cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pieter Isaacsz
I 1580 flyttet familien tilbake til Amsterdam, og tolv år gamle Isaacsz ble lærling hos portrettmaleren Cornelis Ketel. I 1596 vendte familien tilbake til Helsingør da faren gjenopptok sitt tidligere arbeid som tollmester. I mellomtiden hadde sønnen studert malerkunst i München og bodd to år i Firenze. I 1592 var han i Amsterdam som storleverandør av kunst til kong Christian 4.s mange slott. Fra 1608 flyttet han til København, og etter sin fars død overtok han dennes innkjøpsoppgaver for kongehuset.
Hvorfor Isaacsz satte sitt liv i fare med spionasjevirksomhet er ukjent. Hans økonomi var utmerket; i 1617 hadde han overtatt sin fars stilling som «øresundskommisær» med en rundelig årslønn på 800 nederlandske gylden. Oppdraget var da å følge med på nederlandske handelskonvoier og inngi rapporter om alle skipsbevegelser gjennom Øresund. I 1619 refset det nederlandske parlament ham for ikke å ha inngitt noen rapport på to år. Trolig var han mer opptatt av rapporter til Oxenstierna, som han i januar 1625 i et hemmelig brev fortalte om ryktene som da som verserte i Danmark - at Sverige forberedet seg på å invadere Tyskland, og at den engelske ambassadøren hadde sagt at om dette var sant, måtte han gripe inn, for en konflikt mellom to protestantiske monarker var ille.
Kongelig dansk historiograf Johannes Pontanus var bror til Pieter Isaacsz.
Sønnen Isaac Isaacsz gjorde han arveløs i sitt testamente av 5. juni 1625 pga en kvinnehistorie sønnen hadde rotet seg inn i.
Grunnkretser i Granvin kommune
Grunnkretser i Granvin kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Granvin kommune, Hordaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Medinor
Medinor AS er et norsk selskap som er leverandør av ulike produkter og tjenester til helsemarkedet. Selskapet har ca. 100 ansatte i Norge, fordelt på 4 kontorer; i Trondheim, Bergen, Sandnes og Oslo. Det er en del av Axis-Shield-konsernet, som er børsnotert i Oslo og London, og er markeds- og salgskanal for Axis-Shields Point-of-Care (POC)-produkter.
Medinor har datterselskaper i Danmark, Sverige, Finland og Storbritannia.
Historie
Den norske organisasjonen har sin opprinnelse fra to forskjellige selskap. Det ene, Carl Hartwig AS, ble startet i Bergen 1897, og betjente helsesektoren på Vestlandet. Virksomheten forble lokal til 1974, da den ble landsdekkende. Selskapet omsatte medisinske produkter og brakte med seg kunnskap om segmentet primærhelsetjeneste og sykehus til Medinor.
Medinor ble en del av Axis-Shield i 1999.
Produktsortiment
Medinor AS er totalleverandør til legekontor og medisinske senter innen medisinsk diagnostisk utstyr og forbruksvarer. Til sykehusavdelinger selger Medinor utstyr innen Anestesi/Intensiv/Akutt, Medisinsk teknisk utstyr, Laboratorieprodukter, Fysioterapiprodukter og utstyr til rehabilitering. Medinor er leverandør av diverse tester og medier til forskningsinstitusjoner.
Elektronisk handel
Medinor AS er tilknyttet ehandel.no og tilbyr elektroniske kataloger til kunder på den offentlige markedsplassen. En nettbutikk er tilgjengelig for kunder som ønsker å handle elektronisk.
Pedra
Pedra er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Gråpoppel
Gråpoppel er et løvtre i poppelslekten innenfor vierfamilien. Den er en naturlig hybrid mellom sølvpoppel og osp, og vokser vilt i Europa og Asia. Den har mørkegrå bark med firkantete groper på unge trær. Barken har også et nettverk av ribber.
Gråpoppelens krone er smalt kjegleformet til den når ca. 20 meter høyde. De eldre trærne er ofte flerkupplet.
Skuddene er grålig grønne. Bladene er sølvhvite hårete på undersiden, senere glinsende. På oversiden er den grågrønn. Gråpoppel blir ca. 30 meter høy. Den foretrekker tørr jord.
Martin Turnovski
Martin Turnovski (tsjekkisk Martin Turnovský) (født 29. september 1928 i Praha) er en tsjekkisk dirigent.
I 1960-årene ble Turnovski sjefdirigent ved radiosymfoniorkestret i Plzeň (1963–66), Sächsische Staatskapelle Dresden og Semperoper (1966–1968), Den Norske Opera (1975–80), operaen i Bonn (1979–83), og Praha Symfoniorkester (1992–96). Han var også fast gjestedirigent ved Det Tsjekkiske Filharmoniske Orkester (1960–1968).
Turnovski ble senere østerriksk statsborger av politiske grunner. Etter 1989 returnerte han imidlertid til Øst-Europa.
Etter at han ble østerriksk statsborger dirigerte Turnovski flere andre store symfoniorkestre i den vestlige verden.
Mån
Mån er en restaurert fjellgård som idag kalles Friluftsgården Mån. Det er bare våningshuset som står igjen av den opprinnelige gården. Dette ble restaurert av Jæren Friluftsråd. Idag kan hvem som helst leie hovedhuset. Det har sengeplass til 34 personer. I kjelleren er det åpen varmestue som de som vil kan gå inn og spise mat eller varme seg i. Her er det også en utstilling som forteller fjellgårdens historie og om Frafjordheiene verneområde.
Mån var den første gården som ble ryddet i Fidjadalen trolig allerede i middelalderen. Det var drift på gården helt frem til 1915. Se også artikkel om Månafossen.
Glansspinner
Utseende
Kroppen kraftig farget i rødt og svart. Bakkroppen er normalt smal bakover og rød med en liten svart linje på oversiden av hvert ledd. Bakerst (anal – hårdusken) er svart.
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Larvene har forholdsvis korte, men kraftige hår, som er arrangert i dusker på hvert ledd. Disse danner rekker av hårdusker bakover kroppen. Kroppen har på hver side har lyse små flekker i gul og hvit farge, som danner en langsgående punkt-linje på larvens kropp. Utvokst blir den ca. 5-6 centimeter lang.
