cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
European-led Maritime Awareness Strait of Hormuz
Kontekst
Økende usikkerhet og ustabilitet har vært observert i hele Gulf-regionen og spesielt i Hormuzstredet i 2019, med flere maritime og ikke-maritime hendelser som følge av økende regionale spenninger. På grunn av den flyktige situasjonen i Gulf-regionen og Hormuzstredet og for å de-eskalere spenningene, etablerte regjeringene i Belgia, Danmark, Frankrike, Tyskland, Hellas, Italia, Nederland og Portugal maritime oppdraget EMASoH 20. januar 2020. Siden september 2021 deltar Norge i EMASoH som den niende europeiske staten.
Romkappløpet
USAs romfartsorganisasjon NASA skjøt opp sin aller første satellitt i 1958, Explorer 1, to måneder etter Sputnik 1.
Jeremy Knowles
Han representerte Bahamas under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 200 meter butterfly.
European-led Maritime Awareness Strait of Hormuz
Kontekst
I samsvar med FNs havrettskonvensjon (UNCLOS) bidrar oppdraget til trygge transitter gjennom Hormuzstredet basert på prinsippet om navigasjonsfrihet.
Romkappløpet
I 1958 satte NASA i gang sitt første bemannede romfartsprogram, Mercury. Programmet hadde som mål å kartlegge effekten av romferder på mennesker, som blant annet innebærer akselerasjonsbelastninger, vektløshet og stråling. 12. april 1961 ble sovjetiske Jurij Gagarin det første mennesket i rommet - og i bane rundt Jorden. Alan Shepard ble den første amerikaneren i verdensrommet 5. mai 1961. Flere bemannede oppskytninger fulgte som en del av Mercury-programmet.
Gemini-programmet fulgte i 1961. Målet var å skaffe flere data fra astronauters langvarige vektløse perioder, samt utvikle teknologi for en fremtidig månelanding.
Planene for det tredje bemannede romprogrammet, Apollo, ble presentert 25. mai 1961. Da foreslo president John F. Kennedy for Kongressen at USAs mål skulle være å plassere et menneske på Månen før tiåret var omme. Første oppskytning av et Apollo-romfartøy fant sted i 1967. Den første månelandingen i historien ble gjennomført 20. juli 1969 av Apollo 11 da Neil Armstrong og Buzz Aldrin ble de første menneskene som satte føttene på Månen. Seks romfartøy med til sammen 12 astronauter har landet på Månen. Den siste var Apollo 17 i 1972. .
European-led Maritime Awareness Strait of Hormuz
Oppdraget
For tiden gir syv europeiske stater militær støtte til Operasjon AGENOR med personell og utstyr, mens Tyskland og Portugal gir politisk støtte til det diplomatiske sporet til EMASoH.
Romkappløpet
Tidlig militær påvirkning
Kineserne brukte raketter som våpen allerede i det 11. århundre. På 1880-tallet la romfartspionéren Konstantin Eduardovitsj Tsiolkovskij den teoretiske basisen for flertrinnsraketter med flytende drivstoff, men det var ikke før i 1926 at amerikaneren Robert Hutchings Goddard designet den første brukbare raketten.
European-led Maritime Awareness Strait of Hormuz
AGENOR – EMASoHs militære spor
AGENORs militære hovedkvarter («Force Headquarters», forkortet FHQ) ligger i De forente arabiske emirater, og de militære ressursene kan bli utplassert flytende når det er nødvendig. Partnerskapet med De forente arabiske emirater gjør det mulig for EMASoH å være i forkant og nøyaktig overvåke den generelle sikkerhetssituasjonen i regionen. På operasjonsnivå ledes Operasjon AGENOR av en fransk operasjonskommandør gjennom det franske operative hovedkvarteret i regionen (OHQ). Nåværende operasjonskommandør er den franske kontreadmiral Emmanuel Slaars. På taktisk nivå er det en Task Force kalt CTF 474, for tiden ledet av en italiensk styrkekommandør, kontreadmiral Stefano Costantino.
Operasjon AGENOR benytter seg normalt av marinens overflateressurser (vanligvis to fregatter) og luftressurser som «Maritime Patrol Aircrafts». Disse enhetene opererer enten under direkte eller tilhørende støtte. I sistnevnte tilfelle vil enhetene også ha andre primære oppgaver i området. Militære enheter gir maritim situasjonsforståelse og utfører sine oppgaver ved direkte samtaler med skipene samt accompaniments/ledsagelse gjennom Hormuzstredet. Handelsnæringen kan på frivillig basis rapportere sin skipsfart i området til EMASoH for å etablere ytterligere monitorering av sine skip.
EMASoHs diplomatiske spor
EMASoHs diplomatiske spor ledes av en sivil representant for et av landene som deltar i EMASoH («Senior Civil Representative», forkortet SCR), per august 2022 av den danske ambassadøren Jakob Brix Tange. SCR er oppnevnt av den såkalte «Political Contact Group» (PCG) og har tett kontakt med EMASoH-partnernes hjemlige myndigheter. Det diplomatiske sporet har som formål å identifisere muligheter for å de-eskalere spenninger samt å bidra til økt trygghet i det maritime området basert på bred regional dialog om maritim sikkerhet.
Romkappløpet
Tidlig militær påvirkning
Goddard jobbet i hemmelighet, fordi det vitenskapelige miljøet, publikum og media latterliggjorde arbeidet hans. Det måtte en krig til for å få arbeidet fram i lyset.
Tyske bidrag
I krigens sluttfase lette amerikanske, britiske og sovjetiske grupper etter tysk teknologi og personell fra det tyske våpenprogrammets hovedkvarter i Peenemünde. Amerikanerne var de som kom best ut av jakten, de tok mange forskere tilbake til statene under Operasjon Paperclip. Mange av forskerne (inkludert Von Braun) var medlemmer av Nazi-partiet, men dette ble dysset ned av seierherrene.
Etterkrigstidens forskere brukte raketter og Von Brauns ekspertise til å utforske blant annet atmosfæren og kosmisk stråling.
Den kalde krigen, romkappløpets røtter
I andre verdenskrigs kjølvann havnet USA og Sovjetunionen i en kald krig med mye spionasje og propaganda. Romutforskning og satellitteknologi kunne støtte krigen på begge fronter. Rekognoseringssatellitter kunne ta bilder av fienden, og nyvinninger innen romfart kunne brukes til propaganda for å demonstrere vitenskapelige framskritt og militært potensial. De samme rakettene som kunne treffe en spesifikk plass på månen, kunne også treffe en spesifikk by hos fienden med en atombombe. Mange av framskrittene kunne like godt brukes i militære våpen som interkontinentale ballistiske missiler.
