cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avsnittsinnrykk
Innrykk som markering av nytt avsnitt har tradisjoner helt tilbake til 1400-tallet. Da skrivemaskinen kom ble det vanlig å skille avsnitt med en blank linje. Dette skapte et unødvendig stort skille mellom avsnittene, noe som stykket opp det visuelle bildet av teksten. Fremdeles er det vanlig i dataprogrammer for tekstbehandling å skille avsnitt med en blank linje. I god typografi brukes derimot avsnittsinnrykk.
Zegris
Zegris er en slekt av sommerfugler i gruppen hvitvinger.
Utseende
Middelsstore (vingespenn ca. 40 millimeter), hvite sommerfugler. Forvingens spiss er brunsvart med et oransje felt som er særlig framtredende hos hannen. Lenger inne i forvingen er det en kommaformet, svart flekk. Bakvingen er hvit på oversiden, men undersidens tegninger skinner noe gjennom. Denne er grågrønn med store, gule flekker. Spissen av forvingen er gulgrå på undersiden.
Levevis
Artene lever på tørre, varme steder med mye blomster, for eksempel i kanten av dyrket mark og i hager som holder på å gro igjen. Larvene lever på urter i korsblomstfamilien.
Utbredelse
Slekten er utbredt i middelhavsområdet, det sørlige Russland, Midtøsten og Sentral-Asia.
Systematisk inndeling
Zegris pyrothoe var tidligere plassert i slekten Microzegris.
Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk
Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk var en sosialistisk stat i Ukraina, og en av de 15 republikkene i Sovjetunionen.
Opprettelsen av staten, og eget land
Etter den russiske revolusjon prøvde flere politiske fraksjoner å skape en uavhengig Ukrainsk stat. Den 28. juni 1917 opprettet ukrainske bolsjeviker og mensjeviker Den ukrainske nasjonale republikk, og erklærte uavhengighet fra Russland.
Den 20. november 1917 erklærte Ukraina seg som en autonom del av Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk. Bolsjevikene ønsket en føderasjon med den russiske sovjetrepublikken, men manglet bred folkelig støtte. Under en separat kongress deklarerte de opprettelsen av sovjetrepublikken Ukraina (Respublyka Rad Ukrajiny) den 25. desember 1917, som imidlertid også var uavhengig av Russland.
Den 22. januar 1918 ble deretter den ikke-kommunistiske ukrainske folkerepublikk, opprettet – også uavhengig av Russland. Mellom 27. januar og 1. mars 1918 ble landet okkupert av russerne, og internt fulgte en serie allianser mellom anarkister og paramilitære grupper av haydamaker.
Mellom 1. mars og 16. desember 1918 ble landet deretter okkupert av en allianse mellom Tyskland og Østerrike-Ungarn. Bolsjevikene ble fullstendig fordrevet fra Ukraina, og mellom 18. april og 20. november 1918 var den kommunistiske staten oppløst i samband med freden i Brest-Litovsk som sa la Ukraina i den tyske innflytelsessfæren. Etter Tysklands nederlag i første verdenskrig ble denne avtalen ignorert og den 14. desember 1918 ble deretter Den ukrainske folkerepublikk gjenopprettet. Mellom 18. desember 1918 og 8. april 1919 ble Odessa okkupert av de vestallierte.
Den 6. januar 1919 ble Den ukrainske sosialistiske konsilie-republikk grunnlagt, for deretter å opphøre den 21. desember 1919. Under den polsk-sovjetiske krig (februar 1919–mars 1921) kjempet Den ukrainske folkerepublikk og Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk (Sovjet-Ukraina) på hver sin side. Etter krigen, den 7. mai 1921 ble imidlertid den ikke-kommunistiske delen av Ukraina absorbert av Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk. Denne staten forble så et eget land i de neste 1,5 årene.
Som del av Sovjetunionen
Den 30. desember 1922, var Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk, sammen med Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk, Den hviterussiske sovjetrepublikk og Den transkaukasiske sosialistiske føderative sovjetrepublikk, en av de fire grunnleggende medlemmer av Sovjetunionen.
I 1945 ble det foretatt enkelte tilføyelser til Grunnloven i Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk, som tillot en begrenset autonomi i internasjonale spørsmål. Disse tilføyelser gjorde det mulig for Ukraina å bli en av grunnleggerne av FN, sammen med Sovjetunionen og Hviterussland. I virkeligheten innebar dette kun flere seter og stemmer i FN, ettersom Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk ikke hadde noen uavhengig stemme i internasjonale spørsmål. Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk ble en uavhengig stat den 24. august 1991, og skiftet navn til Ukraina.
Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk
Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk Holding AS (NTE) er et trøndersk energiselskap. Konsernet utvikler, produserer og leverer fornybar energi, energi- og installasjonstjenester og digital infrastruktur.
NTE er et av Midt-Norges største industrikonsern med ca. 750 ansatte og en årlig omsetning på ca. 3,0 milliarder kroner. Årlig kraftproduksjon fra vann- og vindkraftanlegg er på knapt 3,4 TWh.
Eierskap
NTEs forretningsvirksomhet er lagt i de tre heleide datterselskapene NTE Energi AS, NTE Marked AS, NTE Elektro AS. Fylkeskommunen forplikter NTE til å bidra som regional utviklingsaktør i Nord-Trøndelag. NTE er derfor medeier i en rekke selskaper som driver ulik virksomhet i fylket, og driver utstrakt sponsing av ideell virksomhet. NTE var sterkt engasjert i ScanWind Group AS, en fabrikant av vindturbiner. De senere årene har virksomheten i NTE blitt utvidet til å omfatte områder som bredbånd og internasjonal engineeringvirksomhet.
I tillegg til datterselskaper er NTE engasjert blant annet i følgende selskaper:
Andre aksjer og andeler:
Kraftproduksjon
Brattingfoss 	28 GWh
Nedre Fiskumfoss 	266 GWh
Øvre Fiskumfoss 	49 GWh
Vienna Capitals
Vienna Capital er et ishockeylag fra Wien, Østerrike. Laget spiller sine hjemmekamper på Albert-Schultz-Eishalle og spiller i Erste Bank Eishockey Liga. Klubben går under navnet vanligvis Caps og ble grunnlagt i 2000. Caps oppnådde sin største prestasjon i 2004/05 og 2016/17 sesongene, der de vant det østerrikske mesterskapet.
Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk
Kraftproduksjon
Aunfoss 	199 GWh
Mosvik 	75 GWh
Tunnsjøfoss 	29 GWh
Ormsetfoss 	75 GWh
Funna 	       70 GWh
Meråker        407 GWh
Tevla          107 GWh
Tunnsjødal     877 GWh
Tunnsjø        143 GWh
Rørvikfoss 	92 GWh
Småkraftverk 	21 GWh
Vindkraft 	100 GWh
Åbjøra-Kolsvik kraftverk sammen med Helgeland Kraftlag A/L 	282 GWh
Sum andelsverk 	383 GWh
Sum totalt 	3345 GWh
Cao (navn 曹)
Cao (kinesisk: 曹, pinyin: Cáo, Wade-Giles: Ts'ao eller Tsao) er et alminnelig kinesisk slektsnavn. Det oppstod fra navnet til staten Cao, grunnlagt av Ji Zhenduo under Zhoudynastiet.
Direkte ordførervalg under kommunevalget 1999
Direkte ordførervalg ble arrangert for første gang i 1999. Det var 19 relativt små kommuner med i forsøket.
Slaget ved Flers-Courcelette
Slaget ved Flers-Courcelette var et slag ved Courcelette i Frankrike. Slaget var del av det større slaget ved Somme sommeren og høsten 1916. Slaget begynte 15. september 1916 og varte i en uke. Formålet med slaget var at de britiske styrkene skulle slå hull på de tyske linjene og etablere et gjennombrudd. Dette gjennombruddet skulle utnyttes av kavaleristyrker. Det var den tredje og siste britiske stor-offensiven under Slaget ved Somme. Da slaget var over 22. september hadde britene ikke lykkes å etablere et gjennombrudd, men frontlinjen var flyttet fremover.
Slaget er mest kjent fordi det var det første slaget der stridsvogner ble brukt. Det var også det først slaget canadiske og newzealandske styrker tok del i under Somme-offensiven.
Filosofiåret 1221
Filosofiåret 1221 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1221.
Arbeidsmarkedsdepartementet (Sverige)
Arbeidsmarkedsdepartementet (Arbetsmarknadsdepartementet) er et svensk departement som har ansvar for arbeidsmarkedet og sysselsetting. Departementet ble opprettet i 1974, men fra 1999 til 2006 overtok Næringsdepartementet departementets oppgaver. Arbeidsmarkedsdepartementet ble gjenopprettet av Regjeringen Reinfeldt i 2006.
Fra 1. januar 2007, da departementet igjen ble opprettet, til 7. juli 2010 var Sven Otto Littorin arbeidsmarkedsminister. Tobias Billström overtok som minister i departementet.
Pemba (Mosambik)
Pemba er en havneby i Mosambik. Den er hovedstad i provinsen Cabo Delgado og ligger på halvøya i Pemba-bukta.
Byen ble grunnlagt av Niassa-kompaniet i 1904 som Porto Amélia på halvøyas sørvestlige tupp og har vokst rundt en havn. Den er oppkalt etter en portugisisk dronning. Byen er kjent for sin portugisiske kolonitidsarkitektur. Den ble gitt det nye navnet Pemba da portugisernes styre tok slutt, i 1975.
Byens innbyggere er hovedsakelig makondere, makuaere og mwanjiere. Det lokale språket som er mest utbredt er kjent som makua, selv om både swahili og portugisisk er utbredt.
I Pembas sentrum er der et autentisk lokalt marked, eller souk, hvor kunst og håndverk, i tillegg til tradisjonelt sølvtøy, kan kjøpes.
Pemba er også kjent som hovedmålet for entusiaster av vannsport og dykking siden et korallrev ligger nær kysten. Pemba har i økende grad blitt et turistmål, særlig for den øvre middelklassen av mosambikere og sørafrikanere. Der er nå en ukentlig flygning fra Johannesburg til Pemba, et femstjerners hotell, Pemba strandhotell, restauranter og andre former for underholdning.
Herman Li
Herman Li (kinesisk: 李康敏, pinyin: Li Kangmin, født 12. mars 1976 i Hongkong) er en kinesisk musiker.
Han er en selvlært gitarist som begynte å spille gitar som 16-åring, og er best kjent som medlem i det engelske power metal-bandet DragonForce.
For DragonForce-albumet Sonic Firestorm mottok han prisen Dimebag Darrell Young Guitarist Award på Metal Hammer Golden Gods Awards 2005. Li vant også fire priser (sammen med den andre DragonForce-gitaristen Sam Totman) i ulike kategorier i Guitar Worlds leserpoll fra 2007 for «beste nye talent», «beste metal», «beste riff», «beste shreddere» og «beste gitarsolo». Sistnevnte fikk han for sangen «Through the Fire and Flames» fra Inhuman Rampage.
Gleebruk
Gleebruk var en liten by i distriktet Kabupaten/Kota i Aceh Besar ikke langt fra Banda Aceh, hovedstaden i provinsen Aceh på øya Sumatra i Indonesia. Den ble fullstendig utslettet av tsunamiene som ble utløst av jordskjelvet rett utenfor kysten den 26. desember 2004.
Celso Benigno Luigi Costantini
Han er best kjent for sitt virke i Kina. Costantini viet seg til å forbedre misjonærenes arbeide der, og var av den overbevisning at evangeliseringen av Kina fortrinnsvis burde gjøres av kinesere. Hans tid der bragte med seg en rekke suksesser, og han var varsom med å ikke involvere seg i det komplekse politiske spill mellom kirke og stat.
Hans saligkåringsprosess ble innledet den 24. juni 2016 under pave Frans, og han er blitt gitt tittelen Guds tjener.
Bakgrunn
Celso Benigno Luigi Costantini ble født 3. april 1876 i Castions di Zoppola som det andre av ti barn til bygningsfagarbeideren Costante Costantini og hans hustru Maddalena Altan. Hans bror Giovanni (1880-1956) ble biskop av La Spezia.
Celso fulgte farens fag, og begynte som murer. Han arbeidet siden 1887 i det yrket før han bestemte seg for å å ta kirkelige studier. Han studerte først fra 1892 til 1897 i Portogruaro og var deretter deltidsstudent ved Academia di San Tommaso i Roma fra 1897 til 1899. Det var der han tok doktorgrad i filosofiske og teologiske studier i 1899.
