cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kosovokrigen
Sivile tap
Inntil 528 sivile serbere ble drept som følge av NATOs bombing. Andre kilder oppgir 600 til 1500 sivile ble drept av NATOs bomber. Krigsforbrytertribunalet kom til at 2788 kosovoalbanere ble drept. Webber oppgir at krigsforbrytertribunalet kom til 4400 sivile drept i perioden mars-juni 1999. Human Rights Watch anslo at 500 sivile ble drept i NATOs bombeangrep. NATO oppga 5000 militære tap på serbisk side, mens serbiske rapporter oppga 576 eller omkring 600 drepte (innenriksstyrker og ordinære forsvarsstyrker). Danske Politiken skrev i august 2000 at NATO «overdrev vilt» da det ble hevdet at 100.000 var drept i Kosovo. Forsvarsminister William Cohen hevdet 100.000 kosovoalbanere var forsvunnet og trolig drept. Kosovoalbanske talsmann sa senere at 11.000 var savnet. Tallene var nærmere 3000-4000 ifølge Politiken. I løpet av 1999 fant rettsmedisinere 195 graver med 2108 døde, første halvår 2000 ble 150 graver med 680 døde avdekket. Levningene etter 19 etniske serbere bortført fra Velika Hoća i 1998 er funnet, mens 55 serbere og ni romer oppgis som fortsatt savnet.
Fylkesvei 180
Fylkesvei 180 går mellom Lygna i Gran og Nebbenes i Eidsvoll.
Kosovokrigen
Militære tap
I den første fasen av serbisk tilbaketrekning fra Kosovo registrerte NATO at 250 stridsvogner kjørte ut av provinsen sammen med 40.000 soldater. De påfølgende tre dagene forlot ytterligere flere tusen soldater Kosovo. General Pavkovic hevdet at den jugoslaviske hæren mistet syv tanks, tre lastebiler og 13 antitankartilleri. Et stort antall militære forlegninger var helt ødelagt av kryssermissiler. Robert Fisk mente de serbiske tapene var så små at styrkene var fullt kampdyktige etter to måneder NATO-bombing.
Fylkesvei 180
Veien forlater E6 ved Nebbenes og går nordover først rundt Hurdalsjøen forbi Brustad og Prestegardshagan i Hurdal og derfra vestover forbi Klokkermoen og Skrukkelisjøen til Lygna der den møter riksvei 4.
Kosovokrigen
Flyktninger og fordrevne
Før NATOs angrep hadde omkring 230.000 flyktet fra sine boliger. På slutten av NATOs bombing var 1,4 millioner sivile på flukt. Omkring 863.000 sivile flyktet fra Kosovo og 590.000 var internt fordrevne. Det er uklart om det store antallet flyktninger var del av en serbisk plan om etnisk rensing, et biprodukt av angrep på UÇK eller et svar på NATOs luftangrep. Ifølge Mandelbaum er det lite som tyder på at det var en planlagt i lang tid fordi Milosevic hadde kontrollert provinsen i ti år uten å forsøke noe som lignet det som skjedde i 1999. Høsten 1998 kom dessuten mange av de internt fordrevne tilbake under våpenhvilen fra oktober 1998. General Wesley Clark, som ledet NATOs aksjon, uttalte offentlig at det var helt forutsigbart («entirely predictable») at overgrepene i Kosovo ville bli trappet opp som følge av NATOs intervensjon. Serbiske styrker trappet opp fordrivelsen av sivile, særlig over grensen til nabolandene, som svar på bombingen. Etterretningskomiteen i USAs kongress skal i februar 1999 ha blitt advart av CIA om at bombing trolig ville føre til etnisk rensing i Kosovo. NATO gikk ifølge Herring til angrep tross advarsler om at krig kunne føre til forverring av menneskerettsbruddene i Kosovo. Carl Bildt og Massimo D'Alema advarte Clinton i mars om at man måtte regne med at en halv million flyktninger ville strømme ut av Kosovo dersom Milosevic ikke ga seg umiddelbart.
Fylkesvei 180
Tidligere gikk riksvei 120 ikke langs Hurdalsjøen, men over Minneåsen langs dagens Fylkesvei 554 og Fylkesvei 513
Kosovokrigen
Flyktninger og fordrevne
Ifølge den internasjonale undersøkelseskommisjonen for Kosovo var årsaken til flyktningstrømmen at «jugoslaviske styrker var engasjert i en godt planlagt kampanje av terror og fordrivelse av kosovoalbanere. Denne kampanjen blir vanligvis beskrevet som etnisk rensning, og hadde til formål å fordrive mange, om ikke alle, kosovoalbanere fra Kosovo, ødelegge grunnlaget for samfunnet, og forhindre dem fra å returnere».
«Operasjon hestesko»
Rudolf Scharping, Tysklands forsvarsminister, hevdet at Serbia hadde plan, omtalt som «Operasjon hestesko», der den kosovoalbanske befolkningen skulle omringes på tre kanter og drives over grensen til Albania. Det er uklart hva som er grunnlaget for Scharpings påstand og Wesley Clark uttalte at han ikke kjent til noen slik serbisk plan. Herring mener at den påståtte planen ble brukt som bevis for at fordrivelsen av kosovoalbanerne ville ha skjedd uansett og at det ikke var en konsekvens av NATOs bombing. Herring mener også den store flyktningstrømmen kan ha blitt brukt taktisk av Milosevic. Ifølge Porter Goss, leder av kongressens etterretningskomite, advarte CIA i februar 1999 om at angrep på Serbia kunne lede til etnisk rensing. Ifølge Espen Barth Eide var ikke fordrivelsen av kosovoalbanere en spontan reaksjon fra frustrerte serbiske offiserer i Kosovo, men koordinert aksjon. Flyktningstrømmen viste seg for fullt 26-27. mars, men skal ha blitt innledet 20. mars rett etter sammenbruddet i Rambouillet og Knut Vollebæks beslutning om å trekke ut OSSE-observatørene. Det er uklart om den påståtte Operasjon Hestesko var en plan som Milošević uansett ville gjennomføre eller om det bare var en reaksjon på NATOs angrep.
