cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
AirUK
AirUK var opprinnelig et heleid datterselskap av British Air Transport (Holdings), en etterfølger av British United Airways holding, 90 % eiet av B&C og 10 % av Eagle-Star Insurances. Dette gjorde at Cayzer-familien ble B&C-kontrollerende aksjeeiere. Etter begynnelsen på den gradvise liberaliseringen av Den europeiske unions (EU) interne luftfartsmarkedet i 1987, ble det nederlandske flyselskapet KLM en langvarig samarbeidspartner av AirUK, og forgjengeren til Air Anglia kjøpte en 14,9 % minoritetens eierandel i Air UKs holdingselskap. I 1995 økte KLM sin minoritetens eierandel i AirUK til 45 %. I 1997 ble KLM AirUKs eneste aksjonær da det kjøpte B&Cs eierandel i British Air Transport (Holdings). Det følgende året ble AirUK omdøpt til KLMuk. I 2003 ble KLMuk fusjonert inn i KLM Cityhopper.
Flyflåten
AirUK opererte følgende flytyper på ett eller annet tidspunkt i løpet av sin 19-årige eksistens:
Flåten i 1980
I juli 1980 bestod AirUK flåten av 37 fly. AirUK hadde 1 700 ansatte på denne tiden.
Flåten i 1983
I april 1983 bestod AirUK flåten av 21 fly.
Flåten i 1985
I mars 1985 bestod AirUK flåten av 22 fly. AirUK hadde 850 ansatte på denne tiden.
Flåten i 1990
I mars 1990 bestod AirUK flåten av 27 fly. Air UK hadde 1 340 ansatte på denne tiden.
Flåten i 1995
I mars/april 1995 bestod AirUK flåten av 28 fly. Åtte Fokker F50 var i bestilling. Air UK hadde 1 456 ansatte på denne tiden.
Flåten i 1997
I mars/april 1997 bestod AirUK flåten av 36 fly. Fire Fokker F100 var i bestilling.
AirUK hadde 2 000 ansatte på denne tiden.
«Third Force»
AirUK ble navnet på det nye flyselskapet som følge av fusjonen mellom BIA og Air Anglia. (BIA hadde allerede absorbert Exeter-baserte Air Westward i mars 1979. Cardiff-baserte Air Wales hadde blitt en del av Air Anglia i juni samme år.) Det ble inkorporert den 1. januar 1980. Flyvningene startet 16. januar 1980. På den tiden var AirUK det største regionale flyselskapet i Storbritannia og landets tredje største ruteselskap. Det hadde en stab på 1 700 ansatte og transporterte mer enn 1 million passasjerer, hovedsakelig i ruter. De hadde en flåte på 40 fly som bestod av seks jet (fire ex-BIA BAC One-Eleven 400 og to eks-Air Anglia F-28 4000-serien Fellowship) og 34 turboprop (inkludert 18 ex-BIA Handley Page Dart Herald, 10 ex-Air Anglia Fokker F-27 100/200-serien Friendship, og seks Embraer 110 Bandeirantes, opprinnelig en del av BIA, Air Wales og Air West flåter). Bortsett fra de fire One-Eleven 400, som hovedsakelig ble brukt på charter, var alle de andre flyene en del av AirUK-ruteflåten.
For markedsføringsformål var det ikke er mellomrom mellom bokstavene "U" og "K" i "AirUK logoet i de sammenslåtte enheter første farge som et stilisert britisk fagg.
Under etableringen ble AirUK noen ganger referert til som den uoffisielle «Third Force» blant de viktigste ruteselskaper i Storbritannia (British Caledonian (BCal), som Storbritanniis offisielle «Second Force» og British Airways (BA) den primære UK flagg carrier på det tidspunktet).
Etter fusjonen fikk mesteparten av flåten gradvis AirUKs nye blå, hvit og rød farge. Opprinnelig ble dette sett som et overveiende blått skrog med en hvit-rød-hvit stripe langs viduene, og et hvitt tak. Halen var også overveiende blå, bortsett fra at "AirUK-logo. Men da Civil Aviation Authority (CAA) godkjente av denne overveiende blå farge,hevded de at den potensielt kunne utgjøre en sikkerhetsrisiko for andre fly, da det kunne vøre vanskelig for andre mannskaper å se den blå fly mot en blå himmel. For å løse denne sikkerhetsbekymring, bestemte AirUK seg for å endre sin opprinnelige farge ved å velge en hybrid blå-hvitt farge på blå skroget og en hvit hale. AirUKs rutenettverk betjente fra starten følgende 33 destinasjoner : Aberdeen, Amsterdam, Basle, Belfast, Bergen, Birmingham, Blackpool, Bournemouth, Brussel, Dublin, Düsseldorf, Edinburgh, Exeter, Glasgow, Guernsey, Humberside, Isle of Man, Jersey, Leeds/Bradford, Le Touquet, London Gatwick, London Heathrow, London Stansted, Manchester, Newcastle, Norwich, Ostend, Paris, Rotterdam, Southampton, i Southend, Stavanger, og Teesside.
Stefan Rogentin
Stefan Rogentin (født 16. mai 1994) er en sveitsisk alpinist.
AirUK
AirUK Leisure
I 1987 etablerte AirUK  AirUK Leisure  som sitt nye charter datterselskap i samarbeid med chartermegler Wiking International.
AirUK Leisures hovedkontor lå på AirUKs Stansted-base. Dens viktigste operative baser var på London Gatwick, London Stansted og Manchester.
Stefan Rogentin
Han representerte Sveits i vinter-OL 2022 i Beijing, hvor han ble nummer 14 i super-G.
Han tok sin første pallplass i verdenscupen da han ble nummer to i super-G i Wengen 13. januar 2023.
AirUK
AirUK Leisure
I 1993 gikk AirUK Leisure inn i lang distanse fritidsmarkedet gjennom oppkjøpet av et par av Boeing 767 300 ER Bredbuksfly. Begge fly var innleid av turoperatøren Unijet. Selv om AirUK Leisure opererte disse flyene under samme driftstillatelse (AOC) som sin 737 400-serie smalbruksfly kort/mllodistanse flåten, brukte den Leisure International Airways merkevare for sin langdustane drift.
AirUK Leisure ble senere solgt til Unijet, som i sin tur ble en del av First Choice gruppen.
Teaterladan
Teaterladan, offisielt Hedemora Gamla Theater, er et teaterbygg i Hedemora, Dalarnas län. Det ble oppført på 1820-tallet, i tre etasjer, der to etasjer ble anvendt som lager og det tredje som teater. Det er et av Sveriges få bevarte teater av sin type (såkalt laduteatrar) og ble i 1964 klassifisert som byggnadsminne.
