cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jordal kraftverk (Sogndal)
Installert effekt er 6,1 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 20,8 GWh.
Kraftverket er ett av seks nye kraftverk rundt Fjærlandsfjorden, bygget av Småkraft for Sognekraft. Samlet produksjon blir 114 GWh.
Fjærland Kraft AS var eid av Sognekraft. Fra 2019 eies det 100% av Clemens Kraft.
Brun (slekt)
Brun er navnet til flere norske og andre skandinaviske slekter. En av disse føres tilbake til Mathias Brun som levde i Trondheim rundt 1650. Flere i denne slekten er framstående geistlige, og slekten kan godt kalles en presteslekt, til forskjell fra en av de andre norske Brun-slektene som ofte kalles militærslekten Brun.
Mathias Bruns sønn var organist i Røros Johannes Brun (født 1669, død 1721). Hans sønn var Svend Busch Brun (født 1703, død 1784), kjøpmann, senere gårdbruker i Klæbu. Fra hans to sønner stammer den nålevende slektens to greiner. Johannes Brun (født 1729, død 1807) var sogneprest til Fjelberg. Hans halvbror Johan Nordahl Brun (født 1745, død 1816) var biskop i Bergen.
Litteratur
Th. Bull: Biskop Johan Nordahl Brun og hans slekt (1938)
Kāpālika
Kāpālika var en form for shaivisme i India, som ikke godtok læren i Puranaene. Ordet Kāpālikas er avledet av kapāla som betyr «hodeskalle», og Kāpālikas betyr «hodeskallemenn». De bar tradisjonelt en trefork med en hodeskalle på toppen (khatvanga) og en tom hodeskalle som en bønnebolle.
De smurte deres kropp med aske fra kremasjonsområder, og dyrket den voldsomme Bhairava-formen for Shiva, engasjerte seg i ritualer med blod, kjøtt, alkohol, og seksuelle safter.
Kate Gynther
Kate Gynther (født 5. juli 1982) er en australsk vannpolospiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok bronse med det australske landslaget.
Åndsdåp
Åndsdåp (dåpen i Den hellige ånd) er en sterk opplevelse og nærvær av Den hellige ånd. Begrepet brukes særlig av de pinse-karismatiske kristne. Å være åndsdøpt eller fylt av Den hellige ånd er noe den kristne kan søke og motta.
Åndsdåpen er et urkristent fenomen og er omtalt i Bibelen i Apostlenes gjerninger, der disiplene mottar Den hellige ånd. Dette skjedde den første pinsedag i Jerusalem, etter Jesu himmelfart. Der falt Ånden på disiplene og viste seg som ildtunger over disiplenes hoder. Det hørtes lyd og disiplene kunne snakke på andre tungemål (språk) etter som Ånden ga dem å forkynne. Dette forandret noen redde disipler til å bli frimodige apostler. 3 000 mennesker omvendte seg denne dagen og hendelsen regnes som den kristne kirkes fødsel.
De åndsdøpte kristne fikk en større frimodighet og glede, og de mottok også åndelige gaver som ble en manifestasjon på at Gud var med dem.
Gustav av Sayn-Wittgenstein-Berleburg
Gustav Frederik Philip Richard av Sayn-Wittgenstein-Berleburg (født 12. januar 1969 i Frankfurt-am-Main, Tyskland) er en tysk-dansk prins og eldste barn av prinsesse Benedikte av Danmark og prins Richard av Sayn-Wittgenstein-Berleburg.
EM i friidrett innendørs 1985
Det '''16. EM i friidrett innendørs''' ble arrangert fra 2. til 3. mars 1985 på Stadio Irinis ke Filias i Athen. Dette var første gang Hellas arrangerte dette mesterskapet.
60 meter
<br style="clear:left;" />
200 meter
<br style="clear:left;" />
Hemydacne
Hemydacne er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
EM i friidrett innendørs 1985
400 meter
<br style="clear:left;" />
800 meter
<br style="clear:left;" />
Basel-konvensjonen
Hensikten er å beskytte mennesker og miljø mot negative effekter fra generering, håndtering og deponering av farlig avfall, i tillegg til transport av farlig avfall over landegrensene. Avtalen ble til på slutten av åttitallet, da strengere miljøkrav førte til en økning i eksport av farlig avfall til fattigere land i og utenfor Europa.
EM i friidrett innendørs 1985
1500 meter
<br style="clear:left;" />
Hemydacne
Utseende
Små (ca. 4 millimeter), avlange, blanke, gjerne gulbrune bladbiller, kan ha svart midtstripe. Pronotum er avrundet firkantet, mye smalere enn de jevnbrede dekkvingene, som har kraftige punktrader.
Basel-konvensjonen
Konvensjonen forbyr eksport av farlig avfall fra OECD-land (såkalte «rike land») til ikke-OECD-land. Det er forskjellige syn på i hva slags grad skip blir omfattet av Basel-konvensjonen.
EM i friidrett innendørs 1985
3000 meter
<br style="clear:left;" />
60 meter hekk
<br style="clear:left;" />
Hemydacne
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
EM i friidrett innendørs 1985
Høydehopp
<br style="clear:left;" />
Stavsprang
<br style="clear:left;" />
Lengdesprang
<br style="clear:left;" />
Tresteg
<br style="clear:left;" />
Kulestøt
<br style="clear:left;" />
Cacodacnus
Cacodacnus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Store (30-45 millimeter), kraftige, mørkbrune til svarte trebukker. Hannen har noe forstørrede kjever. Antennene er nesten så lange som kroppen hos hannene, omtrent halvparten så lange som kroppen hos hunnene. Hodet er forholdsvis stort. Pronotum er mye bredere enn langt, blankt, med pigger på ytterkanten. Dekkvingene er parallellsidige med mer eller mindre avrundede "skuldre".
Levevis
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia og Melanesia.
Samiske geografiske navn i Bodø
Samiske geografiske navn i Bodø (knr 1804) angir stedsnavn i Bodø kommune som har en alternativ samisk form. Da stedsnavn kan referere til geografiske områder av noe utstrekning så kan de dekke flere kommuner. Kommunen inkluderer både tradisjonelle lulesamiske og tradisjonelle pitesamiske områder. Området sør for Saltfjorden er pitesamisk, området nord for Mistfjorden er Lulesamisk, og området i mellom er både pite- og lulesamisk. Selv om det finnes en egen pitesamisk ortografi normeres pitesamiske stedsnavn i dag etter lulesamisk ortografi.
