cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mine beste år
Mine beste år (originaltittel The Wonder Years) er en amerikansk familierelatert komiserie som gikk på ABC fra 1988 til 1993. Serien utspiller seg på slutten av 1960-tallet og følger livet til den unge tenåringsgutten Kevin Arnold, som stadig stilles overfor nye utfordringer. Gjennom kommentarer fra den voksne Kevin får seerne innblikk i hvordan unge Kevin tenker og reagerer. Rollen som Kevin spilles av Fred Savage.
Australsk dingo
Opprinnelse
Australsk dingo er en av flere kjente varianter av dingo. Det finnes dingoer både i Asia og Oseania, men den australske er mest utbredt og best kjent. Eksempler på andre dingoer er santalhund (India/Nepal), boranhund (Sørøstasia) og ny-guinea syngehund (Ny-Guinea).
Franz Vogler
Franz Vogler (født 15. august 1944 i Oberstdorf) er en tidligere tysk alpinist.
Vogler feiret karrierens største triumf under VM 1966 i Portillo, der han som 21-åring tok bronse i utfor bak franskmennene Jean-Claude Killy og Léo Lacroix.
To år senere, under OL 1968 i Grenoble, greide han ikke å følge opp denne prestasjonen, og kom på 15.-plass i utfor. I 1969 og 1971 ble Vogler tysk mester i utfor. Under OL 1972 i Sapporo måtte han nøye seg med en 24.-plass.
To uker etter OL tok han sin eneste seier i et verdenscuprenn ved å vinne utforrennet i Crystal Mountain i USA. Etter sesongen 1971/72 la Vogler opp alpinist og arbeidet som arkitekt i Oslo og Oberstdorf.
Mine beste år
Serien ble tildelt Emmy-prisen for beste komiserie i 1988.
Australsk dingo
Opprinnelse
Det har det vært en vanlig oppfatning blant forskere og kynologer at dingoen må ha kommet til Australia fra det sydlige Asia for omkring 3 500-4 000 år siden, men ny forskning peker nå i retning at den kan ha kommet noe tidligere, kanskje alt for cirka 5 000 år siden. Det eldste arkeologiske beviset man har for dingo i Australia er et 3 450 år gammelt fossil som ble funnet ved Madura Cave på Nullarborsletten i Vest-Australia. Det er imidlertid aldri funnet bevis for at det har vært dingo på Tasmania, som ble separert fra Australia for omkring 10 000-12 000 år siden.
Mine beste år
Handlingsreferat
TV-serien skildrer det sosiale livet, og familie-livet, til en gutt i en stereotypisk amerikansk familie som bor i en forstad mellom 1968 og 1973. Hvor Arnold-familien egentlig bor er aldri spesifisert, annet enn å ligge i en forstad. Det meste av handlingen er sentrert rundt Kevin Arnold, sønn av Jack og Norma Arnold. Kevins far har en lederjobb hos NORCOM, en entreprenør som har kontrakt med det amerikanske militæret. Moren hans er en hjemmeværende husmor. Kevin har også en eldre bror, Wayne, og en eldre søster - Karen. To av Kevins venner, og naboer, er fremtredende i TV-serien: Kevins beste venn, Paul Pfeiffer, og kjæresten hans Gwendolyn «Winnie» Cooper. Historier blir fortalt gjennom Kevins refleksjoner som voksen i midten av trettiårene.
Australsk dingo
Opprinnelse
Ifølge DNA-analyser kan dingo som type ha oppstått alt for 135 000 år siden, og således være den første domestiserte hunden vi kjenner til. Det er funnet en «markør» hos dingo som ikke ulv har, noe som kan antyde at dingo kanskje må betraktes som egen art.
Det har vært uklart hvordan dingoen først kom til Australia, for den oppsto ikke der. Gjennom årene har det versert en rekke ulike teorier om hvordan dette skjedde, og de fleste er enige om at det må ha skjedd etter at landmassen mellom Tasmania og det australske kontinentet sank i havet, siden det ikke finnes spor etter dingo på Tasmania.
Mine beste år
Handlingsreferat
I den aller første episoden blir Winnies eldre bror Brian, som Kevin beundrer, drept i kamp under Vietnamkrigen i 1968. Kevin møter Winnie i et nærliggende skogsområde kalt Harpers Woods, og de deler et kyss. Men Winnie har også et forhold til en populær åttendeklassing, ved navn Kirk McCray -samtidig som Kevin en god stund holder sammen med Becky Slater. Men Kevin slår opp forholdet med Becky, på grunn av hans romantiske følelser for Winnie. Winnie avslutter forholdet med Kirk også, og Kevin og Winnie deler et nytt kyss i begynnelsen av sommerferien 1969. Rundt Valentinsdagen 1970 har Winnie et midlertidig forhold med Paul, som nylig har avsluttet et forhold med kjæresten Carla. Winnie og Kevin begynner et forhold kort tid senere.
Australsk dingo
Opprinnelse
En teori har gått ut på at dingoen oppsto i Indusdalen i India, og er etterkommer av tidlig domestiserte hunder fra dette området. En teori fra 2013 (etter å ha studert Enkeltnukleotidpolymorfi/DNA hos mennesker i de respektive områdene) er at folk fra Indusdalen immigrerte til Australia og ble assimilert for rundt 4000 år siden. Disse kan i så måte ha tatt med seg hunder som så utviklet seg til Australsk Dingo direkte fra Indusdalen.
En annen teori er at dingoen er nært beslektet med semiville hunder over hele Sørøstasia og kom til Australia med sjøfarere, som i sin tur byttet de mot andre varer fra aboriginene.
Mine beste år
Handlingsreferat
Like før sommerferien flytter Winnie og familien til et anet hus som ligger fire mil unna. Winnie begynner ved en ny skole, Lincoln Junior High School. Hun og Kevin seg er fremdeles sammen, og opprettholder et vellykket langdistanse-forhold. En attraktiv ny student ved navn Madeline Adams begynner også ved Kevins skole, og begynner et forhold med Kevin. Etter endt utdannelse ved ungdomsskolen begynner Kevin og Winnie begge ved McKinley High. Paul blir senere overført til McKinley High, sammen med Kevin og Winnie, etter at faren hans får økonomiske problemer. Wayne bestemmer seg for å verve seg til militæret, etter at han ikke klarer å gjøre det særlig bra på skolen.
Australsk dingo
Forskning
Den svenske forskeren Peter Savolainen har sammen med sin stab ved Kungliga Tekniska högskolan (KTH) studert arvemassen fra 211 dingoer og sammenlignet denne med arvemassen fra 654 tamhunder og 38 ulver, for å finne likheter og ulikheter. Savolainen hevder at resultatene fra undersøkelsen peker i retning av at dingoen i Australia nedstammer fra asiatiske tamhunder som trolig kom dit for omkring 5 000 år siden, noe som medfører at den må ha kommet dit sjøveien.