Levevis
Glansspinner finnes på noe  fuktige åpne steder, i skog, langs skogsveier og kraftlinjer. Den foretrekker åpen løvskog der sollys kan slippe inn. Den er helst dagaktiv og flyr ofte livlig ettermiddagen. Flygetiden er i juni til august.
Hunnen legger mellom 200 og 300 egg rett på næringsplanten, eggene legges i små grupper eller enkeltvis.
Larvene lever på flere ulike planter. De lever av å gnage blad, både på urter og på trær. Den overvintrer ved næringsplantens rot, i ett av sine første stadier, ca. ti millimeter lang. Til våren fortsetter den å leve av de friske skuddene på planten. Larven er utvokst i mai. Glansspinner tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning. Puppen klekkes etter ca. fire uker.
Glansspinner lever i varme strøk, og er sjelden i skandinavia. Den kan være svært lokal og finnes inne et liten område. Samtidig er det en art som migrerer og kan derfor, under migrasjonen, finnes på mange slags ulike lokaliteter.
Utbredelse
Glansspinner er utbredt i Mellom-Europa fra Spania østover til Hellas, og til Irak. Nordgrensen er såvidt inn i sørlige Skandinavia, østover til Russland. Bare ett funn i Norge, fra Lærdal i Sogn og Fjordane i 1897. Det er siden ikke gjort funn av arten i Norge, derfor må en regne med at funnet skyldes migrasjon.
Navnet
Det latinske navnet Callimorpha betyr vakker. Navnet dominula betyr liten herskerinne. På svensk heter den Fläckig glansspinnare, på engelsk Scarlet Tiger.
Chocolat (single)
ショコラ/Chocolat er den japanske sangeren Kayas femte singel, og blir utgitt den 23. april 2008. Tittelsangen er skrevet av Hora, tidligere kjent fra Schwarz Stein, hvor Kaya var vokalist.
Grunnkretser i Kvæfjord kommune
Grunnkretser i Kvæfjord kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Kvæfjord kommune, Troms, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Karl Peder Mork
Mork har bakgrunn fra Katta Målungdom, som er Målungdommens lokallag ved Oslo katedralskole. Der skrev han særoppgave om den lokale dialekten, og la samtidig om til bredere Oslo-dialekt enn han hadde vokst opp med. Også et utvekslingsopphold i Berlin medvirket til videre språkpolitiske oppvåkning.
Han har mastergrad i musikkvitenskap fra Universitetet i Oslo fra 2018.
Brandval
Brandval er et sokn, et tidligere prestegjeld, en tidligere kommune i Solør i Innlandet fylke og et sted som tidligere var kommunesenteret i den kommunen.
Brandval ligger to mil nord for Kongsvinger på begge sider av Glåma, med barneskolen på vestsiden og Brandval kirke på østsiden. Brandval er et stoppested på Solørbanen, som ligger på østsiden av Glåma, men er nå nedlagt. De to halvdelene er forbundet av en hengebro. Brandval har postnummer 2219.
Brandval sokn utgjør den nordlige delen av Kongsvinger kommune, og består av Brandval kirke, Roverud kirke og Lundersæter kirke. Soknet og prestegjeldet ble utskilt fra Grue prestegjeld den 13. desember 1863 og tilhører i dag Solør, Vinger og Odal prosti. Prestegården ligger på Roverud, én mil fra Brandval.
I 1837 ble Brandval en del av Grue formannskapsdistrikt. Brandval ble skilt ut som egen kommune i 1866. I 1941 ble en del av Grue med 68 innbyggere overført til Brandval. 1. januar 1964 ble Brandval, Kongsvinger og Vinger kommuner slått sammen til Kongsvinger kommune. Brandval kommune hadde ved sammenslåingen 4 384 innbyggere.
Den delen av Finnskogen som ligger i den forhenværende kommunen, kalles ofte Brandval Finnskog.
National Party of Australia
National Party of Australia er et agrarkonservativt australsk politisk parti, som har eksistert siden 1913. Partiet representerer rurale velgere og kalte seg tidligere Country Party, men tok navnet National Country Party i 1975 og sitt nåværende navn i 1982. Partiet har lenge vært i et nært samarbeid med Liberal Party of Australia. Føderalt, i New South Wales, og til en viss grad i Victoria, har det tradisjonelt vært det mindre partiet i koalisjonen. Det var imidlertid det største partiet i Queensland mellom 1957 og 1989.
Bokkemyråsen
Bokkemyråsen er et fjell i Holmestrand kommune i Vestfold og Telemark. Det har en høyde på 494 meter over havet og er det 23. høyeste fjellet i Vestfold av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Seksgjellet smådøgnflue
Seksgjellet smådøgnflue (Baetis digitatus) er en døgnflue som tilhører familiegruppen smådøgnfluer strømdøgnfluer eller bekkedøgnfluer. Gruppens mange norske navn har oppstått på grunn av ulike norske dialekter og fra litteraturen.
Voksne (imago)
Kroppen er 5-8 millimeter lang. Kroppen er gråsvart farget. Vingene er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Bakvingen er liten, mye mindre enn framvingen, den er fint oval på form. Lengst bak på bakkroppen er det to haletråder (cerci).
Levevis
Seksgjellet smådøgnflue finnes i små bekker og større elver med rennende vann. Den lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. Nymfene lever nedgravd i bunnmaterialet, i mudder og sand på bunnen. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr. I Norge har den vanligvis et nymfestadium på 1 år.
Seksgjellet smådøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.
Pesqueira
Pesqueira er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Michel Auclair
Michel Auclair født Vladimir Vujovic (født 14. september 1922 i Koblenz i Tyskland, død 7. januar 1988 i Fayence i Frankrike) var en fransk skuespiller. Auclair vokste opp med en serbisk far og fransk mor.
