cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
LSK Kvinner Fotballklubb
Team Strømmen (2001–2009)
I sin siste sesong som Team Strømmen hadde de fått tilbake Janne Jansson for en énsesongkontrakt. Uten Masar, men med Una Nwajei, kunne Team Strømmen ha fått det brukbart til om det ikke hadde vært for de mange frafallene. Graviditet og skader ødela mye av sesongen, og med den bakgrunnen kan man kalle sesongen hederlg.
Elisabeth
Elisabeth er et kvinnenavn av hebraisk opprinnelse (Elisheba, «Gud er fullkommen»). Skrivemåten Elisabeth brukes i de tysk- (inkludert nederlandsk) og skandinaviskspråklige land. I den engelskspråklige verden skrives navnet Elizabeth.
Australsk fotball på Nauru
Juniormesterskap
NAFA organiserer ikke lenger noe juniormesterskap. De organiserte tidligere en U16-liga, men det har blitt avsluttet.
LSK Kvinner Fotballklubb
Team Strømmen (2001–2009)
Gjennom sin andreplass i 2008 var Team Strømmen kvalifisert til Mesterligaen 2009/2010. De kom i pulje med den kroatiske og den estiske seriemesteren samt Everton LFC fra England. Team Strømmen vant mer overbevisende enn Everton mot de svakere lagene, så den avsluttende kampen, mellom de to lagene, ble avgjørende. Team Strømmen greide seg med uavgjort, og var videre til det var ett minutt på overtid. Da scoret Everton, og Team Strømmen var ute av Mesterligaen. Team Strømmens skuffende høstsesong hadde en slags gulrot; laget kom til cupfinalen, igjen mot Røa. Kampen ble mye jevnere enn fjorårets finale, men Team Strømmen tapte etter en drømmetreff av Elise Thorsnes.
LSK Kvinner (2010–)
Den 23. februar 2009 ble Team Strømmen og Lillestrøm Sportsklubb enige om å slå sammen lagene, slik at Team Strømmen allerede fra 2009, etter sesongslutt og en oppvisningskamp, ble hetende LSK Kvinner. Dermed ble de det andre laget som konverterer til et Tippeligalag etter Stabæk Fotball Kvinner. Det nye laget vil spille i LSKs farger, og dermed ble de også det andre laget med gule overdeler. Interessant nok hadde seniorlaget Setskog i Setskog/Høland også gule overdeler, om enn med blå bukser. Som del av avtalen kunne ikke det nye laget hete Lillestrøm, og heter derfor formelt LSK Kvinner Fotballklubb, på folkemunne LSK Kvinner. Likevel spiller LSK Kvinner altså i LSKs farger og assosierer seg med Kanarifansen.
Resultatmessig ble sesongen en mild skuffelse. Etter å ha ledet de første seks serierundene, kom LSK Kvinner til slutt på sjetteplass etter en dårlig høstsesong. Laget tapte i semifinalen i cupen, igjen for Røa.
Spillerstall
''oppdatert 1. august 2023.''
Landslagsspillere
Disse spillere har pr. 2019 spilt A-landskamper for Norge som representant for Setskog, Setskog/Høland, Team Strømmen og LSK Kvinner:
Australsk fotball på Nauru
Juniormesterskap
Mesterskap for U17-, U14- og U11-lag blir organisert av Nauru Mini Football Federation (NMFF), som ikke er tilknyttet NAFA. NMFF ble stiftet av Sean Oppenheimer, en tidligere Blues-spiller, og styremedlem i firmaet Capelle & Partner. Oppenheimer prøvde å få NAFA til å starte juniormesterskap – han hadde til og med sponsoravtaler verdt $ 3 000, men de avslo likevel forslaget.
Derfor startet Oppenheimer og noen likesinnede et selvstendig U14-mesterskap i 1999. Capelle & Partner sponset baller, drakter, trofeer og lignende. De møttes hver uke for å planlegge mesterskapet. De hadde regnet med at det var nok spillere til to lag, men i stedet for de 36 spillerne som da ville vært nødvendig, meldte hele 400 ungdommer seg for å være med.
Da mesterskapet ble en suksess, ville NAFA bli involvert igjen, men NMFF nektet. Befolkninga støttet det nye juniormesterskapet, og kampene var godt besøkte. Linkbelt Oval, den eneste ordentlige arenaen for australsk fotball, var leid bort til NAFA, så juniorlagene ble nødt til å spille på en flate i Ewa, nær Capelle & Partners hovedkvarter.
Elisabeth
Ifølge Bibelen var Elisabet mor til døperen Johannes.
Utbredelse
På slutten av 1500-tallet var Elizabeth det mest brukte navnet i England.
Elizabeth var et populært navn i USA på 1800-tallet, 1900-tallet og fram til i dag.
I Norge var Elisabeth mye brukt på begynnelsen av 1800-tallet og igjen på siste halvdel av 1900-tallet.
Varianten Erzsébet er i dag svært mye brukt i Ungarn, Elisabet og Elisabeth er svært vanlige navn i Sverige og Finland og Elżbieta er svært vanlig i Polen.
Utenlandske varianter
Andre utbredte kortformer: Ella, Elli, Lisa, Lise, Sissy og Sisi.
Australsk fotball på Nauru
Juniormesterskap
I juniormesterskapets første finale var 500 tilskuere samlet, og fikk se Blues slå Ubenited Power. I 2000 ble det også opprettet et U11- og et U17-mesterskap, begge organiserte av NMFF. NAFA organiserer fortsatt kun seniormesterskapet.
Dømming og sponsing
Det er ingen offisielle dommere. De seks dommerne som trengs for å spille australsk fotball er kun uavhengige spillere uten uniform; de stiller i hvite klær.
NAFAs hovedsponsor er Q Store, en dagligvarebutikk som sponser pokalene. En av premiene er en flyreise til Australia med Our Airline, øyas flyselskap, som forøvrig er NAFAs nest største sponsor.
Rune Larsen
Rune Larsen (født 1948) er en norsk musiker, plateprodusent og programleder som har ledet flere musikalske TV-programmer på NRK, deriblant Lollipop. Han har utgitt flere plater, mange med kristne tekster eller en kristen grunntone.
Biografi
Larsen ble medlem av bandet The White Shirts i 1960 og deltok to år senere i en talentkonkurranse sammen med sitt andre band, Black Diamonds.
Larsen ble journalist i 1967 og la etter hvert karrieren som rockesanger til side. Han ble en kristen, og dette kom til å prege virket hans de neste årene. Han startet ungdomskoret Gospel i 1969. Med dette koret laget han to LP-er. Fra 1974 til 1978 var han sekretær for KFUM i Trondheim og Bergen. Mens han oppholdt seg i Trondheim, startet han landets første barnegospelkor, noe som ble opptakten til hundrevis av barnekor over hele landet. I 1975 ga han ut LP-en Barnegospel og en instruksjonsbok med samme navn. Det ble også laget et eget TV-program med Barnegospel som tittel, men programmet ble nektet sendt på luften da kringkastingssjef Elster mente det var for «forkynnende». I Trondheim laget han også albumet Tilbake til en ny tid, der han hyllet 60-tallets politiske idealer.