Savolainens teori stemmer bra med teorien om at kinesiske folkeslag for omkring 5 000 år siden koloniserte Oseania. Man må derfor anta at de bragte med seg hunder, som så har formert seg og med tiden blitt til det vi i dag kaller australsk dingo. Studien viser at dingoen i Australia har vært genetisk isolert i minst 3 500 år, noe som også passer bra med det eldste arkeologiske beviset man har for dingoer. Likeledes antyder resultatet av studien at dingoen i Australia kan være et resultat av en enkelt hendelse, der noen hunder ankom Australia og dannet hele grunnlaget. Savolainens forskningsresultater ble publisert av Proceedings of the National Academy of Sciences (PNAS).
Savolainens forskning, som altså slår fast at dingoen er en etterkommer av tamhund, og ikke ulv, støttes av en rekke spesialister på området, blant annet av den australske arkeologen PhD Colin Pardoe, som regnes som en av de fremste forskerne på fossile rester etter dingo. Resultatet kan også gi ny næring til debatten omkring klassifiseringen av både dingo og tamhund.
Beskrivelse
Etter at vestlige folk invaderte Australia har dingoenes blodslinjer blitt gradvis mer og mer utvannet. Australske forskere regner i dag med at de langt fleste ikke lenger kan kalles ekte dingoer, men er dingolignende hunder som i større eller mindre grad har blitt iblandet blodslinjer fra tamhunden. De best bevarte dingoene i Australia holder nå til på K’gari, men også disse har vært utsatt for såkalt hybridisering.
Australsk dingo blir gjerne omkring 50-55 cm i skulderhøyde og veier gjerne omkring 10-20 kg, avhengig av kjønn. Kroppslengden er cirka 86-98 cm og halen utgjør omkring 26-38 cm i lengde.
Annet
Forsøk med domestisering har vist at dingoen lar seg tilpasse mennesket i en helt annen grad enn ulven. De er typisk territoriale, men regnes som omgjengelige og snille om de får vokse opp sammen med folk og blir godt sosialiserte. Å holde en dingo som familiehund er imidlertid ingen enkel oppgave, men noe som bare passer for erfarne spesialister. Den kan imidlertid bli en fantastisk god brukshund, siden sansene og instinktene er overlegent utviklet i forhold til tamhundens.
Spinning Jenny
Spinning Jenny var den første spinnemaskinen (multispinnende spinnerokk) som kunne brukes industrielt. Den ble funnet opp i 1764 av veveren og snekkeren James Hargreaves fra Stanhill, Oswaldtwistle i Lancashire i nærheten av Manchester. Redskapet reduserte mengden av spinnearbeid som var nødvendig for å produsere garn ved at én arbeider kunne framstille åtte eller flere spoler på en gang. Det økte til 120 etter hvert som teknologien ble forbedret. En forutsetning var tilgang på forgarn, et halvfabrikata som består av svakt spunnet karede fibre, noe som økte arbeidsinnsatsen før spinning. Spinning Jenny, som var det populære navnet på innretningen, ble en av de viktigste oppfinnelsene i den industrielle revolusjonen, og hjalp tekstilindustrien å vokse.
Navnet Spinning Jenny
En vanlig myte om oppfinnelsen av spinnemaskinen er at Hargreaves datter eller kone, veltet sin egen rokk. Rokken fortsatte å fungere selv om spindelen nå sto loddrett. Hargreaves fastslo at det ikke fantes noen grunn til at spindelen måtte være vannrett, og han plasserte nå flere loddrette spindler ved siden av hverandre i en rekke. Det blir ofte hevdet at Spinning Jennys navn henger sammen med denne myten, men det er en romantisk myte. Kirkebøkene viser at Hargreaves hadde flere døtre, men ingen av dem, og heller ikke hans kone, het Jenny. En sannsynligere teori er at ordet engine (= maskin) på folkemunne etter hvert hadde utviklet seg ved lydlikhet til Jenny.
Oppfinnelsen
I Hargreaves første modell skal han ha brukt åtte spindler ved siden av hverandre. I senere spinnemaskiner etter samme prinsipp skal det ha befunnet seg opp mot 120 spindler. Hargreaves skal ha forsøkt å ta patent på en utgave med 16 spindler i 1770,
Hargreaves holdt maskinen hemmelig for en del tid, men framstilte et antall for sin egen voksende industri. Prisen på garn falt, noe som gjorde det store antallet arbeidere i Blackburn rasende. Til sist brøt de seg inn i huset hans og knuste maskinene hans, og tvang ham til å flykte til Nottingham i 1768. Det var et senter for produksjon av ullvarer, og strikket silke, bomull og ull. Der satte han opp sin butikk med sine maskiner i all hemmelighet for en mann ved navn Shipley og med assistanse fra en snekker ved navn Thomas James. De etablerte seg i tekstilforretningen i Mill Street. Den 12. juli 1770 tok han ut patent no. 962 på sin oppfinnelse, Spinning Jenny — en maskin for å spinne, trekke og tvinne ull. Ved denne tiden var det et antall i Lancashire som benyttet kopier av maskinen, og Hargreaves sendte beskjed at han ville reise sak mot dem. Fabrikantene møtes og tilbød Hargreaves £3000. Han krevde først £7000, og kom ned på £4000, men deretter falt hans sak sammen da det ble klart at han hadde solgt flere maskiner i fortiden.
Spinning jennyene ble en suksess ettersom den holdt mer enn en garnrull, framstilte mer garn på kortere tid og senket kostnadene. Maskinen ville ikke ha vært en suksess om ikke flyveskyttelen hadde blitt oppfunnet på samme tid. Det skjedde i 1733 av John Kay. Denne ble installert i tekstilfabrikkene. Spinning jennyene fortsatte å være i vanlig bruk i bomullsindustrien fram til rundt 1810. Den ble erstattet av Samuel Cromptons «spinning mule».
Antallet jennyer spredte seg raskt i England. De var installert i mange byer over hele nordvestlige England i 1770- og 1780-årene. En historiker i Manchester nevnte i 1783 at de første tolv maskinene var etter sigende «en god forretning». Ved 1788 ble det rapportert at det var 20 070 jennyer i England.
Daron Rahlves
Daron Rahlves (født 12. juni 1973 i Walnut Creek i California) er en amerikansk alpinist.