Historie og anvendelse
Teaterladan ble oppført mellom 1826 og 1829. Bygget er i tre etasjer, med teateret øverst og lager på de to nederste etasjene. Den første forestillingen i teateret var en stykke med ukjent tittel fremført av A. P. Bergmans Sällskap den 1. februar 1829. Sammen med Gamla teatern i Eskilstuna er Hedemora Gamla Theater det eneste bevarte såkalte laduteater i Sverige, og inngår i det nordiske avsnittet av Europavägen historiska teatrar. I ladan framføres nå teaterstykker og musikk i sommerhalvåret. I ladan finnes også ett lite teatermuseum om blant annet skuespilleren August Lindberg.
Teaterladan hadde regelmessige teaterforestillinger mellom 1829 og 1888. I årene 1888–1910 leide Frelsesarméen huset. Deretter stod den og forfalt, men ble restaurert før byens 500-årsjubileum og ble på ny åpnet den 20. juni 1946.
Den 9. oktober 1964 ble teaterladan klassifisert som såkalt enskilt byggnadsminne.
Kombinert under Vinter-OL for ungdom 2016 – Normalbakke mikslag
Normalbakke mikslag i kombinert under Vinter-OL for ungdom 2016 ble avholdt på Lillehammer den 19. februar 2016. 11 nasjoner deltok med fem utøvere hver; én skihopper av hvert kjønn, én kombinertløper og én langrennsløper av hvert kjønn – totalt 55 utøvere.
Øvelsen bestod av tre hopprenn i Lysgårdsbakkene og 3 x 3,3 km langrenn på Birkebeineren skistadion, og ble vunnet av Russland foran Norge og Tyskland.
Kompetansesenter for rock i Nord-Norge
Kompetansesenter for rock i Nord-Norge (KOFOR) er et kompetanseorgan for rytmisk musikk i Tromsø og Nord-Norge. KOFOR ble etablert i 2002 og har fokus på å bygge infrastruktur og profesjonalisere musikkbransjen i nord. KOFOR er en av tre partnere i Rytmisk Kompetansenettverk i Nord (RYK) sammen med Folkemusikk Nord v/ Kalottspel i Målselv og Nordnorsk Jazzsenter i Bodø.
KOFOR driver blant annet Kysten Studio, et profesjonelt lydstudio på Tvibit i Tromsø.
Jāzeps Rancāns
Jāzeps Rancāns (født 25. oktober 1886 i Ludza i guvernementet Vitebsk i keiserdømmet Russland, død 3. desember 1969 i Grand Rapids i Michigan i USA) var katolsk hjelpebiskop i Riga.
Aerial Derby
Aerial Derby var en hastighetskonkurranse for fly i Storbritannia sponset av Daily Mail hvor deltakerne fløy i en lukket krets rundt London. Det ble først holdt i 1912, med etterfølgende konkurranser i 1913 og 1914. Det ble avlyst under første verdenskrig, men gjenopptatt i 1919 som et "Victory Aerial Derby". Ytterligere konkurranser ble arrangert i 1920, 1921, 1922 og 1923. Selv om et løp var planlagt i 1924 var det ikke tilstrekkelig antall påmeldte, og arrangementet ble kansellert og ikke gjenopptatt.
1912
Det første løpet bestod av en enkelt runde på 130 km med start og målgang på Hendon Aerodrome, med kontrollposter i Kempton Park, Esher, Purley og Purfleet. Her måtte deltakerne fly lavt nok til at dommerne kunne lese deltaker nr. på flyet. Første premie var 250 pund og en gullpokal.
Det første løpet var gjenstand for enorm publikumsinteresse med om lag 45 000 tilskuere som betalte for å se start og ankomst på Hendon. Dessuten enorme mengder langs ruten.
Sopwith var den første til å fullføre, men ble diskvalifisert for å ha mistet en kontrollpost ved Purley. Han appellerte avgjørelsen, og ble senere erklært som vinner:. Sikten hadde vært dårlig, og Sopwith hadde faktisk passert godt utenfor merkingen, men ble ikke sett av dommerne.
Femten flyvere var påmeldt, men på grunn av dårlig vær startet bare syv:
Jāzeps Rancāns
Hjelpebiskop i Riga
Den 29. oktober 1923 ble han utnevnt til hjelpebiskop i Riga i Latvia og til titulærbiskop av Marcopolis. Han ble bispeviet 4. mai året etter i Svētā Jēkaba-katedralen i Riga av erkebiskop Antonino Zecchini, pavelig sendemann til Latvia; medkonsekrerende var erkebiskop baron Eduard von der Ropp av Mogilev, og av biskop Jerzy Bolesław Matulewicz-Matulaitis av Wilno/Vilnius.
Aerial Derby
1913
Den andre konkurransen ble holdt lørdag 20. september og ble fløyet over en noe lengre, 151 km lang rute. Endringer var foretatt på grunn av at den opprinnelige rute krysset områder forbudt etter den nylig vedtatte Air Navigation Order. Både Daily Mail trofeet og premien på 200 pund samt tre premier på 100, 70 og 25 pund til vinnerne i handicapkonkurransen var gitt av Shell.
Jāzeps Rancāns
USA
De siste tyve år av sitt liv var han kapellan ved karmelittklosteret i Grans Rapids i USA. Jāzeps Rancāns deltok på alle fire sesjoner av Andre Vatikankonsil.
Dobodura
Dobodura er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Lebiinae i familiegruppen løpebiller.
Aerial Derby
1913
Deltakere og resultater
1914
Opprinnelig var den planlagt til 23. mai, men ble utsatt til 6. juni på grunn av dårlig vær. Været på løpsdsgen var noe bedre, men noen deltakere kunne ikke starte da de ikke kunne fly til Hendon den dagen. Konkurransen ble vunnet av Walter Brock.
Deltakere og resultater
1919
Også kalt "Victory Aerial Derby" på grunn av den allierte seieren i første verdenskrig og ble arrangert 21. juni langs samme løype som i 1914, men på grunn av flyenes større hastighet gikk løpet over to runder. Vinner ble G. Gathergood med en  D.H.4R med M.C. Hammersley som fløy en Avro Baby som vinner av handicapløpet.
Jāzeps Rancāns
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Dobodura
Utseende
Middelsstore (ca. 10 millimeter), slanke, blankt svarte løpebiller, antenner og bein brungule. Hodet er sekskantet med små, litt utstående fasettøyne, kjevene ikke forstørrede. Antennene er tynne, litt over halve kroppslengden. Pronotum er tønneformet, gjerne litt lengre enn bredt. Dekkvingene er mye bredere enn forkroppen, svært blanke med ganske fine punktrader, i spissen med en lang, skarpe pigg, i tillegg gjerne 1-2 korte pigger.