Han debuterte som programleder i TV i musikkprogrammet Gospel synger gospels i 1970. Midt i 1970-årene ble han oppfordret av Sverre Tinnå i NRK til å lage en norsk variant av den svenske TV-suksessen Hela kyrkan sjunger. Larsens programserie fikk navnet Hele menigheten synger og ble en suksess både på TV og plate.
I 1977 deltok han og kom på andreplass i den norske finalen i Melodi Grand Prix 1977 med låten «Robåtrock».
Larsen returnerte til Bergen og arbeidet som journalist igjen i årene 1978–1981. Samtidig gjenopptok han samarbeidet med gamle kolleger fra 1960-årene. Sammen med Trygve Thue laget han Speiderplaten i 1978, og året etter ble han gjenforent med Helge Nilsen på albumet Barn av samme jord. Dette var en plate utgitt av Bergens Tidende, og inntektene gikk til UNICEF.
Høsten 1983 ble Larsen introdusert for Sissel Kyrkjebø av Nils Abrahamsen i NRK. Abrahamsen var programleder for den populære TV-serien Syng med oss, og sammen med Larsen utformet han innholdet på en plateutgivelse basert på noen av sangene i serien. Syng med oss ble en salgssuksess og var samtidig starten på Kyrkjebøs karriere. Etter den eventyrlige suksessen med hennes to første plater på egen hånd – hvorav den ene, Glade jul, satte norsk rekord med 500 000 solgte enheter – begynte pressen å omtale ham som Kong Midas.
I 1989 ble han programleder for det populære TV-programmet Lollipop på NRK. Konseptet var fengende og avstedkom flere plater. I 1990-årene ledet han flere musikalske tv-programmet, deriblant Scala, Casablanca, Noteknekk og Larsen spesial. Hans første serie på 2000-tallet var Absolutt norsk, der han sammen med Jan Eggum og den da ukjente komikerduoen Ylvis, gjorde en presentasjon av norsk musikk på TV.
Platekarrieren har innbrakt ham fem sølvplater, fire gullplater, to diamantplater og to platinaplater og et samlet plateslag på 657 581 plater. Han fikk Bjellesauprisen i 2001 for sin innsats for norsk musikk med Absolutt norsk.
I 2011 deltok han i Skal vi danse.
Han har utgitt to bøker, Steg for steg på Gyldendal og Troende til alt på Lunde Forlag.
Privatliv
Larsen ble gift i 1969 med Edle Tornes Larsen. Paret har tre barn. De ble skilt i 2019. Han giftet seg på nytt i 2022.
Andre medieopptredener
Høsten 2011 deltok han i sesong 7 av TV 2-programmet Skal vi danse, der han konkurrerte sammen med den profesjonelle danseren Olga Divakova. Han gikk ut av konkurransen i program nummer 5.
The Stepford Wives
The Stepford Wives har flere betydninger:
Bowling for Soup
Bowling for Soup er et amerikansk punkrock-band etablert i 1994. Medlemmene består av Jaret Reddick (sang, gitar), Chris Burney (gitar, sang), Erik Chandler (bass, sang) og Gary Wiseman (trommer). De er kanskje mest kjent for låter som "Girl All the Bad Guys Want", "High School Never Ends", og "1985". De ble forøvrig Grammy-nominert for førstnevnte låt. Det kan også nevnes at de har levert bidrag til kjente filmer som 17 Again, Ice Age 2 og Freaky Friday.
Yukio Peter
Yukio Peters (født 29. januar 1984 i Aiwo) er en naurisk vektløfter.
I 2004 vant han gull i vektklassen 69 kg i junior-Oseaniamesterskapet i Niue.
Peters var en av deltakerne i Sommer-OL 2004 i Aten, samt landets flaggbærer under åpningsseremonien. Han fikk åttendeplass i vektklassen 69 kg, noe som ga ham et olympisk diplom. En muskelkrampe forhindret bedre plassering.
Jambol oblast
Jambol oblast (bulgarsk: Област Ямбол) er en provins sydøst i Bulgaria, i det historiske landskapet Trakia.
Hele fylket dekker 3336 km², med om lag 147 000 innbyggere. I tillegg til byen Jambol, som er hovedstaden, omfatter fylket byene Elkhovo, Boljarovo og Straldzja, samt 105 mindre landsbyer.
Administrativ inndeling av Jambol oblast
Jambol er inndelt i 5 kommuner:
Alan Hale
Alan Hale (født 1958) er en amerikansk astronom som er kjent for å ha oppdaget Hale-Bopp-kometen sammen med Thomas Bopp i 1995.
Biografi
Hale ble født i Tachikawa, Japan, men han vokste opp i Alamogordo, New Mexico. Han tjenestegjorde i U.S. Navy fra 1976 til 1983 og uteksaminerte seg fra U.S. Naval Academy i 1980. Hales neste jobb var ved Jet Propulsion Laboratory (JPL) hvor han jobbet til 1986. I løpet av perioden i JPL, jobbet han som ingeniør for Deep Space Network. Her var han involvert i flere prosjekter med romfartøy, inkludert Voyager 2.
Etter Voyagers møte med Uranus, forlot han JPL til fordel for New Mexico State University i Las Cruces. Han fikk sin Ph.D. i astronomi i 1992. Etter å ha observert omkring 200 kometer, oppdaget han 23. juli 1995 Hale-Bopp med et teleskop fra sin egen oppkjørsel. Det uskarpe himmellegemet var ikke å finne i noen stjernekart over stjernebildet Skytten og det var snakk om en hittil uoppdaget komet. Samtidig som Hale observerte kometen ble den også sett av amatørastronomen Thomas Bopp. Den ble dermed døpt Hale-Bopp, og er antageligvis den mest observerte kometen i løpet av det 20. århundre samt den mest lyssterke siden Wests komet i 1976.
Verdipolitisk parti
Verdipolitisk parti (VPP) er et norsk parti som ble etablert den 12. mai 2009. Det er organisert med et sentralstyre med medlemmer fra Akershus, Aust-Agder, Østfold og Vestfold. Dahl og Tømmerås ble valgt inn i fylkestingene for Pensjonistpartiet, men representerer VPP resten av perioden.
Partiet bygger sitt arbeid på et etisk verdigrunnlag, menneskeverd, rettsstatens prinsipper og norsk kulturarv. Mål og visjon er lagt inn i formuleringen «Trygghet i hverdagen». For å realisere målet, legges det vekt på verdier som ansvar, respekt, redelighet og verdighet.
