cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anders Gaasland
Gaasland er utdannet psykiater og har arbeidet innen akuttpsykiatri, sikkerhetspsykiatri og i forhold til rusmisbrukere. Han har videreutdanning i kognitiv- og psykodynamisk psykoterapi. Han har også arbeidet på Psykiatrisk legevakt og som rettspsykiater. Han har siden 2012 hatt stillingen som avdelingssjef ved Lovisenberg DPS.
I 2011 inngikk han ekteskap i med Hans Christian Lillehagen.
Tradisjonell robåt
Sørvestlandet
Tidligere hadde mange båter fra dette distriktet også såkalt kan eller kaning' på stevnene; en avrundet, liten fortykkelse nederst på stevntoppen som la seg utover toppen av ripbordet. Denne hadde litt av samme designtekniske funksjon som lyroddene på andre båter.
Et slikt kan var både elegant og ga spissen på ripbordet beskyttelse, men emnet til stevnen måtte være ganske tykt for å lage slike kan, og det var også uforholdsmessig mye arbeid å lage en stevn med kan. Dette var derfor en av de trekkene ved båtene som ble borte da båtbyggingen ble forenklet og delvis forsimplet utover på 1900-tallet.
Det oppsto visstnok en egen 4-bords båttype i Sunnhordland og Strandebarm ca. 1920-40, med ganske bredt bunnbord, eventuelt også med kjølrenne. Dette må regnes som en forsiktig modernisering av båtbyggingen fra de ekstra brede bordene i 3-bords-båtene, til litt flere, smalere og mer håndterlige bord. Siden er det blitt vanlig å bygge av både 5 og 6 bordganger på hver side i hvert fall i Strandebarm, og også bygge gigger, d. v. si båter med speil (flate) bak, blant annet for påhengsmotor.
Midt-Vestlandet
Robåtene i området fra Bergenshalvøya til Stad (Stadt), inklusive fjordstrekningene innenfor, er overveiende bygd av 4 bordganger på hver side av kjølen, opp til ca. 7,5 meters lengde. Om lag ved denne lengden og oppover bygges båtene gjerne av 5, 6 eller enda flere bord.
Midt-Vestlandsbåtene kan deles i tildels ganske særegne distriktstyper, som Osterfjordsbåt, Masfjordsbåt, Sognebåt, Sunnfjordsbåt, Nordfjordsbåt. Det finnes dessuten muligens en egen type Lindåsbåt. Men det kan diskuteres om Osterfjords- og Masfjordsbåt kun er varianter av Sunnfjordsbåten. Både denne, Sognebåten og Nordfjordsbåten finnes dessuten i flere utgaver, med ulik vekt, ulik bredde og ulik grad av «V»-formet bunn (noen temmelig flate og lave, andre mer «V»-formede). Tidligere var det dessuten snakk om to faste varianter av Sunnfjordsbåten, nemlig Søranesing og Nordanesing, fra hhv. sør for og nord for Staveneset.
Konstruksjon
Båtene kjennetegnes ellers ved at stevnbuen foran og bak nærmest er formet som kvartsirkler. Men i hvert fall en del av de nyere Nordfjordsbåtene har krappere stevnbue nederst enn videre oppover i stevnene. Esingen ligger alltid på nest øverste bordkant, slik at ripbordet står nokså ubeskyttet opp til båtens overkant. På en del båter er det derfor en ripeforing/ripestø, et bord på høykant inntil innsiden av ripbordet i den midterste tredelen av båten. På grunn av esingens plassering er keipene sidekeiper naglet til innsiden av ripbordet.
Hogde halser blir brukt på alle båttypene her. Gamle Sunnfjordbåter (og muligens også andre eldre båter fra dette distriktet) hadde også «hulgravde bunnbord», bunnbord mellom halsene som også hadde blitt hogd og høvlet til å få et innoverbuende tverrsnitt. Dessuten hadde mange båter hogde stamnvindebord (bord nr 2 nedenfra), i hvert fall fremme. Hele bunnen og deler av båten videre oppover kunne altså være hogd i form, hvilket ga svært gode båter – men de var meget material- og arbeidskrevende!
Flere båttyper her hadde tidligere også en større eller mindre lyrodd, enten som en ekstra oppsvinget spiss på nest øverste bord opp langs stevnene, eller rett og slett et trekantet trestykke som sto som en slik spiss.
Lyrodden er ein del av stamnen- ikkje eit trekantet trestykke oppå overslaget. Lyrodd tilsvarer kan på oselvaren.
Nordvestlandet
Nordvestlandet regnes i robåtbyggingen området fra Stad (Stadt) til Hitra (med litt usikkerhet om nordgrensen), altså om lag de to Mørefylkene. Egentlig kan man her snakke om to ulike distriktstyper, nemlig Sunnmørsbåt (snidbotning, snedbetning) og Nordmørsbåt. Begge har flere bord foran enn bak, Sunnmørsbåten flest.
Båtene kjennetegnes ved å ha svært avrundede lotter og stevner, slakest på Nordmørsbåten. Begge undertypene har atskillig fyldigere og høyere framskut enn bakskut, og trekket med flere bord forut kommer blant annet av at båtbyggerne vil få dette til.
Burmeser
Burmeser har flere betydninger:
Tradisjonell robåt
Trøndelag
Trøndelag er i robåtbyggingen området mellom Hitra og Folla. Sørgrensen er usikker. Den mest kjente typen båt her, er Åfjordsbåten, også kalt Staværing eller Staværingsbåt. Det var tidligere også en Innherredsbåt; denne er dårlig kjent, men var visstnok mer lik Nordmørsbåten enn Åfjordsbåten som vi kjenner.
Nordland
Nordlandsbåt er en fellesbetegnelse for tradisjonelle båter bygd i Nordland, Troms eller Finnmark. Nordlandsbåten den tradisjonelle norske båttypene med størst geografisk utbredelse. Fra Bindal i sør til russegrensen i øst.
En nordlandsbåt kjennes på den høye stevnen som står nesten vinkelrett på kjølen og et langt, lett og slankt skrog. De har store, høye lyrodder, trekantede trestykker, opp fra nest øverste bordgang og oppover langs den meget høye stevntoppen; ofte strekker stevntoppen seg 50 cm over forreste ende av ripbordet – til tross for at ripbordet ender i en oppoverbøyd spiss.