Petrolândia (Pernambuco)
Petrolândia er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Wei Yan
Wèi Yán (hanzi: 魏延; født i Yiyang, i dag i Tongbai i Henan, død 234), stilnavn Wéncháng  (文長), var en kinesisk general for riket Shu Han aktiv i slutten av Han-dynastiet og begynnelsen av de tre rikers tid i Kinas historie. Han ble en av krigsherren Liu Beis soldater da sistnevnte flyktet til Jingzhou for å søke beskyttelse hos den lokale krigsherren Sun Quan i 208. I 211 hadde Wèi blitt forfremmet til general under Liu Beis erobring av Yizhou (deler av dagens Sichuan og Chongqing). Hans talent og suksess i kamper hjelp ham med å bli en av Beis fremste generaler i løpet av bare en kort periode. Siden ble Wèi utnevnt til administrator av Hanzhong og regional områdekommandant i 219.
Forserum
Forserum er et tettsted i Nässjö kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 2,039 innbyggere. Forserum ligger cirka 15 kilometer nordvest for Nässjö.
Fredriksdal
Fredriksdal er et tettsted i Nässjö kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 310 innbyggere.
Wei Yan
I Beretningen om de tre kongedømmer av Luo Guanzhong blir historien om Wèi Yán noe forandret. Zhuge Liang var her overbevist om at Yán ville gjøre opprør, noe han også gjorde etter Zhuges død i nordekspedisjonene, men Zhuge hadde lagd en hemmelig plan for å hindre dette opprøret før han døde, og Ma Dai, som først hadde støttet Wèis opprør, drepte Wèi ifølge Zhuges plan.
Realized Fantasies
Realized Fantasies er et musikkalbum av TNT som ble utgitt i 1992.
Fylkesvei 2010
Fylkesvei 2010 går mellom Breen og Vestby i Kongsvinger kommune. Veien er 3,0 km lang. Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 373 (Hedmark).
Chris Haslam
Chris Haslam (født 19. desember 1980 i Vancouver, Canada) er en profesjonell skateboarder fra Canada. Han skater goofy og bor i Richmond, Britisk Columbia rett sør for Vancouver.
Haslam begynte å skate da han var 13 i 1994 mens foreldrene hans bodde i Singapore, og ble proff i 2004. Samme året var han også med i Almost filmen : Round Three.
Klyverbom
Klyverbom er en forlengelse av baugsprydet på seilbåter og seilskip med kutter- eller tomastertakkelasje som brukes til føring av forseil. Når fartøyet er rigget med tre eller fire forseil, er to eller tre av disse ført mellom masten og klyverbommen. Innenfra og utover kalles disse seilene klyver (ev. indre og ytre klyver) og jager.
Pombos
Pombos er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Elgmyrkollane
Elgmyrkollane (også skrevet Elgmyrkollene) er et fjell i Holmestrand kommune i Vestfold og Telemark. Det har en høyde på 492 meter over havet og er det 24. høyeste fjellet i Vestfold av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Poção
Poção er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Slaget ved Mortimer’s Cross
March ønsket å hindre at lancastrianske styrker fra Wales, ledet av Owen Tudor og hans sønn Jasper, fikk slutte seg til Lancasters hovedstyrke. Yorkistene seiret i slaget, og Jasper Tudor flyktet mens Owen Tudor ble fanget og henrettet. Dette la veien åpen for kroningen av Edward senere samme år.
William Shakespeare beskrev dette fenomenet og dets illevarslende symbolisme i akt 2, scene 1 av sitt drama Henrik VI, del 3:
Imidlertid utelater Shakespeare enhver omtale av selve slaget.
Eksterne lenker
'
Bisol
For at fenomenet skal kunne observeres må skyene bestå kun av iskrystaller, hvilket krever en temperatur på omkring −40 °C. Det opptrer derfor bare i ekstremt kalde regioner eller med et skydekke på godt over 7000 m. Det er spesielt hyppig forekommende i Antarktika.
Mjøvannsskarva
Mjøvannsskarva er et fjell i Holmestrand kommune i Vestfold og Telemark. Det har en høyde på 489 meter over havet og er det 25. høyeste fjellet i Vestfold av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Sabrina van der Ley
Sabrina van der Ley (født 1967 i Köln i Tyskland) er en nederlandsk kurator og tidligere avdelingsdirektør for samtidskunst på Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design. Hun tiltrådte ny stilling som direktør ved Sør-Troms museum i Harstad september 2018. Hun kom til Nasjonalmuseet i mai 2011 fra stillingen som sjefkurator for samtidskunst på. Tidligere hadde hun hatt stillingen som leder av kunstmessen og kurator for Hoffmann-samlingen i Berlin. Hun er utdannet kunsthistoriker, med tysk litteratur og lingvistikk i fagkretsen. Hun har blant annet vært kurator for Inside Outside Architecture i 2014, I Wish This Was a Song i 2013 og Ufullførte reiser i 2012 , alle på Nasjonalmuseet, avdeling samtidskunst. Med nedleggelsen av Museet for samtidskunst (som blir en del av det nye Nasjonalmuseet på den tidligere Vestbanetomten på Rådhusplassen i Oslo, ble alle avdelingene ved museet lagt om. Sabrina van der Ley gikk derfor av som avdelingsdirektrø fra og med 11.6.2018.
Blekingsbåt
Blekingsbåt er en robåt fra Blekinge i Sverige. Det er den minste varianten av båttypen blekingsekan. Blekingsbåten var en viktig bruksbåt for blekingeboerne, men den er ikke lengre et vanlig syn i de sørsvenske kysttraktene.
Blekingsbåten
Som den minste varianten av blekingsekan ble den bare kalt «robåt» eller «båten» fordi den ikke er en vanlig seilbåt, men en robåt med to til fire årer. En slik båt hadde en lengde på opptil cirka 14 fot.
Det er uvanlig med seil og mast på denne bruksbåten, som ble benyttet til småfiske, jakt og kommunikasjon på de indre delene av skjærgården og langs kysten. Den fikk også andre navn som for eksempel «jöll», «skräbåt» og «hottebåt».
I likhet med blekingsekan har blekingsbåten også den samme grunnleggende konstruksjon med fire til fem bordganger på hver side av kjølen, et akterspeil som gjorde den til en speilgattede båt, fallende stevner og kort kjøl som stakk dypt ned i forhold til størrelsen. Den ble forvekslet med tjuabåten, som har et akterspeil helt ned til kjølen. Disse har samme funksjonsområde.