Arnanipa
Arnanipa kan sikte til
Willy Brandt
Willy Brandt (opprinnelig Herbert Ernst Karl Frahm) (født 18. desember 1913 i Lübeck, død 8. oktober 1992 i Unkel am Rhein) var en tysk politiker (SPD). Han var regjerende borgermester i Vest-Berlin fra 1957 til 1966. Han var utenriksminister i Forbundsrepublikken Tyskland (den gang begrenset til Vest-Tyskland) fra 1966 til 1969 og Vest-Tysklands forbundskansler fra 1969 til 1974.
I perioden 1949 til 1990 var Forbundsrepublikken Tysklands territorium begrenset til Vest-Tyskland. Vest-Berlin ble kulturelt og politisk knyttet til Forbundsrepublikken Tyskland, men de allierte okkupasjonsmaktene aksepterte ikke full innlemming i Vest-Tyskland. Vest-Berlins utsendinger til Forbundsdagen hadde ikke stemmerett.
Han mottok Nobels fredspris i 1971 for å ha rakt ut en forsonende hånd til Øst-Europa og styrket samarbeidet i Vest-Europa gjennom EEC-samarbeidet.
Han kom som flyktning til Norge midt på 1930-tallet, var norsk statsborger 1940-1948 og var flyktning i Sverige under andre verdenskrig.
Tidlig liv
Willy Brandt ble født som sønn av Martha Frahm og John Möller i Lübeck. Han kjente aldri faren, og vokste opp hos moren og morfaren. I 1929 ble han medlem av det sosialdemokratiske ungdomspartiet og i 1930 av SPD. I 1931 meldte han imidlertid overgang til Sozialistische Arbeiterpartei Deutschlands (SAP), en venstresosialistisk gruppering. Han tok Abitur i 1932.
Emigrasjon og eksil
I 1933 ble Brandts parti forbudt, og partiet besluttet å drive undergrunnskamp mot regimet. Brandt fikk i oppdrag å etablere en emigrantorganisasjon i Oslo. I denne perioden var han også medlem av Mot Dag.
Han emigrerte via København til Oslo, og under emigrasjonen brukte han fra 1934 dekknavnet Willy Brandt, som han tok som offisielt navn i 1948. I 1938 ble han fratatt sitt tyske statsborgerskap, så han søkte om norsk statsborgerskap som ble innvilget i 1940. Brandt lærte seg å snakke godt norsk, og skrev blant annet flere bøker på norsk, et språk han holdt ved like livet ut.
Psykoanalytikeren Wilhelm Reich kom til Norge på samme tid som Brandt. Gertrud Meyer, en venn av Brandt fra Lübeck, kom til Norge omtrent på samme tid og giftet seg proforma med Gunnar Gaasland (som var med i Mot Dag). Gertrud ble i Norge Reichs sekretær. Leo Trotskij var politisk flyktning i Norge 1935-1936 uten at Brandt møtte Trotskij. Reich og Trotskij møttes i hemmelighet i april 1936. Reich forlot Norge i 1939 og Gertrud Meyer (proforma gift Gaasland) reiste i forveien til New York - hun hadde planer om å returnere til Norge noe krigen forhindret.
Under dekknavnet Gunnar Gaasland besøkte han Tyskland forkledd som norsk student i 1936, og deltok som journalist under den spanske borgerkrigen.
Tveit på Askøy
Tveit er en bygd vest på Askøy i Hordaland. Bygden skilles i øst fra Ravnanger og Breidablikk av Storavatnet, og i nordvest fra Kollevåg ved et dalsøkke. Grunnkretsen Tveit/Tveitevåg er den nest største på Askøy, med 1 673 innbyggere (2012).
Willy Brandt
Emigrasjon og eksil
I 1940 ble han, ettersom han bar en norsk uniform, tatt som krigsfange av tyske styrker og kort etter repatriert, som norsk, siden det var det de tyske troppene trodde han var. Kort etter flyktet han til Stockholm, der han den første august fikk utstedt statsborgerbrev og norsk pass av den norske ambassade i Sverige, i henhold til instruks fra regjeringen. Fra august 1940 til krigens slutt bodde og arbeidet han så i Stockholm, der han blant annet bidro til utgivelsen av avisen Håndslag, en publikasjon som fra 1942 ble laget i Sverige, smuglet over grensa og spredt som en illegal avis i det okkuperte Norge. Under eksilet medvirket han også i betydelig grad til en tilnærmelse mellom de eksilerte partiene SAP og SPD. Til Sverige kom den tyske juristen Fritz Bauer som ble Willy Brandts medarbeider og sammen grunnla de tidsskriftet Sozialistische Tribüne. Bauer ble etter krigen statsadvokat i Hessen og ledet rettsoppgjøret etter holocaust på 1960-tallet.
Tveit på Askøy
Sentralt i bygden ligger barneskolen Tveit skole, og Tveit kirke med gravplass. Siden 1995 har det vært stor utbygging av nye boliger i bygden, og antall boliger er i denne perioden fordoblet. I 2009 ble Tveit Hotell etablert i forbindelse med industrivirksomheten på Hanøytangen. Forøvrig er det beskjedent med næringsvirksomhet på Tveit.
Willy Brandt
Emigrasjon og eksil
Fra 1941 til 1948 var Brandt gift med den norske kvinnen Anna Carlotta Thorkildsen, som han hadde datteren Ninja Frahm (født 1940) med. Ninja Frahm har arbeidet som lærer i Norge. Da han bodde i Stockholm møtte han den norske kvinnen Rut, som han giftet seg med i 1948 og som stod ved hans side gjennom hele hans politiske karrière. De fikk tre sønner, Peter, Lars og Matthias Brandt. Peter er professor i tysk historie, Lars er skjønnlitterær forfatter og Matthias er skuespiller.
Tveit på Askøy
I 2005 ble fylkesvei 219 lagt i ny trasé mellom Rævura og Svartevatn, noe som betyr at veitrafikk til Kollevåg, Hanøy, Ramsøy og Hanøytangen ikke lenger går gjennom bygden. Fortsatt er den smale gamleveien langs Storavatnet det raskeste alternativet fra Tveit til Ravnanger, og der veien forlater Storavatnet opp mot kirken og skolen, fortsetter en stikkvei til Tveitevåg, en liten bygd ved Hauglandsosen.
Willy Brandt
Regjerende borgermester i Berlin
Hans politiske karriere begynte da han ble innvalgt i den tyske Forbundsdagen for SPD i 1949. Han ble i 1950 også medlem av bystaten Berlins parlament. I 1955 ble han valgt til president for Berlins parlament. I 1957 ble han så valgt til regjerende borgermester i Berlin, en stilling som både da og nå tilsvarer regjeringssjef. I denne egenskapen var han president for Forbundsrådet fra 1957 til 1958.