Partiets politikk omfatter alle samfunnsområder og alle befolkningsgrupper, men legger særlig vekt på å være talerør for mennesker som selv ikke har sterk nok stemme til å bli hørt i vårt samfunn. 12. mai 2009 ble Ole Kristian Fiksdal valgt til leder for partiet med Marin Berit Holth som nestleder. Øvrige styremedlemmer i det første sentralstyret var Tormod Dahl og Audun Tømmerås. Fra og med 2010 ble også Jan Wilskow valgt inn i den sentrale ledelsen.
Eksterne lenker
VPPs hjemmeside
Antonio del Pollaiuolo
Antonio di Jacopo d'Antonio Benci, bedre kjent som Antonio del Pollaiuolo (født omkring 1432 i Firenze, død 4. februar 1498 i Roma), var en italiensk maler, billedhugger, gravør og gullsmed i ungrenessansen og bror av Piero del Pollaiuolo.
Do re mi (Jahn Teigens sang)
Melodi Grand Prix
Sangen var det sjuende bidraget ut på scenen i den norske finalen på NRK Marienlyst lørdag 26. februar 1983. Før finalen fikk Jahn Teigen og Herodes Falsks «Do re mi» mest oppmerksomhet. Jahn Teigen hadde fått Wenche Myhre til å synge sangen, etter at hun hadde vært borte fra Melodi Grand Prix i 17 år. Men Wenche Myhre og sønnen Dan skulle også være med i den tyske finalen, og det tyske reglementet tillot ikke deltakelse i flere land. Jahn Teigen tok dermed selv rollen som vokalist, med Myhre som korist.
Antonio del Pollaiuolo
Liv og verk
Pollaiuolo antas å ha vært elev av Andrea del Castagno og arbeidet nært med broren Piero. Deres verk er sterkt antikkinspirert. Sammen med Vasari utførte de disseksjoner for å forstå menneskekroppens oppbygning, og var på den måten tidlige representanter for den florentinske renessansens kombinasjon av vitenskapsmann og kunstner.
Herman Smith-Johannsen
Herman «Jackrabbit» Smith-Johannsen (født 15. juni 1875 i Horten, død 5. januar 1987 i Tønsberg) var en norsk-canadisk langrennsløper og superhundreåring. Han er også kjent for å ha vært en av de som innførte langrennsporten til Canada og USA, og i 1979 ble han under skirennet Gitch Gami i Wisconsin utnevnt til «høvding Løpende Elg», mens 150 indianere oppførte en æresdans for ham. Samme vinter ble han utnevnt til doctorem legum ad honorem – verdens første ski-æresdoktor – ved Laurentian-universitetet i Ontario.
Antonio del Pollaiuolo
Liv og verk
Pollaiuolos ubestridelige mesterverk er maleriet «Den hellige Sebastians martyrium» (sannsynligvis utført sammen med broren). I maleriet merkes en ny måte å fremstille menneskekroppen med tydelig angitt muskulatur. I stikket «Strid mellom nakne menn» (omkring 1474), inspirert av Mantegna, er handlingen enda voldsommere og oppvisningen av muskelstrukturen fullstendig. «Apollo og Dafne» og «Herkules og Anteus» vises i et lyrisk landskap der det topografiske allikevel ikke er hovedmotivet.
Do re mi (Jahn Teigens sang)
Eurovision Song Contest
Sangen ble framført som det andre bidraget i München om kvelden lørdag 23. april 1983, etter Frankrikes Guy Bonnet med «Vivre» og før Storbritannias Sweet Dreams med «I'm Never Giving Up». I den norske finalen ble «Do re mi» framført av Jahn Teigen med Wenche Myhre og gruppa Silhouette. I den internasjonale finalen erstattet Anita Skorgan Myhre som gjestevokalist, ettersom Myhre hadde vært med i den tyske finalen.
Herman Smith-Johannsen
Oppvekst
Smith-Johannsen var den eldste av ni barn (to døde i oppveksten) og oppkalt etter sin morfar Herman Roosen Smith. Hans far var kommandør i marinen og verftsjef Fritz Anthon Moritz Johannsen, f. 1846 i Laurvig (Larvik). Det var da flere med navnet Johannsen i marinen, slik at han føyde sin kones etternavn til sitt eget, og ble Fritz Smith-Johannsen. Hans kone Agnes Smith var født i 1849 i Fredriksvern (Stavern) som datter av sjøkaptein Herman Smith, som var vokst opp på Frolands verk, der hans foreldre – Smith-Johannsens oldeforeldre – eide jernverket. Sjøkaptein Smith hadde seilt emigrantskuter til Amerika fra 1842, og i 1861 var han sjef for korvetten «Nornen» som patruljerte den østamerikanske kysten ned til Vestindia for å beskytte norsk skipsfart under den amerikanske borgerkrig. Slik ble han kjent med Abraham Lincoln.
Do re mi (Jahn Teigens sang)
Eurovision Song Contest
Da avstemningen var ferdig, hadde «Do re mi» fått 53 poeng og ble nummer 9 av 20 deltakere. Dette var første gang siden 1973 at Norge havnet i øvre halvdel av resultatlista.
Herman Smith-Johannsen
Oppvekst
Etter de første barneårene i Horten kom Herman Smith-Johannsen til Kristiania i tiårsalderen. Der traff han Fritjof Nansen, som på den tiden var et forbilde for guttene. Smith-Johannsen fikk være med når Nansen hoppet fra isflak til isflak i Frognerkilen som trening før turen over Grønlandsisen. Smith-Johannsen plumpet i en råk rett som det var og måtte springe hjem etter tørre klær. Senere kom de litt i familie da hans fetter Andreas Lous Høyer giftet seg med Nansens datter Liv.
Faren tok ham med på ski ved Frognerseteren, og lot ham selv utforske Nordmarka. Holmenkollbanen fantes ikke den gang, så de gikk opp fra Homansbyen. Andre året i hovedstaden var Smith-Johannsen 12 år og ba om lov til å dra i marka en dag i romjulen. Moren sa ja, men «lov meg å være hjemme før tre, for da blir det mørkt». Gutten traff imidlertid noen tenåringer som ba ham slå følge lenger innover. Ved Hakkloa røk spanskrørbindingen til den ene, og flokken snudde. Likevel var klokken blitt tre – om natten – da tolvåringen smøg seg inn døren hjemme. Foreldrene satt oppe, engstelige. «Fint at du kommer, gutt,» sa faren. «Vi kunne liksom ikke legge oss før vi hadde deg i hus,» sa moren. Ingen av dem var sinte, men innstilt på at han bare fikk dra som han ville. «Men Nordmarka er ikke lenger hva den var,» sa Smith-Johannsen da han var 105. «Den var den gang «et øde skoghav... ingen røde og blå og gule merker i løyper på kryss og tvers, ingen kraftgater og digre hogstfelter, men et stillhetens hav.» Ikke mange la turen ut i Nordmarka på den tid, så de som gjorde det, ble godt kjent med de fastboende.
