cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hallvar Djupvik
Hallvar Djupvik er medlem av - eller har medvirket med sang og forskjellige instrumenter i «Polkabjørn og Kleine Heine», «Reza e i Ragazzi», «Moving Day!», «Herkedal/Neset», «The Fluffy Buggerboys», «Moonshine Coffee», «Horse with no name», «Tomra konfeksjon» og «Tomra Pjolter- og Salmesangforening».
Gergely Kulcsár
Gergely Kulcsár (født 10. mars 1934, død 12. august 2020) var en ungarsk friidrettsutøver.
Han representerte Ungarn under Sommer-OL 1960, hvor han tok bronse i spydkast.
Han tok også sølv under Sommer-OL 1964 og bronse under Sommer-OL 1968.
Fylkesvei 2775
Fylkesvei 2775 går mellom Kongsberg stasjon og E134 i Kongsberg.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av en arm av den tidligere fylkesvei 88.
Tatjana Kotova
Tatjana Vladimirovna Kotova (russisk: Татьяна Владимировна Котова, født 11. desember 1976 i Usbekistan) er en russisk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp.
Kotova har tilhørt verdenseliten i lengdehopp på hele 2000-tallet. Gjennombruddet kom da hun ble verdensmester innendørs 1999 etter å ha hoppet 6,86. Samme år deltok hun i utendørs-VM, men greide ikke å kvalifisere seg til finalen. Under OL 2000 hoppet hun 6,83, et resultat som holdt til en fjerdeplass. I 2000 lyktes hun imidlertid, som den første lengdehopperen, å vinne jackpotten i IAAF Golden League.
I innendørs-VM 2001 tok hun sølv etter å ha hoppet 6,98. Samme valør ble det utendørs i VM i Edmonton, der hun hoppet 7,01 m i medvind. Hun var bare én centimeter bak gullvinneren Fiona May. Gull ble det i EM 2002 i München. Senere samme år satte hun personlig rekord med 7,42.
I 2003 ble hun igjen verdensmester innendørs, og i utendørs-VM i Paris tok hun en ny sølvmedalje, denne gang bak Eunice Barber. Enda en sølvmedalje ble det i innendørs-VM 2004 i Budapest, og senere samme år tok hun bronse i OL i Athen.
Nok en sølvmedalje sikret hun seg i VM 2005, men innledet 2006 med å sikre seg sin tredje gullmedalje i innendørs-VM etter seieren i Moskva.
Kotova deltok også i VM i Osaka 2007, der 6,90 holdt til bronse etter lagvenninnene Lebedeva og Ljudmila Koltjanova. Hun deltok også i OL 2008, men ble overraskende utslått i kvalifiseringen.
Iskanten Ishall
Iskanten Ishall eller Vestkanten Ishall er en ishall i tilknytning til Vestkanten kjøpesenter i Loddefjord i Bergen. Hallen ble åpnet oktober 2007, som den 35. ishallen i Norge. Dette er den andre ishallen i Bergen, etter Bergenshallen. Ishallen tar en tredjedel av bygget, som også inneholder curlingbaner og andre opplevelsestilbud. Loddefjord bibliotek, tannlegesenteret og legekontorene er også flyttet hit.
Bygget har vært planlagt siden 1990-tallet, men utbyggerne, Stor-Bergen Boligbyggelag, hadde lenge problemer med å få i orden finansieringen av bygget. Men 19. desember 2001 fikk selskapet en beskjed på telefonsvareren fra en av Norges rikeste menn, Trond Mohn, om at han personlig ville betale 15 millioner kroner av den totale byggesummen på 100 millioner kroner. Av dette koster ishallen 50 millioner kroner.
Tempe kirke
Tempe kirke er en langkirke fra 1960 i Trondheim kommune, Trøndelag fylke. Kirken er tegnet av arkitekt Roar Tønseth.
Byggverket er i tegl og har 240 plasser.
Sfakteria
Sfakteria (gresk: Σφακτηρία), eller Sfagia, er en liten ubebodd gresk øy på vestkysten av Peloponneshalvøya. Den ligger i Middelhavet utenfor innseilingen til havnebyen Pylos i Messenia, og tilhører øygruppen De joniske øyer. Stedet er kjent for flere historiske slag.
Beskrivelse
Sfaktiria består av steinete øy med bratte skråninger i sør opp til 90 meter høye klipper, overgrodd av tett kratt. Den er 4,6 km lang og 1 km bred som dekker et areal på 5 km². Det høyeste punktet er 137 meter.
Historie
Grunnet sin plassering har Sfakteria vært åsted for flere historie slag.
Slaget ved Sfakteria (1825)
Under den greske selvstendighetskrigen (1821–1829) mot Det osmanske rike ble den 8. mai 1825 utkjempet et slag på øya mellom gresk frihetskjempere ledet av Anastasios Tsamados og en stor egyptisk-arabisk styrke ledet av Ibrahim Pasha. Rundt 1500 arabere gikk i land på øya angrep en liten kontingent av greske sjøfolk og soldater som standhaftig forsvarte seg. Tsamados ble skutt i beina, men kjempet videre på knærne inntil han ble drept.
Slaget ved Navarino (1827)
Den 20. oktober 1827 ble sjøslaget som ble kjent som slaget ved Navarino utkjempet i bukta ved øya Sfakteria hvor en allierte flåte bestående av stormaktene Storbritannia, Frankrike og Russland møtte en osmansk-egyptisk flåte under Ibrahim Pasha. 82 osmanske krigsskip ble senket, og rundt 8000 arabere ble drept. De allierte mistet ikke et eneste skip, og kun 181 menn ble drept. Slaget var avgjørende for utfallet av den greske selvstendighetskrigen og førte til Hellas vant sin selvstendighet etter år med krig mot Det osmanske rike. Selv i dag er det skipsvrak fra denne kampen på havbunnen.
Monumenter
Det er i dag flere monumenter på øya som minnes slaget ved Navarino, og andre falne:
Arbejdsmarkedsstyrelsen
Arbejdsmarkedsstyrelsen var en dansk statlig etat underlagt Beskæftigelsesministeriet. Etaten ble fra 1. januar 2014 slått sammen med Styrelsen for Fastholdelse og Rekruttering til den nye Styrelsen for Arbejdsmarked og Rekruttering (STAR).
Etaten hadde det overordnede ansvar for utførelsen av og oppfølgningen på den sysselsettingspolitiske innsatsen i Danmarks regioner og kommuner. Målet for Arbejdsmarkedsstyrelsen var å medvirke til å skape et smidig og velfungerende arbeidsmarked.
