cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mytiske konger av britene
Samothes
Aylett Sammes daterte i henhold til Lemon i hans Britannia Antiqua Illustrata (1676) ankomsten til Samothes i Britannia til 2068 f.Kr. Viterbo, John Bale og William Harrison er alle samstemte i at det «Samotheanske dynasti styrte i 335 år». I hans Illustrium majoris Britanniae scriptorum (1548) skrev Bale at styret til dette dynastiet (inkludert alle kongene før Albion) endte i år 1736 f.Kr. ved å legge sammen 335 år = 2071 f.Kr. for Samothes' ankomst i Britannia og begynnelsen på hans slekt. Bales' anslag (2071 f.Kr.) er svært nært Sammes' (2068 f.Kr.) og Anthony Munday i hans A briefe chronicle (ss. 467–469, 1611) som beregnet et tilsvarende årstall (2075 f.Kr.).
Viterbo hevdet først at Samothes var en sønn av Jafet, en sønn av Noah. Senere kronikører (som blant annet Raphael Holinshed) identifiserte Samothes som Mesjek, en sønn av Jafet i henhold til Første Mosebok 10:2. Viterbo, John Bale og Raphael Holinshed skrev alle at Samothes ga sitt navn først til Britannia som Samothea og dets innbyggere var derfor samotheanerne. En del legender fra renessansen har senere forsøkt å knytte samotheanernes opprinnelse til den greske byen Samothraki, basert på enkel navnlikhet.
Albion
Albion er ikke nevnt i Viterbos Antiquitatum, men i andre kilder er det hevdet at han var en etterkommer av Neptun. Han er beskrevet som en kjempe som invaderte Britannia og beseiret den samotheanske kongen Bardus, men ble selv drept av Herkules. John Bale daterte Albions seier over Bardus til år 1736 f.Kr. Legenden om kjempen Albion opptrer i langt tidligere litteratur som hos Geoffrey av Monmouth (1136), og er den eldste nedtegnede kjente navnet på De britiske øyer.
Des grantz geanz
Des grantz geanz («Fra de store kjemper»), et anglo-normannisk dikt fra 1300-tallet, inneholder en variasjonsfortelling om det eldste nedtegnede navnet Albion for Britannia og har også en noe forskjellig legendarisk kongeliste. Diktet hevder at en koloni av landflyktige grekere ledet av en dronning kalt Albina fant først Britannia, men før deres bosetning «bodde ingen der». Albina ga til sist sitt navn først til Britannia, men som senere ble omdøpt til Britannia etter Brutus. Diktet forsøker også ved evhemerisme å rasjonalisere legendene om kjempene, Albina er således beskrevet som å være «meget høy», men er presentert som en menneskelig dronning, en etterkommer av en gresk konge, og ikke et mytologisk vesen.
Albina-myten er også funnet i en del senere manuskripter av Waces Roman de Brut (1155) i form av en prolog.
Scota
Scotia i skotsk mytologi og pseudohistorie er navnet som gitt til en mytologisk datter av en egyptisk farao som gælere og skotter mener de nedstammer fra. Scota opptrådte først i litteraturen fra 1000- eller 1100-tallet og de fleste moderne forskere tolker legendene som er knyttet til henne som oppstått for å konkurrere med Geoffrey av Monmouths påstander at etterkommerne av Brutus (via Albanactus) grunnla Skottland. Imidlertid har også en del tidlige irske kilder også referert til legendene om Scota, og ikke alle forskere betrakter legendene som fabrikasjoner eller som politiske konstruksjoner. I skotske opphavsmyter har Albanactus liten plass og skotske kronikører som John av Fordun og Walter Bower hevder at Scota var den eponyme grunnleggeren av Skottland og skottene lenge før Albanactus, en gang på den tiden til Bibelens Moses.
Kongeliste avledet fra Geoffrey av Monmouth
Geoffrey av Monmouth synkroniserte (for gi påstått historisk berettigelse) en del av hans konger med figurer og hendelser fra Bibelen, greske, romerske og irske legender og nedtegnet historie. Disse er nevnt i spalten «Synkronisering» i tabellen nedenfor. Geoffrey daterte Brutus' ankomst til Britannia (og påfølgende grunnleggelse av det trojansk-britisk monarki) til 1115 f.Kr.
Etter at Cadwaladr var død ble kongene til britonere redusert til et slikt lite område at de opphørte å være konger av hele det brytonisktalende området. To av hans slektninger, Yvor og Yni, førte de landflyktige tilbake fra Bretagne, men var ikke i stand til å gjenetablere et forent kongedømme. Angelsakserne styrte den sørøstlige delen av Britannia, det som ble hetende England, etter en tid hvor kongene ble kalt for bretwaldaer, og senere for konger av England. Arvingene til den britonsk trone fortsatte via de walisiske kongene av Gwynedd fram til denne slekten ble tvunget til å underkaste seg England på 1200-tallet. Fyrstene av Gwynedd styrte sitt walisiske område fram til styrtet til Dafydd ap Gruffydd, som styrte fra 1282 til 1283. Hans død markerte slutten på huset til Brutus. Owen Tudor, bestefar til Henrik VII av England, var en etterkommer på morsiden av kongene i Gwynedd; Henriks ekteskap med Elizabeth av York markerte således en sammenslåing av to kongeslekter (foruten også de rivaliserende slektene York og Lancaster).
Iolo Morganwgs walisiske konger
Iolo Morganwg (Edward Williams) utga i tidsrommet 1801 og 1807 en serie med walisiske triader som han hevdet å ha oppdaget i et manuskript. Han fikk hjelp av oldtidsforskeren William Owen Pughe. Disse tekstene ble senere avslørt for å ha vært en blanding av forfalskninger gjort av Morganwg og hans endringer på autentiske triader. Nøyaktig hvor mye «autentisk» innhold det er i Morganwgs utgitte tekster har forblitt et stridsemne hos dagens forskere. Morganwgs triader beskrev den tidligste okkupasjonen av Britannia (Prydain) og inneholdt en pseudohistorisk rekke av konger som begynte med Hu Gadarn, «plogkongen».
