cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vår tid er nå
Serien vant tv-prisen Kristallen 2018 for årets TV-drama, mens Hedda Stiernstedt vant prisen for årets kvinnelige tv-skuespiller for sin rolle i serien. Vår tid er nå er også solgt til en rekke land, inkludert Norge, der serien ble sendt på NRK1.
Sesong 1
Søsteren Nina forelsker seg i restaurantens nye kjøkkenassistent, arbeiderklassegutten Calle, og de utvikler et kjærlighetsforhold Etter hvert etablerer Nina danseklubben DK som blir et populært sted for hovedstadens unge. Hun avslutter forholdet med Calle og gifter seg i stedet med Erik. De får en datter, men livet som hjemmeværende husmor passer henne dårlig, og hun utvikler et rus- og narkotikamisbruk. Til slutt prøver hun å ta sitt eget liv, men overlever.
Den mellomste sønnen, Peter, vender tilbake til Stockholm fra en flyktningleir på Kontinentet der han jobbet under krigen. Med seg har han den jødiske flyktningen Suzanne Goldstein. De to er kjærester, men Suzanne blir ikke tatt godt imot av resten av familien. Vel tilbake i Stockholm oppdager Peter at familiebedriften er i store finansielle og driftsmessige vansker. Etter hvert blir Suzanne oppsøkt av sin franske ektemann som hun trodde var død. De to drar fra Stockholm, til Peters store fortvilelse. I stedet innleder Peter et forhold med Esther.
Samtidig med dette har mamma Helga – gjennom kjøkkensjefen Stig «Stickan» Backe – fremdeles stålkontroll over kjøkkenet og driften. I spisesalen regjerer hovmester «Bellan» Roos, familiens trofaste tjener.
På kjøkkenet spiller servitøren Margareta «Maggan» Nilsson en viktig rolle. Hun er alenemor for Uno og sliter med å få endene til å møtes. Hun utvikler etter hvert et kjærlighetsforhold til en kvinnelig kollega og blir aktiv på fagforeningsfronten.
Sesong 2
Sesongen består av ti episoder, og handlingen pågår fra desember 1955 til 1962. Maktkampen og kampen om kontrollen over Djurgårdskällaren fortsetter mellom de tre søsknene.
Familien Löwander
Nina er nå rusfri og sammen med Calle – restaurantens nye kjøkkensjef. De to lever et liv uten barn, men etter hvert får Nina mer og mer tid med sin datter som bor sammen med barnefaren. Hun blir siden gravid, men spontanaborterer på grunn av skader på livmoren. Legen anbefaler henne å aldri bli gravid igjen. Hun og Calle blir i stedet dratt inn i fjernsynet og får sitt eget matlagingsprogram på tv i 1957. Programmet fortsetter frem til 1962, da Calle ikke orker mer. Jetset-livet har tæret på forholdet mellom dem, men Nina ønsker å fortsette i tv-bransjen. Calle treffer igjen sin eks-kone, og de to har sex. Utroskapen sliter i Calle, som innrømmer til Nina at han har vært utro. Peter er gift med Esther, og paret har to døtre. Imidlertid dukker Suzanne Goldstein opp i Stockholm igjen. Peter og Suzanne innleder en ny romanse, og Peter beslutter å forlate Esther og dra med Suzanne til Paris. Han ombestemmer seg imidlertid i siste øyeblikk og fortsetter familielivet med Esther. Ekteparet bruker også alle midler på å sikre seg kontrollen over Djurgårdskällaren, blant annet ved å tilintetgjøre morens testamente. I testamentet gir moren sin eierandel videre til Nina, noe som vil sikre henne majoritet med broren Gustafs stemme. De lykkes imidlertid ikke, for et nytt eksemplar av testamentet dukker opp.
Eldstebroren Gustaf sliter fremdeles med alkoholmisbruk og en aksept av sin homofile legning. I tillegg inngår han noen mislykkede handelsavtaler, blant annet med restauranten Oscarshof. Kona truer med å forlate ham, men Gustaf lykkes i siste øyeblikk å få kontroll over sitt alkoholmisbruk. Imidlertid sliter han fremdeles med å akseptere sin seksuelle legning, og han prøver å få behandling av en psykiater – blant annet ved bruk av elektrosjokk. Han prøver seg også på kjøkkenets nye kelner, italienske Angelo, men blir avvist. Til slutt blir han pinsevenn og prøver å undertrykke sin seksuelle legning ved å konsentrere seg om pinsemenigheten og sin kristne tro.
Familiens matriark, Helga Löwander, fortsetter å ha en sentral rolle i familiebedriften. Hun får etter hvert påvist en hjertefeil og får streng beskjed om å roe ned og passe på kostholdet. Mot slutten av sesongen blir hun og tidligere kjøkkensjef Backe et par, men Helga rammes plutselig av hjerneslag og dør i slutten av sesongen.
Andre sentrale karakterer
En ny hovedrollekarakter er den italienske fremmedarbeideren Angelo. Han starter som oppvasker og lever i kummelige forhold. Etter hvert lykkes han å starte som kelner i restauranten og sjarmerer gjester og ansatte med sin sjarm og profesjonalitet. Han etablerer etter hvert sin egen familie, men blir truet av kriminelle Ragnarsson som krever at han skal ta inn noen jugoslaviske fremmedarbeidere. Til slutt blir Ragnarsson funnet drept, og Angelo blir pågrepet og siktet for drapet. Han blir imidlertid løslatt da politet finner noen andres fingeravtrykk på liket til Ragnarsson.
Sesong 3
Består av ti episoder. Handlingen starter i 1968, seks år etter avslutningsepisoden i sesong 2, og varer til utpå 1970-årene. Flere nye rollekarakterer dukket opp i den tredje sesongen.
Sesong 4
Er laget som en miniserie i fire deler. Handlingen foregår sommeren 1951, like etter sesong 1. Serien omhandler Calle og Nina, og hvordan de to blir et par. Sesongen ble sendt på SVT1 julen 2020 og på Viaplay i 2021. Spesialsesongen blir regissert av Måns Herngren, mens Ulf Kvensler står for manus. I Norge hadde sesong 4 premiere på NRK1 søndag 3. januar 2021.
Om serien
Hovedforfatter for serien er Ulf Kvensler og hovedregissør Harald Hamrell. Serien er planlagt i tre sesonger, og de to første ble spilt inn samtidig. Opptakene startet i mai 2016 og har for det meste blitt spilt inn i Göteborg. En deler scener er også spilt inn i Jonsered. Serien er en samproduksjon mellom SVT, Viaplay og Film i Väst.
