cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kinn kyrkje (Flora)
Byggehistorie
Tidligere forskere mente at kirken kunne vert oppført så tidlig som begynnelsen av 1000-tallet, den mest vanlige tidfestingen er fra 1100-tallet, men koret som er i kirken er bygget ca. 50 år tidligere. Den første kirken på tuften vet vi ikke hvordan så ut da tuften under gulvet ennå ikke er gransket. Der er mulig at det kan ha stått en trekirke her før steinkirken.
Kirken ble modernisert i 1868, og prøvd tilbakeført i 1911–1912.
Restaurering
Kinn kommune overtok kirken i 1860 fra de private eierne, da kirken var i en svært dårlig stand. I 1866 kom det i gang en restaurering som i ettertid har vært mye kritisert. Flere vinduer ble gjort større, det ble også bygget galleri og de originale benkene ble fjernet. En ny restaurering i 1911–1912 ble vinduene tilbakeført til den opprinnelige størrelsen. Også klenodiet i kirken, lektoriet, ble gjenoppbygget. På 1960-tallet ble kirken kalket innvendig. Altertavlen ble fargerestaurert, lektoriet ombygd og det ble utført konserveringsarbeid på de tre helgenfigurene. Det ble også bygget nytt orgel. Senere ble et nytt våpenhus oppført. Inngangen til kirkegården går gjennom klokketårnet, som ble satt opp i 1911-12. I tårnet henger de to klokkene som tidligere hang i selve kirken, en fra 1650 og en fra 1859.
Interiør
Det mest spesielle med kirken er lektoriet. Dette er et galleri som er plassert foran eller under korbuen og som blir brukt av geistlige til preken og sang. Brystningen på lektoriet har utskårne relieffer som viser Jesus Kristus og de tolv apostelene. Ytterst er engler som blåser på basun. Det er bare Peter og Paulus som kan identifiseres ut fra attributter, Peter med nøklene og Paulus med sverdet. Dette er det eneste intakte lektoriet i Norge.
Stilen på utskjæringene minner om munken Matthew Paris som skal ha vært i Bergen i 1248 og i Trondheim i 1249. Han kom fra klosteret St Albans nord for London. Klosteret på Selje er også et Albanuskloster.
I koret står et middelalderalter hvor det er plass til relikvier, men det er tomt.
Sagnet
Et sagn forteller at St. Sunniva, som er kjent i forbindelse med Selje kloster, var en av tre søstre. De drev inn til hver sin øy og til Kinn kom Borni eller Borny. Hun skal ha bodd i en heller i fjellet bak kirken. Kinnaspelet er bygget på denne historien.
Etter sagnet fikk Borni Kinnakirken bygget ved hjelp av en tusse ved navn Vindfløy. Navnet Vindfløy kan knytte Kinnakirken til Olav den hellige. I Olavssagnene er det ofte en tusse eller haugkall e.l. ved navn Vindfløy som hjalp kongen å bygge en kirke for ham.
Personvernkommisjonen
Personvernkommisjonen er en norsk statlig kommisjon som har i oppgave å kartlegge situasjonen for personvern i Norge, og trekke frem de viktigste utfordringene og utviklingstrekkene. Kommisjonen ble etablert av Erna Solbergs regjering 23. juni 2020 på bakgrunn av Granavolden-plattformen. Utredningen skal legges frem som en offentlig utredning 26. september 2022.
Spera
Spera er en italiensk kommune med 539 innbyggere i regionen Trentino-Syd-Tirol.
Maximilian Sommerau Beeckh
Maximilian Joseph Gottfried Sommerau Beeckh  (født 21. desember 1769 i Wien i Østerrike, død 31. mars 1853 i Olmütz (Olomouc) i Mähren) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Olmütz (Olomouc) 1836–1853.
Han ble kreert til kardinal i 1850.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Barrios de Luna-demningen
Barrios de Luna-demningen er en demning i provinsen León i Spania. Det ligger i elva Águeda, i nedbørfeltet til Órbigo, beliggende nordvst i landet.
Reservoaret er på 11,3 km² (11.30 hektar), mens vannmassene som demmer opp har et volum på inntil 308 millioner m³. Selve damanlegget er 96 meter høyt og drøye 197 meter lang, og er en gravitasjons-buedam.
Lærdal
Lærdal er en kommune og et dalføre i Vestland som strekker seg fra Sognefjorden i vest til Innlandet og Viken fylkesgrenser på henholdsvis Filefjell og Hemsedalsfjell i øst. Kommuneadministrasjonen ligger på Lærdalsøyri.
Etymologi
I norrønt språk var navnet Lærardalr. Første delen av navnet regner man med er genitiv av det gammelnorske ordet Lærr som betød «elv». Siste delen viser til at området er en dal. Navnet er av noen tolket som «elv som flyter langsomt gjennom beiteland».
Geografi
Høyeste fjelltopp er Høgeloft på 1921,2 moh. ved grensen til Hemsedal.
Beliggenhet
Lærdal grenser i nord til Årdal, i øst til Vang og Hemsedal, i sørøst til Ål og Hol, i sør til Aurland, og i vest har kommunen cirka fire kilometer sjøgrenselinje mot Vik, og cirka 29 kilometer sjøgrenselinje mot Sogndal. Her har kommunen også et felles grensepunkt med Luster kommune.
Lærdal er forholdsvis stor, kommunen strekker seg over 1342,2 kvadratkilometer (67. største i Norge). Av de 2224 innbyggerne i kommunen (01.01.2011) var 1333 personer bosatt i kommunesenteret Lærdalsøyri og de tilstøtende grunnkretsene Hauge og Erdal. Resten bor i grendelagene Borgund, Ljøsne, Tønjum, Vindedalen og Frønningen. Kommunevåpenet er fra 1987 og viser to dragehoder i gull på rød bunn – fra gavlene på Borgund stavkirke.
Klima
Lærdal har et tørt klima, med 420–600 mm nedbør årlig i de bebodde områdene. Nedbørnormalene (1961–1990) er for Moldo like øst for Lærdalsøyri 491 mm årlig, Borgund–Lo (407 moh.) ved Borgund stavkirke 510 mm, Borlo (502 moh.) ved krysset E16–RV52 Hemsedalsfjellet 578 mm og Øljusjø pumpekraftverk (1124 moh.) ved Rv. 52 på Hemsedalsfjellet 560 mm. Også stasjonene ved E16 opp mot Filefjell får lite nedbør: Maristova (816 moh.) 714 mm, Nedre Smeddalsvatn (914 moh.) 735 mm, Slutebrui (932 moh.) 640 mm og Øvre Smeddalsvatn (932 moh.) 560 mm. Det tørre klimaet førte til at bøndene i Lærdal allerede på 1200-tallet begynte med kunstig vanning ved hjelp av vanningsrenner.
