cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alois Hudal
Forholdet til nasjonalsosialismen
På den annen side mente Hudal å finne sammenfallende interesser mellom nasjonalsosialismen og den katolske kirke hva gjaldt avvisningen av liberalistisk ideologi, og kommunisme. I boken «Die Grundlagen des Nationalsozialismus» beskrev han i 1936 hvordan han så for seg en symbiose mellom nasjonalsosialisme og katolisisme. Denne boken, som inneholdt en dedikasjon til Adolf Hitler, gav ham et tvilsomt rykte.
Side om side med lovord om Hitler var boken samtidig avvisende til de nyhedenske ideologer innen nazistpartiet. Hudals tanker om brobygging mellom kristendom og nazisme gjorde ham til en «outsider» innen Den katolske kirke, og hans karriere gikk i stå.
Man finner også antijødiske utfall i hans skrifter fra 1930-tallet.
Hjelper for naziforbrytere på flukt
Etter krigsslutt ble Hudal en flukthjelper, og betegnet senere sine handlinger som uttrykk for nestekjærlighet (caritativen Akt der Nächstenliebe). I mars 1948 satte han sammen et «Merkblatt für Auswanderer» der han førte opp viktige tips om hvordan flyktninger kunne oppnå assistanse fra katolske institusjoner. Hudal betraktet de nazistiske etterlyste som om de var politisk forfulgte som «ofte var helt uten noen personlig skyld, og kun hadde vært utførende organer for de ordrer de fikk fra overordnet hold, og derfor ble benyttet som soningsoffer for store feilutviklinger innen systemet». Videre fremhevet han nytteverdien av SS-folk i kampen mot «den antikristelige bolsjevisme».
De viktigste endestasjoner for de fluktruter som Hudal var behjelpelig med å sende folk i vei på, var Argentina, Brasil, Spania, Egypt og Syria. Hva enten Hudal selv var aktiv i de følgende navngittes flukt eller ikke, var dette fluktrutenettverket det samme som blant annet Josef Mengele, Adolf Eichmann, Hans-Ulrich Rudel, Franz Stangl og Klaus Barbie klarte å benytte seg av.
Hudal hjalp Otto Wächter som hadde vært guvernør for Krakow og Galicja under Hans Frank i Generalguvernementet. Wächter medvirket der til gjennomføring av holocaust. Wächter døde på et sykehus like utenfor Vatikanet i 1949.
Det var relativt godt kjent på de høyeste nivåer innen europeisk etterkrigspolitikk at det fantes et slikt fungerende fluktnettverk. Dette var kjent både i Østerrike, Tyskland og Italia.
En påstand om at Hudal skulle ha hjulpet Martin Bormann til å flykte til Sør-Amerika viste seg å være en feilaktig spekulasjon.
Alois Hudal døde i Roma i 1963. I sine posthumt utgitte memoarer avviser han nasjonalsosialismen, men han holder samtidig fast på en forbindelse mellom kristendom og nasjonalsosialisme som idé, og ved sin antibolsjevisme.
Forskning
Da Hudals arkiver ved prestekollegiet Santa Maria dell'Anima ble åpnet for forskere høsten 2006 gav det støtet til et mer inngående historisk studium av skikkelsen Hudal. Et historikersymposium med dette for øye gav intet enhetlig bilde. Ved siden av de allerede kjente anklager ble det på den annen side også påpekt at Hudal frem til 1945 hadde pleiet kontakter med den italienske motstandsbevegelse, og hadde reddet jøder fra deportasjon.
Johann Ickx, arkivar ved Santa Maria dell'Anima, fremholdt at på grunnlag av hans gjennomgang av arkivmaterialet var påstandene om Hudals medlemskap i NSDAP like meget en oppfinnelse som den utbredte påstand at han skulle ha hjulpet Adolf Eichmann ved hans flukt. Men Hudal kunne selv sies å ha bidratt til at slike mistanker rimeligvis oppsto, ettersom han bekrefter rett ut i egne memoarer at han hadde hjulpet «såkalte krigsforbrytere» (sogenannten Kriegsverbrechern).
Det tyske «Katholische Nachrichtenagentur» (KNA) mente den 11. november 2006 at de nye funn «kaster et noe mildere lys over den temmelig dystert vurderte skikkelsen Hudal». Noen «renvasking» av «den brune biskop» kan det ikke komme ut av funnene, for «motsetningene og feilslutningene i hans tenkning er temmelig eklatante». Men unyanserte vurderinger vil ikke lenger være mulige. Å fremstille ham som «en miskjent martyr for en utsiktsløs, men edel sak» ville være fullstendig galt.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
QuakeWorld
QuakeWorld (forkortet QW) er en oppdatering av id Softwares flerspiller deathmatch-spill Quake, som forbedrer spillets flerspillerfunksjoner, blant annet TCP-/IP-støtte, for å tillate folk med oppringt modem å få bedre respons når de spiller på internettservere. Moderne bredbåndforbindelser som kabel og DSL har også ha stor nytte av den forbedrede nettverkshåndteringen. Offisiell id Software-utvikling stoppet med testutgivelsen av QuakeWorld 2.33 den 21. desember 1998. Siste offisielle stabile versjonen var 2.30.
Lenge leve dronningen
Lenge leve dronningen (originaltittel: Lang leve de koningin) er en nederlandsk eventyr- og barnefilm fra 1995, regissert av Esmè Lammers.
Den var Nederlands bidrag til Oscar-nominering for beste utenlandske film i 1996.
Den originale filmversjonen er på 118 minutter, men det ekisterer også en versjon på 3 timer.
Ivar Vennerström
Ivar Teodor Vennerström (født 1881 i Brunskog i Sverige, død 1945) var en svensk politiker (sosialdemokrat og venstresosialist), forsvarsminister 1932–1936, leder av riksdagens andre og førstekammer henholdsvis 1915–1927 og 1927–1936, redaktør Flamman 1906–1907 og Nya Norrland 1912–1932, samt landshøvding i Värmlands län fra 1936.
Arjan Bos
Arjan Bos (født 6. april 1976) er en norsk tidligere lengdehopper som representerte IK Tjalve.
Han er gift med tidligere friidrettsutøver Maria Høgheim. De har to jenter som også er friidrettsutøvere.
Werner Skibsted
Adolf Werner Skibsted (født 1. januar 1894, død 1. juni 1974) var en norsk pinseforstander og forfatter med tilknytning til Thomas Ball Barratt. Han ble av noen kalt for «pinsebiskopen i Østfold». Skibsted var forstander for pinsemenigheten Salen Halden. Han var også poet, sanger og musiker.