Serien har blitt en seersuksess i Sverige, og premieren på sesong 2 ble sett av 1,6 millioner svensker. Flere episoder i sesong 2 hadde over 2 millioner seere. Innspillingen av tredje sesong startet i 2018, med premiere oktober 2019. Den fjerde spesialsesongen ble spilt inn i 2020 og ble sendt som julespesial på SVT 1 i desember 2020.
Sesonger
Sesong 1–3 utspiller seg i kronologisk rekkefølge fra 1945 og frem til 1970-årene. Sesong 4 skjer imidlertid i 1951, like etter slutten av sesong 1.
Rolleliste (utvalg)
Hovedrollene
Øvrige roller
Zacharias Backer
Zacharias Backer (født 26. februar 1930, død 17. januar 2003) var en norsk hæroffiser.
Som oberstløytnant ble han sjef for Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge (BSIN) 1975-1979. Senere var han sjef for Norbatts kontingent III (1979) med graden oberst. Backer var også sjef for Den norske FN-styrken i Libanon (Norcontico) med graden oberst II, og deltok i utallige FN-oppdrag. Han var også deltaker i Koreakrigen.
Zacharias «Zachen» Backer ble i 2002 tildelt Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner m/laurbærgren for tjeneste i Tysklandsbrigaden, NORMASH, UNEF, UNMOGIP og UNIFIL.
Han representerte Røde Kors/Røde Halvmåne ved flere anledninger i internasjonale fora/delegasjoner, bl.a. som sjefsdelegat i Libanon i 1993. I 1997-98 ledet ham Røde Kors-føderasjonens arbeide i Afghanistan.
Backer var også grunnlegger av og første formann i fallskjermseksjonen i Norsk Aero Klubb fra desember 1960. Han ble tildelt NAKs sølvmedalje i 1973.
Berskaughallen
Berskaughallen ble innviet i 2009 og ligger på Åssiden i Drammen. Hallen kan deles i to håndballflater og inneholder kampsportsal, dansesal, styrketreningsrom, kiosk, møterom og klubbrom. I 2017 ble hallen pyntet med skilting av kunstneren Eric Ness Christiansen. Hallen eies av Berskaughallen A/S som igjen eies av Åssiden Idrettsforening, Buskerud Bedriftsidrett og Drammen Innebandy. Hallen blir i tillegg leid ut til Åssiden videregående skole, Drammen Sportsdansklubb, Elvebyen Sportsdansklubb og Nippon karate. Hallen ligger sentralt på Åssiden i Ingeniør Rybergs gate 115, like ved Berskog Idrettspark.
Januaroppstanden
Januaroppstanden (polsk: powstanie styczniowe, litauisk: 1863 m. sukilimas) var et opprør fra innbyggerne i det forhenværende Det polsk-litauiske samvelde (dagens Polen, Litauen, Hviterussland, Latvia og deler av Ukraina og vestlige deler av Russland). Opprøret startet 22. januar 1863 og varte inntil de siste opprørerne ble fanget i 1865.
Opprøret begynte som en spontan protest fra unge polakker mot militærtjeneste i den russiske hæren og fikk snart støtte fra høytstående litauiske offiserer og politikere. Opprørerne var imidlertid i mindretall og hadde underlegne våpen og måtte falle tilbake på geriljataktikk. De klarte ikke å vinne noen store slag eller å ta større byer eller russiske fort. Men opprøret forstyrret effekten av tsarens avskaffelse av livegenskap, som var ment å få bøndene til å støtte ham. Harde represalier, som offentlige henrettelser og deportasjon til Sibir fikk mange til å oppgi kampen og heller ty til holdningsarbeid med økonomisk og kulturelle forbedringstiltak.
Ogooué-Ivindo
Ogooué-Ivindo er den største av Gabons ni provinser. Den har et areal på 46,075 km², og provinshovedstaden er Makokou, hvor en tredel av provinsens befolkning bor. Provinsen er oppkalt etter to elver som renner gjennom den, Ogooué og Ivindo.
I nord og vest grenser provinsen til regionene Sangha og Cuvette-Ouest i Republikken Kongo. Innad i Gabon grenser den til følgende andre provinser:
Departementer
Ogooué-Ivindo er delt inn i fire departementer:
Celebrían
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard var Celebrían en alvisk kvinne av høy rang. Hun var datter av Celeborn og Galadriel, herren og fruen av Lothlórien. Hun var også kona til Elrond, herre av Kløvendal, og hun var mor til Arwen, Elrohir og Elladan. Hun var Fruen av Kløvendal. Navnet Celebrían betyr Sølv dronning på Sindarin.
Celebríans fødselsdato er upresis, men hun dukker første gang opp (i Ufullendte fortellinger) i omtrent år 1350 i det andre tidevervet da hun skal ha dratt med sin mor fra Eregion til Lórien. Hun giftet seg med Elrond i 109 i det tredje tideverv. Hun ble født i Ost-in-Edhil en gang før år 1091 i det andre tideverv. Etter Saurons invasjon av Eregion i 1697 A.T. flyktet Galadriel, Celebrían og deres slekt fra Ost-in-Edhil gjennom Morias miner, og nådde omsider fram til Lothlórien (da kalt Laurelindórenan på Quenya). Det er uklart om Celebrían var til stede ved grunnleggelsen av Kløvendal i år 1700 A.T. men siden hennes foreldre var der kan det antas at hun også var der.
Etter oppholdt med Nandoene i Lórien som varte i mange år, riste Celebrían og foreldrene hennes etter lang tid til Kløvendal (Imladris). Det var der at hun, som selv var halvt Noldo og halvt Sindaalv, giftet seg med Elrond, som selv var en halvalv (peredhel), i år 109 tredje tideverv. Sammen fikk de tre barn, Arwen Undómiel (Aftenstjernen) i 241 T.T., etterfulgte tvillingene Elladan og Elrohir i 130 T.T.
I mellomtiden (selv om den strakte seg over 2 000 år), hadde Galadriel og Celeborn returnert til Lórien og hadde startet med å forynge Skogriket etter at deres konge, Kong Amdir, død, og hadde begynt å styre folket der.
I T.T. år 2509, på en tur fra Kløvendal til Lórien, ble Celebrían tatt i bakhold av orker i Caradhras passet i Tåkefjellene, ble fanget og pint, og fikk et forgiftet sår. Sønnene hennes reddet henne og hun ble helbredet av Elrond, men etter frykt og pinsler kunne hun ikke lenger finne glede i Midgard, og derfor reiste hun til Gråhavnene (Mithlond) og siden over havet.