Black Mountain
Black Mountain er et psykedelisk rockeband fra Canada som ble grunnlagt i 2004. Bandet består av musikerne Stephen McBean, Amber Webber, Matt Camirand, Jeremy Schmidt og Joshua Wells.
Black Mountain har i årenes løp gitt ut to LP-plater som er blitt kalt Black Mountain (2005) og In The Future (2008). Albumet In the Future som ble utgitt i 2008 var en av finalistene til Polaris Musikkpris i 2008.
Stjørdal kommunestyre 1984–1987
Stjørdal kommunestyre 1984–1987 bestod av 53 medlemmer. Arbeiderpartiet og Venstre dannet et flertall som valgte Håvard Alstadheim fra Venstre til ordfører for perioden 1984–1985, deretter Alf Daniel Moen fra Arbeiderpartiet for perioden 1986–1987. Varaordførere var Kaare Børstad fra Arbeiderpartiet i 1983, Alf Daniel Moen 1984–1985 og Håvard Alstadheim 1986–1987.
Medlemmer
Valgte medlemmer fordelt på partiene:
Grimstorp
Grimstorp er et tettsted i Nässjö kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 344 innbyggere.
Nymphalini
Nymphalini er en delgruppe av nettsommerfuglene i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Middelsstore (vingespenn 30 – 80 mm) sommerfugler, forholdsvis robuste. Kroppen har ofte lange, men glisne, oppstående hår. Hodet har nokså lange, fremstrakte labialpalper, velutviklet sugesnabel og antenner som er nokså kraftige, markert klubbeformet og rundt halvparten så lange som forvingene. Som hos de aller fleste Nymphalidae er forbeina redusert. Vingene er store, vanligvis med bølgete eller flikete ytterkant. De er gjerne ganske fargerike. Grunnfargen er oftest oransje, rødlig eller svart, med tverrbånd og/eller flekker i forskjellige farger, ofte inkludert blått. Mange har en bord av halvmåneformede flekker langs vingekantene. Larvene er vanligvis mørke, kledt med mer eller mindre lange, forgrenete pigger.
Levevis
Disse sommerfuglene er vanligvis gode flyvere, som gjerne besøker blomster. Mange av de nordlige artene (neslesommerfugl, admiral, dagpåfugløye, hvit c, av og til også tistelsommerfugl) har larver på brennesle (Urtica dioica), ellers kan larver finnes på mange ulike urter, busker og trær. De piggete larvene lever gjern selskapelig, og lager løse silkespinn der de oppholder seg når de ikke er ute og spiser. Piggene ser ut til å beskytte dem mot de fleste rovdyr, derimot er de ofte svært utsatte for snyltevepser som legger egg på dem. Mange av de nordlige artene overvintrer som voksne sommerfugler, i barksprekker, hule trær, uthus og andre lite frostutsatte steder. Andre, som de vandrende artene admiral og tistelsommerfugl, har ikke denne evnen og fryser i hjel om høsten i nordlige strøk.
Vidt utbredte vandrere
En del Nymphalini kan vandre over lange avstander, mens andre er mer stedbundne. Av de artene som forekommer i Norge er admiralen (Vanessa atalanta), tistelsommerfuglen (Vanessa cardui) og sørgekåpen (Nymphalis antiopa) kjente vandrere. De to førstnevnte kan ikke overleve vinteren i Norge, mens sørgekåpen overvintrer. Innflygingene av admiral og tistelsommerfugl til Norge er praktisk talt årvisse og noen ganger så store at disse sommerfuglene er de tallrikeste sommerfuglene i Sør-Norge om sommeren og høsten. Den vandrende slekten Vanessa finnes over hele verden, særlig er tistelsommerfuglen vidt utbredt. Den forekommer praktisk talt over alt der det ikke er altfor kaldt og er kanskje det insektet som har spredt seg videst uten menneskets hjelp.
Steinar Jøraandstad
Steinar Baard Jøraandstad (født 14. juni 1903 i Oslo, død 2. mai 1946) var en norsk skuespiller og sanger.
Jøraandstad debuterte på scenen i 1926 på Chat Noir i Oslo. Han var en av Norges fremste plateartister på 1930-tallet med innspillinger for Odeon og Telefunken.
Sagalitteratur
Sagalitteratur (fra norrønt saga, flertall sgur = fortellinger) er diktning og fortellende historie fra oldtidens Norden, spesielt Norge og Island, men også fra andre steder innenfor de norrøne områdene. Sagalitteraturen som i stor grad bygger på muntlig overleverte fortellinger, ble skriftfestet mellom 1120 og 1400-tallet.
Norrøn litteratur
Foruten sagalitteraturen omfatter den norrøne litteraturen fra perioden skaldekvad, þættir (anekdotiske fortellinger), betydningsfull poesi og skaldekvad, som Edda, Håvamål, og Voluspå, der spesielt legendariske og mytologiske emner fant sin kunstneriske form. I tillegg hadde man også i norrøn tid muntlig litteratur som eventyr, sagn og fra slutten av 1200-tallet ballader.
Sagalitteraturen kan klassifiseres i ulike undergrener. Det er tatt vare på rundt 29 islendingesagaer alene, alt etter hvordan man teller, i tillegg til de øvrige sagaene, kongesagaene, religiøse sagaene og de korte sagaene. Likevel regner man at så mye som 90% av det opprinnelige materialet har gått tapt, som følge av protestantenes herjinger og bokbrenninger under deres brutale maktbefestning i Skandinavia. Sagalitteraturen er episke prosatekster i den norrøne litteraturen, selv om den også støtter seg på kvad og kortere eller lengre poetiske verker, både som referanse og som viktige bærebjelker i fortellingen. Spesielt gjaldt dette når rammefortellingen omhandlet en skald, slik tilfellet er med Egil Skallagrimson i Egils saga.
Sagalitteraturen skildrer heroiske handlinger og har sitt grunnlag i historieskrivningen. Den ble skrevet i en karakteristisk streng objektivitet i en knapp, tettskåren stil om samfunnets fremste menn og kvinner, og spesielt deres ætter. Sagaenes personer var ofte vikinger på reis utenlands eller i voldelige konflikter innenlands. Fortellingene var ofte hentet fra historiske, faktiske personer, vanligvis realistisk fortalt, unntatt de legendariske sagaene, sagaene om helgener og biskoper og oversatte eller gjenfortalte kontinentale romanser.