Do re mi (Jahn Teigens sang)
Om sangen
Sangen er basert rundt den enkle gleden av å lage musikk, hvor Teigen synger om lyden av skalaen selv. Han ber lytterne om å blande sine stemmer til én og synge den kjente skalaen sammen.
Jahn Teigen har spilt inn sangen, som ble utgitt på singlen Polydor 811 617-7 i 1983 med «Do-re-mi (norsk versjon)» på A-siden og «Do Re Mi (engelsk versjon)» på B-siden. Philip A. Kruse skrev den engelske teksten.
Teksten i refrenget er notenavnene i solfa, som er en solmisasjonsteknikk der hver note blir sunget med en bestemt stavelse, kalt en solfa-stavelse. Dersom denne teknikken skulle stemme fullt ut, skulle refrenget gått slik:
Herman Smith-Johannsen
Oppvekst
Som 16-åring gikk Smith-Johannsen i fjellet i sommerferien sammen med lillebroren, senere kontreadmiral Johannes Smith-Johannsen (1876-1954), som i april 1940 var med på å senke «Blücher». På fjellturen på begynnelsen av 1890-tallet hadde brødrene med seg en kamerat; de tre guttene hadde 40 kroner på deling. De tok toget til Eidsvoll, dro til Lillehammer med «Skibladner» og overnattet i Gausdal. De gikk over Besseggen og opp til toppen av Galdhøpiggen, og på Skogadalsbøen møtte de Edvard Grieg i følge med Julius Röntgen og Frants Beyer. Grieg var 48 år, men så eldre ut, og hadde leid en fjordahest han brukte som ridehest. De tre mennene bodde i en steinbu inntil seterhuset der de tre ungguttene sov. Flere overnattingsplasser fantes ikke til de få som gikk i Jotunheimen på den tiden. Guttene skjønte at noe var på gang mellom Röntgen og seterjenten Gjendine Slålien, som bare var fire år eldre enn Smith-Johannsen og selv levde til hun ble 100 år. I steinbuen var det fest hele natten, Gjendine har selv fortalt at Grieg hilste soloppgangen ved å synge Våren så det ljomet.
Do re mi (Jahn Teigens sang)
Wenche Myhre
Wenche Myhre spilte inn sangen og ga den ut på albumet Vi lever i 1983. Sangen ble også gitt ut på singel senere samme år.
Herman Smith-Johannsen
Utdannelse
I 1894 ble Smith-Johannsen sekondløytnant, og som 107-åring sa han at han var takknemlig for grunnlaget kavaleriet og Krigsskolen ga ham: «De som ikke har Krigsskolen, er ikke noe tess!» Deretter dro han til Tyskland og påbegynte ingeniørutdannelse ved Universitetet i Berlin 1894-99. Hans store skiinteresse fulgte ham gjennom hele livet. I studietiden dro han ofte til Alpene for å gå på ski i feriene. En kald vinterdag i Berlin snørte han på seg lauparskøne og festet dem til spanskrørbindingen på asketre-skiene sine. På nysnøen gikk han gjennom Grunewald og helt frem til Kurfürstendamm. Tysk ungdom som ikke var kjent med ski, stimlet sammen rundt ham så han ikke kom av flekken, og snart stanset også trafikken, så politiet kom til for å spre mengden. På politistasjonen fikk han tre Mark i bot for alvorlig forstyrrelse av ro og orden. Smith-Johannsen forsvarte seg med at han bare hadde tatt en skitur, og slapp da å betale boten, men fikk beskjed om å holde seg unna trafikken neste gang han ville ut på ski.
Do re mi (Jahn Teigens sang)
Poeng gitt i Eurovision Song Contest
Oversikt over hvor mange poeng som ble gitt til «Do re mi» i Eurovision Song Contest 1983:
Herman Smith-Johannsen
Utdannelse
Etter fire års studier i Berlin var Smith-Johannsen hjemme på sommerferie da hans far røpet at familieøkonomien var så stram at studiene måtte avbrytes. Sønnen vurderte å slutte seg til Otto Sverdrup på ekspedisjonen som skulle seile rundt Grønland, men også dra til Klondyke og lete etter gull. Flere av hans norske og tyske venner var alt dradd dit, men Smith-Johannsen ble advart av familien sin om de livsfarlige indianerne han kunne komme ut for, og hans far greide å skaffe et lån til fortsatte studier i Tyskland: «Blir du ingeniør, har du en utdannelse som gjør at du kan ta vare på dine søsken». I 1899 tok Smith-Johannsen eksamen som diplomingeniør i Berlin.
Do re mi (Jahn Teigens sang)
Poeng gitt i Eurovision Song Contest
Før musepekeren over flagget for å se landsnavnet. Land som ikke ga poeng til Norge, er ikke med i oversikten.
Herman Smith-Johannsen
Vennskap med cree-stammen
Etter endt studium traff Smith-Johannsen i Berlin en representant for Brown Hoisting Machinery Company i 1901. Han ble tilbudt ansettelse hos firmaet som holdt til i Cleveland i Ohio, og dit dro han for å bli maskinselger. Han mistrivdes imidlertid med kontorarbeidet og slo til da bedritslederen tilbød ham en tur til Canada, dit kollegene nektet å dra. I 1902 var North Bay Grand Trunk Railroad (senere oppkjøpt av Canadian National) under bygging. Han måtte bosette seg i villmarken, der jernbanesporet var planlagt, og finne ut hvilke maskiner som burde brukes. Smith-Johannsen dro nordover med toget så langt det gikk, videre med hest og slede, så med hundeslede til hundene ga opp. Da spente han på seg skiene og trakk bagasjen på en pulk. Slik nådde han North Bay, et område der bare indianere holdt til, og to av dem fikk øye på ham en vinterdag, på ski i stor fart. Selv gikk de på truger, snowshoes. «Wapoos!» ropte den ene. «Hare!» Den andre sa «Okumakun Wapoos», dvs. «Høvding Hare», «Harehøvding». Dette ble cree-indianernes navn på Smith-Johannsen. På engelsk ble dette jackrabbit (= hare), og derav kallenavnet hans, «Jack Rabbit».
