cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
James McAvoy
Karriere
En av de største høydepunktene i McAvoys karriere kom da han spilte mot Angelina Jolie og Morgan Freeman i suksessen Wanted, en actionfilm der han hadde rollen som Wesley Gibson, en ung amerikansk slabbedask som får vite at forfedrene hans var en lang rekke leiemordere. Mens han spilte inn actionscener for denne filmen, fikk McAvoy flere skader, inkludert en forstuet ankel og et skadet kne. Midt i 2010 fikk McAvoy rollen som den telepatiske superhelten Professor X, grunnlegger og leder av X-Men, i X-Men: First Class.
Privatliv
McAvoy var i et forhold med den skotske skuespilleren Emma Nielsen i seks år frem til 2003, før McAvoy ble sammen med skuespillerinne Anne-Marie Duff, som er ni år eldre. Paret giftet seg den 18. oktober 2006 under en privat seremoni. De har en sønn sammen, som ble født i 2010. I februar 2007 besøkte McAvoy Nord-Uganda og tilbrakte fire dager med å se prosjekter som støttes av det britiske Røde Kors. Skuespilleren besøkte blant annet flyktningsleir for internt fordrevne, som ble tvunget til å flykte fra hjemmene sine.
Fylkesvei 7532
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 666.
Kantonsystemet
Kantonsystemet (1760–1842) var den metodikk som Kina benyttet seg av for å kontrollere sin utenrikshandel ved handelshus på eget territorium. Ordningen var knyttet til havnebyen Kanton i Sørkina.
Kineserne forsøkte å lokalisere handelen med europeere til Macao, men etterhvert este handelsforbindelsene ut til andre områder av kinakysten. Kineserne merket også at handelen inngikk i særlig britisk imperiebygging, noe man ville ha seg frabedt. Kantonsystemet som ble etablert påla britiske handelsfolk om å holde seg til Kanton. Der var de dessuten forbudt direkte kontakt med vanlige kinesiske borgere. De måtte yrke all handel gjennom særlige lokale kinesiske handelsforetak kalt hong, etablert særlig for å være mellommenn i denne handelen.
Til å begynne med var porselen en ledende handelsvare, ved siden av den lukrative handelen med kinesisk te. Ettersom kineserne kun ville godta betaling i sølv (de vestlige handelsvarer interesserte dem lite), førte dette til en etterhvert stor ubalanse i handelen. Britene la imidlertid merke til at en del kinesere var glade i opium, og begynte å handle med denne varen som ble den eneste som kinesiske forretningsmenn fant å godta foruten sølvet.
Storbritannia var ikke fornøyd med Kantonsystemet, men opplegget holdt seg til første opiumskrig. Da gjennomtvang landet ved Tianjintraktaten, og etter på en rekke andre land, at kineserne åpnet traktathavner.
Formel 2-sesongen 2018
Formel 2-sesongen 2018 var den 52. sesongen av FIAs verdensmesterskap i Formel 2, og besto av 24 løp på 12 baner fra 7. april 2018 i Sakhir til 25. november 2018 i Abu Dhabi.
Lag og førere
Følgende lag og førere deltok i 2018-sesongen:
Kalender
Følgende baner og løp blir avholdt i 2018-sesongen:
Poengsystem
Poeng tildeles de første åtte plasseringene i sprint-løpet, og de første ti plassene i Feature-løpet. Føreren i pole position i feature-løpet får også fire poeng, og to poeng blir gitt til føreren som setter den raskeste runden i både feature og sprintløpet hvis denne føreren havner på topp ti. Ingen poeng vil bli gitt hvis den raskeste rundetiden oppnås av en fører som ble klassifisert utenfor topp ti. Det gis ikke poeng til føreren i pole position i sprintløpet, fordi startposisjonene i sprintløpter er basert på at de åtte beste i feature løpet starter i motsatt rekkefølge.
I feature løpet gis det poeng til de ti beste førerne. Det blir også gitt poeng til føreren som setter den raskeste rundetiden, dersom føreren fullfører som en av de ti beste, og til føreren i pole position.
I sprintløpet blir det gitt poeng til de åtte beste førerne. To poeng blir gitt til føreren som setter den raskeste tiden, dersom føreren fullfører som en av de ti beste.
Førermesterskap
Noter til tabellene:
Konstruktørmesterskapet
Noter til tabellene:
Richard Simonsen
Richard Simonsen (født 20. august 1945) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte IL Vestar og Kristiansands IF.
Han vant åtte NM-gull og 13 NM-medaljer på 100 meter, 200 meter og 400 meter i perioden 1963–1971. Under EM i friidrett 1971 løp Simonsen sammen med Steinar Mo, Gøte Lundblad og Per Rom inn til 8.-plass på 4 × 400 meter stafett. Det var beste norske plassering i dette EM, og tiden de oppnådde, 3.06.67, er 50 år senere, i 2021, fremdeles norsk rekord i øvelsen.
Memorial
Memorial (Мемориал) er en internasjonal menneskerettighetsorganisasjon. Den arbeider for å fremme demokrati og rettssikkerhet, å forhindre at totalitarisme gjenoppstår, å forme en offentlig samvittighet basert på demokratiske og rettsstatlige verdier fri for totalitære mønstre, å sikre menneskerettighetene i landene det gjelder, å avdekke sannheten ved den historiske fortiden og verne minnet om ofrene for politisk undertrykkelse i Sovjetunionen og tilsvarende regimer.
Arbeidet for fred og menneskerettigheter, og arbeidet for å avdekke forbrytelser gjort av den sovjetiske stat under kommunistperioden, ble ikke populært hos de russiske makthaverne. Den russiske delen av organisasjonen ble i desember 2019 definert som "utenlandske agenter". Under Russlands invasjon av Ukraina 2022 ble Memorial erklært ulovlig og kontorene deres ble overtatt av den russiske stat.
Memorial var en av mottakerne av Nobels Fredspris 2022. Organisasjonen er medlem av International Federation for Human Rights.
Bakgrunn
Organisasjonen eksisterte uformelt før den formelle dannelsen og kjempet opprinnelig for å få bygget et minnesmerke for Gulag-ofrene, noe den oppnådde allerede i 1990 da minnesmerket ble oppført på Lubjanka-plassen i Moskva, rett ved det gamle KGB-hovedkontoret. Organisasjonen var den første uavhengige organisasjon som oppstod på det tidligere Sovjetunionens territorium.
Arbeid
Frivillige medarbeidere besøkte Gulag-overlevende, skrev ned deres historier og forsøkte å gi dem en stemme i offentligheten. På begynnelsen av 90-tallet oppstod det rundt 70 lokalforeninger innen organisasjonen i Russland. I dag finnes det totalt 87 grupper, deriblant grupper i Tyskland, Latvia, Ukraina og Polen.