Østlige del av Ljøsne-området med Saltkjelen er det tørreste på Vestlandet og blant de tørreste i Norge. Fra 1913 til 1927 drev Havedyrkningens Venner værobservasjoner på Øvre Ljøsne (Ljøsno). Nedbørsmålingene for de 14 årene stasjonen var i drift, viser, ifølge Nedbøriakttagelser i Norge, at Øvre Ljøsne hadde 86 % av nedbøren som falt på Lærdalsøyri (Telegrafstasjonen). I siste normalperiode, fra 1961 til 1990, hadde Lærdalsøyri 491 mm nedbør. 86 % av dette utgjør om lag 420 mm. Det er omtrent som på Palma, Mallorca (427 mm) og 80 mm mer enn i Alicante (336 mm).
Jakt og fiske
Gjennom dalføret renner Lærdalselvi, populært kalt «Dronningen blant lakseelver», som er en av landets mest berømte storlakselver internasjonalt. I 1996 ble lakseparasitten Gyrodactylus salaris oppdaget i elven, og elven ble behandlet med rotenon i 1997. Parasitten dukket opp igjen og elven ble rebehandlet med aluminiumsulfat, surt aluminium, høsten 2005 og våren 2006. Likevel ble parasitten påvist på en lakseunge 16 kilometer opp fra elvemunningen i oktober 2007, og i april 2008 og høsten 2012 ble elva på nytt behandlet med aluminumsulfat. I mellomtiden har sportsfiskerne vært tilbake, en rik tradisjon som startet med engelske lorder i 1850-årene.
Lærdalsdalføret med sidedaler og de store fjellområdene byr på rike muligheter for jakt på hjort, rein og elg. Det kan fiskes i flere titalls fjellvann, i tillegg til Lærdalselva og Lærdalsfjorden, en arm av Sognefjorden.
Historie
Hele dalføret Lærdal var bosatt og brukt av mennesker alt for 6000 år siden (4000 f.Kr.). Stedvis er dalen brukt helt siden tidlig steinalder. I Lærdalsfjella finner vi de første sporene etter mennesker i fjellområder i Norge. Lærdal har gjennom alle tider vært hovedferdselsåre mellom øst og vest i Sør-Norge. Fra de tidligste tider gikk ferdselen langs tråkk, mens den første organiserte veien trolig tjodgata over Filefjell fra middelalderen, og deretter den offentlige postruta som kom over Filefjell og gjennom Lærdal i 1647. I 1790-årene ble Kongevegen over Filefjell bygget over Filefjell og i årene som fulgte gjennom Lærdal, og i 1840-årene ble den opprustet til Den Bergenske Hovedvei som også tok nye traseer noen steder. I 1870-årene, sammen med innførselen av dynamitt, kom nye traseer, denne gang ble det sprengt vei langs Lærdalselvi flere steder. Derfor går det minst fem generasjoner veianlegg gjennom Lærdal i dag. Mange titalls kilometer av disse veiene er fremdeles intakt. Flere strekninger ble i 2009 fredet av Riksantikvaren.
Innerste del av Sognefjorden ligger midt i Sør-Norge, omtrent midtveis mellom kystlinja og svenskegrensen. Sjøveien var å foretrekke som ferdselsvei, og transport til indre deler av Østlandet gikk gjerne fra de innerste fjordbotnene. Lærdal hadde her en gunstig beliggenhet som var forutsetning for stedets funksjon som markedsplass og trafikknutepunkt, og her skiftet trafikken fra sjø til land eller omvendt. Representantene fra Bergen by til Eidsvoll reiste våren 1814 med skyssbåt til Lærdalsøyri og derfra videre med hest og kjerre over fjellet. Dette var raskeste vei.
Fra middelalderen vokste strandsitterstaden nederst i dalføret (dagens Lærdalsøyri) fram som en naturlig markedsplass, som trolig tok over etter vikingenes Lusakaupang på Kaupanger i Sogndal kommune. Kystbønder kom med sild og fisk og byttet varer med fjellbøndene fra Valdres og Hallingdal. Denne Lærdalsmarknaden er første gang nevnt så tidlig som i 1596, og virket også som en kulturbegivenhet med dans og et årlig festspill, en vestlandskappleik, for den norske nasjonalmusikken. Lærdalsmarknaden som en kulturell begivenhet ble gjennopptatt i 1982, og blir igjen arrangert årlig. Med unntak av en periode på rundt 100 år har Lærdalsmarknaden blitt arrangert hvert år siden marknadens opphav i middelalderen.
På 1800-tallet vokste Lærdalsøyri så kraftig at regjeringen hadde byplaner klare i 1841. Byplanene ble avvist i Stortinget, blant annet fordi man ville vente på en liberalisering av handelslovgivningen. Ny søknad kom i 1850-årene, men ble lagt til side.
Da formannskapslovene trådte i kraft 1. januar 1838 ble Lærdal etablert som en kommune som favnet om Lærdal, Borgund og Årdal, samme utstrekning som Lærdal prestegjeld. I 1860 ble Årdal skilt ut som egen kommune, og fire år senere ble også Borgund egen kommune. 1. januar 1964 ble Borgund gjenforent med Lærdal, samtidig som deler av sjøbygda Strendene som tilhørte Årdal, ble tilbakeført under Lærdal. I 1992 ble Frønningen skilt fra Leikanger og lagt til Lærdal.
I januar 2014 ble Lærdalsøyri (sentrum av Lærdal) rammet av en storbrann. Flere av husene i de verneverdige områdene gikk tapt i brannen, blant annet Synneva Eris hus, som hadde status som fredet. Totalt ble 42 hus totalskadet i brannen, men ingen menneskeliv gikk tapt.
Samfunn og næringsliv
Lærdal har lange tradisjoner innen jordbruk og dette sysselsetter mange. Nedre del av dalføret har et av landets beste klimatiske forhold for grønnsakdyrking. Tidligproduksjon av poteter og grønnsaker er viktig, og de siste årene er bær- og morellproduksjon kommet for fullt.
U.S. Strategic Command
U.S. Strategic Command (STRATCOM) er en av de elleve felles hovedkommandoene i det amerikanske forsvarsdepartementet. Kommandoen har ansvaret for USAs strategiske styrker (atomvåpen), datanettoperasjoner, og strategisk etterretningsanalyse.
Lærdal
Samfunn og næringsliv
Den største arbeidsplassen er Lærdal sjukehus, med cirka 150 ansatte. Dette er et lokalsykehus for syv kommuner i Sogn. Opplysningen 1881 hadde en sentral i Lærdal med, på det meste, mer enn 100 ansatte, men denne ble nedlagt våren 2012. Bygda har også litt treindustri, og en betydelig mengde arbeidsplasser innen bygging av hus og hytter (byggentreprenører).