Prest
Han tjente som bispedømmet Concordias generalvikar fra 5. november 1918 til 30. april 1920, da han ble utnevnt til apostolisk administrator for Fiume inntil en avløser, en biskop, for det bispedømmet kunne bli funnet. Fader Costantini var også venn med Agostino Gemelli og uttrykte over tid sin støtte til sammenkalling til et nytt økumenisk konsil. Dette ble ikke virkeliggjort før noen få år etter hans død. Han var stod også Alcide De Gasperi nær og og de to delte husvære på et tidspunkt i 1944.
Biskop, pavelig utsending til Kina
Han ble utnevnt av pave Pius XI til titulærbiskop av Hierapolis i 1921 og ble bispeviet en måned etter av kardinal Pietro La Fontaine, med Angelo Bartolomasi og Luigi Paulini som medkonsekratorer. Pave Pius XI utnevnte Costantini til den første apostoliske delegat til det moderne Kina den 12. august 1922 og eleverte ham også til titulærerkebiskop av Theodosiopolis i Arcadia måneden etter. Han møtte Pius XI før sin avreise, og møtte også og med kardinal Willem Marinus van Rossum, som rådet Costantini til å implementere alle dimensjoner av Maximum illud, pave Benedikt XVs apostoliske brev fra 1919 om misjonærenenes arbeid.
Costantini ankom Hongkong den 8. november 1922. Han møtte senere utenriksminister Gu Weijun (i Vesten kjent som Wellington Koo) da han besøkte Beijing for første gang i midten av 1923. Han innkalte til den første bispekonferansen i Shanghai i midten av 1924 og utarbeidet konstitusjoner for misjonene i Kina. Den 28. oktober 1926 var han til stede som medkonsekrerende i Det sixtinske kapell da Pius XI ordinerte de første seks kinesiske biskopene etter at han og de utnevnte biskopene var reist sammen fra Shanghai 10. september. Den andre sentrale initiativtager til disse kinesiske ordinasjoner var den franske kinamisjonæren og biskopen Jean de Guébriant, generalsuperior for Missions étrangères de Paris.
Han grunnla Congregatio Discipulorum Domini (歡迎參觀, Huānyíng Cānguān) i Xuanhua i Hebei i 1927 og ble kongregasjonens apostoliske kansler fra 1954 til sin død. Han ble også apostolisk administrator for Harbin i 1931.
Han returnerte så til sitt hjemland på den tiden, og dro deretter til USA for å komme seg etter flere helseproblemer.
Virke i Den romerske kurie
Erkebiskopen forlot Kina i 1933 og gikk inn i den romerske kuries tjeneste der han ble utnevnt til Kongregasjonen de Propaganda Fide, først som consultor den 3. desember 1933 og deretter til dens ledelse den 20. desember 1935 som dens nestleder. Lederen, prefekten, var da kardinal Pietro Fumasoni Biondi. I 1936 ble han dessuten utnevnt til pavelig tronassistent.
Kardinal
Pave Pius XII kreerte ham til kardinalprest av Santi Nereo e Achilleo den 12. januar 1953. Costantini ble med i flere kuriale avdelingee, sin Kongregasjonen for Østkirkene og Rituskongregasjonen. Flere måneder senere ble han utnevnt til apostolisk kansler. Han opterte da til tittelkirken San Lorenzo in Damaso den 9. juni 1958.
Død
Han døde av hjertesvikt i Roma 17. oktober 1958, tre uker etter kirurgisk behandling ved Villa Margherita-klinikken på Via Massimo. Hans død fulgte kort etter pave Pius XIIs død og gikk forut for starten av det konklavet sammenkalt for å velge ny pave. Før hans død fortalte han kardinal Angelo Giuseppe Roncalli, som snart skulle bli valgt til pave, at han ville stemme på kardinal Gregorio Pietro Agagianian.
Han ble gravlagt ved siden av sin bror biskop Giovanni Constantini i Zoppola. I 1959 ble brorens levninger overflyttet til La Spezia.
Louis de Winter
Louis de Winter var en belgisk turner.
Diplomat
En diplomat er en representant som er utsendt av en senderstat til en vertsstat eller til en internasjonal organisasjon, for å representere senderstatens særinteresser. Diplomater arbeider i offentlig tjeneste for en senderstats utenriksdepartement. Disse utsendte representantene er akkreditert eller meldt til vertsstaten gjennom regulerte avtaler.
Den øverste diplomatiske representanten i en stat er, nest etter statsminister eller president, utenriksministeren. Utover dette foretas diplomati som yrkesposisjon av spesialisert personell fra utenriksdepartementet, der ambassadører (eller nuntier) er øverste representater for senderstaten i det gitte land de er stasjonert. Dernest er rangordenen sendemenn, ministre (internuntier), og til sist chargés d'affaires.
I den norske utenrikstjenesten rangeres diplomater slik: ambassadør, minister, ministerråd, ambassaderåd, første ambassadesekretær, andre ambassadesekretær, tredje ambassadesekretær og attaché.
Diplomatisk virksomhet reguleres gjennom Wien-konvensjonen om diplomatisk samkvem, som er utarbeidet gjennom FN-systemet.
For diplomatisk virksomhet som sådan, se diplomati.
Arkeologiåret 2003
Arkeologiåret 2003 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 2003.
Celso Benigno Luigi Costantini
Verker
På engelsk der det publisert en edisjon av Bruno Fabio Pighin (2014): The Secrets of a Vatican Cardinal: Celso Constantini's Wartime Diaries, 1938-1947. McGill-Queen's University Press.
EC KAC
EC KAC (Klagenfurter Athletiksport-Club)stifftet i 1909, er et ishockeylag fra Klagenfurt i Østerrike som spiller i Erste Bank Eishockey Liga. Laget spiller sine hjemmekamper i Klagenfurt, Kärnten, på Stadthalle Klagenfurt. EC KAC har vunnet flest østerrikske ishockeymesterskap, totalt 29 ganger, inkludert 11 titler på rad fra 1964 til 1974, og fire på rad 1985-1988.
Celso Benigno Luigi Costantini
Saligkåringsprosess
En innledet saligkåringsprosess fikk etter få måneder støtte den 30. september 2016 fra bispekonferansen for Triveneto. Den var blitt lansert under pave Frans den 24. juni 2016 etter at Kongregasjonen for helligkåringer hatte gitt ham tittelen Guds tjener, og overført de videre undersøkelsr fra Roma til Concordia. Den diøcesane prosessen ble åpnet den 17. oktober 2017, med fader Ader Nasr som postulator og fader Simon ee-Kim chong som visepostulator. Det kan tenkes at prosessen bli bremses ned på grunn av usikkerhet vedrørende Vatikanets forhold til Folkerepublikken Kina.