La Côte Feuillée
La Côte Feuillée er et skihoppanlegg i kommunen Chaux-Neuve i Frankrike. Det består av fem hoppbakker med størrelse K106 (HS118), K57 (HS60), K28 (HS30), K12 og K8. Den største bakken brukes årlig i verdenscupen i kombinert. Alle hoppbakkene har plastmatter, slik at de også kan brukes i sommerhalvåret. Storbakken er utstyrt med kunstfrosset spor i tilløpet. Anlegget er eid av Risoux Club.
Bakkerekorden i K106-bakken er 120,5 meter, satt av Jason Lamy-Chappuis i det franske mesterskapet 26. mars 2011. I K57-bakken er rekorden 61,5 meter, satt av Luca Egloff (Sveits) 16. desember 2007.
Historie
Byggingen av hoppanlegget i Chaux-Neuve begynte i 1965, men det oppsto problemer med grunnforholdene, som gjorde det for dyrt å fullføre byggingen. Anlegget sto halvferdig i over 20 år; først i 1989-90 ble det bygd ferdig. Hoppanlegget, tegnet av arkitekt Gérard Boucton, ble tatt i bruk med europacuprenn i kombinert i desember 1990. Den største bakken hadde da K-punkt 90 meter (senere HS100). I 2010 ble anlegget modernisert, og den største bakken ble utbygd til storbakke, K106 (HS118). Sommeren 2013 ble det lagt plastdekke også i storbakken.
Beleiringen av Stirling Castle
Beleiringen av Stirling Castle fra mai til 24. juli 1304 var ett slag i en rekke av minst åtte om den strategisk viktige festningen Stirling i Skottland.
Opptakt
I 1304 beleiret og beseiret kong Edvard I av England de skotske opprørerne som hadde befestet seg i Stirling Castle, en av den viktigste festningene i Skottland.
Beleiringen
Den siste befestningen som skottene hadde var Stirling Castle. Armert med 12 beleiringsmaskiner begynte engelskmennene beleiringen av festningen i april 1304.
I løpet av fire måneder ble festningen bombardert av blykuler (strippet fra kirketakene i nærheten), gresk ild, steinkuler, og til og med en form av kruttblanding. Utålmodig på grunn av mangelen av framskritt ga Edvard I ordre til sin sjefingeniør, master James av St. George, å lage en ny, mer massiv maskin som ble kalt for «Warwolf» («Krigsulv»), sannsynligvis en særdeles stor katapult.
Garnisonen på 30 mann, ledet av William Oliphant, ga endelig opp og overga seg 24. juli etter at Edvard I tidligere hadde avslått deres overgivelse innen Warwolf var blitt testet.
Historikere er usikre om hva som til slutt fikk garnisonen til å overgi seg. En forklaring kan være at Edvard maktet å fylle vollgraven med jord og stein og hadde forberedt stiger og klatretau, og garnisonen innså at de ikke ville makte å holde festningen. En annen forklaring er at Edvard klarte å slå hull i veggen med en rambukk. En tredje forklaring er utsulting.
Til tross for sitt rykte behandlet faktisk kong Edvard I fangene med overbærenhet. Han henrettet kun den mannen som tidligere hadde forrådt borgen til skottene. William Olipant ble sent i fengsel i Tower of London.
Andre beleiringer
Det har vært minst åtte beleiringer av Stirling Castle, Skottland:
Hamangiakulturen
Hamangiakulturen var en midtre neolittisk kultur i Dobrudsja (Romania og Bulgaria) på den høyre bredden av Donau i Muntenia og i sør på andre halvdel av 6000-tallet f.Kr.. Kulturen har sitt navn etter det arkeologiske funnstedet som ble oppdaget i 1953 langs innsjøen Golovița, i Baia-Hamangia i Romania.
Opprinnelse
Hamangiakulturen er forbundet med den neolittiske kulturen i Donau-deltaet og ved Dobrudsja. Den omfatter elementer fra Vinčakulturen, Dudeștikulturen og Karanovokulturen (III), men kan også være basert på en opprinnelig og stedegen jeger- og samlerkultur. Hamangiakulturen utviklet seg til den etterfølgende Karanovokulturen, Boiankulturen, og Varnakulturen i sen kobberalder uten merkbare brudd. Hamangiakulturen har blitt delt inn i tre faser, og det antas at den begynte på midten av 6000-tallet f.Kr.
Bosetningene besto av rektangulære hus med et eller to rom, bygget av kvistflettverk og mørtel, tidvis med grunnmur av stein (som i Durankulak). De var normalt arrangert på en rektangulær nett og kan ha dannet små landsbyer. Bosetningene er lokalisert langs kysten, langs bredden av innsjøer, på nedre og midtre elveterrasser, og tidvis i huler.
De la sine døde sammenkrøpne eller utstrakte begravelser på egne gravsteder. Gravgaver tenderte til å være uten steingods i Hamangia I. Gravgaver besto av flint, bearbeidet skjell, redskaper av bein og pyntegjenstander i skjell.
Kunstgjenstander
Et karakteristisk trekk ved kulturen var dekorative vaser pyntet med kompliserte geometriske tegninger (spiralmotiver) og terrakottafigurer av mennesker som tilsynelatende uttrykker en dyp åndelighet, særlig to figurer kjent som «Tenkeren» og «Sittende kvinne» (se bilder) som anses som kunstneriske mesterverk fra steinalderen.
Olive McKean
Olive Mary McKean (gift Mucha, født 10. august 1915, død 31. mars 2006 i Troutdale i Oregon) var en amerikansk svømmer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
McKean vant en olympisk bronsemedalje i svømming under Sommer-OL 1936 i Berlin. Hun var med på det amerikanske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter fri for damer, bak Nederland og Tyskland. De andre på laget var Bernice Lapp, Mavis Freeman og Katherine Rawls. McKean ble nummer seks på 100 meter fri for damer.
Bjarne Sommerstad
Bjarne Sommerstad (født 28. februar 1964) er en norsk politiker (Sp) og tidligere ordfører i Andebu kommune. Han ble valgt som ordfører etter kommunevalget i 2011 og ble gjenvalgt i 2015. Kommunen, og dermed vervet, opphørte 1. januar 2017.
Jegere og samlere
Jeger og samlere refererer til nomadesamfunn eller menneskelige kulturer hvor leveviset består i å skaffe føde ved å samle inn spiselige vekster og jakte på ville dyr. Avgrensningen mellom jeger- og samlerkulturer og andre samfunn som bygde på domestisering (se Jordbruk og Den neolittiske revolusjonen) er ikke alltid entydig da mange samtidige samfunn benytter seg av en kombinasjon av begge strategier for skaffe seg den føde som kreves for å forsørge seg.
