cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Evje og Hornnes
Samferdsel
Evje er topografisk et kommunikasjonssenter for indre del av Agder fylke. Her er det et naturlig kryss mellom trafikkaksene nord-sør og øst-vest.
Riksvei 9 er hovedveien gjennom kommunen og forbindelsen mot fylkeshovedstaden Kristiansand i sør og nordover mot de tre andre setesdalskommunene: Bygland, Valle og Bykle. Fylkesvei 42 er forbindelsen østover til Arendal og vestover til Åseral.
Setesdal Bilruter trafikkerer på vegne av Agder kollektivtrafikk rute langs riksvei 9 fra Kristiansand til Evje og videre til Hovden i Bykle. Selskapet trafikkerer også strekningen Evje - Arendal, samt ruter til Vennesla, Iveland og Åseral.
Næringsliv og sysselsetting
Evje og Hornnes kommune ligger sentralt i indre Agder og er handelssenter og skolesenter for regionen. Kommunen har relativt god infrastruktur, og er tilrettelagt for næringslivsetablering. I 1998 var det 1 186 arbeidsplasser i kommunen, med kommunen, statlig tjenesteyting, varehandel og bygg/anlegg som de største. Varehandelen er den nest største næringen med 243 ansatte.
Agder fengsel, avdeling Evje åpnet i 2019, med 30 plasser for kvinner. 20 er i en åpen avdeling, mens 10 er høysikkerhet.
Forsvaret var lenge en av de aller største arbeidsgiverne i kommunen med base på Evjemoen. Det aller meste av Forsvarets aktivitet ble lagt ned i 2002, og ca. 220 arbeidsplasser forsvant.
Kommunen arbeider fortløpende med næringsutvikling, og deltar i Setesdals Næringsfond. Sammen med virkemidler fra stat og fylke legger dette grunnlag for utvikling av nye arbeidsplasser. Kommunen ligger i et område hvor det gis distriktspolitiske virkemidler gjennom Innovasjon Norge.
I de senere år har reiseliv og turisme vært et satsingsområde i kommunen. På grunn av kommunens naturgitte forhold – mineralrik berggrunn og natur – er mineralturisme og opplevelser i forbindelse friluftsliv viktige i kommunen. En tilrettelagt mineralsti hører til kommunens severdigheter.
Båtbygging har lange tradisjoner i Agder. Spesielt for Evje er det industrielle miljøet for bygging av plastbåter, en industri som sysselsetter ca. 40 arbeidere og har en årlig produksjon på ca. 300 båter.
Friluftsliv
Elvelandskapet i kommunen gir gode muligheter for rekreasjon og friluftsliv. Langs elver og vann er det mange fine badeplasser og muligheter for kanopadling. De som ønsker større utfordringer kan rafte eller padle i de mange stryka i Otra. Særlig er Syrtveitfossen mye brukt til slike aktiviteter. Fra Evje og Byglandsfjord blir det organisert elvepadling, rafting, fjellklatring, terrengsykling og elg- og beversafari.
Jakt og fiske
Kommunen er en av de største «elgkommunene» på Sørlandet. I 1999 ble grunneierne samlet tildelt 280 elg, 14 hjort og 140 rådyr. Enkelte grunneiere driver jaktutleie for både hjortevilt og småvilt. I deler av Otra, i Byglandsfjord og i en rekke av heivatna er det tilrettelagt for fiske. Både i Otra og i flere vann på heiene er det aure. Nedenfor Fennefossen i Otra er det også abbor (kalt «sjebbe» lokalt) og kanadisk bekkerøye (utsatt i sidevassdrag). I Byglandsfjorden finnes en særegen, relikt innlandslaks «bleke».
Museer
Evje og Hornnes geomuseum Fennefoss er et bygdetun med store samlinger av mineraler som er innsamlet lokalt. Museet er lokalisert på vestsiden av elva Otra.
Tusenårssted
Evje og Hornnes har to tusenårssteder, fordi kommunen er slått sammen av to tidligere kommuner. Det ene tusenårsstedet er ved Hornnes hjelpefengsel i Hornnes og det andre er på Verksmoen i Evje.
Historie
Forsvaret var lenge en av de aller største arbeidsgiverne i kommunen med base på Evjemoen. Det aller meste av Forsvarets aktivitet ble lagt ned i 2002, og ca. 220 arbeidsplasser forsvant.
Vest-Troms grunnfjellskompleks
Vest-Troms grunnfjellskompleks er et geologisk bergartskompleks som er blottet på øyene langs vestkysten av Troms.
I nordøst finnes tonalittiske til anorthosittiske og gabbroiske migmatittiske gneiser ([1]). Disse gneisene overlagres tektonisk av det ca. 10 km brede og 30 km lange Ringvassøy grønnsteinsbelte, som består av ulike felsiske til mafiske metavulkanske bergarter av tholeiitisk til kalsium-alkalisk affinitet. En prøve av den tonalitiske gneisen gav en arkeisk U–Pb zirkon alder på 2841 +/- 3Ma (Zwaan and Tucker, 1996), som tilsvarer U–Pb zirkon aldre på 2849 +/- 4 og 2835+/- 14 millioner år på de metavolkaniske bergartene i det overliggende grønnsteinsbeltet. Både gneisene og bergartene fra de overliggende grønnsteinsbeltet i nordlige del av WTBC er gjennomskåret av utallige mafiske ganger. Arkeiske tonalitter, granitter og mafiske ganger som varierer i alder fra 2880 til 2670 millioner år har også blitt identifisert på de andre øyene i Vest-Troms grunnfjellskompleks (Corfu et al., 2003; Bergh et al., 2006; Kullerud et al., 2006).
Den sentrale og sørvestlige delen av WTBC består av granittiske bergarter og migmatitter. En av de største granittkroppene i WTBC er Ersfjordgranitten på Kvaløya nord for Tromsø, som har intrudert omkringliggende gneiser diskordant. Ersfjordgranitten består av tonalitt og tonalittisk gneis som består av plagioklas og kvarts og tilhører TTG-gruppen. De eldste bergartene er 2880 millioner år gamle, og dette området er spesielt ved at bergartene er lite påvirket av metamorfose og de har altså unngått den kaledonske fjellkjedefoldning.
Lijst Pim Fortuyn
Lijst Pim Fortuyn (LPF) er et nederlandsk høyrepopulistisk parti som ble opprettet før valget i 2002 etter at den kontroversielle sosiologiprofessoren Pim Fortuyn ble vraket som toppkandidat for det nystartede partiet Leefbaar Nederland på grunn av sine synspunkter på ikke-vestlige innvandrere. Blant partiets viktigste fanesaker er assimilering av innvandrere, større fokus på bekjempelse av kriminalitet, mindre byråkrati, bedre skoler og kortere sykehuskøer. Fortuyn lanserte også tiltak for å forhindre at muslimer skulle slippe inn i landet.