Gemeinsamer Ausschuss
Gemeinsamer Ausschuss (fellesutvalget) er et forfatningsorgan i Forbundsrepublikken Tyskland. Organet skal i gitte tilfeller opptre som nødparlament, og utøve funksjonene til Forbundsdagen og Forbundsrådet. Utvalget har 48 medlemmer, hvorav to tredeler er medlemmer av Forbundsdagen og en tredel medlemmer av Forbundsrådet.
Celso Benigno Luigi Costantini
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
A Perfect Circle
A Perfect Circle er et metal band som ble startet av gitaristen Billy Howerdel.
Cao (navn 草)
Cao (kinesisk: 草, pinyin: Cǎo, Wade-Giles: Ts'ao eller Tsao, er et kinesisk slektsnavn. Det har flere betydningsvarianter, alle knyttet til gress eller urter.
Navnet er ikke oppført i Baijiaxing, som omfatter de på sin tid hundre antatt mest utbredte kinesiske slektsnavn.
Goldstone-rapporten
Goldstone-rapporten er en offisiell rapport, laga for FNs menneskerettighetsråd (UNHCR) om krigshandlingene i og omkring Gaza rundt årsskiftet 2008–09. Rapporten fastslår at det blei begått krigsforbrytelser og muligens forbrytelser mot menneskeheten både av Israels militære styrker og av palestinske væpna grupper, likevel slik at de israelske overgrepa var de mest omfattende.
A Perfect Circle
Vokalisten i A Perfect Circle er Maynard James Keenan fra bandet Tool.
Louis de Winter
Han deltok i det tredje VM som ble arrangert, i Praha i 1907, der han var med og vinne bronse i lagkonkurransen, bak Tsjekkoslovakia (Böhmen) og Frankrike.
Goldstone-rapporten
Rapporten blei utarbeidd av The United Nations Fact Finding Mission on the Gaza Conflict (FNs kommisjon for å finne fakta om Gaza-konflikten), populært kalt Goldstone-kommisjonen etter lederen Richard Goldstone. Kommisjonen blei utnevnt av UNHCRs president på bakgrunn av et rådsvedtak av 12. januar 2009. Det opprinnelige mandatet blei sagt å være ensidig og forutinntatt anti-israelsk, og det blei derfor endra før arbeidet blei igangsatt. Israel nekta likevel å samarbeide med kommisjonen, som heller ikke fikk innreisetillatelse til landet.
Den endelige rapporten blei publisert 15. september 2009 og er på 452 sider. Den inneholder omfattende dokumentasjon rundt krigshandlingene og deres innvirkning på det sivile livet i Gaza. Videre omtales forholda for palestinerne på Vestbredden, de intern-palestinske stridighetene i Gaza og den palestinske beskytninga av byer og tettsteder i Israel.
Rapporten har fått blanda mottakelse, og den er omtalt både som et grundig og sterkt vitnesbyrd om krigen og som et ensidig propagandaskrift mot Israel. På et møte i UNHCR 15. oktober 2009 fikk rapporten tilslutning fra et flertall på 25 av rådets 47 medlemmer. Seks stemte mot, elleve (deriblant Norge) var avholdende, mens fem land ikke deltok i voteringa.
Medlemmer
Kommisjonen bestod av:
Mandat
I Menneskerettighetsrådets vedtak av 12. januar 2009 (resolusjon S-9/1) heter det blant annet om kommisjonens arbeid (§ 14): «skal undersøke alle brudd på internasjonale menneskerettslover og internasjonale humanitære lover som utføres av okkupantmakta, Israel, mot det palestinske folket på heile det okkuperte palestinske territoriet, særlig på den okkuperte Gazastripa, under den pågående aggresjonen».
Mandatet blei kritisert som forutinntatt og ensidig anti-israelsk. Mary Robinson, FNs tidligere høykommissær for menneskerettigheter, blei bedt om å lede kommisjonen, men fant mandatet uakseptabelt.
Goldstone, som så blei spurt, hadde også sterke innvendinger. På oppfordring fra ham blei mandatet 3. april endra til: «undersøke alle brudd på internasjonale menneskerettslover og internasjonale humanitære lover som kan ha blitt begått på noe tidspunkt og som kan knyttes til de militære operasjonene som blei gjennomført i Gaza i perioden fra 27. desember 2008 til 18. januar 2009, enten brudda er utført før, i eller etter denne perioden».
Det er denne formuleringa som er gjengitt i rapporten. Fra kritikere av rapporten er det imidlertid hevda at mandatet ikke blei formelt endra av rådet, og at rådets president ikke hadde fullmakt til å foreta den nevnte endringa. Dette var også en av Israels begrunnelser mot et samarbeid med kommisjonen.
Kommisjonens arbeid
Kommisjonen blei oppnevnt av Menneskerettighetsrådets president 3. april 2009. Den hadde i alt fire møter, 4.–8. mai, 20. mai, 4.–5. juli og 1.–4. august, alle i Genève. Videre besøkte den Gaza to ganger, 30. mai – 6. juni og 25. juni – 1. juli, samt Amman 2.–3. juli. Funksjonærer fra kommisjonens sekretariat oppholdt seg i Gaza i en lengre periode for å foreta nærmere undersøkelser.
Det blei gjennomført offentlige høringer både i Genève og Gaza, og alle FNs medlemsland og organer fikk høve til å gi sine synspunkter. Kommisjonen gjorde flere forsøk på å få til et samarbeid med israelske myndigheter, men uten hell. Den fikk dermed heller ikke mulighet til å besøke Vestbredden eller til å treffe representanter for de palestinske sjølstyremyndighetene i deres kontorer. Noen samtaler med disse blei imidlertid gjennomført i Amman.
Kommisjonen foretok 188 intervjuer med enkeltpersoner. Den gjennomgikk over 300 rapporter utarbeidd på egne medarbeidere eller innsendt fra andre. Dokumentasjonen omfatter over 10 000 sider med trykt materiale og mer enn 30 videoopptak og 1200 fotografier. Ved de offentlige høringene blei det avgitt 38 vitnemål.