Turisme er en viktig del av næringsstrukturen. Turistene kommer til Lærdal i hovedsak på grunn av den ville vestlandsnaturen. Naturinformasjonssenteret Norsk Villakssenter ligger ved Lærdalselvi sine bredder på Lærdalsøyri, og Borgund stavkirke, Norges best bevarte stavkirke, ligger ved fylkesvei 630.
U.S. Strategic Command
Kommandoen har ansvar for både varsling av og forsvar mot rakettangrep. Den skal også avskrekke og forsvare mot spredning av masseødeleggelsesvåpen.
Mellom 2002 og 2019 var U.S. Space Command (SPACECOM) sammenslått med STRATCOM, og STRATCOM hadde da ansvar for militære operasjoner i verdensrommet. Inntil U.S. Cyber Command ble selvstendig kommando i 2018 var også informasjonskrigføring en del av STRATCOMs oppgaver.
Lærdal
Knutepunkt
Arbeidet med ny veg gjennom dalføret Lærdal startet i 2001. Første byggetrinn, fra Seltun til Voldum, (7,4 km.), ble åpnet for trafikk i juli 2004. Prosjektet omfattet Seltatunnelen (1,6 km), Borgundstunnelen (3,0 km) og ny veg i dagen på 2,7 km.
U.S. Strategic Command
STRATCOM har sitt hovedkvarter på Offutt Air Force Base i Nebraska.
Fredskirkene i Jawor og Świdnica
Fredskirkene i Jawor og Świdnica (polsk: Kościoły pokoju w Jaworze i Świdnicy) er de største trekirkene i Polen og Europa. De ligger i det nederschlesiske voivodskap, og er skrevet inn på UNESCOS liste over verdens kulturarv.
De ble bygd i Schlesien i andre halvdel av det 17. århundre som følge av freden i Westfalen (derav navnet fredskirker) etter trettiårskrigen (1618–1648). Det var da den katolske keiser Ferdinand III under press fra det protestantiske Sverige gav de schlesiske lutheranerne lov til å bygge tre helligdommer på områdene underlagt sitt styre.
Byggingen skulle imidlertid skje under visse betingelser – blant annet måtte tre benyttes, uten spikrer, og kirkene måtte dessuten plasseres utenfor bymurene. Alle tre kirkene ble bygd, men den ene kirken – i Głogów – brant ned etter et lynnedslag i 1758.
Begrenset av fysiske og politiske omstendigheter, ble fredskirkene et vitnesbyrd for jakten på religiøs frihet, og er i dag et sjeldent uttrykk for den lutherske ideologi i et idiom som vanligvis assosieres med den keiserlige habsburgske romersk-katolske kirke.
Lærdal
Knutepunkt
Andre byggetrinn, fra Voldum til Borlaug, kom i gang ved årsskiftet 2005/06 og ble åpnet av samferdselsminister Liv Signe Navarsete 3. september 2008. Prosjektet omfattet utvidelse av nåværende E16 og ny vegtrasé med bl.a. Bergsbrui (144 m) og Eråksbrui (98 m) over Lærdalselvi, samt Tuftåstunnelen (2000 m).
Vesterålsbruene
Vesterålsbruene er betegnelsen på de 4 bruene Andøybrua, Kvalsaukan bru (Kvalsaukbrua), Sortlandsbrua og Hadselbrua i Vesterålen. A/S Vesterålsbruene var også navnet på selskapet som ble stiftet for å håndtere bruprosjektene.
Lærdal
Knutepunkt
Høsten 2009 startet arbeidet med parsellen Seltun-Stuvane (4,3 km). Veien ble tatt i bruk i mai 2011.
Vesterålsbruene
Tanken om veiforbindelse mellom de største øyene i Vesterålen kom så smått opp på 1950-tallet, og i 1960 oppnevnte Vesterålen Interkommunale Kommunikasjonskomité ei aksjonsgruppe som skulle planlegge forprosjekter for bruer over Risøysundet, Sortlandssundet og Langøysundet. I 1966 ble det etablert selskaper for hver av bruene. Da selskapene søkte Samferdselsdepartementet om partialobligasjonslån i 1970, gjorde samferdselsminister Håkon Kyllingmark det klart at de tre selskapene måtte slå seg sammen til ett om de skulle ha noen mulighet til å få realisert bruplanene i løpet av ikke altfor lang tid. Dermed ble selskapet A/S Vesterålsbruene stiftet i oktober 1970, med Sortlands ordfører P.C. Reinsnes som styreformann.
Lærdal
Knutepunkt
Strekningen videre, fra Smedalsosen til Varpe bru i Vang kommune i Innlandet fylke, stod klar til bruk i 2017. Hæhre Entreprenør AS hadde laveste anbud, 857,4 mill. kr, og utførte arbeidet. Strekningen består av 14 km veg i dagen og seks km tunnel, Filefjelltunnelen. Arbeidsstart for prosjektet var sommeren 2014.
Gjennom Lærdal gikk også landets første telegraflinje mellom Kristiania (dagens Oslo) og Bergen.
Vesterålsbruene
Andøybrua og Kvalsaukbrua ble tatt i bruk den 5. september 1974. 4. juli 1975 ble Sortlandsbrua tatt i bruk, etter et halvt år kortere byggetid enn beregnet. For Hadselbrua var det uenighet om trasévalget, og dette forsinket byggeprosessen. Hadselbrua ble tatt i bruk den 1. juli 1978. Andøybrua hadde blitt offisielt åpnet da den sto ferdig i 1974. 26. september 1978 åpnet kong Olav V offisielt de siste tre Vesterålsbruene. Bruene (med unntak av Kvalsaukbrua) hadde bompenger fram til 1986. De ble nedbetalt 3 år tidligere enn beregnet. Selskapet A/S Vesterålsbruene ble avviklet i 1987.
Senere ble også to andre veiprosjekter bygd i Vesterålen. Den fergefrie veiforbindelsen til Bø med Ryggedalstunnelen ble åpnet i 1980, og veien mellom Sigerfjorden og Djupfjorden, med Brokløysatunnelen og Djupfjordstraumen bru, ble åpnet i 1983. Disse veiene var ikke bompengefinansierte eller del av Vesterålsbruene, men de var også viktige for samferdselen i Vesterålen. Det bør også nevnes at Hadsel kommune fikk bygd bru mellom Stokmarknes og Børøya i 1967. Børøybrua ble en del av veiforbindelsen mellom Langøya og Hadseløya da Hadselbrua ble åpnet i 1978.