Aerial Derby
1920
ikke lenger sponset av Daily Mail, i 1920, premiene gitt av Royal Aero Club. 500 for overall vinner med tre priser på 250, 100 og 50 pund for de første tre plasser i handicap-konkurransen. ble arrangrt 24. juli. over en noe endret kurs. Overall vinner var F. T. Courtney, og handicap ble vunnet av H. A. Hammersley.
Dobodura
Levevis
Artene lever ved kanten av små bekker. De eter blant annet larver av sviknott.
Aerial Derby
1920
Deltakere og resultater'
Dobodura
Utbredelse
Slekten er utbredt på Ny-Guinea.
Aerial Derby
1921
Også denne gangen ble konkurransen støttet av Royal Aero Club, den ble arrangert 16. juli med en premie på 500 pund til vinneren og tre premier på 200, 100 og 50 pund til de første tre i handicapkonkurransen.
Påmeldte og resultater
Dobodura
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World.
Aerial Derby
1922
Konkurransen i 1922 ble arrangert 7. august, start- og målgang var flyttet til Croydon Aerodrome, med kontrollposter på Brooklands, Hertford, Epping og West Thurrock som resulterte i en runde på like under 100 mi. Konkurransen ble vunnet av L. R. Tait-Cox som fløy en Gloucester Mars I og handicapkonkurrasen ble vunnet av L. L. Carter som fløy en Bristol M.1D.
Påmeldte og resultater
1923
Konkurransen ble arrangert 6. august, med en bane som var litt forandret ved at kontrollposten ved Epping var sløyfet.
Påmeldte og resultater
1924
Konkurransen i 1924 skulle arrangeres på Lympne aerodrome i Kent, hvor deltakerne skulle fly fire runder i en sløyfe på 80 km, men det hele ble avlyst siden det var for få påmeldte..
Olifant
Olifant kan referere til
Battle Chess
Battle Chess fikk gode kritikker og var en kommersiell suksess.
Spillet
Battle Chess følger reglene for vanlig sjakk, så alle kamper ender med at den angripende brikken vinner. Med 6 brikker av hver type, samt at kongene ikke kan ta hverandre, gir det 35 mulige animasjoner. Noen av kampene inneholder pop-kulturelle referanser, for eksempel at springer mot springer har animasjoner inspirert av Monty Python and the Holy Grail, og konge mot løper er inspirert av Indiana Jones og Raiders of the Lost Ark.
Spillet kan også spilles i en 2D versjon uten animsajoner. Man kan spille mot en annen person, eller mot datamaskinen.
Utvikling
Battle Chess var Interplay Entertainments første egenutviklede utgivelse etter at de avsluttet samarbeidet med Electronic Arts.
Mottagelse
Battle Chess fikk gode kritikker, som 84 % fra magasinet «Computer and Videogames» (CVG), 3,5 stjerner fra Dragon magazine i 1989 og 5 stjerner for CD-ROM utgaven i 1993. . Grafikken og animasjonen ble ansett som avanserte og morsomme, mens selve sjakken ikke var så bra.
I 1994 ble spillet introdusert i «Computer Gaming Worlds Hall of Fame» og i november 1996 ble det kåret til nr 106 av tidenes 150 beste spill.
Oppfølgere
Xiangqi-versjonen Battle Chess II: Chinese Chess ble lansert i 1991. Battle Chess 4000 kom i 2001. I desember 2015 sa Brian Fargo at han jobbet med Battle Chess 3 på 90-tallet, men at prosjektet ble avblåst. I 2014 kom en gjenutgivelse Battle Chess: Game of Kings fra Interplay utgitt på Steam.
Paramimus
Paramimus er en slekt av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae).
Utseende
Små (vingespenn ca. 25 millimeter), spinkle, kontrastrikt tegnede smygere. Vingene er svarte med et bredt, hvitt tverrbånd på bakvingen, noen hvite flekker på forvingen og en skarpt rød flekk ved forvingens bakkant.
Utbredelse
Artene lever i Sør- og Mellom-Amerika, fra Panama i nord til Brasil i sør.
Systematisk inndeling
Inndelingen følger Brower & Warren (2007).
Martin Litchfield West
Martin Litchfield West (født 23. september 1937 i London i England, død 13. juli 2015 i Oxford i England) var en internasjonalt anerkjent klassisk filolog som ble regnet blant fagets mest framstående representer, spesielt innen gammelgresk filologi.
Virke
I 2001 sto West for en engelsk utgave av Homers Iliaden for forlaget Bibliotheca Teubneriana, fulgt av en undersøkelse av dens kritiske tradisjon og samlete filosofi som hadde tittelen Studies in the Text and Transmission of the Iliad, et ytterligere bind om The Making of the Iliad kom ti år senere for forlaget Oxford University Press.
I tillegg til sammenhengen med Midtøsten, skrev han i 2007 en rekonstruksjon av den indoeuropeiske kultur og poesi, og dens innflytelse på Hellas i boken Indo-European Poetry and Myth.
West ble i nyttårslisten for 2014 utnevnt til medlem av den britiske Order of Merit.
Tomasz Makowski
Tomasz Artur Makowski (IPA: [ˈtɔmaʃ ˈartur maˈkɔfsci]; født i 1970) er en polsk bibliotekar og historiker. Han er direktør for Polens nasjonalbibliotek i Warszawa og leder for Landets Bibliotekråd. Han har jobbet ved Polens Nasjonalbibliotek siden 1994 og var tidligere assisterende direktør for forskning og leder ved avdeling for spesialsamlinger.
Han er blant annet medlem av The European Library og International Federation of Library Associations and Institutions (IFLA). Siden 2011 har han vært æresmedlem av Association Internationale de Bibliophilie og Forbund av Kirkelige Biblioteker «FIDES» (Federacja Bibiotek Kościelnych FIDES).
Han er også hovedredaktør av Nasjonalbibliotekets Årskrift (Rocznik Biblioteki Narodowej) og Polish Libraries.
I 2001 tok han doktorgrad i historie. Han spesialiserer seg på håndskrifter, bibliotekhistorie og Polen i tidlig moderne tid.
Han er amanuensis ved Institutt for historie ved Stefan Wyszyński-universitet i Warszawa.
Per Mørch Hansson
Per Mørch Hansson (født 4. mars 1905 i Kristiania, død 6. oktober 1994 samme sted) var en norsk forretningsmann, direktør for Storebrand.
Etter eksamen fra Kristiania handelsgymnasium 1921 og examen artium 1922 ble det cand.jur. i 1926 og jobb i Storebrand, som var et forsikringsselskap der faren var sjef. To års opphold i utlandet hadde også brakt ham til Tyskland, USA og Frankrike. Fra 1937 ledet han avdelingen for utenland, og tre år etter overtok han etter sin far som administrerende direktør, innsatt 9. april 1940, den dagen tyske styrker inntok landet.