Fylkesvei 180
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Kosovokrigen
Internasjonale relasjoner
Den store tilstrømningen av flyktninger til Albania og Republikken Makedonia truet med å destabilisere de to svake statene. Det var fare for at begge disse statene ble trukket inn i Kosovo-konflikten. Bosnia var også i en ustabil situasjon knapt fire år etter Dayton. NATOs krigføring skadet relasjonen mellom vestlige land på den ene siden og Russland og Kina på den andre siden. Utvidelsen av NATO hadde irritert den politiske eliten i Russland, mens operasjonen mot Serbia utløste raseri i den russiske befolkningen. Den uventede russiske okkupasjonen av flyplassen i Priština med 200 soldater var svært populært i Russland. NATOs aksjon mot Serbia sluttet uten å at Serbia hadde gått med på alle kravene fra Rambouillet, blant annet kravet om at utplasserte NATO-styrker skulle få uhindret tilgang til hele Jugoslavia og Kosovo ble satt under administrasjon av FN der Russland har vetorett. Forholdet til Russland ble langvarig skadet. Kosovo-krigen ga opphav til begrepet i responsibility to protect og en bredere debatt om de juridiske og moralske grunnlaget for å intervenere. Mark Webber konkluderer med at tiden etter Kosovo-krigen ikke har vist en mer vidtrekkende bruk av intervensjon på humanitært grunnlag. Krigen markerte NATO som viktigste sikkerhetspolitiske institusjon i Europa, EU fikk en mer fremtredende rolle som sikkerhetspolitisk aktør og samtidig ble OSSE svekket. Ernst-Otto Czempiel mente at Kosovo-aksjonen ble gjennomført for å styrke NATO som sikkerhetspolitiske aktør i Europa på bekostning av OSSE og EU.
Tiden etter
Etter krigen ble Kosovo administrert i henhold til FN-resolusjon 1244. Den etniske spenningen i Kosovo har i en viss grad vedvart etter krigen, men har dempet seg noe. De utplasserte FN/NATO-soldatenes viktigste oppgave har vært å forsvare serbere og andre minoriteter mot angrep fra det albanske flertallet i de områdene som fortsatt har en etnisk delt befolkning. De serbiske minoritetene har flyttet til områder i Kosovo med serbisk flertall, noen har også bosatt seg i Serbia, eller fått oppholdstillatelse i vestlige land. Av byene i Kosovo er det i dag bare i Mitrovica som har en betydelig serbisk befolkning, albanerne i den nordlige delen av byen har blitt jaget av serberne. Igjen er også store deler av bosnjakbefolkningen og andre minoriteter som tyrkere. I byen Prizren, sør i Kosovo er det flest samling av bosnjaker og gorani hvor de utgjør 9,6 % av befolkningen. Før krigen utgjorde de omtrent 10 %. Omkring 300 etniske serbere ble drept fra juni til oktober 1999, også slaviske muslimer har blitt angrepet av kosovoalbanere. Kosovo har langt på vei blitt et etnisk rent område.
Den internasjonale administrasjonen overtok et område uten fungerende økonomi, offentlig administrasjon og rettspleie. Fra 1999 til 2008 mottok Kosovo 1,8 milliarder euro i bistand fra EU. Regnet per innbygger er Kosovo de største mottakeren av bistand fra EU. På det meste var 50,000 soldater utstasjonert i KFOR, sammenlignet med 54,000 i IFOR og 62,000 i ISAF (per 2009). Regnet per innbygger er KFOR den største av disse tre operasjonene. I KFOR var omkring 7000 amerikanske soldater og de tjenestegjorde også under ikke-amerikanske offiserer. Tilstrømmingen av hjelpeorganisasjoner etter krigen førte en kunstig økonomi med oppdrevet etterspørsel og inflasjon på mange varer og tjenester. Ifølge Morten Strøksnes var hjelpearbeidet lite koordinert. FN har i liten grad lykkes i å beskytte den kosovoserbiske minoriteten og mange endte som fattige flyktninger i Serbia.
Bill Clinton, Madeleine Albright og Wesley Clark ble nasjonalhelter i Kosovo etter krigen.
Kosovos uavhengighet
Kosovo erklærte seg uavhengig i 2008 og er anerkjent som suveren stat. NATOs aksjon var trolig avgjørende for at Kosovo til slutt ble en selvstendig stat.
Helsinge kommune
Helsinge kommune er en tidligere kommune i forhenværende Frederiksborg amt på Nordøstsjælland i Danmark, dannet ved Kommunalreformen (1970) fra 1. april 1970.
Siden kommune- og regionreformen 2005–07 er kommunen med virkning fra 1. januar 2007 innlemmet i den nye Gribskov kommune i Region Hovedstaden sammen med tidligere Græsted-Gilleleje kommune. Byen Helsinge fortsatte som administrasjonssentrum også for den nye, sammenslåtte kommunen.
Helsinge kommune var den største kommunen i utstrekning i det tidligere Frederiksborg amt. Kommunen ble dannet ved å slå sammen kommunene Helsinge/Valby/Mårum, Vejby/Tibirke og Ramløse/Annisse.
Hellvik (Nesodden)
Hellvik er et strøk på Nesoddens østside, med strandlinje til Bunnefjorden, den avgrening av Oslofjorden som demarkeres av Nesoddhalvøyen. Hellviktangen, litt nord for Hellvikstrand, er med strand og kunstkafé sikret som offentlig friluftsområde med egen forvaltningsplan. Tettstedet bindes hovedsakelig sammen av Hellvikskogveien, Hellvikveien og (veien) Hellvikstrand.
Topografisk er Hellvik ganske bratt i retning ned mot sjøen, noe som gjør hus- og tomtplanlegging til en arkitektonisk utfordring. I de seneste tyve år, ettersom historisk mange har flyttet til Hellvik, er det blitt bygget både arkitekttegnede hus tilpasset topografien, men også en del standardiserte boliger, såkalte ferdighus. Å utvikle bebyggelsen til et villaområde med større naturtomter rundt hver bolig, regnes av mange som en viktig utfordring, hvor de to fallgruvene er at området enten forblir skogsaktig, eller utvikler seg til en anonym tettbebygget forstad.
Hellvik grenser til Berger i sør, Skoklefall i vest og Ursvik i nord. Da Nesodden er en halvøy, er kjøretid til Oslo sentrum med bil ca. 50 minutter. Det er imidlertid bare 10 min med buss til Nesoddtangen brygge, der det går båt til Oslo (23/12 min) og Lysaker (8 min)
Hellvik kan også staves Helvik, og selv om denne skrivemåten regnes som mer gammeldags, er den fortsatt i bruk.
Berger skole er der de fleste barna fra Hellvik går på, og barn fra Berger er selvfølgelig inkludert.
Rolls-Royce Phantom III
Se også Rolls-Royce Phantom for andre modeller med samme navn
Rolls-Royce Phantom III var den britiske bilprodusenten Rolls-Royces siste modell før 2. verdenskrig, og ble introdusert i 1936. Modellen erstattet Rolls-Royce Phantom II.
Gigabit Ethernet
Gigabit Ethernet (GbE) er et uttrykk for å beskrive forskjellige teknologier for å overføre Ethernet pakker med en datarate på gigabit per sekund, slik det er definert i IEEE 802.3-2005 standarden.