Med sin klare fordømmelse av Sovjets undertrykkelse av ungarerne og de brutale sovjetiske massakrene som fulgte det ungarske opprøret mot okkupasjonsmakten, og med sin avvisning av Nikita Krustsjovs forslag om at Berlin skulle bli en nøytral fristad (Berlin-ultimatumet i 1958), og senere hans besluttsomme handlemåte under bygningen av Berlinmuren fra 1961, ble han ansett å tilhøre høyrefløyen i sitt parti og oppnådde enorm popularitet, som gav seg utslag i svært gode valgresultater. Han ble også støttet av den mektige, erkekonservative mediemagnaten Axel Springer.
Fra 1957 til 1963 var han også formann for SPD i Berlin.
Karriere i tysk føderal politikk 1961–1969
Brandt var SPDs kanslerkandidat i 1961, men tapte for sittende kansler Konrad Adenauer. I 1964 etterfulgte han den da nylig avdøde Erich Ollenhauer som formann for SPD. Året etter var han igjen partiets kanslerkandidat, men tapte på nytt for Ludwig Erhard.
Dante Gabriel Rossetti
Dante Gabriel Rossetti (født 12. mai 1828, død 10. april 1882) var en britisk maler, illustratør, poet, oversetter og en av prerafaelittene.
Oppvekst og bakgrunn
Rossetti var sønn av Gabriele Pasquale Giuseppe Rossetti, en politisk flyktning fra Napoli i Italia. Faren var en forsker på Dante Alighieri og ble professor i italiensk språk på King's College i London i 1831. Rossettis hustru, Frances Polidori, var halv italiensk og søster til Lord Byrons venn og lege, John William Polidori.
Sønnen ble født i London i 1828 som ekteparets andre barn, og han ble opprinnelig døpt Gabriel Charles Dante Rossetti, men han endret senere rekkefølgen på navnet for å markere sitt slektskap med den store italienske poeten Dante Alighieri. Familien og venner kalte ham dog for Gabriel. Han var bror til poeten Christina Rossetti (1830–1894), kritikeren William Michael Rossetti (1829–1919), og forfatteren Maria Francesca Rossetti (1827–1876), og han var grunnlegger av Det pre-rafaelittiske broderskap, en engelsk kunstretning på 1800-tallet, sammen blant andre John Everett Millais og William Holman Hunt.
Som en del av det relativt store antall eksilitalienere i London var ekteparets barn velbevandret i både engelsk og italiensk. Selv om Rossettiene ikke var velstående, kunne professor Rossetti forsørge vel for familien inntil han fikk helseproblemer i løpet av 1840-tallet.
Kunststudier
Allerede tidlig viste Dante Gabriel Rossetti en sterk interesse for litteratur, og som alle sine søsken ønsket han å bli lyriker, men han studerte også for å bli kunstmaler. Han hadde en sterk interesse for italiensk kunst fra middelalderen. Rossetti begynte på King's College School fra 1837 til 1842, da han forlot skolen for å forberede seg for inntak til Royal Academy. I 1846 ble han akseptert, men forlot akademiet etter kun ett år, på grunn av misnøye med undervisningen. Isteden begynte han å studere direkte under Ford Madox Brown (1821–1893), en engelsk maler av moralske og historiske bilder, og som Rossetti opprettholdt et tett vennskap med hele livet.
I 1848 begynte Dante, sammen William Holman Hunt og John Everett Millais, å kalle seg for Det Pre-Rafaelittiske Broderskap. Gruppen tiltrakk seg andre unge kunstmalere, poeter og kritikere. Ford Madox Brown ble aldri medlem, men var en av dem som støttet og inspirerte gruppen. Dantes bror William Michael Rossetti fungerte som gruppens sekretær og senere som gruppens historiker.
Tilbake til før Rafael
I kjølvannet til William Holman Hunts maleri «The Eve of St. Agnes» søkte Dante Hunts vennskap. Maleriet illustrerte et dikt av den da fortsatt ukjente John Keats. Rossettis eget dikt «The Blessed Damozel» var en etterligning av Keats og han mente derfor at Hunt delte hans kunstneriske og litterære idealer. Sammen utviklet de filosofien som understøttet Det Pre-Rafaelittiske Broderskap.
Rossettis første betydelige malerier viste noen av de realistiske kvaliteter til den tidlige prerafaelittiske bevegelsen. I 1849 stilte Rossetti ut «The Girlhood of Mary Virgin» og «Ecce Ancilla Domini» (illustrasjon) som begge portretterte jomfru Maria som en blek, engleaktig og følelsesundertrykket pike i tenårene. Hans ufullførte bilde «Found» var hans eneste betydelige samtidsmotiv. Det skal ha forestilt en prostituert som ble dratt opp av gaten av en som gjenkjente sin gamle kjæreste. Men Rossetti foretrakk i økende grad symbolistiske og mytologiske motiver framfor realistiske. Mange av de kvinner som han portretterte hadde det idealiserte uttrykket til Sandro Botticellis «Venus' fødsel» (1485). Hans idealiserte billedkunst var også i overensstemmelse med hans senere poesi. Han publiserte også oversettelser av Dante Alighieri og andre italienske forfattere fra middelalderen, og i kunsten søkte han å videreføre de stilistiske karaktertrekkene til de tidlige italienerne.
Willy Brandt
Karriere i tysk føderal politikk 1961–1969
Etter Erhards avgang i 1966 ble Kurt Georg Kiesinger valgt til ny kansler i en storkoalisjon bestående av CDU/CSU og SPD. I denne koalisjonen ble Brandt utnevnt til utenriksminister og visekansler.
Dante Gabriel Rossetti
Tilbake til før Rafael
Rundt 1849 møtte han Elizabeth Eleanor Siddal, også kalt «Lizzie», som var kontorhjelp i en hatteforretning. Hun ble modell for mange av hans malerier og skisser. De ble forlovet i 1851, men ikke gift før i 1860, kanskje på grunn av hennes dårlige helse, hans vanskelige økonomiske situasjon, men kanskje like gjerne hans manglende vilje til å forplikte seg.
Willy Brandt
Kansler
Etter valget i 1969 ble SPD styrket, og Brandt kunne danne regjering i en koalisjon med det liberale partiet. Hans sosialliberale koalisjon hadde et flertall på bare tolv mandater.
Dante Gabriel Rossetti
Kritisert og tilbaketrukket
Selv om Rossetti vant støtte fra den innflytelsesrike kritikeren John Ruskin, fikk den økende kritikken av hans malerier ham til å trekke seg fra offentlige utstillinger og vende seg til akvareller, som ble solgt privat.