6. mai ble Fortuyn drept av Volkert van der Graaf, og i valget 9 dager senere gjorde partiet et prakvalg – med 26 av 150 parlamentet ble LPF landets nest største parti. Dette førte partiet inn i Jan Peter Balkenendes regjering, hvis korte eksistens på kun 86 dager i stor grad hadde å gjøre med LPF-statsrådenes manglende politiske rutine og erfaring. Det ble også store konflikter internt i partiet, som hadde valgt Mat Herben til leder etter valget – det har i ettertid endog blitt påstått at fremtredende partimedlemmer truet hveran dre med skytevåpen. På tross av at det neste valget ble avholdt allerede 22. januar 2003 opplevde også parlamentsgruppen splittelser – både Conservatieven.nl og Lijst Nieuwe Politiek ble opprettet av LPF-utbrytere, uten at disse ble representert ved valget i 2003.
Ved valget i 2003 hadde partiet falt kraftig, og fikk kun åtte mandater. Disse valgte alle i 2004 å forlate partiet, og det er for tiden uenighet om hvem som har rettighetene til partiet og partinavnet – parlamentsgruppa eller «det andre» LPF. Partiet har også havnet i medias søkelys for å samarbeide med Vlaams Belang i Flandern.
Josef
Josef er et mannsnavn som er avledet av hebraisk Jōsēph, «Herren skal forøke». Yusuf (arabisk ) er en arabisk form av navnet.
Lijst Pim Fortuyn
Partiet stilte også til valget i 2006, men ble, på tross av den lave representasjonsterskelen i landet, ikke gjenvalgt.
Josef
Utbredelse
Joseph har vært et vanlig navn i England siden 1600-tallet.
Joseph var et populært navn i USA på første halvdel av 1800-tallet og igjen fra 1920-årene til 1960-årene.
Navnet er svært vanlig i Østerrike, Tsjekkia og Sveits. Andre former av navnet er også svært vanlige i Kroatia (Josip), Slovakia (Jozef), Ungarn (József), Polen (Józef) og USA (Joseph). Yusuf er et utbredt arabisk mannsnavn ifølge Dictionary of Arab Names.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Hege Siri
Hege Siri (født 1. august 1973 i Stavanger) er kunstfotograf og en samisk forfatter som i hovedsak skriver på norsk. Hun er sjøsame og oppvokst i Trondheim og i Nesseby/Unjárga i Finnmark. Hun bor i Vinje kommune i Telemark hvor hun ved siden av sitt kunstneriske virke driver gården, Levad gard nordlandshest/lyngshest.
Siri er utdannet adjunkt med opprykk innen kunstfag og musikk ved HIT og har studert ved Skrivekunstakademiet i Hordaland og ved Norsk barnebokinstitutt, NBI, forfatter og dramatikk utdanning.
Siri har som kunstfotograf flere offentlige innkjøpte verk og har hatt flere fotoutstillinger.
Hun debuterte i 2009 med boka Et øyeblikk noen tusen år på Kolon Forlag. I 2013 debuterte hun som barnebokforfatter, boka kom ut på to originalspråk,  norsk og nordsamisk, bildeboka  Knust / Uhca Pi, illustrert av Calef Brown,  på Magikon forlag. I 2015 kom hun ut med bildeboka Tunellen , illustrert av Mari Kanstad Johnsen, på Magikon forlag. Tunellen ble nominert av Norsk kulturdepartement til BILDEBOKPRISEN 2015. Rettigheter er solgt til Frankrike, Korea og Kina.
Lyrikk er oversatt og publisert i en rekke land.
Hun har mottatt stipender som forfatter, dramatiker og fotograf.
Østtorvlibelle
Østtorvlibelle er en libelle som tilhører familiegruppen libeller (Libellulidae).
Utseende
Kjønnene er noe ulike. Hunnens bakkropp er mørk brun-svart med markerte gul-brune flekker. Hanner har mørk bakkropp med vanligvis røde flekker, men fargen kan variere mot mer rød-brun. Pannen (frons) er hvit. Østtorvlibelle ligner på liten torvlibelle, men er noe større.
Vingene holdes i en rett vinkel ut fra kroppen i hvile. Bakvingen har en liten, nesten ikke synlig flekk helt inne ved roten (ved kroppen). Vingespennet er mellom 55 og 70 millimeter.
Levevis
Eggene legges i vann. Utviklingen tar 2-3 år. Nymfen overvintrer overvint blant vannplanter og torvmose. De voksne (imago) øyenstikkerne finnes vanligvis ikke langt fra stedet der de levde som nymfe.
Flygetiden er fra månedskifte av mai/juni til juli.
Østtorvlibelle har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
Parterre (hage)
Parterre (hage) er en formell hagekonstruksjon på bakkenivå som består av bed kantet av stein eller tettklippede hekker og gruslagde stier i et mønster som danner et vakkert, som regel symmetrisk mønster. Det trenger ikke ha blomster. Ordet «parterre» kommer fra fransk og betyr «på marken».
Med tiden forsvant hagetypen og ble erstattet av landskapshagene hvor naturen kom mer til sin rett. Men i det 19. århundre kom hagetypen tilbake, nå med blomster som ble plantet ut hvert år, hvor også fargene ble fremhevet.
Kəlbəcər (distrikt)
Kəlbəcər er et distrikt (rayon) i Aserbajdsjan. Distriktets areal er 1 936 km². I 2009 hadde Kəlbəcər 77 600 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Kəlbəcər.
Allergi
Ordet allergi kommer fra gresk; Allos = forandret, og Ergos = reaksjon. Allergi betyr således forandring i kroppens reaksjonsmåte på de i våre omgivelsers naturlige og i utgangspunktet ufarlige stoffer.
Det var barnelegen Clemens von Pirquet som utformet begrepet «allergi» i begynnelsen av forrige århundre. Allergi betyr økt reaksjonsberedskap, det vil si at kroppens eget forsvar mobiliserer kraftig overfor såkalte allergener (allergiutløsende fremmedstoffer gjennom mat, medisiner, i luften eller ved berøring av planter eller dyrehår). I stedet for at organismen «lærer» seg å bearbeide bestemte stoffer, trer forsvaret i funksjon. I blodet dannes «antistoffer» mot disse allergenene.
Allergi opptrer som utslett på huden, kløe, hevelser i slimhinnene, diaré og annet. Siden antistoffene blir fordelt gjennom blodet kan en allergisk person få hevelse på leppene og rødfarget hud i ansiktet etter bare å ha berørt et allergiutløsende næringsmiddel med hånden.