Romkappløpet ble brukt som et demonstrasjonsvindu for å vise økonomisk og teknologisk framgang under egen ideologi.
De to supermaktene jobbet intenst for å lede an i forskningen, uten å vite hvem som ville få gjennombrudd først. De hadde begge lagt grunnlaget for kappløpet, og ventet bare på startskuddet.
Sputnik
Den 4. oktober 1957 ble Sputnik 1 fra Sovjetunionen den første kunstige satellitt til å nå bane. Dette startet romkappløpet. Det kom som et sjokk på USA, som hadde trodd at de teknologisk lå langt foran Sovjet. I tillegg var satellitten et bevis for at Sovjetunionen kunne nå det amerikanske fastlandet med raketter forsynt med atomstridshoder. I Sovjetunionen ble det sett på som et viktig tegn på de vitenskapelige mulighetene som landet hadde.
Sputnik og de følgende romprogrammene motiverte befolkningen, som nettopp hadde vært igjennom en svært destruktiv krig. Verden var kommet i en ny alder. Von Brauns motpart i Sovjet, sjefingeniør Sergej Koroljov, hadde designet R-7-raketten, som tok Sputnik til rommet, og senere N-1-raketten, som skulle ta russiske kosmonauter til rommet. Som motsvar til Sputnik økte USA innsatsen betydelig for å ta igjen det teknologiske gapet til Sovjet. Realfag ble blant annet høyere prioritert i det amerikanske skolesystemet.
Lyndon B. Johnson uttrykte seg slik i et brev til president John F. Kennedy:
Den amerikanske befolkningen ble først skuffet og skremt av Sputnik, men ble engasjert i de senere amerikanske prosjektene. Barna fulgte oppskytningene på skolen, og modellraketter ble en populær hobby. President Kennedy hadde flere taler hvor han ba befolkningen om å støtte opp om romprogrammet. Skeptikerne til programmet mente at pengene heller burde bli brukt på kjent teknologi eller å bekjempe fattigdom.
Etter flere mislykkede oppskytninger på Cape Canaveral, lykkes amerikanerne å skyte opp Explorer I, nesten fire måneder etter Sputnik.
Både Sputnik og Explorer I ble brukt til vitenskapelige formål, de var begge bidrag til det internasjonale geofysiske året som var i 1957–58. Sputnik undersøkte tettheten høyt i atmosfæren, Explorer I førte til oppdagelsen av van Allen-beltene.
Andre viktige satellitter
Den første satellitten som ble sendt i geostasjonær bane, Syscom-2, ble skutt opp den 26. juli 1963. Dette betydde at en parabolantenne ikke lenger trengte å følge satellitten til alle tider, noe som igjen førte til at TV-signaler kunne sendes via satellitt etter at parabolen hadde blitt konfigurert én gang.
Dyr i verdensrommet
Teknisk sett ble bananfluer, skutt opp på V-2-raketter av amerikanerne i 1946, de første dyrene i rommet. Fluene ble brukt i vitenskapelige studier. Det første pattedyret i bane rundt jorden, hunden Laika, fløy i Sputnik 2 i 1957. Datidens teknologi var ikke tilstrekkelig til å redde Laika, hunden døde kort tid etter at den nådde rommet av stress og hypertermi (overoppheting). I 1960 gikk hundene Belka og Strelka i bane rundt jorden med suksess. Det amerikanske romprogrammet brukte sjimpanser. Minst to sjimpanser ble skutt opp før det ble gjort de første forsøkene med mennesker. Senere har det blitt brukt flere dyr i romrelatert forskning, men motstand i befolkningen gjorde at det ble slutt på dette i siste del av 1990-tallet. I september 1968 ble skilpadder på den sovjetiske ekspedisjonen Zond 5 de første dyrene til å fly rundt månen.
Mennesker i rommet
Jurij Gagarin ble den første kosmonauten da han gikk i bane i Sovjetunionens Vostok 1 12. april 1961 (som stadig feires som «Kosmonautenes dag», en nasjonal merkedag i Russland).
23 dager senere ble Alan Shepard den første amerikaneren i rommet med «Freedom 7».
John Glenn ble 20. februar 1962 den første amerikaneren til å gå i bane rundt jorden, han fullførte tre omløp.
Sovjetiske Valentina Tereshkova ble 16. juni 1963 den første kvinne i rommet i Vostok 6. Det var egentlig planlagt flere oppdrag med Vostok, men da amerikanerne lanserte Apollo-programmet, krevde Nikita Khrusjtsjov at Sovjetunionen skulle få flere enn én passasjer opp i rommet. Dette førte til Voskhod 1, et modifisert vostokfartøy som tok med seg Vladimir Komarov, Konstantin Feoktistov og Boris Yegorov til rommet 12. oktober 1964.
Dette var også det første oppdraget der kosmonautene ikke hadde på seg romdrakter under hele ferden.
Aleksei Leonov i Voskhod 2-ekspedisjonen ble 18. mars 1965 det første menneske på romvandring. Oppdraget ble nesten en katastrofe. Leonov klarte så vidt å komme tilbake til romskipet. Under tilbaketuren fungerte ikke rakettene optimalt, noe som førte til at Voskhod 2 bommet 1600 km på landingsområdet.
Månen
Selv om begge stormaktene hadde gjort store oppdagelser, var det politiske klimaet så hett at romkappløpet hvertfall ville fortsette til mennesker hadde landet på månen.