Arkiver
Memorial hjelper personer med å finne dokumenter, graver osv. i tilknytning til slektninger som ble forfulgt. De hadde ifølge egne opplysninger pr. 2005 en database som inkluderer navnene på over 1 300 000 forfulgte personer. Arkivene ble brukt av den britiske historikeren Orlando Figes da han skrev boka Hviskerene i 2008.
Konfiskering av arkivet
4. november 2008 ble Memorials St. Petersburg-kontor som oppbevarer Gulagarkivene ransaket av myndighetene. Materiale som var samlet inn over en 20 års periode for å dokumentere Stalinregimets overgrep ble konfiskert, blant annet brev, fotografier og 12 datamaskiner som inneholdt organisasjonens totale digitale arkiv over perioden (Gulag-arkivet). Leder for kontoret Irina Flinge hevdet organisasjonen ble rammet fordi organisasjonen gikk på tvers av «Putinismen», særlig ideeen om at Josef Stalin og Sovjetunionen lyktes i å skape et vellykket land.
Offisielt skjedde ransakingen i forbindelse med en artikkel som ble publisert i avisen Novy Peterburg i juni 2007. Memorial benektet enhver befatning med artikkelen. Enkelte russiske menneskerettighetsadvokater har spekulert i at ransakingen var en hevn for at Memorial viste den forbudte filmen Rebellion: the Litvinenko Case om den tidligere russiske spionen Aleksandr Litvinenko. Ifølge forfatteren Orlando Figes hadde ransakingen åpenbart til hensikt å trakassere Memorial.
Minnemuseum i Kovalevskyskogen
Organisasjonen arbeider for å få opprettet et nasjonalt minnemuseum for ofrene for den røde terroren som fulgte i kjølvannet av den russiske revolusjonen. De ønsker museet plassert i Kovalevskyskogen utenfor St. Petersburg hvor 4 500 henrettede mennesker ligger begravd i anonyme massegraver.
Tsjetsjenia
Memorial hadde også et kontor i Tsjetsjenia for å overvåke menneskerettighetssituasjonen der. Kontoret ble jevnlig gjennomsøkt av myndighetene.
Økonomi
Organisasjonens arbeid blir regelmessig økonomisk støttet av den amerikanske Soros-stiftelsen Open Society Institute og den tyske Heinrich Böll-stiftelsen. Organisasjonen får også støtte fra FNs høykommissær for flyktninger og Europarådet.
Radiostyrt ur
Et radiostyrt ur (RCC) må ikke forveksles med et atomur. Egentlig er det et ur som stiller seg inn etter tidssignaler som sendes ut fra én eller flere radio­stasjoner som igjen er til­knyttet atomur eller de kan bruke flere sendere som brukes av satellittnavigasjonssystemer som Global Positioning System. Vanligvis brukes frekvensområdet 40 – 80 kHz (lavfrekvent langbølge). Tids­signalene mottas gjerne én eller flere ganger hver natt. Resten av tiden styres uret av et vanlig kvarts-urverk (typiske feil: ±1 sekund ved minst ett godt radio­mottak i døgnet, ±15 sekunder pr. måned uten radio­mottak). Så lenge uret mottar radio­signaler, har man et ur som man ikke trenger å bekymre seg for skal gå feil, men ikke noe 100 % nøyaktig atomur. Et radiostyrt ur vil ikke trenge å stilles når det først er stilt riktig (unntatt når man skifter tidssone), og det vil automatisk stille seg om når det skiftes til eller fra sommertid. Slike ur finnes i flere størrelser, også som armbåndsur. Enkelte av disse drives av solceller og et oppladbart batteri (et fullt opp­ladet batteri kan typisk holde et ur i drift i inntil fem måneder uten ytterligere tilførsel av lys). Casio, Citizen og Junghans er blant produsentene av slike ur. Det behøver ikke koste mer enn et litt avansert vanlig ur.
I julekatalogen sin for 1983 lanserte Heathkit en av de første radio­styrte klokkene for vanlige forbrukere, bord­klokken «GC‑1000 Most Accurate Clock» som mottok tidssignaler på 5, 10 og 15 MHz. Den ble produsert frem til 1995 og virket i hele Nord-Amerika, Mellom-Amerika og den nord­ligste delen av Syd-Amerika samt på Hawaii, Grønland og den vestre delen av Island.
I 1990 kom Junghans med verdens første radiostyrte armbåndsur, MEGA (analog visning) og MEGA 1 (digital visning), med antennen skjult i remmen (det virket bare i Europa). I Europa lytter radiostyrte ur på minst én av de to radio­stasjonene:
Bente (album)
Bente er et musikkalbum med Bente Lind, utgitt i 1985.
Radiostyrt ur
Oslo astrologiske ur styres fra denne stasjonen.
Sonja Henies plass (Oslo)
Sonja Henies plass (3, 2-4) er en plass i Oslo. Plassen er oppkalt etter kunstløpersken Sonja Henie.
Radiostyrt ur
I Norge bør signalene kunne mottas i hvert fall så langt nord som i Bodø. De kan også mottas i Reykjavík på Island.
Sonja Henies plass (Oslo)
Med adressen Sonja Henies plass 2-4 finner vi Oslo Spektrum. Oslo Plaza ligger i nummer 3.
Radiostyrt ur
Tilsvarende radiostasjoner finnes også i andre land, bl.a. USA (WWVB, 60 kHz, 70 kW (nær Fort Collins, Colorado)), Japan (JJY, 40 kHz, 50 kW (i nordøst: på toppen av Otakadoya-yama nær Miyakoji-mura/Fukushima) og 60 kHz, 50 kW (i sydvest: på toppen av Hagane-yama, nær grensen mellom prefekturene Saga og Fukuoka)) og Kina (BPC, 68,5 kHz, 90 kW (Shangqiu i provinsen Henan)).
Sonja Henies plass (Oslo)
Plassen har innkjøring fra rundkjøringen i krysset Biskop Gunnerus' gate, Riksvei 162. Nord for plassen ligger Vaterlandsparken.
Radiostyrt ur
Enkelte ur kan motta tidssignaler fra alle de seks radiostasjonene som er nevnt over.
Dechang
Dechang (kinesisk: 德昌县; pinyin: Déchāng Xiàn) er et fylke i det autonome prefekturet Liangshan Yi i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina.
Kulturminner
Dayangdui-funnstedet (大洋堆遗址, Dayangdui yizhi) i Jingjiu og de store steingravene i Liangshan (凉山大石墓群, Liangshan da shimuqun) fra Handynastiets tid i Wanao 洼垴 (Xichang) og Arong (Dechang) ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Jernbane
Chengdu-Kunming-jernbanen løper gjennom området.