I sitt virke så han de store linjer samtidig med at enkeltheter hadde hans oppmerksomhet. Etter å ha gitt seg som direktør i 1965 og mottatt sin andre St. Olavs Orden samme året, var han styreformann til 1976. Han var også styreformann en tid for Scandinavian Airlines System og ellers medlem i styret for Det Norske Luftfartsselskap, Den norske Creditbank, Saugbrugsforeningen, Elektrokemisk og Sulitjelma Gruber.
Han var sønn av Christian Hansson (1870–1960), direktør i Storebrand, og Dagny Holmboe (1872–1957) fra Tromsø og av slekten Holmboe. Først var han gift 1928–1937 med Mimi Egeberg (1905–1999), datter av godseier Westye Parr Egeberg (1877–1959) av Egeberg (slekt fra Sjælland). Fra 1939 var han gift med Astri Scott-Hansen (1993–2000), datter av Axel Aubert som var generaldirektør i Norsk Hydro.
Ellers var han norgesmester i tennis for Idrettsforeningen Ready (etablert 1907), det var i mixed doble at han i 1926 vant i samspill med OL-deltakeren fra 1924, Caro Dahl (1890–1979). I herredouble ble det norgesmesterskap i årene 1931, 1932 og 1933 i samspill med Ragnar Hagen (1908–1969) som var far til Carl Ivar Hagen. Mørch Hansson var også skihopper som i 1925 deltok i Holmenkollrennene i juniorklassen, såvel som aktiv seiler. Som medlem av Norges Idrettsforbunds finanskomité mottok han i 1961 forbundets hederspokal. I mange år var han også styreformann for Kunstindustrimuseet. Han ble i 1959 gjenvalgt som representantskapets ordfører i Kongelig Norsk Automobilklub (etablert 1907).
Altglienicke
Altglienicke er en ortsteil i Berlins bydel Treptow-Köpenick.
Historie
Arkeologiske funn har vist spor av bosettinger i området helt fra bronsealderen til 2000 f.Kr. Slaviske vendere ble fra ca år 500 etterfulgt i området av germanske semnoner. På 1100-tallet oppsto ved siden av den vendiske landsbyen også en askansk landsby som antakelig besto av innflyttere fra Altmark.
Landsbyen Glinik nevnes første gang i 1375 i Karl IV's landbok. Glien er gammeltysk ord for leire. I 1523 ble Glienicke innlemmet i Amt Cöpenick. Glienicke gikk på tvangsauksjon i 1628 og skiftet også senere eiere en rekke ganger. I 1740 oppsto under generalløytnant von Schlabrendorf Gutshof Falkenberg. Falkenberg gjenfinnes i området Gartenstadt Falkenberg i den tilgrensende orsteil Bohnsdorf.
Innflyttere fra Pfalz etablerte seg i området i 1764 og etablerte kommunen Neu-Glienicke. Kommunene Neu-Glienicke og Alt-Glienicke ble 17. april 1893 slått sammen til Altglienicke. Den evangeliske kirken var ferdig oppført i 1895, på tomten til den tidligere barokkirken. Vanntårnet var ferdig i 1906 og det samme var vannverket. På samme tid var også Teltowkanalen ferdig. Gagfah-Siedlung (GAGFAH, en forkortelse for Gemeinnützige Aktien-Gesellschaft für Angestellten-Heimstätten) ble oppført i 1920-årene og er i fremdeles i behold.
Altglienicke ble innlemmet i Stor-Berlin i 1920 og tilhørte fra 1945 til 1990 Øst-Berlin.
En spionhistorie fra den kalde krigen som vakte stor oppmerksomhet i samtiden, var Operasjon Gull. Den ble drevet i et samarbeid mellom CIA og Secret Service og innebar bl.a. en underjordisk tunnel fra Rudow i amerikansk sektor til Altglienicke i sovjetisk sektor. Som følge av spionens Georg Blakes avsløringer kjente russerne til tunnelen helt fra begynnelsen, men den ble først «avslørt» i 1956 og presentert bl.a. for vestlig presse.
Tukkuelva
Tukkuelva (også skrevet Tukuelva, i øvre del: Gropelva ) er ei elv i Aurskog-Høland kommune i Viken. Den renner gjennom de sentrale deler av Rømskog og munner ut i Rømsjøen. Elva har en total lengde på 19,5 kilometer og utgjør den øverste delen av Upperudsälvens vassdrag.
Elva har utspring ved Kaperalholtåsen helt øst i Setskog, hvor den kalles Storengbekken og renner mot vest til den møter bekken fra Gravertjenn. Etter samløpet kalles den Graverbekken, som renner mot nordvest, via Brattfossvannet og Askeviktjenn, til Fleskevannet. Vassdraget får på denne strekningen en rekke mindre tilløp fra nord. Hovedelva har utløp fra Bergsund ved vestenden av Fleskevannet, og renner mot sørvest til Fleskeslora, videre sørover til Mortegroptjennet, hvor den snur mot sørøst. Elva kalles Gropelva mellom Mortegroptjennet og gården Mortegropa, som er den øverste bosetningen langs elva.
Ved Rømskog Næringspark (tidligere Rømskog Sag og Høvleri) snur den mot sør og det dukker opp stadig flere gårder og mer bebyggelse langs elva etterhvert som den flyter videre sørover mot munningen i Bøvika, helt nord i Rømsjøen. På den siste strekningen før munningen danner elva flere små fosser, som Tukufossen, Steinbyfossen og Kristensfoss.
Axel Skarpjordet
Axel Skarpjordet, også skrevet Aksel, (født 1. juli 1906 i Øyer, død 26. oktober 1985 ) var en norsk kombinertløper og langrennsløper som representerte Øyer IL. I VM i Oslo i 1930 ble han nummer 7 i kombinert og nummer 23 på 17 km langrenn. Han var på Gudbrandsdal skikrets' lag som fikk Generalstabens pokal som beste 3-mannslag på 30 km i hovedlandsrennet (NM) i 1931. Skarpjordet ble nummer 5 på 30 km i hovedlandsrennet 1929.
Stat & Styring
Stat & Styring er et faglig uavhengig og partipolitisk nøytralt tidsskrift som fokuserer på aktuelle problemstillinger knyttet til ledelse, kompetanse, kvalitet, brukerrelasjoner, effektivisering og omstilling i offentlig sektor. Tidsskriftet redigeres i henhold til Fagpressens redaktørplakat.
Tidsskriftet kommer med fire trykte utgaver per år og disse publiseres parallelt på tidsskriftdatabasen idunn.no.
Tidsskriftet ble etablert i 1991 i et samarbeid mellom Statskonsult som eier og Universitetsforlaget som utgiver. I 2004 overtok Moderniseringsdepartementet, senere Kommunal- og moderniseringsdepartementet eierskapet til tidsskriftet.