De samiske stedsnavnene kan angis på forskjellig vis der det er etablert former på flere samiske språk. Dette skjer i grenseområder mellom språkene. Det er ni forskjellige former av samisk; sørsamisk, umesamisk, pitesamisk, lulesamisk, nordsamisk, skoltesamisk, enaresamisk, kildinsamisk og tersamisk. Det er også to utdødde former, kemisamisk og akkalasamisk.
Ornithoptera victoriae
Ornithoptera victoriae er en sommerfugl i familiegruppen svalestjerter. Den hører til blant de sommerfuglene som kalles fuglevinger. En gruppe av svalestjerter som har fått sitt navn fordi framvingene er store og trekantet, noe som gjør at de ligner fugler når de flyr.
Ornithoptera victoriae lever på Ny-Guinea og Salomonøyene. Denne arten er veldig ettertraktet mellom samlere, og truet av innsamling i tillegg til av avskoging. I dag drives det et visst oppdrett av arten for salg til samlere, dette er en viktig inntekstkilde for noen lokalsamfunn. Ville bestander er fredet og handel er bare lovlig med eksemplarer oppdrettet i fangenskap.
Utseende
En enorm sommerfugl med et vingespenn på 15-18 centimeter, hunnen er størst. Hannen er mindre, med smale vinger. Forvingen har svart grunnfarge, men er skinnende grønn ved roten og i en flekk i vingespissen. Hunnen er sjokoladebrun med hvite flekker.
Levevis
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges direkte på næringsplanten. Larven lever som plantespiser og er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.
Ornithoptera victoriae tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Systematisk inndeling
Troides victoriae O. v. regis Rothschild, 1895 O. v. archeri Calderara, 1984 O. v. isabellae Rothschild & Jordan, 1901 O. v. reginae Godman & Salvin, 1888 O. v. rubianus Rothschild, 1904 O. v. epiphanes Schmid, 1970 O. v. maramasikensis Morita, 2000
Kringlebotn idrettslag
Kringlebotn Idrettslag (stiftet 23.05.1995) er et fleridrettslag som befinner seg i bydelen Fana i Bergen.
Idrettslaget holder på med fotball og håndball. Daglig leder er Morten Askeland.
Fotball
Kringlebotn Fotball er fotballavdelingen til Kringlebotn Idrettslag. Den består av ca. 400 medlemmer. Kringlebotn Fotball har et A-lag i 7. divisjon og flere lag på breddenivå.
A-laget
A-laget ble stiftet 10.oktober 2012 av Dan Hindenes og Mads Kristian Skår. Det nåværende A-laget består av 31 medlemmer. De befinner seg i 7. divisjon, Avdeling 3
Tabell for sesongen 2012/2013 for 7. Divisjon, avdeling 3.
Statistikk om A-laget
Tabellplassering 2012/2013 sesongen: 4 plass.
Første trening: 15. Oktober 2012.
Første obligatoriske målscorer: Anders Jensen. 14 april.
Første obligatoriske seier: Borte mot Olsvik 5-4 21 april.
Dan Hindenes - Årets mest treningsvillige - 83,3% treningsfremmøte.
Anders Johansson - årets mest utviklede spiller.
Mads Kristian Skår - Årets spiller stemt av spillerne.
Anders Jensen - årets toppscorer med 11 mål.
Mads Kristian Skår - årets tilrettelegger.
Steffen Meiler - yngste debutant - 15 år 340 dager.
Steffen Meiler - yngste målscorer - 16 år 10 dager.
Kjente fotballspillere fra Kringlebotn Idrettslag
Henrik Gjesdal spiller nåværede for SK Brann. Han har i sin oppvekst spilt for Kringlebotn Idrettslag før han byttet klubb til SK Brann der han spiller som midtstopper.
Kringlebotn ballbane
Kringlebotn ballbane ligger nederst i kringlebotn og er kringlebotn Idrettslag sin hjemmebane. Lengden er på 90 m og en bredde på 45 m. Underlaget består av kunstgress med gummispon. Driftsformen er kommunal. Den er godkjent for 11er fotball. Banen benyttes av Kringlebotn Idrettslag, Fana Fotball og Sædalen Idrettslag. I tillegg bruker de gymsalen på kringlebotn skole som treningsarena.
Håndball
Kringlebotn håndball er håndballavdelingen til Kringlebotn Idrettslag. De har hjemmebane på sædalen skole. De har et damelag og flere breddelag.
Poul Borum
Borum har vært den lengst sittende redaktør av tidsskriftet Hvedekorn, som han redigerte fra 1968 til 1996. Han var blant initiativtakerne til opprettelsen av Forfatterskolen og fungerte i en årrekke som dens rektor.
I 2006 tilrettela journalisten Cathrine la Cour en portrettdokumentar til DR2 om Borum i serien Store Danskere.
Han var i 17 år gift med Inger Christensen, som han fikk en sønn med.
Kodal kirke
Byggverket er i stein og tømmer og har 225 plasser. Korparti, som er den eldste delen av kirken, ble bygd på 1100-tallet, mens skipet er fra 1691.
Kodal kirke er nevnt i skriftlige kilder første gang i 1339. Da den eldste Sandar kirke, som ligger ca. 12 kilometer sør for Kodal kirke, ble revet i 1790, overtok Kodal kirke altertavlen fra Sandar. I 1893 fikk Kodal kirke sitt første orgel, og i 1919 nye klokker fra Nauen Klokkestøperi.
Peter Tschentscher
Peter Tschentscher (født 20. januar 1966 i Bremen) er en tysk lege og politiker (SPD). Han ble 28. mars 2018 utnevnt som førsteborgermester i Hamburg. Tschentscher kom fra stillingen som finanssenator i den foregående byregjeringen til Olaf Scholz.