Materialet blei etter evne kontrollert mot andre kjente fakta. Et rapportutkast blei sendt berørte parter til kommentar. Israel ønska ikke å delta i denne delen av arbeidet heller.
Israels handlinger mot palestinerne i Gaza
Av rapporten framgår blant annet:
A Perfect Circle
Andre utgivelser
Filmmusikk:
Basilisk
En basilisk er et fabeldyr i gresk og europeisk mytologi og folketro. Den blir beskrevet på flere måter, men har fra middelalderen av ofte blitt framstilt som en kronet, oppreist blanding av slange, drage og hane med et drepende blikk og etsende pust. Fabeldyret har også gitt navnet til en gruppe iguaner, slekten Basiliscus.
Basilisker i mytologien
Navnet basilisk er en diminutivform av det greske ordet basileos, som betyr «konge». Betegnelsen skal ha opptått på grunn av en diademliknende flekk på dyrets hode og basilisken ble ofte kalt reptilenes konge. Dyret beskrives oftest som en stor slange eller øgle, men Plinius den eldre beskrev basilisken som en liten slange hvis gift var så dødelig at bare det å krysse dens spor var nok til å drepe et menneske. I tillegg til den sterke giften ble det gjerne sagt at basiliskens blikk kunne forvandle et menneske til stein.
I middelalderen mente man at en basilisk ble skapt ved at en hane la egg som så ble ruget ut av en slange. Det hender faktisk at haner danner harde knoller av kalk og urinsyre i kloakken som kan se ut som misformede egg. Dette kan ha vært med på å gi næring til myten. Etter å ha blitt ruget ut i et slangereir ville dette dyret oppkaste seg til slangenes konge. I samtidige illuminasjoner framstilles basilisken gjerne som en hane med hale som en øgle eller krokodille, og med krone på hodet eller en kroneliknende hanekam.
A Perfect Circle
Andre utgivelser
Annet:
Basilisk
Harry Potter og Mysteriekammeret
I Harry Potter og Mysteriekammeret, den andre boka i J.K. Rowlings populære serie om Harry Potter, blir en basilisk beskrevet som en stor slange som kontrolleres av en som kan snakke «ormtunge», slangenes språk. Den har store gule øyne som dreper den som ser rett inn i dem, og forsteiner den som ser dem gjennom noe eller reflektert fra noe. Basilisken beveger seg gjennom rørsystemer så ingen oppdager at den forflytter seg fra ett sted til ett annet.
Cao (navn 操)
Cao (kinesisk: 操, pinyin: Cāo, Wade-Giles: Ts'ao eller Tsao, er et kinesisk slektsnavn. På kantonesisk lyder det chou1.
Navnet er ikke oppført i Baijiaxing, som omfatter de på sin tid hundre antatt mest utbredte kinesiske slektsnavn.
Georges d’Anthès
Bakgrunn
Georges-Charles var det tredje av seks barn av godseieren Joseph Conrad baron d’Anthès og hans hustru Marie-Anne-Louise, født grevinne av Hatzfeld. Hans oldefar Jean-Henri Anthès var i desember 1731 blitt elevert til den adelige stand av kong Ludvig XV av Frankrike.
Offiser
Som førstefødte sønn ble d’Anthès bestemt for den militære løpebane, og fikk på militærskolen Saint-Cyr. Under julirevolusjonen i 1830 stod han på Karl Xs side. Etter at denne ble tvunget til fratreden og flyktet til Storbritannia vegret d’Anthès seg mot å tjene julimonarkiet, tok avskjed og trakk seg tilbake til farens gods.
Russland
Han dro til St. Petersburg, der han takket være innflytelsesrike kontakter ble opptatt som kornett i chevaliergarden. I 1836 ble han forfremmet til løytnant. Hans gode forbindelser gav ham innpass i de høyeste samfunnslag, og snart var han en vel ansett gjest i de fornemste salonger. Han ble kjent med baron Louis Borchard de Heeckeren, den nederlandske gesandt i Russland. Heeckern (født 1792), en velstående og barnløs ungkar, bestemte seg for å adoptere d’Anthès. Hans kjødelige far hav sitt samtykke til adopsjonen, og med den nederlandske konges tillatelse førte Georges-Charles fra den 5. mai 1836 navnet de Heeckeren d’Anthès.
Duellen med Pusjkin
I St. Petersburg ble d’Anthès kjent med dikteren Aleksandr Pusjkin (1799–1837) og hans hustru Natalja (1812–1863). Han giftet seg med has søster Katarina Gontsjarova, men gjorde ikke desto mindre påfallende og provoserende tilnærmelser til Natalja Pusjkina. Ved sin påtrengende og åpne interesse for Pusjkins hustru oppstod det rykter som satte spørsmålstegn ved dere ekteskapelige trofasthet.
Pusjkin skrev et fornærmende brev til adoptivfar Heeckeren, hvorpå d’Anthès utfordret sin svoger til duell. Den fant sted. Pusjkin ble dødelig såret og døde etter to dager. D’Anthès ble lett såret i arm og bryst.
D’Anthès ble fengslet i Peter-og-Paul-festningen, men ble benådet av tsar Nikolaj I, degradert, og utvist fra Russland. Han ble eskortert til grensen til Preussen og beordret til å forlate Russland for alltid.
Tilbake i Frankrike
I Berlin ble d’Anthès gjenforent med sin hustru. De reiste i fellesskap tilbake til Frankrike og slo seg ned i Soultz i foreldrenes hus. Hustruen døde 15. oktober 1843, få dager etter at deres fjerde barn var født.
D’Anthès engasjerte seg nå i politikken. I 1845 ble ham medlem av generalrådet for departementet Haut-Rhin. Etter februarrevolusjonen i 1848 ble han valgt til representant til måde konstituanten og legislaturet, der han stemte med majoriteten og sluttet seg helt og fullt til Charles-Louis-Napoleon Bonaparte, og hilste velkommen dennes statskupp den 2. desember 1851.
Nok en gang vendte han tilbake til Russland: det var på hemmelig oppdrag for å uteske hvordan tsaren stilte seg til en gjenetablering av det franske keiserdømme under Louis-Napoléon. Etter hjemkomsten ble han utnevnt til senator ved keiserlig dekret av 27. mars 1852, av Napoleon III. I 1863 ble han offiser i æreslegionen, i 1868 kommandør.
Napoleon IIIs fall i 1870 betød også slutten på d’Anthès' politiske karriere.