Rolls-Royce Phantom III
Phantom III ble kjennetegnet av sin aluminiumsmotor. Med en boring på 95,2 mm og en slaglengde på 114,3 mm hadde den nye V12-motoren et sylindervolum på 7,3 liter (7 338 cm³). Motoren hadde overliggende ventiler operert av én enkelt kamaksel, plassert i dalen mellom sylinderrekkene. Dette skulle bli den siste V12-motoren fra Rolls-Royce inntil introduksjonen av Rolls-Royce Silver Seraph i 1998.
Bilen hadde også uavhengig hjuloppheng foran, basert på en konstruksjon fra General Motors. Den hadde også en firetrinns manuell girkasse med synkronisering på 2., 3. og 4. gir. Overdrive ble lagt til i 1938. Servo-assisterte bremser på alle fire hjul var også tilgjengelig.
Gigabit Ethernet
Historie
IEEE 802.3ab ble fastsatt i 1999 og definerer gigabit Ethernet transmisjon over uskjermet tvinnet par (UTP) kategori 5 og kategori 6 kabel og er blitt kjent som 1000BASE-T. Med fastsettelsen av 802.3ab, ble gigabit ethernet vanlig på PC-er slik at virksomheter kunne utnytte eksisterende kobberkabling.
Opprinnelig ble gigabit Ethernet brukt i høykapasitet forbindelser i stamnettet for Internet (f.eks. på høykapasitets universitetsnett). I 2000 ble Apple Computers Power Mac G4 og PowerBook G4 de første masseproduserte PC-ene med 1000BASE-T grensesnitt. Senere har dette grensesnittet blitt vanlig i mange PC-er.
Fiberoptisk gigabit Ethernet har senere blitt forigått av 10 gigabit Ethernet som ble ratifisert av IEEE i 2002 og har gitt datarater som er 10 ganger høyere enn gigabit Ethernet. Arbeidet med kobberbasert 10 gigabit Ethernet og tvinnet par-kabel ble ferdigstilt i juni 2006. Foreløpig har 10 gigabit Ethernet over kobber begrenset nytte siden det kreves spesialisert kabling og plugger og har en avstandsbegrensning på 15 meter.
Oppsummering
IEEE 802.3z standarden inneholder 1000BASE-SX transmisjon over multi-modus fiber, 1000BASE-LX transmisjon over single-modus fiber, og den nærmest utgåtte 1000BASE-CX for transmisjon over balansert kobber kabel.
En annen standard, IEEE 802.3ab, definerer det vanlig 1000BASE-T grensesnittet.
1000BASE-X
1000BASE-X blir brukt i fagmiljøet for å referere til gigabit Ethernet transmisjon over fiber, der alternativene er 1000BASE-SX, -LX og den ikke standardiserte -LH/-ZX.
1000BASE-SX
1000BASE-SX er en fiberoptisk gigabit Ethernet standard. Den opererer over multi-modus fiber og bruker 850 nanometer bølgelengde nær infrarødt lys. Spesifikasjonen tillater en maksimal distanse mellom endepunktene på 220 m over 62.5/125 µm fiber, selv om den i praksis virker over vesentlig lengre avstander, med god kvalitet på fiber og termineringer. Med moderne 50/125 µm fiber kan man forlenge avstanden til 500 m eller mer. Denne kvaliteten er svært vanlig internt i kontorbygg, i telesentraler og for interconnect mellom operatører.
1000BASE-LX
1000BASE-LX er en fiberoptisk gigabit Ethernet standard som bruker lasere med lengre bølgelengde. Typisk opererer 1000BASE-LX med 1300 eller 1310 nm bølgelengde.
1000BASE-LX er spesifisert til å virke opp til 2 km over 9 µm single modus fiber. I praksis den vil operere uten feil over langt større avstander. Mange leverandører garanterer at lasere virker opp til 10 eller 20 km, forutsatt at deres utstyr brukes i begge ender av forbindelsen. 1000BASE-LX kan også operere over multi modus fiber med en maksimal lengde på 550 m. For lengre avstander enn 300 m, kan bruk av spesielle patchesnorer være nødvendig.
1000BASE-ZX og 1000BASE-LH
1000BASE-ZX og 1000BASE-LH er ikke standardiserte, men er etablerte begreper for gigabit Ethernet overføring som bruker 1550 nm bølgelengde for å oppnå distanser over 70 km over single modus fiber.
1000BASE-CX
1000BASE-CX er en opprinnelig standard for gigabit Ethernet-forbindelse over kobberkabler med maksimum 25 m med bruk av balansert tvinnet parkabel eller skjermet tvinnet parkabel. Den er fremdeles brukt i spesielle tilfeller der kablingen ikke utføres av vanlige brukere. 1000BASE-T har overtatt for vanlig kobberkabling.
1000BASE-T
1000BASE-T (også kjent som IEEE 802.3ab) er en standard for gigabit Ethernet over kobberkabling. Den krever minimum kategori 5 kabel, tilsvarende 100BASE-TX, men kategori 5e og kategori 6 kan også brukes, og blir ofte anbefalt. 1000BASE-T krever at alle fire par er tilgjengelige og er vesentlig mer følsom for dårlig installert kabling enn 100BASE-TX.
Hvert kabelsegment kan ha en maksimal distanse på 100 m, selv om flere leverandører hevder 150 m. Funksjonen Autonegotiation er et krav ifølge standarden for å bruke 100BASE-T. Flere drivere vill gi mulighet til å bruke 1000 Mbit/s full dupleks for å eliminere autonegotiation problemer.
1000BASE-TX
Telecommunications Industry Association (TIA) etablerte en versjon av 1000BASE-T som var enklere å implementere og kalte den 1000BASE-TX. Den enklere designen skulle i teorien redusere kostnadene for elektronikken ved at bare to par ble brukt i hver retning. Imidlertid krever to-par teknologien at kategori 6 kabling blir brukt, og den har dermed ikke slått an. Samtidig har prisen for 1000BASE-T utstyr falt sterkt. Mange 1000BASE-T produkter blir tilbudt som 1000BASE-TX basert på manglende kunnskap om at 1000BASE-TX faktisk er en annen standard.
Arnulv Sudmann
Arnulv Sigurd Sudmann (født 19. juni 1912 på Voss, død 30. april 1981) var journalist, leksikonredaktør, lektor, språkbyråkrat, nynorskforkjemper og statsstipendiat.
Han vokste opp i et lærerhjem, tok artium i 1931, og senere en magistergrad i psykologi ved Universitetet i Oslo 1942. Emnet for avhandlinga var «Kor mykje forstår borna av språket i lærebøkene?». Han arbeidet som journalist i Norsk Tidend 1935–36 og i Nynorsk Vekeblad 1941–43, og som redaktør i ukebladet 1943–45.