Makrellterne
Biologi
Makrellterne lever av små fisk, som den enten finner ved kysten, eller i ferskvann. Enkelte krepsdyr og insekter blir også spist av makrellterne.
Mytiske konger av britene
Iolo Morganwgs walisiske konger
Flere kristne forfattere fra 1800-tallet, eksempelvis Henry Hoyle Howorth tolket denne myten som bevis for den bibelske syndflod med Noah, dog i Morganwgs kronologi er Dwyfan og Dwyfach datert til 1700- og 1600-tallet f.Kr., noe som ikke passer inn i den bibelske beretningen av Noahs syndflod.
Makrellterne
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norske navn på verdens fugler og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Eventuelle navn i parentes er ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser.
Kongregasjonen for ritene
Kongregasjonen for ritene var en kongregasjon i den romerske kurie, opprettet den 22. januar 1588 av pave Sixtus V og oppløst av pave Paul VI den 8. mai 1969.
Stanovojfjellene
Fjellkjeden har mange isbreer, som hovedsakelig drenerer mot elva Lena.
Gadchiroli (distrikt)
Gadchiroli (marathi: गडचिरोली जिल्हा ) er et distrikt i den indiske delstaten Maharashtra. Distriktets hovedstad er Gadchiroli.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,071,795 innbyggere i distriktet, mot 970,294 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 11,00 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 10,74 % i 2011 mot 15,95 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 956 i 2011 mot 966 i 2001.
Kongregasjonen for ritene
Kongregasjonen hadde ansvar for tilsynet med messeliturgi og sakramentsforvaltning, samt med helligkåringeprosesser. Med Paul VIs kuriereform ble disse oppgavene fortelt mellom Kongregasjonen for helligkåringer og Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen.
Rituskongregasjonens sekretær, den nest høyeste embedsmannen der, var i en periode pavens personlige sakristan.
Stanovojfjellene
Selv om fjellene er stort sett helt ubebodd, så er de historisk betydningsfulle ved at de definerte den tidligere grensen mellom Russland og Kina, i henhold til Nertsjinsk-traktaten av 1689.
Julian Creus
Julian Creus (født 30. juni 1917 i Lancashire, død 9. september 1992) var en britisk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1952 i Melbourne. Creus vant en olympisk sølvmedalje i vektløfting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i den letteste vektklassen, bantamvekt opp til 56,0 kg bak Joseph DiPietro fra USA. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn under de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Creus løftet sammenlagt 297,5 kilo, 10,0 kilo mindre enn gullvinneren og 2,5 mer enn Richard Tom fra USA som kom på tredjeplass.
Vestbygd kirke (Lødingen)
Vestbygd kirke ligger på Vågehamn i Lødingen kommune i Nordland. Kirka er ei langkirke i tre med 230 plasser. Den ble bygd i 1885 og restaurert i 1963. Arkitekt for kirka var Johannes Henrik Nissen.
Ørelva
Ørelva er ei elv i Halden kommune i Viken. Den er ei sideelv til Enningdalselva og har utspring fra Ørsjøen. Herfra renner den i sørvestlig retning gjennom et skogkledd landskap med enkelte gårdsbruk. Elva et nedbørfelt på 58,96 km², og middelvannføringen ved munningen er 0,73 m³/s.
Sulfaminsyre
Sulfaminsyre (H3NSO3) er også kjent som amidosulfonsyre. Det er et fargeløst, krystallinsk fast stoff med smeltepunkt på 205 °C. Sulfaminsyre er ikke hygroskopisk selv om det løser seg lett i vann.
Sulfaminsyre er en moderat sterk syre, Ka = 1.01 x 10−1. I vannløsning hydrolyserer sulfaminsyre langsomt til ammoniumbisulfat.
Applikasjoner
Sulfaminsyre er en aktivkomponent i mange sure rengjøringsmidler. Den løser blant annet rust og kalsiumavsetninger.
Sulfaminsyre anvendes som råvare for kunstige søtningstoffer. Reagert med sykloheksylamin og deretter tilsetting av natriumhydroksid gir C6H11NHSO3Na, natriumcyklamat.
Derivater av sulfaminsyre anvendes i mange medisiner, slik som antibiotika, HIV-inhibitorer, kreft- og epilepsimedisiner
Dagsrevyen 21
Dagsrevyen 21 er et norsk nyhetsprogram som har gått på NRK1 siden 19. august 2002. Programmet hadde eksistert som en mindre nyhetssending i flere år i forkant av programmet Redaksjon 21. Programmet ble til et fullverdig programkonsept som følge av nedleggelsen av samme program.
Programmet går mandag til torsdag og inneholder også Norge i dag, sport og værmelding i tillegg til ordinære nyheter. Sendingen går, som navnet sier, klokken 21.00, og har en halvtimes varighet.
Sendingen produseres av distrikts- og nyhetsdivisjonen i NRK (NYDI).
Vassfjellet Opp
Løypa starter på Kvål og har målgang på toppen av Vassfjellet. Løypa er 8,5 km lang og med 690 meters stigning. Løpet går på grusvei og i myrlendt skogsterreng.
Ola Berger og Marthe Kristoffersen vant tidenes første utgave av Vassfjellet Opp i 2010. I alt 66 løpere fullførte.
I 2011 satte Lars Skjeset løyperekord med 42.49.
3. utgave av løpet ble avviklet 16. juni 2012.
Chalazion
Chalazion er en cyste i øyelokket forårsaket av en betent eller blokkert fettkjertel. Til forskjell fra en sti gjør disse vanligvis ikke vondt eller medfører akutte problem. Som oftest finner man dem på innsiden av øyelokket, mens en sti normalt befinner seg på kanten.
Liste over ambassader i Oslo
Liste over ambassader i Oslo omfatter alle fremmede staters ambassader i Oslo.
De fleste ambassadene i Oslo ligger like vest for sentrum, spesielt i bydelen Frogner. Dette regnes som et pent og representativt nabolag med en sentral beliggenhet, i nærheten av Slottet og Utenriksdepartementet. Unntakene er Kinas og Pakistans ambassader, som ligger i bydel Vestre Aker, ambassadene til Brasil, Sri Lanka og Sør-Sudan, som ligger på Skøyen i Bydel Ullern, USAs ambassade på Huseby og en håndfull ambassader som ligger i Oslo sentrum (hovedsakelig Vika og Kvadraturen).