Jan Erik Grindheim var redkatør fra 2006 --2013
Arild Aspøy tok over som redaktør for tidsskriftet i januar 2014.
Fleskevannet
Fleskevannet er en innsjø i Setskog i Aurskog-Høland kommune i Viken. Den er utspring for Tukkuelva, og har tilløp fra en rekke bekker fra skogområdene øst i Setskog, hvorav den største er Graverbekken. Innsjøen består av fire viker formet som et kryss, Gravervik mot nordvest, Østervik mot nordøst, Sagvika mot sørøst og Ulvesund mot sørvest. Ulvesund fortsetter videre mot sørvest som Bergsund, hvor Tukkuelva har sitt utløp fra.
Metapopulasjon
Metapopulasjon er et uttrykk fra økologien, der det viser til en populasjon bestående av grupper av individer som er knyttet til flere bestemte leveområder og er mer eller mindre isolert fra de andre bestander rundt. Disse mindre gruppene utgjør sub- eller underpopulasjoner. I motsetning til demer vil slike delpopulasjoner utveksler individer med andre delpopulasjoner gjennom sporadisk inn- eller utvandring. Begrepet metapopulasjon ble lansert i 1970 av den amerikanske matematikeren og biologen Richard Levins. Levins uttrykk ble originalt fremmet for å beskrive bestander av skadedyr i åkre, men ideen har siden blitt brukt generelt for å beskrive dynamikken i bestander i fragmenterte leveområder. Levins beskrev et slikt system som «en bestand av bestander».
Typiske trekk ved delpopulasjoner
En delpopulasjon vil alltid være en del av en større metapopulasjon. Størrelsen på hver enkelt delpopulasjon vil være begrenset av størrelsen på leveområdet vil gjerne være ganske lite. Bestanden i deltapopulasjonen vil variere med tilfeldigheter, og fordi den alltid vil være begrenset av leveområdet, vil tilfeldighetene før eller senere føre til at den dør ut. Tilfeldige innvandrere fra andre omkringliggende delpopulasjoner vil kunne komme inn og overta det tomme området.
Metapopulasjoner i øyteori og populasjonsdynamikk
En slik dynamisk beskrivelse av bestander som en serie med små delpopulasjoner som oppstår og dør ut igjen kalles metapopulasjonsdynamikk, en utvidet versjon av økologisk øyteori. Dette har vist seg å være et verdifullt bidrag til å forstå dyre- og plantebestander, og har den fordelen at det relativt enkelt kan modelleres matematisk. Modellen er særlig egnet til å beskrive populasjoner i fragmenterte leveområder, der menneskelig inngripen har delt opp et tidligere stort leveområde for en art gjennom jordbruk og bebyggelse, et fenomen som stadig trekkes fram naturvern.
Hedvig av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Glücksborg
Hedvig (født 21. mars 1640, død 31. januar 1671) var en prinsesse av den eldre Glücksborggrenen.
Her døde hun i 1671, og ble bisatt i samme by. I 1676 overlot Hedvigs bror Christian Freienwillen til sin kammerskriver Carsten Lüders.
Einebæråsen (Molde)
Einebæråsen er en gate i Molde kommune i Møre og Romsdal. Gaten starter i Jensgurilia og går vestover, før den ender i en gangvei som ender i Lyngveien. Gaten har fått navn etter Einebær, i likhet med en del andre gater i bydelen som har navn etter lavtvoksende skogsvekster.
Joyeuse
Joyeuse (fransk: La Joyeuse) er navnet som tradisjonelt er blitt tilskrevet Karl den stores personlige sverd. Navnet er fransk og er oversatt som «glad» eller «lykkelig». Sverdet, som oppbevares i museet Louvre i Paris, er et av de mest berømte sverd i historien. Om dette sverdet faktisk var eid av Karl den store, som styrte for rundt 1200 år siden, ville det ha vært benyttet i tallrike kroningseremonier, og er blitt knyttet til gamle myter og sagn som tilskrev det magisk kraft.
Legender
Byen Joyeuse i det franske departementet Ardèche har en legende som hevder at den ble oppkalt etter Karl den stores sverd. Forklaringen skal være at kongen mistet sverdet sitt i et slag, og at en av ridderne hans sørget for at han fikk det tilbake. Som takk skal Karl den store ha skjenket ham føydalherredømme over et landområde som han ga navnet Joyeuse.
Kroningsverdet til de franske kongene
Det er to sverd som er tilskrevet Karl den store. Det ene, som er en sabel, er oppbevart ved Weltliche Schatzkammer («Det keiserlige skattekammer») i Wien, Østerrike, mens det andre, Joyeuse, er oppbevart i Louvre i Paris (katalognummer MS 84). Spesifikasjonene på dette sverdet er 980 mm for dets totale lengde og hvor bladets lengde er 825 mm og 51 bredt. Bredden på korset ved håndtaket er 235 mm. Det veier 1630 g.
Et sverd identifisert med Karl den stores Joyeuse har blitt båret i fronten av kroningprosesjonen for franske konger. Det er mulig at sverdet ble første gang benyttet i kroningseremonien for Filip II August i 1179, men første dokumenterte gang var i 1271 for Filip III, og siste gang var i 1824 for Karl X. Før sverdet havnet på sitt nåværende sted i 1793, ble det oppbevart ved Klosterkirken Saint-Denis i nærheten av Paris fram til minst 1505. Klosterkirken var også det tradisjonelle gravstedet for de franske kongene. De kongelige regalier og Oriflamme, Frankrikes krigsfane, ble også oppbevart i klosterkrigen sammen med sverdet.
Kroningseremoniene ble holdt i Reims. I den første delen av seremonien mottok kongen symbolene på ridderskapet bestående sporer og sverd. Gjennom resten av seremonien ble sverdet holdt av Connétable som holdt det med sverdbladet pekende oppover.
Munkene og andre trodde at både realia tilhørte Karl den store, middelalderens største franske konge, men moderne forskning har antydet en senere dato grunnet at de dekorative elementer, proporsjoner og påståtte alder ikke passer sammen. Joyeuse har heller ingen motpart og representerer et problem for den historiske forskningen. Sverdet er konstruert ved en rekke ulike elementer. Den runde enden er dekorert ved teknikken repoussé med et motiv av flyvende fugler, lignende til norrøne ornamenter fra 900- til 1000-tallet. Begge sider av skjeftets kors på parerstangen er formet som stiliserte bevingede drager og kan bli datert tilbake til 1200-tallet. Håndtaket av gull, dekket av nettmønster av stående firkanter, synes å være fra 1200- eller 1300-tallet. Sliren som er dekket i fløyel, dekorert med fleur-de-lis, stiliserte liljer, var lagt til langt senere for kroningen av Karl X av Frankrike i 1824. Til tross for de omfattende tilleggene og endringene, har sverdet i Louvre forblitt et verdifullt eksempel på storslått riksregalier som ble benyttet i kroningen av de franske kongene.