Sagalitteraturen er blitt beskrevet som den eneste unike litteraturen som Norden har gitt til verdenssamfunnet. «De beste av dem (sagaene) har en framskutt plass i all verdens fortellerkunst.» En lærebok fra Oxford mener at «Sagaene er middelalderens mest suksessfulle lokale prosa (...) Skandinavias største bidrag til verdenslitteraturen.». Den svenske filologen Peter Hallberg mener at «Man kan uten å overdrive betegne dem (sagaene) som Nordens eneste samlede, originale bidrag til verdenslitteraturen.»
Sagaenes opprinnelse
Ordet saga er beslektet med «å si», «sa», tilsvarende i engelsk «say» og tysk «sagen». Det norrøne begrepet saga kommer av «hva som er sagt», noe som har utviklet seg til å bety «fortelling» og «historie», eller mer formelt som «episk prosatekst av en viss lengde». Saga som begrep refererer vanligvis til den historiske epoke hvor de ble nedskrevet (mellom 1120 og 1400) og med en handling fra den historiske epoken mellom landnåmet og til 1100 som kalles sagatiden, söguöld.
Den italienske lingvisten og forfatteren Umberto Eco formulerte i avsnittet Gjentagelsen typografi i hvilken grad gjentagelsen vises i skjønnlitteraturen, tryggheten av at det samme kommer tilbake, og mener at i sagaen er det en rekke begivenheter som tilsynelatende er nye. Det som endres er at sagaens personer blir eldre; de fødes, de lever og de dør, og det samme fortsetter i neste slektsledd, potensielt i det uendelige. Samtidig som sagaen hyller tidens gang, er det den samme historien som blir kalkert, og den blir således tidløs. Sagaen utfolder seg i en rett linje, eller som et tre, fra stammen strekker grenene seg ut i ættens ulike medlemmer.
I utgangspunktet refererte de fleste sagaer til faktiske, historiske hendelser og faktiske, historiske skikkelser, men hvordan det faktiske ble fremstilt og oppfattet da de ble skrevet og hva dagens moderne leser krever av den samme virkelighet er ikke nødvendigvis overlappende. Svært mye av dagens litteratur- og historieforskningen på sagalitteraturen fokuserer på hva som er historie og hva som fiksjon.
I motsetning til i Norge, hvor kongen brøt ned gamle ættesammenhenger og skapte nye høvdinger, var situasjonen annerledes på Island hvor de var nødt til kunne føre ætten sin tilbake til landnåmstiden når de senere skulle hevde sin rett på Alltinget. På samme måte var det viktig å kunne føre ætten tilbake til gamlelandet når islendingen reiste til Norge for handel, eller for å søke tjeneste som skald eller i hirden.
Friprosa eller bokprosa?
Sagalitteraturen slik vi kjenner den er en skriftlitteratur, men var sannsynligvis basert på en lang muntlig tradisjon som gikk flere hundre år tilbake før tiden den ble skrevet ned på. Dette synet kalles for den såkalte «friprosalæren», og det motsatte synet, «bokprosalæren», hevder at de ulike nivåene av kunstnerisk komposisjon og fortellerteknikk peker på en rikt utviklet bokkultur med en selvbevisst forfatter som forfattet en kunstnerisk roman.
Begge syn kan være like riktige og ikke nødvendigvis i motsetning til hverandre; det kan ha vært en rik muntlig tradisjon som ble kultivert av en forfatter i nedskrivningen. Det er stort sett enighet om at hver enkelt saga må vurderes hver for seg i dette spørsmålet. Sagaene gir selv spor av en muntlig tradisjon; i Sturlunga saga fortelles det at gjestene i bryllup ble underholdt «med danser, bryting og fortellinger». I Morkinskinna i Harald Hårfagres saga er det et innslag hvor en islandsk forteller, en sagnamann, underholdt kongen og mennene hans hver kveld under en julefest, og han maktet å fortelle historien slik at den varte gjennom hele den tolv dager lange festen, hvilket viser til noe om lengden og omfanget av den muntlig fortellingen. Selv i 1263 underholdt Sturla Tordsson, en nevø av Snorre Sturlason, en gretten kong Magnus Lagabøte og hans danske dronning Ingeborg Eriksdatter ved å fortelle Huldar saga om ei trollkjerring, og fortelle den så godt at kongen ble blidgjort.
Særegent islandsk eller norrøn fellesarv?
Mange sagaer bygde også på andre sagaer som siden har forsvunnet i historiens mørke. Antagelig var det også en rik sagalitteratur som ble skrevet i Norge i 1100- og 1200-årene, kanskje spesielt i Nidaros, men som siden har gått tapt. De fleste sagaer som er blitt overlevert, ble funnet på den islandske landsbygda i løpet av en tiårsperiode av Árni Magnússon (1663–1730), professor på Københavns universitet, og tatt med til Danmark på slutten av 1600-tallet og senere. I København gikk noen igjen tapt i den store brannen i 1728, men en god del ble levert tilbake til Árni Magnússon institutt i Reykjavík i 1971.
I og med at de fleste sagaer som har overlevd var skrevet av folk som hadde flyttet til Island eller som var født på Island, finnes det meninger som hevder at sagaene er utelukkende en islandsk litteratur. Andre mener at det er umulig å skille mellom norsk og islandsk litteratur og at de må forstås som norrøn felleslitteratur, som i og for seg også innbefatter Sverige og Danmark. Island var befolket av mennesker fra Norge med en tilsvarende kulturell bakgrunn, levevis og tankesett som de som bodde i Norge. I den tiden da sagaene ble skrevet ned, var også Island formelt sett en del av Norgesveldet, og kirkelig lå Island under erkebispedømmet i Nidaros fra det ble opprettet i 1152. En stor del av sagaenes innhold og emner omfattet Norge; i særstilling står Snorre Sturlassons Sagaene om Norges konger, men noen tekster har også hatt opphav i Vesterhavsøyene, som Orknøyene eller Færøyene, og et par faktisk så fjernt unna som Grønland.