Det var først etter unionsoppløsningen i 1905 at det daværende Kristiania fikk faste representasjoner på diplomatisk nivå. I 1910 hadde ni stater fast representasjon i byen: Cuba, Danmark, Frankrike, Mexico, Russland, Storbritannia, Sverige, Tyskland og USA. På denne tiden utvekslet bare stormaktene ambassadører, og utsendingene i Kristiania hadde derfor titler som plenipotentiære ministre (ministre med fullmakt) eller chargé d'affaires. Det var først etter andre verdenskrig at det ble vanlig med forbindelser på ambassadørnivå mellom andre land enn stormaktene, ut fra et likeverdighetsprinsipp i diplomatretten.
Listen har heller ikke med Den europeiske unions delegasjon til Norge eller PLOs representasjonskontor i Oslo, som begge ledes av en ambassadør.
Liste over ambassader
Oslos strøk går i noen grad over i hverandre og har ikke alltid klart definerte grenser, noe som gjør at det kan være vanskelig å strøksfeste enkelte av ambassadebygningene. Eksempler på dette er Briskeby/Uranienborg, Gimle/Frogner, Vika/Ruseløkka og Uranienborg/Homansbyen/Bak Slottet.
Listen omfatter kun kansellier. Residenser og konsulær-seksjoner er i mange tilfeller lagt andre steder i byen enn kanselliene, selv om det store flertallet av disse også ligger i Bydel Frogner.
Dersom ikke annet er oppgitt, er opplysningene hentet fra Oslo Diplomatic List (se eksterne lenker), som vedlikeholdes kontinuerlig av Utenriksdepartementet.
Listen er sorterbar.
Yngve Larsson
Gustaf Richard Yngve Larsson (født 13. desember 1881 i Sundsvall, død 16. desember 1977 i Stockholm) var en svensk filosofie doktor, politiker, borgerråd og riksdagsmedlem for Folkpartiet.
Larsson var borgerråd for gate- og byplanlegging i Stockholm fra 1924 til 1946, og den politiske lederen bak flere av byens største infrastruktur-prosjekter i denne perioden, inkludert Slussen, Stockholms tunnelbane og Norrmalmsreguleringen, samt Västerbron og Tranebergsbron. Etter å ha trukket seg som borgerråd, ble han valgt til riksdagsrepresentant og senere som president i Stockholms stadskollegium. Han ble pensjonert fra Stockholms stadshus i 1954, men beholdt sentrale posisjoner i Stockholm frem til 1970, da han fylte 89 år.
Han ble kjent som «århundrets fremste, svenske byplanlegger», og århundrets «gigant i Stockholmspolitikken». Larssons store, urbanhistoriske verk og selvbiografi, Mitt liv i Stadshuset, kom til å bli kalt et «monument over en epoke i Stockholms historie».
I krigsårene var Larsson aktiv som politisk opinionsledere og anviste en klar anti-nazi og nordisk kurs. Han var en av lederne i Samfundet Nordens Frihet fra begynnelsen i 1939, da det arbeidet for å effektivisere militær og humanitær bistand til Finland, og senere da det forsøkte å stimulere det svenske forsvaret og ville motvirke det som mange anså som unødvendige innrømmelser overfor tyske krav.
Som ordfører for den Svensk-norska föreningen 1942-1948, arbeidet han i samme ånd, og syntes særlig å hjelpe flyktninger fra det okkuperte Norge.
Utmerkelser
Kong Haakon utnevnte i 1946 Larsson til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden «for særlig fremragende fortjenester av Norges sak under krigen.» I 1966 fikk han Samfundet S:t Eriks plakett for prisverdig innsats for Stockholm.
Indore
Indore (hindi: ) er en by i India. Byen ligger i delstaten Madhya Pradesh. Indore er den største byen i delstaten og hadde 1 837 041 innbyggere i 2005. Indore har en del bomullsindustri, sementindustri og papirindustri. Byen har mange vakre palasser. Indore ble grunnlagt på 1700-tallet av offiser Malhar Rao Holkar. Byen var hovedstad i fyrstestatenIndore fra 1818—1948. I 1818 kom byen under britisk kontroll.
Femundsmarka nasjonalpark
Femundsmarka nasjonalpark  er en norsk nasjonalpark beliggende i et særpreget fjellområde i Innlandet og Trøndelag; mellom sjøen Femunden og svenskegrensen. Nasjonalparken ble opprettet i 1971, for «å bevare et stort, sammenhengende og i det vesentlige urørt skog- og fjellområde, å bevare landskapsformer med blant annet det særpregede dødislandskapet med blokkmark, morenerygger, sjøer og vannsystemer, og å bevare det naturlige biologiske mangfoldet med et egenartet plante- og dyreliv.» og den dekker et område på 597 km². Tidligere ble Femundsmarka nasjonalpark oppgitt å være 573 km². Dette målet var analogt og noe unøyaktig. Det nye målet har kommet fram med digital måling.
Nasjonalparken ligger i kommunene Engerdal (Innlandet) og Røros (Trøndelag); og den grenser opp til Langtjønna landskapsvernområde og Femundslia landskapsvernområde. Grøvelsjøen naturreservat ligger inne i parken. Parken har felles grense med de to svenske verneområdene Långfjället naturreservat og Rogen naturreservat. Gutulia nasjonalpark ligger ca. 5 km sør for Femundsmarka.
Flora
Et næringsfattig berggrunn og et tørt og kaldt innlandsklima fører til en fattig og glissen vegetasjon i store deler av Femundsmarka. Kortvokste og krokete kraggfuruer preger det åpne landskapet, mens man i nordlige områder av marka finner områder med bjørkeskog. Skoggrensen ligger på 800-900 moh. Det er lite bunnvegetasjonen og store områder består for det meste av lav. I våtmarksområdene finner man både torvmyr, rismyr og grasmyr. I Femundsmarka nasjonalpark finner man også forekomster av sjelden ulvelav.