Lærdal
Kulturminner
I juli og august 2009 avdekket arkeologer det som trolig var en kaupang som har vært i bruk mellom år 650-950. Funnet på Nordre Bjørkum er det rikeste funnet fra tidlig vikingtid i Norge. Det omfattet 30 hustufter, deriblant en årestue som er svært sjelden fordi tuften er så intakt. Videre ble det funnet 100 000 til 150 000 dyreben, ti ganger mer ben enn i alle vikingfunn i Norge til sammen, og annet svært godt bevart organisk materiale. Arkeologer uttalte at funnet blir en sentral referanse for fremtidige vikingstudier. Funnet var av slik nasjonal betydning at utgravingsperioden ble forlenget og utvidet med 10 arkeologer. I mai 2010 ble en utstilling med kopier av funnene åpnet i Borgund stavkyrkje besøkssenter, få kilometer fra funnstedet.
Unesco
Deler av Lærdal står på UNESCOs verdensarvliste. Lærdal er med som en del av Vestnorsk fjordlandskap, blant annet med Bleia Naturreservat (21,8 km²) i villmarksområdet mellom Frønningen og Vindedal og helt ned til fjorden ved Revsnes.. Samt at Bleia-Storebotnen landskapsvernområde (66 km²) delvis ligger i Lærdal kommune.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Gamle Lærdalsøyri, som er et vernet bygningsmiljø fra 1700–1800-tallet med cirka 170 utvendig vernede bygninger. Tusenårstreet ble plantet på plenen foran rådhuset på Lærdalsøyri, like ved det gamle bygningsmiljøet.
Vennskapskommune
Lærdal er vennskapskommune med Jeriko bykommune i Palestina. Den første kontakten mellom de to høyst ulike kommunene ble gjort i 1997. Under Lærdalsmarknaden i 1998 ble avtalen undertegnet av ordførerne i de to kommunene Abed Al-Karim Sidr og Hans A. Tønjum. Til stede var også Fathi Arafat, bror til Yasir Arafat. Jeriko har hedret sin vennskapskommune med «Laerdal street» og «Laerdal Park» sentralt i byen. Sistnevnte er en barnepark bygget med økonomisk støtte blant annet fra innsamlinger i Lærdal.
Skiskyting under Vinter-OL 2010 – Normaldistanse kvinner
15 km normaldistanse kvinner var en av øvelsene i skiskyting under Vinter-OL 2010, og ble avholdt i Whistler Olympic Park 18. februar 2010.
Svetlana Isjmuratova fra Russland var regjerende olympisk mester i øvelsen.
Konkurranseregler
Konkurransen ble avviklet som intervallstart. Utøverne skjøt fire serier à 5 skudd, og skytingene kom i rekkefølgen liggende, stående, liggende og stående. For hver bom fikk deltakeren ett minutt lagt til langrennstiden.
Resultater
Teja Gregorin var den eneste utøveren som deltok under Vinter-OL 2010 med avgitt dopingprøve som ble underkjent ved retestingen i 2017. I oktober 2017 uttalte International Biathlon Union at to prøver testet positiv for GHRP-2, et ulovlig stoff som stimulerer kroppen til å produsere mer veksthormon, i prøver tatt en uke før konkurransen startet. Hun ble diskvalifisert i desember 2017.
Extreme Sports Channel
Extreme Sports Channel viser for det meste ekstremsport og noe annen sport. Extreme Sports er en engelskspråklig kanal. Kanalen sender i over 50 land, for det meste i Europa og Midtøsten, med 12 ulike språk-lydspor.
Anjan
På nordsiden av sjøen går riksväg 336 mellom Järpen og riksgrensen mot Norge. Her ligger også Anjans fjällstation, bygd av Eyvind Frölich i 1937, med omkring 50 sengeplasser.
Sjøen var trafikert av dampbåten Frey i årene 1861 - 1900. Båten var tenkt som en av fire båter i kommunikasjonslinjen som skulle forbinde Sundsvall og Trondheim.
MS «Norwegian Jade»
MS «Norwegian Jade» er det andre av Norwegian Cruise Lines cruiseskip i Jewel-klassen. Hun ble bygget ved Meyer verft i Tyskland og var opprinnelig døpt «Pride of Hawaii». Siden 2008 bærer hun navnet «Norwegian Jade».
Larvik Orienteringsklubb
Larvik Orienteringsklubb (Larvik OK) er en spesialklubb for orienteringsløp. Klubben ble stiftet den 4. april 1952 og het tidligere Orienteringslaget Silva. Som navnet indikerer holder klubben til i Larvik kommune. Klubbhuset ligger på Tanum.
Bredvollbekken
Bredvollbekken i Aurskog i Aurskog-Høland i Viken er en liten elv i Haldenvassdraget som strekker seg fra Øvre Killingmo i nordvest til den løper sammen med Stubbjarsbekken ved Rv 170 i øst. Etter samløpet kalles den Finstadbekken. Selve Bredvollbekken er 3,5 kilometer lang, og medregnet Lindereka, som den heter over Øvre Killingmo, er den 5,8 kilometer.
Michaela Walsh
Michaela Walsh (født 5. juni 1993) er en nordirsk bokser.
Hun representerte Irland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i åttendedelsfinalen.
Joseph Fan Heng’an
Joseph Fan Heng'an (født 16. oktober 1882 i Xiwanzi i Kina, død 1975) var katolsk biskop av Jining (nå Wumeng) i Indre Mongolia i Kina.
Han ble presteviet den 24. september 1910. Den 10. januar 1933 ble han utnevnt til titulærbiskop og apostolisk vikar av Jining. Han ble bispeviet 11. juni samme år i Peterskirken i Roma av pave Pius XI. Da Jining ble elevert til bispedømme 11. april 1946, ble han ordinarie biskop er.
Østnorsk (dialektgruppe)
Østnorsk er ei av to store dialektgrupper innen norske dialekter. Den består i hovedsak av de tradisjonelle dialektene på Østlandet, i Trøndelag og på Nordmøre, og er et grunnleggende skille innenfor det norske dialektområdet. Den andre store dialektgruppa er vestnorsk. Skillet faller sammen med det geografiske skillet Langfjella utgjør, og hovedkriteriet for forskjellen gir jamvektsloven.
Oppdelinga er basert på at østnorske dialekter har såkalt kløyvd infinitiv (noen infinitiver ender på -e, andre på -a), mens i de øvrige har infinitivene alltid samme endelse, -e, -a, eller ingen.
Refstad allé (Oslo)
Refstad allé (1–47, 2–36 ) er en vei på Refstad i Bydel Bjerke i Oslo. Veien begynner i krysset Sinsenveien / Refstad allé i sørvest og ender opp nær Trondheimsveien ved Bjerke Travbane i nordøst. Veien er i underkant av 500 meter lang, og består av blokker (like nr) og villabebyggelse (ulike nr). Blokkene tilhører Refstad borettslag og ble bygget av Oslo Bolig- og Sparelag (OBOS) med innflytting i 1955.