Norrøn felleskultur skal på ingen måte forringe den enestående stillingen som Island har som leverandør av et av de merkeligste bidragene til verdenslitteraturen. I middelalderen har Island kun sin parallell på Irland, en annen fjerntliggende øy i Europa. At det lille og primitive samfunnet i middelalderens Island kunne frambringe en skriftlitteratur av såpass høy klasse, er unikt i verdenshistorien. Nesten all annen kultur er frambrakt av et økonomisk overskuddssamfunn, som for eksempel den italienske renessanse, selv om også Island krevde en viss økonomisk forutsetning som grunnlag for sagalitteraturen. På 1300-tallet ble Island rammet av vulkanutbrudd, sykdom, epidemier og hungersnød, handelen kom på fremmede hender, og hele landet sank ned i fattigdom. Samtidig ebber sagalitteraturen ut, sannsynligvis som en konsekvens, men også fordi det kulturelle og fruktbare spenningsfeltet mellom gamle og nye idealer, hedenskap og kristendom, ikke lenger var til stede.
Aristokratisk litteratur
Island lå i Europas ytterkant, men var aldri isolert. I løpet av 1100- og 1200-tallet vokste det fram et litterært miljø – Islands «lærde tidsrom». Forfatterne tilhørte den islandske overklassen. På de fleste gårdene var det prestelærde høvdinger, «goder», det vil si både høvding og prest. Disse hadde del i tidens europeiske åndsliv og dens vitenskapelige litteratur via Norge og direkte. De sto fram som verdslige ledere av sine områder og «godord» samtidig som de var forlengelsen av den gamle ordningen med å lede blotingen. Gode betyr å være «den som talte med gudene». Enkelte av sagaene vitner om at de islandske sagaskriverne forsøkte å skape en syntese av sin egen kristne tro og den gamle hedenske tradisjonen. Paradokset var at da hedenskapen og åsatroen ble fjernet betydde det samtidig at forfatterne mistet grunnlaget for sin egen diktning.
Noen av forfatterne har sannsynligvis også studert i Europa. Et eksempel på direkte kontakt var at Snorre Sturlasson ble tatt vel imot av hertug Skule og kong Håkon Håkonsson i Norge og formynderregent Birger jarl i Sverige. «Det ble skrevet avhandlinger om grammatikk, astronomi og geografi; det ble oversatt eller kompilert verker om tidsregning og legekunst, og man oversatte prekener, helgenbiografier og latinske historieverker.» Mange av de litterære verkene hadde direkte impulser fra europisk, kontinental litteratur. Litteraturforskningen har påvist atskillige spor av forfatternes belesthet, men samtidig framtrer sagaene i sin helhet som en selvstendig litterær bedrift.
Sagaskrivningen var ikke bare realistisk og faktisk historieskrivning, men også en dyrkelse av høviske idealer om hvordan menn og kvinner skulle opptre. I slutten av perioden, når forfatterne skriver om samtidens hendelser i Sturlungatiden, oppkalt etter tidens mest betydningsfulle slekt, endrer dette seg markant. I Sturlunga saga hvor største delen var skrevet av et prominent medlem av slekten selv, Sturla Tordsson, er det påfallende i hvilken grad de høviske detaljene mangler. Her er det få bevingede ord og stutte beskrivelser av «kløvde skaller», men omfangsrike og nær motbydelige detaljer om hvordan man gjentatte ganger hamrer løs på en mann som ligger nede, gjerne flere om gangen. Det er kanskje et sannferdig bilde på Sturlungatidens moralske forvirring hvor medlemmer innen samme slekt dreper hverandre, slik eksempelvis Snorre Sturlasson ble drept av sin egen svigersønn.
I slutten av sagaskrivningens gylne tidsalder flyttes også mye av skrivningen over i klostrene, og fra aristokratiske ættesagaer og opphøyde kongesagaer vendes fokuset over til religiøs sagaskrivning.
Fra latin til norrøn folketale
De første tekstene som er funnet var kristne tekster på latin. Den eldste er en liten beretning om Olav den hellige som kom til England fra Norge rundt 1050, kun tyve år etter helgenkongens død. Omkring 1170 ble legendene om ham samlet i en bok, Passio et miracula beati Olavi, og som ble spredt over hele Europa. Viktigere enn religiøse legender var de første historieverkene som Sæmund Frode (1056–1135) skrev om den norske kongeætten fra Harald Hårfagre og til Magnus den gode på latin med spesielt vekt på kronologien. Verket har dessverre gått tapt. Rundt 50 år senere, mellom 1160–1190, skrev den norske munken Theodoricus monachus en tilsvarende Norgeshistorie på latin, Historia de antiquitate regum Norvagiensium, som kortfattet forteller om de norske kongene fram til og med kong Sigurd Jorsalfare. Den eldste saga om de norske kongene på norrønt er likevel Ágrip af Nóregs konunga sögum forfattet av en nordmann i Nidaros ca. 1190.
På 1000-tallet ble de norske landskapslovene nedtegnet og sommeren 1117 vedtok Alltinget at Islands lover skulle «skrives i bok» og da måtte man nytte det språk som folk flest snakket. Are Frode, Are Torgilsson (1067–1148), var den første vi kjenner som skrev historie på norrønt mål. Mellom 1120 og 1133, rundt hundre år før Snorre Sturlasson, skrev han Íslendingabók i to utgaver om Islands historie. Den eldste (som har gått tapt) inneholdt også en fortegnelse over kongene i Norge og den første som ga en sikker kronologi som senere sagafortellere dro nytte av. Boken er ikke bare nøktern og muntlig, men også etterrettelig. På samme tid ble også Landnåmabok skrevet. Den lister opp 400 landnåmsmenn og hvor de kom fra, hvor de slo seg ned, hvem de giftet seg med og etterkommerne deres. Landnåmaboka var uvurderlig kilde for de senere sagafortellerne. På Tingøyrarklosteret oversatte munkene helgenfortellinger fra latin til norrønt, og på norrønt ble de sagaer.
Den eldste rene sagaen som vi kjenner til er Ryggjastykke, skrevet av Eirik Oddsson en gang rundt 1160. Eirik var en oppsøkende forfatter som reiste til Bergen og bodde der i lengre tid. Verket var en norsk samtidshistorie og har senere gått tapt, men den omtales og er delvis lagt inn i Morkinskinna som Snorre Sturlasson brukte som kilde.