Mariam Usman
Mariam Usman (født 9. november 1990) er en nigeriansk vektløfter som konkurrerer i +75 kg. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2008 i Beijing, der hun opprinnelig kom på 5. plass. Etter at de to som kom før henne, Olha Korobka fra Ukraina og Marija Grabovetskaja fra Kasakhstan, ble tatt i doping i 2016, ble bronsemedaljen tildelt Usman. Hun representerte også Nigerie under Sommer-OL 2012 i London, der hun kom på 14.-plass.
The Witch of Salem
The Witch of Salem er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av Raymond B. West.
Handling
En ung puritansk gutt fra Salem, Massachusetts forelsker seg i en vakker ung kvinne.
Egentlig
Komikerne i serien var Minken Fosheim, Sigrid Huun, Trond Brænne, Åsleik Engmark, Rune Gokstad og Øystein Bache. Rune Andersen hadde også noen roller i serien samt Knut Nærum som hadde rollen som programleder for diverse innslag. I perioden 1998-2000 var også Rigmor Galtung med.
Serien inneholdt blant annet i 1996 programposten «Dette er framtiden» med Nærum som presantør. Av andre faste innslag kan en nevne «AS Norge».
Bak serien
Tekstredaksjonen besto av flere forfattere, blant annet Peder Udnæs, Knut Nærum og Are Kalvø. Prosjektleder Guri Skavlan.
Twilight Time
Twilight Time er det andre studioalbumet til det finske power metal-bandet Stratovarius. Albumet ble opprinnelig utgitt under navnet II, noen ganger kalt Stratovarius II, da på plateselskapet Bluelight Records. Albumet ble siden utgitt på nytt under navnet Twilight Time på plateselskapet Noise.
VR6
VR6 er en smal V-motor utviklet av Volkswagen Group på slutten av 1980-tallet. Motoren er så smal at sylinderrekkene ligger inni hverandre. For å få til det ligger er de to sylinderrekkene forskjøvet i forhold til hverandre slik at sylindrene danner et sikk-sakk-mønster sett ovenfra.
Alberta Ampomah
Alberta Ampomah (født 3. november 1994) er en ghanesisk vektløfter som konkurrerer i +75 kg. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kom på 13.-plass.
Infinite
Infinite kan sikte til følgende:
Brian Waltrip
Brian Charles Waltrip (født 12. januar 1978) er en amerikansk fotballspiller. Han er midtbanespiller, og har tidligere spilt for C.D.O.M, Tampere United, Tampa Bay Mutiny, Sao Paulo FC, Mandalskameratene, Sandefjord Fotball, Sogndal Fotball, Molde FK og Kyoto Sanga FC.
Mikhail Perlman
Perlman ble olympisk mester i turn i sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det sovjetiske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp foran Sveits og Finland. De andre på laget var Viktor Tsjukarin, Grant Sjaginjan, Valentin Muratov, Jevgenij Korolkov, Vladimir Beljakov, Iosif Berdijev og Dmytro Leonkin.
Anne Lise Gjøstøl (album)
Anne Lise Gjøstøl er et musikkalbum med Anne Lise Gjøstøl, utgitt i 1975. For albumet fikk hun prisen for «Årets vokalist» under Spellemannprisen 1975.
Laranjal do Jari
Laranjal do Jari er en kommune i delstaten Amapá i nordregionen av Brasil. Kommunen grenser mot Surinam i nordvest.
Xu Xiake
Xu Xiake (kinesisk: 徐霞客, pinyin: Xú Xiákè, Wade-Giles: Hsü Hsia-k'o; født 5. januar 1586 i det som i dag er Jiangyin i provinsen Jiangsu i Kina, død 8. mars 1641) var en kinesisk geograf.
Fra 1608 og frem til sin død reiste han rundt i seksten kinesiske provinser og samlet inn kart og dokumenter. Han utforsket områdenes geologi og geografi, lokale levekår, skikker og planteverden.
Til slutt sammenfattet han det hele i et tyve binds verk, Xu Xiakes reisebeskrivelser – et verk av stor historisk betydning.
Liv og virke
I sin etterforskning stolte han aldri blindt på konklusjonene fra eldre verk. Han var tidlig kommet over mange tilfeller der de gamle verker var både unøyaktige og feilaktige. For å være mest mulig sikker i sin sak, unngikk han såvidt mulig å reise med hest, vogn eller båt. Han krysset fjell og besteg høyder og beveget seg over lange strekninger nesten utelukkende til fots.
I det øyemed å danne seg et så sant bilde som mulig om de naturlige omgivelser lå det ham særlig på hjerte å legge sine ekspedisjoner til særlig uveisomme fjellområder og i tynt befolkede skogsområder. Dermed kunne han beskrive meget som ikke tidligere var blitt omtalt. Han vendte også tilbake til tidligere besøkte områder i den hensikt å kunne studere dem i andre årstider.
Blant Xus viktigere geografiske bidrag er
Xu Xiakes bidrag til gammel kinesisk geografi var uten sidestykke, ikke minst hans karstbeskrivelser.
Forsyth County (Georgia)
Forsyth County er et fylke i den amerikanske delstaten Georgia.
Anton Springer
Anton Heinrich Springer (født 13. juli 1825 i Praha, død 31. mai 1891 i Leipzig) var en tysk-østerriksk kunsthistoriker og politisk forfatter.
Biografi
Springer studerte filosofi og historie i Praha, hvor han også tok sin avhandling. Efter studiereiser i Italia, Belgia, Frankrike og England vendte han seg imidlertid mot kunsthistorien. I Tübingen skrev han i 1847 en avhandling om Hegels historieoppfatning. Innimellom var han også engasjert i politikken, og igangsatte en pressekampanje mot forbudet mot teateroppføringer i Tübingen.
I 1848 holdt han ved Prahas universitet forelesninger om «revolusjonstidsalderens historie». På grunn av det liberale budskapet i disse forelesningene ble han tvunget til å forlate byen. Efter dette var Springer lektor ved Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität i Bonn. I 1860 ble han professor i kunsthistorie ved universitetet. Åtte år senere fikk han en alvorlig brystsykdom, hvorpå han reiste til Sicilia for å samle krefter. Efter å ha undervist på det nystiftede universitetet i Straßburg, reiste han til Leipzig hvor han i 1873 ble ansatt som professor i kunsthistorie ved det filosofiske fakultetet til byens universitet.