Ankarvattnet
Ankarvattnet (sørsamisk: Åanghkerenjaevrie) er en innsjø i med beliggenhet langs Leipiälven, mellom Leipikvattnet og Stora Blåsjön, helt nord i Jämtland, Sverige. Innsjøen har et overflateareal på 9 km² i en høyde på 448 meter over havet, og gjennomsnittsdybden er 27 meter. Innsjøen er ofte dekket med is til ut i juni måned.
Shanghai Hongqiao internasjonale lufthavn
Shanghai Hongqiao internasjonale lufthavn (kinesisk: 上海虹桥国际机场, pinyin: Shànghǎi Hóngqiáo Guójì Jīchǎng), eller Shanghai Hongqiao International Airport, er en lufthavn utenfor Shanghai.
Afrikamesterskapet i håndball for menn 1994
Afrikamesterskapet i håndball for menn 1994 ble arrangert i Tunis i Tunisia i 1994.
Shanghai Hongqiao internasjonale lufthavn
Lufthavnen ligger i bydistriktet Changning om lag 13 kilometer vest for Shanghais sentrumsområder.
Lufthavnen er internasjonal, selv om hovedparten av trafikken nå (etter 1999) gjelder det kinesiske innenlandsmarked.
Frem til 1999, da den vesentlig større lufthavnen Shanghai Pudong ble åpnet øst for sentrum, var Hongqiao byens hovedflyplass.
Lufthavnen var lenge overbelastet i den grad at en overveiende andel av flybevegelsene mot slutten av 2000-årene hadde forsinkelser. Men i mars 2010 ble etter en tre år lang byggeperiode en Terminal 2 og en ny start- og landebane tatt i bruk. Dermed er lufthavnens kapasitet vesentlig utvidet.
Udine erkebispedømme
Udine erkebispedømme er det eneste av Italias 42 metropolitanbispedømmer som ikke har noe suffraganbispedømme. Det er omtrent sammenfallende med den politiske provinsen Udine.
Udine hadde allerede siden 1238 vært setet for patriarken av Aquileia. I 1751 ble patriarkatet delt i de to erkebispedømmene Udine (for patriarkatets friuliske, dvs. venetianske del) og Gorizia (for den østerrikske delen). Den siste patriarken av Aquileia, Daniele II Dolfino, fortsatte etter dette som den første erkebiskopen av Udine. Mellom 1818 og 1847 var Udine et suffraganbispedømme under patriarkatet Venezia.
Joel Lundgren
Joel Lundgren er en svensk skuespiller.
Hanne Andrea Kraugerud
Hanne Andrea Kraugerud (født 1980) er en norsk filosof og skribent.
Kraugerud har bakgrunn fra Steinerskolen. Hun ble cand.philol. ved Universitetet i Oslo i 2003 og dr.phil. ved samme universitet i 2009. Avhandlingen hadde tittelen Changing the subject : the agnostic quietism of Richard Rorty's pragmatism.
Kraugerud har vært spaltist i Morgenbladet, og har blitt publisert i tidsskrifter som Samtiden, Prosa og Vagant. Hun har også utgitt noen bøker. Hun har markert seg som en kritiker av feminismen.
O. Kavli og Knut Kavlis Allmennyttige Fond
O. Kavli og Knut Kavlis Allmennyttige Fond, i dagligtale kalt Kavlifondet, er en norsk, allmennyttig stiftelse som er eneeier av Kavli-konsernet. Stiftelsen eier hele Kavlikonsernet, og Kavlifondet deler ut hele overskuddet fra konsernet til gode formål. Dette blir gjort i samsvar med vedtektene som ble nedfelt ved opprettelse av stiftelsen i 1962. Siden starten i 1962 har Kavlifondet delt ut over 875 millioner kroner. De siste åtte årene har imidlertid Kavlifondet delt ut 675 millioner kroner til gode formål.
Det formelle navnet er O. Kavli og Knut Kavlis Allmennyttige Fond, men i dagligtale brukes benevnelsen Kavlifondet. På engelsk brukes «Kavli Trust».
Bakgrunnen for Kavlifondet
Kavlikonsernet ble grunnlagt av Olav Kavli i 1893. Det var sønnen Knut som i 1962 opprettet Kavlifondet og gjorde stiftelsen til eneeier av virksomheten som i dag er Kavlikonsernet.
I Kavlifondets formålsparagraf heter det: «O. Kavli og Knut Kavlis Almennyttige Fond (Kavlifondet) er en stiftelse som har til formål gjennom tildeling av midler, etter nærmere bestemmelse av Kavlifondets styre, å fremme humanitære formål, forskning og kultur.»
Organisering
Kavlifondet består av et selvsupplerende styre. I 2021 består styret av Dag J. Opedal (styreleder), Solfrid Lind, Lise Hammergren, Aksel Mjøs og Erik Volden. Kavlifondet har en administrasjon bestående av tre medarbeidere og daglig leder.
Tildeling av midler og fokusområder
Kavlifondet delte ut totalt 131 millioner kroner i 2018, 118 millioner kroner i 2019 og totalt 94 millioner kroner i 2020. I 2021 delte stiftelsen ut totalt 93,5 millioner kroner til gode formål.
For det meste finner Kavlifondet prosjekter som får støtte ved oppsøkende virksomhet. Administrasjonen i Kavlifondet identifiserer prosjekter innenfor de prioriterte områdene innenfor de tre kategoriene som er nedfelt i stiftelsesvedtektene: Humanitært arbeid, forskning og kultur.
I 2021 fordeles midlene med 60 prosent til humanitært arbeid, 30 prosent til forskning og ti prosent til kultur.
Mesteparten av Kavlifondets midler deles ut til gode formål i de fire landene hvor Kavlikonsernet har virksomhet: Norge, Sverige, Finland og Storbritannia. I 2021–2023 har forebyggende tiltak innen barn og unges psykiske helse høy prioritet i Kavlifondets tildelinger. Klima og miljøløsninger med vekt på ansvarlig forbruk og produksjon er også prioritert.
Kavlifondet har et eget helseforskningsprogram for å sikre at stiftelsens forskningsmidler går til forskning som er nyttig for brukerne (pasienter, pårørende og helsepersonell). Programmet er utviklet og drives i samarbeid med Stiftelsen Dam. Kavlifondets program for helseforskning skal i perioden 2017-2025 dele ut til sammen 135 millioner kroner til forskning innen barn og unges psykiske helse.