Tolkien har sakt at: ''etter ødeleggelsen av den Ene Ringen mistet de Tre Ringene til Eldaene sin kraft. Da forberedte Elrond seg til sist på å forlate Midgard og følge etter Celebrían.'' Selv om det hadde gått over 500 lange år, ble Elrond og Celebrían gjenforent i Alqualondës havn på Tol Eressëa, en gang etter år 3021 T.T. (ringbærerne seilte ut fra Gråhavnene 29. september 3021 T.T). Likevel var Elrond og Celebrían for alltid skilt fra sin elskede datter Arwen sine to sønner.
Celebríans stamtre
Lista Calaquendich
The Flag of His Country
The Flag of His Country er en amerikansk stumfilm fra 1910.
Handling
Walter North kommer opprinnelig fra New York, men er gift med en ung kvinne fra Sørstatene. Historien begynner i 1861 med at datteren deres blir døpt, og det unge paret lever lykkelig i hjemmet sitt i Baltimore. Men den amerikanske borgerkrigen bryter snart løs, og broren til Mrs. Norths verver seg snar til konføderasjonens rekker. Men Walter North nekter å følge hans eksempel, og slår seg heller sammen med unionshæren. Hans kone tar deretter farvel med ham, etter at hun ber ham velge mellom flagget og henne.
Fire år senere når North kommer tilbake, oppdager han sitt tidligere hjem øde og forlatt. Selv om han forsøker å finne ut hvor hans kone og barnet deres nå befinner seg, lykkes han ikke. Han flytter derfor til sitt nye hjem i Nordstatene, og der blir han sjef for en vaktpost. Mrs. North, som samtidig tror at ektemannen hennes ble drept i løpet av borgerkrigen, kommer også nordover sammen med broren sin og det lille barnebarnet sitt.
Rhaetulus maii
Rhaetulus maii er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Guichi
Guichi (kinesisk: 贵池区; pinyin: Guìchí Qū) er et distrikt i byprefekturet Chizhou i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det teller 630 000 innbyggere og har et areal på 2 432 kvadratkilometer.
Rhaetulus maii
Utseende
En middelsstor til stor (gjerne 50-60 millimeter), avlang, blank, brunsvart hjortebille med brunrøde dekkvinger. Som vanlig hos hjortebiller er hannenes kjever kraftig forstørret, hos denne slekten er de særlig gevir-lignede og navnet hjortebiller passer derfor bedre på denne slekten enn på de fleste. Kjevene er kraftig nedoverbøyde, med en kraftig, oppoverrettet tann ved spissen, og fint sagtannet på innersiden. Et særtrekk ved denne slekten er at pronotums ytterkant er fint tannet. Denne arten er vanligvis svart med nokså lyst rødlige dekkvinger, og blankere enn de andre Rhaetulus-artene. Beina er svarte. Hunnen er mindre, uten de forstørrede kjevene.
Guichi
Administrative enheter
Subdistrikter: Storkommuner:
Ogooué-Lolo
Ogooué-Lolo er en av Gabons ni provinser. Den har et areal på 25,380 km², og provinshovedstaden er Koulamoutou.
Guichi
Samferdsel
Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.
Ogooué-Lolo
I sør grenser provinsen til regionen Niari i Republikken Kongo. I Gabon grenser den til følgende provinser:
Departementer
Ogooué-Lolo er delt inn i tre departementer:
Rhaetulus maii
Utbredelse
Arten er utbredt i sentrale deler av Vietnam.
Mucrencya
Mucrencya er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utbredelse
Slekten finnes på Madagaskar og Komorene.
Xuanzhou
Xuanzhou (kinesisk: 宣州区; pinyin: Xuānzhōu Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Xuancheng i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 2 533 km og talte ca. 840 000 innbyggere i 2004.
Samferdsel
Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.
Frederik Deburghgraeve
Frédérik «Fred» Edouard Robert Deburghgraeve (født 1. juni 1973 i Roeselare, Vest-Flandern) er en belgisk tidligere svømmer, som under sommer-OL i 1996 i Atlanta vant gullmedalje på 100 m brystsvømming. Han har også en gullmedalje fra langbane-VM i 1998 i Perth, og en bronsemedalje fra langbane-VM i 1994 i Roma. I tillegg har han en gullmedalje på 100 m brystsvømming og en bronsemedalje på 200 m brystsvømming fra langbane-EM i Wien i 1995.
30 Years On the Road
30 Years On the Road er en samleplate med Ottar «Big Hand» Johansen, utgitt i 1995.
Boksing under samveldelekene 2002
Boksing under de britiske samveldeleker 2002. Boksing var en av flere sporter under de syttende samveldelekene som ble arrangert i Manchester i England i perioden 25. juli til 4. august 2002. Det var syttende gangen som boksing var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 2002 ble det konkurrert i tolv vektklasser i boksing, kun for menn. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. Australia ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran England og Canada med to hver.
Golden Gala
Golden Gala er et årlig friidrettsstevne som arrangeres på Stadio Olimpico i Roma. Stevnet var tidligere en del av Golden League, og er nå en del av Diamond League.
Historie
Stevnet ble grunnlagt og første gang arrangert i 1980 av Primo Nebiolo, som da var president i FIDAL (Det italienske friidrettsforbundet), og senere president i IAAF. Tanken bak etableringen var å forene verdens friidrettsnasjoner, etter at mange vestlige land boikottet sommer-OL 1980 i Moskva, samt å gi de utøverne som ikke deltok i OL en mulighet til å konkurrere med alle verdens utøvere. Det første stevnet ble arrangert kun fem dager etter at OL var ferdig.
Det ble ikke arrangert noe Golden Gala i 1981, fordi Verdenscupen i friidrett (IAAF World Cup) ble arrangert i Roma dette året.
Verdensrekorder
Det er satt åtte verdensrekorder gjennom tidene:
Glamping
Glamping er et teleskopord sammensatt av "glamorøs" og "Camping", og beskriver en camping-stil med ekstra bekvemmeligheter og, i noen tilfeller, resort-tjenester som ikke vanligvis forbindes med "tradisjonell" camping. Glamping er blitt spesielt populært blant turister i det 21. århundre som søker luksustilværelse i kombinasjon av hotellovernatting sammen med virkelighetsflukt og friluftsliv i camping".