Verk
Springer var en av de første som oppfattet kunsthistorie som et strengt vitenskapelig fag, noe som gjenspeiles i hans kritikk av Herman Grimms literær-romantiske tilnærming til kunsten. Springers biograf i Allgemeine Deutsche Biographie hevder at kunsthistorie sluttet å være en «luksusvitenskap» og vokste til å bli en anerkjent og selvstendig historisk disiplin takket være Springers innsats. Han fordypet seg særlig i vestlig kunsthistorie, og skrev biografier om Rafael, Michelangelo og Dürer.
Kola (elv)
Kola (russisk: Кола) er ei elv på Kolahalvøya i Murmansk oblast i Russland. Den er 83 kilometer lang og har et nedbørfelt på 3 850 km². Elva starter ved innsjøen Kolozero, den renner derfra nordover og munner ut i Kolabukta ved Barentshavet, rundt 10 km sør for Murmansk, hvor naboelva Tuloma også har sin munning en kilometer lengre vest. Middelvannføringen er på 40 m/s³, men med store variasjoner mellom årstidene. De største sideelvene er fra høyre: Kitsa og Orlovka, og fra venstre: Tukhta og Medvezja.
Anton Springer
Verk
Som politisk journalist i Østerrike kjempet han imot sentralisering og for kronlandenes selvstendighet. Hans mest kjente verk om Østerrikes historie var Geschichte Oesterreichs seit dem Wiener Frieden 1809 (1865), hvor han fokuserte på Østerrikes svakheter og ulykke. Da han senere slo seg ned i Bonn ble han en ivrig forkjemper for Balkanstatenes uavhengighet.
Kola (elv)
Byer og bosetninger langs elva er Kola, Molotsjnyj, Vykhodnoj, Sjonguj, Magnetity, Kildinstroj, Loparskaja, Kitsa, Tajbola og Pulozero.
Kamman
Kamman er det høyeste fjellet på øya Stokkøya i Åfjord Kommune. Fjellet består av flere mindre høydepunkter parallelt med det høyeste punktet, som ligner en kam. Kamman er et av to fjell på øya, der Stigfjellet er det andre.
Ptolemaios IV Filopator
Ptolemaios IV Filopator (gresk: Πτολεμαῖος Φιλοπάτωρ, hersket 221-204 f.Kr.), sønn av Ptolemaios III og Berenike II av Egypt. Under styret til Ptolemaios IV begynte nedgangen for dynastiets kongedømme i Egypt. Hans egyptiske navn kan gjengies som Iwaennetjerwymenkhwy Setepptah Userkare Sekhemankhamun. Epitetet Filopator betyr «(den som) elsker sin far».
Styre
Hans kongedømme ble påbegynt av mordet på hans mor, og han var hele tiden dominert av favoritter, mannlige og kvinnelige, som smigret ham og understøttet hans lyter og selv styrte regjeringen slik de ønsket. Egeninteresse fikk også hans ministre til å gjøre alvorlige forberedelser for å møte angrepene til Antiokos III den store i Selevkideriket på Koilesyria inkludert Judea, og den store egyptiske seieren ved Rafia i 217 f.Kr. hvor Ptolemaios selv var tilstede, sikret de nordlige grensene til kongedømmet for resten av hans tid.
En nyvinning ved denne kampen var å fylle opp hæren med innfødte egyptere sammen med greske soldater, men det fikk en forstyrrende effekt på den innfødte befolkningen i Egypt. Til sist førte uroen til Øvre Egypt brøt seg fri under faraoene Harmakis (også kjent som Hugronafor) og Ankmakis (også kjent som Kaonnofris), således opprettet et kongedømme som utgjorde det meste av Egypt og varte i nær tyve år.
Ptolemaios IV Filopator henga seg til orgastiske former for religiøs utøvelse og litterære dilettantisme. Han bygde et tempel for Homer og skrev en tragedie hvor ministeren Agathokles, en av hans favoritter, skrev en kommentar. Han giftet seg en gang rundt 220 f.Kr. med sin søster Arsinoe III, men fortsatte å bli dominert og styrt av sin elskerinne Agathoklea, en søster av nevnte Agathokles. En gang rundt 210 f.Kr. er det mulig at Agathoklea fødte en sønn fra sin forbindelse med Ptolemaios IV, men som kan ha død kort tid etter fødselen.
Det er sagt at Ptolemaios skal ha bygd et gigantisk skip kalt for Tessarakonteres («førti»), en enormt utgave en galei. Navnet «førti» kan referere til antallet rader med roere. Den eneste nedtegnelsen av dette fartøyet er en utstillingsgjenstand av en galei som ble bygd. Det er beskrevet av Kallixeinos fra Rhodos som skrev på 200-tallet f.Kr., og av Athenaios fra Naukratis på 100-tallet e.Kr. Den greske historikeren Plutark har også nevnt at Ptolemaios IV Filopator eide dette enorme fartøyet i hans verk Livet til Demetrios. En nåværende teori er at Ptolemaios' skip var en overdimensjonert galei av en katamaran som målte 128 meter. Det var det største skipet som ble bygget i antikken og muligens det største skipet drevet av menneskelig drivkraft.
Ptolemaios er en betydelig hovedfigur i det jødiske apokryfiske verket Tredje Makkabeerbok som beskrev hendelsene som fulgte etter slaget ved Rafia, både i Aleksandria og Jerusalem. Den historiske verdien i verket er omdiskutert.
Jaap Davids
Jaap Davids (født 1. desember 1984i Bergharen, Wijchen) er en nederlandsk fotballspiller. Han er forsvarsspiller for Vitesse.
Davids startet sin profesjonelle fotballkarriere i den nederlandske klubben Vitesse i 1998. Før sesongen 2005-2006 gikk han ned et nivå, til FC Den Bosch, men han spilte bare en kamp der før han gikk videre til AGOVV Apeldoorn. Etter 2006/2007 sesongen returnerte han til Vitesse.
Osama Zoghlami
Osama «Ussem» Zoghlami (født 19. juni 1994) er en tunisiskfødt italiensk friidrettsutøver som konkurrerer i hinderløp.
I 2021 representerte han Italia på øvelsen 3000 meter hinder under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der han løp forsøksheat, men kvalifiserte seg ikke til finalen.
Dragetreneren
Dragetreneren (originaltittel How To Train Your Dragon) er en amerikansk animasjonsfilm fra 2010.
Stemmene i originalversjonen tilhører Jay Baruchel, America Ferrera, Gerard Butler, Christopher Mintz-Plasse, Jonah Hill og Craig Ferguson.
Filmen bygger på bokserien med samme navn av Cressida Cowell. Det er også en TV-serie basert på filmen. I 2014 kom oppfølgeren Dragetreneren 2.