Sudmann er mest kjent for sin rolle som hovedredaktør for Norsk Allkunnebok, det største nynorske leksikonet som er utgitt. Verket kom i ti bind, 1948–64. Verket ble en økonomisk misére, og Sudmann forlot arbeidet før verket ble fullført. Han arbeidet med Allkunneboka 1945–1960.
Han var lektor ved Gudbrandsdal offentlige landsgymnas 1960–61, deretter sekretær for nynorsk i Norsk språknemnd 1961–1972 og kontorsjef for nynorsk samme sted 1972–1980. Sudmann ble utnevnt til statsstipendiat i 1980, og tilhører således den gruppen av stipendiater som mottok statsstipend idet de pensjonerer seg fra offentlig tjeneste.
Han giftet seg i 1946 med den ti år yngre Solveig, født Gjellesvik.
Fylkesvei 7274
Fylkesvei 7274 går mellom Andvågen og Aunåsen i Alstahaug kommune. Veien er 2,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 148.
Alma
Alma har flere betydninger:
Usa (elv)
Usa (russisk: Уса́) er ei elv i republikken Komi i Russland. Den er den største sideelva til Petsjora. Elva er 565 km lang, med et nedbørfelt på 93 600 km².
Usa har en midlere vannføring på 1 310 m³/s, men varierer fra 21 500 m³/s i juni til 43,9 m³/s i april. Den fryser over i månedsskiftet oktober/november, og er islagt til vårflommen begynner i mai/juni. De største sideelvene er, fra venstre: Jelets, Lemva, Bolsjoj Kotsjmes og Kosiu, og fra høyre: Vorkuta, Sejda og Kolva.
Usa har sine kilder i de nordlige Uralfjellene, og renner mot sørvest, stort sett parallelt med fjellkjeden. Hovedelva dannes ved samløpet av Bolsjaja Usa (Store Usa) og Malaja Usa (Lille Usa) rundt 30 km øst for Vorkuta. De to tilløpselvene er strie med mange foss- og strykpartier. Hovedelva etter samløpet er stort sett rolig, med kun noe få stryk lengst oppe. Breddene er her høye og klippelignende, mens de lengre nede blir lavere, skogkledde og myrlendte, unntatt et parti rundt landsbyen Adak (russisk: Адак), hvor elva skjærer gjennom Tsjernysjov-høydene.
Nedenfor bosetningen Sivomaskinskij (russisk: Сивомаскинский) utvider elva seg sterkt. I de nedre delene er elva fra 700 meter til 2 kilometer bred. Den begynner også å danne meandere og sandøyer, og den beholder dette preget helt til munningen. Rundt 30 km fra munningen i Petsjora ligger byen Usinsk og elvehavna Parma, og de to elvene løper sammen ved bosetningen Ust-Usa.
Elva er seilbar 325 km fra munningen, og elvehavner finnes ved Abez, Petrun, Makarikha, Parma og Ust-Usa. I Usas nedslagsfelt ligger det store Petsjora-kullfeltet, og i de nedre delene, ved byen Usinsk, finnes store olje- og gassfelt.
Fylkesvei 4576
Fylkesvei 4576 går mellom Madlaveien og Øvre Stokkavei i Stavanger.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 418.
Radikalisering
Radikalisering benevnes ofte som tilslutning til voldelig (ekstrem) ideologi. Politiets sikkerhetstjeneste (PST) definerer radikalisering som prosessen som leder en person til å bli villig til å bruke vold for å oppnå et mål. Hva målet er, er mindre viktig for at benevningen skal brukes. Det er derfor ikke, nødvendigvis noen sammenheng mellom radikalisering og radikal politikk: Man kan jobbe fredelig for å oppnå en radikal endring i samfunnet. Radikalisering er ofte nevnt i forbindelse med ungdom som slutter seg til ytterliggående grupper og nettverk, som er villig til å bruke vold for å oppnå et politisk mål.
I Norge er det særlig Politiets sikkerhetstjeneste som er tillagt arbeidet med å følge med utvikling av samt motvirke radikalisering.
Jordskjelvet i Yushu 2010
Jordskjelvet i Yushu (kinesisk: 玉樹地震, pinyin: Yushu dìzhèn) er et jordskjelv som rammet det autonome prefektur Yushu i den sørlige del av provinsen Qinghai i Kina den 14. april 2010.
Jordskjelvet rammet kl. 7.49 om morgenen (lokal tid) og hadde en momentmagnitude på 6,9 eller 7,1 (målestasjoner har forskjellige oppfatninger).
Hele prefekturet Yushu har en befolkning på nær 300 000 innbyggere (pr. 2005) – hvorav 97 prosent var tibetanere, mens fylket Yushu hadde 75 500 innbyggere (pr. 1999).
Kinas riksvei 214 løper gjennom jordskjelvområdet.
Jordskjelvet inngår i de lenge pågående kollisjon mellom tektoniske plater, denne gang mellom den indiske plate og den eurasiske plate.
Sygdommen til Døden
Sygdommen til Døden er en bok skrevet av den danske filosofen Søren Kierkegaard i 1849 under pseudonymet Anti-Climacus. Den handler om Kierkegaards begrep om eksistensiell fortvilelse, der han setter likhetstegn med det kristne begrepet om synd.
Ifølge Kierkegaard er en person «fortvilet» hvis han ikke tilslutter seg Gud. På denne måten mister han sitt selv, hvilket Kierkegaard definerer som «relasjonen relaterer seg selv til seg selv i relasjonen». Det menneskelige selv er en syntese mellom det begrensede og det ubegrensede, det mulige og det faktiske og er identifiserbart med den dialektiske balanserende akt mellom disse motstridende ledd, relasjonen. Å ikke være fortvilet er å ha forsonet det begrensede med det ubegrensede å eksistere i bevissthet om ens eget selv og om Gud. Spesielt definerer Kierkegaard det motsatte av fortvilelse som tro, hvilket han beskriver ved det følgende: «I at relatere sig selv til sig selv, og i viljen til at være sig selv, hviler selvet transparent i den magt som grundlagde det.»
Boken beskriver et antall måter mennesker vender seg fra selvet og fra Gud og antyder et sted at noen mennesker er stolte av sin fortvilelse og lar den står som et eksempel på Guds feilbarlighet likesom en feil i et manuskript som nekter å bli rettet. Denne teksten er en av hovedårsakene til at Kierkegaard defineres som en eksistensialist, fordi han illustrerer måter på hvilke ens subjektive selvoppfattelse bidrar til ens objektive identitet. Denne objektive identitet så Kierkegaard som et samarbeid med Gud i den kreative prosessen.
Jan Solberg
Jan Solberg (født 29. desember 1920, død 11. september 1944) var en motstandsmann og fenrik fra Oslo.