Allergi er ikke en sykdom, men en måte å reagere på. En form for overfølsomhet som skyldes spesielle forandringer i kroppens immunforsvar. Når kroppen reagerer allergisk på et stoff vil cellene i kroppen produsere et stoff kalt histamin. Antihistaminer roer ned den allergiske reaksjonen. Histamin fører til at kapillærårene utvider seg. Matvarer som sjelden gir allergi er poteter, ris og mais.
Med atopi forstår vi en arvelig betinget evne til å danne for mye av visse stoffer i kroppens forsvarssystem. Dette kan i sin tur føre til allergiske reaksjoner.
Man regner med at ca. 30-40 % av befolkningen lider av en eller annen form for allergisk lidelse. Siden 1960 har allergiske sykdommer økt dramatisk, spesielt blant barn og unge.
Det er trolig flere forhold som bidrar til økningen av allergiske lidelser. Flere og flere mennesker oppholder seg innendørs i større deler av døgnet enn tidligere. Både ute- og innemiljø, livsstilsendringer og personlig hygiene nevnes som viktige årsaker. Vårt forsvarssystem modnes allerede i fosterstadiet og utvikler seg videre i møtet med omverdenen. «Vanlige» infeksjoner kan således være av stor betydning for en normal utvikling av dette systemet. En for «steril» livsførsel kan likeledes kunne føre til en endring i retning økt allergiforekomst. Dette forholdet sammen med stadig mer luftforurensning kan være noen av de viktigste årsaker til den kraftige økningen i allergier. Siden 1989 har det også foregått omfattende forskning i forhold til den såkalte hygienehypotesen som søker å forklare økningen i forkomsten av allergi og andre autoimmune sykdommer.
Nettstedet NHI.no har flere animasjonsvideoer som beskriver sykdomsprosessen ved allergi.
Symptomer
De mest vanlige symptomene ved allergi er :
Atopisk allergi
Atopisk allergi som også kalles IgE-avhengig allergi og omfatter IgE-avhengige allergier, eksempelvis pelsdyrallergi, pollenallergi og ulike former for IgE-basert matintoleranse, der spesielt nøtteallergi kan være livstruende. Uttrykket atopisk kommer av «atopi», som henspiller på noe som er «annerledes», i dette tilfellet en annerledes reaksjon.
Pollenallergi
Pollenallergi er en atopisk allergi som rammer mennesker som er overømfintlig mot pollen, kjent som blomsterstøv. Det som forårsaker den allergiske reaksjonen er proteinene i pollenet. Pollenallergi er årsak til høysnue og sommerastma og er vanligst mot pollen fra vindbestøvede planter, spesielt or, hassel, bjørk, gress og burot.
Behandling
Om man vet hva man er allergisk mot, er det beste at man forsøker å unngå dette. Om det er vanskelig, finnes medisiner som letter plagene fra allergiske reaksjoner. Kortison og antihistaminer brukes hyppig i denne hensikt. Allergivaksinering kan også være aktuelt dersom medikamentell behandling alene ikke gir tilstrekkelig kontroll over tilstanden. Enkelte eksperter mener også at tidlig innsatt allergivaksinering kan forhindre at allergien utvikler seg videre og gir mye besvær i fremtiden.
William Wellington Gqoba
William Wellington Gqoba (født august 1840, død 26. april 1888) var en sørafrikansk dikter, oversetter og journalist. han var av xhosa-folket, og blir betegnet som en sentral xhosaforfatter fra 1800-tallet. Hans korte liv var begivenhetsrikt, og han arbeidet som vognbygger, kontorarbeider, lærer, oversetter av xhosa og engelsk, i tillegg til å være pastor.
Biografi
Gqoba gikk på misjonsskolen ved Tyhume og deretter skolen Lovedale Institute. I mai 1856 ble han ansatt som vognbygger i Lovedale, senere arbeidet han et år i King William's Town før han endte i Brownlee Station. I 1858 ble han valgt inn som en av de eldre hos Tiyo Sogas misjonskirke i Mgwali.
Fra 1884 til han døde i 1888 var han redaktør av Isigidimi samaXhosa (The Xhosa Messenger). I den perioden publiserte han også egne artikler om Xhosafolkets historie.
Mest kjent er han likevel for sin poesi, og spesielt to lange dikt, «The Discussion between the Christian and the Pagan» og «The Great Discussion on Education». Begge diktene ble skrevet med en stil som var påvirket av John Bunyans The Pilgrim's Progress i Tiyo Sogas oversettelse på Xhosa. I begge diktene presenterer Gqoba argumenter fra både et kristent og et mer hedensk ståsted, og han lar de kristne argumentene vinne til slutt.
Gqoba døde ved Lovedale, near Alice.
Maria Luisa-ordenen
Maria Luisa-ordenen (kastiljansk: Real Orden de las Damas Nobles de la Reina María Luisa eller i kortform Orden de las María Luisa) er en spansk orden innstiftet 21. april 1792 av kong Karl IV etter ønske fra hans dronning, Maria Luisa av Parma, og oppkalt etter henne. Ordenen er en dameorden, som opprinnelig var forbeholdt en begrenset krets av høyadelskvinner. Maria Luisa-ordenen ble etter hvert den høyeste orden som ble tildelt kvinner for fortjenester, som et supplement til Det gylne skinn, som var forbeholdt menn. Maria Luisa-ordenen ble i 1931 undertrykket som statsorden av den andre spanske republikken, men overlevde i fyrstehuset og fikk tilbake sin kongelige status ved monarkiets restaurasjon i Spania i 1975. Den rangerer etter Karl IIIs orden, men foran Isabella den katolskes orden.
Inndeling
Maria Luisa-ordenen har én klasse der medlemmene kalles damer. Ordensdamer fikk i 1796 rett til tittelen eksellense.
Brenning på bål
Brenning på bål er en henrettelsesmetode som særlig har vært knyttet til religiøst motiverte henrettelser, både brenning av kjettere og av hekser. Bakgrunnen for dette er oppfatningen om ilden som renselsesmiddel. Metoden har også vært brukt i sekulære saker, blant annet var brenning på bål i England lenge den vanligste henrettelsesmetoden for kvinner, uansett forbrytelse, fordi man anså det som uanstendig å henge kvinner ettersom tilskuerne da kunne se under skjørtene deres. I Norge er metoden særlig knyttet til hekseprosessene fra 1600-tallet og senere.
Maria Luisa-ordenen
Insignier
Ordenstegnet for Maria Luisa-ordenen består av et fiolettkantet hvitt malteserkors i gull. Midtmedaljongen viser en kronet Sankt Ferdinand, iført kongekappe og med et sverd i den ene hånden og et rikseple i den andre. Han er omgitt av stråler. I korsvinklene er det plassert kasteller, fra Castilla heraldiske våpen, og løver, fra Léons heraldiske våpen, forbundet med et kjede i firkant over korset.