Washington-avtalen
Washington-avtalen av 1. og 18. mars i 1994 opprettet den kroatisk-muslimske Føderasjonen Bosnia-Hercegovina, en av de to entitetene i det større Bosnia-Hercegovina. Den innebar avslutningen av en nesten ett år gammel krig mellom muslimer og kroater i Sentral-Bosnia.
Avtalen ble signert i Wien 1. mars 1994 av den bosniske statsministeren Haris Silajdžić, den kroatiske utenriksministeren Mate Granić og representanten for bosniakroatene Krešimir Zubak. Presidentene Izetbegovic og Tudjman undertegnet avtalen 18. mars i Washington, i nærvær av president Bill Clinton.
Xinfeng
Xinfeng kan være:
Külüg Khan
Külüg Khan (mongolsk kyrillisk: Хөлөг хаан; Hülüg Haan; samtidig mongolsk: Külüg qaγan; født Khayishan eller Hǎishān (kinesisk: 海山) 4. august 1281, død 27. januar 1311) keiser Wǔzōng av Yuán (元武宗; hanyu pinyin: Yuán Wǔzōng) var den tredje keiseren av det kinesiske Yuán-dynastiet fra 21. juni 1307 til sin død 27. januar 1311, og blir regnet for å være den sjuende khaganen av mongolene.
Real County
Real County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det grenser mot Edwards County i nord og vest, Kerr County i nordøst, Bandera County i øst og mot Uvalde County i sør.
Real Countys totale areal er 1 813 km² hvorav 0 km² er vann. I 2000 hadde fylket 3 047 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Leakey.
Leni Shida
Leni Shida (født 22. mai 1994) er en ugandisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Al Capp
Alfred Gerald Caplin (født 28. september 1909 i New Haven, Connecticut, død 5. november 1979 i South Hampton, New Hampshire), signatur Al Capp, var en satirisk tegneserietegner fra USA. Han stod hovedsakelig bak serien Li'l Abner, som gikk både som dagsstripe og søndagsside i årene 1934-77. Capp både skrev og tegnet serien, skjønt han ansatte med tiden flere assistenter som hjalp til, hovedsakelig med tegningen.
Capps foreldre var jødiske immigranter. Som ni år gammel gutt måtte han få amputert sitt venstre ben etter en ulykke i trafikken.
Som 24-åring solgte Capp tegneserien Li'l Abner til United Feature Syndicate. Den slo godt an; i sin glansperiode på 1940- og 50-tallet ble den angivelig publisert i mer enn 900 aviser verden over, og stadig utgitt i bokform. Serien ble også spillefilm (1940 og 1959), tegnefilm (1943-44) og musikal på Broadway (1956). Capp ble etterhvert også en velkjent personlighet i andre medium; han opptrådte jevnlig på talk-shows på TV på 60-tallet, hvor han uttalte seg om samfunnsrelaterte temaer. Han ble dermed trolig sin tids mest berømte tegneserieskaper. Han ble lenge hyllet som en glimrende satiriker, som tok politisk korrpusjon og menneskelig grådighet på kornet. Blant de som hyllet Capp var Charlie Chaplin og John Steinbeck (begge skrev forord i en Li'l Abner boksamling).
I størsteparten av Li'l Abner-seriens levetid var Capp politisk liberal (bl.a. kritiserte han senator Joseph McCarthy på 50-tallet). Men Capp ble med tiden en kontroversiell personlighet. Utover 60-tallet ble han i økende grad konservativ, som støttet Vietnamkrigen og president Richard Nixon, ifølge tegneseriehistorikerne Denis Kitchen og Michael Schumacher sin biografi Al Capp: A Life to the Contrary (Bloomsbury, 2013).
Ike & Tina Turner
Ike & Tina Turner (The Ike & Tina Turner Revue) var en amerikansk rock and roll- og soul-duo på 1950-, 1960- og 1970-tallet, og besto av Ike og Tina Turner.
De ble lansert og produsert av Phil Spector i 1966.
Duoen holdt sammen i 19 år, og deres musikkstil spente over Rock and roll, soul, blues og funk. De var kjent for sine ville danseshow og deres sprudlende cover av Creedence Clearwater Revivals sang «Proud Mary», og for denne fikk de en Grammy i 1972. Duoen var også beryktet for ektemannen Ikes fysiske mishandling av ektefellen, noe som i ettertid har overskygget gruppens renommé. Ike har senere beklaget offentlig til sin tidligere hustru «all the things that I've done that hurt her», men medgikk at han kunne ikke endre det som hadde skjedd.
I 1991 ble de tatt opp i Rock and Roll Hall of Fame.
Kristiania Haandværkeres Sportsforening
Kristiania Haandværkeres Sportsforening var en sportsforening i Oslo (den gang Kristiania).
Foreningen var aktiv på slutten av 1800-tallet, men gikk i oppløsning høsten 1899. De var representert ved stiftelsen av «Norsk Idrætsforbund» 1. mai 1896, i dag Norges Friidrettsforbund.
Noen meritterte medlemmer:
Berkeley kjernekraftverk
Berkeley kjernekraftverk er et nedlagt kjernekraftverk i England som produserte elektrisk kraft. Det ligger på bredden av elva Severn ved byen Berkeley i Gloucestershire. Utbyggingen av anlegget begynte på det 27 hektar store området i 1956, og 12. juni 1962 ble anleggets første reaktor satt i kommersiell drift. Tolv dager senere ble også den andre reaktoren igangsatt. Anleggets to reaktorer produserte elektrisk kraft frem til henholdsvis 1989 og 1988. Anlegget ble stengt blant annet på grunn av risikoen for en alvorlig kjernekraftulykke. Tsjernobylulykken lå fortsatt i tankene hos folk. I dag er anlegget i et utfasingsstadium.
Tilsammen hadde de to reaktorene ved kraftverket en installert elektrisk effekt på 332 MW. Det er nok til å forsyne et urbant område som Bristol på en vanlig dag. Berkeley kjernekraftverk var det første anlegget av denne typen som ble nedlagt i England.