Månelandingen
Sovjetunionen kom først mange ganger i romkappløpets tidlige fase, men USA ble første nasjon til å sette sine ben på månen med Apollo-programmet. Etter Sovjetunionens mange suksesser lette President Kennedy og visepresident Johnson etter noe som kunne fenge publikum. Apollo-programmet møtte mange av deres forutsetninger og slo argumentene fra venstresiden (som ville ha sosiale programmer) og høyresiden (som ville ha økte forsvarsbevilgninger). Noen av fordelene med Apollo:
I en samtale med NASAs direktør James E. Webb sa Kennedy:
De lykkes med å få med befolkningen. 33 % støttet programmet i 1963, mens 58 % støttet programmet i 1965. Sovjetunionen viste større usikkerhet rundt besøk til månen. Nikita Khrusjtsjov ville ikke bli slått av en fremmed makt, men heller ikke legge ut for den store utgiftsposten et slikt prosjekt var. I oktober 1963 sa Khrusjtsjov at Sovjetunionen hadde ingen nåværende planer om å sende kosmonauter til månen, men han presiserte samtidig at Sovjetunionen ikke hadde gitt opp romkappløpet. Det gikk ett år før de gjorde forsøk på en månelanding. Kennedy foreslo samarbeidsprosjekter i romforskningen for å få bedre værsatellitter og en felles månelanding. Khrusjtsjov anså dette som et forsøk på å stjele sovjetisk teknologi, og avslo forslaget. Det sovjetiske romfartsbyråets sjefdesigner, Sergej Koroljov, startet oppgraderingen av Sojuz og N-1-raketten til bruk i en månelanding. Khrusjtsjov ga Koroljov ordre om at en gruppe skulle tilpasse den eksisterende Vostok-teknologien til en månelanding, mens en annen gruppe startet på en helt ny rakett og fartøy. Proton-raketten og Zond ble bygget for en bemannet tur i 1966. I 1964 ga det nye politiske lederskapet i Sovjet, med Leonid Bresjnev som generalsekretær, grønt lys til å sette i gang en prosess som skulle ende i månelanding. Koroljovs død og flere mislykkede oppskytninger med N-1-raketten i 1969 gjorde at programmet, som skulle få Aleksej Leonov først til månens overflate, ble utsatt og senere kansellert.
Apollo 11 lander først
Selv om ubemannede romsonder hadde nådd månen før amerikanerne, ble Neil Armstrong det første mennesket som satte sin fot på månen. Dette skjedde den 21. juli 1969, etter å ha landet dagen før. Som kommandør for Apollo 11-oppdraget ble han assistert av piloten av kommandomodulen, Michael Collins, og piloten i månemodulen Eagle, Buzz Aldrin.
Skrittene ble sett på av 500 millioner mennesker verden rundt. Kommentatorene regnet dette som en av de største hendelsene i det 20. århundre. Ordene Armstrong sa da han gikk på månen for første gang er like kjent:
Andre aspekter ved månelandingen
En forskjell i forhold til tidligere internasjonale «konkurranser», er at romkappløpet ikke har blitt påvirket av ønsket om territorial ekspansjon. Etter landingen sa USA fra seg retten til å eie noen del av månen.
Noen konspirasjonsteorier sier at månelandingen aldri fant sted. Konspirasjonsteoriens utbredelse har til dels med at det ikke har blitt gjort noen senere ekspedisjoner til månen etter Apollo-programmet.
Oppdrag til andre planeter
Sovjetunionen var de første som sendte romsonder til andre planeter, de sendte romsonder til både Mars og Venus i 1960. Mariner 2 fløy forbi i 1962 og sendte rapporter om overraskende høy temperatur og lufttetthet på Venus. Sovjetunionens Venera 7 ble det første fartøyet til å lande på Venus i 1971. Venera 9 ble den første til å sende bilder fra planetens overflate i 1975. Dette var bare to av flere romsonder av Venera-typen som Sovjetunionen sendte.
Mariner 10, som fløy forbi Venus på vei til Merkur i 1974, er så langt den eneste sonden som har flydd forbi Merkur. Mariner 4, som ble skutt opp i 1965, fløy forbi Mars og tok en rekke uventede bilder av planeten. Det første fartøyet til å lande på planeten ble Mars 3, som ble skutt opp av Sovjet, men den klarte ikke å sende bildene den tok tilbake til jorden. Derfor kom det ikke noen bilder fra Mars overflate før det amerikanske Viking-programmet i 1976.
Senere har Pioneer 10 flydd forbi Jupiter i 1979. Pioneer 11 fløy forbi Saturn i 1979, mens Voyager 2, som ble skutt opp i 1977, ble første romsonde til å fly rundt Uranus og Neptun.
Oppskytninger og sammenkobling
Det første møtet i rommet skjedde 15. desember 1965, da Gemini 6A og Gemini 7 møttes i rommet. De var 30 cm fra hverandre på det nærmeste. Gemini 8 gjennomførte den første vellykkede sammenkoblingen med Agenas i rommet 16. mars 1966.
Den første automatiske sammenkoblingen skjedde 30. oktober 1967 mellom sovjetiske Cosmos-186 og Cosmos-188.
Den første oppskytningen fra sjøen skjedde 16. mars 1967 med amerikanske Scout B. Den første romstasjonen, Saljut 1, kom i drift 7. juni 1971.
Militær konkurranse i rommet
Det pågikk i det skjulte, men begge nasjonene utviklet teknologi som kunne brukes militært i rommet. Allerede før Sputnik hadde vært i rommet, hadde de startet å utvikle rekognoseringssatellitter. Det sovjetiske Zenitfartøyet, som senere også ble benyttet i Vostok-programmet, startet som en spionsatellitt sammen med sitt amerikanske motstykke, Discoverer. Discoverer XIII sine bilder kom ned til jorden én dag før Sovjetunionen fikk sine bilder i august 1960.
Begge landene hadde større militære romprogrammer. USA fikk stort sett bare bygget modeller før programmene ble kansellert. Sovjetunionen fikk ofte sine prosjekter bygd ferdig før de ble skrinlagt.
Romkappløpets «slutt»
Sputnik var den udiskutable starten på romkappløpet, men det er litt mer strid om når det egentlig sluttet. Størstedelen av konkurransen foregikk på 1960-tallet, som resulterte i månelandingen i 1969. Selv om det var 5 oppdrag til månen etter Apollo 11, rettet forskerne øynene sine mot andre områder. Skylab (romstasjon) skulle samle data i rommet, og romfergen skulle kunne brukes flere ganger. Amerikanerne hevdet etter å ha nådd månen at de hadde vunnet «kappløpet». De sovjetiske forskerne fortsatte sitt arbeid uten å bry seg nevneverdig om landingen.
Begge landene hadde utviklet bemannede militære romprogrammer. Amerikanske X-20 Dyna-Soar var et romfly som skulle brukes til å uskadeliggjøre fiendtlige satellitter. Manned Orbiting Laboratory skulle brukes som en bemannet rekognoseringssatellitt. Begge programmene ble kansellerte før de ble ferdigstilte. Almaz var Sovjetunionens plan for en bemannet militær romstasjon. Programmet ble senere slått sammen med Saljut-programmet.