Handling
En liten viking-landsby, Borkøy, som ligger på en avsidesliggende øy ved samme navn, blir ofte angrepet av drager. Dragene forsyner seg av husdyr, ødelegger eiendom og setter liv i fare. Hikken, den femten år gamle sønnen til landsby-høvdingen, Steinur Digre, blir ansett for å være alt for skrøpelig og svak til å slåss mot dragene. Så Hikken lager i stedet mekanisk apparater i løpet av sin læretid hos Gugge, landsbyens smed, selv om hans oppfinnelser ofte slår feil. Under ett angrep bruker Hikken en slik mekanisk rakett for å skyte ned en mørkevrede, en farlig og sjelden drage. Men ingen tror på at han lykkes, så han begynner å lete etter den falne dragen på egen hånd. Hikken finner dragen i en skog. Men han klarer ikke å drepe den, og setter i stedet dyret fri.
Steinur setter sammen en flåte for å finne dragenes rede. Hikken får undervisning av Gugge sammen med en gruppe andre tenåringer. Blant dem er Astrid - en tøff viking-jente som Hikken er forelsket i. Hikken vender tilbake til skogen, og ser at mørkevreden fremdeles er der. Dragen er fanget i en vik, og klarer ikke lenger å fly fordi Hikken ved et uhell ødela halvparten av halefinnen hans. Hikken blir snart venn med dragen, tilbyr ham fisk som mat, og gi ham navnet «Tannlaus» på grunn av hans uttrekkbare tenner. Hikken føler seg skyldig for å ha skadd dragen, og designer en ny protese som gjør at dragen kan fly, men bare når Hikken kan styre protesen.
Fåvangfjellet sportskapell
Fåvangfjellet sportskapell eller Gullhaugen seter kapell er et sportskapell ved Gullhaugen seter i Fåvang østfjell i Ringebu kommune i Innlandet.
Dragetreneren
Handling
I mellomtiden kommer Steinurs flåte hjem etter et mislykket oppdrag, men de jubler over Hikken sin uventede suksess med drage-trening. Hikken blir kåret som vinner av klassen sin, og må drepe en drage for sin avsluttende eksamen. Han forsøker å stikke av sammen med Tannlaus, men Astrid tar ham i bakhold i skogen og får øye på dragen. Hikken beviser at Tannlaus er vennligsinnet.
Fåvangfjellet sportskapell
Kapellet ble innviet 20. juli 1974 og drives av stiftelsen Fåvangfjellet Sportskapellag.
Kapellet holder gjerne åpent enkelte dager om sommeren.
Kommercekollegiet
Kommercekollegiet var betegnelsen for en administrativ enhet under eneveldet som vesentlig tok seg av finansielle saker. Det bestod med avbrytelser og omlegninger fra 1668 til 1848, og var undertiden også underlagt andre grener av forvaltningen, som politi og tollvesen.
Mazagão
Mazagão er en kommune i delstaten Amapá i nordregionen av Brasil.
Kommercekollegiet
Kommercekollegiet var en del av den såkalte kollegiale administrasjon under eneveldet; det bestod til forskjellige tider dels som særlig avdeling, dels forenet med andre deler av sentraladministrasjonen (politi-, tollvesen, landvesen).
Kollegiet hadde dog — iallfall fra 1735 — sine egne kontorer (underavdelinger), hvor saker vedrørende handel, fabrikk- og industridrift etc. ble behandlet, før de ble forelagt det samlede kollegium til avgjørelse.
Det første kommercekollegium
Kommercekollegiet ble opprettet 1. oktober 1668, men fikk først sin instruks den 22. september 1670. Blant annet hørte oppmåling av skip inn under kommercekollegium, men etter at disse ved kongelig resolusjon av 14. november 1691 ble utskilt er det stille fra det første kommercekollegium, og det har hverken etterlatt seg protokoller eller saker.
Andre kommercekollegium
I årene 1704-1708 bestod et Kommercekollegium, opprettet ved kongelig instruks av 26. januar 1704. Ved kongelig instruks av 23. mars 1708 ble Kommerskollegiet forent med politivesenet i København til et Politi- og Kommercekollegium. Ifølge lønningsreglementene fra 1724 var dette Kollegium forent med magistraten i Købehavn, inntil det ble opphevet ved forordningen av 5. januar 1731.
Denne forening førte til, at Kollegiets arkiv nesten gikk fullstendig tapt ved brannen i 1728 av København rådhus.
Tredje kommercekollegium
Ved forordningen av 15. februar 1768 ble Generalkommercekollegiet opprettedet som en avdeling av General-Toldkammer- og Kommercekollegiet, men ved forordningen av 4. juni 1771 ble det, sammen med flere andre kollegier under Johann Friedrich Struensees styre, lagt til Finanskollegiet og ble helt nedlagt ved forordningen av 18. juli 1771.
Ved reskript av 9. februar 1816 ble Kommercekollegiet (som i 1768-71) forenet med det Vestindisk-Guineiske Rente- samt Generaltoldkammer til et Generaltoldkammer- og Kommercekollegium.
Chapelle-lez-Herlaimont
Chapelle-lez-Herlaimont er en kommune og en landsby i provinsen Hainaut i Belgia. Kommunen består av tre delkommuner: Chapelle-lez-Herlaimont, Godarville og Piéton.
Kommercekollegiet
Etter 1848
Fra mars 1848 kom Generaltoldkammer- og Kommercekollegiet under ledelse av handelsministeren — og ble derfor ofte benevnt som Handelsministeriet, men da kollegiet ble nedlagt ved kunngjørelse av 24. november 1848, ble de underlagte saker vedrørende handel (unntatt hva som kom til å sortere under Udenrigsministeriet), industri-, kanal-, havne-, vannbygnings- og fabrikksvesenet overført til Indenrigsministeriet.
Karl Aleksander av Lorraine
Fyrst Karl Aleksander av Lorraine (født 12. desember 1712 i Lunéville, død 4. juli 1780 i Tervuren) var sønn av Leopold Josef, hertug av Lorraine og Élisabeth Charlotte d'Orléans. Da den eldste broren hans Frans I Stefan, hertug av Lorraine, giftet seg med erkehertuginne Maria Teresia, som var datter til keiser Karl VI, gikk Karl Aleksander inn i keiserens tjeneste i 1737.
Under den østerrikske arvefølgekrigen var han en av de øverste østerrikske kommandørene, og han var mest kjent for nederlaget mot Fredrik den store i slaget ved Chotusitzi 1742, og slaget i Hohenfriedberg i 1745. Han ble også slått av Moritz av Sachsen i slaget ved Rocoux i 1746. I januar 1744 giftet han seg med den eneste søsteren til Maria Teresia, erkehertuginne Maria Anna av Østerrike. Paret ble guvernører av de spanske Nederlandene.