Willy Brandt
Kansler
Innenrikspolitisk ble hans reformforsøk forhindret av koalisjonspartneren eller motstand i delstatsparlamentene (som regel dominert av CDU/CSU).
Utenrikspolitisk gikk Brandt inn for en ny Ostpolitik, som søkte å forbedre forholdet til de kommunistiske land. Denne politikken, som i 1971 var en medvirkende årsak til at Brandt fikk Nobels fredspris, var svært kontroversiell. En ting var at han, i strid med Hallstein-doktrinen, anerkjente DDR diplomatisk, men det vakte enda sterkere reaksjoner at han anerkjente de polske og sovjetiske anneksjonene av de tyske territoriene øst for Oder-Neisse-linjen som «faktiske», riktignok med forbehold om rett til senere grenseendringer. Store deler av høyresiden anså ham derfor som landsforræder, og det ble også hevdet at Brandts politikk var istrid med den tyske grunnloven, som forutsatte gjenforening av Tyskland i grensene fra 1937. Han ble beskyldt for å svikte ofrene for fordrivelsen, som SPD i tidligere år hadde vist stor omsorg for. Flere SPD-parlamentarikere forlot partiet i protest og gikk over til opposisjonen. Så sent som i 1963 hadde Willy Brandt (sammen med partifellene Erich Ollenhauer og Herbert Wehner) skrevet i en hilsen til den årlige schlesierdagen: «''Breslau – Oppeln – Gleiwitz – Glogau – Grünberg, det er ikke bare navn, det er levende minner, med røtter i sjelene til generasjoner og som uopphørlig kaller på vår samvittighet. Å gi avkall er forræderi, hvem vil bestride det? Retten til hjemlandet man kan ikke selge – aldri skal man få skjende landsmenn som ble fordrevet fra sine hjem eller måtte flykte, bak ryggen deres. Fordrivelsens kors må hele folket bære.''»
I mai 1972 håpet opposisjonen å ha flertall i parlamentet for å vedta et mistillitsforslag og kaste Brandt på grunn av hans østpolitikk. Til alles overraskelse endte avstemningen med et flertall imot forslaget, med svært liten margin; langt senere ble det oppdaget at et eller muligens to konservative parlamentsmedlemmer hadde blitt bestukket av Stasi for å stemme for Brandt.
For å tilbakevise enhver antydning om at han skulle være sympatisk innstilt til kommunisme, fikk han gjennom en rekke tøffe antikommunistiske lover som blant annet utestengte «radikalere» (i praksis venstreradikalere) fra alle offentlige stillinger (Radikalenerlass).
Dante Gabriel Rossetti
Depresjon og velstand
Etter hustruens død flyttet Rossetti inn i et stort hus i Chelsea ved elven Thames, som han delte med den viktorianske poeten Algernon Swinburne, og tidvis også med sin bror William Michael Rossetti og forfatteren George Meredith. Han fortsatte å male og skrive poesi, og fikk nok kunder og velyndere til å kunne leve relativt velstående.
Willy Brandt
Kansler
Brandt førte på den annen side en aktiv handelspolitikk og samarbeidet med høyreorienterte regimer i den vestlige verden. Han leverte våpen, fly, raketter og ubåter, samt lånte ut militære rådgivere, til militærjuntaen i Hellas og regimet i Portugal, og godkjente at tyske firmaer lette etter olje og uran på Mosambik sammen med Sør-Afrika. Han bistod USA i Vietnam, og tyske firmaer leverte nervegass, kjemiske stridsmidler og moderne våpen. Også Israel fikk kjøpe avanserte våpen. Brandt ble kritisert for dette av norske sosialdemokrater da han fikk nobelprisen, og mens Unge Høyre deltok i hyllesten av fredsprisvinneren, holdt AUF seg borte.
Dante Gabriel Rossetti
Depresjon og velstand
Rossetti ble likevel tiltagende deprimert, og gravde ned mesteparten av sine upubliserte dikt i hustruens grav i gravlunden i Highgate. Han idealiserte hennes bilde som Dantes Beatrice i et antall malerier som «Beata Beatrix».
Willy Brandt
Guillaume-skandalen og Brandts avgang
7. mai 1974 erklærte Brandt offentlig sin avgang som kansler. Bakgrunnen var at hans personlige sekretær for partianliggender og nære medarbeider Günter Guillaume var blitt arrestert som Stasi-spion. Brandt tok på seg ansvaret for at Guillaume hadde fått virke i kanslerens engere krets tross en mangeårig spionmistanke. I forbindelse med affæren ble også sider ved Brandts privatliv avdekket, der besøk hos prostituerte (noe som Guillaume hadde hatt ansvar for å arrangere), alkoholisme og depresjoner spilte en viktig rolle. Brandts upopularitet i store deler av befolkningen på grunn av østpolitikken var et annet moment. Ledende krefter i SPD, spesielt Herbert Wehner, som allerede tidligere hadde angrepet Brandt offentlig for hans Moskvabesøk med ordene «der Herr badet gerne lau», var derfor av den oppfatning at Brandt ikke kunne beholdes som kansler under den kommende valgkampen, og at han raskt og usentimentalt måtte skiftes ut. Noen partifolk fryktet også at den tyske regjeringssjefen kunne bli utsatt for utpresning. Ettersom han ikke ble oppfordret til å bli sittende av sentrale personer som Wehner og Helmut Schmidt valgte Brandt å gå av.
Dante Gabriel Rossetti
Idealiserte kvinner og eksotiske dyr
Disse maleriene hadde senere en betydelig innflytelse på utviklingen av den europeiske symbolistbevegelsen. I disse verkene ble Rossettis avbildninger av kvinner bortimot ekstremt stilisert. Fanny Cornforth, som kan ses i «The Blue Bower» og «Found», ble ikke bare hans elskerinne, men også hans hushjelp. På grunn av hennes fysiske attributter ble hun aldri hans idealiserte kvinne. Den rollen ble tatt av Elizabeth Siddal, stundom av modeller som Ruth Herbert og Annie Miller; men først og fremst av Jane Burden. Han tenderte til å portrettere sin nye elskerinne Fanny Cornforth som legemliggjørelsen av fysisk erotikk, mens Jane Burden ble glamorisert som den eteriske og oversanselig gudinne.
Rossettis valg av modeller og hans idealisering av dem, bidro til å endre konseptet for kvinnelig skjønnhet i den viktorianske perioden, hun ble en høy og tynn kvinne med lang hals og langt hår, og ikke minst skjør helse. I løpet av denne tiden fikk Rossetti en besettelse for eksotiske dyr, i særdeleshet for vombater. Han spurte ofte venner om å møte ham «Wombat's Lair» i Londons zoologiske hage i Regent's Park, der han selv tilbragte mange timer. I september 1869 skulle han skaffe seg selv to vombater som kjæledyr. Disse fikk lov til å sove ved spisebordet og det er sagt at dette inspirerte hasselmusen i Lewis Carrolls bok Alice i Eventyrland.