Arbejdsløshedskasse
En arbejdsløshedskasse, gjerne forkortet a-kasse, er en organisasjon i Danmark som tilbyr forsikring mot arbeidsledighet samt administrerer offentlige lover og regler på området. De fleste a-kasser er tilknyttet én eller flere tilsvarende fagforening(er).
Arbejdsmarkedsstyrelsen
Arbejdsmarkedsstyrelsen ble opprettet i 1989 gjennom en sammenslåing av Arbejdsdirektoratet (opprettet 1907) og Direktoratet for Arbejdsmarkedsuddannelserne (opprettet 1976). Etaten gjennomfører i dag sitt arbeide i samarbeide med de fire beskæftigelsesregioner (Nordjylland, Midtjylland, Syddanmark samt Hovedstaden og Sjælland) som ble opprettet i 2003.
Arbejdsløshedskasse
Ytelser og tilbud
A-kasser skal tilby en rekke ytelser og utføre en rekke lovbestemte oppgaver, blant annet:
Arbejdsmarkedsstyrelsen
Etaten hadde 332 medarbeidere. Direktør var Marie Hansen.
Arbejdsløshedskasse
Ytelser og tilbud
Mange a-kasser tilbyr dessuten rådgivning, kurs, med mere.
Finansiering
Dagpenger og andre ytelser finansieres av medlemmene gjennom kontingenten (ca. 25 prosent) og via lønnsmottagernes innbetaling av arbeidsmarkedsbidrag. Dessuten betaler medlemmene selv administrasjonen. I motsetning til forsikringsselskaper kan a-kassene ikke tjene penger på aktivitetene, men er organisasjoner hvor medlemmene har sluttet seg sammen for å sikre seg mot arbeidsledighet.
Krav til a-kassen
For å kunne utbetale dagpenger og andre ytelser skal a-kassen være statsgodkjent og oppfylle en rekke krav, blant annet til vedtekter og organisasjon. Pr. januar 2013 var det 26 statlig godkjente a-kasser, som var medlemmer av bransjeorganisasjonen AK-Samvirke. Pr. januar 2017 fantes det i Danmark 23 statlig godkjente a-kasser som var medlemmer AK-Samvirke, og 33 statlig godkjente arbejdsløshedskasser totalt.
Tilsynsmyndighet
A-kassenes tilsynsmyndighet var Arbejdsmarkedsstyrelsen under Beskæftigelsesministeriet. Arbejdsmarkedsstyrelsen ble fra 1. januar 2014 slått sammen med Styrelsen for Fastholdelse og Rekruttering til den nye Styrelsen for Arbejdsmarked og Rekruttering (STAR).
Li Baiyao
Li Baiyao (, født 564 i Dingzhou i Kina, død 647, stilnavn Zhonggui 重規, formelt visegreve Kang av Anping 安平康子), var en kinesisk historiker under Sui-dynastiet og Tang-dynastiet. Han fullførte historiekrøniken Boken om nordlige Qi, den offisielle historiebok om Nordlige Qi, som hans far Li Delin hadde begynt på.
Mabel and Fatty Viewing the World’s Fair at San Francisco
Mabel and Fatty Viewing the World's Fair at San Francisco er en amerikansk stumfilm fra 1915 regissert av Mabel Normand og Roscoe ‘Fatty’ Arbuckle.
Nikiasfreden
Nikiasfreden var en fredsavtale i antikken som ble signert mellom de greske bystatene Athen og Sparta i mars 421 f.Kr., og som markerer slutten på den første halvdelen av Peloponneskrigen.
Kontakt (film)
Kontakt (originaltittel Contact) er et amerikansk science fiction-drama fra 1997 basert på Carl Sagans roman med samme navn fra 1985. Hovedrollen spilles av Jodie Foster mens andre sentrale roller spilles av Matthew McConaughey, James Woods, Tom Skerritt og John Hurt. Regi er ved Robert Zemeckis.
Nikiasfreden
Forhandlingene ble begynt av Pleistoanaks, konge av Sparta, og den athenske generalen Nikias. Begge besluttet å la alt gå tilbake til hva som hadde vært før krigen, det vil si at de leverte tilbake det som ble erobret under krigen, unntatt Nisaiai, hovedhavnen til Megara, som skulle forbli på Athens hender, og Plataiai, som forble under kontrollen til Theben. Amfipolis skulle leveres tilbake til Athen, og Athen skulle løslate alle fanger som ble tatt etter slaget ved Sfakteria. Templer over hele Hellas skulle åpnes for tilbedere fra alle byer, og orakelet i Delfi skulle få tilbake sitt selvstyre. Athen kunne fortsatt samle tributt fra de bystater som hadde fått fra siden tiden til Aristides, men Athen kunne ikke tvinge dem til å bli alleirte. Athen måtte også gå med på å komme til støtte for Sparta om helotene (spartaneres slavebefolkning) gjorde opprør. Alle Spartas allierte gikk med på å signere fredsavtalen, unntatt Boiotia, Korint, Elis og Megara.
Fredsavtalen ble brutt kort tid etter, og etter flere tilbakeslag ble den helt oppgitt i 414 f.Kr.
Kontakt (film)
Contact vant Hugo Award for beste drama og to Saturn Award. Den ble nominert til Oscar for beste lyd og Golden Globe for beste kvinnelige skuespiller.
Gløta (Engerdal)
Gløta er en nokså kort elvestrekning fra utløpet av Femund til innløpet i Isteren i Engerdal. Elva renner vestover fra Gløten, som er en bukt i Femund nær sørenden. Hele elvestrekningen ligger i statsallmenning. Elva er storsteinet, dyp og stri.
Kontakt (film)
Handling
Ellie (Foster) er en ung kvinnelig astronom som vier sitt liv til søken etter utenomjordisk liv, men blir motarbeidet av sin tidligere sjef Drumlin (Tom Skerritt). Når hun mister offentlige forskningspenger, får hun uventet hjelp av den mystiske milliardæren Hadden og drar til New Mexico. Utstyrt med enorme radioteleskoper gjennomsøker hun himmelrommet etter livstegn fra intelligente ukjente. En dag oppnås kontakt, fra stjernen Vega. Kontakten ligner en mystisk puls, en blanding av maskin og hjerterytme. Oppdagelsen vekker internasjonal interesse og Ellie klarer å overbevise dem alle (inkludert presidenten) om at signalet inneholder tegninger til en maskin. Maskinen bygges og hennes tidligere sjef, David Drumlin, blir utvalgt til å reise. Ingen vet hvordan den virker eller hvor man havner. Maskinen blir imidlertid sabotert av kristne fanatikere, og hele planen ser ut til smuldre opp. Men milliardæren Hadden (John Hurt) har i all hemmelighet (i samarbeid med myndighetene i Japan og USA) bygget enda en maskin, og denne gangen er det Ellie som får reise.