Til tross for at Maria Anna døde senere samme året, var Karl guvernør fram til han døde i 1780. Han ble særs populær i sin samtid og ble også stormester av Den tyske orden i 1761. Under syvårskrigen kommanderte han den østerrikske hæren i slaget ved Praha, der han igjen ble slått. Han slo senere en mindre prøyssisk hær i 1757 under slaget ved Breslau, før han igjen gikk på et nederlag for Fredrik II i slaget ved Leuthen. Etter dette siste nederlaget ble Karl erstattet av Leopold Josef von Daun, hvorpå han trakk seg fra videre militærtjeneste.
Girolamo Savonarola
Giròlamo Savonaròla (eller Hieronymus Savonarola; født 21. september 1452 i Ferrara, død (henrettet) 23. mai 1498 i Firenze) var en italiensk dominikanerpater, ordensreformator og botspredikant. Han ble brent som kjetter, men er i vår tid gjenstand for en katolsk helligkåringsundersøkelse.
Bakgrunn
Girolamo Savonarola ble født i en gammel borgerslekt. Moren Elena Bonnacossi var av adelsslekt, og hennes far var trolig den Alberto Bonacossi som tjente pave Nikolas 5. Savonarolas far Niccolò var pengeveksler, og farfaren Michele livlege til huset Este.
Det var farfaren som lærte opp Savonarola. I ung alder skrev han i et brev til sin far at han ikke orket det han kalte «italienernes blinde ondskap». Han tok en grad i kunst ved universitetet i Ferrara, og reagerte voldsomt på renessansens påvirkning på kunst, diktning, selve religionen og til og med de øverste geistlige. 24. april 1475 forlot han sin fars hus og sine medisinske studier for å gå inn i dominikanerordenen ved San Domenico-klosteret i Bologna. Skriftstudier var en lidenskap for ham. I 1482 ble han sendt til Firenze som foreleser ved San Marco-klosteret, der han etter hvert ble prior og fikk ord på seg for å være helt uvanlig lærd og leve i streng askese. Klosteret var nylig blitt dekorert med fromme malerier av en annen dominikaner, Giovanni fra Fiesole, kjent som Fra Angelico.
Som uttrykk for sine meninger skrev han diktene De Ruina Mundi («Om verdens undergang»), og i 1475 De Ruina Ecclesiai («Om kirkens undergang»).
Virke
Etter en preken han hørte i 1474, kjente han seg kalt til å trekke seg tilbake fra verden, noe som førte til at han året etter inntrådte i dominikanerordenen ved San Domenico i Bologna. Der fullførte han sin utdannelse og ble en av de ledende thomistene der. Omkring 1480 ble han sendt av klosteret til Firenze, men fikk intet gehør som predikant der, så han vendte tilbake til Bologna og fortsatte sin akademiske karriere. Under oppholdet i Firenze hadde han agitert mot Lorenzo de' Medici og dennes hoff og hedenske kunstinteresse. Trass i å ha mislykkes i Firenze gav han ikke opp, men fortsatte som predikant i Norditalia, og med tiden begynte folk å ta til seg hans budskap. Fra 1486 ble han stadig mer apokalyptisk i sine prekener, farget av Åpenbaringsboken — Gud skulle se samtidens utbredte synd og dømme menneskene.
Hans egentlige gjennombrudd i Firenze var en preken i adventstiden 1490 i San Marco, om den antatt nært forestående dommedag, en preken som trakk mange tilhørere.
I Firenze tordnet han mot Lorenzo de' Medici og pave Innocens 8., en pave som var far til så mange barn at det ble sunget nidviser om saken i Roma; en pave som var kjent for årlig å motta 40.000 dukater av den tyrkiske sultanen for å holde broren hans som fange i Vatikanet. Savonarolas trusler om Guds straff virket som de slo til, ettersom både Lorenzo og paven døde kort tid senere; men Lorenzos sønn Piero var verre enn sin far, og den nye paven, Borgia-paven Alexander 6., var den verste av dem alle. Savonarolas prekener hisset opp folk i Firenze så voldsomt at de fordrev Medici'ene fra byen. Det ble vedtatt en demokratisk forfatning, og i flere år var Savonarola Firenzes mektigste mann. Hans program het «Jesus Kristus, Firenzes konge», en etisk-religiøs reform i asketisk ånd. Kjøpmenn betale penger tilbake de hadde skaffet seg urettmessig, mange kvinner forlot mannen sin for å gå i kloster, verdslige fornøyelser opphørte, og på torget ble luksusgjenstander og toalettsaker, karnevalsmasker og speil, kortspill og musikkinstrumenter slengt på bålet, brent sammen med bilder og bøker.
Savonarola ble for sin anerkjente adventspreken i 1490 innbudt til å preke i Santa Maria del Fiore også i fastetiden 1491, der han holdt flere revolusjonære prekener og krevde at kirken skulle bygges opp igjen fra grunnen av. Tross alt dette forble Lorenzo de' Medici hans beskytter; Savonarola steg i gradene innen sin orden og ble prior. Under hans ledelse tiltok antall ordensbrødre i klostret fra 50 til 238, av hvilke mange tilhørte Firenzes fremste familier. Han kom i alt høyere grad til å bli betraktet som en profet.
Lorenzo de' Medici døde i 1492, og ble etterfulgt av sin sønn Piero de' Medici. Etter to år inntok Karl VIII av Frankrike Firenze, og Piero de' Medici måtte godta harde fredsvilkår, der Firenze ble pålagt å betale en tung brannskatt. De tunge skattebyrdene førte til opprør, og Piero de´ Medici og hans slekt måtte flykte. Savonarola hadde truffet den franske kongen tidligere, under en delegasjonsreise han deltok i til Frankrike, og han hadde advart om at Frankrike ville bli Firenzes fall.
Den politiske ordning som fulgte har vakt stor interesse i ettertiden, ettersom det var en av de tidligste demokratiske republikkene i moderne tid, med en usedvanlig forfatning. Savonarola, som var en folkehelt, hadde ikke den høyeste stilling i Signoria, men hans innflytelse var så omfattende at han godt kan sies å ha vært Firenzes leder. Savonarola ble ansett å stå i direkte kontakt med Gud, og han arbeidet ivrig for en radikal puritansk reform av samfunnet. Han anså klostertilværelsen som samfunnsidealet. Han kritiserte også hardt de dårlige seder i kirken, og gikk voldsomt ut mot pave Alexander. Firenze, forkynte han, skulle bli det nye Jerusalem, hvorfra det indre forderv i kirken skulle knuses. Savonarola innehadde ikke på noe tidspunkt formell makt i Firenze. Hans innflytelse berodde på hans karismatiske utstråling, som kom til uttrykk i hans kraftfulle prekener som innevarslet fryktelige tider. Noen av hans profetier gikk faktisk i oppfyllelse, noe som er med på å forklare den innflytelse han fikk i byen.
