cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tsjad
Historie
Habré konsoliderte sitt diktatur gjennom et maktsystem basert på korrupsjon og vold, og anslagsvis 40 000 mennesker er blitt drept under hans styre. Presidenten favoriserte sin egen etniske gruppe dazaene, og diskriminerte zaghawaene, som var hans tidligere allierte. I 1990 ble han styrtet av sin general Idriss Déby.
Déby forsøkte å forsone opprørergruppene og gjeninnførte flerpartisystemet. Tsjaderne godkjente en ny grunnlov i en folkeavstemning i 1996. Samme år vant Déby med letthet et presidentvalg med flere kandidater. Fem år senere ble han gjenvalgt for en ny periode på fem år. I 2003 begynte Tsjad oljeutvinning, med det et håp om at landet til slutt skulle kunne oppnå fred og velstand. I stedet førte økte interne motsetninger til utbruddet av en ny borgerkrig.
På bakgrunn av konflikten i Darfur i Sudan, med flyktninger og angrep fra væpnede grupper over grensen til nabolandene, utstasjonerte FN fra september 2007 til utgangen av 2010 en fredsbevarende styrke, kalt MINURCAT, i Tsjad og Den sentralafrikanske republikk. Norge deltok i denne fra 2009 til 2010 med et feltsykehus. EU sendte EUFOR Tchad/RCA.
Politikk og administrasjon
Tsjads grunnlov gir den utøvende makt en sterk stilling, ledet av en president som dominerer det politiske systemet. Presidenten har myndighet til å utnevne statsminister og regjering, og har en betydelig innflytelse på utnevnelser av dommere, generaler, provinstjenestemenn og ledere av statskontrollerte selskap. Ved tilfeller av alvorlige og umiddelbare trusler kan presidenten, i samråd med nasjonalforsamlingen, erklære unntakstilstand. Presidenten blir valgt av folket gjennom direkte valg for en femårig mandatperiode. I 2005 ble den grunnlovsbestemte begrensningen på to mandatperioder opphevet.
De fleste av presidentens nøkkelrådgivere er fra den etniske grupperingen zaghawa, men personer fra sør og fra opposisjonen er representert i regjeringen. Korrupsjon er utbredt på alle nivåer i samfunnet. Transparency Internationals korrupsjonsindeks for 2005 utpekte Tsjad som verdens mest korrupte land, med en marginal forbedring i påfølgende år. I 2007 hadde landet ifølge indeksen en score på 1,8 på en skala fra en til ti (hvor ti er minst korrupt).
Bare Tonga, Usbekistan, Haiti, Irak, Myanmar og Somalia hadde lavere score. Kritikere av president Déby har beskyldt ham for kameraderi og favorisering av personer med samme etniske bakgrunn.
Nasjonalforsamlingen står for lovgivningen. Den består av 155 medlemmer som blir valgt for fire år. Nasjonalforsamlingen holder fast to møter i året, og kan holde ekstraordinære møter når den blir innkalt av statsministeren. Medlemmene velger hvert andre år en president for nasjonalforsamlingen (må ikke forveksles med landets president). Nasjonalforsamlingens president må signere eller avvise nystiftede lover før det har gått 15 dager. Nasjonalforsamlingen må godkjenne statsministerens regjeringsprogram, og kan tvinge statsministeren til å gå av gjennom mistillitsforslag. Dersom nasjonalforsamlingen forkaster regjeringens program to ganger på ett år kan imidlertid presidenten oppløse forsamlingen og utlyse nyvalg. I praksis har presidenten stor innflytelse på nasjonalforsamlingen gjennom sitt parti Mouvement patriotique du Salut (MPS), som innehar de fleste setene i nasjonalforsamlingen.
Politiske partier
Inntil legaliseringen av opposisjonspartier i 1992 var Débys MPS det eneste lovlige partiet i Tsjad. Siden den gang har 78 politiske partier blitt registrert som aktive. I 2005 støttet menneskerettighetsorganisasjoner og opposisjonpartier en boikott av folkeavstemningen som gav Déby rett til å stille til gjenvalg for en tredje periode, et valg som pågikk mens det ble rapportert om uregelmessigheter i stemmeregistreringen og regjeringsstyrt sensur av uavhengige medier. Korrespondenter anså presidentvalget i 2006 som en ren formalitet, da opposisjonen anså valget som en farse og boikottet det.
Déby møter væpnet motstand fra grupper som er dypt splittet av motsetninger lederne imellom, men som er forente i sitt mål om å styrte ham. Disse styrkene stormet hovedstaden 13. april 2006, men ble til slutt drevet tilbake. Frankrike er det landet som har størst innflytelse på Tsjad, med 1000 soldater stående i landet. Déby stoler på fransk hjelp for å holde tilbake rebellene, og Frankrike bidrar med logistikk og etterretning til den tsjadiske hæren i frykt for at stabiliteten i regionen skal kollapse fullstendig. De fransk-tsjadiske forbindelsene ble imidlertid forsuret da tildelingen av borerettighetene for olje ble tildelt det amerikanske selskapet Exxon i 1999.
Rettsvesen
Tsjads rettssystem er basert på det franske rettssystemet, med tsjadisk sedvanerett der hvor den ikke forstyrrer allmenn orden eller kommer i konflikt med grunnlovens bestemmelser. Til tross for grunnlovens garanti for et uavhengig rettssystem utnevnes innehaverne av de fleste viktige poster innenfor rettssystemet av presidenten. Landets høyeste rettslige instanser, høyesterett og forfatningsrådet, har vært fungerende siden 2000. Høyesterett består av en hoveddommer utnevnt av presidenten, samt 15 andre medlemmer som utnevnes på livstid av presidenten og nasjonalforsamlingen. Forfatningsrådet består av ni dommere som utnevnes til niårige terminer. Forfatningsrådet er bemyndiget til å gjennomgå lover, traktater og internasjonale avtaler før de antas. Tsjad har fengselsstraff inntil to år for homofili.
Administrativ inndeling
Tsjad er inndelt i 23 regioner. Dette systemet ble innført i 2003 som et ledd i en desentraliseringsprosess, da regjeringen avskaffet de tidligere 14 prefekturene. Hver region blir ledet av en guvernør utnevnt av presidenten. Innenfor regionene er det 50 departement som blir administrert av prefekter. Departementene er til sammen inndelt i 200 underprefektur, som igjen er satt sammen av 446 kantoner. Det er planlagt å erstatte kantonene med communautés rurales, men det juridiske og planmessige rammeverket er ennå ikke på plass.
