe som førte til at Weldon måtte velge mellom disse to. Hun valgte Rushdie, visstnok under press, men forandret siden mening.
I 2000 meldte Weldon seg inn i den engelske kirke.
Hennes roman The Bulgari Connection (2001) ble beryktet for sin bruk av kommersielle produktplasseringer. På grunnlag av en kontrakt verd 18,000 pund nevnte hun en juvelers navn i tittelen og gjentgatte ganger i selve teksten.
Sammen med Daniel Pipes var hun blant de mest kjente utenlandske medlemmene av det danske Trykkefrihedsselskabet af 2004 som «har til formål at beskytte det frie ord, hvor det trues».
Weldon har vært gift tre ganger, og har fire sønner.
Rolf Vestvik
Rolf Vestvik (født 25. januar 1940) er en norsk kulturbyråkrat som var fylkeskultursjef i Nord-Trøndelag fra 1987 til 1997.
Han har utdannelse fra Universitetet i Oslo og fra Universitetet i Tromsø. Da han sluttet som fylkeskultursjef gikk han over i stilling som spesialrådgiver. Da var han også prosjektleder for Bernadotteseminarene. Før han kom til Nord-Trøndelag fylkeskommune var han prosjektleder for EU-prosjektet Festivals on the Top of Europe. Der deltok 19 musikkfestivaler fra de nordlige områder av Skottland, Norge, Sverige og Finland. Da han i 1976 fikk Petter Dass-medaljen, var han leder av Festspillene i Nord-Norge, en stilling han hadde fra 1969 til 1977.
Han er far til den tidligere diplomaten Rolf Andreas Vestvik. De to ga i 2019 ut boken Internasjonale relasjoner - Slik lykkes du i utlandet.
QWERTY
QWERTY er betegnelsen på et tastaturoppsett der bokstavene Q, W, E, R, T og Y er plassert som de seks første i den øverste bokstavlinjen. Oppsettet er det mest vanlige i bruk på skrivemaskiner og PC-tastatur i blant annet Norden, Storbritannia og USA.
QWERTY-oppsettet ble funnet opp av Christopher Latham Sholes da hans egendesignede skrivemaskin ble produsert av Remington & Sons i 1874. Det ble tatt patent på oppfinnelsen i 1878.
På Sholes' første skrivemaskin, som ble lagd i Milwaukee i 1868, ble bokstavene plassert i alfabetisk rekkefølge. Dette førte til at bokstav-armene som slo opp mot papiret når tastene ble trykket inn kilte seg fast i hverandre og gjorde maskinen treg å skrive på. Sholes la så til grunn en studie av Amos Densmore som tok for seg bokstavparenes frekvens i det engelske språket for å forhindre at bokstav-armene til hyppig brukte kombinasjoner var for nær hverandre. Løsningen kom i 1872.
Det har kommet flere varianter av QWERTY-tastaturer med mindre justeringer som skal ta hensyn til bokstavparfrekvenser i andre språk enn engelsk. For eksempel er den vanlige utgaven i franskspråklige land AZERTY-tastaturet mens i tyskspråklige land brukes hovedsakelig QWERTZ-tastaturet.
I 1932 ble Dvorak-oppsettet introdusert av professor August Dvorak som et angrep mot QWERTY. Dvoraks oppsett hadde som formål at det skulle være lettest mulig å skrive hurtig.
Eksterne lenker
Tastiera (informatica)
Neroforordningen
Neroforordningen (på tysk Nerobefehl, «Nero-befalingen», offisielt Der Befehl betreffend Zerstörungsmaßnahmen im Reichsgebiet) er tilnavnet til Hitlers forordning av 19. mars 1945 til tyske Wehrmacht om at soldatene, hvis de måtte trekke seg tilbake, skulle ødelegge den tyske infrastrukturen. Dette var helt mot slutten av annen verdenskrig. Fienden skulle få slite med følgene av «den brente jords taktikk». Ordren gikk blant annet til rustningsminister Albert Speer, men han gjorde ingenting for å iverksette den.
Bakgrunn
Innen 1945 var den tyske situasjonen desperat. De fleste av de tidligere erobrede områdene hadde nå blitt befridd eller gjenerobret, Ardenneroffensiven var mislykket, og allierte hærer marsjerte mot Tyskland fra både øst og vest. Hitler var uansett ikke villig til å stanse kampen, og godta ubetinget kapitulasjon.