Kompleks vulkan
En kompleks vulkan, eller en sammensatt vulkan, er en vulkan med mer enn én struktur. De blir dannet på grunn av endringer i utbruddsmønsteret eller ved at det oppstår flere ventiler i et område. Stratovulkaner kan danne komplekse vulkaner fordi de kan overlappe hverandre fra eksplosive utbrudd, lavastrømmer, pyroklastiske strømmer og flere utbrudd etter hverandre, slik at det blir dannet flere topper og ventiler. Stratovulkaner kan også forme en stor kaldera som blir fylt igjen med mange små sinderkjegler og lavadomer, og det kan dannes krater på kanten av kalderaen.
Selv om det er en forholdsvis uvanlig vulkantype er de spredt over hele verden og gjennom hele den geologiske historie.
SS «India»
SS «India» var et skonnertskip bygd av Johan Jørgensen i Grimstad i 1885. Skuta grunnstøtte og forliste på øya Legeren i Hortavær i Leka kommune i Trøndelag den 9. desember 1905. Et skonnertskip har i motsetning til en skonnert flere rær i den fremre masten, fokkemasten. Dette kan være med på å gjøre skipet raskere. Bruk av rær kompliserer seilføringen noe og krever ofte mer mannskap.
Grunnstøtingen i Hortavær
Skuta seilte den 17. november 1905 fra Namsos i Nord-Trøndelag, lastet med «stav» som skulle til Frankrike. Turen var fra første seilingsdag preget av storm og uvær, og utenfor Shetlandsøyene sprang skuta lekk. Den drev så i flere dager nordover før den grunnstøtte i Hortavær. Mannskapet på 9 personer og skipshund ble berget i land.
Militærpolitikompaniet
Militærpolitikompaniet er en støtteavdeling i Brigade Nord. Avdelingen er lokalisert i Bardufoss i Målselv kommune.
Oppgaver
Hovedoppgaven til avdelingen er å utdanne militærpoliti, samt å holde ro og orden blant militært personell. Dette gjennomføres ofte ved samarbeid i ordenstjenesten med politiet.
Militærpolitikompaniet står i vinterhalvåret i skredberedskap.
Utdanningen
Hovedvekten i opplæringen er politifaglig opplæring i en feltmessig ramme, hvor skyting og feltoperative øvelser er en naturlig del.
Historie
I 2006 ble avdelingen overført til Hæren fra Forsvarets kompetansesenter for logistikk.
Tore Fossum
Tore Fossum (født 17. september 1972) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte midtstopper.
Tore Fossum startet fotballkarrieren for, hvor han også var en aktiv skihopper under oppveksten. Han fikk sin seniordebut for Rena i 1988, og etablerte seg samtidig på det norske guttelandslaget, hvor hans prestasjoner tiltrakk seg oppmerksomheten til større klubber. Fossum spilte to sesonger i 5. divisjon for Rena før han tok steget opp til Eliteserien da han i 1990 gikk til. I løpet av de tre sesongene han tilbragte hos Kongsvinger, spilte han bare én seniorkamp for klubben. Hans enslige senioropptreden fikk han 30. mai 1990 som innbytter for Per Gunnar Dalløkken da Kongsvinger vant 6-0 hjemme over i NM. I 1993 ble han hentet til for 17 500 kroner, og spilte der ut 2000-sesongen da han ga seg som fotballspiller. I juli 2001 snøret han igjen på seg fotballstøvlene for å spille for ut sesongen.
Norsk kunstnerleksikon
Norsk kunstnerleksikon er et vitenskapelig leksikon over bildende kunstnere, arkitekter og kunsthåndverkere i Norge. Leksikonet ble utgitt på papir av Universitetsforlaget, det redaksjonelle ansvaret hadde Nasjonalgalleriet med underavdeling hos Riksantikvaren. Verket ble utgitt i fire bind; bind én i 1982, bind to i 1983 og bind tre og fire ble utgitt i 1986. Verket eies av Nasjonalmuseet, og en digital utgave publiseres i fulltekst av Store norske leksikon.
Innhold
Målet var å utgi et fullstendig leksikon over norske kunstnere fra reformasjonen fram til utgivelsen. Leksikonet omfatter malere, billedhuggere, grafikere og tegnere. Folkekunst var representert med rosemalere og treskjærere. Fra eldre tid ble bilthuggere og gullsmeder tatt med, og fra nyere tid arkitekter, kunsthåndverkere, tekstilkunstnere og et utvalg interiørarkitekter og designere.
Arkitekter
Leksikonet gir den mest omfattende oversikt over historiske norske arkitekter. Riksantikvaren var ansvarlig for registreringen av arkitekter virksomme før 1940. Arkivet for denne delen av leksikonet oppbevares hos Riksantikvaren. Det var et mål å få størst mulig dekning etter ca. 1850, da arkitektyrket ble mer spesialisert, fram til andre verdenskrig.
For arkitekter virksomme etter 1940 samlet Norsk arkitekturmuseum med hjelp fra NALs bibliotek inn og skrev artiklene. En komité nedsatt av styret for Norsk arkitekturmuseum var rådgivende for utvelgelsen, og det ble foretatt et begrenset utvalg blant «nålevende, aktivt praktiserende arkitekter».
Digitalisering
På 1990-tallet ble leksikoninnholdet omformet til SGML-standardisert format med tanke på fremtidig digital tilgjengeliggjøring. Dette arbeidet ble ikke sluttført.
I 2007 samlet Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design sammen alt eksisterende filmateriale og startet et prosjekt for å publisere en nettversjon av leksikonet. Daværende ABM-utvikling (nå Norsk kulturråd) gikk inn som samarbeidspartner for prosjektet.
Nasjonalmuseet og Store norske leksikon gjorde et stort arbeid med datarydding og innholdsretting for å forberede nettpubliseringen. Nettpubliseringen startet i oktober 2013 på plattformen til Store norske leksikon med bind 1 og 2 (A-M). . I 2015 ble de resterende bindene publisert på snl.no.
Tekstene fra papirverket er også tilgjengelig hos Nasjonalbibliotekets tjeneste Bokhylla. I løpet av 2012 ble Norsk kunstnerleksikon skannet og gjort digitalt tilgjengelig. Bøkene publiseres der som bildefiler, men teksten er delvis søkbar gjennom den interne søkemotoren på Nasjonalbibliotekets nettsted.
Giuseppe Zanardelli
Giuseppe Zanardelli (født 29. oktober 1826 i Brescia i kongedømmet Lombardia-Venetia i keiserdømmet Østerrike, død 26. desember 1903 samme sted ) var en italiensk politiker og nasjonalist (irredentist). Han var Italias statsminister fra 15. februar 1901 til 3. november 1903.