Gløta (Engerdal)
I 2007 gjorde Engerdal fjellstyre en undersøkelse av harr- og ørretbestanden i elva. Dette på grunn av at det ble tatt mye småfisk til tross for at minstemålet var satt opp fra 25 til 30 cm. Det ble konkludert med at elva sannsynligvis tjener som oppvekstområde for storørret til både Femund og Isteren, og at større fisk derfor vandrer ut av elva. Det ble senere samme år fastsatt nye fiskeregler, som snudde minstemål til størstemål.
Kontakt (film)
Om filmen
Filmen ble en suksess og innbrakte 171 millioner dollar på verdensbasis, hvorav 100 millioner i USA alene. Den havnet på en 16.-plass over de mest innbringende filmene i USA i 1997.
Contact har fått jevnt over gode kritikker, noe som gjenspeiles i at den har oppnådd 62 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den 3,5 av 4 stjerner og sammenlignet den med Nærkontakt av tredje grad.
Dagbladet gav filmen terningkast tre og mente den var underholdende, men langdryg. VGs anmelder gav den terningkast fire. Nettstedet CINERAMA gav den terningkast seks i 2009 og skrev blant annet følgende: «Contact er en nydelig historie om de mest grunnleggende tingene i livet, alt sammen pakket inn i en spennende og engasjerende science fiction-film».
José Cardozo
José Saturnino Cardozo (født 19. mars 1971 i Nueva Italia i Paraguay) er en tidligere paraguayansk fotballspiller og nåværende fotballtrener.
Klubbkarriere
Cardozo begynte sin profesjonelle karriere som fotballspiller i 1988-sesongen, da han gjorde sin debut for klubben River Plate i Paraguay. Etter fire år ved denne klubben, ble Cardozo overført til den sveitsiske klubben FC St. Gallen, hvor han spilte fra 1990 til 1992. Cardozo vendte tilbake til Sør-Amerika i 1993, og han begynte for Universidad Católica de Chile og han spilte sammen med denne klubben under finalen i mesterskapet Copa Libertadores de América i 1993.
I 1994-sesongen spilte Cardozo for fotballklubben Olimpia i Paraguay, hvorfra han ble overflyttet til Club Toluca i Mexico. Cardozo debuterte for klubben Toluca i 1995-sesongen, men han dukket bare opp i tre av kampene, og scoret ingen mål i denne sesongen. Men i den påfølgende sesongen, scoret Cardozo syv mål i løpet av tretten spilte kamper. I hans åtte år for denne klubben scoret Cardozo en rekord på 249 mål for denne klubben, inkludert hans fjorten mål i 2004-sesongen.
Til tross for at han var sterkt imot overflyttingen, ble Cardozo overført til den argentinske fotballklubben San Lorenzo de Almagro i juni 2005, og han avsluttet den påfølgende sesongen med bare fire mål på grunn av skader som holdt ham borte fra å spille flere kamper. Cardozo ble flere ganger kritisert for å nekte å spille på tross av skadene og smertene som dette påførte. I juli 2006 forsøkte Cardozo å returnere til klubben Olimpia for å fullføre sin fotball-karriere. Han klarte ikke å re-signere for klubben på grunn av det paraguayanske fotball-ligaens regler når det gjaldt overføringer av fotballspillere mellom de forskjellige klubbene. Som et resultat av hans manglende kontrakt med Olimpia, bestemte Cardozo seg for å pensjonere seg som fotballspiller.
Landslagskarriere
Cardozo er kanskje best kjent for å være tidenes toppscorer for det paraguayanske landslaget med 25 mål. Cardozo spilte for landet sitt under verdensmesterskapene i 1998 og igjen i 2002 og han ble innkalt til den opprinnelige troppen til VM i 2006, men han ble skadet under treningsøktene før VM og han ble dermed erstattet av Dante López. Cardozo scoret hat-trick mot Uruguay under kvalifiseringen til VM i 2006, som førte til at det endelige resultatet ble 4-1 i Paraguays favør.
Trenerkarriere
I november 2006 ble Club Olimpia sin trener Oscar Paulin sparket på grunn av dårlige leder-evner og Cardozo ble ansatt som midlertidig trener for den paraguayanske klubben. Dette var hans første erfaring som trener. I oktober 2009 ble Cardozo ansatt som assistenttrener for klubben Indios de Juarez for 2009-sesongen. Cardozo returnerte til klubben Olimpia Asunción i november 2009 etter trener Carlos Kiese sin avskjed som trener for klubben.
Jordstjerneveien (Oslo)
Jordstjerneveien (15A–113, 34A–90) er en vei på Mortensrud i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei i bue sørover fra Mortensrudveien og forgrener seg mellom blokkbebyggelsen.
Veien fikk navn i 2006 etter soppen jordstjerne.
Sikkimlerk
Sikkimlerk (Larix griffithi, Larix griffithiana) er et bartre i lerkeslekta av furufamilien (Pinaceae). Det er et slankt, konisk bartre med opprette grener som har nedhengende ungskudd.
Arten blir inntil 20 m høy, diameter inntil 80 cm. Barken er lyseabrun, unge skudd med brun eller gulbrun bark, fint hårete og nedhengende med knopper. De mørkegrønne nålene er 2–4 cm lange og skinnende. Om høsten blir bladene gule eller gul-røde og felles. Konglene lange, inntil 7–10 cm, og slankt oppstående, mørkebrune med 50–100 åpne og nedbrettede skjell. Modnes til en mørk purpur og siden mørkebrun kongle på fem til syv måneder. Gamle, gråbrune kongler kan henge på i flere år.
Trær lengre nordøst – i Bhutan og Tibet, har i senere år blitt skilt ut som arten Larix kongboensis (Mill 1999) – de har mindre kongler på 3-5 cm. Arten er akseptert av Flora of China, men ikke av de brede forskningsmiljøer utenfor Kina.
Utbredelsen er i det østlige Himalaya og Tibet. Det ble innført til Storbritannia i 1848, og er en sjelden gjest i parker og hager i Europa.
Rio Open 2017
Rio Open 2017 var en tennisturnering, og del av ATP-touren 2017 som fant sted i Rio de Janeiro i Brasil fra 20. til 26. februar 2017.
Det ble konkurrert i singel og dobbel for menn på grus. Casper Ruud fra Norge ble utslått i semifinalen.
VM i boksing 2011
Verdensmesterskapet i boksing 2011 ble avholdt i Heydar Aliyev Sports and Exhibition Complex i Baku, Aserbajdsjan fra 22. september til 10. oktober 2011.
Mesterskapet vil bli organisert av det internasjonale amatørbokseforbundet AIBA, og er det største VM i boksing etter at Milano i Italia avholdt tidenes største VM i 2009.