Suzuka Circuit
Suzuka International Racing Course, bedre kjent som Suzuka Circuit, er en racerbane i Suzuka i Japan. Den er en av de eldste og mest kjente racerbanene i Japan. Banen eies av Honda.
Neroforordningen
Uttrykket Neroforordningen
Uttrykket Neroforordningen er knyttet til den utbredte forestillingen om at det var keiser Nero selv som gav ordre til ildspåsettelsen som førte til den store bybrannen i Roma i 64 e.Kr. Historikerne er i dag ikke sikre på at brannen var påsatt, eller påsatt etter keiserens vilje.
Suzuka Circuit
Banen ble designet av John Hugenholtz i 1963 som Hondas testbane. Den er en av veldig få racerbane som er formet som et åttetall. Med sitt unike layout, Suzuka Circuit er en stor test for førere og krever mye dyktighet. Den er sett på som en av de vanskeligste racerbanene i verden. Ikke desto mindre er banen veldig populær blant førere og tilskuere på grunn av sin utfordrende design.
Mirnyj (Arkhangelsk oblast)
Mirnyj (russisk: Ми́рный, direkte oversatt: fredfull) er en lukket by i Arkhangelsk oblast i Russland, som betjener den nærliggende Plesetsk kosmodrom.
Suzuka Circuit
Suzuka er en av de eldste gjenværende banene som blir kjørt. Det blir ofte kjørt som et av de siste løpene i Formel 1-sesongene, som ofte fører til at verdensmesterskap blir avgjort her.
Neroforordningen
Selve ordren
Ordren ble sendt ut som Geheime Kommandosache (hemmelig kommandosak) av Oberkommando der Wehrmacht (OKW - Wehrmachts overkommando) og dokumentert som telegram til Speer. Der heter det blant annet:
Mirnyj (Arkhangelsk oblast)
Byen ble grunnlagt i 1957 som en bosetning for ansatte ved utskytningsramper for ballistiske missiler, og fikk status som lukket by i 1966 i samband med utbyggingen av kosmodromen.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Floyd Martin
Floyd Martin (1926–2023) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo og 1960 i Squaw Valley.
Martin vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagene en enkeltserie der alle møttes en gang. Canada vant tre og tapte to kamper i sluttspillserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks. OL-turneringen var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey.
Fire år senere, under vinter-OL 1960 i Squaw Valley var han med på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. I finalerunden spilte de seks beste lagene en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillserien og vant den med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng. OL-turneringen var også det 27. verdensmesterskapet i ishockey.
Nepals befolkning
Nepals befolkning var ifølge folketellingen i 2011 utført av Nepals statistiske sentralbyrå 26,494,504 den 22. juni 2011.
Befolkningsutvikling
Befolkningsutvikling på 1900-tallet, med befolkningsvekst i prosent:
Regjeringen regner med at befolkningen dobles i de neste 26 årene, hvis den nåværende vekstraten fortsetter.
Fødselsrate, levealder
Anslått fødselsrate for 2006 var 30,98 pr. 1 000.
Anslått dødsrate for 2006 var 9,31 pr. 1 000.
Anslått barnedødelighet for 2006 var 65,32 pr. 1 000.
Paul Rosen
Paul Rosen (født 24. april 1960 i Toronto i Ontario) er en canadisk kjelkehockeyspiller. Han spiller keeper.
Nepals befolkning
Fødselsrate, levealder
Anslått fødselsrate pr. kvinne 2006 var 4,1.
Forventet levealder ved fødselen 2006:
Paul Rosen
Han skadet sin høyre fot sin i en ishockeykamp som ungdom (1975). Han traff et spor i isen, og fikk 14 brudd i foten. Etter dette var han plaget i flere år med infeksjoner og smerter, og mange operasjoner. I 1997 brakk foten igjen på en flyplass i Tyskland, noe som ble fulgt av 18 måneder med nye operasjoner, uten at resultatet ble vellykket. Da han var 39 år gammel, i 1999, oppdaget de massive infeksjoner, og amputerte foten over kneet. Han begynte med kjelkehockey som en del av rehabiliteringen, og kom på landslaget.