Zanardelli deltok i den italienske frigjøringskrigen men returnerte til Brescia etter tapet i Novara i 1849. I en periode underviste han i jus. Han ble mishandlet av østerriksk politi og da han ikke ville bidra til pro-østerrikske artikler i pressen, fikk han også forbud mot å undervise.
Zanardelli ble advokat i 1859 og samme år innvalgt i parlamentet. Han var i 1866 kongelig prefekt i provinsen Belluno. Han var arbeidsminister i Agostino Depretis kabinett 1876–77, innenriksminister i Benedetto Cairolis regjering 1878–81. Zanardelli ble justisminister i Depretis nye regjering 1881–83, men forlot denne da Depretis nærmet seg høyresiden og Europas sentralmakter. Zanerdelli gikk på ny inn i Depretis regjering som justisminister da denne i 1887 oppga forbindelsen til høyresiden. Han fortsatte i samme embete i Crispis regjering til denne falt i februar 1891. Han var i perioden 1891–94 deputertkammerets president, 1897–98 justisminister i Antonio di Rudinìs regjering og dannet selv regjering i februar 1901. Han gikk av på grunn av sykdom i oktober 1903.
Miss Sixty
Miss Sixty er et italiensk varemerke for pike- og dameklær fra 1991, og senere også accessoirer. Varemerket er blant annet kjent for jeans. Varemerket eies av Sixty Group SpA.
Scheldeprijs
Scheldeprijs (også kalt Grote Scheldeprijs eller Scheldeprijs Vlaanderen) er et endagsritt i landeveissykling i Flandern. Det ble første gang arrangert i 1907, og er det eldste belgiske sykkelrittet. Rittet er videre eldre enn Flandern rundt, men mindre prestisjefylt.
Rittet har foregått onsdagen etter Paris-Roubaix (men flyttes fra 2010 til onsdagen før), og går mellom Antwerpen og Schoten (der start og mål befinner seg) og avgjøres ofte ved en massespurt. Det har fått navnet etter elva Schelde.
Fra 2005 av er rittet en del av UCI Europe Tour. Alexander Kristoff vant rittet i 2015 og 2022.
Paris-traktaten av 1259
Paris-traktaten av 1259 (stundom også kjent som Albeville-traktaten) var en overenskomst mellom Ludvig IX av Frankrike og Henrik III av England som kom i stand den 4. desember 1259.
Kong Henrik sa seg enig om å gi opp kontrollen over Normandie, unntatt Kanaløyene, Maine, Anjou og Poitou som hadde gått tapt under regimet til kong Johan av England. Henrik maktet å beholde Gascogne og deler av Aquitaine, men kun til en vasall av kong Ludvig. Som motytelse skulle Ludvig trekke tilbake sin støtte til engelske opprørere.
Avtalen resulterte i det faktum at de engelske kongene måtte betale hyllest til de franske monarker og således ble Frankrikes vasaller. Denne situasjonen forbedret ikke de vennskapelige forbindelsene mellom de to statene ettersom de gjorde to likeverdige overhoder for hver sin nasjon ulike. Det har blitt argumentert at Paris- traktaten var en medvirkende årsak til hundreårskrigen.
Kickboxer
Kickboxer er en amerikansk action- og kampsportfilm fra 1989 med Jean-Claude Van Damme i hovedrollen (han var også med å utvikle manus). Andre sentrale roller spilles av Dennis Alexio, Dennis Chan og Michel Qissi. Regi er ved Mark DiSalle og David Worth.
Den fikk fire oppfølgere som ble lansert i perioden 1991-1995.
Handling
Eric Sloane (Dennis Alexio) er USAs mester i kickboksing. Av mangel på verdige motstandere i hjemlandet reiser han og broren (Van Damme) til sportens hjemland, Thailand, for å oppsøke virkelighetens kickboksere. Der blir mesteren utsatt for skitne knep, slik at han blir kvestet for livet. Broren blir besatt av hevn og bestemmer seg for å lære seg kickboxing for å forsvare familiens ære. Han blir instruert i sporten av en gammel mester. Etterhvert blir han såpass god at han kan møte den thailandske mesteren, Tong Po, i ringen.
Om filmen
Filmen fikk blandet mottakelse av anmelderne.
Dagbladet gav den bare terningkast to da de anmeldte filmen i forbindelse med en TV-visning i 1996.
Filmen innbrakte $14,7 millioner i USA.
Kungliga Tekniska högskolan
Kungliga Tekniska högskolan (KTH) er et statlig universitet i Stockholm med fokus på teknikk og naturvitenskap. KTH er den største og eldste tekniske høyskolen i Sverige, har en omfattende virksomhet med utdanning av sivilingeniører og har en stor forskningsvirksomhet.
KTH utdanner også arkitekter, ved Skolan för arkitektur och samhällsbyggnad. Dette er den største av de fire arkitektskolene i Sverige. De andre tre er tilknyttet Lunds universitet, Chalmers i Göteborg og Umeå universitet.
Ordenen for landbruksfortjenester (Frankrike)
Ordenen for landbruksfortjenester (fransk: Ordre du Mérite Agricole eller Mérite agricole) er en fransk orden. Den ble innført i 1883 til belønning av innsats for Frankrikes landbruk. Den tildeles av landbruksministeren i Frankrike.
Bakgrunn og utvikling
Den ble innstiftet 7. juli 1883 av president Jules Grévy. Utmerkelsen kom i stand etter initiativ til landbruksminister Jules Méline. Hensikten var å belønne innsats for Frankrikes landbruk. Ordenen tildeles av landbruksministeren i Frankrike.
Det grønne båndet har gitt opphav til kallenavnet «le poireau» («purreløken»), tidligere også «l'épinard» («spinaten»).
Inndeling
Ordenen hadde opprinnelig én grad, ridder, men den ble utvidet til to grader i 1887 og til tre i 1900. Etter dette har ordenen for landbruksfortjenester hatt følgende tre grader:
Insignier
Ordenstegnet er opphengt i et grønt bånd, som har røde striper ved kantene. Riddere og offiserer bærer ordenstegnet i bånd på brystet. Båndet for offiserer har rosett. Kommandører bærer ordenstegnet i bånd om halsen.