I Baku deltok 685 utøvere fra 127 land.
Olsvik
Olsvik er et boligområde i Loddefjord i den vestlige delen av Laksevåg bydel i Bergen. Boligområdet Olsvik hadde i 2015 et innbyggertall på 4215. Olsvik omfattes av grunnkretsene Fæsteråsen, Olsvikfjellet, Brønndalen, Olsvikmarka, Fredheim, Skjenlia og Olsvikåsen. Det høyeste punktet er Grønntulia.
Olsvikskjenet er hovedveien gjennom området. I vest ligger Godvik, i øst Kjøkkelvik, i sør Loddefjorddalen og Storavatnet, og i nord Byfjorden. Olsvik er det mest befolkede området av Alvøen, Godvik og Kjøkkelvik.
Området har hovedsakelig lav blokkbebyggelse og rekkehus.
På stedet ligger et legesenter, tannlegekontor og fysioterapeut.
Politikk
Ved kommune- og fylkestingsvalget i 2015 gikk 44 % av stemmene som var avlagt av velgere i Olsvik, til Arbeiderpartiet. Av de 6256 stemmeberretige var det kun 2485 som stemte.
Ved stortingsvalget i 2013 stemte 1/3 av Olsviks befolkning på Høyre. Fremskrittspartiet fikk også et høyt antall stemmer.
Ved stortingsvalget i 2017 gikk 33,1 % av de 2724 stemmene til Høyre; dette var en nedgang på 0,4 % fra valget i 2013. Arbeiderpartiet hadde en nedgang på 3,3 %, og endte opp med 25,9 % av de avlagte stemmene. Fremskrittspartiet fikk 18,1 % av stemmene, noe som tilsvarte en økning på 0,1 % sammenlignet med valget i 2013.
Idrett
Fotballklubben Olsvik IL hører også til her.
Kirke
På stedet ligger Olsvik kirke, som ble bygget i 1990. Bygningen er tegnet av arkitekt Aksel Fronth.
Demografi
Levekårsindeksen ligger på 8,4. Olsvik har en innvandrerandel på 10,7 %,
SpareBank 1 Hallingdal Valdres
SpareBank 1 Hallingdal Valdres er resultat av en fusjon mellom Aal Sparebank (Hallingbanken) og Hemsedal Sparebank i 1999. Banken er en del av SpareBank 1 Alliansen og har filialer på Ål, Gol, Geilo og Hemsedal i Hallingdal samt på Fagernes i Valdres. I 2012 fusjonerte SpareBank 1 Hallingdal Valdres med Øystre Slidre Sparebank og fikk dermed utvidet kontornettet med ytterligere to avdelinger, Heggenes og Beitostølen. Banken har ca 100 ansatte og administrerende banksjef er Knut Oscar Fleten. Fleten har jobbet i banken siden 1998. Historien strekker seg tilbake til 1870 da banken på Ål åpnet. I 1907 ble Hemsedal Sparebank opprettet etter at hemsedølene skilte ut sin andel av banken de hadde sammen med Gol.
I forbindelse med fusjonen i 2012 ble det opprettet to sparebankstiftelser, Sparebankstiftelsen Hallingdal og Sparebankstiftelsen Øystre Slidre. Bankenes opparbeidede egenkapital ble overført til stiftelsene, som skal sørge for at kapitalen kommer lokalsamfunnene tilgode i «all fremtid».
Aleksandr Makarov
Aleksandr Makarov (født 11. februar 1951) er en russisk friidrettsutøver.
Han representerte Sovjetunionen under Sommer-OL 1980, hvor han tok sølv i spydkast.
Glimmingehus
Glimmingehus er en borg fra middelalderen utenfor Simrishamn (tidligere dansk Simmershavn) i det sørøstlige Skåne. Det er den best bevarte middelalderborgen fra det tidligere østlige Danmark.
Historie
Det eldste Glimmingehus ble trolig oppført mellom 1250–1360. Det nåværende derimot ble bygget av Jens Holgersen Ulfstand mens han var stattholder på Gulland. Vi vet presis hvilken dato han gikk i gang med byggeriet. Det står på en tavle i Valby kirke i Skåne:
I knapt 50 år ble borgen brukt som bolig for familien Holgersen Ulfstand. Fra denne tid er det funnet tegn på en eksklusiv husholdning med noen av de dyreste artikler man kunne kjøpe i Europa: Glass fra Venezia, motivpresset stengods fra Rhinområdet, spansk keramikk og rustningdetaljer fra Maximilian 1.s tid. Luksusen forsvant med Jens Holgersen Ulfstands død, og siden ble borgen brukt som kornmagasin i omkring 400 år.
Mabel and Fatty’s Married Life
Mabel and Fatty's Married Life er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Fatty Arbuckle.
Glimmingehus
Historie
Under den skånske krig befalte Karl XI at borgen skulle rives ned. En arbeidsstyrke på tyve menn skulle til å gå i gang med nedrivingen, men før de hadde rukket å bore sprengstoff inn i de 2,5 meter tykke murene ankom en dansk flåte til Ystads havn, og de kongelige hærverksmennene forsvant.
Mabel and Fatty’s Married Life
Handling
Når en kvinnes mann forlater hjem-byen, begynner hun å legge merke til merkelige hendelser som skjer i huset hennes.
Glimmingehus
Arkitektur
Det vites ikke med sikkerhet, om arkitekten er Adam van Düren, men han er i alle fall ansvarlig for mye av Glimmingehus' utsmykning i form av relieffer og stentavler. Murene er opp til 2,5 meter tykke, vinduene er små og borgen er omgitt av en voldgrav. Bygningen har både skytehuller i dørene og fallgitter, så den har vært vanskelig å innta. Kjelleren har fungert som forrådskammer. Her finnes også en dyp brønn som har gjort det mulig å klare seg under en ev. beleiring. Borgen har et slags sentralvarmesystem med et ildsted, hvorfra røyken ledes ut via kanaler i murene, som dermed varmer opp bygningen. Anlegget er oppført i et fruktbart landbruksområde, og formålet har vært å kontrollere og forsvare opplandet.
Mabel and Fatty’s Married Life
Handling
Hun blir bekymret for at gangstere er ute etter henne, og blir stadig mer engstelig.
Quinten Matsys
Quinten Matsys (uttales matseis), også skrevet Massys eller Massijs, egentlig Cornelis Quinten Matsys (født 1465 eller 1466, død 1530) var en flamsk maler. Han var virksom i fødebyen Leuven og i Antwerpen, påvirket av tradisjoner fra nærområdene, særlig av Dirk Bouts. Etter hvert fikk han også sterke impulser fra italiensk kunst, særlig fra Leonardo da Vinci, og ble den første store flamske renessansemaleren, selv om han beholdt drag av den karakteristiske flamske realismen. Blant Matsys' arbeider er et alterskap laget for Petrus-kirken i Leuven (ca. 1509, nå i Brussel), og et alterskap for katedralen i Antwerpen (1511), Kristus på korset (i London), to madonnabilder (i Berlin, Paris), Antonius' fristelse (i Madrid) og det sjangerpregede Vekslerparet (1514, Paris). Han malte også utmerkede portretter, sjangermotiver og bilder med lett satirisk innhold.