Kerr County
Kerr County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i de sentrale delene av delstaten. Det grenser mot Kimble County i nord, Gillespie County i nordøst, Kendall County i øst, Bandera County i sør, Real County i sørvest og mot Edwards County i vest.
Kerr Countys totale areal er 2 869 km² hvorav 4 km² er vann. I 2000 hadde fylket 43 653 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Kerrville. Fylket har fått sitt navn etter kongressmannen James Kerr.
Fylket regnes ofte til regionen Central Texas, da til denne regionens ytre belte av counties.
Alessandro François
Alessandro François (født 1796 i Firenze, død 1857 samme sted) var en italiensk kunsthistoriker og arkeolog. Han er kjent for to funn som bærer hans navn :
Biografi
Han arbeidet også ved Volterra, Fiesole, Vetulonia, Populonia, Chiusi og Vulci. François gjorde sine første funn i 1844 med fragmenter av  svartfigurer i Fonte Rotelle, nær Chiusi i nærheten av flere gravesteder.
Arkeologen Arcangelo Michele Migliarini (1779-1865), oppmuntret ham og François fant fem fragmenter til i 1845 som Vincenzo Monni og Giovan Gualberto Franceschi rekonstruert til en vase som raskt ble kjent som François' vase. Vasen ble kjøpt av storhertugen av Toscana Leopold II i 1846 til Uffizi.
Port Pirie (Sør-Australia)
Port Pirie er en by i delstaten Sør-Australia i Australia. Den er en havn i Spencergulfen 224 kilometer nord for delstatshovedstaden Adelaide. I 2006 hadde byen 13 206 innbyggere, som gjør den til den sjette største byen i Sør-Australia.
Byen er en industriby, blant annet ligger verdens største blysmelteverk i Port Pirie.
Gonzáles-Lacasa-demningen
Gonzáles-Lacasa-demningen- også kjent under navneformen Gonzalez Lacasa – er en demning sør i provinsen La Rioja i Spania. Det ligger i elva Rio Iregua i nedbørfeltet til Ebro, beliggende nord i landet. Nedenfor demningen ligger småbyen Villanueva de Cameros.
Reservoaret er på 1,52 km² (152 hektar), mens vannmassene som demmer opp har et volum på inntil 32,9 millioner m³. Selve damanlegget er 70 meter høyt og 316 meter lang, og er en gravitasjonsdam.
Adeliepingvin
Adeliepingvin (Pygoscelis adeliae) er en mellomstor flygeudyktig dykkende sjøfugl som hører til pingvinene. Dens nærmeste slektninger er ringpingvin (Pygoscelis antarcticus) og bøylepingvin (Pygoscelis papua), som sammen med den utgjør slekten Pygoscelis (børstehalepingviner).
Arten (og området der den ble oppdaget) er oppkalt etter den franske oppdageren Jules Dumont d’Urvilles kone Adélie.
Beskrivelse
Som andre pingviner er også adeliepingvinen flygeudyktig. Vingene er omdannet til luffelignende, stive svømmeredskaper som fuglene bruker til å skape framdrift med under dykking. Et særtrekk for fugler i slekten Pygoscelis er en karakteristisk børstelignende stjert.
Arten har sort fjærdrakt med blåskjær i tuppene på oversiden og hodet, og er hvit på undersiden. Et sikkert kjennetegn er den hvite hudringen arten har rundt øynene. Ungfugler er blåere på oversiden og kinnene og strupen er mer hvit enn hos voksne individer. Føttene, som har svømmehud mellom tærne og er blekgule i fargen, bruker fuglen som padleårer på vannoverflaten og som ror når den dykker. Baklemmene sitter langt bak på kroppen og gir fuglen en oppreist stilling når den står og går på land.
Arten er mellomstor og blir omkring 71 cm høy og veier typisk 4–6 kg (4,4 kg i snitt). Hannen er noe større enn hunnen.
Adeliepingvinen lever normalt til den blir cirka 14 år gammel.
Habitat og utbredelse
Adeliepingvinen tilhører de aller sørligste fugleartene og er utbredt i sonen 77-54°S. Det er en pelagisk dykkende pingvinart som trives i drivis og åpninger i pakkisen, langs hele kysten i Antarktis, inkludert på selve Antarktika og Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene og øyene utenfor. Den hekker imidlertid langs den snø- og isfrie kyststripen, der den søker høyere opp på land enn bøylepingvinene (P. papua). Tidvis (utenom hekkesesongen) kan den også være en sjelden gjest i de sørligste områdene av Sør-Amerika, Australia og New Zealand.
Det finnes omkring 5 millioner adeliepingviner i Antarktis, hvorav cirka 38 prosent befinner seg i Rosshavsregionen. Disse er fordelt i 38 kolonier. Bestanden i Rosshavet og globalt sett er økende. På Antarktishalvøya har imidlertid bestanden en synkende tendens.
IUCNs rødlisteoppføring av arten er nylig oppdatert fra livskraftig til nær truet, fordi det er forventet en mulig hurtig reduksjon i bestanden over de neste tre generasjonene, på grunn av global oppvarming. Det knytter seg imidlertid stor usikkerhet til om, og eventuelt i hvilken grad, klimaendringene vil påvirke bestanden.
Olivia Carnegie-Brown
Olivia Carnegie-Brown (født 28. mars 1991) er en britisk roer.
Adeliepingvin
Hekkeatferd
Adeliepingvinen hekker i enorme kolonier (på opp mot 250 000 par ) på isfri steingrunn langs kysten, ofte på store, åpne flater som kan ligge langt fra åpent hav. Arten er en av kun to pingvinarter som hekker på selve Antarktika. Den andre er keiserpingvinen, som hekker der om vinteren. Adeliepingvinen hekker der i sommerhalvåret.
Olivia Carnegie-Brown
Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok sølv i åtter.
Adeliepingvin
Hekkeatferd
Adeliepingvinen besøker gjerne hekkeplassen, for første gang etter at de ble voksne, da de er omkring 2–4 år gamle. Dette besøket har bare til hensikt å legge krav på en hekkeplass, siden arten først hekker da den er 3–6 år gammel. Hunnene i snitt da er 5 år gamle, hannene 6 år gamle.