Tildeling
Ordenen for landbruksfortjenester tildeles for fortjenstfull innsats for landbruket i Frankrike. Mottagere må være minst 30 år og ha femten års innsats bak seg i landbrukssektoren. Ordenen kan også tildeles for vitenskapelige fortjenester. Tildelingen skjer ved Frankrikes landbruksminister, som i spørsmål om tildeling støtter seg på et ordensråd.
Det er satt begrensninger på antallet utnevnelser. Det kan utnevnes 60 kommandører, 800 offiserer og 3,200 riddere hvert år. Utnevnelse av utlendinger er ikke omfattet av begrensningene. Utnevnelse skal i regelen finne sted til laveste grad, med forfremmelse til høyere grad etter minimum fem år. I unntakstilfeller kan utnevnelse skje direkte til høyere grad.
Utnevnelser finner sted to ganger i året: 1. januar og 14. juli.
Arsenal de Brest
Arsenal de Brest (Arsenalet i Brest) er en samling av franske maritime og militære bygninger lokalisert ved breddene av elven Penfeld i Brest i Bretagne. Det er lokalisert ved 48.38667°N, -4.49667°W.
Konstruksjonen av militæranlegget, i hovedsak som forsvar mot Storbritannia, begynte tiden 1631–1635. I 1674 ble det bygget kruttmagasiner og et militært sykehus. I 1865 ble havnen stengt for kommersiell trafikk og omgjort til utelukkende en militær havn. Under den fransk-prøyssiske krig (1870–1871) ble Frankrikes berømte maleri Mona Lisa flyttet fra Louvre og til Arsenal de Brest for trygg oppbevaring.
Under den andre verdenskrig i løpet av den nazistiske okkupasjonen ble den militære havnen en betydningsfull strategisk militæranlegg, og i 1940 ble det bygget en base for ubåter.
Qinling
Qinling (kinesisk: 秦岭; pinyin: Qin Ling) er en fjellkjede sentralt i Folkerepublikken Kina. Det strekker seg ca. 650 km i vest-øst-retning, og i en bredde på inntil 170 km, fra sør i provinsen Gansu og tvers over hele det sørlige Shaanxi og øst til den sentrale del av Henan.
Fjellkjedens høyeste fjell er Taibai Shan, på 3 767 moh. Også ett av daoismens fem hellige fjell, Hua Shan, ligger i Qinling.
I nord avgrenses fjellene av elvesletten til elven Wei og i sør av elven Han Jiang. Disse to elvene renner ut i hver sin hovedflod, Guleelven og Yangtze.
Fjellene utgjør et markant vegetasjonsskille. Nord for fjellene er det store tørre løssområder som egner seg for dyrking av hvete. Sønnafjells begynner de varmere og fuktigere landskaper som preges dels av store skoger, dels av risfelt.
Samferdsel
Baoji-Chengdu-jernbanen løper gjennom området. Den knytter Baoji i Shaanxi til Chengdu i Sichuan.
Irland i tidlig middelalder
Irland i tidlig middelalder omhandler perioden i Irlands historie fra de første plyndringstoktene fra Vikingene til Normannernes invasjon, fra ca. år 800 til ca. år 1170. Den første halvdelen av denne perioden er kjennetegnet av plyndringstokter fra vikinger, etterfulgt av etableringen av permanente norrøne bosetninger langs kysten. Det ble etablert baser i Dublin, Wexford, Waterford, Cork og Limerick, som utviklet seg til de første større byene i Irland.
Storbritannia under Vinter-OL 1998
Storbritannia under Vinter-OL 1998. Trettifire sportsutøvere, tjuesju menn og sju kvinner fra Storbritannia deltok i sju sporter, alpint, bobsleigh, curling, freestyle. kunstløp, kortbaneløp og skiskyting under Vinter-OL 1998 i Nagano i Japan. Storbritannia kom på delt tjueandreplass med en bronsemedalje. Skiskyteren Mike Dixon var Storbritannias flaggbærer under åpningsseremonien.
Irland i tidlig middelalder
Etter Brians død i slaget ved Clontarf i 1014 ble den politiske situasjonen mer kompleks, med rivalisering om overkongetittelen mellom flere klaner og dynastier. Brians etterkommere klarte ikke å beholde herredømmet han hadde vunnet, og regionale stridigheter om territorier og innflytelse ledet indirekte til Normannernes invasjon under Richard de Clare i 1169.
Historiografi
Den første delen av perioden denne artikkelen omhandler har vært gjenstand for omfattende historisk forskning, «vikingtiden» har tiltrukket seg historikernes interesse i lang tid. Perioden fra 1014 til 1169 har imidlertid fått mindre oppmerksomhet. Sean Duffy skriver at denne perioden "har – historiografisk sett – falt mellom to stoler. Historikere som arbeider med Irland i tidlig middelalder, som forsøker å konkludere sine framstillinger med et høydepunkt, har tradisjonelt gjort dette etter å ha gjengitt den kjente overkongen [Brian Borus] død i slaget ved Clontarf i 1014. På den andre siden har historikere opptatt med senere irsk middelalder generelt valgt å begynne sine framstillinger med den engelske invasjonen på 1160-tallet. 1000-tallet og tidlig 1100-tall har derfor fått karakter av kjapp epilog eller langtrukken prolog."
I forsøkene på å tolke Irlands tidlige historie, har et av de oftest stilte spørsmål vært hvor tidlig det er mulig å snakket om en irsk nasjon, en «natio» som omfatter hele øya Irland. Tidlige skalder som Flann Mainistrech konstruerte en historie om et kongedømme over hele Irland som gikk tilbake til St. Patrick og lengre. Bare hundre år etter Flann beskrev Gerald av Wales i sitt verk Topographia Hibernica det irske samfunnet som fullstendig primitivt og barbarisk. Ved begynnelsen av moderne vitenskapelig forskning på irsk historie, kom pionerene Eoin MacNeill and G.H. Orpen til motsatte konklusjoner om den samme perioden. Orpen så en anarkistisk land fortsatt i «stamme-tilstand»; han kunne ikke se noen nasjon eller fellesskap i Irland utover stammefellesskapet. MacNeill poengterte at overkongedømmet i Irland hadde vært reelt, og pekte på mange av de statsbærende institusjonene Orpen mente manglet eksisterte allerede, og at irsk lovgivning hadde nasjonal karakter.