Desentralisert styre er grunnlovsbestemt for at lokalbefolkningen skal spille en aktiv rolle i sin egen utvikling,. Hver administrative nivå under staten skal styres av lokale, folkevalgte forsamlinger. Til nå har det ikke vært gjennomført lokale valg i Tsjad, og kommunevalgene som var planlagt gjennomført i 2005 har stadig blitt utsatt.
Regionene er:
Næringsliv
De forente nasjoners Human Development Index rangerer Tsjad som det femte fattigste landet i verden, med 80 % av befolkningen under fattigdomsgrensen. BNP (KKP) per innbygger var i 2005 beregnet til 1500 USD. Tsjad er medlem av Sentralbanken for de sentralafrikanske statene (BEAC) og Den sentralafrikanske økonomiske og monetære union (CEMAC).
Over 80 % av Tsjads befolkning er avhengig av jordbruk og oppdrett av buskap for å overleve. Hvor avlinger blir dyrket fram, og hvor det holdes dyr, avhenger av det lokale klimaet. De mest fruktbare områdene ligger i de sørligste 10 % av landet, hvor det dyrkes fram store mengder durra og hirse. I sahel-beltet er det bare de mer hardføre variantene av hirse som dyrkes fram, og da med dårligere avlinger enn i sør. På den annen side er sahel-beltet ideelt beiteland for kommersiell drift med store flokker buskap og for geiter, sauer, esler og hester. Fra de spredte oasene i Sahara får man, om enn i mindre mengder, dadler og belgfrukter.
Før oljeindustrien ble utviklet i landet, var bomullsindustri og arbeidsmarkedet knyttet til denne, ledende og sto for anslagsvis 80 % av eksportinntektene. Bomull er fortsatt en av de viktigste eksportartiklene, de eksakte tallene er ikke tilgjengelige. Rehabiliteringen av Cotontchad, et stort selskap som er rammet av prisfall for bomull i verdensmarkedet, har blitt finansiert av Frankrike, Nederland, Den europeiske union og Den internasjonale bank for gjenoppbygging og utvikling (IBRD). Den statlig eide delen av selskapet er forventet å bli privatisert.
Infrastruktur
Borgerkrig lammet utviklingen av infrastruktur for transport. I 1987 hadde Tsjad bare 30 km asfalterte veier. Senere prosjekter har forbedret veinettet til å omfatte 550 km i 2004. Veinettverket har imidlertid fortsatt begrensninger, og veiene er fortsatt ubrukelige flere måneder i året. Uten egen jernbane er Tsjad svært avhengig av Kameruns jernbanenett for transport av sin eksport og import til og fra havnen i Douala. N'Djamena har en internasjonal flyplass med direkteruter til Paris og flere afrikanske byer.
Landets telekommunikasjon, med det statlige SotelTchad som tilbyder av fasttelefoni, er elementær og dyr. Det er kun 14 000 fasttelefonlinjer i Tsjad, noe som gir landet en av de laveste tetthetene for telefoner i verden. Tsjads energisektor har lidd av mange års vanstyre av det statlige vann- og energiselskapet (STEE), som sørger for strøm til 15 % av hovedstadens innbyggere, og som dekker bare 1,5 % av landets innbyggere. De fleste tsjadere brenner biomasse som ved og gjødsel for energi. Byene i Tsjad står overfor store utfordringer når det gjelder kommunal infrastruktur. Bare 48 % av innbyggerne i byer har tilgang til drikkevann, og bare 2 % har tilgang til grunnleggende sanitære forhold.
Landets TV-seere er begrenset til N'Djamena. Den eneste TV-stasjonen er statseide TeleTchad. Radio har større rekkevidde, med 13 private radiostasjoner. Aviser er begrenset i mengde og utbredelse, og opplagstallene er små på grunn av transportkostnader, stor andel analfabeter og fattigdom. Tsjads grunnlov forsvarer ytringsfrihet, men landets regjering har jevnlig begrenset denne rettigheten, og i slutten av 2006 ble det innført et system for forhåndssensur av mediene.
Kalender og helligdager
Seks nasjonale helligdager feires gjennom året, og de bevegelige helligdagene inkluderer den kristne helligdagen andre påskedag og de muslimske helligdagene Id al-fitr, Id al-adha og Milad al-Nabi.
Utdanning
Utdanningssektoren i Tsjad møter betydelige utfordringer på grunn av befolkningsspredningen og også til en viss grad på grunn av foreldres motvilje mot å sende sine barn på skolen. Til tross for at skolegang er obligatorisk, fortsetter bare 68 % av guttene etter de første få årene, og over halvparten av befolkningen er analfabeter. Høyere utdanning blir gitt ved Universitetet i N'Djamena.
Kultur
På grunn av sitt store mangfold av folk og språk har Tsjad en rik kulturarv. Den tsjadiske regjeringen har aktivt fremmet tsjadisk kultur og nasjonale tradisjoner gjennom åpningen av Tsjads nasjonale museum og Tsjadisk kultursenter.
Musikk
Når det gjelder musikk, så spiller tsjadere musikkinstrumenter som kinde, som er en slags bueharpe, kakaki, som er et langt horn av metall, og hu hu, et strengeinstrument som bruker flaskegresskar som høyttalere. Andre musikkinstrumenter og kombinasjoner av dem er mer knyttet til bestemte etniske grupper. Saraene foretrekker fløyter, balafoner, harper og kodjo-trommer, og kanembuene kombinerer lydene fra trommer med lyder fra fløytelignende instrumenter.
Musikkgruppen Chari Jazz ble dannet i 1964 og var starten for moderne musikks inntreden i Tsjad. Senere har mer kjente grupper, som African Melody og International Challal forsøkt å kombinere det moderne med det tradisjonelle. Populære grupper som Tibesti har videreført sin kulturelle arv ved å bygge sin musikk på sai, en tradisjonell type musikk fra det sørlige Tsjad.
Tsjadere har vanligvis ikke verdsatt moderne musikk, men på 1990-tallet førte imidlertid økt interesse til utvikling og produksjon av CD-er og musikkassetter med tsjadiske artister. Piratkopiering og manglende opphavsrettslig beskyttelse for artistene utgjør problemer for en videre utvikling av musikkindustrien i Tsjad.
Litteratur og skriftkultur
Slik som for andre land i sahel-regionen har litteraturen i Tsjad lidd under en økonomi, politikk og en åndelig tørke som har påvirket dets mest kjente forfattere. Tsjadiske forfattere har blitt tvunget til å skrive fra eksil eller som utvandret, og deres litteratur har vært dominert av tematikk rundt historie og politisk undertrykkelse. Siden 1962 har 20 forfattere skrevet et 60-talls skjønnlitterære verk. Blant de internasjonalt mest kjente forfatterne er Joseph Brahim Seïd, Baba Moustapha, Antoine Bangui og Koulsy Lamko.