Brenning på bål
Brenning på bål var i tidlig moderne tid også straffen for praktisering av homoseksualitet.
Maria Luisa-ordenen
Insignier
Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd utformet som en laurbærkrans. Ordensbåndet er i fiolett og hvitt.
Tildeling
Opprinnelig kunne bare kvinner tilhørende den spanske høyadelen tildeles ordenen. Den er imidlertid også tildelt kvinnelige medlemmer av utenlandske fyrstehus. Ordenen er i henhold til statuttene begrenset til 30 medlemmer, medlemmer av det kongelige huset ikke medregnet. Begrensningen på antall ordinære medlemmer ble straks fraveket og antallet tildelinger har under visse monarkers regjeringstid vært ganske høyt: Dronning Isabella II utnevnte 414 medlemmer i sin 35 år lange regjeringstid, kong Alfonso XII foretok 138 utnevnelser i sine 11 år på tronen og kong Alfonso XIII utnevnte 235 damer i løpet av sine 29 år på tronen. Etter dette er antallet utnevnelser beskjedent.
Brenning på bål
Metoder
Den dømte ble normalt bundet til en stige. Det variererte fra sted til sted om denne ble plassert på et utent bål eller om den ble kastet på et allerede brennende bål. Førstnevnte metode er mer langvarig og smertefull, ettersom det tar tid før det er nok røyk og varme til at dem dømte mister bevisstheten. Når man kastet den dømte inn i et allerede brennende bål ville bevisstløshet normalt inntreffe raskt på grunn av sjokk og oksygenmangel.
Maria Luisa-ordenen
Tildeling
I ordenens tidligste år var den forbeholdt katolikker, men under donning Isabella II, som regjerte fra 1833 til 1870, ble også utenlandske kongelige av andre kristne trosretninger tildelt ordenen. Den kunne også tildeles ikke-kristne kvinner av utenlandske fyrstehus. Ordenen utviklet seg i retning av en fortjenstorden. Ektefeller av ledende politikere og utenlandske diplomater, samt kvinner som på eget grunnlag hadde gjort seg bemerket, ble tildelt Maria Luisa-ordenen.
Brenning på bål
Metoder
Ved levende brenning ville døden normalt inntreffe på grunn av kvelning fra røyken. Det var vanlig å legge en del våte kvister eller løv på bålet for å få en del røyk, slik at den dømte mistet bevisstheten raskere. Ved et røykfattig bål kunne døden inntreffe på grunn av overoppheting og massive brannskader; normalt mistet den dømte bevisstheten en tid før døden inntraff.
Reddet av regn?
Den legendariske Tekla av Ikonium (100-tallet) skal ha blitt reddet fra å bli brent av en mirakuløs regnskyld. På Island var det en Lassi Didriksson, som var dømt til brenning for trolldom i 1675, slukket ilden tre ganger. Foxes Book of Martyrs, først utgitt i 1563, nevner minst tre tilfeller hvor sterk vind blåste ut ilden, eller fra ofret. I alle tilfeller ble ilden tent på nytt inntil henrettelsen var gjennomført.
Maria Luisa-ordenen
Tildeling
Per 2020 har Maria Luisa-ordenen fire medlemmer, der tre er medlemmer av kongefamilien: Dronning Sofia, samt kongens to søstre og infanta Margarita.
Ahmad Zaki Pasha
Ahmad Zaki Pasha (født 26. mai 1867 i Alexandria i Egypt, død 5. juli 1934) var en egyptisk filolog og dekan som for en lengre periode satt som sekretær for den egyptiske regjeringen.
Pasha hadde kurdisk mor og marokkansk far Han studerte ved universitetet i Kairo. Pasha var redaktør og oversetter for avisen Al Waqaea Al Masreya og lærer for det franske arkeologiske instituttet i Kairo i 1888. I de følgende år ble Pasha tildelt en stilling som oversetter for den egyptiske regjeringen, en jobb han ble tildelt i 1897. Pasha ble utnevnt til generalsekretær for den egyptiske regjeringen i 1911, en posisjon han hadde frem til han pensjonerte seg det politiske liv i 1921.
Pasha hadde et bredt spekter av interesser og en rekke anerkjente publikasjoner bak seg da han ble valgt inn som medlem av det britiske Royal Asiatic Society. Pasha deltok ved mange internasjonale konferanser for orientalister og han ble respektert av europeiske vitenskapsmenn for sin lærdom. Pasha var sterkt nasjonalistisk og hadde vært det helt siden sin ungdom.
Skien
Skien (utt. ) er en by, kommune og fylkeshovedstaden i Vestfold og Telemark fylke. Skien var administrasjonssenter i den provinsen som gikk under navnene Skiensysla, Bratsberg len, Bratsberg amt og Telemark fylke fra middelalderen til 2020.
Skien grenser i nord til Midt-Telemark og Kongsberg, i øst til Siljan, i sør til Porsgrunn og Bamble, og i vest til Drangedal og Nome. Historisk ble dagens Skien delvis regnet til Grenland og delvis til Grenmar eller Skiensfjorden, men over tid ble hele området sett på som en del av Grenland.
Byen er en av Norges eldste, og tettstedet vokste fram rundt år 1000. Den er en av få middelalderbyer i Norge som ikke er grunnlagt av en konge. Gjennom trelast- og sagbruksindustri ble Skien fra 1500-tallet et av Norges viktigste kommersielle og kulturelle sentre, og beholdt posisjonen som en av Norges fremste byer frem til begynnelsen av 1800-tallet. I dag er IKT og annen kunnskapsbasert virksomhet i ferd med å overta som den viktigste næringsveien i Skien.
Skien er kjent som fødebyen til dramatikeren Henrik Ibsen, som ofte henter motiver fra Skien i sin diktning, og kommunen bruker mye ressurser på å forvalte og formidle kunstnerens liv og verker. Polfareren Hjalmar Johansen var også fra Skien, og han var med på å stifte Idrætsforeningen Odd. Norges eldste eksisterende fotballklubb, Odds ballklubb, har utspring i denne idrettsforeningen. Skien har tre store teaterbygninger, Ibsenhuset fra 1970-årene, Festiviteten som sto ferdig i 1891 og Teater Ibsen på Klosterøya som sto ferdig i 2016.