Quinten Matsys var faren til Jan Matsys og farfaren til Quinten Matsys den yngre, begge malere.
24K (band)
24K (투포케이투포케이) er en sørkoreansk guttegruppe etablert av Choeun Entertainment i 2012. Gruppen har syv medlemmer. De debuterte 6. september i 2012 med Hurry Up. Betydningen av navnet 24k er at de skal skinne for alltid, akkurat som gull.
Musikkstil og påvirkninger
Etter debuten har 24K forsøkt mange ulike musikksjangre. På EP-en Hurry Up innarbeidet de pop, trance og dubstep inn i deres stil. På deres andre EP, U R So Cute, ble det innarbeidet elementer av hiphop og elektronisk dansemusikk.
Krems
Krems (an der Donau) er en by i delstaten (Bundesland) Niederösterreich, i Østerrike – om lag 70 km vest for Wien. Ifølge Statistik Austria, hadde byen per 1. januar2007 23 860 innbyggere, noe som gjør den til den 20. største i Østerrike.
Sportsklubben Brann i 2006
Sportsklubben Brann i 2006 inneholder samtlige spillere, tabell og kamper som Sportsklubben Brann spilte i fotballsesongen 2006.
Q1 (skyskraper)
Q1 er en skyskraper i Surfers Paradise, Australia. Q1 brukes til leiligheter og er med sine 322 meter verdens høyeste leilighetskyskraper. Den har 80 etasjer.
Tiller kirke
Tiller kirke er en langkirke fra 1901 i Trondheim kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tømmer og har 200 plasser. Kirken ble påtent og brant i 2001, men er satt i stand igjen.
OSEBX-indeksen
OSEBX-indeksen er Oslo Børs' hovedaksjeindeks. Per 1. desember 2017 består den av 67 selskaper.
Utvalget i indeksen revideres 2 ganger årlig: 1. juni og 1. desember.
Selskap i OSEBX-indeksen
Delvis oppdatert pr. 9. mars 2023.
Dagny (film)
Dagny er en norsk/polsk dramafilm fra 1977 om Dagny Juels liv. Filmen er regissert av Haakon Sandøy og Lise Fjeldstad spiller hovedrollen som Dagny.
Livet på gården
Livet på gården er et musikkalbum med Gråtass og vennene hans, utgitt i 2003.
Mathopen
Mathopen er et boligområde i bydel Laksevåg i Bergen kommune, vest for sentrum. Området befinner seg på nordsiden av Grimstadfjorden. I nord grenser Mathopen opp mot Hetlevik og Storavatnet, og i vest mot Håkonshella.
Navnet Mathopen kommer av norrønt matr = «mat», «fisk» og hopr = «vik», «hop».
Referanser
<References />
Piero Alva
Piero Alva (født 14. februar 1979 i Lima i Peru) er en peruansk fotballspiller.
Alva spilte store deler av karrieren for den peruanske klubben Sporting Cristal i Primera División Peruana. Alva begynte som professjonel fotballspiller i Universitario de Deportes allerede som ungdom. Alva fikk sitt store gjennombrudd i 1998, da Oswaldo Piazza besluttet å fremme flere tenåringer i klubben sin. Alva hadde en kontroversiell spillestil; han viste stor dyktighet, men ofte ville han ikke slippe ballen. I 2001 var Alva blant en hærskare av stjernespillere i Universitario de Deportes som krevde mye høyere lønn.
Alva ble leid inn av Sporting Cristal for 100 000 amerikanske dollar, men utmerket seg ikke for sitt nye lag og scoret bare syv mål. Spillet hans var imidlertid godt nok til å tiltrekke seg oppmerksomheten til Unión de Santa Fe i den argentinske ligaen, som han fikk spille for i 2002. Denne erfaringen var kortvarig og med liten suksess. Alva var snart tilbake i Peru igjen, og i 2003 spilte han for klubben Sport Boys, og scoret 10 mål for denne klubben. Alva signerte for Cienciano del Cuzco i 2008, og i januar 2009 signere han en ny kontrakt med ett års varighet med Universitario de Deportes.
Erling Dekke Næss
Erling Dekke Næss (født 5. august 1901, død 7. februar 1993) var en norsk skipsreder og forretningsmann. Han var nestleder for Nortraships kontor i New York fra 1942 til 1946. I mellomkrigstiden ble han kjent for sin bruk av bekvemmelighetsflagg. Næss var ellers initiativtager til konstruksjonen av OBO-skip; det første ble sjøsatt i 1965. Han skrev selvbiografien Autobiography of a sailing man, som først kom ut på engelsk, og deretter ble utgitt på norsk i 1981.
Barndom og ungdomsår
Erling Dekke Næss ble født i Bergen som sønn av en forretningsmann og bankier. Han hadde to brødre, den yngste var den kjente filosofen Arne Næss. Familien flyttet til Kristiania i 1911, der hans far døde i 1913. Familien var velstående, dog ikke rik. Næss studerte økonomi ved Universitetet i Kristiania og tok hovedfag i 1920, stort sett oppnådd ved selvstudium. Han ønsket å studere videre, og dro til Storbritannia for å ta en doktorgrad ved London School of Economics.
Studier og arbeid i Storbritannia
Næss hadde ikke nok penger til å kunne konsentrere seg om studiene; han var avhengig av å arbeide ved siden av. Etter en kort periode ved Midland Bank begynte han hos Hambros Bank. Han startet som maskinskriver og skrev brev til bankens skandinaviske kunder, men etter et år ble han assistent i bankens nyopprettede valutaavdeling. På kvelden fortsatte han sine økonomistudier og var sterkt påvirket av John Maynard Keynes. Han interesserte seg spesielt for ubalansene skapt av de tyske krigserstatningsbetalingene, da konsekvensen av dem klart kunne sees i valutamarkedet; den tyske marken mistet raskt verdi mot de andre sentrale valutaene. Den unge Næss var fascinert av å ha manesjeplass til den tyske markens katastrofale fall som undergravde Weimarrepublikken alvorlig. I midten av 1923 bestemte Næss seg for å konsentrere seg om sin doktoravhandling og avsluttet engasjementet i banken.