I begynnelsen hadde Savonarola en veldig tilslutning særlig blant de lavere stender og samfunnslag i Firenzes befolkning. Han mante alle til å forsake alle kjødelige lyster og vende tilbake til den enkle kristne tilværelse. I alle samfunnslag fant han støtte, heriblant tilsynelatende også hos maleren Sandro Botticelli (1445—1510). Hans tilhengere arrangerte de såkalte «forfengelighetens bål», der luksusgjenstander, fint tøy, bøker med erotisk innhold og kunstverk, særlig malerier som viste nakne mennesker, ble kastet på bålet. Men det er misvisende å hevde at Savonarola var en prinsipiell fiende av kunst.
Den 25. juli 1495 kalte pave Alexander Savonarola til Roma for å forsvare sine utfall mot ham og mot den romerske kurien, men Savonarola uteble. Savonarola fikk nå forbud mot å preke, og hans kongregasjon (sogn) havnet under en annen forvaltning. Dette førte til at Savonarolas raseri tiltok i styrke, og han forsøkte nå å vende folket mot Roma. Den 12. mai 1497 ble han ekskommunisert, men han fortsatte å dele ut nattverden og preke i kirken.
Siden han nå hadde forbud mot å utføre prestelige tjenester, gikk Savonarola over til å pleie munkene som lå syke av pest.
Hans fall
Det siste «forfengelighetens bål» ble gjennomført tidlig i 1498 på Piazza della Signoria, Firenzes rådhusplass, men der brøt det ut uroligheter Florentinerne hadde  begynt å stille spørsmål ved Savonarolas virke. Den 1. mars 1498 tiltrådte Arrabiati (= De rasende, rabiate), et parti som var i opposisjon til Savonarola, i byrådet Signoria. En fransiskanermunk, Francesco da Puglia, utfordret Savonarola 25. mars 1498 til en ildprøve for å teste kritikken mot paven, og dato ble satt til 7. april.
En stor mengde mennesker kom i håp om å bevitne et mirakel, men da Savonarola heller ikke nå dukket opp, slo deres følelser for Savonarola om til hat. De hadde ventet tålmodig i timevis i håp om å få bevitne et mirakel. I deres øyne hadde Savonarola i stedet avslørt seg som en svindler, en falsk profet, som unndro seg Guds dom. Store folkemasser stormet hans kloster 8. april, og tok ham og hans nærmeste menn til fange, deriblant Domenico da Pescia. Savonarola ble torturert, men skal ha trøstet seg ved tanken om Guds nåde da han ble dømt som kjetter og dømt til bålet. Mange fromme katolikker æret ham som en helgen og martyr. Nå stod han helt på katolsk grunn med hensyn til jomfru Maria og askese, og han ønsket ingen reform av læren, men av kirken. Men hans uttalelse om at den troende - når både hans skriftefar, biskop og pave er fordervede mennesker - bør gå til Kristus i stedet og si til ham: « Du er min skriftefar og pave!» - innvarsler det Kristus-prinsippet som Martin Luther senere gjorde gjeldende. De to salmene som Savonarola skrev ned i fengselet før sin død, fikk Luther 25 år senere utgitt med et forord der han uttrykte sin glede over en slik demonstrasjon av den rene tro på Guds nåde, uten å vise til gjerninger.
Flere i mengden skrek skjellsord mot Savonarola og hans to feller, som stod barføtte med hendene bundet mens de ble glattbarbert. En prest skal ha spurt Savonarola hvordan han kjente seg, og hans siste ord var: «Herren har lidd mer enn meg.» Fra Salvestro og Fra Domenico ble hengt først, langsomt og pinefullt, før Savonarola klatret opp stigen mellom dem. Bøddelen gjorde narr av ham og skal ha forsøkt å forsinke hans død, slik at flammene skulle nå ham mens han ennå var i live; men Savonarola døde av kvelning. Varmen fra flammene fikk hans hånd til å bevege seg som om han velsignet de fremmøtte. Noen brast i gråt; andre lo og danset og kastet stein på de som dinglet i ilden. Asken av de tre ble kastet i Arno-elven.
Republikken sendte bud etter en pavelig delegasjon for å stille Savonarola for retten, og alle hans tilhengere ble avsatt fra sine ledende stillinger. Den 22. mai 1498 ble han dømt til døden, hengt og deretter brent sammen med sine to nærmeste medhjelpere Silvestro Maruffi og Domenico de Pescia.
With the Aid of Phrenology
With the Aid of Phrenology er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av Edward Dillon.
Handling
Henry blir alltid kontrollert av hans kone.
Mannen konsulterer en frenolog, som forteller ham at stridslysten hans dessverre mangler.
I Wrote a Song
«I Wrote a Song» (norsk oversettelse: jeg skrev en sang) er en sang av den engelske vokalisten og låtskriveren Mae Muller, som hun skrev sammen med Karen Poole og Lewis Thompson. Den ble utgitt som singel 9. mars 2023. Sangen var Storbritannias bidrag i Eurovision Song Contest 2023 etter å ha blitt internt utvalgt av TaP Music og BBC. Sangen endte nest sist i finalen på hjemmebane i Liverpool.
Om sangen
Som vertsnasjon og en av konkurransens største økonomiske bidragsytere, var Storbritannia direktekvalifisert til finalen lørdag 13. mai 2023. Sangen var det 26. og siste bidraget ut på scenen i finalen. I avstemningen fikk låten 24 poeng og endte på 25. og nest siste plass.
Ringebu ungdomssenter
Ringebu ungdomssenter er fra 1972 i Ringebu kommune, Innlandet fylke.
The Woman Haters
The Woman Haters er en amerikansk stumfilm fra 1913 regissert av Henry Lehrman.
Tina Trovik
Tina Trovik (født 1. februar 1973) er en norsk forfatter, oppvokst på Andøya i Vesterålen og bor i Oslo. Trovik har bakgrunn som illustratør.
Forfatterskap
Trovik var en av seks vinnere i Schibsted forlags manuskonkurranse for barne- og ungdomslitteratur i 2011. Hun mottok Arks barnebokpris i 2012 for debutboka Samuel Sekel og flukten fra Paris som var første bok i en romanserie for barn og ungdom.
Grønn te
Grønn te er en «ekte» te (Camellia sinensis) som kun har vært utsatt for meget lite oksidasjon i forbindelse med fremstillingen. Grønn te er særlig populær i Kina og Japan og er også blitt populær i Vesten, der man ellers tradisjonelt har holdt seg til sort te, som består av teblader som har vært utsatt for mer oksidasjon.