Kommunen og byen er Norges 11. største, med 55 739 innbyggere pr. 2. kvartal 2022. Byen Skien er del av en sammenhengende byområde i kommunene Skien, Porsgrunn og Bamble, og tettstedet Porsgrunn/Skien er det syvende største i landet med 93 255 innbyggere per 1. januar 2011 (herav i Skien 49 265, i Porsgrunn 33 813 og i Bamble 10 177).
Neftçala (distrikt)
Neftçala er et distrikt (rayon) i Aserbajdsjan. Distriktets areal er 1 451 km². I 2009 hadde Neftçala 79 400 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Neftçala.
Skien
Topografi
Skien kommune omfatter 778 km², hvorav ca. 479 km² er skogareal, 46 km² jordbruksareal og 57 km² ferskvann. Resterende 197 km² er byområder, boligområder og industriområder. Skien inngår som en del av Gea Norvegica Geopark.
Landskapet i Skien er preget av tettbebyggelse fra sentrum og sørover langs Skienselva mot Porsgrunn, rike jordbruksområder i Gjerpen øst for sentrum, og i nord og vest store skogkledde åser unntatt i drabantbyen Gulset.
De høyeste punktene i kommunen er Skårråfjellet (814 moh), og Ørnenuten (811 moh). Begge disse fjelltoppene ligger nord i kommunen, nær grensa mot Sauherad. Nærmere sentrum er Vealøs (491 moh), Skrehelle (553 moh), Geitebuvarden (525 moh) og Ulvskollen (405 moh) populære turmål.
Innsjøen Norsjø, som er hoveddrikkevannskilden i Skien, ligger på grensa mellom Skien og Nome kommune. Norsjø er en sentral del av Norsjø–Skienkanalen, med Løveid sluser på Skotfoss.
Geologi
Skien har en variert geologi. I nord og vest består berggrunnen av gneis og kvartsitt. Gjennom sentrum og bydelen Gjerpen går det et kambrosilurbelte. Etter den siste istida lå dette området under vann i flere tusen år, og havavsetningene har gjort området til et svært produktivt jordbruksareal. I øst er det vulkanske bergarter, og i nordøst består berggrunnen av larvikitt og granitt.
Klima
Skien har et moderat kystklima, med relativt milde vintre og varmt sommervær. Normalverdier for perioden 1961−1990 er gitt i tabellen nedenfor.
Sentrum
Selve byen er anlagt ved Bryggevannet innerst i Skienselva, og Hjellevannet som ligger nederst i Telemarksvassdraget. Mellom disse to vanna var det opprinnelig fire fosser: Klosterfoss, Langfoss, Bollefoss og Damfoss. Skienselva gir innseilingsmulighet fra havet, noe som antakelig har vært avgjørende for byens beliggenhet.
Rundt sentrumskjernen finner man de eldste bydelene i Skien:
Omegn
Falkum er et villastrøk som ligger vest for sentrum, mellom Lundedalen og Falkumelva. Bydelene i sentrum, samt Falkum og Mæla, utgjør Lunde lokalutvalgsområde.
Bratsberg ligger på høyden mellom sentrum/Skienselva og Gjerpensdalen. Hovedveien mellom Bratsberg og sentrum har tradisjonelt vært Snipetorp, som leder opp til bydelen Bratsbergkleiva. I området finner man også de gamle gårdene Frogner, Brekke og Bratsberg gård.
Nedover Skienselva er det tettbygd strøk langs hele strekningen mellom Skien og Porsgrunn sentrum. På vestsida finner man blant annet bydelene Gimsøy, Gråten, Kjørbekk og Nenset, og på østsida ligger Follestad, Bøle, Menstad og Borgestad.
Vest for sentrum ligger Gulset. Her bor det i underkant av 8 000 innbyggere (Gulset og Vestre Gulset samlet). Gulset er Skiens største bydel med hensyn til innbyggertall. Området nord for Gulset kalles vestmarka. Her finner man mange gruver fra 1500-tallet. Åfoss og Skotfoss ligger også i vest, ved utløpet av innsjøen Norsjø.
Sør for sentrum ligger Solum. Området strekker seg fra Farelva og Hjellevannet i nord, til Frierfjorden i sør. Her ligger blant annet bydelene Klyve og Gimsøy. Ved Skienselvas utløp i Frierfjorden ligger Flakvarp. I sørvest finner man store skogområder rundt Kilebygda og Mælum.
Nord i kommunen ligger Valebø, Luksefjell og Sauheradsfjella. Det er lite bebyggelse i disse områdene.
Naturvern
I Skien er det åtte naturreservater. Børsesjø (1165 daa), som ligger i Gjerpensdalen, er en av landets rikeste fuglebiotoper. Det er registrert over 230 fuglearter i området rundt innsjøen. De andre naturreservatene er Gunnborgdalen (97 daa), Heggemyr (49 daa), Lagmannskjær (17 daa), Orrhanemyr (72 daa), Orsjømyra (354 daa), Skrim-Sauheradfjella (123643 daa, men ligger bare delvis i Skien) og Svartefjell  (60 daa).
Navn
Byens navn har ingenting med framkomstmiddelet ski å gjøre, selv om det har felles opprinnelse med ordet «ski» som betyr kløyvd stokk (jamfør skigard). Ordet «ski» er avledet av å skille. Navnet (norrønt) Skiðan var nok opprinnelig et elvenavn, trolig med betydningen den som skiller (elvenavn var oftest aktive).
I folkevandringstida kom grenene til området. De opprettet et eget stammerike ved Norsjø, hvor Solum var en viktig del. Vassdraget markerte da skillet mellom grenene, på Solumsida, og den delen av områdets befolkning i Gjerpen og Eidanger som hadde kulturelt og handelsmessig fellesskap med Vestfold. Navnet Skiða er trolig fra en tid da det ikke var noe vannskille i Skien. Den gang fløt nåværende Bryggevannet og Hjellevannet sammen.
På 900-tallet begynte brynesteinshandlere å legge seg til ved Skiða, og slik har elvenavnet gradvis festa seg ved det som i løpet av kort tid ble en viktig handelsplass.
Historie
Allerede rundt 1500 f.Kr. begynte det å vokse fram et bondesamfunn i Grenland. Etter hvert som nye jernredskaper ble vanlig i jordbruket, økte også behovet for brynesteiner. Eidsborgbryner ble en viktig handelsvare, og stedet der fallet fra Hjellevannet danner et hinder for skipsfart på Skienselva ble en naturlig handelsplass.
Fra tettsted til kjøpstad
Fra rundt år 1000 var det en omfattende bosetting i Skien sentrum som kan defineres som et tettsted. Dette ble fastslått gjennom de arkeologiske utgravingene som ble ledet av Siri Myrvoll på slutten av 1970-tallet.