Fysiske forutsetninger
Runer kunne kanskje benyttes for korte kvad og lausaviser, men latinske bokstaver var en betingelse for sagaene. De første prestene kom fra England med Olav Tryggvason og norsk håndskrift var derfor basert på den anglosaksiske, i motsetningen til Danmark som ble influert av tyske prester. Latin kom til Island fra Norge med prestene da alltinget i år 1000 besluttet at Island skulle gå over til kristendommen. De ble opprettet et bispesete på Skálholt i syd rundt 1050 og et annet på Hólar i nord rundt 1100. Utenlandske lærere underviste i latin, musikk og diktekunst. Lovene ble skrevet ned i 1117–1118, men antagelig ble folkespråket tatt i bruk før den tid. Den første grammatikalske avhandling kom 1150 og bekrefter at folk både leste og skrev. Skrivekunsten ble benyttet til nytte, forskning og opplæring før den ble nyttet til å skrive fortellinger.
Den store islandske forskeren Sigurður Nordal har kvantifisert hva Islands litterære mirakel betydde for dets befolkning på kanskje knappe 70 000 innbyggere: Islendingenes jordbruk var basert på sauehold og kvegavl, og de dyrket ikke korn (som ble importert fra Norge), hvilket ga lite skurtresking om høsten og lange vintermåneder med mye fritid til skriving for mennene. For å få nok pergamenter til skrivingen og ikke minst mangfoldiggjøringen krevdes det rundt et par hundre til tusen kalver, og denne luksusen ville ikke ha vært mulig om ikke den beste pergamenthuden kom fra helt unge kalver som knapt hadde annen verdi. Om Island hadde måtte importere pergament ville det sannsynligvis aldri ha vært skrevet noen sagaer.
Hardkokt prosa
Allerede i Landnåmaboka, som stort sett er en tørr oppramsing av navn og steder, finnes det trekk fra det som oppfattes som sagastilen ved at teksten brytes av små episoder. Disse er renskårne dramatiske episoder og virkelighetsnære situasjoner. Et sted fortelles det om en sønn som motsatte seg at hans mor, som var enke, giftet seg på nytt ved å slå frieren i hjel. Sønnen av den døde frieren overfaller så denne og dreper ham: «De møttes på Merkrhraun over for Mork ved Helgahvall. Helge var da sammen med to menn; de kom fra Eyrar. Der falt Helge og en av hans menn og en på Teitrs side. De drap gikk like opp.»
Den korte referatstilen er karakterisk for den senere sagalitteraturen. Uten mye utenomsnakk blir handlingen opptegnet i en skarp kontur som forteller hva som skjedde og avslutter med en lakonisk konklusjon. Sagaene tenderer til å lene seg mot det upersonlige, kort og fyndig, utstrakt bruk av underdrivelser (litotes), og uten større forklaring på hvorfor. Forfatteren eller skriveren kommenterer sjelden handlingen eller hvorfor den skjer som gjør. Figurene er ofte kun skisseaktig introdusert. «Der var en mann ved navn...» fulgt av en kort biografi, slektsliste, og de forhold til andre figurene i sagaen, og når intet mer kan sies står det gjerne «...og så var han ute av sagaen.»
Den norrøne litteraturens prosa er uten staffasje, pynt og poetiske vendinger og skiller seg betydelig fra den latinske, kunstferdige prosa på kontinentet. På den motsatte side var skaldenes kvad den norrøne prosaens motsetning: snirklete, omstendelig og talte i koder. Selv i dagens islandske litteratur er det et eiendommelig skarpt skille mellom prosa og poesi, konstaterer den svenske sagaforskeren Peter Hallberg. Sagaene avviste pynteord. En setning som «Han dro sitt skarpe sverd» vil være fremmed i sagaene som isteden vil skrive «Han dro sverdet. Det var et skarpt våpen.»
Det underfundige og underliggende er derimot ofte nærværende i teksten, stundom også med humoristiske trekk og da kanskje først og fremst i dialogen og den kvikke replikken. I Njåls saga er det en episode hvor en bande har omringet huset til Gunnar fra Lidarende for å drepe ham, og en av dem klatrer opp på huset for å finne ut om han er hjemme. Gjennom takluka får han Gunnars atgeir (en form for spydøks) i maven. Han tumler ned og de andre spør om Gunnar er hjemme. «Det eneste jeg vet», svarer mannen, «er at atgeiren hans var hjemme.» Så faller han død om.
I Gisle Surssons saga er det en lakonisk episode hvor en fredløs har drept den ene av to menn som forfulgte ham inn i skogen. Da den overlevende kommer ut av skogen bemerker han til sine venner at det var rent besværlig å bane seg veg mellom trærne. Eller i Sagaen om Grette Åsmundsson når Grettes bror Atle får et spyd gjennom seg og konstaterer saklig at de er blitt ganske populære disse bredbladete spydene før han faller om. Personene i sagaene er en blanding av idealtyper og personer med sterke personlige trekk. I Egils saga blir det lagt vekt på at Egil er spesiell. I noen sagaer har kvinner en viktig rolle, slik som den vakre, men farlige og forføreriske Hallgjerd i Njåls saga.
Sagalitteraturens karakteristiske trekk sett fra et litterært ståsted peker fram mot moderne hardkokt kriminallitteratur. Ikke minst de renskårne setningene til Ernest Hemingways romaner befester fiksjonen første regel: «Show it, don't tell it!» (Vis det, ikke forklar det!) Sagaenes tilsynelatende enkelhet krever faktisk en mer oppmerksom leser. Ett eneste ord kan ha stor betydning for den videre handling. Tilsvarende ser vi at mange av dagens forfattere uansett genre vender tilbake til sagalitteraturen for å skjerpe og slipe sin litterære stil, eksempelvis Roy Jacobsen.
Primavera (Pernambuco)
Primavera er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Sagalitteratur
Drømmer og lagnaden
Drømmer synes å komme til de som allerede har særlig grunn til å frykte for sin skjebne og drømmene deler denne innsikten med leseren. Det som er spådd om det som skal skje, det vil også skje. Således er drømmene en måte å fremstille skjebnetroen på i kunstnerisk vendinger. Troen på at lagnaden er styrt og satt en gang for alle går som en rød tråd gjennom alle sagaer. Drømmer og skjebne knyttes sammen som to sider av samme sak.