Infernophilus
Infernophilus er en slekt av løpebiller osm tilhører underfamilien Lebiinae.
Levevis
Arten lever i varme ørkener.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige USA og nordlige Mexico.
Ne partez pas sans moi
«Ne partez pas sans moi» (norsk oversettelse: ikke dra uten meg) er en sveitsisk popballade fra 1988 som synges av kanadiske Céline Dion. Sangen er skrevet av Nella Martinetti og Atilla Şereftuğ og vant Eurovision Song Contest 1988. Sangen ble utgitt som singel over hele Europa i mai samme år.
Bakgrunn
Sangen er komponert av den tyrkiske låtskriveren og dirigenten Atilla Şereftuğ, mens sveitsiske Nella Martinetti skrev den franske teksten. Sangen deltok i den sveitsiske nasjonale finalen foran Eurovision Song Contest, og den ble fremført av Céline Dion. Deltakelsen skjedde før Dions internasjonale gjennombrudd, og hun representerte Sveits til tross for at hun kommer fra Canada. Det er ingen regler i Eurovision Song Contest som krever at artisten eller låtskriverne må være fra landet de representerer.
I Eurovision Song Contest 1988 i Dublin var «Ne partez pas sans moi» det niende bidraget ut på scenen, og etter en svært spennende avstemning vant sangen med 137 poeng. Seieren var svært knapp, bare ett poeng foran Storbritannias Scott Fitzgerald og «Go». Seieren ble avgjort først da de aller siste stemmene kom inn. Den norske juryen ga den sveitsiske sangen 8 poeng.
Utgivelser og salg
«Ne partez pas sans moi» var Sveits' andre seier i konkurransen, og sangen har fått mye oppmerksomhet i ettertid på grunn av Céline Dions etterfølgende verdenssuksess. Etter seieren solgte singelen i 200,000 eksemplarer i Europa i løpet av to dager, og 300,000 eksemplarer totalt. Den er likevel en av de minst suksessrike Eurovision-vinnerne kommersielt sett, blant annet ble den ikke utgitt i Storbritannia eller Irland. Dette var første gang en Eurovision-vinner ikke ble lagt ut for salg i disse to landene.
«Ne partez pas sans moi» var også med på Dions album The Best of Celine Dion som ble utgitt i Europa i juni 1988. Sangen dukket dessuten opp i Canada som B-side til singelen «D'abord, c'est quoi l'amour». Den var også med på den franske versjonen av Dion-albumet Incognito, og senere hennes franskspråklige samlealbum On ne change pas.
En musikkvideo til sangen ble lansert i 1988, og Dion spilte også inn en tysk versjon, kalt «Hand in Hand».
Sammen med ABBA og Cliff Richard er hun en av de mest kjente artistene som har deltatt i Eurovision Song Contest. Seieren var én av begivenhetene som beredte grunnen for Céline Dions kommende internasjonale gjennombrudd. Hun fremførte sangen igjen under åpningen av Eurovision Song Contest året etter og lanserte samtidig sin første engelskspråklige singel, «Where Does My Heart Beat Now»
Lyngvegen (Molde)
Lyngvegen er en gate i Molde kommune i Møre og Romsdal. Gaten starter i Bregnelia og går vestover til den ender i en gangvei ved Einebæråsen. Gaten har fått navn etter Lyng, i likhet med en del andre gater i bydelen som har navn etter lavtvoksende skogsvekster.
Ne partez pas sans moi
Teksten
Sangen har tekst på fransk, og Céline Dion synger til dem som leter etter stjernene, lever ut drømmen og som har store hjerter. Hun sier til dem at de må gi henne en sjanse og ber dem samtidig om ikke å reise videre uten henne.
Listeplasseringer
Sangen kom ikke inn på norske VG-lista, men tok seg inn på hitlistene til flere andre europeiske land.
Olav Paus
Olav Paus (født 17. februar 1912 i Drammen, død 29. juli 1974) var en norsk forretningsmann, administrerende direktør og hovedaksjonær i Paus & Paus AS, og generalkonsul for Senegal.
Murtaja Baseer
Murtaja Baseer (bengali: মুর্তজা বশীর, også romanisert Mortaza Bashir; født 17. august 1932 i Dhaka i Britisk India, død 15. august 2020 samme sted - Dhaka i Bangladesh ), var en bangladeshi maler og karikaturtegner. Han var også dikter, forfatter av noveller og romaner, forsker, numismatiker og filmprodusent. Regjeringen i Bangladesh hedret ham med Ekushey Padak i 1980 og med Independence Day Award i 2019.
Bakgrunn, utdannelse
Murtaja Baseer var sønn av Muhammad Shahidullah og Marguba Khatun. Faren Shahidullah var lingvist og akademiker.
Olav Paus
Karriere
Han var utdannet ved Wrekin College i England, handelshøyskole i Sveits og Sorbonneuniversitetet i Frankrike. Han inntrådte i Paus & Paus i 1933, og var stasjonert i England, Tyskland, Frankrike og USA. Han ble direktør i 1938 og administrerende direktør i 1945. Han var også styremedlem i Kjemikalieagentenes Forening og medlem av representantskapet i Follum Fabrikker (1961–71).
Murtaja Baseer
Bakgrunn, utdannelse
Baseer studerte ved Dacca Art College (som senere ble Faculty of Fine Arts, University of Dhaka) i 1949. Etter eksamen derfra i 1954 studerte han ved Accademia di Belle Arti di Firenze i perioden 1956-58. Senere studerte han mosaikk og etsning ved École nationale supérieure des Beaux-Arts (ENSBA) i Paris i 1971–73.
Olav Paus
Karriere
Da andre verdenskrig brøt ut var han på forretningsreise i Frankrike, og meldte seg for de franske styrker, hvor han tjenestegjorde som fenrik og liaisonoffiser i den franske hær. Senere under krigen arbeidet han i Forsynings- og gjenreisningsdepartementet i London.
Murtaja Baseer
Karriere
Baseer begynte ved University of Chittagong som assisterende professor, og der ble han til 1998.
Olav Paus
Karriere
Han var Senegals generalkonsul i Norge.
Murtaja Baseer
Karriere
Baseer skrev en rekke romaner. Blant dem kan nevnes Ultramarine (1954), Kanch-er Pakhir Gaan (1969), Mitar Shangey Char Shandha og Amitakkhar. Han var fast bidragsyter til litterære tidsskrifter som Dilruba, Samakal og Saogat. Hans første publiserte dikt var Parbe Na. I 1964. Han skrev også filmmanus, var kunstdirektør, og var en kunstregissør for den bengalispråklige filmen Nadi O Nari (1965 Elven og kvinnene). Han var også kunstdirektør for den urduspråklige filmen Kaise Kahoon (1965).