Nepals befolkning
Nasjonalitet og språk
Fra en nasjonal (etnisk) og religiøs synsvinkel er befolkningssammensetningen i Nepal svært komplisert.
I mange land i vesten kan den etniske sammensetningen av befolkningen grovt sett sammenfattes ved hjelp av språkstatistikk. Nasjonalitetene bor også ofte (om ikke alltid) i forholdsvis klart avgrensede områder. Religion er også som regel (om ikke alltid) et annet spørsmål, som går på tvers av, og ikke definerer skillet mellom de etniske gruppene.
Paul Rosen
I 2007 var han i nyhetene i Canada fordi hans gullmedalje fra Paralympics 2006 ble stjålet under en autograf-seanse. Don Cherry, som var kommentator på sendingen Hockey Night in Canada oppfordret gjerningsmannen til å levere tilbake medaljen, og like etterpå dukket medaljen opp i en postterminal i Toronto.
Nepals befolkning
Nasjonalitet og språk
I Nepal er det ikke slik. Særlig den herskende nasjonaliteten (på nepali kjent som parbatiya) defineres både av språk (nepali) og religion (hinduisme). Andre etniske grupper har historisk hatt egne språk, men bruker dem i større eller mindre grad. Noen er hinduiske, noen har andre religioner som dominerer, noen har en blanding.
Nepals kastevesen
Kastevesenet spiller også en rolle når det gjelder å definere noen befolkningsgrupper. Både den herskende parbatiya-nasjonaliteten i ås-distriktene, newarfolket i Katmandudalen, og madhesi-majoriteten som bruker hindi (i hvert fall som annetspråk) i Tarai, er delt inn i kaster. Både de høyeste og laveste kastene bor ofte i egne landsbyer og kan på noen måter sammenlignes med egne etniske grupper.
De laveste kastene (de kasteløse eller urørlige) er mellom 10% og 20% av befolkningen og står nærmest utenfor samfunnet. Det blir sagt at deres situasjon er verre enn de mest diskriminerte minoritetsnasjonalitetene.
Betegnelsen jat
Dagligtale på nepali skiller heller ikke mellom etniske grupper (eller nasjonaliteter i vestlig forstand) og kastegrupper i nepalsk forstand. Begge beskrives med samme ord, jati (som kanskje kan oversettes med folkegruppe). I daglig språkbruk er derfor både bramin-kasten i ås-distriktene (kjent som bahun) og limbu-minoriteten, som fra en vestlig synsvinkel er en klart definert etnisk minoritet med eget språk, egen religion osv, begge jat.
Kaster, religioner og ikke-hinduiske etniske minoriteter
Kastevesenet er religiøst og historisk en del av hinduismen. Men newar-folket i Katmandudalen, som er delvis hinduistisk og delvis buddhistisk, har også kaster blant buddhistene. Kastevesen blant buddhister er ikke kjent fra noe annet land.
Den nepali-talende majoriteten var for noen hundre år siden buddhistisk, og er blitt omvendt til hinduismen i historisk tid. Men deler av denne befolkningen, som ikke fullt ut har absorbert hinduismen, har rester av annen religion, og bryter blant annet hinduiske tabuer som å ikke drikke alkohol og ikke spise bøffelkjøtt, har også en slags mellomstilling, som en blanding av en kaste (lavere enn høykastene, men høyere enn de kasteløse) og en etnisk gruppe.
De nasjonale minoritetene i ås-distriktene og lavlandet, (som ofte etter mønster av India kalles «tribals», utenom Tarai «hill tribes» eller «mountain tribes») var historisk sett ikke hinduer. De hadde ikke kaster, og de fleste har lite eller ikke noe internt kastevesen i dag heller.
Men ifølge loven for staten Nepal (den gangen kalt Gorkha) fra 1800-tallet, betraktet staten alle statsborgere som medlemmer i en eller annen kaste. Staten definerte også disse minoritetsfolkene som tilhørende forskjellige egne mellomkaster, under høykastene, men over de kasteløse.