Ernst Wigforss
Ernst Wigforss (født 24. januar 1881 i Halmstad, død 2. januar 1977 i Stora Hult i Båstads kommune) var en svensk sosialdemokratisk politiker. Han var finansminister 1925–1926, 1932–1936 samt 1936–1949. Han var også dosent i nordiske språk ved Lunds universitet.
Jegere og samlere
Bakgrunn
Jakt og samling var antagelig den eneste strategi for utkomme og livsopphold som menneskelige samfunn benyttet seg av for mer enn to millioner år siden og inntil slutten av mesolittisk tid. Den påfølgende neolittisk tid er hovedsakelig definert av overgangen til et begynnende jordbruk, det vil si kultivering av jorden og ville vekster for å skaffe avling og grøde. Jordbruket begynte og spredde seg på flere forskjellige steder uavhengig av hverandre, blant annet i Midtøsten, Asia, Mesoamerika og Andesfjellene, så tidlig som for 12 000 år siden. Mange grupper fortsatte deres levevis med jakt og samling, skjønt antallet på disse minket – delvis som et resultat av press fra de voksende jordbrukssamfunn.
Ernst Wigforss
Wigforss var sønn av malermester Frans Wigforss og Tekla Lindquist. Han giftet seg i 1913 med Eva Jönsson, som var datter av kjøpmann Sven Jönsson i Kristianstad og Anna Christine Klinker. Han var i fetter til forfatter John Wigforss.
Wigforss regnes som en av det svenske sosialdemokratiets store ideologer og tilhørte fra studietiden den intellektuelle elite ved Lunds universitet. Han var den første betydningsfulle sosialdemokratiske finansminister og hans økonomiske program og teorier farget politikken. Han har deltatt i oppbyggingen av det som kalles for folkhemmet. Han var talsmann for en prinsipiell kritikk mot det markedsøkonomiske systemet.
Jegere og samlere
Bakgrunn
Områder som tidligere var uinnskrenket brukt av jeger- og samlerkulturer gikk tilbake grunnet økende spredning av jordbrukbosetninger. I den påfølgende konkurransen etter landområder tilpasset jeger- og samlerkulturer sin praksis til jordbrukerne eller flyttet til andre områder for å fortsette livet som tidligere. Forskere som Marvin Harris og Jared Diamond har også sett på nedgangen i tilgjengeligheten av ville dyr. Eksempelvis var de store pattedyrene i Nord- og Sør-Amerika dødd ut ved slutten av den tidsepoken som kalles for pleistocen. I henhold til Diamond var årsaken overutnyttelse fra mennesker, men rovdrift-teorien som han fremmer er også blitt bestridt da klima- og miljøfaktorer også har spilt en rolle.
Da antallet og størrelsen på mange jordbrukssamfunn økte, spredte de seg etterhvert inn i landområder som tradisjonelt hadde blitt utelukkende benyttet av jegere og samlere. Denne prosessen med jordbruksdrevet ekspansjon førte snart til utviklingen av komplekse former for styring av sentrale jordbruksområder som i den fruktbare halvmåne.
Oldtidens India, oldtidens Kina, Olmek og Norte Chico-sivilisasjonen satte i gang ytterligere ekspansjon gjennom krigføring og kolonisering.
Som et resultat av den nå nærmest universelle menneskelige avhengigheten av jordbruk, er det i dag svært få jeger- og samlersamfunn igjen og de lever stort sett i utilgjengelige områder som uansett ikke er attraktive for jordbruk og kultivering.
Jakt og redskaper
Bruk av redskaper og jaktvåpen har vært avhengig av behov og muligheter/tilgang på materialer. Jegerfolk har ofte byttet dem til seg eller skaffet seg på annen måte. Det var redskaper som ga fordeler, slik som kniver, keramiske krukker og lignende fra naboer med tilgang på slike redskaper. Oppfinnelser ble tatt i bruk, dersom de ga fordeler nok til å forsvare strevet med å få dem til å virke. Ting som ikke ble ansett å gi nok nytte, ble vraket. På det grunnlaget er det vanskelig å si sikkert om en oppfinnelse ble gjort ett eller flere steder i verden.
Utmattelsesjakt
Den enkleste jaktformen og trolig den eldste, er den våpenløse forfølgelsen. Den bygger på det faktum at mennesket er i stand til å lunte avgårde over lang tid uten å bli overopphetet, mens byttedyr nok løper fortere, men da over kortere strekninger og med behov for å bli kvitt overskuddsvarme før neste spurt. Jegere fra Khoisan-folket i det sørlige Afrika kan nedlegge gaseller og sebraer på dette viset, bare ved å følge sporet etter ett enkelt dyr. Samme jaktform brukes av urinnvånere i Australia som jakter kenguruer.
Kastetrær og spyd
Å kaste pinner, steiner eller nøtter etter noe man vil ha eller for å skremme, er utbredt også blant primater. Derfra og til å merke seg hvilke trebiter som virket best og ta vare på dem til senere bruk, har gitt opphav til flere varianter. De vanligvis krummede kalles kastetrær, mens de rette utgjør spyd, harpuner og lanser.
Kastetre
Disse er kjent fra oldfunn i Karpatene fra så langt tilbake som for 20 000 år siden. Gamle egyptiske veggmalerier viser at slike trær ble brukt til fuglejakt. Kjeppen ble valgt eller formet slik at der var god tyngde i en ende. Kastet satte i gang en rotasjon slik at begge ender ble virksomme. Direkte treff av den tunge enden ga drepende eller beinknusende virkning, mens den lette kunne knekke bein eller lamme muskler.
De mest avanserte kastetrærne finnes i Australia, hvor aboriginene har utviklet flere typer bumeranger, med den selvreturnerende som den mest avanserte. Jaktbumeranger er ikke selvreturnerende, men er optimalisert for å kastes med stor presisjon til opptil 100 meter.
Spyd
Et funn av villhestskjeletter i en brunkullgruve i Schöningen i Niedersachsen viste seg å gi oppsiktsvekkende funn. I skjelettene fantes 7 spyd, som var mellom 1,80 og 2,50 meter lange. Spydene var utstyrt med spisser av et hardere treslag og i vekt og kasteegenskaper sammenlignbare med moderne konkurransespyd i kvinneklassen. Funnene er datert til ca. 400 000 år tilbake, og tillegges menneskestammen homo erectus som på den tid var enerådende i Europa, mens homo sapiens fortsatt var i ferd med å utvikles i sentrale deler av Afrika.