Forvaltning og bruk av området
Femundsmarka byr på en rekke merkede turstier, med overnattingsmuligheter i to turisthytter, Muggsjølia og Røvollen, som ligger inne i selve nasjonalparkområdet. I tillegg til disse, ligger det flere hytter rundt nasjonalparken. De mange vannene og vassdragene gjør at området er mye brukt til kanopadling. Det er lange tradisjoner for fiske og jakt. Mye brukte startområder for friluftsaktiviteter i området er Elgå, Grövelsjön, Jonasvollen/Revlingen, Langen, Valdalen, Synnervika, Røros og Tynset.
Edward Livingston
Edward Livingston (født 26. mai 1764 i Clermont i New York, død 23. mai 1836 i Rhinebeck i New York) var en amerikansk advokat og politiker kjent som ordfører av New York City i perioden 1801 til 1803, som senator fra Louisiana i perioden 1829 til 1831 og som landets utenriksminister i perioden 1831 til 1833.
Biografi
Livingston startet sin karriere med å studere ved Princeton University, hvor han ble uteksaminert i 1781. Han fikk sitt advokatløyve i 1785 og startet egen advokatpraksis i New York City hvor han raskt steg i gradene. I perioden 1795 til 1801 var Livingston demokratisk-republikansk medlem av Representantenes hus for staten New York, hvor han utmerket seg som hovedperson bak opposisjonen til Jay Treaty og som motstander av den politikk som ble ført av administrasjonen til president George Washington.
Ordfører i New York
I 1801 ble han utnevnt til United States Attorney for distriktet New York, og mens han enda hadde dette vervet ble han samme år utnevnt til ordfører av New York City. Som ordfører var han sentral i forsøkene på å dempe utbruddet av Gulfeber som herjet i New York i 1803. I dette arbeidet ble han selv rammet av sykdommen, og fikk dermed mye sympati blant innbyggerne. Da han omsider kom over sykdommen var hans finansielle situasjon svekket som følge av vanstyre fra en fortrolig funksjonær, noe som hadde ført til en stor statlig gjeld. Som følge av gjelden overlot han samtlige eiendommer og sa opp begge sine verv i New York før han deretter tidlig i 1804 flyttet til Louisiana.
Louisiana
I Louisiana ervervet han et større advokatselskap i New Orleans og arbeidet seg opp til et punkt hvor han i 1826 hadde tilbakebetalt all gjeld, inkludert renteutgifter, til staten. Under den britisk-amerikanske krig fra 1812 til 1815 var Livingston aktiv med å oppfordre innbyggerne i New Orleans til å gjøre motstand. Han brukte blant annet sin innflytelse til å sikre amnesti for piraten Jean Lafitte og hans menn i bytte mot at de ville kjempe for byen.
Han ledet her også en kommisjon som hadde fått i oppdrag å skrive en lovbok for Louisiana. Mange av de nye lovene ble akseptert i 1825, og spesielt de delene som hadde med kontrakter å gjøre var skrevet av han selv. Lovboken ble kalt Livingston Code og ble internasjonalt kjent. Byen Livingston i Guatemala ble oppkalt etter ham takket være lovene som ble anvendt som grunnlag for grunnloven i den sentralamerikanske føderasjonen få år etter at de ble publisert i USA. Livingston Code var i sin tur basert på Code Napoléon.
I perioden 1814 til 1815 fungerte han som rådgiver til general Andrew Jackson, som også var hans personlige venn. I perioden fra 1823 til 1829 var Livingston igjen medlem av Representantenes hus, men denne gangen representerte han Louisiana. I 1829 ble han også utnevnt til Senatet som representant for delstaten.
Utenriksminister og minister
Da president Andrew Jackson sa opp hele sitt kabinett i mai 1831 på grunn av sin feide med visepresident John C. Calhoun ble Livingston utnevnt til utenriksminister. I denne posisjonen ble han regnet som en av Jacksons mest pålitelige rådgiver. Som utenriksminister var han blant annet i disputt med Storbritannia over slaverispørsmål, og fokuserte på å ratifisere en større handelsavtale med Frankrike uten å lykkes.
Livingston sa opp sitt embete i slutten av mai 1833 og ble umiddelbart utnevnt til USAs minister til Frankrike av president Jackson. Dette vervet varte frem til 1835, hvor han ble kalt hjem til USA. Edward Livingston døde den 23. mai 1836 i Rhinebeck i New York.
Svartpoppel
Svartpoppel (Populus nigra) er en art løvtre av poppelslekten i vierfamilien, som finnes i vestlige Eurasia og Nord-Afrika. Den er et populært parktre, men vokser ikke naturlig i Nord-Europa. Den tåler likevel mye kulde så lenge somrene er varme, og finnes naturlig i Vest-Sibir.
I dag er svartpoppel ganske sjelden, og forveksles dessuten ofte med kanadapoppel (Populus × canadensis), som er en hybrid med en amerikansk art. Arten krever mye lys og varme, men tåler til gjengjeld oversvømming og kalde vintre. Ved gode forhold kan treet vokse mer enn en meter per år.
Eldre svartpopler (inntil 150 år) blir kraftige, mektige og klumpete i stammen, og når opp til 30 meters høyde. Stammens bark er mørk grå til svart, og bladene er trekantede.
Skammens mur
Skammens mur (tysk: Schandmauer) var en dysfemisme som ble brukt av Berlins senat, dvs. den daværende regjeringen i Vest-Berlin, om Berlinmuren. Betegnelsen ble første gang brukt av Willy Brandt, og var i offisiell bruk til slutten av 1960-tallet.
Uttrykket uttrykker Vest-Berlins sterkt avvisende holdning til grensebefestningene bygget av kommunistregimet, og står i motsetning til den offisielle betegnelsen brukt av DDR: «Den antifascistiske beskyttelsesmuren».
Blindgatene som oppstod i Vest-Berlin som følge av byggingen av Berlinmuren ble ofte utstyrt med skilt hvor det sto «forårsaket av skammens mur» (verursacht durch die Schandmauer). Minnetavler for murofre fra denne tiden hadde også slike formuleringer.