Dag Eilivsson er en av de første personene man kjenner til i Skiens historie. Han var lendmann på Bratsberg, og far til den senere mektige Gregorius Dagsson. I siste halvdel av 1000-tallet etablerte Dagsætta seg som handelshøvdinger i området, og i år 1102 vet man at Dag Eilivsson og hans menn fra Bratsberg reiste med Magnus Berrføtt på hærtog til Irland.
Midt på 1100-tallet fant det sted en regulering av bebyggelsen i sentrum. Det ble laget en trebrobelagt gate, og lafta tømmerbygninger ble reist. Beboerne var handelsmenn, håndverkere og fiskere. Tidlig på 1200-tallet ble sysselinndelingen innført. Skiensyssel omfattet Grenland, Telemark og Numedal og Skien ble et økonomisk og administrativt sentrum.
Utover på 1200-tallet ble Gimsøy kloster en stadig sterkere maktfaktor i området. Samtidig utviklet Skien seg til å bli en by, med yrende liv og bebyggelse rundt havna og Mariakirken som lå midt i byen. Tidlig på 1300-tallet ble havna utvidet, og mange Hanseater, engelske og hollandske kjøpmenn seilte opp Skienselva.
I 1358 ble Skiens eldste privilegiebrev utstedt av kong Håkon VI Magnusson, og byen ble offisielt en kjøpstad. Privilegiebrevet var delvis et resultat av en maktkamp mellom Skiens handelsmenn og klosteret. Senere privilegiebrev bekrefter at det var en slik konflikt. Ettervirkninger av svartedauen og innbyrdes stridigheter mellom norske byer har sannsynligvis også vært medvirkende årsaker til utstedelsen av det første privilegiebrevet.
På 1400-tallet ble bysamfunnet bedre organisert. Skien fikk et borgerstyre som besto av 12 rådmenn, og én eller to av disse ble utpekt som borgermester. På denne tiden foregikk det en utstrakt handel med hollendere, og flere av disse slo seg ned i byen.
Samtidig sto den katolske kirke sterkt, og Gimsøy kloster forvaltet store landområder. Med reformasjonen fra og med 1536 tilfalt klosteret kongen, som ble den største eiendomsbesitteren i Skien og omegn. Samme år som den saksiske bergmannen Hans Glaser satte i gang produksjonen av sølvdaleren på Klosterøya, i 1546, brant Gimsøy kloster. Denne brannen regnes ikke som bybrann. Omkring 20 år senere, skal byen ha blitt brent ned av svenskene under Den nordiske syvårskrigen. Dette regnes som den første av i alt ni bybranner som har herjet Skien. Allerede i 1583 brant tre fjerdedeler av middelalderbyen, deriblant gikk kirka og rådstua tapt.
Tidlig industriutbygging
Industriutbygginga i Skien tok til på 1500-tallet. I 1539 startet driften av Fossum Jernverk, det eldste jernverket i Norge. Jernmalmen ble hentet fra Glasergruva, som ligger i vestmarka nord for Gulset. I 1546 ble den første Gimsøydaleren produsert på Klosterøya. Det var kun 28 år etter den aller første Daleren, forløperen til Dollaren, ble presset i Joachimsthal i Bøhmen. I 1625 ble den første masovnen bygget på jernverket.
I sentrum ble det startet opp sagbruk som utnyttet fossefallet. Tømmerfløting på elva kom i gang på 1600-tallet, og Skien ble landets ledende trelastsentrum. Byen var en viktig eksporthavn for tømmer og plank, og importhavn for korn. Landheving og utvikling i skipsfarten hadde etter hvert gjort byen lite tilgjengelig for handelsskip, og ladestedene Porsgrunn, Brevik og Langesund vokste etter gradvis fram.
1663 ble et merkeår for Skiensborgerne. Kong Frederik 3 hadde havnet i bunnløs gjeld. Jørgen Bjelke var en av de største kreditorene. Han var på den tiden lensherre på Bratsberg, og kongen betalte gjelden ved å gi fra seg eiendommene i Skien. I den forbindelsen overtok Skiensborgerne eiendomsretten til 39 sager i byen, for 400 riksdaler per sag. På 1670-tallet var det en kraftig økning i eksport av trevarer til England og Nederland, noe som førte til en høykonjunktur uten sidestykke i byens historie.
På begynnelsen av 1600-tallet er det anslått at det bodde om lag 1000 mennesker i Skien sentrum. Til sammenlikning bodde det rundt 2000–3000 mennesker i Christiania på samme tid. I 1835 hadde byen 2158 innbyggere, og i 1885 hadde dette steget til 7538. Utvidelser av bygrensa er noe av forklaringa på denne kraftige økninga.
Også på 1600-tallet ble byen hjemsøkt av mange branner. Det var bybranner i 1652, 1671 og 1682. I brannen i 1671 gikk 90 bygårder tapt. På 1700-tallet var det også en rekke katastrofale branner. Store deler av byen brant ned i 1732 og i 1766, hvor alle byens viktigste dokumenter gikk tapt. I 1777 brant det på nytt. Denne gangen brant 172 bygårder, 32 sager og 2 vannmøller ned.
På 1700-tallet slo en rekke kjente handelsslekter seg ned i Skien. Slekter som Løvenskiold, Wesseltoft, Ording og Cappelen eksisterer i byen den dag i dag. Utover 1700-tallet opplevde byen tilbakegang mens ladestedene vokste. Senere skulle byen oppleve ny fremgang som industriby, kommunikasjonsknutepunkt og fylkets administrative senter.
Opptur og katastrofe
1800-tallet var preget av store forandringer og rivende utvikling, men endte i en fryktelig katastrofe. Byen hadde fortsatt en viktig posisjon som handels- og industriby.
I 1815 hadde Skien om lag 1800 innbyggere. I 1836 opprettet Norges Bank en avdeling i Skien.
Det var mange teknologiske nyvinninger på denne tiden, og i Skien var man tidlig ute på mange områder. I 1862 ble Norsjø–Skienkanalen åpnet. To år senere, i 1864, ble det åpnet et gassverk som forsynte Skiens beboere med gass og varme. I 1882 kom Vestfoldbanen til Skien. Og Norges første elektrisitetsverk som leverte strøm til abonnenter, Laugstol Bruk, startet opp i Skien i 1885.
I 1856 ble områdene Banejordet, Brekkejordet, Bratsbergkleiva, Follestad og Klosterhaugene lagt under Skien. Dette skjedde til protester fra Skiens innbyggere, da bebyggerne i disse områdene stort sett var arbeidere og fattigfolk. Det skjedde også endringer i industrien i byen. I 1867 ble Fossum Jernverk lagt ned, etter mer enn 300 års drift. Men ny industri kom til, når Benjamin Sewell grunnla Union Bruk i 1873.