Spydjakt har gitt godt utbytte, trolig i kombinasjon med en felles anstrengelse for å få dyr til å gå i graver eller bli skremt i retning av jegerne (klappjakt). Spor etter slik virksomhet er i stor grad grodd igjen eller forsvunnet av andre årsaker, men finnes fortsatt i rikt monn på Hardangervidda, hvor enkelte fangstgarder kunne lede en reinflokk utfor stup.
Ett funnsted av en jaktleir fra tidlig paleolittisk tid i Bilzingsleben, avdekket knokkelrester av bokstavelig tusenvis av dyr hvor rundt 60 prosent var av storvilt som hjortedyr, villhest, bjørn, neshorn og små elefanter.
Avlivingen har kostet en del i form av skader hos jegerne. For å få en rask avliving, måtte en person utstyrt med lanse gi dødsstøt mot hjerteregionen. Nærkontakten kunne lett føre til at den som holdt lansen ble sparket. Dyrehover gir svært karakteristiske bruddskader, som en i dag finner hos moderne rodeoryttere, foruten på menneskelige beinrester fra tidligere tider.
Kastekraftforsterkning
Kastetre for spyd er en oppfinnelse som kanskje kan spores ca. 18 000 år tilbake, men med sikkerhet til fjerde magdalenske periode, ca. 11 000 år tilbake. Forsterkeren er en klo- eller skålformet ende av et trestykke som er ca. 1/3 av spydets lengde. Kasteren holder mest i håndtaket og bruker armforlengelsen til å gi ekstra snert til kastet, som både tilføres mere energi, og forbedres mht. rekkevidde. Metoden er registrert brukt på så forskjellige steder som Sentral-Europa, Mikronesia, Ny-Guinea, Australia og hos inuitene i Nord-Amerika, Alaska og Grønland. I Mellom-Amerika var metoden primært brukt til krig.
Steinslynge
Slyngen har vært i bruk i mange land, og er fortsatt kjent i Palestina, der Bibelens beretning om David og Goliat viser til en gammel tradisjon også blant bofaste. Den er effektiv mot småvilt og fugler, og et vellykket treff kan også skremme vekk farlige rovdyr.
Lanse og harpun/lyster
Lanse i form av spissede stokker som ikke ble kastet, var i bruk allerede med neandertalermennesket. Etterhvert ble også disse utstyrt med steinspisser, mens de tidligere var utstyrt med spisser av hardtre, eller svidd for å gjøre treverket hardere.
Lansen har vært i bruk som villsvinjaktvåpen fram til 1800-tallet. Bjørnespyd er også kjent. Redskapet er en lanse der det er et tverrstykke inn forbi spissen. Hensikten er at jegeren støtter det mot jorden og sikter spissen mot brysthulen på dyret som angriper. Angrepet vil da bråstoppe mot tverrstykket og dyret vil enten dø, eller bli skadet nok til at det er trygt å avlive det.
Med mothaker har lansen tjent som harpun eller lyster. Utstyrt med snøre for å trekke inn fangsten, var dette en inuit-teknikk som kunne gi fangst av både fisk og sjødyr.
Pil og bue
Med buen ble jaktrekkevidden definitivt bedre. Byttet ble dermed også mindre uroet og dermed lettere å nedlegge. Inuitene utviklet i tillegg dekningskjermen som gjorde dem enda mindre synlige.
Enkelte steder satte en pilspisser og harpuner inn med gift, for dermed å kunne nedlegge større dyr enn hva pilen alene ellers kunne klare.
Blåserør
Blåserør kombinert med hurtigvirkende plantegift var en foretrukken form for jakt i jungelområder både i Sør-Amerika og Borneo. Pilene var lette nok til å kunne nå høyt opp i trærne, hvor storparten av byttedyrene levde.
Nett
Fibermaterialer har stort sett blitt til støv og forsvunnet – spesielt fra steder der en kan anta at jakten har funnet sted. En vet derfor lite om når snarefangst ble tatt i bruk. Det samme gjelder for oppsett av feller og flate steiner med firetallslås. Metodene er tildels i bruk rundt om i verden i dag, men regnes for dyrplageri og er ikke lengre tillatt i Norge.
Studiemetoder
Arkeologiske og paleontologiske funn gir viten om forhistoriske jegere og samlere. Etnografiske studier, foruten historisk informasjon, gir kunnskap om de levende eller historiske. Flerfaglige feltstudier som etnohistorie, etnoarkeologi, menneskelig evolusjonsøkologi, paleobiogeografi og paleoetnobiologi har også blitt fremmet som spesialstudier for å gi innsikt i fortidens jeger- og samlerkulturer.
Bosted og befolkning
Jeger- og samlersamfunn tenderer å være relativt mobile eller «nomadiske». Dette grunnet deres avhengighet av et tilgjengelig og naturlig miljø, der årstidene er med på å bestemme oppholdssted og mattilgjengelighet. Befolkningstettheten er som regel langt lavere enn jordbrukssamfunn. Kultivert land kan fø på og opprettholde en befolkning som er 60 til 100 ganger større enn land som ikke er kultivert. Individuelle grupper tenderer til å være små i antall (10-30 individer), men disse kan komme sammen i deler av året for midlertidig å danne en større gruppe (100 eller mer) når det er rikelig med ressurser. I noen få steder hvor miljøet er spesielt rikt, som ved nordvestkysten av Nord-Amerika, var folk i stand til å bli fastboende og samtidig fungere som et jeger- og samlersamfunn.
Jegere og samlernes bosetninger kunne være vedvarende, midlertidige, eller en kombinasjon av de to, avhengigheten av samfunnets bevegelighet. En konstruerte som regel ly og hytter ved hjelp av enkle, nedbrytbare organiske materialer som snø, greiner, trær og torv, men benyttet også huler i fjell når disse var tilgjengelige. Fastboende samfunn bygde mer varige boliger av blant annet stein.
Sosiale og økonomiske strukturer
Jeger- og samlersamfunn tenderte til ikke å ha en hierarkisk, men en egalitær sosial struktur. Dette kan ha blitt mer tydelig i mer mobile samfunn som generelt ikke er i stand til å lagre overskuddsmat. Således er ledere, byråkrater, eller håndverkere på heltid sjelden støttet eller fremmet av disse samfunnene. I tillegg til sosial og økonomisk likhet i jeger- og samlerkulturer er det ofte, skjønt ikke alltid, seksuell jevnbyrdighet. Jegere og samlere er ofte gruppert sammen basert på slektskap og stammefellesskap.