Romkappløpet ble roligere etter månelandingen. Noen karakteriserer dette som slutten på kappløpet, men de fleste historikere anser slutten å være sammenkoplingen mellom amerikanske Apollo og sovjetiske Sojuz 19. Begge landene fortsatte forskningen i rommet etter dette, men på forskjellige områder.
Selv om landene samarbeidet på dette stadiet, var lederskapet i Sovjetunionen skeptisk til at det amerikanske luftforsvaret var innblandet i byggingen av romfergen, og som motsvar startet de Buran og Energija.
Organisasjon, finansiering og økonomiske ringvirkninger
De store utgiftene og byråkratiet til å utforske verdensrommet førte til dannelsen av nasjonale romfartsbyråer. Begge landene utviklet programmer for å nå dette målet. 29. juli 1958 signerte president Dwight Eisenhower National Aeronautics and Space Act, en lov som dannet National Aeronautics and Space Administration (NASA). Da de kom i gang 1. oktober 1958, besto de av ca. 8000 ansatte i fire forskjellige laboratorier. Laboratoriene stammet fra NACA, som jobbet med forskning på fly og aerodynamikk. NACA hadde et budsjett på 5 millioner dollar, men under NASA økte budsjettet raskt til 5 milliarder dollar. Månelandingen til Apollo 11 hadde en estimert kostnad på mellom 20-25 milliarder dollar.
Mangel på pålitelig statistikk fra Sovjetunionen gjør det vanskelig å sammenlikne utgiftene Sovjetunionen og USA hadde til romprogrammene, men i 1989 gikk sjefen for det sovjetiske forsvaret ut og sa at de brukte ca. 6,9 milliarder rubler (ca. 4 milliarder amerikanske dollar) det året3. Andre sovjetiske kilder hevder at budsjettet lå på rundt dette hele perioden, lavere estimater regner med at det ble brukt rundt 1,5 mrd rubler i året på programmet. Det er stor usikkerhet rundt disse tallene, og det må også tas med i beregningen at Sovjetunionen ønsket å virke sterk og samtidig lure vestlige forskere.
Interne problemer og mangel på fast organisasjon var et problem i den russiske romforskningen (Det russiske romfartsbyrået ble først dannet på 1990-tallet). I 1964 jobbet sovjetiske forskere med 30 forskjellige modeller. I 1974 ble det sovjetiske romprogrammet omorganisert, noe som resulterte i prosjektet Energia med Buran, som skulle være et motsvar til den amerikanske romfergen.
Sovjetunionens romprogram hadde mindre penger enn NASA. Sovjetunionens ineffektivitet og mangel på penger gjorde at de mistet ledelsen de hadde i starten. Noen mener at de høye utgiftene til romkappløpet og våpenkappløpet førte til den økonomiske krisen som til slutt endte i Sovjetunionens fall.
Døde
Da Apollo forlot månen i 1971, la de igjen et minnesmerke over de som hadde omkommet fra begge land i prosessen for å nå månen. I USA var de første til å omkomme i direkte sammenheng med romfarten kommandør Virgil «Gus» Grissom, kaptein Edward White, og pilot Roger Chaffee. Disse døde i brann under bakketester på Apollo 1 27. januar 1967. Mannskapet på Sovjetunionens Sojuz 1 og Sojuz 11 døde på tilbakeferden fra rommet.
Andre astronauter døde under treningsoppdrag, fire amerikanere døde i kollisjoner med T-38 treningsfly. Sovjetiske Jurij Gagarin, den første mannen i rommet, døde under liknende omstendigheter i et MiG-15-jagerfly i 1968.
Tidslinje (1942-1975)
1 Prosjektet Vanguard ble overført fra NRL (United States Naval Research Laboratory) til NASA rett før oppskytningen.
2 Sovjetunionen hadde gjort tidligere forsøk 12. august 1962, men Vostok 3 og Vostok 4 var ikke nærmere enn 5 km fra hverandre og var i forskjellige baner i forhold til hverandre. Dette ble ikke nevnt i sovjetiske medier.
Teknologiske nyvinninger og utdanning
Teknologien utviklet seg mye i denne perioden, og da spesielt innenfor fagområder som luftfart, elektronikk og kommunikasjon. Romprogrammenes ringvirkninger gikk langt utover raketter, og omfattet blant annet økonomi og biologi.
Amerikansk frykt for at de lå bak Sovjetunionen i kappløpet førte til en økt satsing på realfag i hele utdanningssystemet, samt endrede utdanningsmetoder.
I dag er det over 1000 kunstige satellitter i rommet som er avhengige av det som ble lært under romkappløpet. Mye av dagens elektronikk har også fått hjelp av romkappløpet.
Sovjetunionen var suverent best på raketter ved den kalde krigens slutt. USA var på sin side best på blant annet fjernstyring og elektronikk.
Framtidige romkappløp?
Utforskingen av rommet går ikke like raskt nå som under romkappløpet, men USAs første gjenbrukbare romferge (Columbia) ble skutt opp på 20. års jubileumet for Gagarins romferd 12. april 1981. 15. november 1988 ble Sovjetunionens romferge Buran skutt opp. Senere har USA, Sovjetunionen/Russland og andre land skutt opp flere romsonder, satellitter og store romteleskoper.
Mulighetene for et nytt romkappløp kom på slutten av 1990-tallet, da Den europeiske romfartsorganisasjonen kom på markedet for ubemannede oppskytninger med Ariane 4. ESA har store ambisjoner, og har gjennom Aurora-programmet planer for å sende mennesker til Mars innen 2030. USA har liknende planer. USAs president George W. Bush uttalte i 2004 at landet planlegger å bygge en ny romferge (CEW) for en tur til månen og deretter til Mars. I 2005 lå ESA i samarbeid med Russland om å bygge romfergen Kliper, med en planlagt ferdigstillelse i 2011. Dette er før den amerikanske romfergen, som fortsatt er på tegnebordet.
Andre land er også interessert i romforskning. Selv om de ikke er i samme økonomiske klasse som ESA og NASA, har de kinesiske bemannede turene med Shenzhou 5 og Shenzhou 6 samt planene om en romstasjon, vist at andre land også har ambisjoner i rommet.
Petrosaviaceae
Se teksten
Petrosaviaceae er en familie av enfrøbladete planter som er plassert direkte under enfrøbladingene i APG II-systemet. Før 2003 hadde familien liten anerkjennelse, og artene ble da av de fleste forskere plassert under liljeordenen Liliales. De to slektene i familien ble i tiden 1998–2003 ansett som egen familier, men anses nå som slekter under Petrosaviaceae.