Han trakk seg tilbake til privatlivet og døde i Sulz/Oberelsass den 2. november 1895.
Goldstone-rapporten
Israels handlinger mot palestinerne utenom Gaza
Kommisjonen har også sett på forholda for palestinerne på Vestbredden for å vurdere om krigshandlingene i Gaza har hatt betydning her.
Tilrådninger
Goldstone-rapporten avsluttes med ei rekke tilrådninger, blant annet disse:
Kommisjonen har også ei rekke andre anbefalinger, blant annet om intensivert hjelpearbeid og støtte til menneskerettsorganisajoner. Det rås også til at det etableres et FN-program for å overvåke eventuelle miljøpåvirkninger fra spesielle våpentyper.
Kritikk av rapporten
Goldstone-rapporten har blitt kritisert for å være pro-palestinsk og forutinntatt overfor Israel. Deler av kritikken går på at det er feil i innholdet; andre deler går på at kommisjonen ikke tar tilstrekkelig hensyn til Israels behov for sikkerhet og at det er vanskelig å skille militære og sivile deler av det palestinske samfunnet.
Kritikk fra offentlig hold i en del land er omtalt i avsnittet om internasjonale reaksjoner. Av dem som ellers særlig har kritisert rapporten, kan nevnes UN Watch, en organisasjon som overvåker FNs arbeid med menneskerettigheter og som har antisemittisme og forholdet til Israel som et av sine viktigste områder. UN Watch var i utgangspunktet skeptisk, idet organisasjonen ser på FNs menneskerettsråd (som oppnevnte Goldstone-kommisjonen) som anti-israelsk i sin generelle praksis.
Kritikk av kommisjonens mandat er nevnt over.
Kommisjonsmedlemmene
UN Watch har uttalt: «Ingen har kunnet tvile på at det arabisk-kontrollerte Menneskerettsrådet bevisst valgte personer som allerede hadde bestemt seg – ikke bare om at Israel var skyldig, men at en demokratisk stat med et uperfekt, men respektert juridisk system skulle vurderes på linje med, eller som verre enn, Hamas, ei gruppe som har som grunnlag for sin eksistens å drepe og terrorisere sivile.»
Det er blitt kritisert, blant annet av Eye on the UN (som drives av den konservative tenketanken Hudson Institute og det jødiske Touro College), at Goldstone, Jilani og Travers var med på et opprop som krevde undersøkelser av mulige krigsforbrytelser i Gaza. Oppropet blei publisert av Amnesty International 16. mars, altså før kommisjonen begynte sitt arbeid, og sier blant annet at «begivenhetene i Gaza har sjokkert oss».
Valget av Chinkin blei kritisert, fordi hun var medforfatter av en kommentarartikkel i Sunday Times 11. januar, der Israel beskyldes for krigsforbrytelser. UN Watch bad om at Chinkin måtte skiftes ut, noe som blei støtta av en del britiske og kanadiske jurister.
Arbeid og funn
Kommisjonen er gjentatte ganger kritisert for at vitneavhør og liknende i Gaza skjedde i nærvær av representanter for Hamas. Dette er avvist av Goldstone.
Reserveoffiseren Jonathan D. Halevi, som jobber ved Jerusalem Center for Public Affairs, er en av dem som har kritisert Goldstone-rapporten sterkt. Noen av hans ankepunkter er:
Svar på kritikken
Richard Goldstone sier at påstandene om at han er anti-israelsk, er «latterlige», og han har bedt kritikerne være konkrete i sine beskyldninger om feil og skeivheter. I en kommentar til statsminister Benjamin Netanyahus utsagn om at rapporten ville gjøre fredsarbeidet mer vanskelig, viste Goldstone til egne erfaringer fra Sør-Afrika, der det har vist seg at «det kan være et svært nyttig hjelpemiddel for fred at en kan fortelle sannheta og anerkjenne ofra».
Kommisjonsmedlemmet Desmond Travers, som er pensjonert offiser, har avvist kritikken om at kommisjonen ikke har lagt tilstrekkelig vekt på vanskene ved å føre krig i byområder. Videre gjentok han at det var ikke funnet noe bevis for at Hamas hadde brukt moskeer som våpenlagre og sivile som skjold. Han sa også at han var overraska over de «intensiteten og ondsinnaheten i personangrepa» retta mot kommisjonens medlemmer.
Goldstones synspunkter i ettertid
I en artikkel i Washington Post 2. april 2011 kommenterte Richard Goldstone kritikken. Han mener at kommisjonen – i stor grad på grunn av manglende samarbeidsvilje fra Israel – gav et for negativt bilde av landets krigføring. Han viser til kommisjonens råd om at partene burde foreta grundige undersøkelser av ei rekke hendinger som nevnes i rapporten. Israel har i stor grad fulgt dette rådet. Undersøkelsene har vist at flere av hendingene virkelig fant sted og var kritikkverdige, men det har kommet fram årsaksforhold (f.eks. dårlig etterretning) som gjør at det, ifølge Goldstone, ikke er rimelig å hevde at Israel hadde som politikk å ramme sivile mål. Goldstone roser også Fatah for å ha fulgt opp kommisjonens råd, mens han kritiserer Hamas for ikke å ha gjort noe slikt. Han mener at Hamas uten tvil retta sine angrep mot sivile israelske mål, og han sier at det nok kan ha vært naivt å tru at bevegelsen ville endre sin politikk på bakgrunn av kommisjonens kritikk. Goldstone konkluderer med at «om jeg hadde visst det jeg veit i dag, ville rapporten blitt annerledes».
Kommisjonsmedlem Hina Jilani kommenterte Goldstones utspill ved å si at det ikke var grunnlag for å endre rapporten. Medlem Desmond Travers sa i et intervju at enda om de israelske undersøkelsene (som han ikke hadde sett) kunne endre noen av de slutningene kommisjonen hadde trukket, så mente han likevel at hovedtrekkene i rapporten stod fast.
Israel
Det israelske utenriksdepartementet kom 24. september med en 24-siders foreløpig kommentar til Goldstone-rapporten. Israel går her til kraftig angrep på kommisjonen, som hevdes å være oppretta «som ledd i en politisk kampanje», og på rapporten, som sies å være «et politisk angrep retta direkte mot Israel og mot enhver stat som er tvunget til å møte terroristtrusler». Generelt sies at kommisjonen overser angrepa fra Hamas og Israels rett til sjølforsvar, at den ikke tar terrortruslene alvorlig og ikke innser hvor komplisert det er å drive krig i urbaniserte områder, samt at den nedvurderer det israelske interne systemet for undersøkelser av påståtte overgrep – og dermed også fornærmer de fleste andre demokratiske land, da disse har tilsvarende system.