Det var cree-stammen som holdt til ved North Bay, og Smith-Johannsen følte seg vel blant dem. To ganger i uken tok indianerne en runde til snarene sine på opptil 30 km, som var tungt i nysnø på truger. Nå lærte de av Smith-Johannsen og brukte ski i stedet. På ryggen bar de trugene som de trengte når de skulle innunder småskogen, der snarene stod. 105 år gammel sa Smith-Johannsen at noen av sine «beste og tryggeste venner» hadde han blant cree-indianerne. Hele resten av livet bad han bordbønn på cree-språk:
Ekteskap og virke verden rundt
I Wade Park i Cleveland traff Smith-Johannsen sin kone en vinterdag han var ute og vakte oppsikt med skiene sine. Hun het Alice Robinson (1882-1963) og var datter av en dommer som hadde vært lege under borgerkrigen. I 1907 giftet de seg, og Alice – «Mrs. J.», som hun ble kalt – fulgte med på ektefellens eventyr rundt om i verden. Paret fikk tre barn: Alice Elisabeth (født 1911 i Havanna på Cuba, død 2. januar 1992), Margaret «Peggy» Austin (født 13. mai 1918, død 29. mars 2014 i Montreal, Canada) og Robert «Bob» Smith-Johannsen (født 11. desember 1915, død 14. november 2001, bodde i Vestfold deler av sitt liv). Fra 1907 til 1915 var familien stasjonert i Havanna, siden ingen av firmaets amerikanske ansatte ville dra. I 1911 skulle gatene i Havanna brolegges, og Smith-Johannsen fikk i stand en storkontrakt på norsk granitt som ble fraktet nedover på norske skip. På Cuba hadde han kontor frem til 1926. Det året fikk han nesten i havn enda en storkontrakt. Det skulle bygges 300 mil med vei gjennom hele Cuba, og det lyktes å få til et samarbeid mellom 20 ulike steinbrudd. Tilsammen kunne de skaffe nok stein til det enorme prosjektet - som strandet på at en av steinbruddseierne brøt ut for å sikre seg hele ordren. Dermed falt de andre fra, og i stedet for norsk stein ble det lagt betong og asfalt fra et amerikansk firma. Men for norsk steinbruddsindustri var dette et hardt slag som ble merket langt inn på 1930-tallet.
På Cuba fikk han malaria og var døden nær. Mangelen på kjøreveier gjorde det nødvendig å ha med seg ridehest. En gang stanset toget mellom to stasjoner så han fikk gå av. Han hev ut saltasken for å følge etter med hesten, men ut av nattemørket kom et forskrekket rop. Saltasken hadde truffet en mann som overnattet i veigrøften. Og den som hadde fått Smith-Johannsens saltaske i hodet, var herr Sanne fra hans hjemby Horten. Herr Sanne arbeidet på den plantasjen der Otto Sverdrup var bestyrer.
Noen skiløping ble det ikke på Cuba, så Smith-Johannsen forsøkte seg på golf i stedet og ble kjent med Batista, en ung sersjant den gangen. Smith-Johannsen hadde flaks med å være på rett sted til rett tid - på Cuba under jernbaneutbyggingen, og til Panama dro han da den store kanalen ble bygget, da det dårlige klimaet skremte vekk andre. Gravemaskinene som grov ut Panamakanalen kom dermed fra hans firma. Til Kiruna kom han tilfeldigvis da gruvene der trengte nytt utstyr. Dermed fikk han kontrakten. Han kom til Svalbard da Store Norske Kullkompani skulle investere i et helt lageranlegg for kull i Adventbukta og i Longyearbyen. På vei tilbake til Tromsø var han med en fiskebåt som råket ut for en orkan og ble drivende hjelpeløs langs kysten, slik at den holdt på å bli skrudd ned i isen flere ganger før den klarte å smette ut i ishavet.
Smith-Johannsen åpnet kontor i New York, men familien på fem trivdes ikke videre i gigantbyen. Så da første verdenskrig var over, fikk yngste broren, Otto, overta New York-kontoret, mens familien Smith-Johannsen bosatte seg i Lake Placid. Smith-Johannsen pendlet til sitt kontor i Montreal i Canada. Ti år senere var han lei av å starte hver mandag morgen med en tre timers biltur til kontoret, så i 1928 flyttet familien til forstaden Westmount ved Montreal.
Etter krakket i 1929
Året etter kom krakket i 1929. I Nord-Dakota som var blant de «norskeste» av delstatene, måtte bortimot 90 % av befolkningen få offentlig hjelp for i det hele tatt å overleve. Smith-Johannsen mente krisen ikke kunne vare lenge, men tross alle anstrengelser mistet han alt. Forretningen det hadde tatt ham 27 år å bygge opp, var null verd i løpet av noen uker. Flere av vennene tok sitt liv. De tre barna skulle starte på utdannelsen sin. Nå så det ikke ut til at de kom til å få noen. Familien flyttet til en ussel hytte ved Shawbridge noen mil fra Montreal, der kjøtt fra rådyr og elg reddet dem. Smith-Johannsen hadde børsene sine, og cree-indianerne hadde lært ham å gå på jakt. Gradvis ordnet det seg med barnas utdannelse. Den eldste var hushjelp mot kost og losji mens hun gikk på McGill-universitetet. Etter hvert fikk Smith-Johannsen forefallende arbeid på jernbanen, senere hogget han ut skiløyper i Quebec-provinsen. «Utallige ganger har jeg takket for at jeg mistet alt under depresjonen, slik at jeg lærte å se tilværelsen på en ny måte.»
I Laurentidene i den fransktalende delen av Canada lærte Smith-Johannsen seg fransk og introduserte langrennssporten i området. Han ryddet og vedlikeholdt løyper i flere hundre kms lengde gjennom Laurentidene, medregnet den kjente Maple Leaf Trail. Han tok med seg ungdommer ut i naturen. Blant disse var den senere statsminister Pierre Trudeau som bevarte vennskapet med Smith-Johannsen livet ut. Han var blitt kanadisk statsborger i 1928, og bodde sammenhengende i Canada i 58 år (fra 1928 til høsten 1986). De siste 28 årene bodde han i 220 rue Beauine i byen Piedmont i Quebec, beliggende 60 km nord for Montréal. Huset er nå Jackrabbit Museum. Fjelltoppen Johannsen Peak i Quebec er oppkalt etter ham.
Han ble i 1972 utnevnt til medlem av Order of Canada for sine bidrag til å innføre skisporten som helse- og fritidsmessig aktivitet i Canada. Samme året fikk han St. Olavsmedaljen og traff kong Olav som mintes at han hadde vært en tur i Horten like før krigen brøt ut, og bodd hos Smith-Johannsens bror kontreadmiralen. Smith-Johannsens sønn Robert var på besøk fra Canada, og kong Olav syntes synd på gutten som måtte overnatte i vedskjulet fordi kronprins Olav sov i sengen hans. Robert hadde planlagt å studere i farens hjemland, men krigen satte en stopper for det. I stedet arbeidet han med erstatninger til skismurning, og fant frem til en blanding med gode egenskaper på is. Dette førte til at Milorg smuglet ham ut, slik at han kom seg hjem til Canada for å arbeide videre med stoff til avising av fly. Siden kom han frem til et klister i fast form, som ble satt i produksjon med farens tilnavn som merkenavn. På norsk ble skismurningen kalt «Jack Rabbits tosmurningssystem for alle typer føre». Roberts far var salgssjef for skismurningen.