Skjebnetro er ikke gudstro. Det er ikke gudene som griper inn i menneskenes liv. Troen på lagnaden er en hedensk tankegang som bor dypt i menneskene til tross for at de er kristne. Kristendommen stikker ikke dypt hos sagaenes mennesker. De to trosformene, fortidens sed og skikk (hedenskapen) og kristendommen, fulgte hverandre tett, men var likeså vanskelig å forene som kald vann og smeltet bly, slik Halldór Laxness uttrykte det.
Menneskene kan ikke be eller ofre til en himmelsk makt for å unngå skjebnen som er uunngåelig og uhåndgripelig. Sagalitteraturens kalde og objektive handlingsreferat understreker skjebnens etiske grep, men skjebnen er mer fatalistisk enn deterministisk. Innenfor en fastlagt ramme finnes det et lite rom for handling og endring, men når den er endelig, kan man, som nordmannen Gisle i Gisle Surssons saga, med ro slå fast at «Slik skal det nå være.» I skjebnen ligger det en mulighet for de som er underlagt den. De er dømt til å gå til grunne, men de har et valg: de kan møte skjebnen ynkelig og handlingslammet, eller gå den i møte med et løftet hode. Hvis det siste velges har han levd opp til sagaens etiske mannsideal: døden er endelig, men ettermælet lever evig.
I vissheten om at man kan møtt døden slik minnet om en selv skal leve kan man, som Gisle Sursson, faktisk finne en frihet og lettelse når de plagsomme drømmer har vist at slutten har kommet. Den siste kampen er da en framvisning av mot og stolthet til å krenke motstandernes ære ved å gjøre det mest mulig vanskelig for dem, hele 14 mann, å ta livet av ham. Når innvollene tyter ut, holder han dem på plass med å stramme til beltet, og kjemper videre på sine knær inntil han er død. Det eneste som teller er ettermælet slik Håvamål treffende uttrykte det i verselinje 76:
Blodhevn og ære
Sagalitteraturen synes å være konsentrert rundt voldelige konflikter, men den dyrket aldri volden for sin egen del. Berserker og drapsmenn får liten plass i fortellingene, med unntak av Egil Skallagrimson som passer dårlig inn i de fleste sammenhenger. Sagaenes hovedpersoner vegrer seg i det lengste for gripe til vold, og når de gjør det er det et spørsmål om menneskelig verdighet. Det norrøne samfunnet både før og etter kristendommen var ikke et rettløst samfunn. Man kunne ta opp urett og uenighet ved tinget og få en dom, men det var ingen rettsinnstans som kunne tvinge dommen igjennom. Det var opp til den enkelte å gjøre dommen gyldig. Loven sa derimot ingenting om hevn. Hevn var styrt av andre, men like fullt rasjonelle prinsipper.
Hederlig adferd krevde at en mann med ære måtte lyse et drap på seg innen tre dager ellers var drapet som mord å betrakte. Drap gjort i ly av mørket, náttvíg – nattdrap, var æreløst. En slik ærekjær holdning kunne også gi underlige utslag, noe et eksempel fra Egils saga viser. Etter å ha vært i viking og herjet forteller sagaen om at de om natten hadde røvet en gård, men på veg tilbake til skipene sier Egil: «Her har vi stjålet bondens gods uten at han vet noenting om det, – men den skammen vil vi ikke ha sittende på oss! La oss dra tilbake til garden og gjøre saken kjent!» Han drar så tilbake og setter fyr på gården.
Ære er et etisk nøkkelord i sagaene som oppleves helt konkret. Sagaenes personer kunne ikke rå over lagnaden, men æren var innenfor hva de kunne gjøre noe med, og således berge ettermælet. Uten ære kunne man ikke eksistere. Sto man seg ikke opp for sin egen ære dømte man ikke bare seg selv, men også hele ætten. I sagaene blir den enkeltes ære utsatt for en rekke prøvelser. I den store og komplekse Njåls saga har Gunnar fra Lidarende lenge unngått å slå tilbake mot sine motstandere. Et sted sier han: «Jeg vet ikke om jeg er mindre modig enn andre selv om jeg har vanskeligere enn andre å drepe.»
Den sjeldne selvinnsikten kan minne om kristendommens krav om mildhet og å avstå fra hevn. Men når hans motstandere rir over ham når han er ute på åkeren, og verre, spre ryktet om at han gråt da så skjedde, da har ikke Gunnar lenger noe valg. Han kan ikke leve med skammen. Unnlater han å gjøre gjengjeld er han æreløs og motstanderne har fått rett. Han må dra ut og slå dem i hjel.
Kvinner å dø for
Om mennene unnlot å hevne urett og drap sto det ofte kvinner bak og egget dem. Mange av sagakvinnene oppfordret mennene sine til hevn og drap. Det er mange harde kvinner som opptrer i sagalitteraturen, noe som gjenspeilet den kulturen de sto i. Straks en kvinne var gift tok hun ledelsen over husholdet og bar nøklene i beltet som tegn på sin autoritet. Kvinnene i Njåls saga, et høydepunkt innenfor sagalitteraturen, tar fordeler av denne makten. Bergtora, Njåls hustru, taler fritt om sin maktposisjon: «Jeg er Njåls hustru, og jeg har like mye å si når det gjelder husfolk som ham.»
Hallgjerd, kona til Gunnar fra Lidarende, er ei stolt, farlig og lunefull kvinne. Gunnar og Njål er venner, men det hindrer ikke Hallgjerd og Bergtora å starte verdenslitteraturens kanskje mest berømte nabokrangel. Kvinnenes uvennskap fører til det ene mannsdrapet etter det andre, hele syv mann må dø for sine kvinner mens deres maktesløse ektemenn, Gunnar og Njål, betaler bot for drapene mens både vennskapet og ættene lider tungt.
I Laksdøla saga hisser Gudrun sine brødre til drap ved å beskylde dem for umandighet og ikke å duge til verken ondt eller godt: «Etter den hån og skam som den Kjartan har tilført dere ligger dere og sover...»