I 2003 publiserte Tsjads eneste litteraturkritiker, Ahmat Taboye, sin Anthologie de la littérature tchadienne for å spre kunnskap om Tsjads litteratur internasjonalt og blant ungdommer, og for å sette søkelyset på landets mangel på bokforlag og markedsføring.
Film
Utviklingen av tsjadisk filmindustri har lidd under borgerkrigens herjinger og av mangelen på kinoer, som det bare finnes en av i hele landet. Den første tsjadiske spillefilmen, dokudramaet Bye Bye Africa, ble produsert i 1999 av Mahamat Saleh Haroun. Hans neste film var den kritikerroste Abouna, og hans Daratt vant juryens spesialpris ved den 63. filmfestivalen i Venezia. Issa Serge Coelo har regissert de to andre filmene fra Tsjad, Daresalam og DP75: Tartina City.
Mat og drikke
Viktigste ernæringskilden i Tsjad er hirse. Det lages boller av det, som dyppes i saus. I den nordlige delen av landet er dette kjent som alysh, i sør som biya. Fisk er populært, og blir vanligvis behandlet og solgt som salanga (soltørket og lettere røkt alestes eller hyrocynus) eller som banda (større røkt fisk). Carcaje er en populær, søt drikk som blir utvunnet fra hibiskusblader. Alkoholholdige drikker er nærmest fraværende i nord, men populært i sør, hvor folk drikker hirseøl kjent som billi-billi når det blir brygget på rød hirse og coshate når det blir brygget på hvit hirse.
Idrett
Tsjads mest populære sport er fotball. Tsjads landslag får stor oppmerksomhet i internasjonale turneringer, og tsjadiske fotballspillere har spilt for franske lag. Basketball og fribryting har også stor utbredelse i landet, det sistnevnte i en form hvor bryterne er ikledd tradisjonelle dyrehoder og er tildekte med støv.
Oppføring på UNESCOs liste
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Proboscis (sommerfugl)
Proboscis er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Navnet betyr "snabel" på latin.
Samveldelekene 1986
Samveldelekene 1986. Lekene, Commonwealth Games i 1986 var de trettende samveldelekene. De fire første lekene (1930-1954) het de britiske imperielekene (British Empire Games) de neste fire (1958-1970) het British Empire and Commonwealth Games og lekene i 1974 og 78 het British Commonwealth Games.
Proboscis (sommerfugl)
Utseende
Middelsstore, brune sommerfugler med påfallende lange palper ("nebb") og sigdformede forvinger. Begge vingepar har gulbrune flekker langs ytterkanten.
Levevis
Larvene utvikler seg trolig på bambus i slekten Chusquea, i likhet med de fleste andre Pronophilina.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det vestlige Sør-Amerika, fra Colombia til Peru.
Bernt Moen
Bernt André Moen (født 17. februar 1974 i Kristiansand) er en norsk musiker. Han er kjent som jazzpianist, komponist og musikkpedagog.
Karriere
Moen har vært involvert i en rekke jazz og metal-band, og er nå førsteamanuensis i utøvende rytmisk piano ved Universitetet i Agder, ved siden av sin karriere som utøver. Han har sin utdannelse fra Musicians Institute i Los Angeles, California, Norges musikkhøgskole i Oslo, Berklee College of Music i Boston og Universitetet i Agder i Kristiansand. Moen har jobbet som underviser/pedagog ved en rekke institusjoner.
Moen har sitt eget studio ("Studio 3014"). I dette studioet spilte han inn sin debutplate, som ble lansert i 2011. Også to andre solo piano albumer har blitt produsert fra Moens private lydstudio. De tre soloalbumene er innspilt i januar (Vol.1, 2011) og i mai (Vol.2, 2011) og sist (vol.3, 2014). Repertoaret på de to første albumene er dominert av relativt korte improvisasjoner, ofte lyrisk, med svært bevisst bruk av pauser, men tidvis også med lynraske løp over klaviaturet. Vol.3 tar for seg improviserte tolkninger av standardjazz repertoaret.
Samveldelekene 1986
Lekene i 1986 ble arrangert i Edinburgh i Skottland i perioden 24. juli til 2. august 1986. Det var 1660 utøvere fra 27 nasjoner som deltok i tolv sporter. Det var andre gangen som leken ble arrangert i Edinburgh. Lekene ble åpnet av Elizabeth II. England ble beste nasjon med 52 gullmedaljer foran Canada med 51.
Deltakende nasjoner
Det var 27 nasjoner/land/lag som deltok i lekene i 1986
Connecticut Open 2017
Connecticut Open 2017 var en tennisturnering, og del av WTA-touren 2017 som fant sted i New Haven i USA fra 20. til 26. august 2017.
Det ble konkurrert i singel og dobbel for kvinner på hardcourt.
EM i friidrett 2006 – 100 meter menn
Øvelsen 100 meter menn ved EM i friidrett 2006 ble avholdt i Göteborg, Sverige med 45 deltagere og med kvalifisering 7. august og finale 8. august 2006.
Rekorder
Gjeldende Europa- og mesterkskapsrekord før denne konkurransen:
Det ble satt ny mesterskapsrekord under konkurransen:
Runde 1
Kvalifisering: Første 4 i hvert heat (Q) og ellers de 8 raskeste tidene (q) går videre til Runde 2.
Runde 2
Kvalifisering: Første 4 i hvert heat (Q) går videre til semifinalene.
Semifinaler
De fire første i hver semifinale var direktekvalifisert (Q) for Finalen.
Wangpanbukta
Wangpanbukta er ei havbukt på østkysten av Kina, like sør for storbyen Shanghai og øst for byen Hangzhou. Den innerste (vestligste) delen heter Hangzhoubukta. Zhoushanøyene ligger i sørøst, ytterst i bukta.
Eyr (tidsskrift)
Eyr var norsk medisinsk fagtidsskrift (stiftet i 1826 eller 1828, nedlagt i 1837).
Eyr var det første medisinske fagtidsskriftet som ble utgitt i Norge. Det ble startet av Frederik Holst og Michael Skjelderup. Noen kilder angir stiftelsesåret til 1826, andre sier 1828. Etter hvert ble Holst eneutgiver av tidsskriftet, som gikk inn i 1837.
Siapiccia
Siapiccia (sardisk: Siapicìa, Siipicìa) er en italiensk kommune i provinsen Oristano i regionen Sardinia. Den har 359 innbyggere og ligger rundt 64 meter over havet.