Grønn te er lysere enn svart te. Finere typer av grønn te skal trekke ved temperaturer ned mot 60 grader (eventuelt i kaldt vann!) over lengre tid.
Salg av årets første teavling er alltid en begivenhet i Japan, der ett kg grønn te kan selges for omregnet 9800 amerikanske dollar.
Eterveien (Oslo)
Eterveien (1–55, 10–12) er en vei i Bydel Østensjø i Oslo. Veien starter ved Østensjøveien og ender i General Ruges vei (Ytre ringvei).
Veien fikk i 1955 navn etter Den norske Eterfabrikk på Bogerud, men var i begynnelsen en lengre veistrekning i det den førte videre forbi Bøler kirke og opp til krysset ved Bøler stasjon, hvor også Guristuveien og Bølerlia endte.
Rogne kirke
Rogne kirke er en åttekantet kirke fra 1857 i Øystre Slidre kommune, Innlandet fylke. Kirken står på gården Hovrud og er omgitt av kirkegården. Rogne kirke ble offisielt innviet i 1857 og en del av inventaret er overtatt fra tidligere kirkebygg, deriblant en altertavle. Til byggingen av kirken ble det brukt tegningene til arkitekt Christian H. Grosch. Samme tegninger ble også brukt til tre andre kirker, henholdsvis i Begnadalen i Valdres i 1859 som brant ned 1957, Nes kirke i Nes i Ådal (i 1860) og Hval kirke i Hallingby (fra 1862). Kirkebygget er lagd i tømmer og har cirka 200 sitteplasser. Det er trolig det fjerde kirkebygget på stedet.
Tidligere kirke
Før åttekantkirken ble reist sto det en liten tømret korskirke på stedet. Røe anslår grunnflaten til omkring 100 m2 og at de lengste tømmerstokken var i overkant av 6 m mens de korte var 4 m. Han antar at den var sammenføyd med såkalt sinklafting. Den var oppført i 1780 (trolig innviet 9. november). Den hadde «stort og høyt» tårn (takrytter) med klokker midt over krysset. Korskirken var av laftet tømmer som ikke var bordkledde, verken innvendig eller utvendig, innvendig var stokkene tildels uhøvlet. Kirkerommet hadde flat himling. Noe treverk i den nåværende kirken stammer trolig fra korskirken. Før korskirken sto det en stavkirke på stedet, oppført omkring 1270. Korskirken skal ha stått på et lite egnet sted med bratt og fuktig grunn, og stiftsdireksjonen ga i 1848 løyve til å rive og flytte kirken til et bedre sted. Stavkirken er nevnt første gang i 1327 og ble trolig revet da tømmerbygget ble oppført i 1780. Stavkirken er omtalt i 1750 som en "Rejse-Bygning". Stavkirken sto opprinnelig på Stadal lenger sør (bekreftet ved arkeologiske undersøkelser), senere ble den flyttet til Rogne. Det var en langkirke med smalere kor som tilbygg orientert mot øst. Konstruksjonen var vanlig stavverk med staver, sviller og innfelte veggplanker. Ved en inspeksjon i 1740 hadde bygget behov for reparasjoner på grunn av råte og sig. I 1665 fikk stavkirken vinduer, blant annet for å gi lys til prekestolen. Stavkirken hadde trolig klokker i en takrytter.
Sesselva kraftverk
Sesselva kraftverk er et vannkraftverk ved Tresfjorden i Vestnes kommune i Møre og Romsdal.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 271 meter i Hoemselva og Sesselva.
Installert effekt er 5 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 16,7 GWh.
Er’u klar?
Er'u klar? er et musikkalbum med Lars Kilevold, utgitt i 1982. Dette er hans hittil siste studioalbum som soloartist.
Blindsides
Blindsides er et musikkalbum med Earlybird Stringband, utgitt den 23. mai 2011. Albumet ble akkurat som debutalbumet nominert til Spellemannprisen 2011 i kategorien «Country» men tapte for Onkel Tuka og deres album Hvit honning.
Stipendium till Harry Martinsons minne
Stipendium till Harry Martinsons minne deles ut av Svenska Akademien og midlene kommer fra Karin og Arthur Elgstrands donasjonsfond, overlevert til Akademien i 1988. Det utdeles hvert annet år og går hver annen gang til fortjenestefull litterær virksomhet og hver annen gang til verdifull innsats for det svenske språket. Stipendbeløpet er 60 000 kroner.
Pommern
Pommern (kasjubisk Pòmòrze, Pòmòrskô, polsk Pomorze) er et historisk område ved utløpet av Oder langs Østersjøen.
Geografi
Mesteparten av Pommern ligger på den polske grensen, innenfor det vestpommerske og pommerske voivodskap. På den tyske grensen ligger Vorpommern. Dets territorium ligger i sin helhet innenfor delstaten Mecklenburg-Vorpommern.
Pommern som del av Polen, Danmark, Sachsen, Tyskland
Navnet Pommern har selv kasjubisk (pommersk) opprinnelse, og er avledet av po more, «landet ved sjøen».
Average White Band
Average White Band (forkorta AWB) er et skotsk funk- og R&B-band som hadde mange låter mellom 1974 og 1980 som kom høyt på hit-listene. De er fortsatt aktive.
Pommern
Pommern som del av Polen, Danmark, Sachsen, Tyskland
Fra cirka 1200 f. Kr til folkevandringstiden i det 5. århundre var Pommern befolket av germanske stammer. I det 7. århundre slo den vestslaviske pommerske eller kasjubiske stammen seg ned i området, og gav det dets navn.
Oiapoque
Oiapoque er en kommune i delstaten Amapá i nordregionen av Brasil.
Pommern
Pommern som del av Polen, Danmark, Sachsen, Tyskland
Pommeranerne kom i det 10. århundre under innflytelse av sine kristne naboer – fra vest de tyske landsfyrstene (Sachsen fra cirka 918) og de østmarkiske landgrevene (Brandenburg fra cirka 1150), begge deler av det tysk-romerske rike, og fra sydøst de polske piasthertugene (fra cirka 970). Piastene erobret hele Pommern mellom Oder og Wisłas munninger i år 979 og innlemmet det i sin polansk-piastiske stat.
Under den store hedenske reaksjonen i Polen i 1038, ble området igjen selvstendig. Den første historisk kjente fyrste av pommeranerne var Siemomysł (Zemuzil dux Bomeranorum). I 1046 fant i Meissen etter formidling av den tysk-romerske keiser et møte mellom hertug Kasimir I Fornyeren og Siemomysł sted, for å forsøke å få i stand en løsning. Pommern forble uavhengig mot å betale en årlig tributt til polakkene. I 1091 ble Szczecin innlemmet i piastriket av Władysław I Herman, men denne suksessen var kortvarig.