Kavlifondet støtter også enkelte bistandsprosjekter i fattige land, innen psykisk helse for barn og unge, utdanning og klima- og miljøløsninger.
En gang i året er de over 800 ansatte i Kavlikonsernet med og bestemmer hvem som skal få støtte, gjennom ordningen kalt «ansattgavene». Da kan alle medarbeidere nominere og stemme på lokale formål i Norge, Sverige, Finland og Storbritannia. I 2020 var Kavlis medarbeidere med på å dele ut ti millioner kroner gjennom ansattgavene. Ordningen har bred oppslutning i konsernet. Når formålene er kåret og styret i Kavlifondet har besluttet hvem som får støtte til slutt, arrangeres det tilstelninger hvor organisasjonene som mottar støtte blir invitert til feiring og overrekkelse av gavesjekker.
Historikk
Sønn av grunnlegger Olav Kavli, Knut Kavli, var gift med den svenske skuespilleren Karin Kavli. Ekteparet fikk ingen barn, og hadde dermed ingen arvinger som kunne overta driften av selskapet. Knut Kavli ønsket å sikre konsernet en langsiktig og samfunnsengasjert eier i tråd med farens ønske. Han valgte derfor å opprette Kavlifondet i 1962 som allmennyttig stiftelse og plasserte alle selskapets aksjer hos stiftelsen. Slik ble Kavlifondet heleier av det som i dag er Kavlikonsernet. Knut Kavli bestemte også stiftelsens vedtekter, der det slås fast at stiftelsen skal dele ut hele overskuddet fra Kavlivirksomheten til humanitært arbeid, forskning og kultur.
Boken «Kavli – et industrieventyr: Verdiskaping til gode formål» av Ola Honningdal Grytten og Kjell Bjørn Minde, kom ut i 2013, og kan leses i sin helhet her.
Kavliselskapene
Stiftelsen Kavlifondet eier hele Kavlikonsernet gjennom Kavli Holding AS.
Kavlikonsernet internasjonalt består av Kavli UK/Primula Ltd., Kavli Sverige og Kavli Finland.
Kavli Norge består av O. Kavli, som produserer smøreoster, kaviar, majones, Korni kjeks og flatbrød, HaPå-pålegg og dressinger. Kavli Norge er også 100 prosent eier av Q-meieriene, som produserer Q-Melk, yoghurt, Skyr og de plantebaserte produktene Q Planti.
Forgreinet elv
En forgreinet elv består av et grunt og bredt ustabilt nettverk av elvekanaler adskilt av små, ofte midlertidige, øyer. Forgreinete elver har en tendens til å oppstå der tilførselen av sedimenter er stor i forhold til vanntilførselen, og/eller at sedimentene har grove kornstørrelser.
Turner Classic Movies
TCM (Turner Classic Movies) er en filmkanal som viser eldre svart/hvitt filmer på engelsk. TCM kan by på mange av de gamle kinosuksessene. Kanalen kan kun mottas med kabel-tv eller parabol.
Forgreinet elv
Forgreinete elver finnes i en rekke miljøer over hele verden, blant annet som grusete fjellbekker (kalles sandur når den oppstår foran isbreer), elver med sandbunn, alluviale vifter, elvedeltaer og over avsetningssletter.
Turner Classic Movies
Den nordiske utgaven, TCM Nordic, avviklet sine sendinger i Norge og Norden i 2017.
Forgreinet elv
En forgreinet elv er motsatsen til en meandrerende elv, som dannes i slakere terreng av elver med mindre energi og mer fintkornet materiale.
Turner Classic Movies
Historie
Kanalen ble startet av Ted Turner som en del av hans kringkastingsystem 14. april 1994. Datoen ble valgt fordi det var hundreårsdagen for første offentlige filmframvisning i New York City.
Helen Suzman
Helen Suzman (født Helen Gavronsky, 1917–2009) var en sør-afrikansk antiapartheidaktivist og politiker.
Forgreinet elv
Anastomoserende elv
Anastomoserende elver eller bekker ligner forgreinede elver ved at de kjennetegnes av sammenvevde, men færre kanaler. Anastomoserende elver består typisk av et nettverk av dype og sakteflytende kanaler med stabile, ofte bevokste, banker (øyer), i motsetning til forgreinede elver, som dannes i brattere stigninger og viser mindre stabilitet rundt bankene.
Helen Suzman
Hun ble født i Germiston i Sør-Afrika som datter av litauisk-jødiske immigranter. Hun studerte og underviste i økonomi og statistikk ved Witwatersrand University.
I 1953 ble hun innvalgt i parlamentet som medlem av liberale United Party, men brøt ut og grunnla Progressive Parti i 1959. Bruddet var grunnet i motstand mot apartheid. Suzman ble således den første som ble valgt inn i det sørafrikanske parlament på et uttalt antirasistisk program. Hun utgjorde i mange år eneste medlem av opposisjonen i landet, mot det statsbærende nasjonalistpartiet som også sto for apartheidpolitikken. Denne stillingen brukte hun til å starte høringer om politiske drap og massakrer, kritisere apartheidlovgivning og på andre måter avsløre og avdekke regimets overgrep. Hun besøkte flere ganger Nelson Mandela og andre politiske fanger i fengslet. Hun var også til stede ved begravelser av ofre for politivold, ved demonstrasjoner og uttalte seg til internasjonal presse og diplomati. Hun mistet mange svarte støttespillere da hun tok avstand fra boikott av Sør-Afrika. Suzmann gikk av som parlamentariker i 1989. Hun stod ved president Mandelas side da han underskrev den nye grunnloven for landet i 1996.
Forgreinet elv
Forgreinet vassdrag
På norsk kan man også snakke om et «forgreinet vassdrag» når det er tale om en elvs sideelver og kildelver oppstrøms. Hvis for eksempel et vassdrag har en stor «krone» av kildeelver og sideelver (som kronen på et stort tre), kan det betegnes som sterkt forgreinet (dendrittisk vassdrag). På samme måte kan man også tale om lite forgreining (parallelt vassdragssystem).
Turner Classic Movies
Historie
Før TCM var etablert, var mange titler fra selskapets store bibliotek av filmer sendt med reklameavbrudd på TNT-kanalen sammen med Turners kontroversielle fargelagte svart-hvitt-klassikere som Malteserfalken. Men da TCM ble etablert i 1994, fulgte ikke fargeleggingen med over til den nye kanalen. Kanalen hevdet at den var uavbrutt, ufarget og reklamefri. I 1996 gikk TBS sammen med Time Warner og TCM og Warner Bros. kom under samme selskaps paraply. Da fikk kanalen tilgang til hele biblioteket til Warner Bross. I tillegg til å vise MGM og United Artists-filmer, viser kanalen også filmer under lisens fra Universal Pictures, Paramount Pictures, Twentieth Century Fox, og Columbia Pictures. Alt som Paramount gav ut før 1948 eies nå av NBC Universal, og Columbia er eid av Sony.