Seversky XP-41
Seversky XP-41 var et amerikansk jagerfly.
XP-41 ble utviklet etter ønske fra United States Army Air Corps om å utstyre en standard Seversky P-35 med en kraftigere motor. Valget falt på en Pratt & Whitney R-1830-19 stjernemotor utstyrt med en to-trinns mekanisk kompressor.
XP-41 ble levert til evaluering i februar 1939, men USAAC foretrakk den turboladede Seversky AP-4, senere satt i produksjon som Republic P-43 Lancer, og videre utvikling av XP-41 ble stanset.
Catolethrus
Utseende
Små (gjerne 2 – 5 mm), sylindriske, slanke biller, brunlige eller svarte, blanke uten påfallende hår eller skjell, sterkt punkterte. Hodet er forholdsvis stort og bredt, snuten ganske kort til middels lang. Antennene er knebøyde og forholdsvis korte. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, og så bredt som dekkvingene. Sidene er avrundede, og oversiden er dekket av grove, men grunne punktgroper. Dekkvingene er avlange og parallellsidige med markerte punktrekker. Beina er ganske korte og kraftige, en tilpasning til å bevege seg i ganger i treet. Vedsnutebillene ligner på barkbiller, men skiller seg fra disse på at de har mer markert snute. De er også typisk noe slankere enn barkbillene.
Levevis
Billene lever i død ved av ulike treslag. Noen arter kan også forekomme i bygningstømmer, men dette er da infisert av sopp. Noen arter på den sørlige halvkule er funnet på hannkongler av konglepalmer (Cycadales), og det er mulig at de spiller en rolle som pollinatorer av disse.
Utbredelse
Slekten forekommer i Mellom- og det nordlige Sør-Amerika, på Réunion, i Polynesia og på New Zealand.
Santa María del Camino
Santa María del Camino (katalansk: Santa Maria des Camí) er en by og kommune i det østlige Spania, på øya Mallorca i provinsen Balearene. Kommunen har 7,507 innbyggere (2021).
Oppløsning (massespektrometri)
I massespektrometri er oppløsning et mål på evnen til å skille to topper med litt forskjellige masse-til-ladningsforhold ΔM, i et massespektrum.
Oppløsning og oppløsningsevne
Det er to forskjellige definisjoner av oppløsning og oppløsningsevne i massespektrometri.
IUPAC-definisjon
IUPAC-definisjonen for oppløsning i massespektrometri er:
Hvor en større oppløsning indikerer en bedre separasjon av topper. Denne definisjonen brukes i en rekke massespektrometritekster. Denne bruken er også antydet av begrepet "høyoppløselig massespektrometri."
Oppløsningsevne definisjon
Noen massespektrometrister bruker definisjonen som ligner på definisjoner som brukes i noen andre felt innen fysikk og kjemi. I dette tilfellet er oppløsningskraft definert som:
Minimum topp separasjon ΔM som gjør det mulig å skille mellom to ionearter kalles da:
Oppløsning og oppløsningsevne, når definert på denne måten, er i samsvar med IUPAC-anbefalinger for mikroskopi, optisk spektroskopi og ionmikroskopi (SIMS) men ikke gasskromatografi. Denne definisjonen vises også i noen massespektrometri-tekster.
Definisjon av toppbredde
I definisjonen av toppbredde er verdien av ΔM bredden på toppen målt ved en spesifisert brøkdel av topphøyden, for eksempel 0,5%, 5%, 10% eller 50%. Sistnevnte kalles full bredde ved halv maksimum (FWHM).
Daldefinisjonen
Dalsdefinisjonen definerer ΔM som den nærmeste avstanden mellom to topper med lik intensitet med dalen (laveste signalverdi) mellom dem mindre enn en spesifisert brøkdel av topphøyden. Typiske verdier er 10% eller 50%. Verdien oppnådd fra en toppbredde på 5% tilsvarer omtrent en dal på 10%.
Sverige under Vinter-OL 1972
Sverige under Vinter-OL 1972. Femtiåtte sportsutøvere, førtini menn og ni kvinner, fra Sverige deltok i ni sporter, alpint, bobsleigh, kunstløp, langrenn, hurtigløp på skøyter, kombinert, skihopping, skiskyting og ishockey under Vinter-OL 1972 i Sapporo i Japan. Sverige kom på tiendeplass med en gull-, en sølv- og to bronsemedaljer. Skøyteløperen Hasse Börjes, som tok sølv på 500 meter, var Sveriges flaggebærer under åpningsseremonien.
Formel 1-sesongen 2004
Formel 1-sesongen 2004 var den 55. sesongen av FIAs Formel 1-verdensmesterskap. Sesongen startet 7. mars 2004 og ble avsluttet 24. oktober etter atten løp. Verdensmesterskapet for førere ble for femte år på rad vunnet av Michael Schumacher i Ferrari, som tok sin syvende og siste VM-tittel. Ferrari vant også konstruktørmesterskapet, for sjette år på rad og fjortende gang totalt.
Konstruktører og førere
Følgende konstruktører og førere konkurrerte i Formel 1-verdensmesterskapet i 2004.
Noter til tabellene:
Sluttresultater 2004
Poeng ble gitt til de første åtte plassene i hvert løp med henholdsvis 10, 8, 6, 5, 4, 3, 2 og 1 poeng.
Førermesterskapet
Noter til tabellene:
Panarabiske farger
De panarabiske fargene viser til fire farger – rødt, hvitt, sort og grønt. Fargene stammer fra tidligere flagg i regionen, og forskjellige dynastier i arabisk historie. De ble kombinert for første gang under Araberopprøret i 1916. Flere arabiske stater bruker fargekombinasjonen idag. En underkategori av de såkalte «arabiske frigjøringsfargene» er kombinasjonen rødt, hvitt og sort.
Anna-Mari Kaskinen
Anna-Mari Kaskinen (født 15. oktober 1958 i Åbo) er en finsk forfatter, poet og salmedikter. Hun har arbeidet mye sammen med komponisten Pekka Simojoki. De mest kjente verkene hennes er Liekit og musikalen Hiljaisuuden messu.
Pul-e-Tsjarki fengsel
Pul-e-Tsjarki-fengselet (Pashto: د پل  چرخی محبس ) er et fengsel øst for Kabul i Afghanistan. Det ble bygget på 1970-tallet etter ordre fra president Mohammed Daoud Khan, og ble ferdig etter at Sovjetunionen hadde gjennomført invasjon av landet. Fengselet var beryktet for tortur og henrettelser. I denne perioden var det ingen som ble satt inn, som slapp ut igjen. Antatte medlemmer av Taliban og Al-Qaida er fengslet der.