Liv og virke
Solberg studerte ved Norges tekniske høgskole og kom etter Tysklands angrep på Norge i 1940 inn i motstandsarbeid. Han måtte rømme til Sverige og kom derfra til Storbritannia, der han ble rekruttert til Special Operations Executive. Senere ble han overført til Secret Intelligence Service.
I mars 1944 ble han sendt til Norge på hemmelig oppdrag. Sammen med Johan Svedahl opererte han radiosenderen med kodenavn Dag i Trondheimsområdet. Målet var å drive etterretning mot tyske krigsskip i Trondheimsfjorden. Tyskerne peilet inn stasjonen i september 1944, og Solberg ble skutt av tyske soldater på Hasetkammen i Malvik kommune.
Solberg ble post mortem tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren. Han ble også posthumt hedret med den britiske King's Commendation for Brave Conduct. På stedet der han falt ble det i 1947 reist en minnestein med inskripsjon «Her falt Jan Solberg i kampen for frihet og rett. 11. sept. 1944». Jan Solbergs navn står også på minnetavlen ved over falne under andre verdenskrig i inngangspartiet til hovedbygget ved NTNU.
Das Erste
Bakgrunn
Das Erste ble grunnlagt i 1952 under navnet Deutsches Fernsehen, administrert av delstatskringkasteren NWDR. I 1984 ble kanalen gitt navnet Erstes Deutsches Fernsehen, og i 1996 fikk den navnet Das Erste.
Kanalen finansieres hovedsakelig av kringkastingsavgift, men har også inntekter av reklame, denne er begrenset til tidsrommet mellom klokken 14 og 20. Programmet på søndager og på helligdager som gjelder hele sendeområdet er helt uten reklame.
Asbjørn Rutgerson
Asbjørn Jarle Rutgerson (født 11. september 1937) var ordfører i Ålesund 1996–1999. Han representerte Tverrpolitisk liste. Rutgerson var varaordfører i Ålesund i perioden 1999-2003 og har også vært medlem av Fylkestinget for Møre og Romsdal.
Rutgerson er tidligere banksjef i Sunnmørsbanken og har også vært styreleder i Tafjord Kraft AS.
Geir Digerud
Hans far var Per Digerud (1933–88) som også vant en rekke mesterskap. Selv vant Geir Digerud seks strake NM i landeveissykling 50 km tempo 1975-80 og tre i fellesstarten på 175 km 1977-79. Han deltok ved Sommer-OL i 1976 der han ble nummer 55 på 175 km individuelt landeveisritt, og nummer åtte i 100 km lag med Stein Bråthen, Arne Klavenes og Magne Orre. Digerud vant alene Telemark rundt i 1976, 79 og 80. Han ga landet sitt første medalje i VM lagtempo da han i 1979 fikk bronse med Morten Sæther, Jostein Wilmann og svogeren Hans Petter Ødegaard. Så vant han nordisk lagtempo 1978, 79 og 80, samt nordisk individuell fellesstart 1979 og Østerrike rundt 1980. Fram til og med 1978 representerte han hjemstedets SK Rye, før han gikk over til Birkenes IL samtidig med Jon Rangfred Hanssen, Dag Erik Pedersen og Arne Klavenes. Så ble han profesjonell sommeren 1980, han kjørte for den italienske madrassprodusent Magniflex Olmo i ett år før laget ble oppløst, blant annet ble han da nummer tolv i Lombardia rundt 1981. Så var det to år for Campagnolo Atala før han la opp grunnet utbrenthet. Senere har han drevet sykkelbutikk.
Fylkesvei 2308
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 37 (Oppland).
SpVgg Unterhaching
Spielvereinigung Unterhaching er en tysk idrettsklubb fra landsbyen Unterhaching i Landkreis München. Fotballaget spilte to sesonger i Bundesliga (1999/2000 og 2000/2001) og tilsammen 11 sesonger i 2. Bundesliga.
Asbjørn Måløy
Asbjørn Paul Måløy (født 8. mai 1941) er en norsk politiker (Ap). Han var ordfører i Ålesund 1994–1995.
GNOME
GNOME er et fritt og åpent skrivebordsmiljø for vindussystemet X og Wayland. Navnet GNOME var opprinnelig en forkortelse for GNU Network Object Model Environment. Navnet ble foreslått av systemadministratoren Elliot Lee, på en tid da mange trodde at Common Object Request Broker Architecture (CORBA) ville bringe en nettverksbasert objektmodell til personlige datamaskiner. Dette er ikke lenger en målsetning med GNOME.
GNOME er det offisielle skrivebordsmiljøet til GNU-prosjektet. Det blir utviklet av The GNOME Project og blir lansert under lisensen GNU General Public License.
Utviklingen av GNOME ble innledet 15. august 1997 av meksikanerne Miguel de Icaza og Federico Mena Quintero, og første versjon ble lansert 3. mars 1999. GNOME oppstod som en reaksjon på KDE, et annet fritt og åpent skrivebordsmiljø som ble lansert 14. oktober 1996. KDE er i seg selv fritt, men benytter programvarebiblioteket Qt som delvis er kommersiell og proprietær programvare. GNOME bruker det alternative programvarebiblioteket GTK+ (GIMP Toolkit) som er fri programvare.
GNOME benyttet opprinnelig en tradisjonell skrivebordsmetafor. GNOME versjon 3.0, som ble lansert 6. april 2011, introduserte det grafiske skallet GNOME Shell, som benytter en mer abstrakt metafor. Uenigheter omkring dette valget førte til at det oppstod to andre alternative skrivebordsmiljø. Det første er MATE, som oppstod 19. august 2011 som en fork av GNOME versjon 2.32.1. Det andre er Cinnamon, som ble lansert i 2011 som et alternativt grafisk skall. Fra versjon 2.0 som ble lansert 10. oktober 2013, er det et komplett skrivebordsmiljø.
Den primære plattformen for GNOME er Linux, men det støtter også de fleste derivater av Berkeley Software Distribution (BSD), så vel som UNIX-plattformene Solaris, AIX, HP-UX, UnixWare, OpenServer, macOS (via X11.app) m.fl. GNOME kan også kjøre på Microsoft Windows (via Cygwin).
Både GNOME og KDE er i dag del av Freedesktop.org-prosjektet – et forsøk på å standardisere UNIX-skrivebordet slik at de forskjellige skrivebordsmiljøene kan samvirke.
Virkemåte
GNOME bruker følgende teknologier: vindussystemet X, GTK+ for grafiske komponenter, CORBA (i den egne ORB:en, objekthantereren ORBit), XFT for kantutjevning av tekst, TrueType gjennom FreeType-programbiblioteket, Unicode.