Olav Paus
Karriere
Han ble gift 12. juli 1946 med Ada (Xenia) Mathiesen (f. 6. mars 1919) fra Drøbak, datter av major Sigurd (Wilhelm) Mathiesen og Hjørdis Bjerch. Hans bolig i Villaveien 31 i Oslo ble senere residens for den danske ambassadøren. Huset er tegnet av Holger Sinding-Larsen i nordisk nybarokk og ble fullført i 1918.
Murtaja Baseer
Karriere
Baseer var aktiv i venstreorientert politikk i 1950-årene, og det daværende pakistanske styre fikk sendt ham til fengsel.
I 1987 fikk han et fellowship fra British Council for å forske på tradisjonell folkelig kunst i det som da var blitt til det selbstendige Bangladesh. I 1988 gjestet han en rekke museer i Delhi, Calcutta, Banaras og 3000 landsbyer i ni av West Bengals distrikter — støttet av et fellowship fra Indian Council for Cultural Relations (ICCR). Hans verk Mudra O Shilalipir Aloke Banglar Habshi Sultan O Tothkalin Samaj ble offentliggjort i 2004. Flere faglige artikler av Baseer ble publisert i Journal of the Numismatic Society of India.
Død
Murtaja Baseer døde av COVID-19 i Dhaka den 15. august 2020, to dager for sin 88de fødselsdag og mange år etter at han var blitt rammet av slag.
Dagvatnet
Dagvatnet (kvensk: Päivälompola) er en innsjø i Øvre Pasvik nasjonalpark i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den har et areal på 1,40 km² og ligger 121 moh. Sjøen har utløp mot nord gjennom en kort elvestubb ned til Skinnposevatnet, som er en del av Ellenvatnet.
Adalstjern naturreservat
Adalstjern naturreservat ligger på Raet sør i Horten kommune, like ved Høgskolen i Vestfold på Bakkenteigen. Sentralt i området ligger Adalstjern med myrflater rundt. Dette er det eneste myrområdet som er intakt på Raet. For øvrig er området for en stor del bøkeskog.
Det har vært drevet torvskjæring på myrene rundt tjernet, særlig i sør, helt til 1960-tallet. Staten kjøpte myra i 1967 med tanke på fredning. Pollenanalyser av torvlagene viser at bøk etablerte seg her omkring 650 e.kr. Dette er den eldste datering av bøk i Norge, og det antas at treslaget er innført sørfra av mennesker.
Johanna av Bourbon
Johanna av Bourbon, fransk: Jeanne de Bourbon (født 3. februar 1338, død 6. februar 1378 i Paris) var dronning av Frankrike gjennom sitt ekteskap med Karl V av Frankrike. Hun var datter av Peter I, hertug av Bourbon og Isabella av Valois, hertuginne av Bourbon.
Liv og virke
Johanna var bare 12 år da hun i 1350 giftet seg med sin slektning Karl, senere kong Karl V av Frankrike. Johanna var den siste franske dronningen som ble kronet i en egen seremoni. Hun satt ved sin manns høyre side under offisielle begivenheter og var til stede når han holdt råd, men hun deltok ikke i styring av landet. Hun blir husket for sin fromhet, sine veldedige handlinger og for sin vennlighet overfor mennesker som kom til henne med søknader og petisjoner.
Kong Karl V viste sin respekt for sin dronning på flere måter, noe som er vist i flere samtidige dokumenter. I 1374 bestemte han at hun skulle være verge for kongeparets barn til de nådde voksen alder, hvis han døde før henne. Et annet eksempel på hans aktelse for henne, var at hun hadde en svært fremtredende rolle i en av de viktigste hendelsene i Karl Vs regjeringstid, et høytidelig besøk av den tysk-romerske keiser Karl IV av Det tysk-romerske rike i Paris i 1377/1378.
Dronningen var en ivrig boksamler og bestilte ofte kopier av kjente bokverk. Hun styrte sitt store og intellektuelle hoff med dyktighet, og Christine de Pizan, som en tid arbeidet som hoffets poet og forfatter, omtalte i 1404 Johannas hoff i boken Le livre des faits et bonnes moeurs du roi Charles V le sage (norsk: Boken om kong Karl V den vises gjerninger og gode karakter): «Dieux! Quel triomphe! Quelle paix! En quel ordre, en quel coagulence regulée en toutes choses estoit gouvernée la court de tres noble damme, la royne Jehanne de Bourbon» (norsk: «Gud! Hvilken triumf! Hvilken fred! Hvor velordnet i enhver henseende ble hoffet til denne edle damen, dronning Johanna av Bourbon, styrt».
Johanna var dypt religiøs og svært generøs overfor klostre. Hun grunnla blant annet et munkekloster for celestinerordenen. Hun var også en kjent mesén og hjalp kunstnere ved å bestille flere malerier og skulpturer fra dem, i hovedsak verk med religiøse motiv. Et av verkene var en statue av rent gull som forestilte Jomfru Maria.
Gjennom hele livet var hun plaget med anfall av mental ubalanse, og hun skal ha hatt nervesammenbrudd i trettiårsalderen. Det er antatt at sønnen, kong Karl VI av Frankrike, arvet sin svake mentale helse fra sin mor.
Død og begravelse
Johanna av Bourbon døde i barselseng i februar 1378 etter å ha født datteren Catherine. I middelalderens Frankrike var det vanlig at de kongeliges levninger ble plassert i tre ulike kister eller sarkofager i ulike kirker. Hjertet ble plassert i én kirke, innvollene i en annen og resten av kroppen i en tredje. Bakgrunnen for skikken skal ha vært problemer med forråtnelse, særlig hvis den døde måtte fraktes langt og deretter ligge en tid på lit de parade. De kongelige skrev gjerne i sitt testament hvilke kirker som skulle beæres med deres ulike levninger. Dronning Johannas hjerte ble lagt i en utsmykket kiste i kirken som hører til Cordeliers-klosteret i Paris, innvollene i kirken i klosteret Couvent des Célestins i Paris, og resten av kroppen ble lagt i en kiste i Saint-Denis-basilikaen i byen Saint-Denis i Frankrike.
Dronning Johannas grav i St. Denis ble ødelagt under den franske revolusjonen (1789–1799), så kisten med innvollene ble senere flyttet fra couvent des Célestins til Saint-Denis, der nesten alle franske konger fra 900-tallet til 1800-tallet er begravet. Kistelokket er utsmykket med en legemstor, liggende skulptur av dronningen, som holder en liten pose i venstre hånd. Dette viser at det er dronningens «innvollkiste», den eneste innvollkisten i klosterkirken Saint-Denis.