Målet med hans forskning var å vise hvordan endringer i valutamarkedet påvirket de forskjellige nasjonenes priser, og han meldte seg inn i The Royal Economic Society for å følge forelesninger av Keynes og andre ledende økonomer. Keynes var en ivrig tilhenger av at økonomer investerte i markedet, for å «leve som man lærte», og unge Næss fulgte dette. Han startet med små investeringer i gummi, da han gjennom sin forskning hadde funnet at det var store ubalanser mellom tilbud og etterspørsel i det markedet. Med overskuddet fra sine gummispekulasjoner fortsatte han med tinn, og da han hadde suksess, ble han tilbudt en stilling som analytiker av megleren han brukte.
Inn i hvalfangst
I 1927 ble Næss kjent med Rupert Trouton og han presenterte Næss for en plan for å skaffe kontroll over hans svigerfars hvalfangstselskap, det norske selskapet A/S Hektor. Ved etablering av Hektor Whaling Ltd fikk Næss god bruk for sin erfaring fra bank og sine kontakter i City. Næss tegnet seg selv for £50 000 av selskapets totale kapital på £600 000, et vågestykke som skulle gi ham et godt overskudd. På grunn av suksessen med dette ble han sommeren 1928 kontaktet av de norske hvalfangstpionerene Torger Moe og Johan Rasmussen som ville ha hans hjelp til å finansiere deres selskap Viking Whaling Company Ltd, da de planla å bygge en av verdens første hvalkokerier. Fartøyet «Vikingen» ble bygget som et tankskip, med fabrikkutstyret plassert på dekket; slik kunne det fungere både som et fabrikkskip og et tankskip.
Bruk av bekvemmelighetsflagg
Det var imidlertid skattemessige problemer, da Vikingen var registrert i Storbritannia og norske aksjonærer ble dobbeltbeskattet. For å bøte på dette fant Næss på den kreative løsningen å flytte administrasjonen til Frankrike og registrere Vikingen i Panama, som USA-eide fartøyer hadde gjort siden 1922. Næss måtte avklare en rekke hindringer, en av dem var å ordne en skatteavtale mellom USA og Panama. Ved etableringen av denne avtalen fikk Næss bistand fra Standard Oil of New Jersey. Etter mye arbeid og undersøkelser ble det etablert et Panamaselskap kalt Viking Corporation og Vikingen med sine hvalbåter ble solgt til det selskapet i 1931. De ulike norske sjømannsorganisasjonene ble informert om at alle hyrer og avtaler ville bli som før, og at det ville bli gitt en bonus som ville dekke det at sjømennene ikke kunne motta norske trygdeytelser. Dette ble akseptert av den mektige lederen av den norske sjømannsforbundet, Ingvald Haugen.
Nedgangstider og overproduksjon
Hensikten med å opprette Viking Whaling Company Ltd var ikke bare å drive et hvalkokeri, men også å kjøpe aksjer i norske hvalfangstselskaper. Det ble kjøpt aksjer i A/S Vestfold, A/S Sydhavet og A/S Rosshavet, alle kontrollert av Johan Rasmussen & Co. I tillegg til skip hadde disse selskapene en hvalstasjon på Sør-Shetland. Inntektene var imponerende; for årene 1924-28 lå overskuddet på rundt 60% med det beste resultatet på 147% overskudd i forhold til kapital. Med depresjonsårene kollapset imidlertid prisene og i begynnelsen av tredveårene ble et antall hvalskip lagt opp og bransjen ble restrukturert. Næss var tett involvert i dette, spesielt i salget av det nye store hvalkokeriet Vestfold (21 800 DWT) til et nyetablert selskap i London, da A/S Vestfold ikke kunne betjene sin gjeld. Denne avtalen ble muliggjort av Næss finanskontakter i London og reddet det norske selskapet fra konkurs.
I årene 1932-34 sank prisene på hvalolje fra £25 til £10 pund pr tonn. For å motvirke dette ble de første frivillige fangstreduksjonene innført, de ble styrt av en kvoteavtale undertegnet 9. juni 1932. Avtalen satte grenser for produksjonen av hvalolje og lengden av fangstsesongen, den skulle starte 7. oktober 1932 og slutte 30. april 1933. Dette resulterte i at selskapene Næss var involvert i bestemte seg for kun å bruke det moderne hvalkokeriet Vestfold den sesongen.
En smak av hvalfangst og krigsskygger
I desember 1934 reiste Næss til Cape Town for å se hvalfangsten på nært hold, og etter en sjøreise til feltet gikk han ombord i Vestfold i januar 1935. Han fulgte hele prosessen med jakten på hvalen og bearbeidingen av hvalskrotten. Han prøvde seg som hvalskytter og ble meget imponert over skytternes ferdighet. De største hval som ble fanget var opp mot 33 meter lange og veide over 100 tonn. Næss var i ettertid skeptisk til hvalfangsten, da den førte til at de store hvalene nesten ble utryddet. Næss var tilbake i London i mars 1935, og selv om markedet fremdeles var dårlig så hadde det kommet seg noe grunnet store kjøp av hvalolje fra den tyske stat. I sesongen 1937-38 var markedet igjen dårlig og da Vestfolds ekspedisjon gikk med underskudd ble det bestemt å selge Vikingen.
Den eneste kjøperen var den tyske regjeringen, og den kunne bare gjøre opp ved en nybygd tanker. Det var en stor sjanse å ta, men avtalen ble signert i Berlin i begynnelsen av 1938 og byggingen av den 14 000 DWT store tankeren startet ved Deutsche Werft i Hamburg. Næss var smertelig klar over at krigsfaren var stor og fulgte selv byggingen, fartøyet ble døpt Norness og levert 4. mai 1939. Det gjenstående hvalkokeriet i de samarbeidende selskapene var nå Vestfold, det gjorde sin siste sesong 1939-40. Etter å ha levert noe av lasten til Procter & Gamble i New York og resten i Liverpool ble det liggende som bunkersfartøy i Freetown inntil 1944, da det gikk til sjøs og ble senket av en tysk ubåt.
Inn i tankfarten
Hvalkokeriene var tankbåter med påmontert fabrikkutstyr, det var følgelig naturlig for Næss og hans partnere å gå inn i tankfart. Det første steget skjedde i 1930 med Nore på 12 478 DWT og Norvinn, på 10 476 DWT – begge ansett som store fartøy for den tid. Fartøyene var tenkt for spotmarkedet, men da ratene var lave ved levering fra verftene ble begge lagt i opplag. Næss mistet ikke pågangsmotet av dette og den 20. februar 1936 etablerte han Viking Tanker Company Limited med finansiering arrangert i London. Som ved hans hvalfangstengasjementer ble administrasjonen lagt til Paris og fartøyene seilte under Panamaflagg. Selskapet kjøpte de to førnevnte fartøyene fra Rasmussen & Moe's Rederi A/S, og da markedet var bra ble det kontrahert og kjøpt et antall fartøy. I 1938 hadde selskapet 5 skip, Nore, Norvinn, Norvik, Norlys og Norbris, totalt 56 000 DWT – en stor flåte etter datidens målestokk. De finansielle resultatene var gode med et netto overskudd på £192 575 i selskapets andre leveår.