Andre, som de innfødte fra Haidafolket i dagens Britisk Columbia i Canada lever fortsatt i et så ressursrikt miljø at de kan være fastboende i likhet med andre urfolk på nordvestkysten av Nord-Amerika. Disse gruppene har en mer hierarkisk sosial struktur. Krig i jeger- og samlersamfunn oppstår vanligvis av nag og hevn mer enn av behov for landområder eller annen økonomisk hensikt.
Ved konferansen «Man the Hunter» («Mennesket, en jeger») i 1966 foreslo antropologene Richard Borshay Lee og Irven DeVore at egalitarisme (teorien om at alle mennesker er like) var en av flere vesentlige karakteristikker av jeger- og samlersamfunn, ettersom mobilitet krevde et minstemål av materielle eiendeler for befolkningen, derfor var der ikke et overskudd av ressurser som kunne bli akkumulert av et enkeltmedlem. Andre karakteristikker som Lee og DeVore foreslo var flytende territoriale grenser i tillegg til demografisk sammensetning. Ved den samme konferansen presenterte Marshall Sahlins en avhandling kalt Notes on the Original Affluent Society («Notater om et opprinnelig velstående samfunn») hvor han utfordret den populære forestillingen om at livet til jegere og samlere var «isolert, fattig, vemmelig, brutalt og kortvarig», slik Thomas Hobbes hadde uttrykt det i 1651.
I henhold til Sahlins, indikerte etnografiske data at jegere og samlere arbeidet langt færre timer og nøt mer fritid enn typiske medlemmer av et industrisamfunn, og at deres ernæring var god og at de spiste godt. Deres «velstand» kom fra ideen om at de var fornøyd med svært lite i materiell forstand. Dette, sa han, betegnet en zen-økonomi.
Denne tanken er støttet av kulturmaterialisten Marvin Harris i hans bok Kannibaler og konger : «Arkeologisk materiale fra den eldre steinalder – tiden fra ca. 30 000 f.Kr. til 10 000 f.Kr. – gjør det klinkende klart at jegere i denne perioden nøt relativ høy komfort og trygghet på det materielle plan.» Han trakk konklusjonen at jordbrukets utvikling førte til økt arbeidsbyrde pr. individ ved at jordbruk er et matproduksjonssystem som kan absorbere mye mer arbeid pr. jordenhet enn jakt og samling. Så lenge jegere og samlere holdt befolkningsveksten lav – og dermed utnyttelsen av ressursene nede – kunne de nyte godt av både fritid og fullverdig kost.
Det faktum at mange redskaper er utsmykket og bearbeidet ut over det strengt nødvendige i forhold til formålet, støtter også opp om tanken på lange perioder med muligheter for annet enn matauk.
Problemer med generalisering
Det er for stor forskjeller blant jeger- og sankerkulturer verden over til at man kan illustrere et «typisk» samfunn i annet enn generelle vendinger. Kategorien «jeger-samler» begrenses løselig til en mangfoldig rekke av samfunn som deler bestemte trekk.
Overgangen fra jakt og samling til jordbruk er ikke nødvendigvis prosess som har gått én veg. Det har vært argumentert at jakt og samling representerer en tilpasningsstrategi som fortsatt blir nyttet, om nødvendig, når miljøendringer gir ekstreme vilkår for jordbruket.
Moderne sammenheng
Noen teoretikerne har antydet at de «rene» jegere og samlere forsvant ikke lenge etter at de fikk kontakt med kolonialistismen, slik at man ikke kan lære noe meningsfullt om forhistoriske jegere og samlere ved å studere moderne.
Det er jegere og samlere i dag som, etter kontakt med andre samfunn, har fortsatt sitt liv uten større ytre påvirkning. En slik gruppe er Pila Nguru/Spinifex-folket i vestlige Australia. Deres bosted i ørkenområdet Great Victoria Desert har vist seg helt uegnet for europeisk jordbruk (og selv for pastoralt jordbruk med husdyr). En annen gruppe er Sentinelesefolket på øygruppen Andamanene i Indiahavet som lever på North Sentinel Island og til dags dato har beholdt sin uavhengige eksistens til tross for flere forsøk på kontakt.
1. divisjon fotball for kvinner
1. divisjon fotball for kvinner er den nest øverste divisjonen i norsk fotball for kvinner. Fra den nasjonale seriestarten i 1987 fram til 2000 var 1. divisjon regionalt inndelt, og vinnerne fra de forskjellige puljene møttes i en eller to gruppespill om opprykk. Fra og med 2001 har 1. divisjon vært nasjonal. Mellom 1987 og 1995 gikk dette nivået under navnet ''2. divisjon''.
I henhold til ønske fra Sandviken ble det den 8. mars 2008 vedtatt at 1. divisjon skulle utvides fra 10 til 12 lag. Samtlige fylker vært representert i den nasjonale 1. divisjon siden 2001; Østfold var det siste fylket som ble representert, da Sarpsborg 08 rykket opp i 2010.
Den første sesongen med 12 lag i 1. divisjon ble 2009, noe som medførte at ingen av lagene i 1. divisjon rykket direkte ned etter endt 2008-sesong. Linderud-Grei og Gjøvik kom sist, og måtte ut i kvalifisering. Begge lag greide seg. Den første sesongen med 12 lag, 2009-sesongen, var dramatisk forskjellig for de to lagene; Linderud/Grei vant og rykket opp, mens Gjøvik rykket ned.
2011 var det siste året med to direkte opprykk fra 1. divisjon; Vålerenga vant serien og rykket opp etter sin andre sesong i divisjonen, og Fart rykket også opp. Året etter gikk Avaldsnes gjennom serien med 20 seire av 22 mulige og poengrekord, også de på andre forsøk. Grand Bodø vant serien i 2013 etter seks år i divisjonen, mens i 2014 vant Sandviken igjen med 21 seire og 64 poeng, forbedring av Avaldsnes' rekord. Urædd ble nummer tre det året, som nyopprykket lag, men året etter vant de serien og ble det første laget fra Telemark som nådde Toppserien.
Miklós Holop
Miklós Holop (født 2. februar 1925 i Budapest, død 12. november 2017) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i De olympiske leker i 1948 i London.
Holop vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL i 1948 i London. Han var med på det ungarske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Italia. Ungarns resultat i finalerunden, som besto av fire lag; uavgjort 4–4 mot Nederland. De vant over Belgia 3–0. Ungarn tapte til Italia 3–4 i gruppespillet, et resultat som ble tatt med til finalerunden. Holop spilte alle sju kampene i OL-turneringen, som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948.