GNOME finnes på 39 språk (eller 191 språk, om man teller med språk med mindre enn 80% oversatte strenger), blant andre norsk, svensk, arabisk, gresk, og finsk. Det støtter tekst som går fra høyre til venstre.
GNOME fokuserer på å være et så brukervennlig miljø som mulig og det finnes dokumenter som spesifiserer hvordan programmer skal skrives for å integreres ordentlig i brukermiljøet. Tilgjengelighet for funksjonshemmede står også i fokus.
Utvikling
Utviklere og brukere av GNOME samles hvert år i et møte kalt GUADEC for å diskutere prosjektets status og fremtidige utvikling.
I august 2000 ble GNOME Foundation grunnlagt for å arbeide med administrative oppgaver, pressemeldinger, og å være et kontakt-punkt for selskaper som ønsker å delta i utviklingen av GNOME.
KDE
Skrivebordsmiljøet KDE ble lansert 14. oktober 1996 av tyskeren Matthias Ettrich (f. 1972), en student ved Universitetet i Tübingen. I en nyhetsposting på Usenet, hevdet han at datidens grafiske brukergrensesnitt i UNIX var for dårlige; ingen programmer så ut som andre og det var lite samspill mellom programmene. Han foreslo et skrivebordsmiljø hvor ulike programmer hadde samme utseende og en konsis funksjonalitet. Det måtte også være brukervennlig; et av problemene hans var at kjæresten ikke kunne bruke UNIX-maskinen.
Navnet KDE var et ordspill med navnet Common Desktop Environment (CDE). Skrivebordsmiljøet CDE benyttet vindussystemet X, og ble lansert 30. juni 1993. Det ble utviklet av Hewlett-Packard, IBM og Sun Microsystems gjennom X/Open-konsortiet. CDE var standardisert rundt widgetverktøyet Motif. Motif på sin side ble lansert av Open Software Foundation (OSF) i juli 1989 som en konkurrent til OPEN LOOK og OpenWindows.
KDE har blitt tatt i bruk av omkring 400 forskjellige Linuxdistribusjoner, deriblant Slackware, Frugalware Linux, Debian, Linux Mint, Ubuntu-avarten Kubuntu, Red Hat Linux /Fedora, Red Hat Enterprise Linux, OpenSUSE, OpenMandriva Lx, Gentoo, Arch Linux, Chakra Linux og Manjaro Linux. KDE har også blitt tatt i bruk av andre Unix-liknende operativsystemer (FreeBSD, OpenBSD, NetBSD, m.fl.), så vel som av ulike avarter av UNIX (Solaris, HP-UX, Irix, AIX m.fl.).
Med lanseringen av versjon 4.0 den 11. januar 1998 skiftet KDE navn til KDE Software Compilation; versjon 4.14.3 ble lansert 11. november 2014, og var den siste underversjonen av KDE 4. I desember 2014 ble deretter KDE-prosjektet splittet opp i tre adskilte deler: KDE Applications (applikasjoner), KDE Frameworks 5 (biblioteker og rammeverk) og KDE Plasma 5 (skrivebordsmiljø).
Siste versjon av KDE Plasma er 5.26.0 som ble lansert 11. oktober 2022.
Qt
KDE er fri og åpen programvare. Det er imidlertid blitt utviklet med programvarebiblioteket Qt, som er et proprietært og kommersielt produkt. Ot ble lansert 20. mai 1995 av det norske programvareselskapet Trolltech. Den 17. juni 2008 ble Trolltech oppkjøpt av finske selskapet Nokia, og den 30. september 2008 skiftet de navn til Qt Software. I mai 2011 ble deretter Qt Software oppkjøpt av finske selskapet Digia. I september 2014 overførte Digia utviklingen av Qt til det nye datterselskapet Qt Company. Den 1. mai 2016 ble Qt Company løsrevet fra Digia og omdannet til et uavhengig selskap, med hovedkvarter i Esbo, Finland.
I 1997 ble aktørene i GNU-prosjektet bekymret for lisensieringen av Qt. Senere dette året ble Qt dobbellisensiert under både en kommersiell lisens og den delvis frie lisensen Q Public License (QPL). Dette fjernet noe av lisensieringsbekymringene, men det var ikke godt nok for Free Software Foundation (FSF), og andre aktivister for fri programvare som startet utviklingen av GTK+ som et alternativ til Qt.
Siste versjon av Qt er 6.4.0, som ble lansert 29. september 2022. Qt er idag trippellisensiert under QPL, GNU General Public License og GNU Lesser General Public License.
GTK+
GTK+ eller GIMP Toolkit, er et fritt og åpent multiplattform widget verktøy som brukes til å lage grafiske brukergrensesnitt. Det er skrevet i programmeringsspråket C. Det ble utviklet i 1997 av Spencer Kimball (f. 1995) og Peter Mattis, som var medlemmer av eXperimental Computing Facility (XCF) ved University of California, Berkeley. Opprinnelig ble det brukt til å lage et grafisk brukergrensesnitt for GIMP (GNU Image Manipulation Program), et program som brukes til å behandle digital grafikk og fotografier.
Også skrivebordsmiljøene Xfce, LXDE, MATE, Cinnamon, ROX Desktop, Sugar og Budgie er blitt utviklet ved hjelp av GTK+.
Første offisielle versjon av GTK+ ble lansert den 14. april 1998. Siste versjon er 4.6.6 som ble lansert 2. juli 2022.
GNOME 1
Utviklingen av GNOME ble innledet 15. august 1997 av meksikanerne Miguel de Icaza (f. 1972) og Federico Mena Quintero (f. 1976). Begge hadde sin bakgrunn som studenter ved Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM) i Mexico by, hvor de møtte hverandre.
Icaza hadde laget den kommandolinjebaserte filbehandleren Midnight Commander for Linux, og var en av de første bidragsyterne til kompatibilitetslaget Wine. Han hadde samarbeidet med Linuxkjerne-utvikleren David Stephen Miller (f. 1974) i å portere Linux til RISC-mikroprosessoren SPARC (SPARCLinux), og skrev flere av porteringens video- og nettverksdrivere, såvel som porteringen av C-standardbiblioteket libc til plattformen. De arbeidet begge senere med å utvide Linux til å kjøre på MIPS RISC-prosessorer på SGI Indy arbeidsstasjoner fra Silicon Graphics Inc. (SGI) og skrev de første utstyrsdriverne for vindussystemet X på systemet. Sammen med den ungarske programmereren Ingo Molnár utviklet han den første implementasjon av driverne for RAID-1 og RAID-5 i Linuxkjernen. Sommeren 1997 ble han intervjuet av Microsoft for en jobb i teamet som arbeidet med Internet Explorer for UNIX, for en portering av programvaren til SPARC, men han manglet den nødvendige universitetsgrad for å få en utreisetillatelse til USA (H-1B visa). Quintero på sin side emigrerte til USA for å arbeide hos Red Hat.