Anna-Mari Kaskinen
Kaskinens literære produksjon er svært høy, og hun har alene eller sammen med andre skrevet mer enn 70 bøker. Hun er også redaktør for magasinet Lastenmaa. Bøkene spenner fra poesi og salmer til barnebøker og gavebøker.
I Norge er hun representert med en salme i Salmer 1997 og Norsk salmebok 2013.
Pul-e-Tsjarki fengsel
Alle fanger fra Guantánamobukten fangeleir som har blitt sendt til Afghanistan etter april 2007 frem til 2008, har blitt sendt til Pul-e-Tsjarki-fengselet. 250 fanger fra Guantánamo-fangeleiren har blitt overført til Pul-e-Tsjarki-fengselet, inntil september 2009 hevder Human Rights First-organisasjonen.
Pauline Macabies
Pauline Macabies debuterte i verdenscupen i Oslo i 2006. Hennes beste plassering i sesongen 2006/07 var en 14.-plass i Hochfilzen.
Hun var med på ta en andreplass på stafetten i Ruhpolding i januar 2008, sammen med lagvenninnene Delphyne Peretto, Sylvie Becaert og Sandrine Bailly.
Reperbane
En reperbane (trolig fra eldre tysk: Reiferbahn, senere: Reeperbahn) var et sted der man snodde plantefibre sammen slik at de ble til tau og trosser, repslagerens verksted. Reperbaner har vært vanlige i tilknytning til skipsbyggeriene i seilskutetiden.
Kunsten å lage rep er så gammel at opphavet ikke lar seg spore. De første «maskinene» vi har illustrasjoner av, er middelalderske, men opphavet er trolig fra lenge før det. Allerede egypterne i faraotiden hadde eget verktøy.
De vanligste fibrene til tauverket var hamp og sisal. I dag lages det meste av kunstfibre.
Tauverk av denne typen kunne skjøtes sammen ved hjelp av spleising eller festes rundt master og beslag ved hjelp av øyespleis. De møtende endene kunne ofte være så kunstferdig sammenføyd at skjøten knapt ble synlig, og selve spleisen ikke tykkere enn at et spleiset tau likevel kunne brukes i en talje.
Industrialiseringen har tatt over svært mye av dette. Etter hvert som reperbanene ble lagt ned, ble de tatt i bruk til andre formål. Der de ble til gater, har de ofte beholdt navnet, som i Hamburgs berømte og beryktede Reeperbahn.
Reperbaner i Norge
Den norske seilskipsfarten hadde stor framgang i Norge fra 1850-årene. Antall reperbaner i Norge økte også fra 29 baner i 1850 med totalt 276 arbeidere, til 44 reperbaner med totalt 356 arbeidere i 1860.
I Bergen har det antakelig vært reperbaner siden 1200-tallet. Den eldste dokumenterte fra 1609 lå i Baneveien på Nøstet. Da produksjonen var på topp rundt 1850 hadde Bergen 28 reperbaner. I dag er det bevart to reperbaner i Bergen: Bruuns repslageri i Fjøsangerveien 71 og Stoltz' reperbane i Sandviksvei 62. Stoltzebanen er datert tilbake til 1690-tallet og regnes som den eldste bevarte reperbane i Europa.
I Stavanger var det ti reperbaner som sysselsatte rundt 200 mann på slutten av 1800-tallet. I 1770-årene etablerte repslager Gert Gertsen fra Bergen en reperbane i Stavanger. Denne ble i 1787 overtatt av repslager Cornelius Middelthun fra Bergen. I 1785 etablerte Erik Tollefsen Berge en av Stavangers største reperbaner, senere kalt Cederberghbanen eller Stavanger reperbane. Cederberghbanen var rundt 340 meter lang. To andre store reperbaner i Stavanger var Berentsens reperbane og Hillevågsbanen. Andre mindre baner i Stavanger var Stokkabanen, Andersens reperbane, Todnembanen, Birkelands reperbane, Verslandsbanen og Vålandsbanen.
I 1749 slo Rasmus Falch seg ned kjøpstaden Kristiansund og etablerte en reperbane der. Rundt 1802 anla kjøpmann Friedrich Ludvig Walther nok en reperbane i byen. Ved begynnelsen av 1880-tallet var antall reperbaner i Kristiansund steget til fem. «Maskin-reperbanen» som Lars Brun fikk oppført sammen med Hans Clausen i 1856, står fortsatt i Brunsvika i Kristiansund.
Tønsberg reperbane, idag Parker Scanrope AS, ble grunnlagt i 1796 av daværende eier av Teie Hovedgård, Mathias Føyn. Reperbanens opprettelse var direkte knyttet til skipsbyggingens behov for tauverk. I 1886 startet Tønsberg Reperbane, som den første i Norge, opp med produksjon av ståltau. På et tidspunkt var banen verdens lengste overbygde langbane med sine 455 meter. Parker Scanrope AS er idag en betydelig leverandør innen offshore. Parker Scanrope AS er Tønsbergs eldste eksisterende bedrift.
Ved Hardanger Fartøyvernsenter produseres det idag handslått tauverk av naturfiber på en 80 meter lang reperbane.
Kjell Kviberg
Kjell Grude Kviberg (født 27. november 1914, død 13. februar 1976) var en norsk motstandsmann, redaktør og politiker, hjemmehørende i Norges Kommunistiske Parti.
Kviberg startet sitt politiske engasjement før krigen, da med tilhørighet i Arbeidernes ungdomsfylking (AUF). Under okkupasjonen engasjerte han seg snart i motstandsabeidet. Sammen med AUF-eren Hans Luihn startet han i september 1941 en av de første illegale avisene, Avantgarden. Kviberg var sønn av overlærer Per Kviberg på Lilleborg skole i Oslo, og de to klarte å få i gang et hemmelig trykkeri i skolens lokaler.
I arbeidet med de illegale avisene kom Kviberg snart i kontakt med den kommunistiske delen av motstandsbevegelsen, og innledet samarbeid med Norges Kommunistiske Partis (NKP) folk om distribusjon av aviser. Uenighet om forholdet til kommunistene skapte til slutt et skisma mellom Luihn og Kviberg, og sommeren 1943 kom det til åpent brudd. Det endte med at Kviberg og avisens tekniske apparat fulgte NKP. Luihn engasjerte seg deretter i den illegale avisen Svart på hvitt.
Under krigen ble mange i NKPs ledelse drept av Gestapo, fengslet eller drevet i landflyktighet. Det førte til en situasjonen der ledelsen måtte supplere seg selv, og Kviberg var blant dem som ble «kooptert» til partiets sentralkomite - under dekknavnet «Sandbeck».