I 1875 hadde Skien 5450 innbyggere. Den gangen var både Gjerpen og Solum egne kommuner. Innbyggertallet for Skien omfattet derfor ikke personer som bodde i disse områdene.
I 1881 var det en stor brann ved Union, men det var likevel bare en forsmak på det som skulle komme. I 1885 kom et nytt forvarsel, da Cappelens residens på Gjemsø kloster brant ned. I 1886 brant byen igjen. Den var den største brann i byens historie. Hele 244 bygårder brant ned til grunnen. Sentrum ble fullstendig rasert. På 1890-tallet ble sentrum på nytt bygd opp. Det ble laget en ny byplan, og det ble innført murtvang i sentrum av byen.
Mot vår tid
På begynnelsen av 1900-tallet ble det bygd nye boligområder rundt bykjernen. Brekkeby, Brekkejordet, Gimsøy, Falkum og andre steder er villastrøk som ble bygd den gangen. På 1970-tallet var det utbygging av nye bydeler på Gulset og Klyve, og det vokste opp tidstypisk blokkbebyggelse.
I 1920 ble jernbanestrekningen Bratsbergbanen åpnet. Mellomkrigstida var også preget av konflikter. I 1931 sto det store Menstadslaget i Skien. Da sendte forsvarsminister Vidkun Quisling, som for øvrig er gravlagt i Skien, soldater mot arbeiderne. I 1940 ble Skien okkupert av tyskerne, og byen hadde nazi-styre frem til 1945.
Kommunesammenslåinger og grensejusteringer på 1960-tallet ga store utslag på folketallet. I 1968 bodde det 44 300 mennesker i Skien kommune. Med unntak for et lite fall i folketilveksten på begynnelsen av 1980-tallet, har folketallet økt jevnt opp til 51 359 i 2009. I 2008 var 7,8 % av befolkningen personer med ikke-vestlig innvandrerbakgrunn, og 1,8 % var personer med vestlig innvandrerbakgrunn. I Skien bor 89 % av befolkningen i tettbygd strøk.
I 1986 kom et nytt signal på skiftende tider. Da ble Skotfoss bruk, papirfabrikken på Skotfoss, lagt ned. Tyve år senere, i 2006, ble også Norske Skog Union på Klosterøya nedlagt.
Tettsteder
Statistisk sentralbyrå (SSB) definerer Skien/Porsgrunn som et tettsted. Dette tettstedet hadde 86 923 innbyggere pr 1. januar 2009. . I tillegg opererer SSB med to andre tettsteder i Skien, det er Hoppestad og Sneltvedt.
Kommunestyrevalget 2019
Bystyret i Skien består av 55 representanter. Ved kommunestyrevalget 2019 var det 43,803 stemmeberettigede. Frammøte var 25 413 (58,3 %). Stemmene fordelte seg som vist i tabellen nedenfor.
Områder med lokalutvalg
Skien deles inn i 15 lokalutvalg, og områdeinndelingen er delvis et resultat av tidligere kommunesammenslåinger. Kommunen innførte ordningen med lokalutvalg i 1952, og de fungerer som høringsinstanser og arenaer for å komme med idéer og spørsmål til kommunen. Områdene i Skien kommune med lokalutvalg, er:
Offentlige etater
Skien er fra 1. januar 2020 fylkeshovedstad for Vestfold og Telemark fylke og er sete for fylkeskommunen, mens hovedkontoret til Statsforvalteren i Vestfold og Telemark (tidlige fylkesmannen) ble lagt til Tønsberg. Det nye fylkeshuset ligger i Skien sentrum og har adresse Torgata 18 (tidligere NAV-bygget).
Skien er også sete for Nedre Telemark tingrett og Agder lagmannsrett, med rettslokaler i Statens Hus på Nylende. Telemark politidistrikt har hovedsete på Myren, sammen med Grenland politistasjon. Skien brannvesen holder også til i dette området. Skien fengsel ligger på Rødmyr.
Byens største helseinstitusjon er Sykehuset Telemark, som eies av helseforetaket Helse Sør-Øst. I Skien har sykehuset avdelinger for somatikk og psykiatri. Legevakta i Skien er samlokalisert med sykehusets akuttmottak på Moflata. Kommunen driver også syv botilbud med heldøgns omsorgstjenester.
Grunnskoler
Det ble gjort en del omstrukturering med nedleggelser av mindre grunnskoler i Skien i årene 2008–2010. I skoleåret 2012-2013 er det 14 barneskoler og 6 ungdomsskoler i Skien kommune. I tillegg har kommunen to spesialskoler, et pedagogisk senter og spesialpedagogiske tjenester. Skien kommune har også noen private skoler.
Videregående skoler
Vestfold og Telemark fylkeskommune eier og driver tre videregående skoler i Skien, disse er Skien videregående skole, Hjalmar Johansen videregående skole og Skogmo videregående skole.
Samferdsel
Tog – Skien er endestasjon for jernbanestrekningen Vestfoldbanen, som sto ferdig i 1882. NSB har daglige avganger mellom Skien og Eidsvoll. I tillegg går det tog på Bratsbergbanen, mellom Eidanger og Notodden.
Fly – Skien lufthavn, Geiteryggen betjener flyselskapene Widerøe og Danish Air Transport, som har daglige avganger til Bergen og Stavanger. Flyplassen ble åpnet i 1952.
Buss – Vy Buss opererer rutebusstrafikken i Skien og dekker hele grenlandsområdet. I tillegg har Grenlandsekspressen fast rute mellom Skien og Oslo, og Telemarkekspressen går mellom Seljord og Tønsberg via Skien.
Båt – Skien er en havneby, med adkomst fra Frierfjorden opp gjennom Skienselva. I tillegg er Skien sluse den nederste slusa i Norsjø–Skienkanalen, noe som gir mulighet for å reise vannveien til Dalen og Kviteseidbyen via Telemarkskanalen. Skien havneterminal ligger på Vold ved Frierfjorden.
Hoteller og utesteder
I sentrum av Skien finner man to hoteller. Hotell Høyer ligger ved Rådhusplassen, og har 100 rom. Hotel Bryggeparken ligger på Langbryggene, og har 103 rom. Begge disse hotellene har også konferanselokaler.
De fleste restauranter og andre utesteder i sentrum, ligger på Langbryggene og i Hjellen. Det ligger også noen utesteder og restauranter i Kongens gate og i Kverndalsgata.
Religiøse forhold
Skien prosti er et tjenestedistrikt i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke, og prosten har sete i Skien. Skien prosti omfatter Skien, Siljan og Porsgrunn fellesråd. Skien kirkelige fellesråd har følgende menigheter: Borgestad, Gimsøy og Nenset, Gjerpen, Gulset, Kilebygda, Melum, Skien, Skotfoss og Solum.