Kaste og klasse
Kaste er et begrep som ikke svarer til noe i det moderne Vesten. Tendenser til noe lignende fantes i europeisk middelalder, da for eksempel rakkerne som tok seg av søppelet ble regnet som urene. Men tilsvarende systemer i middelalderens vesten var ikke så kompliserte og så rigide som de indisk-inspirerte kastesystemene.
Kastevesenet i Nepal skiller seg også en del fra det bedre kjente kastevesenet i India.
I Vesten og Kina har det vært en tendens til å sammenlikne kastevesenet med inndelingen av samfunnet i økonomiske klasser, som også i noen vestlige samfunn kan være knyttet til kultur og være forholdsvis rigid (for eksempel i England).
I Tarai og i Katmandudalen faller kastevesenet og forholdet mellom rike og fattige stort sett sammen. Høykastene er rike, de laveste kastene og de urørlige/kasteløse er de fattigste.
Men i ås-distriktene er kastene delvis uavhengige av de økonomiske klasseskillene. Medlemmene av de høyeste kastene blant parbathiya, brahmin eller bahun-kasten og chetiri-kasten (som de kalles på nepali), er svært tallrike. Til sammen er de rundt 16% av befolkningen i Nepal.
En bahun tilhører en høyere kaste enn kongen, som er thakuri (en underkaste innafor chetiri). Men de fleste bahuner og chetirier er lutfattige bønder, og må altså defineres som deler av de laveste økonomiske klassene i landet.
Regionale motsetninger og identiteter
I tillegg til dette fins det kraftige motsetninger mellom regioner, på tvers av etnisitet, religion og kaste.
Det gjelder avlandet på grensen mot India, Tarai. Tarai inneholder over halve befolkningen, og er økonomisk den viktigste delen av landet, både når det gjelder jordbruk og industri. Befolkningen er sammensatt av grupper som bruker hindi, urbefolkning og innvandrere fra ås-distriktene.
Men hele befolkningen i Tarai er blitt kraftig diskriminert av makthaverne i Katmandu. Dette gjelder blant annet økonomiske beslutninger som er viktige for utviklingen i Tarai. Hæren, som er en stor del av det statlige arbeidsmarkedet, har vært lukket for innbyggere fra Tarai (som ifølge sjåvinistisk propaganda fra Katmandu er «nasjonalt upålitelig» og en potensiell femte kolonne for India). Millioner i Tarai har ikke engang fått statsborgerskap. Dette har bidratt til å skape en gruppe-identitet i Tarai på tvers av skiller i nasjonalitet og religion.
De vestligste ås-distriktene er den fattigste delen av landet, og mest forsømte av makthaverne i Katmandu. Samtidig er den største befolkningsgruppen i disse distriktene nepali-brukere av høykasten chetiri. Kulturelt og religiøst er de prabathiya, den etniske, religiøse og kastemessige gruppen som har den politiske makten i Nepal. Men de hører til en region som ikke får del i denne makten. Her finnes også regional identifikasjon som står i motsetning til makten i Katmandu.
I bredere forstand har omtrent alle distrikter utenfor Katmandu kommet i siste rekke for de ulike regjeringene i landet, og det finnes regionale motsetninger mellom alle nasjonale, religiøse og kastegrupper og sentralmakten.
Etniske grupper og religioner er blandet
Legg til dette at både de etniske og religiøse folkegruppene er svært blandet. Ulike språkgrupper finnes spredd over hele landet. Religionene er dessuten blandede, sånn at for eksempel folkereligionen blant mange av newar-nasjonaliteten i Katmandudalen er en blanding av hinduisme og buddhisme, mens mange urbefolkninger dyrker sjamanistiske religioner, ofte med hinduistiske og buddhistiske innslag.
Hinduismen i Nepal er heller ikke enhetlig. Hinduismen som stammer fra krigerstaten Gorkha, som begynte å ekspandere til den ble den moderne staten Nepal på midten av 1700-tallet, er annerledes enn den indisk-pregede hinduismen som dominerer Tarai.
Politiske kontroverser om folketellingene
Dette gjør også opptellinger av folkegruppene politisk kontroversielle.
Uenighet om hvor mange som er hinduer, buddhister osv.