Jonas Isacsson
Jonas Isacsson (født 1959) er en svensk gitarist. Han har spilt med bl.a. Roxette og Hansson de Wolfe United (der han erstattet Claes Palmkvist).
Adeliepingvin
Hekkeatferd
Adeliepingvinen bygger et provisorisk reir av stein. Redet ligger alltid slik til at smeltevann fra snø og is ikke kommer til det, som regel på en forhøyning (av stein eller lignende) i en skråning. Hunnen legger to egg (som hvert veier cirka 100–125 gram), som begge foreldrene ruger på i 32–34 døgn. Foreldrene bytter på rugingen i skift av 1–3 dager. Når kyllingene klekker blir de voktet av foreldrene i cirka 22 dager. I denne perioden mates kyllingene daglig. Deretter danner de små ungfuglgrupper for beskyttelse, mens foreldrene mater dem med jevne mellomrom. Mytingen skjer etter cirka 52–61 dager. Deretter drar ungene på sjøen og må klare seg selv. Det er kjent at omkring 10 prosent av kyllingene har en annen far en den hannen som bidrar.
Jonas Isacsson
Isacsson fikk i 1991 juryens spesialpris på Grammisgalan.
Adeliepingvin
Trekkatferd
Forskere har nylig kartlagt artens migreringsmønster. Når hekkesesongen er over trekker arten nordover og med sola til vinterbeitene. Adeliepingvinenes trekk var aldri tidligere kartlagt. Undersøkelsen vist at adeliepingvinen trenger lys for å kunne navigere og jakte, selv om lysbehovet var lite. Man antar at pingvinene følger drivisen og havstrømmene for å spare energi.
Trekk for to kolonier ble fulgt; den ene en liten koloni på cirka 2 500 par fra Rossøya, den andre en større koloni på cirka 150 000 par fra Cape Crozier. Trekket utgjorde i gjennomsnitt en distanse på 13 000 km. Trekk opp mot 17 600 km ble registrert for kolonien fra Rossøya. Dette var betydelig større distanser enn tidligere antatt.
Tidligere trodde man at fuglene fulgt iskanten, men det viste seg at de stoppet opp omkring 500 km fra denne og åpent hav.
Ernæringsatferd
Arten jakter i hovedsak i flokk etter krill (mest Euphausia chrystallorophias, men også Euphausia superba), men den fanger også mindre fisk (spesielt Pleuragramma antarcticum). Typiske dykk når til mindre enn 20 meter, men arten kan i spesielle tilfeller dykke mye dypere. Dykk til 180 meter og som varer i mer enn 5 minutter har blitt registrert. Under dykking kan toppfarten nå 15 km/t.
Adeliepingvinen har som de fleste andre pingviner evnen til å sprette i vannflaten når den svømmer fort.
Predasjon
Arten er spesielt utsatt for predasjon fra sørjo (Stercorarius maccormicki), leopardsel (Hydrurga leptonyx) og spekkhogger (Orcinus orca), men også andre arter kan utgjøre en trussel.
Gertrud Gabl
Hun hadde sin beste sesong i 1969/70, da hun vant verdenscupen sammenlagt, i tillegg til slalåmcupen.
Totalt vant hun sju verdenscuprenn (fem i slalåm og to i storslalåm). Hun vant ingen medaljer i store mesterskap, under VM 1970 kom hun på fjerdeplass i slalåm og femte i storslalåm.
Hun omkom i en snøskredulykke i St. Anton am Arlberg i 1976.
Viktor Ugrijumov
Viktor Ugrijumov (russisk: Виктор Петрович Угрюмов; født 19. august 1939 i Khabarovsk) var en sovjetisk rytter som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.
Ugrijumov ble olympisk mester i hestesport under sommer-OL 1980 i Moskva. Han var med på det sovjetiske laget som vant lagkonkurransen i dressur foran Bulgaria og Romania. Laget besto av Ugrumov på hesten «Sjkval», Jurij Kovsjov på «Igrok» og Vera Misevitsj på «Plot». Ugrijumov og «Sjkval» kom på tredjeplass bak østerrikske Elisabeth Theurer på «Mon Cherie» og Jurij Kovsjov på «Igrok».
Xinfeng (Ganzhou)
Xinfeng (kinesisk: 信丰县; pinyin:  Xìnfēng Xiàn) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Ganzhou.
Befolkningen var på 632,708 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou (ved Wuhan), Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.
Time Machine
Time Machine er et sikkerhetskopieringsverktøy laget av Apple som følger med Mac OS X Leopard. Programmet tar automatisk sikkerhetskopi av hele maskinen eller valgte plasseringer. Den tar sikkerhetskopi av alt som er endret hver time. For å kunne bruke Time Machine trenger man en ekstern harddisk eller en egen partisjon som man tar sikkerhetskopi til.
Oversikt
Time Machine lager, som mange andre sikkerhetskopieringsverktøy, inkrementelle sikkerhetskopier av filer som kan gjenopprettes på et senere tidspunkt. Det tillater brukeren å gjenopprette hele systemet, en gruppe filer eller til og med enkeltfiler. Det virker innenfor iWork, iLife og flere andre kompatible programmer, noe som gjør det mulig å gjenopprette individuelle objekter (f.eks. bilder, kontakter og kalenderoppføringer) uten å forlate programmet. Ifølge Apples støttepersonell er Time Machine et sikkerhetskopieringsverktøy, ikke et arkiveringsverktøy, det er ikke ment å være frakoblet lagring. Time Machine arkiverer den nyeste tilstanden av harddiskens data og erstatter til slutt de eldre tilstandene.
For sikkerhetskopiering til en nettverksdisk, tillater Time Machine at brukeren tar sikkerhetskopi gjennom Apples AirPort-nettverking, men ikke sikkerhetskopiering til normale NAS-enheter eller -servere. Apples Time Capsule opptrer som en nettverkslagringsenhet til Time Machine-sikkerhetskopier og tillater både kablet og trådløs sikkerhetskopiering til sin interne harddisk på 500 GB eller 1 TB.
Time Machine kan også sikkerhetskopiere til en USB-harddisk som har blitt koblet til en AirPort Extreme-basestasjon etter Time Machine and AirPort Updates v1.0 ble sluppet 19. mars, 2008 for å tillate nettverkssikkerhetskopier.