Erotisk poesi fra graven
I løpet av disse årene ble Rossetti forsøkt overtalt til å grave opp diktene sine fra hustruens grav. Til slutt går han med på det. Charles Howell, «en tvilsom småsvindler som har utpekt seg selv til Rossettis sekretær», skaffet de nødvendige tillatelser til å åpne kisten og redde manuskriptene. Gravingen blir utført i all hemmelighet ved midnatt tidlig i oktober 1869, syv år etter hustruens død. Tilstede er Howell, en advokat, en lege og to gravere. Rossetti selv orket ikke å delta i «denne redselsfulle og makabre gjerning», men ventet nervøs og full av selvbebreidelser i Howells leilighet. Da kistelokket ble skjøvet fra viste det seg, påsto Howell til Rossetti etterpå, at Lizzies bleke skjønnhet var uforminsket og at hennes gyllenrøde hår hadde vokst i graven.
Willy Brandt
Guillaume-skandalen og Brandts avgang
Brandts etterfølger ble Helmut Schmidt. Wehner hadde oppfordret Schmidt til dette med ordene «Helmut, Du musst das jetzt machen», eller på norsk: «Helmut, du må gjøre det, nå». Willy Brandt fortsatte likevel som SPD-leder, noe Schmidt senere betegnet som en stor feil og en av grunnene til at han ikke fikk gjennom sin politikk når det gjaldt NATO-dobbeltbeslutningen.
Dante Gabriel Rossetti
Erotisk poesi fra graven
Diktene ble utgitt i 1871. Utgivelsen skapte en kontroversiell strid og poesien ble angrepet for å være en legemliggjørelse av en fysisk form for poesi («fleshly school of poetry»). Poesiens erotikk og sensualitet førte til avsky hos enkelte lesere og kritikere. Et dikt, «Nuptial Sleep», beskrev et par som falt i søvn etter at de har hatt samleie.
Willy Brandt
Senere år
Brandt fortsatte å være politisk aktiv, og ble valgt til president i Den sosialistiske internasjonale i 1976, medlem av det europeiske parlamentet i 1979. I april 1977 utnevnte Verdensbankens president Robert McNamara Brandt til formann for Den uavhengige kommisjonen for internasjonale utviklingsspørsmål (Nord-syd-kommisjonen), og i 1980 fremla han den såkalte Brandt-rapporten.
Dante Gabriel Rossetti
Erotisk poesi fra graven
Diktet var en del av Rossettis suitte av sonetter i «The House of Life», en kompleks serie av dikt som sporet den fysiske og åndelige utviklingen av et intimt forhold mellom mann og kvinne. Rossetti beskrev sonetteformen som «et øyeblikks øyeblikk», således antydet han at det søkte å ramme inn følelsene i et flyktig øyeblikk og å reflektere over deres møte. The House of Life var en serie av gjensidige og sammenfallende monumenter av øyeblikk – et utviklet hele som ble satt sammen fra en mosaikk av intenst beskrevne fragmenter. Dette var Rossettis mest vektige og betydningsfulle litterære prestasjon.
Willy Brandt
Senere år
I 1979 møttes han sammen med den østerrikske kansler Bruno Kreisky med PLO-formann Yasir Arafat. I 1984 møtte han Fidel Castro, og samme år møtte han Deng Xiaoping og Mikhail Gorbatsjov. I 1985 kom han til Øst-Berlin for samtaler med Erich Honecker.
Dante Gabriel Rossetti
Erotisk poesi fra graven
Ofte skrev Rossetti dikt for sine malerier og bilder, slik som «Astarte Syraica». Som formgiver arbeidet han sammen med William Morris, for å skape glassmalerier og andre dekorative innretninger.
Willy Brandt
Senere år
Brandt fikk åpne Forbundsdagen i 1987, etter at han allerede siden 1983 hadde vært nest eldste parlamentariker etter Egon Franke, og Franke hadde trådt til side til fordel for Brandt.
Dante Gabriel Rossetti
De siste årene
På slutten av 1860-tallet begynte Rossetti å lide av hodepine og svekket syn og begynte å mikse seg smertestillende av whisky og kloroform for å kunne sove. Denne blandingen økte sannsynligvis hans depresjoner og den paranoia som hadde ligget latent i hans natur.
Willy Brandt
Senere år
Samme år gikk han av som SPD-formann etter at hans nominering av Margarita Mathiopoulos som partitalskvinne hadde blitt møtt med sterk kritikk. Partiet utnevnte ham samme år til æresformann på livstid.
Ann Curtis
Ann Elisabeth Curtis (født 6. mars 1926 i San Francisco i California, død 26. juni 2012) var en amerikansk svømmer som deltok i De olympiske leker i 1948 i London.
Dante Gabriel Rossetti
De siste årene
Sommeren 1872 fikk han et mentalt sammenbrudd. Han ble fraktet til Skottland for å hvile ut og hvor han forsøkte å begå selvmord, men kom seg etter hvert. Helsen forverret seg inntil han døde av nyresvikt den 9. april 1882. Han ble begravd i Birchington-on-Sea i Kent. Hans grav blir ofte besøkt av beundrere av hans livsverk og blir dekorert av friske blomster.
Willy Brandt
Senere år
20. januar 1989 inviterte president Richard von Weizsäcker i forbindelse med Brandts 75-årsdag til fødselsdagsfest i Villa Hammerschmidt, der tallrike venner, kamerater og politikere deltok, blant andre Björn Engholm, Peter Glotz, Holger Börner, Shepard Stone, Walter Scheel, Oskar Lafontaine, Bruno Kreisky, Ernst Breit, Karel Van Miert, Kurt Scharf, Egon Bahr, Friedbert Pflüger, Basil Mathiopoulos, Hans Katzer, Johannes Rau, Helmut Kohl, Layachi Yaker, Jacques Delors, Ingvar Carlsson, Hans-Jochen Vogel, Shridath Ramphal, Franz Vranitzky, Allan Boesak, Georg Leber, Valentin Falin, Rainer Barzel, François Mitterrand, Gro Harlem Brundtland, Mieczysław Rakowski, Mário Soares, Hans-Dietrich Genscher og Shimon Peres.
Ann Curtis
Curtis ble olympisk mester i svømming to ganger under OL 1948 i London. Hun vant 400 meter fri foran danske Karen Harup. Curtis var også med på det amerikanske laget som vant 4 × 100 meter fri med tiden 4.29,2, ny olympisk rekord og 0,4 sekunder foran sølvvinnerne fra Danmark. De andre på laget var Marie Corridon, Thelma Kalama og Brenda Helser. På 100 meter fri kom hun på andreplass bak Greta Andersen fra Danmark.