I postingen begrunnet Icaza valget av GTK+ fremfor Qt på følgende måte:
Dessuten ønsket prosjektdeltagerne å implementere et skrivebordsmiljø med et annet utseende enn KDE.
Navnet GNOME var opprinnelig en forkortelse for GNU Network Object Model Environment. Navnet ble foreslått av systemadministratoren Elliot Lee, på en tid da mange trodde at Common Object Request Broker Architecture (CORBA) ville bringe en nettverksbasert objektmodell til personlige datamaskiner. Dette er ikke lenger en målsetning med GNOME.
Første versjon ble lansert 3. mars 1999 for Linux. Bak denne versjonen stod omkring 250 programmerere fra hele verden, de fleste av dem frivillige fra FSF. De hadde også fått hjelp av RHAD labs (Red Hat Advanced Development) hos Red Hat Software. Skrivebordsmiljøet hadde vinduer som kunne overlappe hverandre og endre størrelse, menylinjer og ikoner til å anskueliggjøre datafiler. Det støttet dra og slipp-funksjoner, og gjorde bruk av de standardiskerte protokollene Xdnd og Motif for maksimum interoperabilitet. Støtten for internasjonale brukere ble fremmet av det faktum at GNOME 1.0 fantes for mer enn 17 språk. GNOME 1.0 fungerte godt sammen med mange programmeringsspråk og skriptspråk – Ada, C, C++, Objective-C, TOM, Perl, Python, Scheme og GNU Guile.
Versjon 1.0.53 ble lansert 12. oktober 1999. Nytt i denne versjonen var enkelte nye egenskaper, samt hundrevis av feilopprettinger. Blant nyhetene var installasjonsprogrammet Loki Setup, som var blitt utviklet med GTK+ og som benyttet libglade og libxml2 som brukergrensesnitt. Libglade kunne laste XML-filer under kjøring som var generert av Glade Interface Designer, og gjorde det mulig å endre på utseendet til widgets (små nytteprogrammer) uten at det var nødvendig å rekompilere applikasjonen. Andre nyheter var en betautgave av regnearket Gnumeric, appletprogrammet Homer som komplementerte Wanda the GNOME Fish, epostklienten Gmail, telefax-programmet Gfax, den avanserte teksteditoren Bluefish og mange flere nye og oppdaterte programmer.
GNOME 1.1.x var utviklingsversjoner, som ble lansert fra 21. januar 2000 (1.1.0) til mars 2001 (1.1.7). Disse utviklingsversjonene kulminerte i versjon 1.2.
GNOME 1.2 ble lansert 25. mai 2000. I denne versjonen var det fokus på økt brukervennlighet. GNOME User Interface team hadde blitt dannet utelukkende for å forbedre brukervennligheten, basert på tilbakemeldinger fra brukere. Videre var dokumentasjonen forbedret, og det forelå nå brukermanualer både på datamaskinen og på internett. Videre var identifikasjon av installasjonens lokalisering og dokumentasjon fra GNOME’s internasjonale team kraftig forbedret. På Intels mikroprosessorer kunne GNOME 1.2 kjøre på Red Hat Linux 6.0, 6.1 og 6.2, Debian 2.2 («Woody») og 3.0 («Potato»), Turbolinux 6.0, Mandrakelinux 6.1 og 6.2, Caldera OpenLinux 2.4 og SUSE Linux 6.3. På PowerPC ble GNOME 1.2 portert til LinuxPPC 2000 og Yellow Dog Linux Champion Server 1.2. På UltraSPARC var det støtte for Solaris 2.7.
GNOME 1.3.x var utviklingsversjoner.
GNOME 1.4 ble lansert 2. april 2001. Den nye filbehandleren Nautilus erstattet Midnight Commander. Interoperabiliteten med KDE og vindussystemet X ble forbedret. Et nytt Application Launch Feedback lar brukeren få vite når et program er i ferd med å bli lastet. Vindusbehandleren Sawfish ble standard; alle sider av brukergrensesnittet kunne nå tilpasses gjennom Sawfish, inkludert en komplett konfigurasjon av skrivebordets utseende. En mer brukervennlig nettleser og et mer brukervennlig hjelpesystem ble tilføyd, hvor en omfattende dokumentasjon dekker alle sider ved GNOME. GNOME Fifth Toe ble tilføyd, en bred samling av applikasjoner som kjører GNOME. Nytt var også søke- og indekseringsprogrammet Medusa, GNOME Virtual File System, oppdatering av komponentmodellen Bonobo, programvareverktøyene Xml-i18n for bedre internasjonal støtte, GConf, som er et verktøy for å lagre skrivebordmiljøets og programmenes konfigurasjon, støtte for flere programmeringsspråk – GNOME 1.4 for GTK+ støttet C, C++, Objective C, Ada, Perl, Python, Guile, Scheme, TOM, Eiffel, Dylan, JavaScript, Pike, Pascal og O'Haskell, og en forbedring og nyimplementasjon av X display manager (XDM). GNOME 1.4 var resultatet av mer enn 500 utviklere, deriblant over 100 betalte utviklere.
GNOME 1.4.1 ble lansert 6. september 2001. Den bestod i hovedsak av feilrettinger og oppdatering av GNOME-programmer.
GNOME 2
GNOME 2 eksisterte fra 2002 til 2010. Det benyttet «skrivebordsmetaforen» og lignet et tradisjonelt skrivebord. Håndteringen av vinduer, programmer og filer var veldig likt metaforen i samtidens operativsystemer. I standardkonfigurasjonen hadde denne utgaven en oppstartsmeny for programmer og filer, og åpne vinduer kunne aksesseres gjennom en oppgavelinje i bunnen av skjermen. I øvre høyre hjørne var det et varslingsfelt for programmer som kjørte i bakgrunn. Dette var konsepter for brukergrensesnitt som også var å finne i Windows 95, Windows 98, og etterfølgende versjoner av Microsoft Windows, såvel som i KDE.
Versjon 2.0
Versjon 2.0.1 ble lansert 16. august 2002. Versjonen hadde 1 043 feilrettinger, og flere oppdateringer av programmer. Også versjonene 2.0.2 (lansert 19. september 2002) og 2.0.3 (lansert 27. november 2002) hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet. En spesiell utgave av versjon 2.0.2 kalt Dropline GNOME ble også lansert for Slackware.
Versjon 2.2
GNOME 2.1.x var utviklingsversjoner.