Brukergrensesnitt
Time Machines brukergrensesnitt når en fil mottas bruker Apples Core Animation API. Når programmet startes, får Time Machine det aktive Finder-vinduet eller programvinduet til å «flyte» fra brukerskrivebordet til et bakgrunnsbilde av verdensrommet. Bak det aktive vinduet er tidligere sikkerhetskopier stablet opp med en kopi av hvordan vinduet så ut på det tidligere tidspunktet. Når det blas mellom de forskjellige sikkerhetskopiene utvides de bakerste vinduene for å gi følelsen av å fly i en «tidstunnel». Mens brukeren blar i de tidligere versjonene kan data hentes ut fra det aktuelle tidspunktet, selv om filen(e) ikke lenger eksisterer.
Hvordan det virker
Apple systemhendelser registrerer når hver fil er modifisert på harddisken. Dette betyr at i stedet for å måtte samle inn hver eneste fils endret-dato når aktivert, har Time Machine allerede en liste over hvilke filer som skal kopieres (resten hardlenkes). Dette er forskjellig fra rsync og FlyBack som begge må undersøke endret-dato først. Å gjøre dette kan forårsake noen ytelsesproblemer nå aktivert.
Time Machine-støttende programmer
Noen, men ikke alle, programmer virker med Time Machine. De som gjør det inkluderer Finder, Mail, Adressebok, iPhoto '08 og GarageBand '08.
Krav
Time Machine trenger en ikke-oppstartende harddisk eller partisjon koblet til datamaskinen eller gjennom nettverket, enten via en annen maskin eller via en nettverksruter, som en Apple AirPort Extreme, koblet til via USB og deretter konfigurert til å være delt med datamaskinen som kjører Time Machine (passordsbeskyttelse kan brukes). Programmet kan sikkerhetskopiere til interne harddisker eller partisjoner, men det er anbefalt at du tar sikkerhetskopi til en ekstern harddisk koblet til via USB eller FireWire. Volumet må også være formatert med HFS+-filsystemet, med «journaling» aktivert. Hvis harddisken bruker et annet filsystem, må den formateres på nytt. Dette vil fjerne alle tidligere data fra disken.
Sarma
Sarma var opprinnelig betegnelsen for den gamle Kadampa-tradisjonen grunnlagt av munken Atisha Dipamkara. Senere ble Sarma en samlebetegnelse for de tre nye tradisjonene Kagyu, Sakya og Gelug i tibetansk buddhisme. Disse utviklet seg mellom det 10. og 14. århundre, i motsetning til den gamle Nyingma-tradisjonen fra 8./9. århundre. Forskjellen mellom den nye og den gamle tradisjonen i tibetansk buddhisme er vektleggingen av spesielle trantriske skrifter, og hvorvidt man kan påvise grunntekster (såkalte rot-tantraer) på sanskrit. I den gamle tradisjonen kan det ikke påvises sanskrit-originaler for alle de tantriske skriftene, og disse er ikke blitt overtatt av de nye tradisjonene.
tantrasystematik i Sarma-tradisjonene
Det tantriske system i Sarma-tradisjonen er:
tantrasystematik i Nyingma-tradisjonen
Det tantriske system i Nyingma-tradisjonen er:
California Institute of Technology
California Institute of Technology (Caltech) er et privat forskningsuniversitet i Pasadena i delstaten California i USA. Det rangeres jevnlig som et av verdens ti fremste teknologiske universiteter, og har en rekke nobelprisvinnere blant sine tidligere studenter og lærekrefter.
Caltech inntok i 2008 femteplass globalt på Times Higher Educations liste over verdens beste universiteter.
Caltech ble grunnlagt i 1891 av den lokale forretningsmannen Amos G. Throop. Astronomen George Ellery Hale spilte en viktig rolle i oppbyggingen og var fra 1907 leder for Mt.Wilson-observatoriet. Caltech fikk sitt nåværende navn i 1921.
Det er 2 086 studenter ved Caltech (2006), og skolepengene er 32 835 dollar. Undervisningen gis opp til doktorgradsnivå (ph.d.).
Bradwell kjernekraftverk
Bradwell kjernekraftverk er et nedlagt kjernekraftverk i England som produserte elektrisk kraft. Det ligger på Dengiehalvøya, nær Bradwell-on-Sea ved utløpet til elven Blackwater i Essex. Byggingen av kraftverket startet i 1957 og anleggets i alt to reaktorer ble tatt i bruk i 1962. Reaktorene var i kommersiell drift frem til 2002. Til sammen hadde de to reaktorene en installert maksimal elektrisk effekt på rundt 292 MW.
Anlegget ligger på et tidligere flybaseområde fra andre verdenskrig. Området ble valgt med omhu, ettersom kraftverket kunne bruke vann fra Nordsjøen som kjølemiddel. I tillegg hadde landområdet rundt anlegget liten nytteverdi med tanke på jordbruk, og det lå langt fra nærmeste bosetning. Det planlegges å bygge nye kjernekraftanlegg i området rundt Bradwell.
Henrik Jørgensen (fotballspiller født 1965)
Henrik Jørgensen (født 18. februar 1965) er en dansk tidligere fotballspiller. I spilte én sesong i Tippeligaen for, og var da lagets toppscorer i seriespillet med fem mål.
Jørgensen startet sin karriere som toppfotballspiller med hjembyens klubb. Han spilte tre sesonger for Lyngby før han gikk til Kjøbenhavns Boldklub. Med 14 fulltreffere i 1989 ble han tilskrevet en vesentlig del av æren for at laget rykket opp. I 1990 gikk det tråere mot bedre motstand i dansk toppdivisjon. Laget la om til en mer defensivt orientert stil som førte til at Jørgensen ofte befant seg alene i angrep som enslig spiss. Da 1990-sesongen endte med nedrykk, måtte klubben selge spillere. Jørgensen valgte da å slå til på et tilbud fra Fyllingen.
VM i surfing 2021
VM i surfing 2021 ble arrangert i Surf City i El Salvador fra 29. mai til 6. juni 2021. Mesterskapet skulle egentlig arrangeres i 2020, men ble utsatt et år på grunn av koronaviruspandemien. Mesterskapet var siste kvalifisering til Sommer-OL 2020.