Rett etter krigen var han blant NKPs mest sentrale ledere, og hadde den viktige posisjonen som redaktør av partiets hovedorgan Friheten.
På partiets landsmøte i 1946 kunne man imidlertid se de første tegn på splid innen partiet, mellom «gammelkommunistene» fra mellomkrigstiden og Furubotn-fløyen som hadde inntatt ledelsen under krigen. På landsmøtet ble «Furubotn-mannen» Kviberg avsatt som redaktør, og skiftet ut med Jørgen Vogt.
En glad gut
En glad gut er en fortelling av Bjørnstjerne Bjørnson, utgitt i 1860. Den er en av Bjørnsons bondefortellinger.
Hovedpersonen Øyvind Plassen er en husmannsgutt som ad utdanningens vei – utdanning på landbruksskole – omsider vinner et fotfeste i livet, og derigjennom også sin elskede Marit, gårdjenta. Ved siden av de to og deres foreldre er det særlig Øyvinds eldre venn og rådgiver Bård skolemester som trer frem i historien.
Edvard Beyer skriver i Norges litteraturhistorie at «''Historien har lyrisk stemning, særlig scenene fra barndommen. Bård skolemester hører til Bjørnsons fineste portretter. Men tegningen av hovedpersonen lodder ikke så dypt som i Arne, og de siste kapitlene er preget av hastverk. […] Kritikerne hadde mange godord, og med sin freidige tone og sitt enkle budskap – «Løft ditt hode, du raske gutt», «Elsk din neste, du kristensjel» – er En glad Gut kanskje den mest avholdte av alle Bjørnsons fortellinger.''»
Film og TV
En glad gutt ble filmatisert i 1932 i anledning hundreårsjubiléet for Bjørnstjerne Bjørnsons fødsel. Tore Foss spilte hovedrollen som Øyvind. Dette var en av de første lydfilmene i Norge.
Filmen har blitt vist en rekke ganger på TV, sist gang søndag 24. desember 1978.
Objektiv (tidsskrift)
Objektiv er et norsk tidsskrift for kamerabasert kunst. Første nummer utkom i april 2010 og det kommer ut to ganger i året.
Tidsskriftet er grunnlagt og redigeres av Nina Strand, og redaksjonsrådet som består av Ida Kierulf, Susanne Østby Sæther, Lucas Blalock og Brian Sholis.
Objektiv eies og utgis av Objektiv Forlag AS. Tidsskriftet mottar støtte fra Norsk Kulturråd, Fritt Ord og Norsk Fotografisk Fond.
Til hvert nummer inviteres kunstnere til å skape et verk spesielt for Objektiv, dette er noen av kunstnerne som har stilt ut i tidsskriftet:
Ṃ
Ṃ og ṃ (M med prikk under) er en bokstav som brukes i IAST-systemet for å transkribere sanskrit. Den tilsvarer tegnet anusvara (-ं), som markerer nasalisering av den forestående vokalen.
I Unicode kodes ṃ som U+1E42 (&#X1E42;) og U+1E43 (&#X1E43;).
Another Day in Paradise
Another Day in Paradise er en amerikansk dramafilm fra 1998 regissert av Larry Clark, og med James Woods, Melanie Griffith, Vincent Kartheiser og Natasha Gregson Wagner i hovedrollene. Basert på en roman fra 1997 med samme navn av Eddie Little, er Another Day in Paradise Clarks andre spillefilm.
Handling
Handlingen foregår på 1970-tallet, og følger en tenåringsnarkoman som - sammen med kjæresten sin - blir tatt inn av et middelaldrende par. Dette paret overtaler tenåringene til å hjelpe dem med å begå en rekke stadig mer kompliserte og farlige narkotikaran. Men dette går snart katastrofalt galt, noe som fører til uenighet, vold og mord.
Mottagelse
Etter opprinnelig å ha oppnådd den sjeldne NC-17-vurderingen, ble den amerikanske kinoutgivelsen redigert med det formål å oppnå en R, noe som reduserte spilletiden fra 105 til 101 minutter. Clarks originale kutt gikk over 140 minutter.
Filmen vant Grand Prix-prisen på Festival du Film Policier de Cognac i 1999.
Francis X. Moan
Francis Xavier Moan (født i Baltimore i Maryland i USA, død 17. april 2020 i Wynnewood i Pennsylvania) var en amerikansk katolsk prest og tilhørende jesuittordenen.
Han kom fra en søskenflokk på elleve, til foreldrene Frank og Emma Moan.
Moan tok doktorgrad i utdannelse ved Colombia University, var rektor ved to av jesuittenes high schools, Loyola Blakefield i Baltimore og Gonzaga High School i Cincinnati i Ohio. Han underviste i klassiske fag i Washington, D.C., St Joseph's Prep i Philadelphia, St. Paul's School i New Hampshire og arbeidet med og for flyktninger. Han gjorde dette i Sørøst-Asia og blant kambodsjanske flyktninger som var kommet til i USA, han var koordinator for American Assistance Refugee Project og så direktør for Refugee Voices.
Han døde av covid-19 den 17. april 2020 på Lankenau Hospital i Wynnewood, 93 år gammel; han var en av minst seks jesuitter ved Manresa Hall health care center - mer enn tredelen av beboerne - som døde av viruset mellom 14. og 28. april, etter å ha blitt innlagt med sykdommen på sykehus i området.
Solberg kapell
Solberg kapell ligger ved Solberg skole i Killingrudalleen i Drammen kommune i Viken fylke. Kapellet het opprinnelig Fredtun forsamlingshus og ble oppført i 1899 for arbeiderne på Solberg Spinderi, på initiativ av Thea Haug som tidlig innså at arbeiderne ved bedriften trengte et forsamlingshus. Hun mente at dette skulle være et sosialt og religiøst møtested. Hun sørget derfor at Fredtun ble bygd, og huset sto ferdig i 1899.
På Fredtun ble det utført flere typer aktiviteter og underholdning, allerede i 1910 ble det vist filmer her. I anledning spinneriets 150-årsjubileum i 1968, ble storsalens interiør fornyet, bygget fikk også et fire meter høyt klokketårn i den østre enden. 24. mars 1968 ble kapellet kirkeviet av biskop i Tunsberg bispedømme, Dagfinn Hauge. Spinneriet stod som eier av huset fram til 1991, da det ble opprettet en stiftelse for drift av kapellet, som nå kalles Solberg kapell. Kapellet ble i 2008 pusset opp, og har nå kjøkken og selskapslokaler, i tillegg til at det avholdes gudstjenester. Kapellet er også i bruk av speidervirksomhet, konfirmasjonsundervisning, søndagsskole, møtevirksomhet og utleie.