Galteefjellene
Galteefjellene (irsk: Cnoc Mór na nGaibhlte), også skrevet Galty, er en fjellkjede i provinsen Munster sentralt på Irland. Kjeden strekker seg gjennom grevskapene Limerick, Tipperary og Cork. Galteefjellene er den høyeste fjellformasjonen i det irske innlandet, og har form som en høy rygg som stiger bratt opp fra det omliggende slettelandskapet. Den høyeste toppen i Galteefjellene er Galteemore, som med sine 917,9 moh også er det høyeste fjellet i hele provinsen Munster. Det er også det 12. høyeste på Arderinskalaen, og 14. høyeste på Vandeleur-Lynam-skalaen. Galtymore har den 4. høyeste topografisk prominens sammenlignet med enhver fjelltopp i Irland, noe som klassifiserer Galtymore som et P600, eller «stort fjell», og én av de 13 irske Munro (klassifisering for særlig høye fjell over 914 meter).
Galtymore er den høyeste av Galteefjellene, eller helst Galtyfjellene, en fjellkjede av sandstein og skifer med 24 topper over 100 meter, som strekker seg i retningen øst-vest i tretti kilometer mellom fylkene Tipperary og Limerick; Galtymore er det høyeste punktet i begge fylkene. Fjellet er tilgjengelig for fjellvandrere via den 3–4 timer lange fjellruten Black Road Route, men er også toppet som en del av den lengre 5–6 timers Glencushnabinnia-rundturen, og den minst 10 timer lange øst-til-vest-krysset av hele rekkevidden, kalt Galtee Crossing, som bestiges årlig i «Galtee utfordringen».
Navngivning
Den irske akademikeren Paul Tempan oppførte i Irish Hill and Mountain Names Database (2010), navnet «Galtymore» som navnet på fjelltoppen, og «Galty Mountains» som navnet på området. Det er anglifisering fra irske Cnoc Mór na nGaibhlte, som betyr «den store bakken i Galtees». «Galtymore» er registrert så tidlig som 1654–1656 av Civil Survey of Co. Tipperary (Down Survey, 1654–56) som et grensetrekk ved baroniet Clanwilliam. Toppen er kalt «Galtymore Mountain» på Ordnance Survey Irelands kart (Discovery Map). Distriktet i de sørlige skråningene heter Knocknagalty (Cnoc na nGaibhlte).
Fjellkjeden ble historisk kalt Sliabh gCrot («Pukkelfjellene»), anglisert som Slievegrot;[9] eller Crotta Cliach («Puklene til Cliú»), etter territoriet til Cliú.
Geografi
Fjellklatreren og skribenten Paddy Dillion sa om området: «de høye Galtyfjellene har skogkledde flanker; og det er mye lyng, myrer og bratte bakker, men innsatsen er verdt det og Galtymore er et fantastisk utsiktspunkt.»
Galtyfjellene er et stort sett rett 30 kilometerøst-vest gressdekket område med en 15 kilometer lang sentral ås, som strekker seg fra Greenane 801 meter i øst, til Temple Hill 783 meter i vest. Denne sentrale ryggseksjonen består av de høyeste toppene med Galtymore 918 meter, Lyracappul 825 meter, Carrignabinnia 823 meter og Slievecushnabinnia 775 meter. Mange av toppene i midtpartiet har en moderat topografisk primærfaktor, noe som gjør at midtryggen holder en rimelig vedvarende høyde; en attraktiv funksjon for fjellvandrere.
De 24 toppene i Galtyfjellene rekker med en høyde over 100 meter, og omfatter 13 topper med en høyde over 610 meter, og fem som er klassifisert som Marilyns – som er fjelltopper over 150 meter. Galtyfjellene beskrives som Irlands høyeste «innlandsområde».
Galtymore og Galtybeg ligger nær midten av området, og nordsidene deres viser bevis på iserosjon med en rekke dype botner, hvorav de fleste nå består av innsjøer. Mellom Galtymore og Galtybeg ligger innsjøen Lough Diheen, mens innsjøen Lough Curra ligger mellom Galtymore og Slievecushnabinnia.
Flyulykke i 1976
20. september 1976 ble tre flyvere: Tom Gannon, Jimmy Byrne og Dick O'Reilly fra landsbyen Abbeyshrule drept da flyet deres styrtet ikke langt fra O'Loughlin's Castle, som er en steinformasjon nær Greenane West, på Galtyfjellene. De tre var grunnleggende medlemmer av flyklubben Abbyshrule Air Club. Et steinmonument i form av et flys halefinne ble reist (R393223) et lite stykke inn i Black Road Route på stien til Knockeenatoung. Krasjet førte til opprettelsen av fjellredningstjenesten South Eastern Mountain Rescue Association (SEMRA) i 1977. Begivenheten ble minnet på 40-årsjubileet av SEMRA i september 2016.
Mozell
Mozell er en norsk brus med eple- og druesmak som produseres av Ringnes. Brusen ble først introdusert for salg i 1986, og ble da markedsført av Nora som en «sprudlende fruktdrikk».
Mozell inneholder kullsyreholdig vann, 20 % fruktjuice fra konsentrat (12 % druejuice, 8 % eplejuice), sukker, syre (sitronsyre), aroma, konserveringsmiddel (kaliumsorbat, natriumbenzoat), fargestoff (karamell E150b), antioksidant (askorbinsyre).
Mozell og Mosel
Ringnes måtte i 1994 møte i Oslos byrett etter protester fra tyske vinprodusenter fra Moseldalen. Klagen gikk ut på at navnet «Mozell» var for likt «Mosel», og at produktet spilte for mye på «et av verdens mest kjente vindistrikter». Ringnes tapte første omgang i Oslos byrett, og måtte senere møte i lagmannsretten i mars samme år. Ringnes ønsket ikke å gjøre en navneendring på det daværende suksessrike produktet, ettersom det kunne ha åpnet opp for andre, lignende bruser som Lerums Caruco.
Naoto Tajima
Naoto Tajima (født 15. august 1912 i Iwakuni, død 4. desember 1990) var en japansk friidrettsutøver som konkurrerte under OL 1936 i Berlin.
1640
Begivenheter
Spania anerkjenner ikke Portugals uavhengighet før i 1668.
Melina
Melina er et kvinnenavn med opprinnelse i greske μελι (meli), «honning».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Domenico Fioravanti
Domenico Fioravanti (født 31. mai 1977 i Novara, Piemonte) er en italiensk tidligere svømmer som under Sommer-OL 2000 i Sydney vant gullmedalje på 100 m og 200 m brystsvømming. Han har også to sølvmedaljer og en bronsemedalje fra VM, fire gullmedaljer og en sølvmedalje fra EM og to gullmedaljer fra Middelhavslekene.
Huamantla
Huamantla er en by og en kommune øst i den meksikanske delstaten Tlaxcala. Selve byen hadde 51 996 innbyggere i 2010, mens hele kommunen hadde 84 979 innbyggere.