Betegnelsen «skammens mur» var også i omfattende bruk blant befolkningen i Vest-Berlin og Vest-Tyskland. Med avspenningspolitikken på 1970-tallet gikk uttrykket gradvis ut av bruk.
Uttrykket ble også tatt i bruk utenfor Tyskland. En forsideartikkel i Time Magazine i 1962 brukte uttrykket Wall of Shame. 14. januar 1963 brukte USAs president John F. Kennedy betegnelsen i sin årlige tale om rikets tilstand (State of the Union Address).
Eksterne lenker
Muro de la Vergüenza
Last.fm
Last.fm er et sosialt nettsamfunn som samler inn informasjon om hva brukerne hører på, og lager lister ut av det. Hver enkelt bruker får sin egen liste, hvor det står hvilke artister og sanger han/hun hører mest på. Artistene får egne lister hvor det står hvilke sanger som har blitt spilt mest den siste uka, og de siste seks månedene. Dessuten er det en liste som generelt viser hvilke band og sanger som er mest populære.
En svakhet ved Last.fm er at det ikke skilles mellom ulike artister med samme navn. Dette problemet jobbes med, og vil bli fikset når Last.fm vil bli basert på metadata fra MusicBrainz.
Dagens Last.fm består av tidligere Audioscrobbler og Last.fm som ble slått sammen i 2005.
Brukerne installerer et tilleggsprogram på sitt foretrukne musikkavspillingsprogram på PC-en, og denne sender informasjonen videre til Last.fm, som genererer lister etter hvert som denne informasjonen kommer inn.
Sindhudurg (distrikt)
Sindhudurg (marathi: सिंधुदुर्ग जिल्हा ) er et distrikt i den indiske delstaten Maharashtra. Distriktets hovedstad er Sindhudurgnagari.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 848,868 innbyggere i distriktet, mot 868,825 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 12,60 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 8,09 % i 2011 mot 12,14 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 910 i 2011 mot 944 i 2001.
Valget i Sør-Afrika i 1921
Valget i Sør–Afrika i 1921 ble holdt for parlamentet til Unionen Sør-Afrika. South African Party vant et flertall. Statsminister Jan Smuts' regjering ble dermed sittende.
Torden, fullkommen forstand
Torden, fullkommen forstand er en dikt med gnostisk innhold, skrevet senest i 350. Teksten ble funnet som en del av Nag Hammadi-skriftene i 1945. Det er opprinnelige skrevet på gresk, men den bevarte teksten er en koptisk oversettelse.
Teksten er en monolog fremsatt i første person av et kvinnelig vesen, av åndelig natur. Teksten består av en rekke «jeg er»-utsagn som er både gåtefulle og paradoksale. Kvinnen som taler fremstilles som bindeleddet mellom det skapte og den skjulte guddommen. Teksten kan være påvirket av hyllester til Isis i egyptisk mytologi, og til «Sophia», den personifiserte visdommen, i gresk mytologi.
Teksten har hatt vid utbredelse. Utdrag har blitt brukt av Toni Morrison som epigram i romanene Jazz og Paradis. Umberto Eco siterte det i romanen Foucalts pendel. Filmregissøren Jordan Scott brukte diktet i en kortfilm fra bymiljøer, hvor teksten gikk som voiceover. Det er brukt i en episode av tv-serien Millennium, og har blitt brukt av musikkgrupper som Current 93, Nurse With Wound, Tulku og Aarni.
Teksten er gjengitt på norsk i samlingen Gnostiske skrifter, 2002.
Elektromagnetisk induksjon
Elektromagnetisk induksjon er frembringelse av elektromotorisk spenning (EMS) i en leder når den blir utsatt for et varierende magnetfelt. Om lederen tilknyttes en lukket krets vil det gå en elektrisk strøm i kretsen som drives av den induserte EMS, en kaller dette for indusert strøm. Fenomenet beskrives matematisk ved Faradays lov, oppkalt etter Michael Faraday som holdes for å være oppdageren av induksjon i 1831. Denne loven sier at størrelsen av den induserte EMS er proporsjonal med hastigheten som den magnetiske fluksen forandrer seg med. I henhold til Lenz' lov er retningen av den induserte strømmen slik at den motvirker sin virkning.
Fra induksjonen ble oppdaget og frem til 1890-årene ble det gjort utallige forsøk med å lage praktisk nyttbare motorer og generatorer. Allerede Faraday hadde utført eksperimenter som viste at induksjon kunne utnyttes for å konstruere slike maskiner. Da dette lyktes ble elektrisiteten etterhvert en viktig energibærer som endret samfunnene i stor grad. Også en rekke andre avanserte systemer som telegraf, telefon, radio, tv og mange andre oppfinnelser er basert på induksjon. Også den teoretiske utforskningen av fenomenet induksjon fortsatte etter Faraday, med James Clerk Maxwell som en av de viktigste vitenskapsmennene bak dette og andre fenomener relatert til elekromagnetisme.
Historie
Den engelske vitenskapsmannen Michael Faraday (1791 – 1867) holdes for å være oppdageren av elektromagnetisk induksjon, selv om amerikaneren Joseph Henry oppdaget fenomenet omtrent samtidig. Fra før hadde italieneren Alessandro Volta og franskmannen André-Marie Ampère gjort undersøkelser rundt elektrisitet og magnetfelter. Ampère hadde blant annet oppdaget at enhver elektrisk leder er omgitt av magnetiske felter. I 1820 oppdaget den danske vitenskapsmannen Hans Christian Ørsted at en elektrisk leder som holdes opp i nærheten av en kompasnål vil påvirke denne. Dette var første gang at noen skjønte at det var en sammenheng mellom elektrisk strøm og magnetisme. Faraday fikk høre om dette i 1821 og startet da undersøkelser av fenomenet. Han oppdaget at det var mulig å få en magnet til å bevege seg i sirkel rundt en strømførende leder. Videre oppdaget han at en elektrisk leder også kunne beveget seg i sirkel rundt en magnet. Oppdagelsen regnes for å være den første demonstrasjonen av prinsippet bak en elektrisk motor.