Misti
Misti er en 5,822 meter høy stratovulkan som ligger utenfor Arequipa i Peru. Misti hadde sitt seneste utbrudd i 1784.
Ringpingvin
Ringpingvin (Pygoscelis antarcticus) er en mellomstor sjøfugl som hører til pingvinfamilien. Arten, som er relativt liten til pingvin å være, er nært beslektet med adeliepingvin (Pygoscelis adeliae) og bøylepingvin (Pygoscelis papua). Alle tilhører samme slekt.
Beskrivelse
Ringpingvinen er som pingviner flest, sort (nærmest blåsort) på oversiden og hvit på undersiden. Hodet er todelt svart (på toppen) og hvitt. Øynene er rødlige og sitter på den hvite delen av hodet. Arten er navngitt etter den karakteristiske smale, svarte streken som løper fra kanten av de svarte fjærene på hodet og nedover det hvite kinnet og videre under den hvite haken. Streken gir inntrykk av å være en del av en ring.
Som hos andre pingviner er vingene omdannet til luffelignende svømmeredskaper, som brukes til å skape framdrift når fuglen dykker. Lemmene sitter langt bak på kroppen og er blekoransje. De svømmehud kledde føttene skaper framdrift når fuglen padler i overflaten og brukes som ror når den dykker. Hannen og hunen er svært like (monomorfiske) og vanskelige å skille mellom.
Ringpingvinen blir omkring 68–72 cm høy og veier i snitt 3,8 kg (3–6 kg). Vekten varierer med årstidene. I hekketiden er den som regel på sitt laveste.
Utbredelse og habitat
Ringpingvinen har en sirkumpolar utbredelse på den sørlige halvkule. Den finnes blant annet på Bouvetøya, Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene, Antarktika, Sør-Orknøyene, Sør-Shetlandsøyene, Ballenyøyene og Peter 1.s øy. Den store utbredelsen gjør at arten ikke regnes som truet.
Ringpingvinene trives i kjølige farvann med lett pakkis.
Atferd
Ringpingviner kommuniserer gjennom et komplekst, rituallignende kroppsspråk og en mengde ulike lyder. Kroppsspråket omfatter gestikulerende hode- og vingebevegelser, bukking, pynting og pussing med mer. Stirring, peking og fysiske angrep kan oppstå dersom det blir territoriale uoverensstemmelser mellom to fugler. Under paringsleken kommuniserer hannen gjennom å løfte opp hodet og pumpe opp brystkassen og støte ut grelle skrik, som snart engasjerer de andre fuglene i en «konsert». Forskerne tror at denne atferden kan være med på å synkronisere hekkingen.
Arten jakter hovedsakelig på antarktisk krill, men den spiser også fisk og blekksprut. Den jakter på byttet under dykking. Dykkene foregår ned mot 70 meter, selv om dykk til mindre enn 45 meter er det mest vanlige.
Ringpingvinen hekker i store kolonier på irregulær isfri fjellgrunn (klipper og bratte, steinete skråninger er vanlig) langs kysten. Eggleggingen start tidligst i november. I noen tilfeller kan koloniene telle over 100 000 par. Hunnen legger to egg, som begge foreldrene ruger. Eggene klekkes etter 37 dager, og ungene blir værende i reiret i 20-30 dager. Foreldrene bytter på om å passe på ungene og å jakte på mat. Ulikt andre pingviner gir ikke ringpingvinene preferanse til den ene kyllingen når tilgangen på mat er liten, men fortsetter å mate begge. Når kyllingene er 50-60 dager gamle, myter de og er klare for å legge ut på sjøen.
Afroeudesis
Afroeudesis er en slekt av biller som tilhører gruppen perlebiller (Scydmaeninae) som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd.
Utseende
Små (1-2 millimeter), mørke, blanke biller, fint hårete. Antennene er lengre enn hode + thorax, slanke, de tre ytterste leddene er tykkere og danner en smal klubbe. Hodet er stort, rundet, med ganske små fasettøyne. Det er ikke påfallende innsnevret bak. Pronotum er hvelvet, rundt, uten påfallende groper, hos mange arter med påfallende kraftig, oppstående behåring. Dekkvingene er ovale, hver dekkvinge har en dyp lengdegrop ved roten, blanke. De dekker hele bakkroppen. Lårene, særlig framlårene, er tykke og kølleformede, beina ellers slanke.
Levevis
Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika og Asia.
Galefele Moroko
Galefele Moroko (født 16. april 1997) er en botswansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
I 2021 representerte hun landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 400 meter der hun ble utslått i førsøksheatet.
Zijin
Zijin (kinesisk: 紫金县; pinyin:  Zǐjīn Xiàn) er et fylke i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Heyuan.
Fylket hadde en befolkning på 737,305 i 1999.
Universitetsbiblioteket i Bergen
Universitetsbiblioteket i Bergen ble offisielt opprettet i 1948, men er en videreføring av Bergens Museums bibliotek, som ble grunnlagt samtidig med selve museet av stiftsamtmann Wilhelm Frimann Koren Christie i 1825. Universitetsbiblioteket er et offentlig vitenskapelig bibliotek. Biblioteket er en del av det totale faglige og pedagogiske tilbudet ved Universitetet i Bergen.
Bibliotekets samlinger består i 2008 av ca. 1,78 millioner bind bøker og tidsskrifter, ca. 240,000 bilder, vel 3,600 manuskripter og diplomer, ca. 42,800 kartblad og atlas, 110,600 mikroformer, 6,850 elektroniske dokumenter, og ca. 6,400 musikkinnspillinger. UB har 16,620 løpende tidsskriftabonnementer, herav 13,070 i elektronisk form.
Vera Misevitsj
Misevitsj ble olympisk mester i hestesport under sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det sovjetiske laget som vant lagkonkurransen i dressur foran Bulgaria og Romania. Laget besto av Jurij Kovsjov på hesten «Igrok», Viktor Ugrijumov på «Sjkval» og Misevitsj på «Plot». Misevitsj og «Plot» kom på fjerdeplass i den individuelle konkurransen i dressur.