Da Smith-Johannsen var 99, var han ledsager for dronning Elizabeths representant i Canada, generalguvernør Ronald Mitchener, i et lokalt langrenn. Da falt Smith-Johannsen og brakk en ryggvirvel to km før mål. Det syntes han var så forsmedelig at han fullførte.
Som hundreåring ble han i 1975 invitert til Holmenkollrennet og ble fulgt over Atlanterhavet av et kanadisk filmteam. De la seg straks etter ankomst, utslitte av jetlag. Neste morgen ble de overrumplet av stort bilde av Smith-Johannsen i avisen. Dagen før hadde han deltatt i eldste klasse i Ull-rennet - og vunnet, mens filmfolkene lå og sov. Samme år kom filmen om Smith-Johannsens liv, Jackrabbit (National Film Board of Canada). 105 år gammel var han eldre enn Frihetsgudinnen og Eiffeltårnet, eldre enn telefonen, dampmaskinen og Edisons elektriske lys.
Den siste tiden
Herman Smith-Johannsen flyttet tilbake til Norge da han var 111 år gammel. Flytting til Nøtterøy, der sønnen Robert da bodde, er registrert den 19. september 1986. Siste året før Smith-Johannsen flyttet tilbake til Norge, bodde han på et aldershjem, men gikk daglige turer sommer som vinter. Han ble innlagt med influensa 26. desember 1986 og døde av lungebetennelse på sykehuset i Tønsberg like over nyttår. Den siste måneden av sitt liv var han verdens eldste levende mann. Herman Smith-Johannsen ble gravlagt ved kirken Saint-Sauveur i Piedmont, Quebec, ved siden av sin kone, som døde i 1963.
Publikasjoner
Fra 1939 til og med 1949 – med unntak for krigsårene – ga tobakksprodusenten Imperial Tobacco ut årboken Sweet Caporal Skiers’ Book med Smith-Johannsen som redaktør. Boken inneholdt oversikt over og omtale av skiløyper i Canada og relaterte emner, og ble delt ut gratis i reklameøyemed. Heftet fikk raskt status som en autoritativ skiguide, og var blant annet utstyrt med løypekart. Hele familien Smith-Johannsen deltok i arbeidet med å oppdatere innholdet fra år til år.
Skytterprinsesse
Skytterprinsesse er tittelen beste kvinnelige skytter i mesterskapet i seniorklassene på Landsskytterstevnet får dersom vinneren av stevnet er en mann.
Historie
Den første skytterprinsesse ble kåret på Landsskytterstevnet på Kongsvinger i 1955 da Guri Melleby, Høland skytterlag vant. I 1985 oppstod den spesielle situasjonen at Kristi Haug fra Riflen/Skoger både var beste kvinnelige skytter og nummer to på mesterskapet totalt. Hun fikk derfor både tittelen skytterprins og skytterprinsesse. I 2006 stod for første gang en kvinne på toppen av seierspallen etter at kongelaget hadde skutt ferdig sin mesterskapsomgang, og Mette Elisabeth Finnestad, Søgne skytterlag, ble både skytterdronning og skytterprinsesse. Nummer to i dette mesterskapet ble Kine Gjerstad Eide fra Seim skytterlag, som etter et hastevedtak i Norges Skytterstyre, blir stående som historiens eneste skytterkronprinsesse.
Eksterne lenker
Offisielle sider for Det frivillige Skyttervesen
Gentile da Fabriano
Gentile di Niccolò di Giovanni Massi (født omkring 1370 i Fabriano i Marche, død 1. august 1427 i Roma), bedre kjent som Gentile da Fabriano, var en italiensk maler som var virksom i den italienske sengotikken, i Firenze, Venezia Orvieto og Roma.
Gentile da Fabriano var en av mestrene i den kunsthistoriske overgangen fra middelalder til renessanse. I hans hjemtrakter i Umbria var det gotikken som dominerte, og alle verker fra hans verksted bærer preg av dette. Figurene hans preges av en overjordisk mildhet, men samtidig er alle detaljer gjengitt på en svært naturtro måte. Lysets spill er meget overbevisende fremstilt, og verkene fra Gentiles atelier har en uforlignelig stofflighet.
Gentiles mesterverk er «Kongenes tilbedelse», som befinner seg i Uffizi-galleriet i Firenze. Stilmessig er dette monumentalmaleriet ifølge Uffizi-galleriet det fremste eksempelet på stilretningen internasjonal gotikk som finnes i Italia.
Bakgrunn
Gentile da Fabrianos mor døde en gang før 1380. Hans far, Niccolò di Giovanni Massi, trakk seg da tilbake til et kloster hvor han døde i 1385.
Karriere som kunstner
Senere var Gentile da Fabriano i arbeid i Brescia med oppdrag for adelsmannen Pandolfo III Malatesta. I 1422 fikk Gentile medlemskap i malerlauget i Firenze. I den byen finner en mesterverket «Kongene tilber» i Santa Trinita-kirken. I dette bildet forener Gentile naiv fortellerglede med høvisk eleganse og detaljrikdom. Den skulpturelle form som figurene har, er et kjennetegn for overgangen mellom sengotikken og renessansen.
Gentile arbeidet også i Siena og til sist i Roma. Omkring 1426 ble han oppfordret av pave Martin V til å begynne på en syklus som er viet livet til Johannes Døperen. I en basilika i Roma som er viet til døperen Johannes og evangelisten Johannes malte han fresker fra de to helgenenes liv. Også dette verket ble fullført av Pisanello. Men det eneste freskomaleriet som er bevart er i domkirken i Orvieto.
Gentile da Fabriano var den første i en rekke av fremragende malere fra Umbria. Han var den viktigste italienske representanten for den kunstretning som ble kalt internasjonal gotikk. Historisk viktige malere som Pisanello og Jacopo Bellini var blant hans elever. Med sin elegante stil øvde han stor innflytelse over mange senere florentinske malere. Denne stilen dannet motstykket til den realismen som Masaccio benyttet i sine verk.
Tone Wigemyr
I 2010 oppnådde hun tredjeplass på det avsluttende verdenscupløpet i Frankrike, noe som må sies å være karrierebeste. Hennes beste individuelle plassering fra et internasjonalt mesterskap er en 6.-plass fra langdistansen under EM i 2012, som gikk i Falun i Sverige. Wigemyr var med på det norske laget som ble nummer 4 på stafetten under VM i italienske Asiago i 2014.
Hun løper for den norske klubben Bækkelagets SK. Wigemyr har tidligere løpt for Oddersjaa SSK.