Petrosaviaceae er basale enfrøbladinger og omfatter 4 arter. De er urter med blomster og vokser i høytliggende biotoper. Plantene er enkle og opprette med gulgrønne eller hvite blomster.
Plantene vokser kun i Kina, Japan og Sørøst-Asia.
Slekter og arter
Slektene og artene i denne familien omfatter:
Tone Skedsmo
Tone Skedsmo (født 14. januar 1946, død 10. juni 2002) var en norsk kunsthistoriker og museumsdirektør. Skedsmo var direktør ved Nasjonalgalleriet fra 1995 til 2000.
Skedsmo var utdannet magister i kunsthistorie ved Universitetet i Oslo i 1976. Hennes avhandling hadde tittelen To norske kunstsamlere ved århundreskiftet : Olaf Schou og Rasmus Meyer. Skedsmo ble ansatt ved Nasjonalgalleriet i 1978. Hun var fra 1977 redaksjonssekretær for Norsk kunstnerleksikon og senere medlem av redaksjonsrådet. Hun skrev flere artikler for leksikonet og la ned et viktig arbeid. Tone Skedsmo var redaktør for tidsskriftet Kunst og kultur 1989-96.
I 1996 ble Skedsmo utnevnt til kommandør av Republikken Italias fortjenstorden.
Maria Petkova
Maria Dimitrova Petkova (bulgarsk: Мария Димитрова Петкова, født 3. november 1950 i Plovdiv) er en tidligere bulgarsk diskoskaster. I OL 1976 i Montreal tok hun olympisk sølvmedalje bak Evelin Schlaak, en prestasjon hun gjentok i Moskva-OL i 1980. I en konkurranse i Sofia 13. juli 1980 satte Petkova ny verdensrekord med et kast på 71.80 meter, en rekord som stod seg i nesten tre år til Galina Savinkova kastet 73.26 meter. Under EM 1982 i Athen skaffet hun seg en ny sølvmedalje, denne gang bak Tsvetanka Khristova. Petkova sin siste store prestasjon i et internasjonalt mesterskap var sølvmedaljen fra VM 1983 i Helsingfors.
Baard Kaalaas
Baard Bastian Larsen Kaalaas (født 7. januar 1851 i Hamre på Osterøy, død 25. desember 1918 i Kristiania) var en norsk bryolog og pedagog.
Liv
Kaalaas arbeidet i flere år som folkeskolelærer, før han tok realartium i 1876 og reallærereksamen i 1878. Siden var han lærer ved flere privatskoler i Kristiania, blant andre Gjertsens skole. Fra 1878 begynte han å studere moser, særlig levermoser. Han studerte disse mosene rundt om i Norge, særlig på Vestlandet, dels på egen hånd, dels med stipend fra universitetet. Han skrev flere avhandlinger om Norges moseflora. Særlig hadde «Levermossernes udbredelse i Norge» grunnleggende betydning, og ble belønnet med Kronprinsens gullmedalje.
Håkkadalsbrua
Da Håkkadalsbrua og «søsterbruene» Bolstadstraumen bru i Vestland og Fehmarnsundbroen i Tyskland sto ferdige i 1963, fikk disse tre bruene stor internasjonal oppmerksomhet ettersom de var de tre første bruene i verden av typen nettverksbuebro. Dette har siden inspirert flere verden over til å designe og bygge nettverksbuebruer. I dag finnes det nettverksbuebruer i nesten 30 land.
Arkitekturåret 1604
Arkitekturåret 1604 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1604.
Økonomisk vekst
Økonomisk vekst er et sentralt begrep i samfunnsøkonomi som viser til en økonomis langsiktig evne til å produsere flere og mer mangfoldige økonomiske goder (varer og tjenester) for befolkningen. Økonomisk vekst blir normalt målt for hvert land som den prosentvise økningen i inflasjonsjustert bruttonasjonalprodukt (BNP). For sammenligninger mellom land brukes inflasjonsjustert BNP per innbygger. Dataene for BNP hentes fra nasjonalregnskapet.
Økonomisk vekst kan deles i intensiv vekst, som handler om større produktivitet i innsatsfaktorene økonomien (bedre bruk av ressursene man har), og ekstensiv vekst, som viser til økt tilgang på innsatsfaktorer.
Bacteroidetes
Bacteroidetes er en rekke som er sammensatt av tre store klasser av bakterier som lever i forskjellig miljø. Dette inkluderer jord, i avleiringer, sjøvann og i tarmsystemet hos dyr.
Så langt er Bacteroidetes den klassen som er best beskrevet, inkludert slekten Bacteroides og Porphyromonas.
Madison De La Garza
Tidlig liv og familie
Madison De La Garza er datter av Ford forhandlersjef James Edward «Eddie» De La Garza og tidligere countrysanger og Dallas Cowboys Cheerleader Dianna De La Garza (født Dianna Hart den 8. august 1962). Eddie er av meksikansk opphav. Hun har to eldre halvsøsken gjennom Diannas første ekteskap med Patrick Martin Lovato (1960–2013), Dallas Lovato (født 4. februar 1988) og Demi Lovato (født 20. august 1992).
Karriere
Madison De La Garzas mest fremtredende rolle var Juanita Solis på Frusterte fruer. I tillegg spilte hun en yngre versjon av halvsøsken Demi Lovatos karakter Sonny Munroe i «Kakemonstrene», en episode av Sonnys sjanse.
Hun har en YouTube-kanal.
Tegnspråk
Et tegnspråk er språk som er basert på visuell kommunikasjon. Det finnes mange forskjellige tegnspråk i verden. Dette fordi ingen har oppfunnet tegnspråkene, de har i mange tilfeller utviklet seg akkurat like naturlig som talespråkene. Tegnspråkene er ikke talespråk med tegn heller, de har en egen grammatikk. Grammatikken i tegnspråk er like komplekse som i talespråk og baseres på å kombinere håndformer, plasseringen og bevegelsen til hendene, armene eller kroppen og ansiktsuttrykk.
Tegnspråket i Norge heter norsk tegnspråk og er førstespråket eller morsmålet til mange døve, tunghørte og en del hørende i Norge. For å styrke døves rettigheter og ikke minst øke det norske tegnspråkets status som et minoritetsspråk i Norge, ble det lenge kjempet for at norsk tegnspråk skulle bli et offisielt språk i Norge. Dette var Norges Døveforbunds viktigste kampsak. Også FONTS - Forening for norsk tegnspråk arbeider for økt status av og mer viten om norsk tegnspråk i Norge.