De skriftlige kildenes karakter
En stor mengde av samtidige og nær samtidige tekster om Irland i tidlig middelalder har overlevd, men fra andre titler nevnt i disse verkene er det klart at også svært mange tekster har gått tapt. Materialet som har overlevd finnes vanligvis i form av mye senere kopier, og det er bare ved å sammenligne forskjellige kopier at teksten i de originale dokumentene kan rekonstrueres.
De irske krønikene eller annalene som det finnes kopier av i dag har sitt utgangspunkt i den nå tapte Irlandskrøniken, som sannsynligvis ble nedtegnet rundt år 800. Alle har også materiale fra andre kilder, og stoff som har blitt lagt til senere. Ulster-annalene og Inisfallen-annalene er blant de viktigste kildene til kunnskap om denne perioden. Clonmacnoise-krøniken har bare overlevd i eksentrisk engelsk oversettelse fra 1600-tallet, og Tigernach-annalene for denne perioden er ikke bevart, selv om Dubhaltach Mac Fhirbhisigh sin forkortede kopi kjent som Chronicon Scotorum inneholder deler av materialet. Annalene av de fire mesterne ble komponert senere, og inneholder også materiale av tvilsomt opphav. Selv om annalene bringer til veie betraktelige mengder informasjon, er de i regelen kortfattede og har hovedfokus på det som direkte angikk kirken, og i den verdslige verden dynastiet kjent som Uí Néill.
I tillegg til annalene har et stort antall genealogier overlevd, sammen med geografiske og juridiske tekster, poesi, sagaer og helgenfortellinger eller hagiografier.
På 1000-tallet ble en rekke pseudohistoriske propagandatekster som Caithréim Chellacháin Chaisil og Cogad Gáedel re Gallaib forfattet. Selv om den historiske nøyaktigheten til disse tekstene er tvilsom, har særlig Cogad hatt stor innflytelse på hvordan tidlig irsk middelalder har blitt forstått, like opp til vår tid.
Geopolitisk landskap rundt år 800
Ved slutten av 700-tallet var Irland homogent gælisk i samfunn, kultur og språk. Folk levde i mindre bosetninger på landsbygda, og de eneste større bosetningene var klosterlandsbyer av varierende størrelse. Klostrene spilte en viktig rolle i samfunnet, ikke bare i forhold til religion og kultur, men også økonomi og politikk. Kristningen av Irland hadde begynt på 400-tallet, og ved begynnelsen av 800-tallet var befolkningen på hele øya kristne, i alle fall i navnet. Skriftet Tallaght-Martyrologien (skrevet rundt 800) indikerer at keltisk hedenskap ikke enda var helt borte.
Eoin MacNeill identifiserte det ”eldste kjente faktum i den politiske historien til Irland” til å være eksistensen fra forhistorisk tid til en femdeling av øya. Denne besto sannsynligvis av følgende cóiceda (femteparter): Ulaid (Ulster), Connachta (Connacht), Laigin (Leinster), Mumu (Munster) og Mide (Meath), selv om noen framstillinger utelater Mide og deler Mumu i to. Dette er ikke en presis beskrivelse av det politiske landskapet rundt år 800, men når vi diskuterer de politiske inndelingene av Irland er det nyttig å referere til denne inndelingen, siden den, dersom Laigin og Mide sås sammen til Leinster, grovt sett tilsvarer dagens fire irske provinser.
Uí Néill, delt i de to hovedgrenene kjent som nordlige og sørlige Uí Néill var det dominerende dynastiet i Irland i tidlig middelalder. Nordlige Uí Néill hadde kontroll over den nordvestlige delen av Irland, og var inndelt i to hovedgrener, Cenél Conaill lengst vest og Cenél nEógain, også kjent som kongedømmet Ailech. Cenél nEógain hadde blitt den mektigste av disse to i 789, og hadde ekspandert mot øst og sør, og blant annet fått kontroll over det viktige klosteret Armagh og det store kongedømmet kjent som Airgíalla. Ulaid utgjorde ikke lenger noen femtedel av øya, dominert av Dál Fiatach og Dál nAraidi var Ulaid nå mer eller mindre begrenset til området vest for elven Bann.
Den sentrale regionen Mide hadde vært dominert av den sørlige Uí Néill siden 600-tallet. Fram til 700-tallet hadde ætten Síl nÁedo Sláine (også kjent som kongedømmet Brega) hatt forrangen, etter 728 hadde det vestlige dynastiet Clann Cholmáin vært dominerende.
I Laigin var det Uí Dúnlainge som var det dominerende dynastiet rundt år 800. De hadde tette bånd til det store klosteret i Kildare. Deres fremste rival om overherredømmet i Leinster, Uí Cheinnselaig, hadde ikke vært sterke nok til å gjøre krav på tittelen konge av Leinster siden 728. Uí Cheinnselaig kontrollerte nå et område i den sørøstlige delen av Leinster, og hadde knyttet seg til klosteret i Ferns.
Kongedømmet Osraige, som grovt sett hadde samme utstrekning som dagens grevskap Kilkenny ble regnet som del av Munster. Munster var dominert av Eóganachta, med Cashel som seremonielt senter og Emly som kirkelig senter. Dál gCais (enda ikke kjent under dette navnet) hadde beseiret Corcu Modruad i 744 og tatt kontroll over det området i dagens grevskap Clare hvorfra de siden skulle stige til makten, men de var enda ikke en betydelig maktfaktor i Munster. Eóganachta konkurrerte med Uí Néill om makt og innflytelse, og krevde herredømme over hele den sørlige delen av Irland. Dette kravet var delvis forankret i det legendariske gamle todelingen av øya i Leth Cuinn og Leth Moga, «Conns halvdel» (nord) og «Mugs halvdel» (sør).
På 600-tallet hadde Uí Briúin trådt fram i Connacht, og ble i løpet av den første halvdelen av 700-tallet det dominerende dynastiet der. Uí Briúin hadde også innflytelse i Bréifne sør for det nordlige Uí Néill.