Karl V sørget tungt over tapet av ektefellen til han selv døde to år senere.
Dronning Johanna og kong Karls barn
Johanna og Karl fikk ni barn sammen, ifølge Sainte-Maries historieverk fra 1700-tallet, men både antall og navn varierer i de ulike skriftlige kildene. Bare to av barna nådde voksen alder: Karl VI, som etterfulgte sin far på tronen, og Louis de Valois, hertug av Orléans.
Eyde
Eyde er et etternavn som kan vise til:
Apristomimus
Apristomimus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Lebiinae i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Blåbærlia (Molde)
Blåbærlia er en gate i Molde kommune i Møre og Romsdal. Gaten starter i Olav Oksviks veg og slynger seg nordover til den ender i Tyttebærsvingen. Gaten har fått navn etter Blåbær, i likhet med en del andre gater i bydelen som har navn etter lavtvoksende skogsvekster.
Formel 1-sesongen 1990
Formel 1-sesongen 1990 var den 41. sesongen av FIAs Formel 1-verdensmesterskap. Sesongen startet 11. mars 1990 og ble avsluttet 4. november etter seksten løp. Verdensmesterskapet for førere ble vunnet av Ayrton Senna, som tok sin andre tittel. Senna kjørte for teamet McLaren-Honda, som også vant konstruktørmesterskapet for tredje år på rad.
Konstruktører og førere
Følgende konstruktører og førere konkurrerte i Formel 1-verdensmesterskapet i 1990.
Førermesterskapet
Noter til tabellene:
Konstruktørmesterskapet
Som for førermesterskapet ble det i konstruktørmesterskapet gitt poeng til de første seks plassene i hvert løp med henholdsvis 9, 6, 4, 3, 2 og 1 poeng. I konstruktørmesterskapet ble imidlertid alle poengene regnet med i sammendraget.
Karl av Valois
Karl av Valois (Charles de Valois) (født 12. mars 1270, død 16. desember 1325) var greve av Valois, Anjou, Maine og titulær konge av Aragón.
Han var sønn av Filip III og Isabella av Aragón.
I sitt første ekteskap med Margrete av Anjou fikk han sønnen Filip VI av Frankrike, den første kongen av dynastiet Valois.
Han ble senere gift med Katherina de Courtenay, markgrevinne av Namur og Matilda de Châtillon.
Alpine grener under Vinter-EYOF 2017
Alpine grener under Vinter-EYOF 2017 ble arrangert i Palandoken Ski Centre i Erzurum i Tyrkia fra 13. til 17. februar 2017.
Referanser
<References />
Liu Junhong
Liu Junhong (født 29. mai 1969) er en kinesisk tidligere skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerte Kina.
Sesongen 1991/92 kvalifiserte hun seg for OL-deltagelse i hurtigløp på skøyter som gikk i Albertville, Frankrike. Der fikk hun gå både 1,500 meter hvor hun fikk en 24.-plass, 3,000 meter hvor hun fikk en 25.-plass og 5,000 meter hvor hun fikk en 16.-plass.
Pyrgus
Pyrgus er en slekt av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae). Den er den eneste representanten for gruppen Pyrgini som forekommer utenfor Amerika. I Norge lever fire arter.
Utseende
Små (vingespenn gjerne 25-30 millimeter), brune smygere med hvite flekker på vingene. Undersiden har gjerne et grønnlig skjær.
Levevis
Disse smygerne finnes gjerne på enger og andre åpne områder, ofte i fjellområder eller på myrer. Larvene lever på lave planter, først og fremst i rosefamilien (spesielt mureslekten) og kattostfamilien.
Utbredelse
Av de 22 slektene i gruppen Pyrgini er det bare slekten Pyrgus som forekommer i den gamle verden. Slekten har en holarktisk utbredelse, dessuten lever noen arter i det sørlige Sør-Amerika. I Norge forekommer fire arter i slekten Pyrgus: polarsmyger (Pyrgus andromedae), alvesmyger (Pyrgus alveus), bakkesmyger (Pyrgus malvae) og moltesmyger (Pyrgus centaureae).
Systematisk inndeling / norske arter
Inndelingen følger Brower & Warren (2007).
Don Was
Don Was (født Don Fagenson, 13. september 1952) er en amerikansk musiker, bassist og plateprodusent fra Detroit.
Han tok kunstnernavnet Don Was, da han dannet bandet Was (Not Was) med studiekamerat David Weiss (David Was) på 80-tallet.
Don Was har fått stor anerkjennelse som suksessfull plateprodusent, og har produsert artister som Bob Dylan, The Rolling Stones, Carly Simon, Iggy Pop, Brian Wilson, Roy Orbison, B.B. King, Ziggy Marley, Al Green, Garth Brooks, Ringo Starr, Joe Cocker, Willie Nelson, Elton John og Jaguares.
Malene Fosli Flataker
Malene Bettina Fosli Flataker (født 1995) er en norsk trompetist fra Korsvoll i Oslo. Hun har spilt trompet siden hun var ni år gammel. Som 12-åring ble hun tatt opp på talentprogrammet «Unge Talenter» på Barratt Due musikkinstitutt, hvor hun studerer med Arnulf Naur Nilsen i Oslo Filharmonien. Gjennom programmet har hun deltatt i masterclasses med kjente utøvere fra inn- og utland, bl.a fra Royal College of Music i London.
Malene har flere svært gode plasseringer fra regionale og nasjonale mesterskap som solist og med ensembler. I 2008 og 2009 vant hun Oslo- og Akershusmesterskapet for solister. I 2010 gikk hun til topps i ensembleklassen i Ungdommens musikkmesterskap med BDM trompetkvintett. Etter bronseplassering i 2010, vant hun solistklassen i 2011 (med 98 av 100 mulig poeng) i Norges Musikkorpsforbunds Norgesmesterskap for solister og ensembler og fikk tittelen Norgesmester. Hun var, etter prøvespill, yngste deltaker i det nasjonale representasjonskorpset Norsk Blåseorkester (dirigert av Ole Edvard Antonsen). Hun ble i 2012 og 2013 tatt opp i Nasjonalt Undomssymfoniorkester (NUSO) og Bedford International Youth Exchange Orchestra. Hun har hatt solistoppdrag bl.a. med Det norske blåseensemble i Halden og Oslofjord Brass.
Høsten 2012 deltok hun i programserien NRK Meisterklasse hvor hun ble invitert med av trompetisten Tine Thing Helseth. Programmet er vist på NRK1 og NRK2 i 2012 og på SVT1 våren 2013. I 2012 mottok hun Nordbergs Lions Kunstnerstipend for en ung, lovende kunstner i Nordre Aker Bydel.