Romas bydeler
Bydeler utenfor murene (ufullstendig)
Acilia, Acqua Acetosa, Acqua Acetosa Ostiense, Alberone, Alessandrino, Appia-Pignatelli, Appio-Latino, Arco di Travertino, Ardeatino Aurelio, Axa, Balduina, Belsito, Boccea, Bravetta, Bufalotta, Caffarella, Camilluccia, Capannelle, Casal Bertone, Casal Boccone, Casal Bruciato, Casal del Marmo, Casal de' Pazzi, Casaletto, Casal Lumbroso, Casalotti, Casalpalocco, Casal Selce Case Rosse Casetta Mattei, Casilino 23, Cassia, Castel Giubileo, Castelverde, Cecchignola, Centocelle, Cesano, Cinecittà, Cinquina, Città Giardino, Colle di Mezzo, Colli Aniene, Colli Portuensi, Corviale, Dalmata, Delle Valli, Delle Vittorie, Divino Amore, Don Bosco, Dragona, Dragoncello, Due Ponti, Eur, Falcognana, Fidene, Finocchio, Flaminio, Fleming, Fonte Meravigliosa, Foro Italico, Garbatella, Gianicolense, Giardinetti, Grotta Perfetta, Grottarossa, Idroscalo, Infernetto, Labaro-Prima Porta, La Giustiniana, La Parrocchietta, La Romanina, La Storta, Laurentino 38, Lucchina, Lunghezza, Magliana, Malafede, Malagrotta, Mandrione, Marconi, Massimina, Medaglie d'Oro, Miani, Montagnola, Monte Antenne, Montecucco, Monte Mario, Monte Sacro, Montespaccato, Monteverde Nuovo, Monteverde Vecchio, Monti di Creta, Morena, Mostacciano, Muratella, Nomentano-Italia, Nuovo Salario, Olgiata, Osteria del Curato, Ostia, Ostiense, Ottavia, Ottavo Colle, Parco dei Medici, Parioli, Pietralata, Pigneto, Pineta Sacchetti, Pinciano, Pisana, Ponte Galeria, Ponte Mammolo, Ponte Milvio, Porta di Roma, Porta Maggiore, Portonaccio, Portuense, Prati Fiscali, Prato della Signora, Prenestino, Prima Porta, Primavalle, Quadraro, Quarticciolo, Quarto Miglio, Rebibbia, Roma 70, Salario, San Basilio, San Lorenzo, San Paolo, Santa Maria del Soccorso, Saxa Rubra, Selva Candida, Serpentara, Settebagni, Settecamini, Spinaceto, Statuario, Talenti, Tiburtino, Tomba di Nerone, Tor Bella Monaca, Tor Carbone, Tor de' Cenci, Tor di Quinto, Tor di Valle, Tor Marancia, Tor Pagnotta, Torpignattara, Torraccia, Torre Angela, Torre Spaccata, Torrevecchia, Torrino, Tor Sapienza, Tor Tre Teste, Tor Vergata, Tre Fontane, Trieste (Roma), Trigoria, Trionfale, Trullo, Tufello, Tuscolano, Val Cannuta, Valle Giulia, Valleranello, Vallerano, Verano, Vigna Clara, Vigna Murata, Valle Aurelia, Villa Certosa, Villaggio Olimpico, Vitinia
.pn
.pn er Pitcairnøyenes nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for internett.
Toppnivådomenet .pn var tema for en konflikt i 2000, mellom øyboeren Tom Christian, som var blitt delegert administrasjonen av domenet av ICANN, og regjeringen på øyene. Konflikten ble løst ved at ICANN vedtok at domenet skulle re-delegeres til øyrådet.
Eksterne lenker
Toppdomän
Mileto
Mileto (gresk: Miletos) er en by og en kommune i provinsen Vibo Valentia i den italienske regionen Calabria, og ligger rundtt 60 km sørvest for Catanzaro og rundt 6 km sør for Vibo Valentia.
Ifølge tradisjonen skal byen ha blitt grunnlagt av flyktninger fra Milet i Anatolia, og dette er bakgrunnen for navnet.
Stedet er mest kjent for å ha vært en av hovedsetene til det normanniske Huset Hauteville under deres erobringer av Calabria og Sicilia. Både Roger I og hans sønn Simon døde her, og sønnen Roger II ble født i Mileto.
Byen er bispesete for Den katolske kirke.
Sommerfuglbuskfamilien
Sommerfuglbuskfamilien (Buddlejaceae) var en plantefamilie i leppeblomstordenen (Lamiales). Den omfattet ca. 150 arter fordelt på 9 slekter. Familien er ikke anerkjent i APG IV-systemet, og slektene er flyttet til andre familier. Den mest kjente, sommerfuglbuskslekta (Buddleja), er flyttet til brunrotfamilien (Scrophulariaceae), mens flere andre nå er i fagerblomstfamilien (Gesneriaceae).
Eivind Eckbo (1927–2017)
Han var sønn av høyesterettsadvokat og industrigründer Eivind Eckbo og hans engelske hustru Alice Higford, som skilte lag i 1930. Han bodde derfor hos fosterforeldre i København, doktor og direktør ved Statens Serum Institut Thorvald Madsen og hustru Emilie (Misse) (født Gad).
Eckbo overtok storgården Borgja i Bø i Telemark fra sin far i 1950. Han tok juridisk embedseksamen i 1952 og fikk advokatbevilling samme år. Ti år senere, i 1962, åpnet han advokatforretning i Oslo.
Eckbo begynte sitt politiske arbeid i Bondepartiet i Telemark. I 1973 stilte han som 2. kandidat til Stortinget fra Telemark for Anders Langes parti og ble den første formannen i partiets fylkesorganisasjonen i Telemark. Eckbo var partiformann 1974–1975 i en overgangsperiode etter at Anders Lange døde. Partiet fikk sin etterfølger i Fremskrittspartiet (FrP) i 1977. Eckbo var viseformann i Fremskrittspartiet 1978–1980 og 1982–1984, ordfører i landsstyret 1976–1986, medlem av Telemark fylkesting 1976–1987 og FrPs 2. vararepresentant til Stortinget fra Oslo 1989–1997. Eckbo var også medlem av Riksrevisjonen og Oslo kommunes kontrollutvalg og overligningsnemnd.
Eckbo var tillitsvalgt i landbrukets organisasjoner og påtok seg styreverv innen industri og eiendomsutvikling. Han deltok i konkurranseridning og veddeløp både som utøver og idrettsleder. Han var også leder og forretningsfører for Eckbos Legat, som ble opprettet av hans far, og engasjerte seg for kulturminnevern.