Tegnspråk blir brukt av hørselshemmede, døve og hørende og man kan grovt si at hvert enkelt land har sitt eget tegnspråk (bl.a. USA har ASL – American Sign Language), men i noen land finnes det flere tegnspråk (Belgia for eksempel). Vi har ingen klare tall for hvor mange som finnes i verden per i dag.
Når mennesker som bruker ulike tegnspråk møter hverandre, oppstår det ofte mindre kommunikasjonsproblemer enn når mennesker som snakker ulike talespråk møtes, selv om tegnspråkene kan være svært forskjellige. Dette skyldes blant annet ett spesielt trekk ved tegnspråkgrammatikk, nemlig den utstrakte bruken av ikonisitet. Dette sett i betraktning, får tegnspråkbrukere tilgang til et internasjonalt nettverk bestående av døve, hørselshemmede og hørende mennesker med tegnspråkkompetanse.
Der det eksisterer tegnspråk-nettverk, er det tegnspråk – men det finnes også systemer hvor talespråklige trekk og tegnspråklige trekk har blitt blandet sammen, som for eksempel systemer som er basert på talespråkets grammatik men bruker tegn i tillegg (tegn-til-tale). Ved tegn-til-tale ledsager enkeltstående tegn, gjerne hentet fra tegnspråk, sentrale ord i talespråket. Til forskjell fra tegnspråk, knyttes dermed de manuelle tegnene ved tegn-til-tale nært til det aktuelle landets talespråk. Tegn-til-tale benyttes også i mange tilfeller sammen med grafiske symbolsystemer som pictogrammer eller bliss.
Bruk av tegnspråk blant ikke-hørselshemmede
Tegnspråk blir også brukt av mennesker som ikke er hørselshemmede.
Personer med svært ulike typer og grader av psykisk utviklingshemming (f.eks. Downs syndrom eller autisme), vil ofte ha stor nytte av at den verbale kommunikasjonen støttes av manuelle tegn ved å utnytte både auditive og visuelle evner i kommunikasjonen. Men i slike sammenhenger er det ennå vanligere å benytte tegnstøttet tale eller tegn-til-tale enn tegnspråk.
Det finnes også dialekter på norsk tegnspråk, «ungdomsspråk» og andre varianter som skyldes kjønn eller andre sosiale faktorer.
Bruk av manuelle tegn og gester er også i andre sammenhenger naturlig knyttet til det verbale språk, som for eksempel i situasjoner der det ikke er lov å bruke stemmen: i religiøse sammenhenger, dykking, TV-studioer, bråkete arbeidsplasser, på jakt (buskmenn i Kalahari, f.eks.) og i naturlige talespråklige samtaler. Tegnspråk derimot er mye mer avansert enn gester som ledsager talespråklige ytringer.
I enkelte tilfeller har tegnspråk blitt et «uoffisielt» språk, i situasjoner der det er en stor prosentandel hørselshemmede i samfunnet – dvs. nesten alle i lokalsamfunnet – uavhengig av hørselsstatus – har lært seg tegnspråk for å ikke holde tegnspråkbrukerne utenfor i samtaler. Berømte eksempler på dette inkluderer Martha's Vineyard i USA, Kata Kolok i Bali, Yucatec i Mexico og Providencia i Colombia. Det er interessant å merke seg at døve mennesker i slike samfunn ikke er sosialt handikappet.
Sist, men ikke minst bør det nevnes at tegnspråk også har blitt brukt i deler av verden der det er mange folk som snakker forskjellige språk for å kunne kommunisere på tvers av språkgrensene. Et slikt tegnspråk ble brukt av indianerne. Dette tegnspråket har blitt sagt å være meget lett forståelig. Også noen andre steder i verden kjenner man en slik bruk av tegnspråk.
Tegnspråkets forbindelse med talespråk
Staving (fingerstaving) blir brukt i tegnspråk, oftest når man skal stave navn. Bruken av fingerstaving var en gang et slags ‘bevis’ på at tegnspråket var forsimplede versjoner av talespråk. Fingerstaving er faktisk et verktøy som blir hyppig brukt blant mange, og kan av og til være kilden til nye tegn. Ulike tegnspråk bruker fingerstaving i ulik grad. I USA er dette en vanlig måte å bruke lånord fra engelsk, mens det i Europa er mer vanlig å låne ved å bruke munnbevegelser som svarer til lånordet.
Stort sett, er tegnspråk over hele verden uavhengig av det talte språk og har sin egen grammatikk og tegnforråd. For eksempel er BSL (British Sign Language) og ASL (American Sign Language) ganske forskjellige, selv om de hørende folkene i Storbritannia og Amerikas forente stater deler det samme språket. Årsaken til dette er historiske hendelser som ledet til at amerikansk tegnspråk er i slekt med fransk tegnspråk og ikke britisk tegnspråk.
Bogelva (Tromsø)
Bogelva er ei elv på Kvaløya i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Den er 7,6 km lang og har et nedbørfelt på rundt 13 km².
Andrej Makovejev
Andrej Aleksandrovitsj Makovejev (russisk: Андрей Александрович Маковеев, født 16. oktober 1982 i Tobolsk) er en russisk tidligere skiskytter.
Makovjev debuterte internasjonalt under junior-VM 2002, der det russiske laget tok femteplassen. Det gikk bedre under europamesterskapet i Kontiolax samme år, der han vant gull på sprinten foran Michael Rösch, og i tillegg var med på å ta stafettgull, blant annet sammen med Maksim Tsjudov.
I 2005 deltok Makovjev for første gang i verdenscupen. Han tok sine første verdenscuppoeng i Kontiolax, med 23.-plass på sprinten og 17.-plass i den påfølgende jaktstarten. Han avsluttet sesongen med en 10.-plass på sprinten i Holmenkollen.
Sesongen 2006/07 ble han ofte brukt på det sterke russiske verdenscuplaget, men han fikk få poengplasseringer. Han overrasket i sesongavslutningen i Khanty-Mansijsk, der han tok tredjeplassen på sprintdistansen.
I sesongen 2007/08 oppnådde han også pallplasseringer, i Hochfilzen og i Khanty-Mansijsk ble det to nye tredjeplasser, begge ganger på sprintdistanen.
Han vant sin første verdenscupseier da han med feilfri skyting vant 20 km i Nové Město na Moravě 12. januar 2012.