Krig og flukten fra Norge
I september 1939 brøt den andre verdenskrig ut og tankmarkedet ble svært sterkt. Selv om skipene eid av Viking Tanker Company seilte under nøytralt flagg var de istand til å operere siden selskapet fulgte britiske bestemmelser. Næss reiste til Norge i april 1940 da han hadde blitt bedt av det britiske handelsdepartementet å kontakte norske skipsredere som ikke støttet blokaden av Tyskland. Han skulle også møte sine partnere i Sandefjord, Johan Rasmussen og Torger Moe. Næss hadde et møte med den norske utenriksministeren, Halvdan Koht 8. april og våknet dagen etter, den 9. april med den tyske invasjonen av Norge. Næss kunne se de tyske transportfly lande på Fornebu flyplass fra sin bror Arne Dekke Næss' hus i Holmenkollen. Næss var pessimistisk med hensyn til Norges sjanser mot den tyske krigsmakten og han flyktet fra Oslo 10. april, på ski vestover gjennom Nordmarka. Flukten gikk med tog, ski, bil og småbåt inntil han tilslutt nådde Ålesund der han meldte seg for den britiske ekspedisjonsstyrken og ble brukt som en oversetter av dem. Under flukten ble han to ganger arrestert og sperret inne av norsk politi, mistenkt for å være spion. Etter noen uker i Ålesund måtte de britiske styrkene trekke seg tilbake og Næss fulgte dem tilbake til Storbritannia.
Vel tilbake i London måtte Næss få kontakt med de 7 fartøyene gruppen opererte, de hadde inntil invasjonen blitt styrt av kontoret i Sandefjord. Det var hvalkokeriet Vestfold, tankerne Norness, Norbris, Norlys, Norvinn og til sist tørrlastskipene Nordal og Nortun. Den britiske regjeringen ønsket imidlertid å kontrollere flåten han drev, idet de forlangte å få fartøyene på såkalt bareboat charter. Dette kravet var et hardt slag for Næss, han følte seg krenket av hva han anså var uvennlig behandling av en venn av Storbritannia. Næss insisterte på å drive selskapet selv, idet han kjente fartøyene og besetningen mente han at han var den mest kompetente person for oppgaven. Den britiske regjeringen aksepterte ikke dette; og i ukevis var Næss mer eller mindre et gissel, han ble ikke tillatt å kontakte fartøyene eller forlate landet. Løsningen kom gjennom bankmannen Sam Guiness, da gruppen hadde store reserver i dollar i banker i New York. Disse pengene kunne bare frigjøres av Næss og den britiske regjeringen trengte dollar. Så mot å overføre $1 125 000 fikk Næss sin utreisetillatelse til USA.
I august 1940 ankom Næss New York med White Star/Cunard linjens Scythia og han begynte umiddelbart arbeidet med å sikre lokaler for selskapet i State Street. Den britiske regjerigen insisterte imidlertid fremdeles på å kontrollere fartøyene, og deres våpen var bunkerstillatelsen som alle fartøy i britiskkontrollerte havner måtte ha. Da Næss mente han var den mest kompetente til å drive flåten, tok han saken til United States Maritime Commission. Etter et ti minutter langt møte med lederen for kommisjonen, admiral Emory S. Land, ble han i september 1940 meddelt at to av hans fartøy skulle chartres ut til britene og fem til USA. Slik ble Næss en av de få private skipsrederne som fikk anledning til å fortsette sin virksomhet under krigen. Siden fraktratene var gode, var dette et pluss, men også en stor utfordring. De andre lands fartøy kontrollerte sine besetninger mens Næss med sitt Panamaflagg måtte rekruttere sine sjøfolk på frivillig basis. I det hele gikk dog virksomheten meget bra og Næss etablerte et godt forhold til United States Maritime Commission. For regnskapsåret som endte 31. juli 1940 var selskapets netto overskudd £150 325, for 1941 var det £155 844 og for 1942 £158 397.
Selskapets første krigstap var Norness, det ble torpedert utenfor Long Island, New York i januar 1942, det første skipet som ble senket så nær den amerikanske østkysten. Senkningen ble mye omtalt og var en sensasjon, selv om hele besetningen ble reddet.
I Norges tjeneste
I løpet av sommeren 1942 ble Næss kalt til et møte med Johan Ludwig Mowinckel, tidligere norsk statsminister. Mowinckel var ikke tilfreds med hvordan Nortraship ble ledet og ønsket Næss inn i administrasjonen, spesielt siden han hadde gode kontakter med United States Maritime Commission. I november 1942 fikk Næss stillingen som nestleder ved Nortraships kontor i New York. For Næss var det et offer, da han måtte avslutte sitt arbeid som leder av Viking Tanker Company og selge aksjene i selskapet, for å unngå å ha kryssende interesser i sin nye stilling.
Umiddelbart etter å ha tiltrådt ble Næss kastet inn i forhandlinger om en ny tonnasjeavtale med britene og amerikanerne, Bill Weston fra Ministry of War Transport og David Scoll fra War Shipping Administration. Forhandlingene tok måneder og var harde, den endelige avtalen ble signert nyttåraften 1942 og ble kalt Hogmanay-avtalen. Tonnasjeavtalen varte for resten av krigen og Næss spilte den uerfarne amerikanske forhandleren mot briten og fikk på den måten en best mulig avtale for Norge.
Med tonnasjeavtalen undertegnet fokuserte Næss på det dårlige forholdet mellom de to hovedkontorene til Nortraship i London og New York. Han tok initiativ til en utveksling av rapporter mellom kontorene og besøkte London en rekke ganger, og hjalp på denne måten til at samarbeidet gradvis ble bedre. Da krigen sluttet i 1945 ble Næss spurt om å bli for å hjelpe til å avvikle Nortraship og for å delta i forhandlinger for å sikre ny tonnasje til erstatning for den som var senket under krigen. Næss ble et år og sammen med Nortraships representant i Washington, George O. Mejlænder sørget de for at et antall skip ble sikret for norske eiere. Næss kom senere til å beklage beslutningen om å bli et år ekstra, da det gav hans rivaler Onasiss og Niarchos et forsprang.