Siddi
Siddi (sardisk: Sìddi) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 654 innbyggere og ligger rundt 184 meter over havet.
Haizhoubukta
Haizhoubukta (kinesisk: 海州湾) er ei havbukt på østkysten av Kina ut mot Gulehavet. Byene Lianyun, Ganyu og Lanshan ligger ved bukta.
Willy Jensen
Willy Bråthen Jensen (født 17. november 1946 i Tromsø) er en norsk statstjenestemann og informatikkprofessor. Han er post- og teleråd ved Norges delegasjon til Den europeiske union i Brussel og var direktør i Post- og teletilsynet fra 2000 til 2011.
Jensen er utdannet ved Universitetet i Bergen, der han i 1972 avla hovedfag i matematikk. Han har arbeidet som forskningssjef ved Forut og Norut i Tromsø, vært administrerende direktør i firmaet Spacetec, avdelingsdirektør i European Space Agency i Roma og administrerende direktør for Norge 2000. Han var i 17 år tilknyttet Universitetet i Tromsø, der han også ble professor i informatikk.
Kongen utnevnte i 2012 Jensen til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats innen elektronisk kommunikasjon.»
Goh Liu Ying
Goh Liu Ying (født 30. mai 1989) er en malaysisk badmintonspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i gruppespillet i mixed double.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo ble hun utslått i gruppespillet i mixed double.
Sinéu
Sinéu (katalansk: Sineu) er en by og kommune i det østlige Spania, på øya Mallorca i provinsen Balearene. Kommunen har 4,122 innbyggere (2021).
Ekvatorial-Guineas kvinnelandslag i fotball
Ekvatorial-Guineas kvinnelandslag i fotball representerer Ekvatorial-Guinea i internasjonal fotball. Ekvatorial-Guinea, Afrikas 49. største (av 53) land etter folketall, er regjerende afrikamestre.
Ekvatorial-Guinea har kort erfaring med kvinnefotball. Landslaget debuterte mot Gabon i 2000 med 0-3-tap. Ekvatorial-Guineas første kvalifisering til Afrikamesterskapet endte med at de ble utslått ved første hinder av Angola med 1–6 sammenlagt. I kvalifiseringen til Afrikamesterskapet i 2004 ble de slått ut av Republikken Kongo(-Brazzaville). Neste Afrikamesterskap hadde Ekvatorial-Guinea flaks. De hadde nettopp slått ut Angola knepent, og skulle møte Afrikas overlegent beste lag, Nigeria, da Nigeria ble utpekt til nye arrangører av Afrikamesterskapet etter at Gabon hadde trukket seg som arrangør, og også trukket laget sitt. Dermed kom Ekvatorial-Guinea seg videre til sluttspillet uten å ha spilt i den andre kvalifiseringesrunden. De fikk likevel møte Nigeria, og også pretendenten Sør-Afrika i gruppespillet, samt Algerie. Ekvatoreial-Guinea greide en uavgjort mot sistnevnte, men tapte de to andre kampene med to mål mot hver, et akseptabelt resultat gitt Ekvatorial-Guineas begrensede erfaring og de to landenes dominans i verdensdelen.
Afrikamesterskapet i 2008 ble enden på en era. Fram til da hadde Nigeria vunnet samtlige afrikamesterskap, og Sør-Afrika, Ghana og Kamerun hadde dominert kampen om de andre medaljene. På hjemmebane forandet Ekvatorial-Guinea noe på det. Etter å ha vunnet den innledende gruppe med seire over sterke Kamerun og Kongo (-Brazzaville), kom Ekvatorial-Guinea til semifinalen, der nettopp Nigeria ventet. Forrige mesterskap vant Nigeria 4–2, denne gangen ble det hjemmeseier 1–0. Ekvatorial–Guinea var dermed allerede historiske som det femte afrikanske landet som hadde kommet til finalen, og det første nye siden 1998. I finalen ventet Sør-Afrika, men hjemmelaget var en ørliten favoritt. Kampen endte 2–1, og Ekvatorial–Guinea vant dermed Afrikamesterskapet.
Colgate
Colgate er et varemerke for tannpasta, tannbørster, tanntråd og munnvann. Det eies av det amerikanske konglomeratet Colgate-Palmolive. Colgate munnhygieneprodukter ble første gang solgt av selskapet i 1873, 16 år etter at grunnleggeren, William Colgate, døde. Selskapet solgte opprinnelig såpe.
Ifølge en rapport fra Kantar Worldpanel i 2015 er Colgate den eneste merkevaren i verden kjøpt av mer enn halvparten av alle husholdninger.
Sars (slekt)
Sars var en velstående slekt av tysk opphav i det norske borgerskapet i andre halvdelen av 1800-tallet. Familien var barnerik, og hadde et stort kontaktnett. Mye av det daværende norske kulturlivet, for ikke å si det akademiske og politiske livet, kom til å stå nær denne familien.
Historie
Maren Cathrine Welhaven giftet seg med Michael Sars, begge oppvokste i Bergen, da hun var knapt 20 år gammel. Michael hadde hun kjent siden barndommen som en venn av broren hennes, Johan Sebastian. Han hadde nettopp fått et sognekall i Kinn i Sunnfjord, og Michael ble sogneprest i Manger i Nordhordland ni år senere. Livet var hardt for Maren som prestekone. Hun deltok i arbeidet og mannens forskning samtidig som hun skulle oppfostre en stadig økende barneflokk. Maren fikk 14 barn i de 23 årene hun var prestefrue. Bare ni av disse nådde voksen alder.
Etter at de hjemmeboende sønnene, Ernst og Ossian ble professorer i 1874, fikk fru Maren større tid til gjestfrihet og ble en verdsatt vertinne for den ledende liberale salongen i hovedstaden.
Familiemedlemmer
Maren Sars hadde en vid omgangskrets, blant andre Peter Christen Asbjørnsen og Bjørnstjerne Bjørnson som var faste gjester.
Coupe Banque Nationale 2017
Coupe Banque Nationale 2017 var en tennisturnering, og del av WTA-touren 2017 som fant sted i Quebec by i Canada fra 11. til 17. september 2017.
Det ble konkurrert i singel og dobbel for kvinner på hardcourt.
Nasjonalforsamlingen i Weimar
Nasjonalforsamlingen i Weimar, offisielt Den forfatningsgivende tyske nasjonalforsamling, var det forfatningsgivende parlament i Weimarrepublikken. Den møttes fra 6. februar 1919 til 21. mai 1920. Stedet var i september 1919 i Weimar, og ikke i den politiske opphetede hovedstaden Berlin.