Estlands litteraturmuseum
Estlands litteraturmuseum (estisk: Eesti Kirjandusmuuseum) er et statlig arkiv og forskningsinstitutt i Tartu, som arbeider med å dokumentere estisk litteratur, folklore og folkemusikk.
Historie
Museet ble etablert i 1909 som bibliotek ved Estlands nasjonalmuseum og historiske arkiv. Museet fikk ansvar for bibliografisk virksomhet i 1921, og flere nye avdelinger fra 1927 til 2000.
Under annen verdenskrig ble museet delt i to separate institusjoner, for hhv litteratur og etnografi. Museet ble samlet i 1946. Fra 1957 har museet arrangert en årlig todagers konferanse til minne om forfatteren Friedrich Reinhold Kreutzwald. Museet gjenvant sitt opprinnelige navn i 1995, etter frigjøringen fra Sovjetunionen.
Museet tilbyr utstillinger, vandreutstillinger, kurs og seminarer.
Travis Nederpelt
Travis Nederpelt (født 10. juni 1985) er en australsk svømmer.
Han representerte Australia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 200 meter butterfly.
Rundkollen
Rundkollen er en topp i Rundkollen naturreservat helt nord i Nittedal kommune, ved grensa mot Lunner kommune. Det høyeste punktet ligger på 593 moh. Fra toppen har man utsikt mot sør til Hakadal og i vest Nordmarka med Elvannet og Langvann. Det er også meget god utsikt mot øst over Romeriksåsene.
Blåmerket sti fra Nittedal jordstasjon fører opp til toppen av Rundkollen. Stien fortsetter nordover til Paradiskollen i Lunner kommune.
Iles-medaljen
Mottakere av medaljen siden den første tildelingen i 1948 er:
Gurli
Utbredelse
Gurli hadde frem til 2014 norsk navnedag 27. januar.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Macrodorcas bisignata
Macrodorcas bisignata er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (hannen 23-38 millimeter), slank, mørkt rødbrun til svart hjortebille, dekkvingene med et par mer eller mindre tydelige, avalnge, gulaktige flekker nær spissen. Hannen har lange, slanke kjever med tenner bare i spissen, disse danner en uregelmessig klynge. Pronotum er rundet, tydelig bredere enn dekkvingene. Hunnen er mindre og mørkere på farge, uten forstørrede kjever, kroppen ganske blank.
Levevis
Larvene utvikler seg i morken ved av løvtrær.
Utbredelse
Arten er kjent fra India i vest til Vietnam i øst.
Irén Karcsis-Daruházi
Irén Karcsis-Daruházi (født 18. mars 1927 i Budapest, død 13. oktober 2011) var en ungarsk turner som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Karcsis vant en olympisk sølvmedalje i turn under Sommer-OL 1948 i London. Hun var med på det ungarske damelaget som kom på andreplass i lagkonkurransen bak Tsjekkoslovakia. De andre på laget var Erzsébet Balázs, Anna Fehér, Erzsébet Gulyás-Köteles, Mária Kövi, Margit Nagy-Sándor, Olga Tass og Edit Perényi.
Under Sommer-OL 1952 i Helsingfors vant hun en sølvmedalje i damenes lagkonkurranse i mangekamp, de andre på laget var; Lászlóne Daruházi, Károlyné Gulyás, Ágnes Keleti, Margit Korondi, Károlyné Perényi og Lászlóne Zalai. Hun vant også en bronsemedalje med det ungarske troppturnlaget som kom på tredjeplass bak Sverige og Sovjetunionen.
André Skotheim
André Sundal Skotheim (født 18. april 1973) er en norsk fotballspiller, mest kjent for sine opphold i og Hødd.
Skotheim var en hurtig angrepsspiller med knallharde skudd med venstrefoten og skuddfinta som sine fremste varemerke. Spilte i moderklubben Hødd fra starten av 90-tallet, og var med på opprykket til Tippeligaen i 1994 og nedrykket fra Tippeligaen i 1995. Gikk til Start i 1996, der han ble frem til 1998. Ble en periode leid ut til Vigør. Tilbake i Hødd fikk publikumsfavoritten «Skotty» igjen fart på karrieren, men en lang skadeliste gjorde at han trappet ned etter 2004-sesongen. Ble da spillende assistenttrener for 3.-divisjonsklubben Hareid. Før høstsesongen 2006 slet Hødd tungt i Adeccoligaen, og Skotheim ble leid ut til moderklubben ut sesongen - med betinget suksess. Hadde langt større suksess da han like etter tok over som hovedtrener (ikke spillende) for Hareid, som han nesten trente til opprykk i 2007. I 2008 delte han trenervervet med en annen tidligere Hødd-profil, Geir Televik, og Hareid gjorde igjen en bra sesong. I 2009 hadde Skotty igjen eneansvaret, men klarte ikkje å gjenskape suksessen fra 2007 og 2008. Gav seg deretter som trener, men sommeren 2010 gjorde Skotheim nok et comeback - nå som spiller for Hareid.
Sigvart Asmundsen
Sigvart Asmundsen (født 9. juni 1893 i Kongsberg, død 1967) var en norsk våpenarbeider, fagforeningsmann og politiker, hjemmehørende i Arbeiderpartiet. Han var fra 1930 til 1939 ordfører på Kongsberg.
Asmundsen jobbet fra 1908 på Statens våpenfabrikk på Kongsberg. Fra 1910 var han medlem av Våpenarbeidernes fagforening. Da det i 1915 ble stiftet en avdeling av Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund ble han medlem der. Fra 1919 til 1920 var han i to år formann for våpenarbeiderforeningen.
Han meldte seg inn i Arbeiderpartiet i 1916, og var formann i Kongsberg Arbeiderparti fra 1926 til 1930.
Asmundsen ble første gang valgt inn i bystyret i 1919, og ble senere gjenvalgt. Fra 1929 satt han som medlem av formannskapet og akslet samtidig vervet som viseordfører. Han rykket opp som ordfører i 1930, og ble gjenvalgt som ordfører året etter.
Geir Televik
Geir Televik (født 23. juli 1971) er en norsk tidligere fotballspiller som blant annet har spilt for Hødd, Aalesund og Molde.
Han er opprinnelig fra Vågsøy i Sogn og Fjordane, hvor han spilte for Tornado, men gikk tidlig på 90-tallet til Hødd, hvor han var sentral på Hødd-laget som rykket opp til Tippeligaen i 1994, og scoret Hødd sitt første Tippeliga-mål i 1995 (i 1–1-kampen mot Strindheim i første serierunde). Han spilte også for Hødd i 1. divisjon i 1996, og deretter to sesonger for Molde. I 1999 var Televik tilbake på Høddvoll, men tidlig på høsten var det klart at Hødd ville rykke ned til 2.-divisjon, og han ble leid ut til Aalesund ut sesongen.