Tiende slaget ved Isonzo
Tiende slaget ved Isonzo ble utkjempet mellom Italia og Østerrike-Ungarn mellom 12. mai og 8. juni 1917 på Italiafronten under første verdenskrig. Dette var det tiende av tilsammen tolv slag ved Isonzo.
Den italienske øverstkommanderende Luigi Cadorna hadde væt ansvarlig for alle de ni forutgående slagene, hvor Italia ikke hadde lyktes med noe større gjennombrudd. Cadorna var også klar over at sannsynligheten for at Tyskland engasjerte seg på dette frontavsnittet ble stadig større etter hvert som at Østerrike-Ungarn ble stadig svakere.
Som de foregående slagene, var også det niende slaget et italiensk forsøk på å utvide erobringene fra det sjette slaget i august samme år.
Den italienske angrepstryken besto av 38 divisjoner, mot bare 14 østerriksk-ungarske divisjoner. Igjen endret italienerne taktikk, fra konsentrerte, målrettede angrep i de tre siste angrepene, til igjen å angripe på bred front som i de første slagene. I det tre siste slagene hadde den italienske målsettingen vært å utvide brohodet ved Gorizia, denne gangen vendte de tilbake til Kras-platået sørøst for Gorizia og forsøkte et gjennombrudd mot Trieste. Et annet mål var å nå Vipavadalen.
De italienske styrkene hadde innledningsvis suksess, og var rundt 15 km fra Trieste, ved kystbyen Duino. en 3. juni ble det igangsatt en støtte østerriksk-ungarsk motoffensiv som gjorde at italienerne måtte trekke seg tilbake til omtrent de samme posisjoner som før slaget.
A Flash of Light
A Flash of Light er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av D. W. Griffith.
Handling
John Rogers, en ung kjemiker, er oppriktig elsket av den eldste av to søstre. Men han foreetrekker den yngre søsteren. Han gifter seg med henne, men hun blir snart lei av deres hjemlige tilværelse. Han forsøker å interessere henne i sine kjemiske eksperimenter, men de kjeder henne ganske enkelt. Men storesøsteren hans er interessert i forsøkene hans, og hun er fremdeles forelsket i ham. Samtidig som han arbeider i laboratoriumet sitt, er kona hans sammen med venner.
Hans kone er i sitt rette element på et middagsselskap, samtidig som en eksplosjon finner sted i ektemannens laboratorium - noe som tilsynelatende ødelegger øynene og hørselen hans. Hans kone forlater ham kort tid senere, men søsteren hans tar hånd pm mannen hun elsker. Dette bedraget er enkelt, ettersom mannen verken kan se eller høre hvem som egentlig pleier ham. Men etter at han får vite tilbake hørselen etter en operasjon, oppdager mannen sannheten om hans kone.
Miriam Stein
Miriam Stein (født 10. mai 1988 i Wien) er en østerriksk-sveitsisk skuespillerinne. Hun spiller blant annet Charlotte i Krigens unge hjerter og Natascha Stark i serien Mord uten grenser fra 2015. Miriam fikk barn med kjæresten Volker Bruch rundt årsskiftet 2016/2017, etter å ha holdt graviditeten hemmelig.
Ronaldo Luiz Nazário de Lima
Ronaldo Luiz Nazário de Lima (født 18. september 1976 i Rio de Janeiro) er en brasiliansk fotballeder og tidligere fotballspiller som er styreleder og majoritetseier for den spanske klubben Real Valladolid.
Karrieren startet i brasilianske Cruzeiro, og etter salget til PSV Eindhoven i 1994, har han vært innom, , og. Ronaldo har også hatt stor suksess for landslaget, og har skåret 72 mål på 112 kamper for Brasil, deriblant 15 i Fotball-VM. To ganger har han vært med på å vinne Fotball-VM: i USA 1994 og Japan og Sør-Korea 2002.
Ronaldo har blitt kåret til FIFA World Player of the Year tre ganger (1996, 1997, 2002) og er sammen med tidligere lagkamerat i Real Madrid Zinedine Zidane, Lionel Messi, Cristiano Ronaldo de eneste som har vunnet prisen tre ganger. Ronaldo har blitt kalt «Fenomenet» (portugisisk: O Fenômeno, spansk: El Fenómeno), men ble under sitt opphold i Real Madrid kalt «El Gordo» («Tjukkasen»). Han regnes som en av tidenes beste fotballspillere, og han var tidenes toppskårer i VM.
Han la opp i 2011. Da han la opp avslørte han at han slet med hypotyreose, som blant annet kan føre til muskelsmerter, hårtap og manglende kontroll over kroppsvekten, på grunn av dårligere metabolisme. Det var det sistnevnte symptomet som rammet Ronaldo hardest og førte til en stor vektøkning, noe som var spesielt synlig i slutten av tiden i Real Madrid CF og i hans to neste opphold i AC Milan og Corinthians FC.
Etter at han la opp har situasjonen stabilisert seg og de fleste betrakter han nå som en av de beste spillerne noensinne. Han har vært et idol for flere av de beste spillerne i dagens fotball, deriblant Lionel Messi og Zlatan Ibrahimović.
Inter og kneskaden
Inter Milano signerte kontrakt med Ronaldo den neste sesongen, og Ronaldo bidro til at Inter Milano vant UEFA-cupen 1997/1998. Den 21. november 1999, under en serie A-kamp mot Lecce, skadet Ronaldo kneet stygt og måtte tas ut av kampen. Først den 12. april 2000 var han tilbake i en kamp mot Lazio, men etter bare seks minutter på banen skadet han kneet sitt for andre gang i karrieren.
Etter to operasjoner og 20 måneder med rehabilitering, gjorde Ronaldo comeback i Fotball-VM 2002. Ronaldo briljerte nok en gang i turneringen, skåret hele 8 mål og ble tildelt Gullstøvelen. Overraskende nok ble han solgt til Real Madrid etter turneringen.
Real Madrid
Fansen til Real Madrid hadde enorme forhåpninger til Ronaldo, og han skåret to mål i debuten sin for klubben. I sin første sesong i klubben skåret han 23 ligamål, og vant La Liga med Real Madrid i 2003. De siste sesongene i klubben var likevel ikke like suksessfulle for Ronaldo, og Fabio Capello satte ham på benken i flere kamper og gjorde det klart at Ronaldo ikke var med i hans planer for klubben lenger. Overvekt og kvalitetskrise ble et faktum for Ronaldo.