Spøkelsesborgen
Spøkelsesborgen er en roman av Margit Sandemo fra 1968. Originalens tittel var Häxmästarens borg. Romanen ble publisert i flere ukeblad, og bokformer, før den kom som bok nr 19 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger» i 1983. Sharon O'Brien flykter fra London til Ghost Island, da hun blir uskyldig dømt for et mord. Her får hun seg jobb som kontorist på gruvekontoret på øya, og blir fort kjent med Gruvedirekdøren Gordon, og hans nærmeste mann Peter. Øya er imidlertid hjemsøkt av et gammelt sagn om en fransk heksemester, som skal ha tilholdssted på den gamle borgen på øya. Ryktene florere da flere har sett dette underlige gjenferdet, og samtidig blitt fysisk syk av å ha vært i nærheten av borgen. Øya hjemsøkes av flere mareritt og: Gordon skjønner ikke hvor malmen tar veien hen. Det er alltid mindre som blir skipet av gårde, enn det som faktisk er veiet opp inne i gruven. I tillegg følger ryktene om mordet etter Sharon til øya, og hun blir offer for forfølgelse også her. Kjærligheten blomstrer til slutt mellom Sharon og Gordon, og sammen løser de øyas mysterium, som viser seg å henge sammen: Heksemesteren – OG den forsvunne malmen. Historien ender lykkelig med at Sharon blir frikjent for alle mordanklager.
Otto Braun (forfatter)
Otto Braun (født 28. september 1900 i Ismaning i Tyskland, død 15. august 1974 i Varna i Bulgaria) var en tysk forfatter, funksjonær i Det tyske kommunistiske parti og førstesekretær i DDRs forfatterforbund.
Bakgrunn
Otto Braun vokste på barnehjem, til tross for at moren fortsatt levdede var i livet.
Braun var fra 1913 til 1919 på lærerutdannelsesanstalten i Pasing, og ble innkalt til den kongelige bayerska armé i juni 1918. Han han rakk ikke å delta i strid i første verdenskrig idet våpenstilstanden inntrådte bare et par måneder senere. Etter krigsslutt vendta han ikke tilbake til sin lærerutdannelse.
Politisk virke
I 1921 trådte han inn i Det tyske kommunistparti (KPD), og virket til 1926 i dets sikkerhets- og etterretningstjeneste. Fra 1921 var han også redaktør i KPD-pressen. Han var med på opprettelsen av den bayerske sovjetrepublikk og i 1921 også innblandet i midtøsttyske oppstander. Fra 1925 var han også tilknyttet utenlandsavdelingen av den sovjetiske hemmelige tjeneste GPU.
Mellom 1926 og 1928 satt han fengslet i Berlin-Moabit. Hans livsledsagerske Olga Benario ledet så en gruppe som befridde ham, og han flyktet straks til Moskva der han i 1928-29 var medlem av Den proletariske vernedivisjon. Han studerte samtidig ved militærakademiet i Frunze til 1932.
I Kina: Fra 1932 til 1939 var han på den militære etterretningstjenesten GRUs oppdrag militærrådgiver for Den kommunistiske internasjonale og offiser i den kinesiske kommunistiske bondehæren. Han tok som pseudonym det kinesiske navnet Li De (李德; pinyin: Lǐ Dé). Han deltok på «den lange marsjen» 1934-1935, og var de første månedene (oktober-januar) de facto marsjens militære øverstkommanderende. Men i januar 1935, under Zunyikonferansen i provinsen Guizhou, ble han skjøvet til side.
I Sovjetunionen: Fra 1939 til 1941 var han redaktør og oversetter ved Forlaget for fremmedspråklig litteratur i Moskva. Til 1946 var han politisk instruktør ved en rekke krigsfangeleirer og medlem av «Nasjonalkomiteen for det frie Tyskland». Deretter arbeidet han som oversetter og etter 1951 som forfatter i Moskva og Krasnogorsk.
I Øst-Tyskland: I 1954 vendte han tilbake til DDR og ble medlem av SED. Han var vitenskapelig medarbeider ved SEDs sentralkomités institutt for marxisme-leninisme, og ansvarlig utgiver for den tyske utgaven av Lenins samlede verker. Fra 1961 til 1963 var han førstesekretær for det østtyske forfatterforbundet.
Sierra Leone under VM i friidrett innendørs 2010
Sierra Leone deltok under VM i friidrett innendørs 2010 fra 12. til 14. mars 2010 i Doha i Qatar.
Hellen Syombua
Hellen Syombua Kalii (født 8. august 1997) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
I 2021 representerte hun landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 400 meter der hun ble utslått i førsøksheatet.
Israel–Libanon-trefningen 2010
Israel–Libanon-trefningen 2010 fant sted den 3. august, da israelske soldater fjernet et tre mellom de israelske kibbutzen Misgav Am og den libanesiske landsbyen Adaisseh. De israelske soldatene ble beskutt av libanesiske skarpskyttere, og en israelsk soldat ble drept og en annen ble hardt skadet. Israelske styrker svarte med artilleriild, hvor to libanesiske soldater og en journalist ble drept, while five soldiers were wounded.
UNIFIL bekreftet at de israelske soldatene befant seg på den israelske siden av grensen da de ble angrepet, og at de libanesiske styrkene hadde «ingen grunn» til å angripe. Den libanesiske hæren fortsatte å hevde at israelske soldater krysset grensen. Dette var den mest alvorlige trefningen siden Libanon-krigen (2006), og første gang på flere år at en trefning mellom Israel og Libanon fant sted uten av Hizbollah var direkte involvert.
Bakgrunn
I ukene fram mot hendelsen var det gjensidig fiendtlig retorikk fra begge sider i lys av rapporter som antydet at Tribunalen for Libanon ville tiltale Hizbollah-medlemmer. Etter at kong Abdullah av Saudi-Arabia og Syrias president Bashar al-Assad besøkte Libanon noen dager i forveien, ble det påstått i libanesiske og utenlandske media at sannsynligheten for en konfrontasjon var blitt redusert. To dager før hendelsen uttalte imidlertid Assad at «muligheten for krig hadde økt».