Selskapet har hovedkontor i Techwood Campus i Atlanta, Georgia. Siden 1994 har Tom Karsch vært leder og styrets visepresident.
Amazonas (Peru)
Amazonas er en region i det nordlige Peru. Den grenser til nabolandet Ecuador, i nord og i vest, til regionen Cajamarca i vest, til La Libertad i sør og til Loreto og San Martín i øst. Regionhovedstaden heter Chachapoyas.
Politisk inndeling
Regionen er delt inn i følgende 7 provinser, som igjen er delt inn i til sammen 82 distrikter:
Sandsstien
Sandsstien er en oldtidsvei som går tvers over Hurumlandet i Asker kommune, mellom Dramstadbukta i Drammensfjorden og Drøbaksundet i Oslofjorden. Strekninga er rundt 10 km i luftlinje. I eldre tid var Sandsstien en av de viktigste ferdselsveiene i Hurum. Den best bevarte delen av oldtidsveien går i utmarka mellom Semsporten i Kirkebygda og Grønsand i Sandsbygda. Her er store deler av veifaret freda som kulturminne. Langs deler av strekninga er det bevart hulveifar. Det ligger også flere gravhauger og gravrøyser fra jernalderen forskjellige steder langs stien. Dette kan tyde på at deler av traséen har vært i bruk også lenge før middelalderen, da Sandsstien nevnes i skriftlige kilder for første gang.
Veifaret
Den vestre delen av Sandsstien, mellom Dramstadbukta og Semsporten, går gjennom kulturlandskapet i Kirkebygda, forbi gårdene Inglingstad, Ustad øvre, Rokkestad, Sem og Holtebrekk. Veien følger her i stor grad den store moreneryggen som krysser tvers over Hurum, og demmer opp den store innsjøen Sandungen. Ved den nå forsvunne gården Korsgården var det et veikryss. Her gikk det en annen vei sørover mot Ustad nedre, hvor det gamle tingstedet og retterstedet «Farvelbakken» lå, og videre mot Hov og Hurum kirke. Ved veiens vestre endepunkt i Dramstadbukta var det et fergested over til Svelvik. På grunn av den sterke strømmen i Svelvikstrømmen måtte fergestedet ligge innafor Svelviksundet. Om vinteren lå det som oftest is på Drammensfjorden, og ferdselen gikk over isen.
Den midtre delen av veien går i utmarka mellom Semsporten og Grønsand. Denne delen av Sandsstien ble aldri erstatta av noen yngre vei. Det gikk aldri an å kjøre med vogn her; folk måtte gå eller ri. Utover på 1800-tallet gikk denne delen av Sandsstien gradvis ut av bruk, til fordel for veien mellom Holtebrekk og Sætre over Mørk bru og Sætreskauen. Dette bidro til å redde det gamle veifaret fra ødeleggelse. Veien gjennom utmarka mellom Kirkebygda og Sandsbygda var imidlertid fortsatt i regelmessig bruk fram til 1920-tallet, ettersom det var den korteste veien mellom disse to bygdene. Den østre delen av veien, mellom Grønsand og Drøbaksundet, er dårligere bevart. Her gikk veifaret gjennom det som i dag er det store sandtaket på Slottet ved Storsand, og den opprinnelige traséen er tapt flere steder. Veiens østre endepunkt her er det gamle fergestedet ved Fergestad.
Sandsstien i middelalderen
Sandsstien er første gang kjent nevnt på 1390-tallet i biskop Eysteins jordebok. Her nevnes det at Ski kirke på Follo sin bygningskasse eide: «Jtem j Þorgardz rudi  j Sandzstigi  ''øyris b. ok i Sodzstadom a Valom ij aura b. laut prestren mot þessom iordom. Viuulstader. Drymbulsþorp ok Æng''». Oversatt blir det: «''Og i Torgersrud ved Sandsstien: 1 øresbol. Og i Såstad i Våler: 2 øresbol. Gav presten [i bytte] mot disse eiendommene: Vevelstad [i Ski], Drømtorp [i Ski] og Eng [i Kråkstad]».''
Denne tidlige kilden gjør navnet «Sandsstien» til et av de eldste bevarte veinavnene i Norge. Sandsstien har vært ei viktig ferdselsåre på overgangen mellom Indre og Ytre Oslofjord, og den viktigste landeveisforbindelsen over smale sund i fjordene mellom Østfold og Vestfold.
Sandsstien nevnes også ved navn i 1584, i forbindelse med en grensetvist mellom gårdene Grønsand og Sætre søndre i Hurum. Selve brevet er ikke bevart, men ei avskrift er inntatt i et domsbrev av 4. oktober 1599 i en sak mellom Anders Huitfeldt og Peder Åros. Veifaret kalles her «Sands stigen».
I middelalderen var Sandsstien trolig hva Magnus Lagabøtes landsslov definerte som en «tjodveg» eller «allmannaveg», som bøndene i bygda i fellesskap hadde plikt til å vedlikeholde.
Ved veiens høyeste punkt (ca. 300 moh.) ligger det en stor stein kalt «Setton». Når likfølger fra Sandsbygda skulle til Hurum kirke pleide de å sette likkista ned på denne steinen mens folk og hester hvilte. Skikken var at kista ikke skulle berøre bakken fra den ble løfta opp fra golvet hjemme til den ble satt ned igjen på via jord på kirkegården. Denne skikken ser ut til å ha vært vanlig i Hurum, for også midtveis på Råkålstien, det gamle veifaret mellom Kirkebygda og Rødsbygda, finnes det en slik hvilestein for likkister som kalles "Setton".
Sandsstien under Den store nordiske krig (1716)
Våren 1716, under Den store nordiske krig, hold et norsk dragonkompani vakt ved Mannebakke på Sandsstien, for å hindre den svenske hæren i å ta seg over Hurumlandet til Drammen. Trolig ble det bygd ei mindre tømmerskanse på toppen av kleiva. Svenskene forsøkte imidlertid aldri å invadere Hurum.
Mens soldatene lå ved Mannebakke ble det utført store veiarbeider på veien for å lette transporten av kanoner og annet utstyr. Den bratte lia mellom Kubakken og Midtskauen fikk en ny trasé, og ble utbedra til en steinsatt kjerrevei. Ved Grønsandkleiva ble veien i stedet lagt om den litt mindre bratte Rossekleiva.
I det fuktige søkket ved bekken nord for Båntjern ble det bygd en jordvoll kalt «Jordbru». Seinere oppstod det et sagn om at ei taterjente ved navn "Feka" måtte bygge denne jordbrua uten annet å hjelpe seg med enn et trau, som straff for at hun drukna den nyfødte ungen sin i Båntjern.