Stigmella aceris
Stigmella aceris er en sommerfugl som tilhører familien dvergmøll (Nepticulidae). Den er funnet noen få steder i Sørøst-Norge.
Utseende
En knøttliten (vingespenn 3,5-5 millimeter), mørk bronsefarget møll. Antennen er trådformet, mørk og godt under halvparten så lang som forvingen. Det innerste, kraftig utvidete leddet er hvitt, hodet er hvithåret ved bakkanten med mørkbrunt håret i midten, den mørke pannen innrammet i snøhvitt er et godt kjennetegn på denne arten. Kroppen er mørk. Forvingene er glinsende, mørkt bronseaktig brun med ett regelmessig, middels bredt, sølvhvitt tverrbånd omtrent to tredjedeler ut i vingen. Bakvingen er smal, lysgrå, med lange frynser.
Levevis
Denne arten har larver som minerer i bladene på spisslønn (Acer platanoides), naverlønn (A. campestre), tatarlønn (A. tataricum), tyrkerlønn (A. cappadocicum) og sukkerlønn (A. saccharum). Arten finnes i løvskog der disse vokser. Arten har trolig to generasjoner hvert år, de voksne sommerfuglene flyr i mai-juni og igjen i august (-september). Larven lager en uregelmessig slynget, ganske lang mine i bladet, denne følger gjerne ytterkanten.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa. I Norge er den bare funnet noen få steder, langs kysten vest til Aust-Agder.
Bluegil 3
Bluegil 3 var en prøvesprengning av en atombombe under Operation Dominic I. Detonasjonen ble utført ved Johnston Island i Stillehavet 26. oktober 1962. Bomben var på 1 megatonn (4,2 petajoule).
«Cato»
«Cato» var en bark bygget ved Hogganvik i Stavanger i 1869 for Mortem M. Magnus. Skipet ble umiddelbart videresolgt til Ths. S. Falck i Stavanger. Skipet var registrert i Farsund da det ble forlatt av mannskapet mellom Sverige og England. Det ble berget inn til Kingston upon Hull i England der hun ble kondemnert.
Calamity
Calamity  var en prøvesprengning av en atombombe under Operation Dominic I. Detonasjonen ble utført ved Johnston Island i Stillehavet 27. oktober 1962. Bomben var på 1 megatonn (4,2 petajoule.)
Ludvig Thorsen
Ludvig Thorsen (født 13. april 1884 i Stavanger, død 21. januar 1980 i Stavanger) var en norsk skipsingeniør. Han var utdannet ved Trondheims tekniske læreanstalt i 1904 og studerte senere i Danzig i Tyskland. Han ble ansatt som ingeniør ved Stavanger Støberi & Dok i 1907, hadde praksis ved to skipsverft i USA og arbeidet som konsulent i Stavanger frem til han i 1917 ble ansatt som teknisk direktør i Det Stavangerske Dampskibsselskab. Denne stillingen hadde han til han gikk av med pensjon i 1955, 71 år gammel.
Tommy Suharto
Tommy Suharto (født Hutomo Mandala Putra; 15. juli 1962) er sønn av Suharto, tidligere president av Indonesia. Han ble dømt til femten års fengsel i 2002, for å ha betalt en leiemorder for å drepe Syafiuddin Kartasasmita, en indonesisk høyesterettsdommer. Han var i tillegg tiltalt for blant annet ulovlig våpenbesittelse. Suharto ble løslatt fra fengsel den 30. oktober 2006.
Suharto er også på eiersiden av Megatech, en investeringsgruppe som har stått bak utviklingen av flere superbiler og som var eier av superbilprodusenten Lamborghini i en periode før den ble solgt videre til Audi.
Ludvig Thorsen
Sjøbussenes far
Ludvig Thorsen er særlig kjent for at han konstruerte de første sjøbussene som ble satt i trafikk i 1937-39. Dette var passasjerskip med dieselmotorer som var konstruert for å kunne holde stor fart, og som i mindre utstrekning tok med seg gods. De to første – MS «Ekspress» og MS «Ekspress II» – ble bygget ved Det Stavangerske Dampskibsselskabs eget verksted på Klasaskjæret i Stavanger, mens den større MS «Fjorddrott» ble bygget ved Rosenberg Mekaniske Verksted i Stavanger og utrustet på Klasaskjæret. MS «Fjorddrott» ble satt i trafikk i juni 1939 og den representerte en revolusjon i skipstrafikken på Ryfylkefjordene. Etter krigen ble det bygget flere skip av samme og lignende type og de fikk navnet Den Hvite Flåte siden de ble hvitmalt i stedet for svart som var vanlig for lokalrutebåter.
Ekte ormeslanger
Ekte ormeslanger er en familie av små slanger. De er i likhet med andre ormeslanger tilpasset et underjordisk liv, og de fleste artene lever av maur og termitter.
Gruppen kjennetegnes ved overkjeven er bevegelig og har tenner, mens underkjeven mangler tenner. Den eneste resten av bekkenet er to små bein på hver side inne i kroppen. Lengden varierer fra 15–100 cm, men de fleste artene er 20–50 cm. Fargen kan være lyserød, gul, brun eller svart. De kan være ensfarget, eller ha flekker, langsgående striper eller tverrbånd i en lysere eller mørkere farge. De minste artene er slanke, men noen av de større artene kan ha en kraftigere kroppsform.
Aking under Vinter-OL 1964
Under Vinter-OL 1964 i Innsbruck ble det arrangert tre øvelser i aking. Ener for damer og menn og toer for menn. Det var første gangen aking var med på det olympiske programmet.
Ekte ormeslanger
En finner dem nede i bakken, under steiner, i hiet til pattedyr, og i termittuer. Etter kraftig regn kan de vise seg oppe på marka, mens de i tørre perioder følger fuktigheten nedover i jordsmonnet. De er eggleggende, og hunnene legger 2–10 svært avlange egg.
Sobinka
Sobinka (russisk: Собинка) er en by i Vladimir oblast i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Kljazma (ei sideelv til Oka), rundt 30 km sørvest for Vladimir.
Ekte ormeslanger
De lever i forskjellige naturtyper fra tropisk regnskog til busksteppe. Utbredelsen omfatter tropiske deler av Sør- og Mellom-Amerika nordover til Mexico, Florida og Bahamas; Afrika sør for Sahara, inkludert Madagaskar, Komorene, Sokotra og øyene i Guineabukta; Egypt og Sørøst-Europa (Typhlops vermicularis); sørlige deler av Asia, inkludert Andamanene, Kokosøyene og den sørøstasiatiske øyverden; mange av øyene i Stillehavet; og Australia. I tillegg har blomsterpotteslangen (Ramphotyphlops braminus) spredt seg med ufrivillig menneskelig hjelp til store deler av verden.