AC Milan
19. januar 2007 ble det kjent at Ronaldo hadde blitt solgt til AC Milan for 62 millioner norske kroner. Han debuterte for klubben 11. februar med nr. 99 på ryggen, i en ligakamp mot Livorno. I den neste kampen, mot Siena, skåret Ronaldo to mål, og hadde en målgivende pasning i kampen AC Milan vant 4-3. I sin første sesong i klubben skåret han 7 mål på 14 kamper. Ronaldo er en av de få spillerne som har spilt for både Inter og AC Milan, og han er en av kun tre som har skåret for begge klubbene i lokalderbyet, de andre er Zlatan Ibrahimović og Mario Balotelli.
Ronaldo har aldri vært med på å vinne Mesterligaen. AC Milan vant riktignok turneringen i 2006/2007-sesongen, men fordi Ronaldo hadde representert Real Madrid i turneringen tidligere i den samme sesongen, hadde han ikke lov til å delta på laget i UEFA-kampene den sesongen.
Corinthians
Mot slutten av 2008 signerte han kontrakt med den brasilianske klubben Corinthians, og det var en del av avtalen at han skulle trene seg opp igjen etter skaden. Alle hadde egentlig forventet at han skulle skrive kontrakt med Manchester City, men han takket nei.
Brasil
Ronaldo debuterte for Brasil i 1994, og har siden den gang skåret 62 mål på 98 kamper for landslaget. Med sine 15 mål i tre forskjellige VM-sluttspill ble han tidenes toppskårer i turneringen under VM 2006, etter at han slo Gerd Muller sin rekord på 14 mål. 8. juli 2014 passerte Miroslav Klose med 16 mål i VM. Ronaldo skåret 4 mål i VM 1998, 8 mål i VM 2002, og 3 mål i VM 2006. Etter at tidligere landslagskaptein Dunga ble hovedtrener for Brasil, har ikke Ronaldo spilt en eneste kamp for landslaget, og trøya med nummer 9 på ryggen har sirkulert blant spillere som Alexandre Pato, Luis Fabiano og Vagner Love.
Den siste kampen som profesjonell
Den 8. juni 2011 hadde Ronaldo sin siste kamp som profesjonell fotballspiller. Han hadde fått satt opp en landskamp mot Romania. Selv kom han inn i det 31. minuttet og spilte en bra kamp på topp sammen med en 19 år gammel Neymar. Ronaldo holdt på å score, men greide det ikke. Sluttresultatet ble 1-0 etter en scoring av Fred.
Etter fotballkarrieren
Ronaldo har ved flere anledninger stilt opp i veldedighetskamper med andre tidligere fotballspillere. Han har også vært ambassadør for VM i Brasil 2014 og FNs utviklingsprogram (UNDP). I 2018 kjøpte han 51% av den spanske klubben Real Valladolid og i 2020 eide han 82% av klubben.
Klubbstatistikk
Barcelona
Kjetil Særsland Midthun
Kjetil Særsland Midthun (født 4. februar 1981) er en norsk høydehopper. Han representerer IL Norna-Salhus, og har tidligere representert Os Turn.
Hans personlige rekord er 2,04 meter, noe som plasserer ham på delt 88.-plass på norgesstatistikken gjennom alle tider. Rekorden blei satt 21. august 2005 på under NM på Fana stadion.
Europavei 22
Europavei 22 går mellom Holyhead i Storbritannia og Isjim i Russland. Veiens lengde er rundt 5320 km.
Trasé fastlagt av UNECE: Holyhead – Chester – Warrington – Manchester – Leeds – Doncaster – Immingham ... Amsterdam – Groningen – Bremen – Hamburg – Lübeck – Rostock – Stralsund – Sassnitz ... Trelleborg – Malmö – Kalmar – Norrköping ... Ventspils – Riga – Rezekne – Velikie Luki – Moskva – Vladimir – Nizjnij Novgorod – Jekaterinburg – Isjim.
Veien har ingen sjøforbindelse mellom Immingham/Grimsby og Amsterdam, og mellom Norrköping og Ventspils.
Särskilda operationsgruppen
Särskilda operationsgruppen (SOG) er en spesialavdeling i den svenske Försvarsmakten. Avdelingens stab er forlagt i Karlsborgs garnison i Karlsborg i Västergötland.
Historikk
SOG ble etablert i 2011 ved en sammenslåing av Särskilda skyddsgruppen (SSG) og Särskilda inhämtningsgruppen (SIG).
SOG rekrutterer yrkesoffiserer, reserveoffiserer og rekrutter med mulighet til spesialistoffisersutdanning fra hele Försvarsmakten. SOG er direkte underlagt Överbefälhavaren.
Organisasjon
SOG inngår ved siden av Specialförbandsledningen i Försvarsmaktens specialförband (FM SF). Utover dette finnes støttende spesialavdelinger (FM SOF). De støttende spesialavdelingene er særskilt utvalgte, utdannede og utrustede enheter for luft- og sjøtransporter, teknisk støtte, tren, intendantur og sanitet.
Virksomhet
Det som det øvrige forsvaret normalt ser av spesialavdelingene er personbeskyttelsestjeneste i form av livvakt til generalitetet når det besøker et innsatsområde. Men spesialavdelingenes vanligste anvendelsesområde er innen multinasjonale oppdrag for å løse de primære oppgavene i strid («direct action»), spesialoppklaring («special reconnaisance») og militær støtte («military assistance»).
Spesialavdelingenes stridsoppgaver er av militærstrategisk eller operativ betydning og som ikke kan løses av konvensjonelle avdelinger eller våpensystemer. Oppdragene kan være å bekjempe mål som har stor betydning for fienden, å befri mennesker som er tatt til fange eller holdes som gisler og å gjennom strid innhente tidskritisk etterretning. Etterretning og spesialoppklaring søker å gi informasjon om virksomheter, personer eller annet som har vesentlig betydning for operasjonen. Spesialavdelinger kan også få oppgaven å gi militær støtte gjennom utdanning og råd til andre lands militære styrker, for eksempel innen rammen for en multinasjonal fredsfremmende innsats.
I hver patrulje har operatøren sin egen spesialitet, for eksempel skarpskytter, sanitet, eksplosivekspert, signalist eller flystøtte. Operatørene har en bredere base enn vanlige soldater, men har også ett eller to spesialområder der man er eksepsjonelt dyktig. Avdelingen opprettholder en høy beredskap for å med kort varsel kunne settes inn for innsats innen en radius på 600 mil fra Brussel og virke i ørken-, jungel-, subarktiske- eller bymiljøer. Avdelingen settes inn etter forespørsel fra FN eller EU, men må siden sanksjoneres på politisk nivå.
Leeds Town Hall
Leeds Town Hall er en bygning på Headrow i Leeds i England. Den ble tegnet av Cuthbert Brodrick i nygotisk stil og reist 1853–1858. Bygningen er vernet (Grade II).