Etter det var han tilbake i Hødd, hvor skader gjorde at han spilte lite inn mot midten av 2000-tallet. Han la derfor opp etter 2005-sesongen, men spilte litt for 6.-divisjonsklubben Flø høsten 2006. I 2007 ble Televik assistenttrener for Hareid i 3. divisjon, og året etterpå delt hovedtrener sammen med André Skotheim. Han var på banen i to kamper for Hareid. I 2009 og 2010 var Televik assistenttrener for Hødds andrelag.
Lungebetennelse (sau)
Lungebetennelse hos sau er en sykdom eller et symptom på flere forskjellige sauesykdommer.
Forekomst
Lungebetennelse er en utbredt sykdom hos sau, også i Norge. Akutt lungebetennelse er mest vanlig i beiteperioden mens den kroniske formen oftest er knyttet til innemiljøet i fjøset. Sykdommen er vanligst forekommende utover høsten og vinteren. Det at sauer lever store deler av livet utendørs gjør at de er mye mindre utsatt for luftveissykdommer enn andre husdyr. Et unntak fra denne trenden er lungebetennelse som skyldes den vanlige sykdommen Pasteurellose, denne forekommer mest på våren og tidlig høst, både fordi den ofte angriper lam og fordi den flåttbårne sykdommen Sjodogg disponerer dyrene for Pasteurellose.
Symptom
Man skiller tradisjonelt mellom akutt og kronisk lungebetennelse. For den akutte formen kan man finne lam døde uten at de har vist tegn på sykdom tidligere. Andre viser tydelige symptom som høy feber, ingen matlyst, rennende nese, vanskelig for å puste og tørr hard hoste. Akutt lungebetennelse kan gi høy dødelighet hvis ikke dyrene behandles raskt. Ved kronisk lungebetennelse blir ofte voksne dyr syke en tid etter at det er blitt satt inn om høsten. sykdommen starter hos ett dyr og sprer seg slik at de fleste etter en tid viser symptom. Sykdomstegn er moderat temperaturstigning, intens hoste og noe rennende nese. Matlyst og trivsel lite påvirket. Få dyr stryker med og de fleste kommer seg etter 2-3 måneder.
I angrepne flokker kan en del lam bli syke rett etter lamming og noen kan stryke med av den akutte typen. Den kroniske formen ser man vanligvis i innefôringsperioden, hos lam som er under ett år gamle. En del av det andre lammene kan utvikle den kroniske formen, med nedsatt tilvekst og dårlig trivsel.
Årsak
Lungebetennelse kan skyldes bakterier, parasitter og fysiske skader på lungene. Bakterier som kan forårsake lungebetennelse hos sau inkluderer Mannheimia haemolytica som er involvert i Pasteurellose, Corynebacterium pyogenes, Actinobacillus lignieresi og Staphylococcus aureus som også er involvert i Mastitt. Den kroniske formen er oftest forårsaket av Mykoplasma bakterier. En norsk undersøkelse av saueslakt fant bakterien Mycoplasma ovipneumonie i 95% av sauelunger med såkalte fortetninger, eller faste områder i lungen. Fysiske skader kan skyldes feil bruk av doseringspistol når sauen får f.eks. ormemiddel oralt, såkalt 'kapsling'. Ved feil bruk kan røret sende væske ned i sauens luftrør, noe som kan føre til kvelning, drukning, eller hvis sauen overlever, til lungebetennelse.
Pusteproblemer kan også skyldes lungeorminfeksjon og væskeansamlinger i lungeregionen, som ved sykdommen cowdriosis. Sykdommer som gir kronisk lungebetennelse inkluderer Mædi-Visna, Jaagsiekte og Lungeadenomatose.
Behandling
Rask behandling er viktig. Oftest bredspektret antibiotika eller sulfa, men dette kommer an på årsaken til lungebetennelsen, noe som bør avgjøres av veterinær.
Forebygging
Gode miljøforhold slik at flokken blir lite utsatt for påkjenninger. Et godt innemiljø med god ventilasjon, men uten trekk, lav dyretetthet, og god hygiene hjelper på miljøet. Man bør også begrense mengden støv og unngå at luftfuktigheten blir for høy. Gode miljøbetingelser er spesielt viktig utover høsten. Det finnes pasteurellavaksine som kan brukes for å øke resistensen hos det enkelte dyr, med overføring av antistoff til lam via råmelk. Her er imidlertid effekten usikker. Eldre dyr kan vere bærere av Mykoplasma, her kan et mulig tiltak vere å unngå å blande unge og gamle dyr i fjøset. Dersom lungebetennelse er et problem i flokken, bør dette drøftes med veterinær.
Differensialdiagnose
Flere tilstander kan gi lignende symptomer uten å innebære lungebetennelse. Blant annet mellomgolvsbrokk.
Tyringham
Historie
På flyfoto har man funnet spor etter et gravsted fra bronsealderen i Tyringham, men dette har per 2006 ikke blitt gravd ut av arkeologer.
Donny Utomo
Han representerte Indonesia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 200 meter butterfly.
RaceTech
RaceTech Ltd er en liten estisk bilprodusent, startet i 1992 av Valter Teppan. De holder til i Tartu.
Firmaet leverer tjenester og produkter til løpsmiljøet i Estland og Skandinavia, samt bygger en Lotus 7-replika kalt ESTfield. Denne er basert på Lada-deler, med noen Volvo-deler der det trengs høyere styrke. Den første prototypen, denne med Audi-motor var klar i 2000. På slutten av 2003 var det produsert 78 biler.
Undervannsrugby
Undervannsrugby er en sport og lagidrett som utspiller seg under vann i et basseng. Spillet har to lag med seks aktive spillere i vannet samt seks innbyttere på land og tre reserver. Spillet går ut på å plassere en ball i et mål på enden av motspillerens banehalvdel. Målet står på bunnen av bassenget. En kamp er normalt delt opp i to omganger på opp til 15 minutter hver.
Sportens historie
Det første undervannsspillet med ball ble funnet opp av et medlem – Ludwig von Bersuda – av den tyske undervannsklubben DUC Köln i 1961. Han fylte en vannpoloball med saltvann slik at den ville synke i vanlig vann.