Konfrontasjonen
Det var motstridende rapporter om hvordan kampene begynte. Mens den libanesiske hæren hevdet at israelske soldater forsøkte å fjerne trær inne på libanesisk territorium, mellom de to landsbyene Adaisseh og Kfar Kila, hevdet den israelske hæren at to offiserer var blitt angrepet i et godt planlagt bakholdsangrep av libanesiske skarpskyttere hvor en ble skutt i hodet og en i brystet under en rutinemessig operasjon langs grensen. Andre rapporter hevdet at de israelske soldatene forsøkte å installere kameraer. UNIFIL bekreftet Israels versjon om at de israelske soldatene aldri var inne på libanesisk territorium. Den libanesiske ajorgeneralen Abdul Rahman Chehaitly bekreftet at det libanesiske angrepet var planlagt og autorisert av etablerte libanesiske kommandanter.
Israels versjon
Ifølge en talsmann fra Israels forsvar hadde «den libanesiske hæren (LAF) skutt mot israelske stillinger langs den libanesiske grensen i Nord-Israel. De israelske soldatene var på israelsk territorium og drev med rutinemessig vedlikehold samordnet med UNIFIL». Først da, ifølge talsmannen, skjøt Israel tilbake. Det israelske forsvaret har offentliggjort flyfotografier som viser at soldatene hele tiden befant seg på israelsk jord, og ikke krysset grensen. FNs representanter bekreftet fotoene.
Den israelske posisjonen som ble beskutt skal ha vært en observasjonspost, og offiseren som ble skutt i hodet ble drept på stedet. Den andre offiseren ble hardt skadet i brystkassen. De libanesiske skarpskytterne skal ha befunnet seg 700 meter unna. En militær talskvinne sa at det var to eller tre skudd som ble avfyrt fra Libanon og at overraskelsesangrepet tydet på å være et overlagt bakholdsangrep. Det israelske forsvaret skal deretter ha besvart ilden med lettere våpen. Det israelske forsvaret brukte artilleri i gjengjeldelsesangrepet, og et par Apache-helikoptre fra det israelske flyvåpenet ble sendt ut for å angripe libanesiske utposter. Den israelske hæren hevdet at den libanesiske utposten hadde en «dominerende stilling» som kunne være en trussel mot israelske soldater som fortsatt befant seg i nærheten. En libanesisk kommandosentral i Al Taybeh ble også angrepet. To libanesiske soldater ble drept mens de befant seg i et pansret personellkjøretøy etter at den ble truffet av israelsk artilleriild. Et antall andre militære kjøretøyer som stod parkert i nærheten ble også ødelagt. Øyenvitner hevdet også at Israel bombet landsbyen Adaisseh. Like etter det angrepet ble israelerne bedt om å stanse kampene så libaneserne fikk tid til å evakuere skadde personer. Israel gikk med på dette, og innstilte angrepet i 30 minutter inntil en rakettdrevet granat ble avfyrt mot en israelsk stridsvogn. Angrepet slo feil, og det libanesiske RPG-teamet som avfyrte granaten ble beskutt av israelerne, og led muligens tap. Israelske analytikere vurderte hvorvidt det var mulig at en libanesisk kommandant med sterke bånd til Hizbollah hadde gitt ordnen om å angripe.
Libanons versjon
Ifølge Libanon krysset de israelske soldatene grensen mellom de to landene for å felle et tre som sperret utsikten. En militær talsmann hevdet at varselsskudd ble avfyrt og israelerne ble bedt om å avslutte arbeidet, og at israelske tropper dermed angrep posisjonen deres og tvang dem til å gjengjelde. Ifølge Libanon var det på dette tidspunktet den israelske kommandanten ble drept. Det ble også hevdet at libanesiske soldater skjøt rakettdrevne granater mot en israelsk stridsvogn etter at Israels forsvars bombing hadde tatt livet av to libanesiske soldater. En libanesisk sikkerhetstalsmann uttalte at «israelerne skjøt fire raketter mot libanesiske posisjoner i Adaisseh, og den libanesiske hæren svarte med å skyte tilbake». Imidlertid innrømte den samme talsmannen senere at libaneserne hadde skutt først, og uttalte at «den libanesiske hæren åpnet ild først mot israelske soldater som krysset grensen inn på libanesisk territorium... dette er» "Den libanesiske hæren åpnet ild først mot israelske soldater som krysset inn på libanesisk territorium... Dette utgjorde forsvar av vår suverenitet og var absolutt rett."
Påstander om et planlagt angrep
En offisiell rapport i Jerusalem anklaget den libanesiske hæren for å «dra fordel av at Israels forsvar var forsinket i flere timer på grunn av vedlikeholdsarbeid» nær grensen, og for å «planlegge og forberede et bakholdsangrep» mot israelske soldater. Ifølge denne rapporten kontaktet den israelske hæren UNIFIL klokken 6:00 på morgenen den 3. august og informerte om at vedlikeholdsarbeid ville finne sted 3 timer senere. UNIFIL svarte at de trengte ekstra tid for å forberede for den israelske tilstedeværelsen og krevde at Israels forsvar utsatte operasjonen til 11.00. Den israelske hæren godtok dette, og utsatte i flere timer. UNIFIL-kommandanter informerte deretter den libanesiske hæren om de israelske planene. På dette stadiet påstås det at det libanesiske forsvaret tok seg god til i å forberede et bakholdsangrep, og til og med inviterte media for å observere den israelske reaksjonen.
Israelske offiserer anklaget Libanon for å tilkalle journalister like før angrepet, og hevder at dette er bevis på at det var overlagt. Israelske politikere har også stilt spørsmålstegn ved hvordan så mange journalister og TV-folk kunne være tilstede dersom det hele var en tilfeldighet.
UNIFIL
Offisielle talsmenn fra UNIFIL har sagt at Israels forsvar informerte organisasjonen om planene om å gjennomføre rutinemessig vedlikehold i området hvor den libanesiske hæren åpnet ild mot israelske soldater. UNIFIL uttalte også at de israelske soldatene var på israelsk territorium hele tiden.
UNIFIL-personell besøkte senere området hvor trefningen fant sted. Ifølge israelske soldater, bekreftet UNIFIL at den libanesiske hæren ikke hadde noen grunn til å angripe. Milos Struger, en ungarsk diplomat og rådgiver for UNIFIL-kommandanten Alberto Asarta, sa at han "ikke trodde israelske soldater krysset grensen under vedlikearbeidet"