Willy Brandt
Senere år
Brandt fikk gleden av å oppleve Berlin-murens fall og den tyske gjenforeningen. Han kom i den forbindelse med den berømte setningen «Jetzt wächst zusammen, was zusammen gehört» («Det som hører sammen gror nå sammen»). Han fikk også æren av å åpne den første Forbundsdagen etter gjenforeningen. Noen uker tidligere hadde han reist til Irak og fått løslatt 164 gisler.
I 1992 ble det kjent at han led av kreft, og det ble snart klart at sykdommen var så fremskreden at livet hans ikke ville kunne reddes.
Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte å være blant de 100 viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.
Universitetets Oldsaksamling
Universitetets Oldsaksamling er en avdeling av Kulturhistorisk museum som igjen er del av Universitetet i Oslo. Avdelingen er arkeologisk landsdelsmuseum for Østlandet og Sørlandet. Oldsaksamlingen har kontorer i Historisk museum i Frederiks gate 3, i St. Olavs gate 29 og i Vikingskipshuset på Bygdøy. Universitetets Oldsaksamling er landets ubestridt største arkeologiske museum, etter antall ansatte og ved antall katalogiserte gjenstander. I dag består samlingen av godt over en million gjenstander. Plassmangelen er meget følbar, men avgjørelsen om hvor et nytt Kulturhistorisk museum skal bygges er fortsatt ikke tatt.
Historie
I 1811 opprettet Selskabet for Norges Vel en egen komité kalt Antiquitetskommisjonen. Den fikk som mandat å ta vare på oldsaker fra hele Norge. I 1823 hadde kommisjonen bygd opp en pen liten samling av oldsaker, som i det året ble donert universitetet. Her ble de oppbevart i et rom i Universitetsgården, som lå på hjørnet mellom Kongens gate og Prinsens gate. Den som først fikk ansvar for samlingen, var professor i historie Cornelius Enevold Steenbloch. Samme høst ble dette overlatt til dosent i historie Rudolf Keyser. Han påtok seg da ansvaret for samlingen, som i den forbindelse ble benevnt Universitetets Samling av Nordiske Antiquiteter.
I 1829 ble Keyser formelt utnevnt til bestyrer for samlingen, som fra da ble et eget institutt ved Universitetet. I de følgende årene vokste samlingen til en omfattende samling av oldsaker og middelaldergjenstander. I 1837 ordnet Keyser samlingen kronologisk etter steinalder, bronsealder og jernalder, etter mønster av Christian Jürgensen Thomsens treperiodesystem. Fra samme år førte han også fortløpende katalog over samlingen og dens tilvekst.
I 1862 ble ansvaret for samlingen overtatt av Oluf Rygh. Han ble i 1873 utnevnt som professor i arkeologi, som den første i Norge. Rygh er nå mest kjent for sine omfattende grunnlagspublikasjoner, men han hadde også visjoner om museet. Han hadde som mål at Oldsaksamlingen skulle bli et arkeologisk riksarkiv, og han fikk de andre arkeologiske museene i landet med på et samarbeid om publikasjon av tilveksten. Den ble publisert i Fortidsminnesmerkeforeningens årbok, og er videreført i litt vekslende form helt opp til nåtid. Få andre land har en tilsvarende publikasjon av hele sitt arkeologiske gjenstandsmateriale.
I 1852 flyttet samlingen inn i de nye bygningene i Karl Johans gate, men plassmangelen ble raskt påtrengende. Samlingene ble stablet inn i ledige rom, kott og avlukker i Domus Academica. I 1867 grov Rygh ut «Tuneskipet», som i 1880 fikk selskap med «Gokstadskipet» i skur bak Universitetet. Forholdene var klart uholdbare, og man gikk med planer om et eget bygg til samlingene. I 1897 bevilget Stortinget de første midlene til utbygging. Det nåværende Historisk Museum sto ferdig i 1902, men da var Rygh borte. Han døde under feltarbeid i Telemark i 1899. Det var derfor etterfølgeren Gabriel Gustafson som fikk innvie det nye museet. To år senere fikk han æren av å grave ut Osebergfunnet. «Osebergskipet» ble satt sammen med de to andre i Universitetshagen, og prakt- og bruksgjenstandene ble etter hvert som de ble ferdig konservert, satt opp i en egen sal i museets annen etasje. Da gikk han allerede med ideen om et nytt bygg på Bygdøy, der vikingskipene skulle være sentrum i noe som skulle være et eget norsk historisk nasjonalmuseum. Gustafson fikk finansiert grunnarbeider til et bygg på Bygdøy, tegnet av arkitekt Arnstein Arneberg, som skulle huse vikingskipene. Dette bygget, det nåværende Vikingskipshuset, var imidlertid ment å være første trinn av et større anlegg som skulle romme hele Universitetets Oldsaksamling.
Ved Gustafsons død i 1915 overtok Anton Wilhelm Brøgger i professoratet. Grunnarbeidene på Bygdøy var igangsatt i 1916, men videre finansiering var ikke ordnet. Brøggers første store oppgave var å finansiere videre utbygging av dagens Vikingskipshus. I. 1926 ble Osebergskipet flyttet til Bygdøy, Tuneskipet og Gokstadskipet var på plass ved hundreårsjubileet i 1929. Brøgger fikk imidlertid ikke oppleve innvielsen av Osebergfløyen med resten av funnene herfra i 1957.
Ved innvielsen av Vikingskipshuset sto også første byggetrinn av Arnebergs museumsprosjekt ferdig. Det skulle imidlertid aldri ble helt fullført.
Brøgger gikk av som museumsbestyrer i 1949. Han ble etterfulgt av sin assistent siden 1919, Bjørn Hougen, som tiltrådte professoratet i 1950. Hougen ble i 1968 etterfulgt av Sverre Marstrander som var bestyrer til 1980. Da var det Arne Skjølsvold som overtok fram til 1985, og Arne Emil Christensen bestyrte fram til 1989. Egil Mikkelsen var bestyrer for Oldsaksamlingen 1989-1992, Erla Bergendahl Hohler 1992-1994 og 1997-1999 og Einar Østmo1994-1997.
I 1999 ble de tre kulturhistoriske universitetsmuseene i Oslo, Universitetets Oldsaksamling, Etnografisk museum og Myntkabinettet, slått sammen i det nyopprettede Kulturhistorisk museum. Mikkelsen var direktør for dette i perioden 1999-2011; fra 2011 til 2013 var Rane Willerslev direktør. Fra februar 2014 overtok Håkon Glørstad som direktør.