Goodnight, Irene
«Goodnight, Irene» eller «Irene, Goodnight» er en amerikansk sang fra 1800-tallet skrevet og publisert som «Goodnight, Irene» i 1886 av Gussie Lord Davis, en afrikansk-amerikansk komponist. Sangen (da svært endret) ble først spilt inn på plate i 1932 av Huddie «Ledbelly» Ledbetter, som hevdet at han hadde lært den av sin onkel.
Goldstone-rapporten
Israel
Kritikken mot kommisjonens mandat og sammensetning gjentas; likeså kritiseres avhørsmetodene og manglende spørsmål om eventuelle palestinske handlinger. Det sies videre at Hamas-representanter deltok ved alle undersøkelser i Gaza.
Goodnight, Irene
Teksten forteller om jeg-personens bekymringsfulle fortid med sin kjærlighet, Irene, og uttrykker hans tristhet og frustrasjon. Flere vers gjør eksplisitte referanser til det overveide selvmordet, mest berømt i linjen «sometimes I take a great notion to jump in the river and drown», som var inspirasjonen til Ken Keseys roman, Sometimes I Take a Great Notion fra 1964.
Goldstone-rapporten
Israel
Ellers tar kommentaren opp mange av de samme forhold som Jonathan Halevi nevner. Det sies at rapporten er prega av etterpåklokskap ved at det ikke tas hensyn til de faktiske kunnskaper og de faktiske muligheter som soldatene «på bakken» til eihver tid hadde. Israel er også uenig i et skille som trekkes opp mellom Hamas' militære del og organisasjonens sivile administrasjon og velferdstiltak den driver.
Goodnight, Irene
I 1950 spilte den amerikanske folkemusikkgruppen The Weavers sangen inn på plate og ble en nummer én-hit. Selv om den generelt sett var tro, valgte The Weavers å unnlate noe av den mer kontroversielle teksten til Ledbetter, noe som førte til at Time stemplet den som en «dehydrert» og «forskjønnet» utgave av originalen.
Goldstone-rapporten
Israel
Israels president, Shimon Peres, har uttalt at rapporten «gjør narr av historia» og at den «ikke skiller mellom aggressor og forsvarer». «Krig er en forbrytelse, og angriperen er den kriminelle. Forsvareren har ikke noe valg.»
Goodnight, Irene
På grunn av innspillingens popularitet er imidlertid The Weavers tekst generelt sett den som blir brukt i dag.
Goldstone-rapporten
Palestina
Ibrahim Khraishi, som er Palestinas ambassadør til FN, har betegna rapporten som viktig, nøytral og profesjonell.
Representanter for Hamas har uttalt at de har skutt raketter mot Israel i sjølforsvar og bare mot militære mål. «Men våpna er primitive og kan gjøre feil.» Det er opplyst at organisasjonen vil opprette en kommisjon for å undersøke beskyldninger om at fanger blei skutt under krigen.
Goodnight, Irene
I 2002 mottok Ledbetters Library of Congress-innspilling fra 1936 en Grammy Hall of Fame Award.
Goldstone-rapporten
USA
Talspersoner for USAs utenriksdepartement har uttalt sterk skepsis til rapporten på grunn av ensidighet, men har også sagt at at beskyldningene i den må tas alvorlig og at Israel må foreta grundige undersøkelser av forholda.
Goodnight, Irene
«Goodnight, Irene» har også blitt berømt som fotballsang for Bristol Rovers FC.
Goldstone-rapporten
USA
Gary Ackerman, som leder underkomiteen i Representantenes hus med ansvar for Midtøsten og Sør-Asia, har uttalt seg mer kraftfullt: «I det sjølrettferdige fantasilandet til forfatterne [av rapporten] finnes ikke slikt som terrorisme, Hamas og legitimt sjølforsvar.» «USA bør gjøre alt som er mulig for å sikre at det ikke kastes bort tid på denne blindveien i forhold til virkelig fredsarbeid.»
Goodnight, Irene
Coverversjoner
I 1950, året etter Ledbetters død, spilte The Weavers inn sangen på plate.
Goldstone-rapporten
USA
3. november 2009 vedtok Representantenes hus med stort flertall (344 for, 36 mot) en uttalelse der det heter at framstillinga i rapporten er «uopprettelig skeiv og ikke verdt videre behandling».
Goodnight, Irene
Coverversjoner
The Weavers' enorme suksess inspirerte mange andre artister til å spille inn sine versjoner av sangen. Flere av dem ble selv suksessfulle, deriblant Tom Waitz' versjon.
Goldstone-rapporten
I Menneskerettighetsrådet
Goldstone-kommisjonen avgav altså sin rapport 15. september 2009. Oppdragsgiveren, FNs menneskerettighetsråd, hadde da akkurat påbegynt sin 12. ordinære sesjon, som gikk fra 14. september til 2. oktober. 29. september presenterte Goldstone rapporten for rådet. Rådet valgte imidlertid å utsette behandlinga av rapporten til sitt møte i mars 2010, etter at den palestinske delegasjonen – trolig etter sterkt press fra USA – valgte å ikke lenger støtte et foreliggende resolusjonsforslag om støtte til kommisjonens konklusjoner.
Den palestinske beslutninga møtte sterk kritikk, blant annet fra Hamas. Kort tid etterpå endra sjølstyremyndighetene standpunkt og bad om en spesialsesjon i Menneskerettighetsrådet for å behandle rapporten.
15. og 16. oktober hadde så rådet sin ekstrasesjon for behandling av Goldstone-rapporten (offisielt: «Menneskerettssituasjonen i de okkuperte palestinske områdene og Øst-Jerusalem»). Rådet vedtok en resolusjon (S-12-1) som støtter anbefalingene i rapporten og ber om at FNs hovedforsamling tar opp saken. Resolusjonen kritiserer for øvrig sterkt ei rekke israelske brudd på menneskerettighetene som ikke omfattes av rapporten. Stemmegivninga var slik blant de 47 medlemmene:
Goodnight, Irene
Norsk versjon
Egil Hagen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Godnatt Irene».