Den 20. august 1831 oppdaget Faraday at om en ledersløyfe utsettes for et varierende magnetisk felt vil det oppstå en spenning i den. Et kjent eksperiment han utførte var å viklet to ledere rundt en jernring (torus). Lederne var elektrisk isolert fra hverandre, og det var mange vindinger for hver av lederne. Endene av disse tilknyttet han til henholdsvis et batteri og et galvanometer for å måle spenningen. Ved å koble strømmen fra batteriet til den ene viklingen så han at det oppstod en spenning i den andre viklingen som var tilknyttet galvanometret. I september samme år fortsatte han med eksperimenter der han greide å lage en kontinuerlig elektrisk strøm. Dette gjorde han ved å la en skive av kobber rotere i et magnetfelt fra en hesteskomagnet, se bilde til høyre. Til skivens senter og perifere var det tilknyttet ledere som kan kobles til en ekstern krets. Med dette apparatet ble det indusert en likestrøm.
Selv om disse apparatene ikke fikk noen praktisk nytte i sin samtid, ga eksperimentene en stor økning av den teoretiske forståelsen av magnetisme og elektrisitet. Den 24. november 1831 og 12. januar 1832 skrev han to artikler for Royal Society om sine forsøk. Her ble loven som beskriver sammenhengen mellom elektrisitet og «magnetoelektrisk induksjon» gjort kjent. Denne loven er kjent som Faradays lov. Senere i 1832 fant han ut at elektrisitet som ble indusert av en magnet, fra et batteri (Volta søyle) og eller frembrakt ved statisk elektrisitet, er den samme.
Etter Faradays eksperimenter ble det gjort mange oppdagelser, samt forsøk på å konstruere maskiner som kunne utnytte induksjon til praktiske formål. Blant annet ble det utviklet elektriske motorer og senere generatorer, men ingen som kunne produsere mer enn noen få Watt. Ikke før i 13. september 1838 kunne den den tyske-jødiske ingeniøren og fysikeren Moritz Hermann von Jacobi demonstrere en elektrisk motor som kunne drive en båt med passasjerer. Først i 1870-årene ble det utviklet generatorer og motorer for likestrøm som hadde praktisk nytte. I 1880-årene ble generatorer for likestrøm tatt i bruk kommersielt i større skala, først og fremst til gatebelysning.
Faradays laget en teori om kraftlinjer i bevegelse mellom legemer med elektriske og magnetiske egenskaper. Russeren Emil Lenz arbeidet også med disse problemstillingene på samme tid, og er kjent for sin lov om retningen til den induserte spenningen og strømmen.
Senere formulere den britiske vitenskapsmannen Maxwell en nøyaktig matematisk teori om forplantning av elektromagnetiske bølger i rommet. Dermed ble grunnlaget for radiokommunikasjon lagt. Denne teorien sammenfattes i fire ligninger kjent som Maxwells ligninger. Dette ble senere bekreftet eksperimentelt i 1888 av tyske Heinrich Hertz, og utviklet for praktisk bruk av italieneren Guglielmo Marconi på slutten av 1800-tallet.
Faradays lov
Naturloven som beskriver elektromagnetisk induksjon er som nevnt kjent som Faradays lov. Loven sier at den induserte elektromotoriske spenningen i en krets er lik forandringen av magnetisk fluks som omslutter kretsen. Matematisk uttrykkes dette slik:
der er elektromotorisk spenning (EMS) og ΦB er magnetisk fluks. Uttrykket sier at det er den tidsderiverte av fluksen som gir en indusert EMS. Retningen av den elektromotoriske spenningen er gitt ved Lenz' lov og minustegnet har sammenheng med dette. At det er selve forandringen av et magnetisk felt som gir indusert spenning vil si at det er nødvendig med en stadig endring av fluksen for å få en vedvarende indusert spenning. En annen versjon kjent som Maxwell-Faraday-ligningen (omtalt nedenfor) er mer generell, beskriver en sammenheng med elektriske felt, og er gyldig i alle situasjoner.
For en tett viklet spole (solenoide av ledende materiale, for eksempel kobber, med flere elektrisk isolerte vindinger gjerne i flere lag) som består av N identiske vindinger, hver med samme magnetiske fluks som går gjennom hver vinding, blir den resulterende EMS gitt av:
Faradays lov gjør bruk av magnetiske fluks ΦB gjennom en flate A der ytterkantene er en ledersløyfe. Bildet til venstre viser en slik situasjon. For et homogent magnetisk felt vinkelrett gjennom flaten er magnetisk fluks gitt av flukstettheten slik:
Her er det innført vektorer fordi både styrke og retning er av betydning. Med magnetisk fluks menes alle de magnetiske flukslinjer som går gjennom flaten. Magnetisk flukstetthet er på den annen side tettheten av flukslinjene per flateenhet. Om fluksen ikke går vinkelrett på flaten og feltet ikke er homogent kan uttrykket gjøres mer generelt ved å uttrykke det som et vektorintegral:
der vinkelen ϕ er den mellom flatevektoren og den magnetiske fluksvektoren.
Det magnetiske feltet som virker på en (eller flere strømsløyfer) kan være frembrakt av enten permanentmagneter eller elektromagneter. En elektromagnet kan være laget av elektriske ledere som danner en spole slik at feltet fra hver enkelt vinding forsterkes. I henhold til Ampers lov vil nemlig enhver elektrisk ledere danne et magnetfelt rund seg.
Et eksempel med en strømsløyfe i et magnetfelt
Den enkle figuren til venstre brukes som et eksempel for et regnestykke med indusert spenning. En ledersløyfe med én vinding og med radius 0,20 meter roterer i et homogent magnetfelt med styrken 2,0 Tesla. Sløyfe begynner å rotere i det arealvektoren står 0° på feltlinjene, og dreies opp slik at arealvektoren står 90° på feltlinjene. Det vil si at sløyfe starter med å stå slik at arealvektoren er parallell med feltet og at den dreies en kvart omdreining til den er vinkelrett på magnetfeltet. Dermed er det ingen feltlinjer som går gjennom spolen etter at den er kommet i sluttposisjonen. Her forutsettes det at det tar 0,20 sekunder å rotere spolen, samt at dette skjer med jevn bevegelse. Figuren viser spolen i sluttposisjonen.