Volkan Şen
Volkan Şen (født 7. juli 1987) er en tyrkisk fotballspiller som for tiden er klubbløs.
Ogooué-Maritime
Ogooué-Maritime er en av Gabons ni provinser. Den har et areal på 22,890 km², og provinshovedstaden er Port-Gentil.
I vest grenser Ogooué-Maritime til Atlanterhavet. Provinsen grenser også til følgende andre provinser:
Departementer
Ogooué-Maritime består av tre departementer:
T.K. Brøvig
T.K. Brøvig AS er et norsk familieeid selskap i Kristiansand. Selskapet eier verdipapirer og ble stiftet i 1965 av Tørres Kristian Brøvig.
Selskapet eide Bussen Trafikkselskap, og var en av de største aksjonærene i Norgesbuss fram til 2008.
Tony Bråtebæk
Tony Sebastian Bråtebæk (født 29. oktober 1981, død 29. januar 2012) var en norsk ishockeyspiller fra Brumunddal.
Francine Baron
Francine Baron er en dominikisk jurist og politiker for Dominica Labour Party. Fra desember 2014 til desember 2019 var hun landets utenriksminister.
Liv og virke
Baron er datter av Dominicas første førsteminister, Frank Baron.
Etter skolegang i hjemlandet reiste Baron til Storbritannia for å studere juss. I 1991 begynte hun studiene ved Holborn School of Law. Hun tok advokateksamen for England og Wales og vendte tilbake til Dominica der hun arbeidet som advokat. I 2005 ble hun president i Dominica Bar Association.
Baron ble attorney general i 2007. Hun var den første kvinne i dette embetet. Som attorney general spilte Baron en sentral rolle i forhandlingene om økonomisk union mellom medlemmene av Organisasjonen for østkaribiske stater. I 2012 ble hun Dominicas høykommissær til Storbritannia.
I 2014 ble Baron utnevnt til senator og ble minister for utenriks- og CARICOM-saker i Roosevelt Skerrits regjering. Da en ny regjering ble tatt i ed i desember 2019, ble hun etterfulgt som utenriksminister av Kenneth Darroux.
Lyctus
Lyctus er en slekt av biller som borer i ved. Noen arter har blitt spredt over store deler av jorden med treverk, blant annet møbler. De fleste artene lever i tropene. Gruppen ble tidligere regnet som en egen familie. Noen få arter er problematiske skadedyr.
Utseende
Små, smale, gjerne rødlige biller. Kroppen er nokså sylindrisk. Antennene er svakt klubbeformede.
Levevis
Splintvedbillene kan leve i ganske tørr og hard ved, for eksempel i møbler og parkett. I naturen lever de i døde greiner, kvister og trestammer, men de kan også utvikle seg innendørs. Noen arter har blitt spredt over hele verden med treverk, og det er ikke uvanlig at eksotiske arter klekkes fra importerte møbler eller tømmer. Mikroorganismer hjelper billene å fordøye veden. Disse billene etterlater seg et karakteristisk, fint boremel (pulveraktig).
Skadedyr
Disse artene kan gjøre betydelig skade på møbler og annet treverk i hus.
Utbredelse
I Norge forekommer én art utendørs, ytterligere tre arter er påtruffet innendørs.
Baltisk klint
Baltisk klint (estisk Balti klint, russisk Балтийско-ладожский уступ, Глинт, Baltisjsko-ladozjskij ustup eller Glint) er en skrent av kalkstein på flere øyer i Østersjøen, i Estland og i Leningrad oblast i Russland. Området strekker seg cirka 1200 km fra Öland i Sverige gjennom kontinentalsokkelen til de estiske øyene Osmussaar og Suur-Pakri til Paldiski, så langs sørkysten av Finskebukten og elva Neva til områder sør for innsjøen Ladoga i Russland, der den forsvinner under yngre avleiringssediment. Klippene når opp til 55,6 meter over havet på Ontika i Kohtla kommune i Estland. Flere elver har gravet seg gjennom klippene, som Narva, Luga, Izjora, Tosna og danner mange fossefall og stryk. Valastefossen i Kothla kommune er den høyeste av dem med et fall på 25 meter.
På øyen Saare tilhører kalksteinsklippene en formasjon fra eopken silur, kjent under betegnelsen Silurbanken. Her er landskapet mindre sandformet enn lengre øst på Estlands nordkyst.
Konrad Adenauers femte regjering
Konrad Adenauers femte regjering oppsto som et resultat av Spiegel-affæren. Det tyske nyhetsmagasinet ble utsatt for statlige sanksjoner, og redaktøren Rudolf Augstein ble fengslet, etter en kritisk artikkel om forholdene i det tyske forsvaret. Samtlige FDP-ministre i Konrad Adenauers fjerde regjering, trådte tilbake 19. november 1962 i protest mot sanksjonene. Forsvarsminister Franz Josef Strauss var innviklet i saken. Da det ble klart at han ikke lenger skulle være forsvarsminister, ble FDP likevel med i Adenauers femte regjering. Strauss ble avløst som forsvarsminister i januar 1963 av Kai-Uwe von Hassel (CDU).
Se også
Liste over Tysklands regjeringer
Reidar Hjermann
Karriere
Hjermann har utdannelse fra NTNU i Trondheim og det finske universitetet Åbo Akademi. Han er oppvokst i Gjettum i Bærum og er nå bosatt i Tønsberg. Der har han jobbet som psykolog i barnevernet og i psykisk helsevern for barn og unge. Han har i tillegg vært privatpraktiserende psykolog, og jobbet som sakkyndig for retten i barnevernssaker. Hjermann var også i en tid tilknyttet Fossnes og Tanum flyktningmottak, og han har utviklet et nettsted om psykososial oppfølging av barn i mottak på oppdrag for Utlendingsdirektoratet. Han har Befalsskolen for marinen (BSMA) og hadde tjeneste som operativt befal på undervannsbåten KNM Svenner.
Som barneombud har han oppfordret Bibelselskapet til å ta ordet «tukt» brukt om barn ut av Bibelen. I den utgaven av Bibelen som ble utgitt i 2012 var begrepet "tukt" fjernet i alle sammenhenger der barn også ble omtalt.
Hjermann har som barneombud også vært med på å bringe kultur for barn og unge opp på Barneombudets agenda. Han var sammen med nestleder Knut Haanes redaktør for boken Barn som ble utgitt på Universitetsforlaget i 2009, men bidragsytere fra store deler av fagmiljøet.