Etableringen av Næss gruppen
Etter å ha sluttet i Nortraship etablerte Næss november 1946 firmaet Næss, Mejlænder & Co. Inc. i New York med en aksjekapital på $50 000. De etablerte raskt to firma i Panama, Nortuna Shipping Company Inc. og Norness Shipping Company Inc. Næss klarte å ordne finansiering fra J. P. Morgan & Co., denne banken skulle bli en sterk støttespiller i gruppens vekst. Nortuna kjøpte 4 gamle amerikanske tørrlasteskip og to 11 500 DWT linjeskip ble kontrahert fra Mitsubishi Shipbuilding & Enginering i Tokyo, for å bygges ved deres skipsverft i Yokohama. Næss besøkte Japan første gang i 1949, landet var fremdeles okkupert av amerikanske styrker og kontraheringen var den første fra en utlending etter krigen. I de påfølgende årene kom japanske skipsverft til å levere om lag 30 skip til Næss. De to første ble døpt Sagura og Yama, det siste skipet ble solgt rett etter overlevering siden markedet var dårlig. Det viste seg å være et stort feiltak da Koreakrigen brøt ut og behovet for skip steg kraftig.
Etter å ha solgt de fire gamle tørrlasteskipene avviklet Næss Nortuna Shipping og konsentrerte seg om Norness Shipping. Etter en treg start begynte han å bruke Contract of Affreightment i en avtale sluttet i 1954 med American Independent Oil Company, fra San Francisco. Kontrakten stipulerte at en gitt mengde olje skulle skipes til Houston, Texas fra Den persiske gulf. Kontraktens form ga Næss rom for å arrangere de best mulige betingelser for å transportere oljen, både for han selv og for oljeselskapet. Vilkårene i kontrakten var en liten sensasjon og Næss ble invitert til lunch i The Petroleum Club i Houston for å orientere om den.
Etter Koreakrigen gikk fraktmarkedet igjen ned, men som økonom og reder med lang erfaring var Næss sikker på at markedet igjen ville stige. Dersom en tok et langsiktig perspektiv, som 15 år så ville svingningene balanseres ut og skip på langsiktige charter ville levere et overskudd. For å realisere denne ideen organiserte Næss de såkalte "Naess Scheme Charters", hvor han tok andre rederes skip på langsiktige charter. Hensikten bak var samling av ressurser; hver av deltakerne ville gjøre hva han var best til. Rederne som leverte tonnasjen ville finansiere, bygge og drive fartøyene, mens Næss som befrakter ville gjøre sitt beste for å skaffe fartøyene beskjeftigelse. Fra 1954 ble totalt ti fartøy chartret av Scandinavian American Shipping Company (eiet 57% av Norness Shipping/43% av familien Rockefeller) på Naess Scheme Charters, fra velkjente skandinaviske rederier, blant dem A.P. Møller. Næss teori så ut til å slå til, selv om chartrene i noen år gikk med tap så sørget stigningen i markedet fra 1967 for at de 15 år lange avtalene endte med et solid overskudd.
År med eksplosiv vekst
1956 ble starten på en sterk vekst i Næssgruppen, da han startet å kontrahere skip han antok oljeselskapene ville ha behov for i årene som kom. Grunnlaget var langsiktig finansiering fra banker og forsikringsselskaper i USA og andre land; det gjorde det relativt enkelt å ordne kortsiktig finansiering for nybygginger. Han bestilte 4 store tankskip fra japanske skipsverft, hver var på om lag 42 000 DWT, for levering fra september 1957 til juni 1958. Det var risikabelt, men det betalte seg; i løpet av noen få måneder var alle fire på langtids charter, 2 til Socal og 2 til Texaco. I april 1957 hadde Næss bestilt tyve nybygg for levering de neste fem årene. Bortsett fra tre av fartøyene så var resten dekket av langsiktige charter. Syv av fartøyene ble bygget i Japan, mye på grunn av deres høye kvalitet og presise levering. George Mejlænder bestemte seg for å starte sitt eget meglerfirma og Næss betalte han ut, selskapets navn ble endret til Næss Shipping Co. Inc. Etterhvert som kampen om bekvemmelighetsflagg tilspisset seg bestemte Næss seg for å sikre sin posisjon og den 15. november 1958 etablerte han Anglo American Shipping Co. Ltd på Bermuda, fartøyene kunne da føre britisk flagg.
Kampen om bekvemmelighetsflagg
I 1958 ble kampen om bekvemmelighetsflagg skjerpet og ITF (den internasjonale transportarbeiderføderasjonen) erklærte en boikott av skip som seilte under slike flagg. Næss fikk problemer med forsikring av flåten og han møtte ulike beskyldninger for å være en moderne pirat. Som leder av American Committe for Flags of Necessity var han i en meget utsatt posisjon. Som nevnt over sikret han seg ved å registrere et selskap på Bermuda; der var det ingen direkte skatter, den eneste ulempen var at han måtte ha britisk skipsfører, maskinsjef og telegrafist. En annen fordel ved Bermuda var at ganske mange charter ble gjort opp i britiske pund, ved å ha selskapet der reduserte han valutarisikoen.
Næss gikk også til motangrep ved å delta på en konferanse med ledende britiske media den 10. juli 1958, hvor han understreket sitt syn at bekvemmelighetsflagg ikke automatisk betød lav standard. Hvis ITF kom over skip som ikke fulgte internasjonale standarder ville han og enhver fornuftig skipsreder støtte boikott av disse. Skip med besetninger betalt i henhold til regulativ, og med en teknisk standard på linje med hva internasjonale regler krevde var det imidlertid meningsløst å boikotte.
Flytting til Bermuda
I begynnelsen av 1950-årene hadde Næss kontor i Nassau, Bahamas, men han var ikke fornøyd med de politiske forholdene og begynte å se etter alternativ. Han vurderte Panama by men fant at byen lå altfor langt fra New York og det ville medføre problemer med å rekruttere gode ledere for selskapet. Han ble anbefalt å se på Bermuda og fant forholdene der gunstige, og flyttet følgelig kontorene sine dit.
Anglo American Shipping Co. Ltd ble introdusert på Londonbørsen i november 1959, majoriteten av aksjene var eid av Norness Shipping, resten ble kontrollert av britiske investorer og Næss venner innen New Yorks finansverden. Fem skip ble raskt kontrahert av selskapet, de største var Naess Sovereign og Naess Champion; begge om lag 90 000 DWT og bestilt hos Mitsubishi for bygging ved deres verft i Nagasaki. Da de ble levert i 1961 var Naess Sovereign det tredje største tankskipet i verden og det største under britisk flagg. For å drive fartøyene inngikk Næss et samarbeid med et selskap i Glasgow og etablerte firmaet Næss Denholm & Co. Ltd. For shipping generelt var 1960 et vanskelig år, med mye gammel tonnasje i opplag. Kontrasten til det var Anglo American med sine nye store fartøy og langsiktige charter.