Først må en regne ut endringen av den magnetiske fluksen gjennom ledersløyfe fra begynnelses- til sluttposisjon. Endringen i magnetisk fluks finnes ved å subtrahere Φetter fra Φbegynnelse. Formelen for magnetisk fluks er som beskrevet over:
Cosinus til 90° er 0, så Φetter er lik 0. Med andre ord: Når ingen feltlinjer går gjennom spolen er den magnetiske fluksen gjennom den lik null.
Så finner en flukstettheten før rotasjonen:
endring i fluks blir dermed 0,25 Wb.
Det vil induseres en spenning på -1,25 V i spolen. Hvis lasten (load) ikke var tilkoblet kunne en ha målt denne spenningen mellom terminalene til de to børstene som glir langs sleperingene. Hvis det som her er tilknyttet en ekstern belastning vil det gå en strøm gjennom kretsen. For hver halve omdreining vil spenningen skifte retning, med andre ord lager denne enkle innretningen vekselstrøm. Dette er den prinsipielle virkemåten til en generator for elektrisk energiproduksjon. Spenningen som induseres (EMS) er proporsjonal med styrken av magnetfeltet (fluksen), omdreiningshastigheten, antall vindinger i strømsløyfen (antall vindinger i viklingen) og arealet av sløyfen. I sløyfen vil det være elektrisk motstand (resistans), dermed vil spenningen ut på terminalene være lavere enn EMS i vindingene. Det er dermed bare når generatoren er ubelastet at EMS kan måles direkte på terminalene.
Lorentz-kraften og bevegelsesindusert spenning
I figuren til venstre er det vist en stav med lengde L som beveger seg med jevn hastighet \vec{v} i et homogent magnetfelt med magnetisk flukstetthet \vec{B}. Om det da er en ladningspartikkel q i staven, vil det virke en kraft på den som kalles Lorentz-kraften. Den er gitt ved formelen
der krysset betyr kryssprodukt. Det vil si at vektorene \vec{v} og \vec{B} danner en vektor \vec{F} vinkelrett på disse. Forutsettes det at partikkelen er positivt ladd, vil kraften virke oppover langs staven. Om det er mange landningspartikler i staven, vil disse bevege seg slik at staven får en positiv ladning øverst og negativ nederst. Dette forårsaker et elektrisk felt i staven \vec{E} som har retning nedover, altså motsatt retning av den magnetiske kraften. Etter at staven har beveget seg en tid mot høyre i magnetfeltet vil ladningene akkumuleres i endene av staven. Når den elektriske kraften q\vec{E} er like stor som den motsatt rettede, magnetiske kraften, oppstår det likevekt. Da har man at.
Størrelsen av potensialdifferensen U = Uøvre - Unedre er den elektriske feltstyrken E multiplisert med stavens lengde L. Denne spenningen kan måles over terminalene til venstre i figuren. Da man ved likevekt har at E = vB, blir den induserte spenningen
Hvis det blir koblet inn en motstand R over terminalene, vil det gå en strøm I gjennom ledningsløyfen. Den bevegte staven er nå en kilde til elektromotorisk spenning (EMS) som driver ladningene fra høyere til lavere potensial, altså det går en elektrisk strøm gjennom kretsen. Denne EMS betegnes vanligvis som \mathcal{E} og kan derfor i dette tilfellet uttrykkes som
Om en forutsetter at den eneste motstanden i kretsen er R, vil strømmen være gitt ved
Spenningsfallet U over motstanden R er like stort som indusert EMS. Denne er altså like stor om kretsen er åpen eller sluttet. Videre vil det være slik at om v måles i m/s, B i Tesla og L i meter, vil \mathcal{E} være gitt i Volt.
En generalisering av bevegelsesindusert elektromotorisk spenning vil innebære at en kan betrakte en leder med hvilken som helst form, samt at magnetfeltet ikke nødvendigvis er homogent. Hvis et kort element av ledningen er d \vec{l}, vil det i dette elementet induseres en spenning. Den er proporsjonal med komponenten av parallelt med strømelementet, altså. Ved å integrere på begge sider fås indusert spenning som
Ringen rundt integraltegnet indikerer at en betrakter et linjeintegral langs ledningen. En forutsetning for gyldigheten av uttrykket er at magnetfeltet ikke er variabelt med tiden. Dette uttrykket gir en alternativ formulering av Faradays lov som er mer praktisk å anvende for tilfeller med bevegelige ledere. I tilfeller med stasjonære ledere og magnetisk felt som endres som funksjon av tiden er det opprinnelige uttrykket det eneste korrekte. Det er vanlig at denne sammenhengen gjøres i lærebøker. Dermed får en demonstrert at Lorenz-kraften også kan brukes for å forklare induksjon.
Indusert elektrisk felt
I tilfellet med en uforanderlig ledersløyfe i et varierende magnetisk felt, eller i tilfellet med en ledersløyfe som forandrer størrelse i et konstant magnetfelt, ble det forklart at det induseres en elektromotorisk spenning (EMS). Denne gir opphav til ladningsforskyvning som ble forklart å gi opphav til et elektrisk felt. En kaller dette for et indusert elektrisk felt. Det er dette feltet som faktisk driver den elektriske strømmen, ikke egentlig det varierende magnetiske feltet. Fra elektrostatikken vet en at elektrisk felt oppstår mellom ladninger, for eksempel mellom to poler med motsatt polaritet (pluss- og minusladninger). I et slikt elektrisk felt er potensialforskjellen mellom to punkter (a og b) langs en rett kurve i et homogent elektrostatisk felt gitt av:
Som eksemplene over har vist er den induserte spenningsdifferansen i de to enkle kretsene i avsnittene over lik den induserte spenningen \mathcal{E}. Altså at. For et mer generelt tilfelle der ledersløyfen har en hvilken som helst form og magnetfeltet ikke er homogent kan uttrykket over da skrives:
Der altså linjeintegralet er innført for å synliggjøre integrasjon over en ledersløyfe med vilkårlig form. Uttrykket over kan kombineres med Faradays lov i sin opprinnelige form. Dermed kan Faradays lov også uttrykkes slik:
Dette er en av Maxwells ligninger uttrykt på integralform. Uttrykket er gyldig bare når sløyfen er stasjonær. En annen ting å merke seg er at det varierende magnetiske feltet er vinkelrett på det induserte elektriske feltet, se figuren til venstre.