Den første vikingtiden (795–902)
Det første kjente vikingtoktet i Irland fant sted i 795, da vikinger plyndret øya Lambay. Dette ble fulgt av et tokt på kysten av Brega i 798, og tokt mot kysten av Connacht i 807. Disse tidlige vikingtoktene var i hovedsak utført av mindre grupper og relativt kortvarige.
Vi vet ikke hvem som sto bak de første vikingtoktene, verken navn eller hvor de kom fra er kjent. En teori er at de kom fra fjordene på vestlandet, og at ruten de har fulgt til Irland er til Shetland, videre til Orknøyene og så langs vestkysten av Skottland gjennom Hebridene.
Thomas Charles-Edwards gir Áed æren for at det ikke var noen større angrep fra vikingene i løpet av hans regjeringstid etter 798. Det finnes imidlertid ingen referanser i annalene til at Áed på noe tidspunkt var involvert i krigføring mot vikinger.
Áed hadde forbindelse til klostersamfunnet i Armagh, og framsto som en støttespiller for klostrene tilknyttet Patrick. Innenfor Uí Néill var det først og fremst Clann Cholmáin og Cenél Conaill som utfordret hans posisjon, og disse hadde støttet klostrene tilknyttet Columba. Det var i Áeds tid at det Columbanske klosteret i Kells ble opprettet, etter en rekke med plyndringer av Iona før dette eid av Armagh, hovedsete for Patrick-kulten. Ifølge Byrne markerte grunnleggelsen av Kells en avslutning på rivaliseringen mellom kirkene knyttet til Columba og Patrick. Det Columbanske fellesskapet prøvde i 817 å få Áed ekskommunisert, noe som kan tyde på at rivaliseringen ikke var over likevel.
Feidlimid mac Crimthainn fra Eóganacht Chaisil ble konge av Munster i 820, og innledet med det en periode på 130 år hvor denne grenen av Eóganachta dominerte. Han sto for en politikk med aggressiv ekspansjon for å motvirke Uí Néills voksende makt, og kombinerte militære kampanjer med aktiv påvirkning av kirkelige forhold. Conchobar mac Donnchada etterfulgte Áed Oirdnide som Uí Néill overkonge i 819, og ble tidlig utfordret av Feidlimid, både gjennom at Feidlimid drev plyndringstokt i Mide og Connacht og ved at han blandet seg inn i forholdene ved Armagh, noe Uí Néill mente var deres rett. Conchobar og Feidlimid møttes ved Birr i 827 for å diskutere fredsvilkår, og ifølge Damian Bracken var det at kongen av Munster kunne tvinge overkongen til en slik fredskonferanse en indikasjon på Feidlimids voksende makt.
Conchobar ble igjen etterfulgt av Niall Caille i 833. Med Niall ser vi for første gang en referanse i krønikene til at en overkonge fra Uí Néill selv leder en kampanje mot vikingene, han beseiret vikinger i Derry samme år som han ble overkonge. Han forsøkte å utvide Uí Néills innflytelse videre sørover, i 835 ledet han en hær til Leinster og satte inn Bran mac Fáeláin som konge der, samme år invaderte han Mide. Dette førte ham i konflikt med Feidlimid, og i 838 ble det holdt en konferanse (rígdál mór - «stort kongelig møte») mellom Niall og Feidlimid. Dette møtet førte likevel ikke til noen varig fred. I 840 ledet Feidlimid en hær inn i Mide, og ved å slå leir ved Tara utfordret han såvel det nordlige Uí Néill som det sørlige hvis land han hadde invadert. I 841 ble tapte imidlertid Feidlimid et avgjørende slag mot Niall i Leinster. Hans etterfølgere i sør skulle ikke bli i stand til virkelig å utfordre nord igjen i vesentlig grad før Brian Boru 150 år senere.
Vikingenes tokt til Irland ble gjenopptatt i 821, og intensivert i de følgende tiårene. Vikingene begynte å etablere befeste baser omtalt i annalene som longphort langs kysten av Irland, og overvintret der i stedet for å trekke seg tilbake til Skandinavia eller baser på øyene nordvest for Storbritannia. De første kjente slike basene er Linn Dúachaill (Annagassan) og Duiblinn (ved elven Liffey, ved eller nær dagens Dublin). De bevegde seg nå også lenger inn i landet, ofte ved hjelp av elver som Shannon, med utgangspunkt i baser langs kysten. Det rapporteres nå om større grupper av vikinger, regulære hærstyrker som kunne ta opp kampen også mot større irske styrker. I 837 forteller annalene om en flåte på seksti langskip på elven Liffey, noe som kan tilsvare 1 500 menn. Det er riktignok tvilsomt hvor nøyaktige tallene i annalenes framstilling er.
En av de første vikinghøvdingene som er omtalt ved navn i de irske kildene er Thorgest (Latin Turgesius). Annalene av de fire mesterne forbinder ham med angrep i Connacht, Mide og kirken ved Clonmacnoise i 844. Han ble fanget og druknet i innsjøen Lough Owel av Máel Sechnaill mac Maíl Ruanaid, konge av Mide.
I 848 ble en norrøn hær slått ved Sciath Nechtain (dagens Castledermot ) av Ólchobar mac Cináeda av Munster og Lorcán mac Cellaig av Leinster. Her blir lederen Thorir beskrevet som en kongelig person fra Laithlinn (eller Lochlann). Máel Sechnaill, nå overkonge, beseiret en annen hær ved Forrach samme år. Disse irske seirene utgjør bakgrunnen for delegasjonen som ble sent til den frankiske keiseren Karl den skallede, gjengitt i Annales Bertiniani.
I 853 kom Olaf, i annalene identifisert som «sønn til kongen av Laithlind», til Irland. Laithlind har vært forstått som en variant av det senere Lochlann. Fra 1100-tallet brukes dette om Norge, hvilken betydning det hadde på 800-tallet er usikkert. Det har vært gjort forsøk på å identifisere Lochlann med flere områder i Norge, og også med skandinaviske bosetninger i Hebridene. Olaf opptrådte som leder for vikingene i Irland, sammen med Ivar. De to var ifølge annalene aktive i Irland og rundt Irskesjøen de neste to tiårene. Etterkommerne til Ivar, Ivarætten (Uí Ímair), skulle komme til å bli en politisk maktfaktor i området de neste to hundreårene.