Eksterne lenker
Universitetets oldsaksamling
Juno Stover-Irwin
Juno Jean Pope Stover-Irwin (født 22. november 1928 i Los Angeles i USA, død 2. juli 2011) var en amerikansk stuper som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Stover-Irwin vant en olympisk bronsemedalje i stuping under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Hun kom på tredjeplass i tårnstup bak sine landsmann Patricia McCormick og Paula Jean Myers.
Fire år senere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne vant hun en sølvmedalje i tårnstup. Hun kom på andreplass bak sin landsmann Patricia McCormick.
Karsten
Karsten og Carsten er mannsnavn med opprinnelse som lavtyske former av Christian, som betyr «tilhenger av Kristus». Karsten har norsk navnedag 14. mai.
Utbredelse
Carsten og Karsten er vanlige navn i Danmark og Tyskland.
Farum kommune
Farum kommune er en tidligere dansk kommune i forhenværende Frederiksborg amt på Nordsjælland i Danmark, opprettet ved Kommunalreformen (1970) fra 1. april 1970. . Siden 1. januar 2007 er den en del av nye Furesø kommune i den nyopprettede Region Hovedstaden, sammen med tidligere Værløse kommune.
I forbindelse med Kommunalreformen 2005–07 ble sammenleggingen av de to kommunene foretatt etter en særskilt avtale mellom innenriksministeren og kommunene. Man søkte å tilgodese borgerne i tidligere Værløse kommune på grunn av den økonomiske ulikheten mellom kommunene, som skyldtes rot i økonomien i Farum kommune (Farum-saken). Avtalen gikk blant annet ut på at den nye kommunen skulle motta et årlig statlig tilskudd frem til år 2040.
Farum-saken
Farum kommune var i nyhetsbildet i 2002 på grunn av en rekke økonomiske skandaler. Det ble avslørt omfattende korrupsjon og privat bruk av offentlige midler, noe som førte til at flere personer, deriblant tidligere borgermester Peter Brixtofte ble tiltalt. Farum kommune ble satt under administrasjon av Indenrigsministeriet.
12. oktober
12. oktober er den 285. dagen i året og den 286. i skuddår. Det er 80 dager igjen av året.
Navnedag
Valter, Vibeke
Fødsler
Se flere som er født 12. oktober i Kategori:Fødsler 12. oktober.
Dødsfall
Se flere som døde 12. oktober i Kategori:Dødsfall 12. oktober.
Fylkesvei 7256
Fylkesvei 7256 går mellom Stokkasjøen og Visthus i Vevelstad kommune. Veien er 5,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 114.
Formel 1-sesongen 2002
Formel 1-sesongen 2002 var den 53. sesongen av FIAs Formel 1-verdensmesterskap. Sesongen startet 3. mars 2002 og ble avsluttet 13. oktober etter sytten løp. Verdensmesterskapet for førere ble for tredje år på rad vunnet av Ferraris Michael Schumacher, som tok sin femte VM-tittel. Ferrari vant også konstruktørmesterskapet, for fjerde år på rad og tolvte gang totalt.
Anna Sophie av Danmark og Norge
Anna Sophie Reventlow (født 16. april 1693, død 7. januar 1743) var dronning av Danmark-Norge fra 1721 til 1730, gjennom sitt ekteskap med Frederik IV.
Anna Sophie Reventlow var datter av storkansler og lensgreve Conrad Reventlow (1644–1708) og Sophie Amalie Hahn (1664–1722) til Clausholm slott. Hennes halvbror var general Christian Ditlev Reventlow.
Frederik IV
Hun møtte kong Frederik IV på et maskeball på Koldinghus i 1711, og de ble forelsket. Kongen bortførte henne året etter fra hennes hjem på Clausholm og giftet seg med henne til venstre hånd, da han allerede var gift med dronning Louise. Ved Louises død i 1721 ektet kongen Anna Sophie til høyre hånd, og hun fikk tittel av dronning.
De fikk flere barn sammen, men ingen overlevde de første årene. Etterhvert ble ektefellene mer og mer preget av denne tragiske situasjonen. Frederik IV arbeidet nesten døgnet rundt. I deres siste år sammen drømte de om å abdïsere og trekke seg tilbake til Fredensborg slott, som han hadde latt oppføre etter italienske forbilder.
Da kongen døde i 1730 forviste Christian VI henne fra København til hennes barndomshjem, godset Clausholm i nærheten av Randers. Hun ble fratatt alle midler utenom Clausholm, og pålagt livslangt eksil: hun hadde ikke tillatelse til å forlate godset. I sitt eksil engasjerte hun seg i bøndenes liv – og i å forskjønne Clausholm med haver og alleer. I sine siste år led hun av en alvorlig, ubehandlet sorgpsykose og ble mer og mer religiøs.
Hoffbilledhuggeren Didrick Gercken laget en vakker sarkofag til henne, som står i Roskilde domkirke.
Den dominikanske republikk under Sommer-OL 1980
Den dominikanske republikk under Sommer-OL 1980. Seks sportsutøvere fra Den dominikanske republikk deltok i fire sporter under Sommer-OL 1980 i Moskva. Det var femte gangen Den dominikanske republikk deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Louisiana-territoriet
Louisiana-territoriet (engelsk Louisiana Territory) var et organisert innlemmet territorium i USA som eksisterte fra 4. juli 1805, til 4. juni 1812, da det ble omdøpt til Missouri-territoriet.
Den åttende kongressen i USA vedtok den 26. mars 1804 en lov som opprettet Orleans-territoriet og det sivile Louisiana-distriktet. Denne loven, som trådte i kraft 1. oktober 1804, ble utvidet av guvernøren og dommeren i Indiana-territoriet for å få midlertidig kontroll over Louisiana-distriktet.
Den 3. mars 1805 vedtok Kongressen en lov som organiserte Louisiana-distriktet som Louisiana-territoriet. Louisiana-territoriet omfattet alt i Louisiana-kjøpet nord for 33. breddegrad (sør for dagens Arkansas). Den sørlige og vestlige grensa mot Spansk Texas og New Mexico ble ikke stadfestet før Adams-Onís-avtalen i 1819. Setet for guvernøren var St. Louis.
Både Meriwether Lewis (1807-1809) og William Clark (1813-1820) var guvernører i Louisiana-territoriet.
4. juni 1812 vedtok den 12. kongressen i USA en lov som ga Louisiana-territoriet navnet Missouri-territoriet for å unngå forvirring med den nyopprettede staten Louisiana.
Friis
Friis er en norsk adelsslekt fra Landvik i Agder.