Han var gift tre ganger, sist med FrP-politikeren Margaret Eckbo (født Thorgrimsen).
Inge Berge
Inge Berge (født 19. mai 1970) er en norsk sanger, gitarist, multi-instrumentalist, produsent og låtskriver, fortrinnsvis virksom i USA. Berge vokste opp på Hallingby på Ringerike og spilte trombone i Hallingby skolekorps.
Han har gitt ut albumene The Zerosum (2007) samt 10 True Things & A Filthy Dirty Lie (2010) og har også skrevet musikk for bl.a. teaterstykker av Israel Horovitz.
Llantrisant
Llantrisant er en by i Rhondda Cynon Taf, Wales. Den ligger ved elvene Ely og Clun, og er best kjent som stedet hvor Royal Mint, som lager alle britiske mynter, holder til. Navnet betyr «De tre helgnenes sogn».
Severdigheter i byen inkluderer Royal Mints museum, ruinene av Llantrisant slott og et designsenter.
William Price, kjent for å ha introdusert kremasjon i det moderne Storbritannia, bodde i byen.
Baklaster (redskap)
Baklaster er et traktorredskap til å løfte og laste med. I motsetning til frontlasteren er baklasteren montert bak traktoren, derav navnet.
Den består vanligvis av en vertikal ramme med en hydraulisk sylinder, som kan heve og senke en skuffe eller pallegaffel i vertikal retning, som på en gaffeltruck. Etter at frontlasteren ble godt utviklet, har baklasteren nesten gått ut av bruk.
Vitenskapsåret 1915
Vitenskapsåret 1915 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1915.
Antiadrenerge midler
Antiadrenerge midler, eller sympatikolytiske legemidler, er en klasse legemidler som hemmer virkningen av nerveimpulser fra det sympatiske nervesystemet ved å blokkere adrenerge reseptorer (spesifikke molekylstrukturer som binder katekolaminer (noradrenalin og adrenalin) på celleoverflaten).
På grunn av det brede virkningsområdet til det sympatiske nervesystemet, har ulike legemidler i denne klassen ulik effekt, og blir blant annet brukt mot høyt blodtrykk, forstørret prostata og hjertearytmi.
Tyskland under Sommer-OL 1932
Tyskland under Sommer-OL 1932. 144 sportsutøvere, 135 menn og ni kvinner, fra Tyskland deltok i femten sporter under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Tyskland kom på niendeplass med tre gull-, tolv sølv- og fem bronsemedaljer.
Digital til analog-omformer
En digital til analog-omformer, også kalt DA-omformer eller DAC (fra engelsk: digital-to-analog converter), er en elektronisk enhet som konverterer en digital (vanligvis binær) kode til et analogt signal.
Et velkjent bruksområde for digital til analog-omformere er innen gjengivelse av digital lyd, slik som i CD-spillere, digitale lydavspillere og lydkort.
Grunnleggende ideell funksjon
Den fundamentale funksjon til en DAC er å gjøre verdier med endelig presisjon (vanligvis binære tall) om til en fysisk kvantitet (strøm, spenning eller ladning). Det vanlige er at den fysiske kvantiteten er en lineær funksjon av inngangsverdien. Vanligvis blir disse verdiene oppdatert ved faste intervall, og de kan bli sett på som verdier hentet fra en punktprøvingsprosess. Disse verdiene blir sendt til DAC-en og lagret i et register. Sammen med datasignalet er det vanlig å sende et klokkesignal som gjør at inngangsverdiene blir omformet.
Smøreoljeavgift
Smøreoljeavgiften er en særavgift til statskassen.
Avgiften på smøreolje ble innført i 1988. Avgiften skal bidra til å redusere uheldig disponering/forbrenning av spillolje («brukt» smøreolje) og dermed redusere skadevirkningene på helse og miljø.
Avgiftsplikten omfatter motor- og girsmøreoljer, industrielle smøreoljer, hydrauliske oljer, mineraloljebaserte smøreoljer samt tilsvarende produkter av annen opprinnelse. Avgiftsplikten oppstår som hovedregel ved uttak fra godkjent lager eller ved innførsel.
Avgiftssatsen i 2010 er 1,80 kroner per liter.
Miljøverndepartementet innførte i 1994 en ordning for refusjon av smøreoljeavgift for spillolje som leveres til godkjent innsamler. Refusjonsordningen administreres av Miljødirektoratet.
Statens inntekter fra avgiften på smøreolje var i 2008 på 96 mill. kroner.
Norske Talenter (sesong 2)
Norske Talenter er et norsk underholdningsprogram basert på Britain's Got Talent fra Storbritannia. Sesong to hadde premiere 13. februar 2009 på TV 2 der Thomas Giertsen, Mia Gundersen og Jan Fredrik Karlsen var dommere, mens Pia Lykke og Sturla Berg-Johansen var programledere. Finalen ble holdt 8. mai 2009 der dansegruppen Quick tok vinnerplassen, mens klassisk sanger Lydia Hoen Tjore fikk 2.-plass.
Kontrovers
Under en av auditionene for den andre sesongen kastet en av de håpefulle en mikrofon ut i salen, og traff en tilskuer. Noe som ikke ble vist på TV var at han ba vedkommende om unnskyldning - for så å kritisere dommerpanelet for meningsløse ytringer, noe som førte til at Jan Fredrik Karlsen løp gråtende ut av lokalet, for så å skjelle ham ut i pressen. Deltakeren selv repliserte med at han reagerte fordi han ikke fikk lagt forholdene til rette for å prestere på noen måte.
Under auditionen fra Trondheim som ble vist på tv 13. mars, var det en 17-årig deltaker som kastet alle klærne etter oppfordring bl.a fra dommeren Karlsen og publikum. TV2 selv beskrev stuntet som «humor» og «uproblematisk» da kanalen sladdet de mest intime kroppsdelene, mens deltakeren selv, Kim André Olsen, sa at han «ikke hadde tenkt å gå fullt så langt» som han gjorde.
Media meldte etterhvert at en tredjedel av de deltakerne en så på «Norske Talenter» i 2009, var regelrett håndplukket av TV 2. Flere av de som ble stemt ut av dommerne reagerte og mente de kun var med for å dumme seg ut, og som rene underholdningsinnslag, og ikke reelle deltakere. Teatersjef ved Oslo Nye, Svein Sturla Hungnes uttalte at «Programmet gir seg ut for å være noe det ikke er. TV2 fører seere og deltaker bak lyset.» TV2 på sin side avviste at de lurte noen.