Lindereka
Lindereka i Aurskog i Aurskog-Høland i Viken er en liten elv i Haldenvassdraget som strekker seg fra Djupdalen i skogen ovenfor Øvre Killingmo i nord til Øvre Killingmo i sør. Herfra fortsetter den som Bredvollbekken. Lindereka passerer skytterbanen til Urskog skytterlag. Den nordre delen av Lindereka markerer kommunegrensen mellom Aurskog-Høland og Lillestrøm.
Sandsstien
Sandsstien under Den store nordiske krig (1716)
Da soldatene trakk seg tilbake, gikk lavetten til én av kanonene i stykker, og kanonen ble liggende igjen i skogen. Stedet der kanonen lå kalles fortsatt i dag for «Kanon».
Kubakken og Midtskauen
Mellom Stikkvannet og Setton ligger plassene Kubakken og Midtskauen. Kubakken var en husmannsplass under gården Mørk, og var bosatt fra 1830-tallet fram til tidlig på 1920-tallet. Midtskauen var en husmannsplass under gården Grytnes, og var bosatt fra 1830-tallet fram til 1870-tallet. Ved begge plassene er tufter etter våningshus og fjøs bevart. Begge plassene ble trolig først brukt som seter fra gårdene lenger nord i bygda, og ble så tatt i bruk som husmannsplasser under den store befolkningsveksten tidlig på 1800-tallet, da det ble mangel på jord i Hurum.
I lia mellom Midtskauen og Kubakken finnes det ei rekke dyrkingsspor fra eldre jordbruk i form av rydningsrøyser, steingjerder, og åkerreiner. Disse stammer trolig fra jordbruk både på 1800-tallet og i forhistorisk tid. Pollenanalyser fra Kubakkmyr og Svartvannsmyr viser at området trolig ble brukt som husdyrbeite allerede i yngre steinalder og bronsealder. På 300-tallet, i eldre jernalder, ble alle fire kornslag dyrka her.
Finnegamma
Rett nord for tuftene etter husmannsplassen Midtskauen ligger det ei tuft etter ei gamme. Denne ble bygd av et finsk ektepar på 1890-tallet. Finnene skal ha bodd her i rundt 15 år, før de flytta videre. De hadde lite kontakt med lokalbefolkninga i Hurum, men skal visstnok ha utvandra fra Finland for at mannen skulle slippe russisk militærtjeneste (Finland var på denne tida en del av det russiske imperiet). Kona skal ha hett Göran, og kunne snakke svensk. Det fortelles at hun alltid bar en russisk armésabel i stakken når hun bevega seg utendørs.
Kullmiler fra 2. verdenskrig
Ved de såkalte "Småkleivene" mellom Semsporten og Stikkvannet ligger det rester etter to store kullmiler av teglstein. Disse ble bygd av Oslo drosjeeierforening i 1941, for å brenne trekull til bruk i drosjenes vedgassgeneratorer ("knottgeneratorer"). Drivstoffmangelen under 2. verdenskrig førte til at både trekull og "knott" ble tatt i bruk som drivstoff, og trekullet gav bedre effekt enn knotten. Milene ved Småkleivene skal ha vært de største i sitt slag i Norge. En del av veden som ble brukt i milene ble hogd av russiske krigsfanger, som ble holdt fanga i en krigsfangeleir vest for Mørkvannet.
Lin Yu-ting
Lin Yu-ting (født 13. desember 1995) er en taiwansk bokser.
Hun representerte Kinesisk Taipei under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i åttendedelsfinalen.
Bergvattnet
Bergvattnet er en liten innsjø i Jämtland, Sverige. Innsjøen får tilførsel av vann fra Stor-Sjouten og Nåsjön via en tunnel, og dreneres til Tåsjön via Ångermanälven.
Heinrich von Schultheiß
Heinrich von Schultheiß (født 1580 i Scharmede ved Salzkotten i Fyrstbispedømmet Paderborn, død 1646 trolig i Arnsberg i hertugdømmet Westfalen) var en heksekommisær i hertugdømmet Westfalen. Han er kjent som en hekseteoretiker fremfor alt gjennom pamfletter som forsvarte hekseprosessene.
Magnus Grendal
Magnus Grendal (født 24. mars 1955) er en tidligere norsk lengdehopper. Han representerte Hommelvik IL. Hans personlige rekord er 7,43 meter, noe som plasserer ham på delt 29.-plass på norgesstatistikken gjennom alle tider. Rekorden blei satt 4. juli 1981 i Helsingfors.
Black Angels
Black Angels var et norsk heavy metal-band fra Kongsvinger, etablert i 1981.
Bandet ga ut to musikkalbum, singelen Destroy/Wild 'n' Hot (1985) og EP-en On the Run (1986), produsert av Dag Ingebrigtsen (The Kids, TNT, Tindrum). Bandet ble oppløst i 1986, kort tid etter On the Run utgivelsen, som også ble utgitt på kassett i tillegg til grammofonplate, men med to bonusspor.
Lucanus formosanus
Lucanus formosanus er en billeart i familien hjortebiller (Lucanidae).
Kjennetegn
En stor (36-84 millimeter) og kraftig, mørkbrun hjortebille. Hannen har kraftige, nokså rette kjever (sett ovenfra, nedoverbøyde sett fra siden), disse har en kraftig, innoverrettet tann ved roten, en tann noe utenfor midten, og er kløvede i spissen. Dessuten er det noen mindre tenner i den ytre delen. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Bakhodet har nokså høye, men forholdsvis korte tverrkjøler langs bakkanten på sidene, og et horn over hvert fasettøye. Beina er mørke, lårene røde i midten. Hunnen er mindre enn hannen og mangler de forstørrede kjevene og kjølene og hornene på hodet.
Sphadasmus
Levevis
For de fleste av de tropiske artene er lite kjent om biologien, men disse billene ser ut til å være tallrike i trekronesjiktet i tropisk regnskog. Man finner ofte billene på død ved og løvverk. Det er kjent at larvene kan utvikle seg i død ved, i bladstilker (på tropiske planter med store blader, blant annet slekten Cecropia), som bladminerere og i frø. Noen få arter er kjent som skadedgjørere, blant annet på bomull. Hos noen arter kjemper hannene om hunnene, de har da gjerne spesielle strukturer (spydlignende pigger, lange bein) som de bruker i denne kampen. Et uvanlig trekk er at de voksne billene av noen arter er svært kjappe og løper rundt på en måte som minner om enkelte fluer. Det vanlige hos snutebiller er at de voksne billene er ganske trege.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Afrika og India.