Goldstone-rapporten
I Menneskerettighetsrådet
Richard Goldstone kritiserte resolusjonen underveis: «Utkastet gjør meg trist, ettersom det bare tar med anklager mot Israel. Det er ikke et eneste punkt som fordømmer Hamas, slik vi har gjort i rapporten. Jeg håper rådet vil modifisere teksten.»
I FNs hovedforsamling
Hovedforsamlinga behandla rapporten 5. november 2009. Med 114 mot 18 stemmer (44 avholdende, deriblant Norge) blei resolusjon A/64/L.11 vedtatt. Her bes Israel og de palestinske myndighetene om innen tre måneder å foreta «uavhengige, troverdige undersøkelser» av de alvorlige brudda på menneskerettighetene som skjedde under Gaza-konflikten. FN gav dermed si tilslutning til Goldstone-rapporten, som en ba generalsekretær Ban Ki-moon oversende Sikkerhetsrådet. Vedtaket ber videre Sveits, som depositar for Genevekonvensjonen om beskyttelse av sivilister i krigstid, snarest mulig innby til en konferanse om tiltak for å gjennomføre konvensjonen i de okkuperte palestinske områdene. Endelig bad vedtaket om en statusrapport fra generalsekretæren etter tre måneder fra vedtaket.
Israels utenriksminister Avigdor Lieberman betegna avstemninga som en moralsk seier i og med at «atten demokratiske land av første rang stemte som Israel».
I Sikkerhetsrådet
FNs sikkerhetsråd har ikke formelt behandla rapporten. Et forslag fra Libya om et hastemøte i sakens anledning blei avvist. Rapporten blei imidlertid hyppig referert til da rådet 14. oktober 2009 hadde sitt månedlige møte om situasjonen i Midtøsten. Det hevdes at alle rådets fem faste medlemmer er mot at rådet skal behandle rapporten.
Israelske undersøkelser
På israelsk side er det i militær regi gjennomført rundt 100 undersøkelser av hendelser under konflikten. Ifølge statsministerens kontor er de fleste beskyldningene i Goldstone-rapporten blitt etterforska. Det er imidlertid kommet kritikk, både fra menneskerettsorganisasjoner og fra Richard Goldstone, av at militæret etterforsker seg sjøl. Det er derfor blitt krevd at det gjennomføres uavhengige undersøkelser, og det ervist til Kahan-kommisjonen og Winograd-kommisjonen etter krigene i Libanon i henholdsvis 1982 og 2006. Det er seinere kjent at Israel vurderer å gå gjennom det militære etterforskningsmaterialet på nytt.
Vebjørn Selbekk
Vebjørn Kroll Selbekk (født 14. april 1969 i Trondheim) er en norsk redaktør, journalist og debattant med et kristenkonservativt ståsted. Han er sjefredaktør i den kristne dagsavisen Dagen. Selbekk var redaktør for Magazinet fra 1989 og frem til den ble fusjonert med Dagen i 2008. Han ble sentral i stridighetene om de såkalte Muhammed-karikaturene i 2006, etter at Magazinet trykte en faksimile av dem.
Bakgrunn og arbeid
Vebjørn Selbekk vokste opp i Meråker i Nord-Trøndelag med far fra Norge og mor fra DDR. Han var som ung knyttet til Misjonskirken i Stjørdal. Han begynte sin journalistkarriere i Stjørdalens Blad.
Han er utdannet cand.mag. i historie, kristendom og samfunnskunnskap fra Universitetet i Trondheim med tilleggsutdannelse fra Trondheim økonomiske høgskole.
Han gikk Livets Ords bibelskole i Uppsala i Sverige og var i mange år sentral innen trosbevegelsen i Norge.
I 1989 ble han redaktør i Magazinet, som var trosbevegelsens organ. I 2006 ble avisen fusjonert med Dagen. Han var samfunnsredaktør i DagenMagazinet frem til han ble konstituert som sjefredaktør i 2010. I samband med at Selbekk ble sjefredaktør, ble avisens navn endret tilbake til Dagen.
Kort tid før han ble konstituert som sjefredaktør, meldte han seg inn i Den norske kirke.
Selbekk ble omtalt i riksdekkende media første gang i 1993 i forbindelse med at han satt som komitemedlem av Folkeaksjonen mot Partnerskapsloven. Selbekk var kandidat for Samlingspartiet Ny Fremtid i Nord-Trøndelag ved stortingsvalget 1993.
Han er med i 6 sesong av Farmen kjendis.
Muhammed-karikaturene
Selbekk ble landskjent da han som sjefredaktør for Magazinet 9. januar 2006 trykket faksimiler av tolv karikaturtegninger av den islamske profeten Muhammed fra Jyllands-Posten i Danmark i ytringsfrihetens navn. Mange muslimer følte seg dypt krenket av tegningene, og offentliggjøringen førte til voldsomme protester. Selbekk mottok flere drapstrusler, og det oppstod dramatiske demonstrasjoner, ambassadebranner og drap i den muslimske verden.
9. februar 2006 ble Vebjørn Selbekk anmeldt av den muslimske organisasjonen Al-Jinnah Foundation og lederen Khalid Mohammad for blasfemi og for å ha «satt norske liv i utlandet i fare ved å provosere med publiseringen av Muhammed-tegningene». Etter at Selbekk dagen etter offentlig beklaget seg ba Mohammed Hamdan, lederen i Islamsk Råd Norge, alle muslimer akseptere Selbekks beklagelse og legge striden bak seg. Selbekk fortalte noen år senere at beklagelsen var utløst av hardt press fra regjeringen, truslene han mottok og de opphetede reaksjonene i Midtøsten. Blant annet ble den norske ambassaden i Syria satt i brann av sinte demonstranter. Selbekk fortalte videre at han angrer på sin egen beklagelse.
Karikaturstriden endret Selbekks syn på blasfemi. Mens han i 2004 offentlig uttrykket støtte til den daværende regjeringens vedtak om å videreføre blasfemiparagrafen, skiftet han mening. Han mener man ikke kan ha en blasfemiparagraf som politiske tanker kan gjemme seg bak. Selbekk hevder Jyllands-Postens Muhammed-karikaturene publisert av Jyllands-Posten ikke først og fremst var et angrep på islam som religion, men et angrep på politiske ideologier. Under sin tid som redaktør for Dagen publiserte de mange kristenkarikaturer.