Etter finalen ble det klart at Tv2 hadde brukt autotune under sangene til en av finalistene, Sebastian Hekneby, slik at stemmen hans ble hørende lysere ut. Hekneby selv uttalte at han fikk sjokk da han hørte sin egen stemme etterpå.
Stacy Prammanasudh
Stacy Prammanasudh (født 23. september 1979 i Enid, Oklahoma) er en profesjonell amerikansk golfspiller på LPGA-touren.
Halvt thailandsk. Faren, Pravat, var tidligere hennes caddy.
Karrieren som amatør
Som student vant hun 10 college-titler.
Karrieren som profesjonell
Debuterte som profesjonell på Futures Tour i 2002. Samme år prøvde hun seg på kvalifiseringsskolen til LPGA, men en 24.-plass ga bare delvis spillerett for 2003-sesongen. 2003 spilte hun derfor både på Futures og LPGA-touren. Det ble 2 Futures-seire, og 9 øvrige topp-10-plasseringer, og det var nok til at hun ble Futures Tour Player of the Year i 2003. Dermed hadde hun tjent nok til å kvalifisere til full LPGA-tour-sesong 2004.
Første LPGA-seier kom 2005, i Franklin American Mortgage Championship. Denne ble fulgt opp med seier i Fields Open in Hawaii i 2007.
Beste plassering i en major-turnering er en delt 3.-plass, som kom i U.S. Women's Open i 2006.
I 2007 ble hun tatt ut til å spille Solheim Cup for første gang.
Fotbalová asociace České republiky
Fotbalová asociace České republiky (FAČR, Tsjekkias fotballforbund) er særidrettsforbundet for fotball i Tsjekkia. FAČR er tsjekkisk fotballs øverste organ og er ansvarlig for å avholde nasjonale serie- og cupmesterskap samt landskamper for herrer og kvinner i Tsjekkia. Forbundet ble grunnlagt den 19. oktober 1901 og ble medlem av FIFA i 1907. I perioden fra 1922 til 1993 var forbundet ansvarlig for hele Tsjekkoslovakia under navnet Československý fotbalový svaz (ČSFS), og i 1954 ble ČSFS en del av UEFA. Etter Tsjekkoslovakias oppløsning tok det tsjekkiske forbundet navnet Českomoravský fotbalový svaz (ČMFS) inntil de i juni 2011 fikk sitt nåværende navn.
FAČR arrangerer blant annet Gambrinus liga (landets øverste divisjon), Pohár České pošty (den nasjonale cupen) og Český Superpohár (den nasjonale supercupen).
Jon Abrahamsen
Jon Arne Abrahamsen (født 8. mai 1951) er en tidligere norsk fotballspiller som var målvakt og fikk tre A-landskamper for Norge.
Han spilte for IL Domen på heimplassen Kiberg i Vardø kommune, og hadde så tre år for Polarstjernen IL fra Vestre Jakobselv i Vadsø kommune, begge i hjemfylket Finnmark. Så ble det fra 1973 spill som målvakt i 2. divisjon fotball for herrer 1973 for FK Mjølner i Narvik lenger sør, der han tok over etter Herbert Randal. Han debuterte da også for Nord-Norges landsdelslag i fotball.
Før 1975-sesongen meldte han overgang til Bodø/Glimt, hvor han var med på å vinne Cupen i 1975. Våren 1975 var han også i troppen for det såkalte «Presselaget» som trente med landslaget. Abrahamsen ble av VG utpekt til «Årets keeper» i 1980. Han spilte så i 1981 tre kamper for Norge under Tor Røste Fossen. Det ble tre tap, 0–1 borte mot Bulgaria, 1–2 hjemme for Ungarn og 1–3 borte for Finland.
Han ble senere teknisk medarbeider for Widerøe. Abrahamsen spilte 72 kamper for Bodø/Glimt i øverste nivå i norsk fotball.
Sud-Est Armagnac
Sud-Est S.E.2010 Armagnac var et fransk passasjerfly som ble bygget på siste halvdel av 1940-tallet  av Sud-Est.
Historie
Armagnac var et større fransk passasjerfly midt-vinget med opptrekkbart understell beregnet på transatlantiske ruter. Etter en forsinket planlegging på grunn av andre verdenskrig, ble arbeidene igangsatt etter krigens slutt og prototypen fløy første gang den 1. april 1949. Det var planlagt å bygge 15 fly for levering til Air France. Etter at Air France, hadde evaluert prototypen kansellerte selskapet ordren  og nektet å ta imot de bestilte fly som skulle leveres fra 1952 da den første produksjonsmodellen var leveringsklar. Grunnen til at Air Franca ikke ønsket flytypen var var dets dårlige ytelser. Til tross for at flyet var planlagt for transatlantisk trafikk var rekkevidden for kort. I stedet for en forvente rekkevidde på 6 500 km. var rekkevidden vel 5 000 km. I tillegg var det rett og slett for stort for å kunne opereres lønnsomt på kortere ruter.
Båre åtte fly ble bygget og fire av disse ble levert til TAI (Transports Aériens Intercontinentaux) (senere UTA), som brukte de i åtte måneder og fant de ulønnsomme. Flyene ble overført til SAGETA (the Société Auxiliaire de Gérance et d'Exploitation de Transport Aériens) som var kjøper av de øvrige fire. SAGETA utførte oppdrag for den franske regjering og flyene ble benyttet til tropperansport fra Toulouse til Saigon i Fransk Indokina under krigen i Indokina. De viste seg velegnet til dette bruk, men etter at Frankrike trakk seg ut fra Indokina ble de overflødige fra sommeren 1954. De fleste ble hugget opp i 1955. To fly ble imidlertid brukt for å transportere den franske olympiske tropp til Sommerlekene 1956 i Melbourne; Victoria, Australia.
Armagnac var i sin tid det største sivile passasjerflyet som var bygget. Det var utstyrt med Pratt & Whitney Wasp Major R-4350-B12 stjernemotor en 28-sylindret stjernemotor, den største stjernemotor noensinne bygget for bruk i fly. Også flykroppen var større enn datidens; 4.7 m bredde, Opp til 160 passasjerer kunne fraktes. et stort antall i forhold til de fly som da var i bruk. Uheldigvis var det flyets ytelser, liten rekkevidde som hindret det i å bli en suksess.
Ytelser
Tilsvarende fly
MK «Blia»
MK «Blia» var en brønnbåt og var en av båtene som ble brukt av Shetlandsgjengen til å transportere flyktninger og kurerer mellom Norge og Shetland under andre verdenskrig. MK «Blia» var eid av A/S Jan Lerøy.