GNOME 2.2.0 ble lansert 5. februar 2003. Brukergrensesnittet til filbehandleren Nautilus hadde gjennomgått omfattende endringer. Metacity ble standard vindusbehandler, og erstattet Enlightenment og Sawfish. Dessuten en rekke verktøy for multimedia, deriblant rammeverket GStreamer og forbedringer av bildefremviseren Eye of GNOME. Økt internasjonal støtte, inkludert fonten OpenType Indic og støtte for høyre-til venstre skriftspråk. GNOME-prosjektet hadde arbeidet nært med freedesktop.org for å sikre økt interoperabilitet med KDE og annen programvare; i tillegg var det støtte for en rekke standarder: CORBA, XML, Xdnd, Extended Window Manager Hints (EWMH), XEmed, XSETTINGS og X session manager (XSMP).
Versjon 2.2.1 (lansert 15. mars 2003) og versjon 2.2.2 (lansert 11. juli 2003) hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
Versjon 2.4
GNOME 2.3.x var utviklingsversjoner.
GNOME 2.4.0 ble lansert 10. september 2003. Nettleseren Galeon ble erstattet av nettleseren Epiphany. Et nytt kontrollpanel for GNOME Control Center, en rekke nye appletprogrammer og spill, deriblant kortspillet Blackjack. Blant andre nyheter var skjermleseren Gnopernicus, det dynamiske skjerm-tastaturet GOK, og en rekke nye applikasjoner: videokonferanseprogrammet GnomeMeeting, kalkulatoren Gcalctool, Zenity for utførelse av GTK+ dialogbokser, tegnkartet Gucharmap og GPDF. GNOME 2.4.0 hadde støtte for 29 språk.
GNOME 2.4.2 ble lansert 5. februar 2004. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
Versjon 2.6
GNOME 2.5.x var utviklingsversjoner.
GNOME 2.6.0 ble lansert 31. mars 2004. Blant nyhetene var forbedringer av filbehandleren Nautilus, forbedringer av kontrollpanelet i form av bedre skjermtastatur og lettere endringer av skjermbakgrunnen, en nettverksovervåker, en applet for valg av tastaturets språk, forbedringer av nettleseren Epiphany og programmet GnomeMeeting, og flere verktøy (tegnkart, PDF Viewer, lydopptaker, volumkontroll, søkeverktøy for filer og teksteditor). Andre nyheter var forbedringer av GTK+, forbedringer av GNOME Virtual File system (gnome-vfs) og forbedringer av rammeverket GStreamer som nå var blitt tatt i bruk av flere applikasjoner som Sound Juicer, Rhythmbox, Totem og Marlin.
GNOME 2.6.1 ble lansert 14. mai 2004. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
GNOME 2.6.2 ble lansert 28. juni 2004. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
Versjon 2.8
GNOME 2.7.x var utviklingsversjoner.
GNOME 2.8.0 ble lansert 15. september 2004. Forbedringer av filbehandleren Nautilus, et nytt MIME-system, lettere å tilføye en ny instans av filbehandleren, støtte for DNS-Based Service Discovery (kalt Rendezvous i Apples produkter) og utvidet støtte for utskiftbar ekstern maskinvare (CD-ROM, DVD, USB-minnepinner og digitalkameraer), tilføyelse av bakgrunnsbildet Glider og nye appletprogrammer (kalender, nettverksmonitor, batteristøtte og værmeldinger), visning av skjermtastaturets layout, tilføyelse av Evolution, forbedringer av nettleseren, en tjener for VNC (virtual network computing), nye systemverktøy for klokke, nettverk og brukere/brukergrupper og en konfigurasjonseditor. GNOME 2.8.0 hadde støtte for 40 språk.
GNOME 2.8.1 ble lansert 26. oktober 2004. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
GNOME 2.8.2 ble lansert 8. desember 2004. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
GNOME 2.8.3 ble lansert 22. februar 2005. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
Versjon 2.10
GNOME 2.9.x var utviklingsversjoner.
GNOME 2.10.0 ble lansert 9. mars 2005. Den hadde et redusert krav til størrelsen på minnet, og raskere programvare. Blant nyhetene var en raskere utgave av filbehandleren Nautilus, dra og slipp funksjonalitet med andre applikasjoner slik som Mozilla Thunderbird og Mozilla Firefox, m.m. Versjonen hadde et nytt sett med bakgrunnsbilder til skjermen. Andre nyheter var forbedringer av den populære mediaavspilleren Totem og programmet Sound Juicer, forbedringer av e-post klienten Evolution og GnomeMeeting og større integrasjon av nettleseren Epiphany. Valg av tastatur kunne nå bli foretatt fra kontrollpanelet. Dessuten inneholdt versjonen en hel rekke appleter, og nytteprogrammer. GNOME 2.10 hadde støtte for 33 ulike språk.
GNOME 2.10.1 ble lansert 17. april 2005. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
GNOME 2.10.2 ble lansert 4. juli 2005. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
Versjon 2.12
GNOME 2.11.x var utviklingsversjoner.
GNOME 2.12.1 ble lansert 5. oktober 2005. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
GNOME 2.12.2 ble lansert 30. november 2005. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
GNOME 2.12.3 ble lansert 8. februar 2006. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
Versjon 2.14
GNOME 2.13.x var utviklingsversjoner.
GNOME 2.14.0 ble lansert 15. mars 2006.
Versjonene 2.14.1 (lansert 12. april 2006), 2.14.2 (lansert 1. juni 2006), og 2.14.3 (lansert 3. august 2006) hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
Versjon 2.16
GNOME 2.15.x var utviklingsversjoner.
GNOME 2.16.0 ble lansert 6. september 2006.
GNOME 2.16.1 ble lansert 4. oktober 2016. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
GNOME 2.16.2 ble lansert 23. november 2016. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
GNOME 2.16.3 ble lansert 31. januar 2007. Versjonen hadde fokus på feilrettinger, oversettelser og konsistens i brukergrensesnittet.
GNOME 2.17.x var utviklingsversjoner.
GNOME 3
Tabellen nedenfor gir en oversikt over stabile versjoner av GNOME. Utviklingsversjoner har hatt versjonsnumrene 2.19.x, 2.21.x, 2.23.x, 2.25.x, 2.27.x, 2.29.x, 2.31.x, 2.91.x, 3.1.x, 3.3.x, 3.5.x, 3.7.x, 3.9.x, 3.11.x, 3.13.x, 3.15.x, 3.17.x., 3.19.x og 3.21.x.
Tom Kåre Staurvik
Tom Kåre Staurvik (født 13. februar 1970) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
I mars 1996 var Staurvik på prøvespill hos, uten at det ledet til noen overgang.
Kjell-Arne Slinning
Kjell-Arne Slinning (født i 1935) var ordfører i Ålesund 1990–1993. Han representerte Kristelig Folkeparti.