Sobinka
En kort periode på 1920-tallet ble den kalt Komavangard (russisk: Комавангард). Sobinka fikk bystatus i 1939.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Ekte ormeslanger
Tidligere ble de ekte ormeslangene fordelt på tre slekter Typhlops, Ramphotyphlops og Rhinotyphlops, men Typhlops er nå blitt splittet opp. Ramphotyphlops, Acutotyphlops og Austrotyphlops skiller seg fra alle andre skjellkrypdyr ved å ha en hemipenis som ikke vrenges ut, men som i stedet kveiles opp som en korketrekker. Disse slangene har også et par sekker ved kloakkåpningen med ukjent funksjon. Det kan tenkes at også Cyclotyphlops har disse bygningstrekkene, men det eneste kjente eksemplaret er en hunn.
Levan Melkadze
Levan Melkadze (georgisk: ლევან მიქელაძე; født 12. desember 1979) er en georgisk fotballspiller. Han er spiss, spiller for den kasakhstanske klubben Sjakhter.
Melkadze spilte i hjemlandet for TSU Tbilisi, Dinamo Tbilisi, FC Tiblisi og WIT Georgia Tbilisi. I 2006 gikk han til Vålerenga Fotball i Norge, men etter svake resultater ble han løst fra kontrakten. Han reiste så til Sjakhter i Kasakhstan.
Catron
Catron var en prøvesprengning av en atombombe under Operation Hardtack II. Detonasjonen ble utført i Nevada i USA 24. oktober 1958. Bomben var på 21 kilotonn (88 terajoule.)
11. serierunde i Toppserien 2009
11. serierunde i Toppserien 2009 ble spilt lørdag den 6. juni klokken 16:00, bortsett fra Kolbotn-Stabæk, som var TV-kamp og ble spilt søndag 7. juni klokken 14:00.
Klaus Egge
Klaus Egge (født 19. juli 1906 i Gransherad, død 7. mars 1979 i Oslo) var en norsk komponist og musikkritiker. Han er mest kjent for sine symfonier, konserter og sin kammermusikk.
Bakgrunn
Egge ble født i Gransherad (nær Notodden) i Telemark. Han studerte ved Musikkonservatoriet i Oslo, og tok organisteksamen der i 1929. Etter dette studerte han bl.a. komposisjon under Fartein Valen. I tiden 1937–38 studerte han under professor Walter Gmeindl ved Musikkhøgskolen i Berlin.
Komponist
Klaus Egge var en viktig figur i norsk kulturliv. Han var formann i Norsk Komponistforening i perioden 1945–72, og var det også i Norges kunstnerråd, TONO, Statens Musikkråd og Norges Nasjonale Musikkomité. I tillegg var han styremedlem i Nordisk Komponistråd og International Music Council. Han fikk Statens kunstnerlønn fra 1949. I 1972 ble han tildelt Norsk kulturråds ærespris. Egge ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1958 og fikk kommandørkorset i 1977. I 1970 ble han tildelt Den islandske falkeorden.
Egges produksjon deles gjerne inn i tre perioder, selv om visse karakteristika som polyfoni og sterk rytmisk driv preger hele hans kompositoriske virke. Fram til 1945 står folkemusikken sentralt både hva melodikk og komposisjonsteknikk angår. Motivutforming og rytmikk er tydelig inspirert av norsk slåttemusikk kombinert med polyfoni og klassisk form. Klaververkene Draumkvæ-sonate og Fantasi i Halling, som regnes som norsk standardrepertoar idag, stammer begge fra den første perioden.
Etter krigen blir trekkene fra norsk folkemusikk mindre utpreget til fordel for et mer universelt tonespråk. Han beholder sine rene diatoniske linjer, gjerne kombinert med krasse dissonanser. Likevel er det mest karakteristiske for denne perioden hans utvikling av en metamorfoseteknikk, hvor motivene gjennomgår stadige forvandlinger. Denne teknikken når sitt høydepunkt i cellokonserten fra 1966 hvor 1. sats har fått betegnelsen Preludio metamorfico.
Den siste perioden var preget av tolvtoneteknikk. Det skjer første gang i symfoni nr. 4 Sinfonia sopra BACH-EGGE op. 30, skrevet på bestilling av Detroit Symphony Orchestra i 1967. Rekketeknikker benytter han både i symfoni nr. 5, klaverkonserten og blåsekvintetten fra 1976.
Av Egges større verker kan nevnes fem symfonier, tre klaverkonserter, en fiolinkonsert og en cellokonsert. Kammermusikkverkene har også en sentral posisjon: en strykekvartett, en klavertrio, to blåsekvintetter, en fiolin-sonate og en rekke klaververker. Han var også en betydelig vokalkomponist og har sanger og korverker både a capella, med klaver og med orkester. Av større korverker bør i første rekke nevnes Sveinung Vreim, et stort symfonisk epos for soli, kor og orkester, basert på fortellingen om Sveinung Vreim i diktverket Jonsoknatt av Hans Henrik Holm. Egges verker oppnådde hyppige fremførelser i Europa såvel som i USA.
Han er far til vokalisten Guri Egge og skuespiller Ketil Egge.
Barkfluer
Barkfluer (Megamerinidae) er en liten familie av middelsstore, slanke fluer. Bare en art, Megamerina dolium, finnes i Europa, også i Norge.
Utseende
Middelsstore (8-10 mm lange), slanke fluer.
Hodet er rundt med middels store fasettøyne og tre punktøyne (ocelli) i pannen. Antennene er tre-leddete, det ytterste leddet er rundt. På oversiden av det ytterste leddet sitter en tynn, tre-leddet antennebørste (arista). Munndelene er små, ikke tydelig synlige fra siden.
Beina er lange, baklårene er fortykket med to rekker av korte torner på undersiden.
Den arten som finnes i Norge er svart, bortsett fra at området under fasettøynene som er gråaktig bestøvet.
Halvøy
På engelsk heter halvøy for peninsula. Det er avledet direkte fra latin: pæninsula, sammensatt av paene, «bortimot», «nesten» og insula, «øy».
Alf G. Skeppstedt
Alf Gustav Skeppstedt (født 21. desember 1935) er en norsk organisasjonsmann og bedriftsleder.
Etter examen artium i 1955 tok Skeppstedt skogteknikkereksamen ved Statens skogskole i Kongsberg i 1960 og en Master of Science-grad ved State University College of Forestry i New York i 1963. Han hadde deretter et studieopphold ved Albert-Ludwigs-Universität, før han ble bedriftsøkonomisk kandidat fra Handelshøyskolen BI i 1970.
Skeppstedt har vært aktiv i Norsk Landbruksjournalistlag, og har også vært generalsekretær (1975–88) og leder (1989–92) i International Federation of Agricultural Journalists.
Bidar (distrikt)
Bidar (kannada: ಬೀದರ್ ) er et distrikt i den indiske delstaten Karnataka. Distriktets hovedstad er Bidar.