Interkommunalt samarbeid
Grenlandskommunene er tett integrert, og driver et utstrakt interkommunalt samarbeid. Dette omfatter blant annet Miljørettet helsevern i Grenland , Barnevernsvakta i Grenland, Grenland Landbrukskontor, Krisesenteret i Telemark og Renovasjon i Grenland.
Historiske trekk
Skien har lange tradisjoner som handel- og industriby, først og fremst gjennom virksomheten på Klosterøya. På begynnelsen av 1000-tallet var Skien en liten handelsplass, med hovedvekt på eksport av brynestein. Handelsvirksomheten økte utover på 1100-tallet og ble kontrollert av klosteret på øya.
På 1500-tallet var det en rivende utvikling av industrien i Skien, med jernverk på Fossum og bygging av sagbruk på Bruene. Ved hjelp av fyrsetting ble det sprengt ut en rekke renner, slik at sagene kunne utnytte fallhøyda mellom Hjellevannet og Bryggevannet. I dag utnyttes dette fallet av to kraftverk: Eidet kraftverk og Klosterfoss kraftverk.
Senere var det en lang periode med cellulose- og papirproduksjon, før epoken med bearbeiding av trevarer tok slutt da Norske Skog la ned driften av Union Bruk i 2006. I dag er det en oppblomstring av ny næringsvirksomhet på øya, med overvekt av IKT-, engineering- og bioteknologibedrifter.
Dagens situasjon
ABB er den største private arbeidsgiveren i Skien, med sitt anlegg for produksjon av kraftprodukter på Nylende. På Klosterøya er bedriftene eZ Systems og Bionor Immuno blant de viktigste selskapene. På Bruene, rett ved Klosterøya, har Norgesmøllene en stor mølle. I tillegg til Klosterøya og Nylende, har kommunen større næringsområder på Kjørbekk, Rødmyr og Vold. Her er det en rekke mindre produksjons-, service- og handelsbedrifter.
Skien kommune er kommunens og Telemark fylkes største arbeidsplass, med 3255 årsverk i 2008. Skien har relativt få ansatte i privat næringsliv, og det er et underskudd på arbeidsplasser i Skien. Det viktigste arbeidsmarkedet for innbyggerne i Skien er Porsgrunn, hvor det er overskudd på arbeidsplasser i privat næring. Men arbeidmarkedet i Grenland er tett integrert, og det er også mange som pendler fra Porsgrunn til Skien.
Jordbruk
Jordbrukssektoren er også viktig i Skien. Gjerpensdalen er et av Telemarks kjerneområder for landbruk, og Skien er Telemarks viktigste jordbrukskommune. Dog er det ikke mange som er sysselsatt i jordbruket i Skien. Av kommunens arbeidsaktive befolkning i 2004 var 1,4 % sysselsatt i primærnæringene jordbruk/skogbruk/fiske, 18,2 % var ansatt i sekundærnæringer, mens 80,0 % arbeidet i tertiærnæringer.
Byvåpenet
Dagens byvåpen er et resultat av en lang utvikling som sannsynligvis går tilbake til middelalderen. Det er trolig bare noen av motivene i våpenet som er så gamle. Fra 1609 kjennes et bysegl med de to skiene, men i stedet for skistavene var det et likearmet og smalt gresk kors. Seglet fra 1609 har spisser i korsvinklene, og blomsterornamenter på hver side av sentralmotivet. Allerede på slutten av 1600-tallet forekommer bysegl med en stav mellom skiene i stedet for korset. Begge disse versjonene ble brukt inntil godt ut på 1800-tallet – da også med to furutrær i stedet for blomstene.
Fritz Jenssen
Anton Tobias Friedrich Bühring «Fritz» Jenssen (født 10. juni 1886 i Strinda, død 15. april 1966 i Oslo) var en norsk bankmann og politiker for det fascistiske partiet Nasjonal Samling (NS).
Skien
Byvåpenet
En forenklet og fargelagt utgave av byvåpenet finnes på altertavlen fra 1618 som nå er i Mælum kirke. Altertavlen antas å ha vært tidligere i Skien kirke. Våpenet fra 1618 er et skjold som har blå bunn og to opprette gull ski.
Fritz Jenssen
Han var sønn av grossist, konsul og stortingsmann Anton Jenssen og dennes tyskfødte hustru Emilie Frieda Lizzy Bühring.
Jenssen tok artium ved Trondhjem katedralskole i 1905, og gikk deretter inn i bankvirksomhet i Trondheim mens han studerte. Fra 1907 til 1912 studerte han i utlandet, i Tyskland, London og Paris. Høsten 1912 begynte han i Christiania Bank og Kreditkasse, før han under første verdenskrig drev egen aksjemeglervirksomhet. I 1922 gikk han tilbake til Kredittkassen, i stillingen som soussjef.
Jenssen gikk inn i NS i stiftelsesåret 1933. Etter nazifiseringen av kommunestyrene ble han 20. februar 1941 innsatt som Oslos ordfører. Gjennom krigsårene stod han for flere politiske avskjedigelser og ansettelser i Oslo kommune. Selv ble han direktør for Norges Bank. Etter frigjøringen i 1945 ble Jenssen stilt for retten i landssvikoppgjøret og dømt til ti års tvangsarbeid, men ble sluppet fri i 1949.
Skien
Byvåpenet
Kommunen bruker våpenet med en såkalt «murkrone» på skjoldets øverste kant. Bruken av slike murkroner i byers våpen er en internasjonal tradisjon fra 1800-tallet.
Kulturliv
Henrik Ibsen ble født i Stockmanngården i 1828, og bodde i Skiensområdet til han var 16 år. Ibsen har blant annet gitt navn til byens kulturhus, Ibsenhuset. Her arrangeres det kunstutstillinger og konserter, og i Ibsenhuset finner man også byens bibliotek. I tillegg til kunstutstillinger på Ibsenhuset, er det også utstillinger på Galleri Løveid og Galleri Falkum.
Kommunen har i en årrekke arrangert ulike Ibsen-festivaler, og i 2008 ble Skien internasjonale Ibsenkonferanse arrangert for første gang. Skien kommune deler også ut Ibsenprisen, og kommunen har en særskilt satsing på Ibsenformidling til barn og unge som kalles StøpeSkien.
Teater Ibsen er regionteater for Telemark og Vestfold, og har sitt hovedkvarter på Klosterøya i Skien. Teatret ble etablert i 1975 under navnet Telemark Teater, men fikk sitt nåværende navn i 1991. Teatret har som målsetting å være et byteater for Skien og Tønsberg, samtidig som de turnerer i Telemark og Vestfold.