Stig Engen
Stig Andor Engen (født 20. august 1959) er en norsk tidligere fotballkeeper. Har blant annet spilt for Hødd og Molde.
Engen kommer fra Hareid, der han spilte fotball i alderbestemte klasser. Men han hadde spilt flere sesonger i Hjørungavåg i lavere divisjoner før han sluttet seg til Hareids A-stall (nivå tre) i 1985. Tok over rollen som førstekeeper for Lars Atle «Lasse» Flø, og gjorde sine saker så godt at han ble solgt til Molde etter 1987-sesongen. Han var i rosenens by i to sesonger, før han vendte tilbake til Hareid. Etter 1992-sesongen, da Engen var spillende assistenttrener under Harald Åsland Riise i 2.-divisjon, gikk han til Hødd – som da spilte i 1.-divisjon. Har klubbens førstekeeper i 1993 og 1994, men byttet på å vokte buret med Trond Hjelle da Hødd spilte i Tippeligaen i 1995. Hødd rykket ned, og Engen gikk tilbake til Hareid, der han i 1996 var spillende assistenttrener under Inge Gjerde.
Stig Andor Engen spilte 92 kamper for Hødd og 249 for Hareid. Han er i 2016 trener for guttelaget til Hareid.
Sommerrogata (Oslo)
Sommerrogata (1, 13, 17) er en gate i bydel Frogner i Oslo. Gaten går parallelt med Henrik Ibsens gate fra Cort Adelers gate til Frognerveien ved Solli plass. Mellom gaten og Henrik Ibsens gate ligger den smale Sommerroparken.
I Sommerrogata 1 ligger bygningen til Oslo Lysverker (nå Hafslund), som blant annet inneholder Vestkantbadet.
Joachim Björklund
Joachim Björklund (født 15. mars 1971) er en svensk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistentrener for. Björklund kom til sammen med sin far Karl Gunnar Björklund i 1990. Svensken kom fra og fikk med seg 55 seriekamper for Brann i perioden 1990–1993. Samtidig som han spilte i Brann spilte også hans fetter Patrik Hansson for klubben.
The Bible College of Wales
The Bible College of Wales (BCW) i Swansea (Wales, Storbritannia) er et bibelcollege som ble grunnlagt av Rees Howells i 1924.
BCW ble organisert etter modell av Moody Bible Institute i Chicago, Illinois som kunne ta imot og huse inntil 900 studenter. Colleget ble åpnet i Glynderwen House i Swansea i 1924. Det siste kullet fra Bible College of Wales ble uteksaminert i juli 2009, og i september 2009 flyttet det til Rugby i Warwickshire og skiftet navn til Trinity School of Theology. Etter flyttingen huset colleget ikke lengre studenter.
I 2006 ble aktivitetene i Glynderwen House avsluttet og bygningene revet. Colleget beholdt to eiendommer i Derwen Fawr Road i Sketty (Swansea) frem til slutten av 2010.
Rees Howells ledet bibelcolleget frem til han døde i februar 1950. Han ble etterfulgt av sønnen Samuel Rees Howells. I 2004 overtok Alan Scotland ledelsen.
Sæterstad kraftverk
Sæterstad kraftverk er et vannkraftverk ved Røssvatnet i Hattfjelldal kommune i Nordland.
Det utnytter et fall på ca 75 meter fra Langvatnet. Vannrør er lagt for forsyning til innendørs fiskeoppdrett på Sæterstad gård. Kraftverket fungerer som trykkredusjon.
Installert effekt er 40 kW fra en horisontal peltonturbin. Årsproduksjon er 0,1 GWh.
Bildende Kunstneres Forening Rogaland
Bildende Kunstneres Forening Rogaland (BKFR) er en fagorganisasjon for profesjonelle billedkunstnere i Rogaland, og er organisert som en forening uten selvstendig økonomisk formål. Foreningen er en av Norske Billedkunstneres distriktsorganisasjoner, og er forpliktet av vedtekter og landsmøtevedtak i Norske Billedkunstnere.
Historikk
BKFR ble grunnlagt som Bildende Kunstneres Forening Stavanger 30. januar 1932 med August Jacobsen som første formann. Under krigen var det ingen foreningsvirksomhet, men arbeidet ble tatt opp igjen og foreningen ble dannet på nytt 28. januar 1947, denne gangen med Emil Abrahamsen som formann. Med tiden fikk foreningen medlemmer fra andre områder i distriktet, og navnet endret seg fra Bildende Kunstneres Forening Stavanger til Bildende Kunstneres Forening Rogaland.
Tidlig etter foreningens dannelse begynte arbeidet med å bedre de økonomiske vilkårene for medlemmene. Det var begrensede muligheter for å selge og formidle kunst, og foreningen forsøkte seg på å organisere tiltak etter Unge Kunstneres Samfunns modell som het «kunst for varer». Men dette strandet ettersom man var nødt for å bytte varer mot kunst i eget lokale, likevel ville transaksjonen være avgiftsbelagt. Foreningen ble også aktiv i bedriftsutstillinger og de arrangerte «Vandreutstillingen» i 1955, som skulle få kunsten lenger ut i distriktet. Denne ble avholdt i nyetablerte kunstforeninger i Sandnes, Bryne og Klepp.
Et annet område hvor Bildende Kunstneres Forening Rogaland engasjerte seg i var muligheten for å utdanne seg som kunstner. På 1950-tallet fantes det kun private skoler som tilbød kurs i maling og tegning. I 1956 fikk foreningen låne lokaler i kjelleren til Stavanger Kunstforening til etablering av et studieatelier som gikk under navnet «Studieatelieret i Stavanger». Studieatelieret fikk i begynnelsen økonomisk støtte fra kommunen, og ettersom tilbudet ble svært populært fikk det etter hvert også støtte fra staten og fylket, i tillegg til kommunen. På slutten av 1960-tallet ble lokalene sagt opp og studieatelieret flyttet inn i Verksgata, i lokaler som BKFR disponerte i denne tiden. Utdanningen i "Studieatelieret" ble formalisert med etableringen av Kunstskolen i Rogaland i 1978. I 2019 overtok Kunstskolen i Stavanger AS driften til skolen.
Siliqua
Siliqua (sardisk: Silìcua) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 3 872 innbyggere og ligger rundt 66 meter over havet.
Tiana Benjamin
Tiana Benjamin (født 5. oktober 1984) er en engelsk skuespiller som spilte rollen som «Angelica Johnson» i Harry Potter og Ildbegeret. Hun har også hatt noen små roller i enkelte TV-serier.