Et viktig nytt trekk fra midten av 800-tallet i tillegg til permanente bosetninger var at de norrøne nå også gikk inn i allianser med forskjellige irske herskere. Cerball mac Dúnlainge hadde blitt konge av Osraige i 842. Han hadde med hell kjempet mot og beseiret vikinger i 846 og 847, men fra 858 opptrer han som alliert med Olaf og Ivar mot Máel Sechnaill, med hærtokt i Leinster og Munster, og i 859 også i Máel Sechnaills kjerneområder i Mide. Senere samme år snudde krigslykken, og Cerball måtte underkaste seg Máel Sechnaill. Disse alliansene var ikke på noen måte permanente. I 860 var Cerball alliert med Máel Sechnaill i et felttog mot Áed Findliath fra det nordlige Uí Néill, mens Olaf og Ivar hadde slått seg sammen med Áed. I 870 opptrådte likevel Cerball og Áed som allierte i Leinster.
Máel Sechnaill hadde mer suksess enn sine forgjengere Niall Caille og Conchobar Donnchada når det gjaldt å utvide innflytelsen sørover. Han tvang Munster til å underkaste seg i 858 og som nevnt ovenfor Cerball og Osraige i 859. Han hadde også kontroll over Ulaid, Leinster og Connacht, og ble ved sin død beskrevet i Ulsterannalene som ri h-Erenn uile, konge over hele Irland. De siste årene han regjerte møtte han imidlertid alvorlig motstand fra sine fjerne Uí Néill-slektninger i Ailech og Brega, i allianse med de norrøne fra Dublin. Ifølge Francis John Byrne hadde Máel Sechnaill en suksess i å oppnå herredømme over Irland som ingen før ham. Áed Findliath var konge av Ailech og den ledende kongen innen det nordlige Uí Néill. Etter Máel Sechnaills død blir han regnet i kongerekken som overkonge, noe som følger det etablerte systemet hvor denne alternerte mellom Cenél nEógain i nord og Clann Cholmáin av Mide i sør. Han møtte motstand som konge, og kom ikke som sin forgjenger nær å være konge over hele Irland i mer enn navnet. Han hadde imidlertid noen viktige seire over de norrøne, først og fremst at han i 866 ødela alle de norrøne basene i nord. Áed ser ut til å ha benyttet anledningen mens Olaf var involvert i krigføring i Piktland, og sannsynligvis hadde tatt en stor kontingent av de norrøne styrkene i Irland med seg dit. Det ble aldri etablert permanente norrøne bosetninger i de nordlige delene av Irland. Ó Corráin påpeker ironien i at Áeds suksess i 866 kan ha ført til at den økonomiske utviklingen i nord ble hemmet, og til at det ikke vokste fram havnebyer der slik det gjorde på øst- og sørkysten. Disse byene i sør skulle bli viktige økonomiske og militære maktbaser for kongene i Leinster og Munster hundre år senere, og styrke deres makt på bekostning av kongene i nord.
Det siste som rapporteres om Olaf i irske kilder er at han og Ivar kommer tilbake fra Alba i 871, men ifølge skotske kilder skal han ha dødd der i 874. Ivar døde i 873. I den anledning omtaler Ulsterannalene ham som «konge over de norrøne i hele Irland og Britannia». Etter at disse to var borte fulgte stadige endringer i lederskapet blant de norrøne i Irland, og interne stridigheter omtales i annalene for de neste to tiårene. I 902 slo Máel Finnia mac Flannacain av Brega og Cerball mac Muirecáin av Leinster seg sammen mot Dublin, og «hedningene ble fordrevet fra Irland, i.e. basen (longport) i Dublin».
Den andre vikingtiden (914–980)
Etter at de hadde blitt tvunget til å forlate Dublin i 902, fortsatte Ivars etterkommere, nå omtalt i annalene som Uí Ímair å være aktive rundt Irskesjøen, det er rapporterer om at de er aktive i Piktland, Strathclyde, Northumbria og Man. I 914 ankom en ny flåte med vikinger i Waterford Harbour, og Ivarætten fulgte raskt etter og gjenopptok kontroll over den norrøne aktiviteten i Irland. Ragnvald av Ivarætten kom med en flåte til Waterford i 917, mens Sigtrygg Cáech gikk på land ved Cenn Fuait (muligens nær Leixlip) i Leinster. Niall Glúndub hadde etterfulgt Flann Sinna som overkonge fra Uí Néill i 916, og han marsjerte inn i Munster mot Ragnall, Uten at dette førte til noen avgjørende trefning mellom dem. «Mennene fra Leinster» under Augaire mac Ailella gikk på sin side til angrep på Sithric, men led fullstendig nederlag i slaget ved Confey. Dette gjorde at Sigtrygg igjen kunne etablere norrøn kontroll over Dublin. Ragnall forlot Irland igjen i 918, og ble konge i York. Med Sigtrygg i Dublin og Ragnall i York, hadde aksen Dublin-York blitt etablert, noe som skulle komme til å påvirke både England og Irland i de neste 50 årene.
En ny og mer intens periode med bosetninger ble innledet i 914. Mellom 914 og 922 regnes byene Waterford, Cork, Dublin, Wexford og Limerick som grunnlagt, flere av disse stedene hadde det imidlertid også tidligere vært både irske og norrøne bosetninger. Betydelige utgravninger i Dublin og Waterford på 1900-tallet har fått mye av sporene fra denne perioden fram i dagen.
Dublins ambisjoner i Ulster ble imidlertid stagget gjennom en serie av nederlag som ble påført dem av Niall Glúndubs sønn Muirchertach mac Néill. Ifølge Benjamin Hudson var Muirchertag en av de mest suksessfulle generalene i sin tid, og ble beskrevet som «Irenes Hector». Ifølge annalene var det likevel Donnchad Donn fra Clann Cholmáin som ble regnet som overkonge etter Niall, og Muirchertach etterfulgte heller ikke sin far som konge av Ailech før 938. Ved siden av hans triumfer over de norrøne ledet Muirchertach vellykkete kampanjer for å tvinge de andre irske provinsene til underkastelse, mest kjent da han tok kongen av Munster, Cellachán Caisil til fange i 941. Samme år ledet han en flåte til Hebridene, og krevde inn skatt der.