Det indusert elektrisk felt skiller seg fra et statisk elektrisk ved en viktig egenskap, nemlig at det er ikke-konservativt, i motsetning til et elektrostatisk felt som er konservativt. Det vil si at i det induserte elektriske feltet er linjeintegralet  rundt en sluttet sløyfe ikke lik null. Om en ladning beveges rundt i dette feltet vil det utføres et arbeid som er forskjellig fra null. Imidlertid har dette ikke-konservative feltet, det til felles med et konservativt felt, at det virker en kraft på en ladning gitt av. Maxwell behandlet dette videre teoretisk. Han påviste at et varierende elektrisk felt i neste omgang gir opphav til et magnetisk felt. Dette er grunnlaget for radiobølger.
Lenz' lov
Lenz' lov sier at:
"Retningen av den induserte spenningen er slik at den motvirker sin årsak."
Årsaken til induksjon kan være et varierende magnetfelt (som i eksemplet med den roterende strømsløyfen) eller bevegelse av lederen som danner en sløyf (som i avsnittet over), eller en kombinasjon av begge. Hvis det i en stasjonær strømsløyfe oppstår en indusert strøm vil denne også sette opp et magnetfelt, dette magnetfelt vil ha en retning slik at det motvirker endringen av det opprinnelige feltet. Om det opprinnelige magnetfeltet øker vil det nye ha motsatt retning. Omvendt vil et magnetfelt som svekkes, og som er opphav til en indusert strøm møtes av et magnetisk felt i samme retning. Den induserte strømmen har en slik retning at det setter opp et magnetfelt som motvirker endring av feltet.
I tilfelle med staven som beveget seg i et magnetfelt langs skinner vil den induserte strømmen i staven ha en retning slik at kraften som virker på ladningene blir motvirket. En kraft må til for å bevege staven langs skinnene, og det er denne kraften som blir motvirket av induksjon. Med andre ord må det en energikilde til for å dra staven langs skinnene, på samme måte må det også må en energikilde til for å rotere en strømsløyfe rundt i et magnetisk felt (som i en generator).
Lenz' lov sier at status quo blir forsøkt oppretthold. Dessuten er loven relatert til energiprinsippet, altså at energi ikke skapes eller forsvinner, men omformes.
Induktans eller selvinduksjon
Indusert spenning (EMS) kan oppstå i en elektrisk ledere som ikke utsettes for noe ytre magnetfelt. Som nevnt over vil enhver leder som fører en elektrisk strøm sette opp et magnetfelt som forårsaker en magnetisk fluks rundt seg. Fluksen endres om strømstyrken endres i lederen, dermed induseres det en spenning i lederen. Alle ledere som fører en elektrisk strøm som endrer seg vil vil få indusert en spenning forårsaket av endringen av dens eget magnetfelt. Dette kalles selvindusert spenning, eller selvinduktans, eller ofte bare induktans. For å forsterke dette fenomenet lages en spole med flere vindinger, et ytterligere tiltak er å la spolen ha en jernkjerne i senter. Bildet til venstre viser et utvalg av små spoler som brukes i elektroniske komponenter.
Induktansen i en spole er definert slik:
der N er antall vindinger i spolen, ΦB er magnetisk fluks gjennom hver vinding, og i er strømmen. Som nevnt er det strømmen i spolen som forårsaker endring av fluksen, derfor omformes uttrykke med hensyn på den deriverte av strømmen med hensyn på tiden:
Faradays lov for en spole med N viklinger er leddet til venstre i uttrykke over, dermed kan selvindusert EMS uttrykkes slik:
Måleenheten til induktansen L er H for Henry. Definisjonen er slik at om det i en spole blir indusert 1 Volt om strømmen endres med 1 Ampere i løpet av 1 sekund, så er induktansen 1 Henry. En annen definisjon av uttrykket over er at 1 Henry er lik 1 Weber per Amper. L er avhengig av geometriske forhold ved spolen som størrelse, form og antall vindinger, men også magnetiske egenskaper til materialet i og rundt spolen. Det vil være stor forskjell på om spolen er omgitt av luft eller om den har en kjerne av stål.
En spole i en elektrisk krets der det går likespenning oppfører seg passivt, magnetfeltet er konstant og dens innvirkning er ikke annet en ohmsk motstand. Om kretsen brytes vil det derimot kunne induseres en stor spenning over spolen. Spoler brukes i stort omfang i elektroniske kretser, og en av hensiktene er å motsette seg endringer av strømmen. I en vekselstrømmekrets vil strømmen endres konstant, dermed vil induktansen virke som en motstand i kretsen. Denne motstanden kalles vekselstrøms motstand, eller mest vanlig reaktans.
Gjensidig induksjon eller gjensidig induktans
Bildet til venstre viser et klassisk forsøk som demonstrerer gjensidig induksjon. Her er det laget to viklinger rundt en jernring, der viklingen til venstre er tilknyttet et batteri, mens den til høyre er tilknyttet et voltmeter. Når bryteren i tilknytning til batteriet kobles inn oppstår det et magnetfelt i den venstre viklingen, dette magnetfelt setter opp en magnetisk fluks som (helt eller delvis) også går gjennom spolen til høyre. Denne blir utsatt for et hurtig økende magnetfelt som etter Faradays lov vil føre til en indusert spenning (EMS) i denne. Dette vil måles som et utslag på voltmetret. Imidlertid vil ikke batteriet gi annet enn en kontinuerlig strøm, dermed vil magnetfeltet i ringen etter kort tid være konstant, og spenningen i spolen til høyre blir etter kort tid null. Derimot vil det igjen induseres spenning når bryteren åpnes, men denne gangen vil spenningen ha motsatt retning i henhold til Lenz' lov.