Reidar Hjermann involverte barn og unge i Barneombudets arbeid. Han introduserte begrepet "ekspertgrupper", der unge mennesker med spesielle erfaringer ga råd til Ombudet med bakgrunn i deres egne livserfaringer. I løpet av årene som barneombud gjennomførte Hjermann ekspertgruppemøter med ungdommer med følgende tema: å ha foreldre i fengsel, å overleve terrorangrepet på Utøya, å være utsatt for seksuelle overgrep, å leve med vold i familien, å bo på barnevernsinstitusjon, å leve på sykehus, å ha foreldre som utvises fra landet, å være utbryter fra et isolert trossamfunn samt barn som lever i kommunale boliger. Ungdommenes råd ble skrevet ned i rapporter som ble overlevert politikerne, og ungdommene selv fikk i mange tilfeller anledning til å møte beslutningstakerne ansikt til ansikt.
Hjermann ble i løpet av årene som barneombud i økende grad opptatt av at den norske kommunestrukturen fungerte dårlig, og han tok ved gjentatte anledninger til orde for sammenslåing av kommuner, for å skape kommuner med bedre fagmiljøer for barn. De siste ukene som barneombud tok han også til orde for å vurdere om barnevernet i det hele tatt kunne ligge hos kommunene, hvis dagens kommunestruktur skulle fortsette.
Frank Aleksandersen
Frank Aleksandersen (født 30. mai 1953 i Namsos) er en norsk sanger, trommeslager og låtskriver. Han var en periode trommeslager i det jazzinspirerte bandet Vanessa. Han er søskenbarn til trønderrockeren Åge Aleksandersen.
Reidar Hjermann
Karriere
Hjermann avsluttet sitt virke som barneombud St.Hansaften 2012, og overlot stolen til barnelegen Anne Lindboe.
Frank Aleksandersen
Albumutgivelser
Aleksandersen var med på Vanessa-albumet City Lips som kom i 1975. Første soloalbumet som sanger var Tilbake til meg selv, og var et pop-album. Albumet kom i 1979, med påfølgende nytt album 2 år senere, Krampe. Tredje album, Frank, kom i 1982, og musikken gikk nå i mer retning av rock. Han turnerte på den tiden under navnet Frank Aleksandersen Band. På albumet Vi e som vi e, innspilt i Trondheim i 1985, fikk han hjelp av bl.a. Åge Aleksandersen, Marius Müller og Jonas Fjeld. I 1991 kom platen Rundt i ring, og han sang nå på bokmål og østlandsdialekt istedenfor på trøndersk. Dette albumet var også mer pop-fokusert enn de tidligere. I 1995 kom albumet Det æ har å gi. I 2005 spilte han inn nytt album, Uhørt, i Fagerborg Studio i Oslo.
Melodi Grand Prix-bidrag
Aleksandersen har deltatt i Melodi Grand Prix med disse låtene:
Reidar Hjermann
Karriere
Et knapt år etter han var ferdig som ombud, jobbet Hjermann som konsulent på avgrensede oppdrag i Hongkong, Vietnam og Pakistan. Han ble tilsatt som prosjektleder ved Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap med virkning fra 1. april 2013, i et ettårig prosjekt som handler om samvirke i den nasjonale redningstjenesten.
Hjermann jobber nå som sakkynding psykolog i saker angående barn i norsk rettsvesen, som foredragsholder og rådgiver.
Kritikk
I januar 2011 kritiserte Hjermann pressen for å være «for detaljert» i sin dekning av den såkalte Alvdal-saken, men ble selv møtt med kritikk fra bl.a. Per Edgar Kokkvold. Representanter for pressen mente at Hjermann, på grunn av sakens spesielle betydning, burde ha møtt opp personlig i rettssalen. Advokat Anne Kristine Bohinen følte at Hjermann heller burde ha rettet oppmerksomheten «mot hva man kan gjøre for barn som er utsatt for overgrep, når de melder ting til barnevernet og politiet», fremfor å kritisere pressen.
Da Hjermann også oppfordret til et forbud mot omskjæring av gutter, reagerte særlig Ervin Kohn og det jødiske miljøet i Norge på dette.
Annet
Hjermann var Byblæstsjef under studentfestivalen UKA-91 da han bodde i Trondheim. Han var også 2. tenor i Trondhjem Studentersangforening. Mens han studerte i Finland, spilte han fløyte og trekkspill i folk-rockgruppen Lost Libidos. Han var pianist i det norske Tom Waits-orkesteret "Waits for Nobody" på begynnelsen av 2000-tallet. Hjermann er også medlem av bandet Lampefeber, som debuterte med platen Tidens Lakeier i februar 2023.
Dalsbygda
Dalsbygda kan vise til:
Vegard Andre Hansen
Vegard Andre Hansen (født 22. juni 1978) er en tidligere norsk høydehopper. Han representerte SK Vidar.
Hans personlige rekord er 2,17 meter, noe som plasserer ham på 13.-plass på norgesstatistikken gjennom alle tider. Rekorden blei satt 31. juli 1998 på under NM på Ravnanger.
UNEF I
UNEF I (United Nations Emergency Force) var en fredsbevarende FN-styrke etablert etter Suezkrisen av FNs generalforsamling ved resolusjon 1001 (ES-I) av 7. november 1956. Styrken skulle påse at fiendtlighetene holdt opp og at Frankrike, Storbritannia og Israel trakk seg tilbake fra Egypts territorium. Videre skulle FN-styrken overvåke våpenhvilen og stå som en buffer mellom israelske og egyptiske styrker. Styrken var utstasjonert til 1967.
Operasjonen
Styrken opererte først ved Suezkanalen og på Sinaihalvøya. Britiske og franske styrker trakk seg ut av kanalsonen innen 22. desember 1956. Den israelske tilbaketrekkingen var fullført 8. mars 1957. Deretter var UNEF I utplassert på egyptisk side langs grensen til Israel og på Gazastripen.
Etter at tilbaketrekkingen fra Sinaihalvøya var fullført, ble UNEF Is virksomhet konsentrert på grensen mellom Egypt og Israel og langs demarkasjonslinjen mellom Gazastripen og Israel. Det var utplassert tett med vaktposter langs demarkasjonslinjen. Videre hadde UNEF I en serie mer spredte poster langs grensen mellom Egypt og Israel, samt andre stder, som i Sharm el-Sheikh.
I 1967 erklærte Egypts regjering at den ikke lenger godtok FN-soldatenes tilstedeværelse og UNEF I ble trukket ut i mai-juni 1967. FN-soldatene var ennå ikke ute da seksdagerskrigen startet. De ble rammet av krigshandlingene og led tap.