Den politiske makten beherskes av høykaster (særlig bahun-kasten), hinduisme og den nepali-talende Gorkha-tradisjonen. Dette fremmer en tendens til å:
Hindu-aktivister har ut fra slike metoder hevdet at 85% til 95% av befolkningen er hinduer.
I motsetning til det har buddhistiske ledere påstått at et flertall egentlig er buddhister. Alle religiøse minoriteter har protestert mot resultatet av folketellingene.
Uenighet om hvor mange som snakker nepali
Samme problem dukker opp når det gjelder utbredelsen av språket nepali. Offisielle folketellinger har hatt en tendens til å få dette tallet til å bli for høyt. Minoritetsaktivister vil derimot definere det lavest mulig.
Det er også politiske motsetninger når det gjelder hva som skal defineres som språk og dialekt, hva som er en nasjonal gruppe og hva som bare er en variant innenfor en slik gruppe, osv.
Uenighet om befolkningen i ulike landsdeler
Et flertall i Nepal bor nå i Tarai, men store grupper som er født i Tarai har fortsatt vansker med å registrere seg som statsborgere (mens regjeringene i Katmandu for eksempel har definert valgkretser slik at Tarai blir underrepresentert).
Tarai-aktivister har til gjengjeld hevdet at befolkningen i Tarai, som bruker hindi som første eller andrespråk, nå også er et flertall av nepals befolkning.
Alle disse kontroversene rammer blant annet den mye brukte folketellingen fra 1991.
Fire hovedgrupper
Blant det store antallet folkegrupper definert av språk, etnisitet, religion, kaste, region osv. i Nepal, er det vanlig å skille ut disse fire hovedgruppene:
(Tallene er avrundet og blir derfor ikke 100% til sammen.)
Parbatiya
Parbatiya (folket fra fjellene) blir noen ganger brukt som et synonym med den nasjonale gruppen som kan kalles etniske nepalere. De snakker det offisielle nasjonalspråket nepali (et indo-arisk språk), som historisk sett sto sterkest i det vestlige (og minst utviklede) Nepal og har vandret østover.
Men samtidig omfatter definisjonen på parbatiya mer enn bare språket. En parbatiya er en hindu som følger de religiøse tradisjonene i den offisielle hinduismen fra fjellstaten Gorkha, inklusive kastevesenet som også bygger på tradisjonene fra hinduismen i Gorkha.
Historisk har parbatiya derfor også blitt brukt om allierte for de hinduistiske høykastene fra minoriteter som magar og gurung, som var i ferd med å bli hinduer og som regel også gikk over til å snakke nepali og bli assimilert.
Parbatiya av de høyeste kastene har dominert staten Nepal (opprinnelig kalt Gorkha) i de siste nesten 250 år. Det er den folkegruppen kong Prithvi Narayan Shah av Gorkha bygget på da han skapte den moderne nepalske staten gjennom en serie erobringer på 1700-tallet.
Parbatiya identifiseres med hindu-religion, språk, kastevesen og kultur fra ås-regionen i motsetning til ikke bare de nasjonalitetene som ikke er hinduer, men også andre etniske grupper som er hinduer og har kastevesen, som madhesi-hinduer i Tarai, og til og med hinduer fra andre etniske grupper som har kastevesen og har gått over til å bruke nepali som dagligspråk, slik som hindu-newarer i Katmandudalen.
Prabatiya-kulturen, som kom fra en liten og tilbakeliggende stat i fjellene, var i utgangspunktet mer alderdommelig og mindre intellektuelt utviklet enn kulturen til newar-folket som dominerte i dalen. Den kom også til å virke gammeldags og reaksjonær i forhold til de mer moderne ideene som spredde seg i Tarai-distriktene som hadde kontakt med India, blant gurkha-soldater som hadde vært i utlandet. Tradisjonelle prabatiya-ideer ble derfor brukt som argumenter for å holde Nepal isolert, ikke slippe inn utlendinger, hindre utviklingen av skolevesen og massemedia, undertrykke andre religioner enn hinduismen, tvinge alle hinduer til å feire typiske Gorkha-fester og liknende.
Å si at parbatiya utgjør 40% av totalbefolkninga, forutsetter at lavkaster og kasteløse regnes med. Men i praksis har mange nepali-talende ikke, eller bare med forbehold, blitt regnet som parbatiya: