cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zeugophorella
Zeugophorella er en slekt av biller som hører til gruppen trebladbiller (Megalopodidae), inntil nylig regnet som en underfamilie av bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Nokså små (ca. 5 millimeter), avlange, gule eller svarte trebladbiller. Oversiden er tydelig punktert og fint hårete. Antennene er forholdsvis lange og kraftige. Beina er ikke påfallende fortykkede.
Utbredelse
Slekten er utbredt på Ny-Guinea.
Levevis
Trebladbillene er planteetere. Larvene minerer i blad, de norske artene er knyttet til osp, foøvrig kan artene i denne slekten finnes på en rekke ulike plantefamilier..
Portugisiske dialekter
De portugisiske dialektene er varianter av portugisisk som brukes av et vesentlig antall personer over et langt tidsrom, men som ikke avviker nok fra offisielle normer til å regnes som egne språk. Denne definisjonen utelukker derfor de mange portugisisk-baserte kreolspråkene, da disse kan avvike radikalt i både grammatikk og vokabular.
Forskjellene mellom de portugisiske dialektene ligger for det meste i fonologien, bruken av de forskjellige grammatiske formene og avstanden mellom formell og uformell tale. Man finner også tallrike forskjeller innen ordforrådet, men disse begrenser seg vanligvis til mer «perifere» ord slik som planter, dyr og lokale emner, og påvirker derfor i liten grad det store ordforrådet. De grammatiske avvikene er relativt få, noe som gjør at de aller fleste portugisiske dialektene er innbyrdes forståelige, skjønt det kan være vanskelig å forstå eksempelvis rask tale for en som ikke er kjent med dialekten som snakkes.
Denne artikkelen dekker ikke galisisk i og med at det regnes som et eget språk av offisielle institusjoner.
Afrika
Av historiske grunner ligger dialektene i Afrika og Asia nærmere dem i Portugal enn dem i Brasil, selv om de sett i lys av fonologien, og spesielt da uttalen av ustemte vokaler, ligner mer på brasiliansk portugisisk.
Asia
De asiatiske dialektene er så godt som like de afrikanske, som igjen ligger nærmest dialektene i Portugal.
Brasil
Man deler vanligvis de brailianske dialektene inn i en nordlig og en sørlig gruppe. På grunn av den økonomiske og kulturelle dominansen til byene São Paulo og Rio de Janeiro i sør, påvirker de i større eller mindre grad talespråket i resten av landet. Dog, takket være migrasjonen fra de nordlige statene til de sørlige, kan man se på dette som et to-veis-fenomen. Kultur spiller også inn – brukere av Gaúcho-dialekten for eksempel, har gjerne sterke følelser knyttet til dialekten sin og vil ikke la seg på påvirke av andre dialekter.
Mellom brasiliansk portugisisk (og særlig i dets mer uformelle utgaver) og europeisk portugisisk ser man betydelige forskjeller i grammatikk, uttale og vokabular. Mest framtredende er plasseringen av klitiske pronomen og bruken av subjektspronomen som objekt i tredjeperson.
Europeisk portugisisk
Dialektene i Portugal kan deles inn i to hovedgrupper:
De sørlige og sentrale dialektene kjennetegnes gjerne ved at man har bevart skillet mellom /b/ og /v/, og ved tendensen til å gjøre diftongene [ei] og [ou] om til monoftongene [e] og [o]. Gruppa inkluderer dialekten i hovedstaden Lisboa, skjønt man her finner noen særegenheter. Det samme gjelder dialektene på øygruppene Asorene og Madeira.
I de nordlige dialektene har man bevart [ei] og [ou] som diftonger, mens /v/-lyden har smeltet sammen med /b/ (som på spansk). Gruppa inkluderer dialekten i Porto, Portugals nest største by.
Det bør nevnes at det selv innenfor disse gruppene finnes enkelte markante forskjeller, spesielt hva angår uttale. For eksempel har man i Lisboa og omegn bevart [ei] som diftong, i motsetning til de andre dialektene i sør. Man tror at dialektene i Brasil, Afrika og Asia for det meste stammer fra dialektene i det sentrale og sørlige Portugal.
Barranquenho
I den portugisiske byen Barrancos (på grensa mellom de spanske regionene Extremadura og Andalucía og Portugal) snakkes en dialekt sterkt påvirket av ekstremaduransk, kalt barranquenho.
Portunhol/portuñol
I regioner hvor både spansk og portugisisk eksisterer, har det oppstått forskjellige typer språkkontakt, som strekker seg fra improvisert språkskifting til mer eller mindre blanda språk. Disse blir ofte omtalt under fellesbegrepet portunhol (eller portuñol). Et eksempel på et sted hvor man har forsket mye på dette er regionen på grensa mellom Uruguay og Brasil, og særlig i tvillingbyene Rivera og Santana do Livramento, hvor «blandingsspråket» Portunhol Riverense snakkes. Her er ei gate det eneste som markerer grensa mellom de to landene.
Fonologiske særtrekk
Mange regionale dialekter har spesielle fonologiske kjennetegn som kan være verdt å merke seg:
Liste over portugisiske dialekter
Listen nedenfor gir en oversikt over vanlige portugisiske dialekter. For noen av dialektene er det tilgjengelig lytteprøver.
Birger Strømsheim
Birger Edvin Martin Strømsheim (født 11. oktober 1911 i Ålesund, død 10. november 2012 i Oslo) var under andre verdenskrig med i Kompani Linge og deltok i tungtvannssabotasjen av Norsk Hydros fabrikk på Vemork.
Aksjoner
Strømsheim var en av seks mann i den gruppen som deltok i «Operasjon Gunnerside» under Vemork-aksjonen. Under aksjonen var Strømsheim en av tre sabotører som tok seg inn i selve tungtvannsfabrikken.
Strømsheim deltok senere i Fieldfare-operasjonen sammen med Joachim Rønneberg og Olav Aarsæther.
Utmerkelser
For sin innsats under krigen ble Strømsheim to ganger tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren. Videre ble han tildelt Deltakermedaljen med rosett og Haakon VIIs 70-årsmedalje.
Av utenlandske dekorasjoner mottok Strømsheim britiske Military Medal, den amerikanske Frihetsmedaljen med bronsepalme og de franske dekorasjonen Æreslegionen og Croix de Guerre (med palme).
Kyr på engen
Kyr på engen (nederlandsk: Koeien in de weide) er et oljemaleri malt i 1883 av Vincent van Gogh. Maleriet var tidligere kun kjent gjennom et fotografi av meget dårlig kvalitet.
Vinterfestuka
Vinterfestuka, ofte forkortet VU, er en årlig kulturfestival med jernbanehistorisk plattform i Narvik. Den er basert på historier, myter og fakta fra anleggstiden til jernbaneanlegget mellom Narvik og Kiruna rundt 1900.
Viktige symboler for Vinterfestuka er rallaren, Svarta Bjørn] og Ofotbanen.
Vinterfestuka arrangeres hvert år i mars, første gang i 1956 som en «fransk festival». I 1957 hadde arrangementet navnet Festival Narvik. Vinterfestukas rundt 200 arrangementer trekker totalt omtrent 30 000 besøkende.
Vinterfestukas posisjon i befolkningen står i en særstilling da en stor del av byens befolkning har egne antrekk som bæres under festivalen. For menn er det sort bukse og rutete flanell-skjorte med sort eller mørk vest samt rallarhatt som gjelder til hverdags, til fest er det det samme antrekket, men med hvit skjorte. For damene er det langt skjørt med bluse(ofte hvit/lys grå eller rødlig/lilla) og sort sjal som er hverdagsantrekk mens aftenkjole brukes til fest. Denne tradisjonen har hatt en markant vekst i popularitet også blant ungdom de siste årene.
Vinterfestuka var i starten drevet av Narvik Reiselivslag, men størrelsen av arrangementene gjorde en annen organisering nødvendig. Vinterfestuka ble derfor egen stiftelse i 1997, med navnet Stiftelsen Vinterfestuka. Bakgrunnen var å få en mer frittstående organisasjon som kunne gjennomføre arrangementene «Vinterfestuka i Narvik», «Folkefest i Rombaksbotn» og bidra til å utvikle nye arrangement. I dag står stiftelsen for gjennomføringen av kulturarrangementene «Vinterfestuka i Narvik», «Folkefest i Rombaksbotn» og en rekke andre arrangementer gjennom året.
Den Stolte og Ærverdige Rallarklubben av Malmbyen Narvik er også en viktig bidragsyter, med sine arrangementer i Vinterfestuka og ellers i året. Det er Rallarklubben som står for det tradisjonelle kostymetoget for barn som går første lørdag i VU.
11. mars 2020, måtte Narvik avlyse VU på grunn av koronavirus.(65 år siden forrige avlyselse).
Chalcocopris
Utseende
En middelsstor (ca. 10 millimeter), kraftig skarabide. Den skiller seg fra de fleste beslektede grupper ved at fargen er metallisk grønn, ikke svart. Hodet er bredt og skovlformet met en skarp knøl i midten, dekkvingene er hvelvede med dype lengdefurer. Pronotum er tett og kraftig punktert.
Levevis
Disse billene har larver som lever på møkk som de voksne billene har gravd ned.
Utbredelse
Arten er utbredt i Argentina, Brasil og Paraguay.
Psykologikk
Psykologikk er «den logiske strukturen til et system av påstander som klargjør psykologisk common sense». Psykologikk i denne forstand (og i en lett utvidet forstand – som betegnelse på et alternativt grunnsyn på psykologien som vitenskap) er et resultat av den norske pionér-psykologen Jan Smedslunds arbeid over de siste 35 til 40 årene, og representerer en helt unik – og til dels også kontroversiell – posisjon i vitenskapelig psykologi.
Ordet «psykologikk» er tidligere blitt brukt av andre forfattere – bl.a. av Abelson og Rosenberg i en artikkel i Behavioral Science (1958,3,1-13) og av Louis Wolfgang Brandt i boken Psychologists caught (Toronto: University of Toronto Press, 1958).
Historikk
Psykologikken kan føres tilbake til den amerikanske sosialpsykologen Fritz Heiders tenkning. Han skrev i 1958 boken The psychology of interpersonal relations, som har hatt en enorm innflytelse på amerikansk sosialpsykologi og som bl. a. la grunnlaget for den såkalte attribusjonsteorien.
Fritz Heider
Heider la merke til at vi daglig – og lenge før vi har noen kjennskap til vitenskapelig psykologi – observerer, beskriver, forklarer og forutsier menneskelige handlinger og opplevelser, og at vårt dagligspråk egner seg utmerket til nyanserte beskrivelser av dette. Et første skritt mot en dypere forståelse av psykologiske fenomener ligger derfor i å tenke over og analysere det vi allerede vet eller tror vi vet. En bevisstgjøring og systematisering av hovedtrekkene i den intuitive eller previtenskapelige psykologi kan gi en bakgrunn for å forstå og vurdere de vitenskapelige begreper og teorier som senere har vokst fram.
Heider fant at en stor del av de beskrivelser som forekommer i dagliglivets psykologi, kan formuleres ved hjelp av et ganske lite antall grunnbegreper, særlig når man tar med begreper som er avledet fra disse. Eksempler på slike grunnbegreper, som Heider drøfter inngående, er
I motsetning til sine fortolkere innenfor den amerikanske, sterkt empirisk pregede tradisjonen, var Heider klar over at en lang rekke av de relasjonene som kunne formuleres mellom grunnbegrepene (og som til sammen dannet et system) hadde karakter av å være begrepsmessige sannheter eller analytiske utsagn, dvs. utsagn som er sanne i kraft av meningen til de ord og uttrykk som inngår i utsagnet – og som fremtrer som meningsløse eller motsigende dersom de negeres. (Det vanligste eksemplet er «en ungkar er en ugift mann»). Slike utsagn kan ikke – som empiriske utsagn – («ungkarer er vanligvis røde i kinnene») – falsifiseres ved observasjon og eksperiment.
Han pekte på at relasjonen mellom prøve, kunne og handle var av en slik karakter (for at en person skal kunne utføre en handling, A, må personen både prøve å utføre A og kunne utføre A), likeledes forholdet mellom ønske og tilfredsstillelse (hvis en person ønsker X og får X, og ingen andre forhold spiller inn, så vil personen bli tilfreds) og forholdet mellom tilhørighet (”belonging”) og like el. mislike (det består en tilstand av harmoni eller likevekt mellom størrelser som hører sammen, dersom alle disse størrelsene er positive (til hverandre) eller negative (til hverandre)).
.223 Remington
.223 Remington er en patron for rifle som er nesten identisk med den militære 5,56 × 45 mm Nato. Et våpen kamret for 5,56x45 mm kan bruke .223 Remington-patroner trygt, men ikke nødvendigvis omvendt. Disse patronene blir i Norge ofte brukt til småviltjakt eller rådyrjakt. Grunnet svært stort volum på verdensbasis anses 5,56x45 mm/.223 Remington som billige patroner til trening, jakt og konkurranse.
Psykologikk
Heider i Oslo
Heider besøkte Oslo (Institutt for sosialvitenskap) i begynnelsen av 1950-årene Hans bok ble grundig lest og han ga viktig inspirasjon til det nye norske sosialpsykologiske miljøet (Rommetveit, Skårdal, Smedslund, m-fl.) på den tiden. Piaget-eksperten Smedslund stiftet bekjentskap med Heiders tanker, men tok dem først på alvor opp etter at han hadde fått alvorlige motforestillinger mot Piagets psykologi på slutten av 60-tallet.
Uwe Laucken
En annen psykolog, som også har foretatt inngående studier av dagliglivets psykologi, er tyskeren Uwe Laucken. I 1973 kom hans bok Naive Verhaltenstheorie I denne boken klargjør han – ved hjelp av en språkanalytisk metode hvor han stadig gjør bruk av eksemplifiserende dialoger – store deler av den dagligspråklige «teori» som den alminnelige mann eller kvinne («hverdagspsykologen») gjør bruk av når han eller hun skal forklare sine medmenneskers opplevelser og atferd.
Laucken ekspliserer således bl. a. den naivpsykologiske «teori» om kognitive prosesser, den naivpsykologiske «teori» om motivasjonelle prosesser, følelsenes naivpsykologi, «teorien» om hvordan observerbar atferd frembringes, persepsjons-«teorien», «teorien» om menneskets disposisjoner (trekk, osv) og «teorien» om samvirket mellom psykologiske disposisjoner og psykologiske prosesser.
I en metateoretisk analyse av «den naive atferdsteorien» (dvs. dagliglivets psykologi) fortolker han denne innenfor en logisk-empiristisk ramme, og nettopp som en «teori» i Carnap, Hempel og Nagels forstand.
Erkebispedømmet Utrecht
Erkebispedømmet Utrecht er et katolsk bispesete som kan føre sine røtter tilbake til 800-tallet. Det ble opphøyet til metropolitanerkebispedømme den 12. mai 1559, men gikk de facto under som følge av reformasjonen i Nederlandene. Den 4. mars 1853 ble det gjenopprettet.
Psykologikk
Uwe Laucken
Hans konklusjon er – i tråd med dette – at «den naive atferdsteorien» lider under uklare «operasjonelle definisjoner», at brukeren av den lett tyr til ad hoc-antagelser, osv., slik at den alt i alt må betraktes som selvopprettholdende og «empirisk ufalsifiserbar».
Ved at Laucken på denne måten ganske kunstig betrakter dagliglivets psykologi som en «teori» i positivistisk forstand, dvs. som et system av generelt gyldige og empirisk prøvbare lover, istedenfor å betrakte den som et delvis realitetskonstituerende begrepssystem som prestrukturerer området av psykologiske fenomener, overser hans imidlertid at dagliglivets psykologi har karakter av å være a priori og nødvendig sann, dvs. at den representerer et system av begrepsmessige (analytiske) sannheter.
Jan Smedslund
Det er denne forståelsen den norske psykologen Jan Smedslund har lagt til grunn gjennom sitt arbeid med å utvikle psykologikken. Han ser på psykologikken som en klargjøring og systematisering av den psykologiske forståelsen (det psykologiske begrepssystemet) som ligger innebygget i kulturens dagligspråk, og som går forut for, og som danner forutsetningen for ethvert forsøk på å utvikle en vitenskapelig psykologi. Mens Euklid så det som sin oppgave å klargjøre hvordan vi må forstå spatiale forhold, ser Smedslund det som sin oppgave å klargjøre hvordan vi må  forstå psykologiske forhold (dvs. forhold som eksisterer for og mellom  personer). Resultatet av hans arbeid med å gjennomføre denne oppgaven foreligger i form av et stort antall artikler og bøker. Hans første forsøk på å sammenfatte sitt arbeid i en aksiomatisk eller deduktiv form, forelå i 1988, i form av Systemet PL. Dette ble publisert i boken ”Psycho-logic”. En revidert versjon av Systemet PL – i form av Systemet EL (”Elements of psychologic” – med en underforstått referanse til Euklids ”Elements of geometry”) kom i 1997, med boken ”The structure of psychological common sense”.
Dagligspråk og generelt gyldige «lover»
En korrekt forståelse av psykologikken og dens rekkevidde forutsetter at leseren har innsikt i to forhold: For det første – dagligspråkets fundamentale status. For det andre – umuligheten av å etablere – eller snarere «oppdage» – psykologiske «lover» som både er generelt gyldige og emprisk prøvbare.
Dagligspråk
(1) Dagligspråket er i motsetning til konstruerte språk (f.eks. logiske og matematiske kalkyler) og teoretiske språk (f.eks. Einsteins relativitetsteori, psykoanalytisk metapsykologi, forsterkningsteori og matematisk læringsteori) et naturlig språk. Et naturlig språk snakkes av alle (kompetente) medlemmer av en gitt kultur. Slike språk beskrives gjerne som historisk gitte, uten eksplisitte bruksregler og med termer som ofte er vage og upresise. De er foranderlige, både synkront og diakront; Daglignorsk består i dag av et mangfold dialekter som påvirker hverandre (synkron forandring). Daglignorsk anno 2007 er ikke helt det samme som daglignorsk 1493 (diakron forandring). Naturlige språk anvendes også gjerne for alle mulige formål, og ikke, som de konstruerte og teoretiske språk, bare i spesielle sammenhenger.
Det finnes flere gode grunner til å mene at dagligspråket, med det nettverket av begreper som ligger innebygget i det, kan betraktes som helt fundamentalt – i betydningen ´en ufravikelig betingelse for´ (et ”sine qua non”) – for studiet av psykologi (og forsåvidt også for alle andre vitenskaper):
At dagligspråket er underkastet kontinuerlig forandring og reorganisering, slik det ofte hevdes, er egentlig ikke å gi noen spesielt dekkende karakteristikk. Det språket man snakker som 70-åring er sjelden særlig annerledes enn det språket man snakker som 17-åring. Ethvert forsøk på å beskrive egne opplevelser i et helt idiosynkratisk språk (individuelt, særegent, ”privat” språk), støter dessuten ikke bare på alvorlige praktiske vanskeligheter, men fører også til en fremmedgjøring fra ens medmennesker, til psykiatriske intervensjoner, osv. ( Ettersom mennesker har en sterk tendens til å understøtte hverandres språkbruk, tenderer dagligspråket mot en høy grad av stabilitet, og de forandringer som finner sted med hensyn til syntaks og terminologi er sjelden hverken hurtige eller omfattende.”For å sammenfatte, dagligspråket gjennomsyrer alle individers totale verden og dette språket er stabilt og yter motstand mot forandring”. Sannsynligvis foreligger det også tverrkulturelt (mellom ulike naturlige språk) en høy grad av grunnleggende likhet og stabilitet. At de aller fleste språk kan læres av fremmede og lar seg oversette til hverandre, er forhold som kan tolkes til inntekt for et slikt synspunkt. Det samme gjelder den polske lingvisten Anna Wierzbickas forskning. Hun har funnet mellom at 30-50 semantiske primitiver (ord som er grunnleggende og som ikke kan defineres) gjenfinnes i de aller fleste av verdens språk. Under alle omstendigheter er det svært vanskelig å forsvare en ekstrem lingvistisk relativisme á la den som har vært tillagt sosialantropologene E. Sapir og B. L. Whorf.
Når det gjelder psykologi er det dessuten slik at selv om psykologen f.eks. kan studere hvordan barn lærer dagligspråket og hvordan dagligspråket fungerer hos voksne, så må vedkommende fortsatt forutsette dette språket og anvende det ved utføring av forskningsoppgaven.. En grunn til dette er at den nødvendige kommunikasjon med forsøkspersonene ellers ville bli umulig. En annen og like viktig grunn ligger i at dagligspråket er med på å konstituere de psykologiske fenomenene, eller den psykologiske realiteten, som utgjør den vitenskapelige psykologiens studieobjekt. At det forholder seg slik skyldes at de mennesker som skal studeres, inkludert psykologen selv, beskriver, forklarer og forutsier sin egen og andre menneskers opplevelse og handling ved hjelp av dagligspråket. Videre opplever og handler de også relativt til dette språkets distinksjoner. Et vitenskapelig forsøk på å beskrive, forklare og forutsi må derfor både ta hensyn til og anvende allerede eksisterende dagligspråklige beskrivelser, forklaringer og forutsigelser. Paradigmatisk sett, dvs. under helt ideelle omstendigheter, når personen er helt ærlig og har relevant og fullstendig kunnskap om seg selv, foreligger det faktisk en identitet mellom forskerens beskrivelser, forklaringer og forutsigelser og forsøkspersonens.
Med et innvendig eller indre forhold forstås forholdet mellom to værender som begge er hva de er i kraft av den andre. ”De viser gjensidig hen til hverandre. De er ikke identiske med seg selv, men utgjør til sammen en enhet”. Joachim Israel uttrykker dette slik:
«Språket er en nødvendig betingelse for at vi skal kunne snakke om virkeligheten. Forsøker vi å avskaffe språket og dets grunnleggende logiske regler, avskaffer vi også virkeligheten. Om vi på den annen side benekter at språket handler om virkeligheten og er en del av denne, avskaffer vi språket, ettersom vi da bare forstår det som referanse og ikke som en del av virkeligheten. I dette henseende er virkeligheten en nødvendig forutsetning for språket. I tillegg kommer at vi ikke kan tale om språket uten å tale om virkeligheten. Derfor må vi anta at begrepene 'språk' og 'virkelighet' er av en slik art at de ikke kan anvendes uavhengig av hverandre».
Konklusjon: Det er innlysende at teoretisk og empirisk arbeid innenfor en vitenskapelig disiplin ikke kan utføres uten et språk med et tilhørende sett av begreper. All forskning må derfor ta sitt utgangspunkt i et slikt sett av begreper. I lys av de ovenstående punktene (i), (ii) og (iii) kan disse begrepene vanskelig tenkes å være andre enn dem som ligger innebygget i dagligspråket.
Generelt gyldige lover
(2) En vitenskapelig  teori er et system av vitenskapelige ”lover”. En vitenskapelig ”lov” er videre et all-utsagn som sier at for alle medlemmer, x, av en gitt klasse, så er det slik at hvis x har egenskapen A, så har x også egenskapen B. Eller, om vi uttrykker det symbolsk, og lar tegnet ”V” stå for ”alle”, og tegnet ”>” stå for ”hvis-så” eller ”impliserer”: V(x) (A(x) > B(x)). Vitenskapelige ”lover” tar altså, litt forenklet, form av ”hvis-så”-utsagn som forbinder to eller flere variabler med hverandre, slik: ”Alltid hvis A, så B” (universell lover) eller ”Alltid hvis A, så med en viss sannsynlighet B” (statistiske eller stokastiske lover). Et eksempel: ”Alltid hvis en jernstang varmes opp, så utvider den seg”.
For at en lov skal være empirisk prøvbar, må det kunne tenkes at den kan slå feil (selv om den ikke gjør det i virkeligheten). Selv om alle jernstenger som har vært varmet opp frem til i dag, har utvidet seg, så kan det allikevel tenkes at en jernstang som varmes opp i morgen, allikevel ikke gjør det. Denne tanken er ikke meningløs eller selvmotsigende (kontradiktorisk). Dette betyr at forholdet mellom A og B må være kontingent, eller at A og B må være logisk uavhengige av hverandre.
Viktigere er det allikevel at eksistensen av empiriske lover (teorier med generell gyldighet) forutsetter eksistensen av reversible prosesser, dvs. prosesser som er slik at de uforandret kan spoles tilbake fra endepunkt til startpunkt. Et fenomen, X, undergår en reversibel forandring fra X ved tidspunktet t1 til X´ ved tidspunktet t2 hvis (og bare hvis) X´, gjennom den samme sekvensen av ledd, igjen kan transformeres til X ved t3. Empiriske lover (teorier) med generell gyldighet forutsetter således at fenomener gjentar seg i samme form, eller, med andre ord, at det samme skjer på nytt og på nytt.
Psykologiske prosesser, dvs. de ting som finner sted i en person, er intensjonale, dvs. de er alltid «rettet mot noe» eller er «om noe». Dette gjelder såvel handlinger som (indre) kognitive prosesser (se, høre, føle, tenke, osv.). Handlinger er alltid rettet mot å oppnå en eller annen forandring i personens situasjon, og kognisjoner alltid rettet mot å oppnå en forståelse som er handlingsrelevant. Handlinger har mål og kognisjoner genererer mening. Det er ytterst vanskelig å tenke seg at det som finner sted i en person ikke er «for å ....» oppnå et eller annet. Du handler for å oppnå noe; du ser, hører å tenker for å finne ut noe. Det bør tilføyes at ordet ”prosess” her viser til at handling såvel som kognisjon finner sted i tid, og at mening ikke er noe statisk, men noe som bygges opp og forandres.
Et grunnleggende kjennetegn ved personer er at de sensitive overfor og reagerer på hendelser. Intensjonalitet betyr rett og slett sensitivitet overfor det som finner sted, og spesielt overfor konsekvenser eller overfor hva som følger av hva, og er utenkelig uten dette. Intensjonalitet innebærer også sensitivitet overfor alt som antas å ha potensiell relevans for oppnåelsen av nåtidige eller andre mål.
Sensitivitet overfor opplevde konsekvenser innebærer at personer ”nedtegner” (husker) sekvenser av typen ”A-B”, slik at en ny presentasjon av A fører til en antesipering (erindring) av B. Målrettethet betyr at utfall vurderes etter deres verdi for måloppnåelsen. Handlinger som synes å lede i retning av måloppnåelse blir opprettholdt, og handlinger som ikke synes å lede i retning av måloppnåelse blir oppgitt. På samme måte med oppfatninger og tanker: De som synes å bli bekreftet blir opprettholdt, mens de som synes feil blir oppgitt.
Det bør bemerkes at ikke alt som følger umiddelbart etter en handling blir oppfattet som en konsekvens. Hvis det at jeg klør meg i hodet umiddelbart følges av at PC-en krasjer, så fører ikke dette til en forventning om at jeg, hvis jeg klør meg i hodet på nytt, vil oppleve nok ett PC-krasj. Det er bare de konsekvensene som blir oppfattet som forenlige med omgivelsenes lokale struktur som er kandidater for læring. På den annen side sier vi ikke om handlinger som er totalt insensitive for opplevde konsekvenser at de er intensjonale.
Det ovenstående betyr nettopp at handlinger ikke kan være styrt av lover. En lov sier at ”Alltid hvis A, så B (eller med en viss sannsynlighet B)” En liten pike strekker armen etter en kopp med melk for å drikke (A), men opplever at koppen glipper og melken spilles på gulvet (B). Etter noen gjentagelser av denne sekvensen, sier mor: ”Hold slik!” Piken gjør som mor sier, strekker armen etter melkekoppen for å drikke, griper fast om koppen (A´) og lykkes slik i å drikke (B´). En eldre pleiepasient strekker skjelvende armen etter en kopp kaffe for å drikke (A), men opplever at koppen glipper og at kaffen spilles (B). Uansett hva pleierne gjør (instruerer, formaner, straffer, osv.), skjer det samme om og om og om igjen. I det første tilfellet endres sekvensen fra A-B til A´-B´, og vi har nettopp med en handling, og ikke med en lovmessighet å gjøre. I det andre tilfellet er sekvensen helt lovmessig, alltid hvis A, så B, og vi har nettopp ikke med en handling, men med et (sykdoms-) symptom, en parkinsonistisk skjelving, å gjøre. Mennesker handler, og handlinger er intensjonale og konsekvenssensitive. Dermed forandres de når konsekvensene forandres og kan ikke følge ubrytelige lover.
At handlinger er konsekvenssensitive betyr at personer lærer og husker. De overvåker og bevarer det som foregår og som synes potensielt relevant for måloppnåelsen. Denne kontinuerlig pågående læringen innebærer at personlige eller psykologiske prosesser er strengt irreversible. Irreversibilitet betyr at du aldri kan vende tilbake til utgangspunktet og fullstendig omgjøre (avlære) noe. Du kan lære at A blir etterfulgt av B, og deretter lære at A blir etterfulgt av C. Du kan så avlære det siste, og igjen lære at A blir etterfulgt av B. Men det betyr imidlertid ikke at du har kommet tilbake til det opprinnelige utgangspunktet. Din tro på at A (igjen) blir etterfulgt av B har nå nemlig som sin kontekst erindringen om at engang ble A etterfulgt av C. Konklusjon: Siden intensjonale prosesser er irreversible, kan de ikke følge ”lover” i den forstand som ble nevnt innledningsvis.
Dette betyr ikke at man ikke kan finne regelmessigheter (inkludert statistiske tendenser) på dette området, men det betyr at disse regelmessighetene beror på stabile konsekvenser, og at de derfor alltid kan være gjenstand for mulig forandring.
Mye av det ovenstående sammenfattes i følgende sitat:
”Argumentet går som følger: Psykologiske fenomener er historiske i den forstand at de blir akkumulativt bestemt av tidligere hendelser. Denne virkning av tidligere erfaring på senere erfaring kan kalles læring i vid forstand. At læring finner sted overalt betyr at det blir vanskelig å finne noen generelt gyldige statiske regelmessigheter. Nesten ethvert trekk ved menneskelig atferd kan modifiseres ved læring og kan derfor ikke gjøre krav på generell gyldighet. På samme måte er nesten ethvert trekk ved selve læringsprosessen modifiserbart ved læring og kan således heller ikke gjøre krav på generell gyldighet. Til slutt synes det også slik at nesten ethvert trekk ved det å lære å lære kan modifiseres ved læring (lære å lære å lære, etc.). I den utstrekning det foregående er riktig, følger det at enhver generell teori med empirisk innhold må være falsk, siden dens forutsigelser alltid kan falsifiseres ved administrasjon av en passende læringsprosedyre. I overensstemmelse med dette kan empiriske teorier bare ha gyldighet når de begrenses til relativt snevre områder som type forsøksperson, situasjon, kultur, tidsperiode, etc. Det eneste unntaket når det gjelder det foregående synes å være de ikke-modifiserbare artsspesifikke egenskaper som kan finnes”.
Konklusjon: I psykologien er det umulig å etablere teorier som både er generelt gyldige og empirisk prøvbare.I psykologien finnes det altså ikke generelt gyldige empiriske lover som så å si kan «oppdages» gjennom observasjoner og eksperimenter. Personlig opplevelse og handling er ikke underlagt – eller «styrt» – av slike lover. Allikevel fremviser personlig opplevelse og handling en frapperende regelmessighet, og vi kan ofte med stor treffsikkerhet forutsi andre personers atferd. Ja, uten en slik regelmessighet og forutsigbarhet ville egentlig ikke et ordnet samfunn være mulig. Hvordan skal dette forklares?
Hvilken konklusjoner må vi trekke av de ovenstående punkter (1) og (2)?
For det første: Hvis det er riktig at vi i psykologien ikke kan finne ”lover” som både er generelt gyldige og empirisk prøvbare, følger det at en teoretisk psykologi, som (liksom enhver annen vitenskap) har det generelt gyldige som siktemål, bare kan bestå i å formulere, systematisere og bevise utsagn som klargjør de begrepene vi må bruke for å fatte den psykologiske virkeligheten, samt de innbyrdes relasjonene mellom disse begrepene.
Sammenfattende betyr dette:
Teoretisk psykologi består av forsøk på å formulere, systematisere og bevise utsagn som uttrykker eller klargjør dagligspråkets psykologiske begreper, samt de innbyrdes relasjonene mellom disse.
Kortere, og med vekt på produktet:
Psykologisk teori består av utsagn, eller systemer av utsagn, som klargjør og presiserer (de logiske relasjonene mellom dagligspråkets psykologiske begreper.
Sunn fornuft
Uttrykket ”sunn fornuft” eller "common sense" skal her uttrykkelig forstås i betydningen ´felles (common) mening (sense).´ Eksistensen av et felles kommunikasjonsmedium  eller språk  er en helt nødvendig forutsetning for at noe skal ha delt  mening, dvs. for at noe skal kunne forstås på samme måte av flere personer. "Noe" refererer her også til objekter som kan sanseerfares, ja, til den såkalte "ytre realitet" overhodet. Det er et internalt, og ikke et eksternalt, forhold mellom sansning, oppfatning og begripelse på den ene side og språk på den annen side.
Det språk som i siste instans er felles for alle medlemmer av en gitt kultur er dagligspråket. En første bestemmelse av begrepet ´common sense´ kan derfor formuleres slik:
Common sense = den forståelse av verden som ligger innebygget i (som muliggjøres av) dagligspråket.
Dagligspråket legger meget sterke semantiske "føringer" på hva vi kan si og på hva vi ikke kan si, og derfor på hva vi nødvendigvis må si, dersom vi skal uttrykke og oppføre oss forståelig. Vi kan f.eks. si "forbausete personer har nettopp opplevd noe uventet" eller "personen var fysisk (kroppslig) tilstede i selskapet". Det gir imidlertid ikke mening å si at "forbausete personer har nettopp opplevd noe ventet" eller "personen var tilstede i selskapet, men hadde (tilfeldigvis) glemt kroppen sin hjemme".
Den eksemplifiserte type semantiske "føringer" kan logisk sett uttrykkes i form av implikasjoner, dvs. "Hvis-så"-utsagn som er nonkontingent sanne. I utsagnet "Hvis P er forbauset i S ved t, så har P nettopp opplevd noe (for P) uventet i S ved t" er det slik at hvis antesedenten er sann, så må  også konsekventen være sann.
Mot denne bakgrunn kan det gis følgende definisjon av ´common sense´:
Common sense i kulturen, K =df. klassen av alle implikasjoner som tas for gitt av alle (kompetente) medlemmer av kulturen, K.
Common sense har tre kjennetegn som alltid har gjort den lite attraktiv (for ikke å si foraktet) fra en vitenskapelig synsvinkel, ,
Selv om dagligspråket i et fylogenetisk perspektiv må betraktes som et (empirisk) produkt av fellesmenneskelige erfaringer, så er common sense, i den betydning som avgrenses her, ikke noe empirisk fenomen. Common sense er bygget inn i dagligspråket. Med common sense menes altså ikke et sett av felles erfaringsbaserte oppfatninger ("det mannen i gata tror") som kan korrigeres og overskrides ved vitenskapelig forskning. Dagligspråket og dets innebygde common sense utgjør tvertimot en a priori ramme for det som kan forstås og aksepteres overhodet.
Psykologisk sunn fornuft
Psykologi kan sies å være et vitenskapelig studium av "subjektive verdener", dvs. av det som eksisterer for personer:
Noe, X, er et psykologisk fenomen =df. X eksisterer for P.
Nå er det slik at dagligspråket inneholder en nesten uoverskuelig rikdom av ord og uttrykk som viser til psykologiske fenomener, eller, litt annerledes: Dagligspråket rommer et omfattende nettverk av psykologiske begreper. Dette nettverket av begrepsmessige forbindelser utgjør et omfattende system av implikasjoner. Vi kan derfor (i tråd med det foregående) definere psykologisk sunn fornuft ( common sense)  slik:
Psykologisk sunn fornuft (common sense i kulturen, K =df. klassen (systemet) av alle implikasjoner som vedrører psykologiske fenomener, og som tas for gitt av alle (kompetente) medlemmer av kulturen K.
Som vi allerede har nevnt flere ganger, er det bare ved vi sosialiseres inn i kulturen, dvs. bare ved at vi langsomt tilegner oss dagligspråket og dets tilhørende livsformer (Wittgenstein, 1968), at vi fremstå som (fullt utviklete) personer. Det å bli en person betyr derfor at man tilegner seg kulturens psykologiske common sense og kommer i besittelse av en (felles) common sense psykologi. Noen enkle konsekvenser av dette kan uttrykkes på følgende måte:
På bakgrunn av det ovenstående synes følgende konklusjon uunngåelig:
Dagligspråket med dets innebygde psykologiske common sense går forut for og styrer all meningsfylt psykologisk datainnsamling, teoridannelse og praksis.
Psykologikk
Vitenskapelig virksomhet forutsetter begrepssystemer som er språkfestet på en åpen, direkte og presis måte, dvs.som er mest mulig eksplisitt formulert. Psykologisk common sense er imidlertid, som vi har sett, i stor utstrekning intuitiv og "taus". Den er noe vi bare tar for gitt. Skal psykologisk common sense få noen vitenskapelig verdi, må den derfor eksplikeres. Vi skal definere en gyldg eksplikasjon av psykologisk common sense slik:
En psykologikk, PL. i kulturen, K =df.et deduktivt (aksiomatisk) ordnet system av (større eller mindre deler av) alle de utsagn som utgjør gyldige eksplikasjoner av psykologisk common sense i kulturen K.
To hovedkrav kan stilles til en psykologikk:
En psykologikk gir en formalisert eksplikasjon av psykologisk common sense og består bare av nonkontingente utsagn. En psykologikk er derfor ikke empirisk prøvbar. Den utgjør et formalt system, og kan, dersom vi tenker oss en mer utarbeidet og omfattende versjon, sammenliknes med andre formale systemer, som f.eks. Euklid´s geometri ,. Euklid forsøkte å eksplikere våre intuitive oppfatninger av romlige forhold. Psykologikken representerer et forsøk på å eksplikere våre intutive oppfatninger av psykologiske forhold. På samme måte som geometri anvendt i f.eks. kartografi, ikke kan si noe om de enkelte, bestemte landskaper, bare noe om de mulige og umulige former landskaper kan anta, slik kan psykologikken ikke si noe bestemt om de enkelte menneskers opplevelser og handlinger, bare noe om de mulige og umulige former disse opplevelser og handlinger kan få, og om mulige og umulige måter å påvirke dem på.
Systemet EL: Et sammendrag
For å gi leseren et mer presist inntrykk av hvordan et forsøk på å formulere en mer helhetlig psykologikk fortoner seg, skal det her gjengis et sammendrag av Smedslunds System EL (”Elements of psychologic”) som ble presentert i boken ”The Structure of psychological common sense”. Dette systemet er en revisjon av det opprinnelige Systemet PL – ”Psycho-logic”, som ble publisert i en bok av samme navn i 1988, og omfatter 22 primitiver, 43 definisjoner og 56 axiomer, samt diverse teoremer. Innholdsmessig er forskjellen mellom de to systemene svært liten. Det foreliggende sammendraget er nødvendigvis meget kort. Den fullstendige teksten finnes i ”The structure of psychological common sense”. Nummereringen av definisjonene, aksiomene og teoremene er den samme som i denne boken. Bevisene for teoremene er utelatt. ”P” står for (en) ”person”. Tegnet ”=df” betyr ”er ved definisjon lik”.
Systemet EL
'''1. Psykologikken dreier seg om personer. Personer er bevisste.'''
Aksiom 1.1.3: ''Per bevisst X =df. X eksisterer FOR P.''
Det finnes tre former for virkelighet (Definisjon 1.1.6, 1.1.7, og 1.1.8.)
Definisjon 1.1.6: ''Den subjektive virkeligheten for en person =df. det som eksisterer for denne personen.''
Definisjon 1.1.7: Den sosiale virkeligheten til et samfunn =df.det som enhver i dette samfunnet tar for gitt, og enhver tar for gitt at enhver tar for gitt, og enhver tar for gitt at enhver tar for gitt og enhver tar for gitt at enhver tar for gitt.
Personer handler kontinuerlig og handling er intensjonal.
Definisjon 1.2.3. ''Intensjonal =df. styrt av en preferanse for å oppnå et mål.''
Personers handlinger er også normative, dvs, de angår det som er riktig (primitiv term) og det som er galt (primitive term).
Det er to former for bevissthet:
Definisjon 1.4.1. ''P er ikke-reflektert bevisst X =df. P er bevisst X, men P er ikke bevisst AT P er bevisst X.''
Definisjon 1.4.3. ''P er reflektert bevisst X =df. P er bevisst AT P er bevisst X.''
Personer lærer.
Aksiom 1.5.2. Læring (virkningen av erfaring) er irreversibel.
Aksiom 1.5. 15. P´s bevissthet om fremtiden består av ekstrapoleringerfra P´s bevissthet om fortiden.
2. Personer handler (primitiv term).
Aksiom 2.2.3. P gjør A hvis, og bare hvis, P kan gjøre A og P prøver å gjøre A.
Aksiom 2.4.2. P prøver å maksimere forventet nytte.
3. Personer ønsker (primitiv term) og oppfatter (primitiv term).
Aksiom 3.1.3. P ønsker X hvis, og bare hvis, P, under ellers like omstendigheter, foretrekker X fremfor ikke-X.
Aksiom 3.3.5: P´s ønske A er sterkere enn P´s ønske B, hvis, og bare hvis,  P handler i overensstemmelse med A og ikke i overensstemmelse med B, når A og B er i konflikt, og ingen andre forhold spiller inn.
Definisjon 3.4.4: ''For P, så er X tilfelle =df. For P, så er X konsistent med alt annet som er tilfelle.''
Axiom 3.4.2. P oppfatter (tror) X, hvis, og bare hvis, for P, så er X tilfelle.
4. Personer føler (primitiv term).
Aksiom 4.1.1: P´s følelser følger fra P´s bevissthet om forholdet mellom P´s ønsker og P´s oppfatninger.
Teorem 4.3.7: Når P´s følelser X og Y er i konflikt, og når ingen andre forhold spiller inn, så er X sterkere enn Y, hvis, og bare hvis, P prøver å handle i overensstemmelse med X og ikke i overensstemmelse med Y.
Definisjon 5.1.2. ''P behandler O med respekt =df. P behandler O riktig.''
Definisjon 5.2.1: P har omsorg for O = P ønsker at O skal ha gode følelser.
Aksiom 5.3.1: P forstår hva O mener med å si eller gjøre A, hvis, og bare hvis, P og O er enige om hva som, for O, er ekvivalent med A, følger fra A, motsier A, og er irrelevant for A.
Definisjon 5.4.0: ''(E er en hendelse.) P kontrollerer E =df. P kan få E til å opptre eller ikkeopptre i overensstemmelse med P´s ønsker.''
Det er tre viktige former for kontroll:
Definisjon 5.4.6. ''P har egen-kontroll over handlingen A =df. P kan gjøre eller ikke gjør A i overensstemmelse med P´s ønsker, og uavhengig av andre personers ønsker.''
Definisjon 5.4.8. ''P har andre-kontroll over handlingen A =df. P kan få O til å gjøre eller ikke gjøre A i overensstemmelse med P´s ønske, uavhengig av O´s ønsker.''
Definisjon 6.4.1. P har selv-kontroll når det gjelder handlingen A =df.P gjør eller gjør ikke A i overensstemmelse med P´s refleterte ønsker og oppfatninger, og uavhengig av P´s ureflekterte ønsker og oppfatninger.
Tillit er et sentralt anliggende i alle personers liv.
Definisjon 5.5.5. P har tillit til O =df.P tror at O ikke vil gjøre P noe vondt.
Teorem 5.5.25: P har tillit til O, hvis, og bare hvis, P tror at O har omsorg for P, at O forstår P, at O har egen-kontroll, at O har selv-kontroll og at O har relevant ”know how” (dvs. evne, kunnskap).
Teorem 7.2.10: Hvis en person erkjenner en motsigelse (inkonsistens) i sitt system av oppfatninger (”belief system”), så vil P, for å eliminere denne motsigelsen (inkonsistensen), forandre sitt system av oppfatninger på den måten som er minst mulig omfattende.
Smedslund skriver selv om dette systemet at det har sett dagens lys som følge av vedvarende anstrengelser i retning av å klargjøre hva vi alle vet implisitt eller ”taust”. Han nevner også at det har vist seg bemerkelsesverdig stabilt over det siste tiåret, til tross for stadige mindre revisjoner og forbedringer.
Er Systemet EL valid?
For at et utsagn skal representere en gyldig klargjøring (eksplikasjon) av psykologisk sunn fornuft må det være slik at alle medlemmer av den relevante kulturen er enige om at utsagnet, slik det står, er korrekt, og at negasjonen (benektelsen) av utsagnet er ukorrekt. Alle må med andre ord være enige om at utsagnet er ”innlysende”. Utsagnet må være ”konsensuelt evident”.
Har psykologikkens definisjoner og aksiomer denne status? Er systemet valid?
For å undersøke dette har Smedslund i årenes løp gjennomført flere konsensus-studier, dvs. han har i form av spørreskjemaer (konstruert med den nødvendige presisjon og enkelthet) forelagt større eller mindre deler av systemet for kompetente språkbrukere (vanligvis engelske og norske universitetsstudenter, men også personer som har snakket ewe, arabisk, tamilsk, og vietnamesisk, samt profesjonelle kliniske psykologer). I disse spørreskjemaene har utsagnene (eller implikasjoner av dem) i randomisert orden blitt forelagt informantene, både slik de står og i form av negasjoner av dem, og informantene har måttet ta stilling til om de er enige/uenige i utsagnene/negasjonene.
Fylkesvei 334
Fylkesvei 334 går mellom Stangeland i Sola og Brattebø i Sandnes.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av delstrekninger av den tidligere fylkesvei 509 og den tidligere fylkesvei 334.
Psykologikk
Er Systemet EL valid?
Konsensus-studiene har bl. a. omfattet grunnregler for praktisering av psykoterapi, common sense prinsipper som ligger til grunn for sosial læringsteori , de nødvendige og tilstrekkelige betingelser for tillit , samt større deler av Systemet EL. Jevnt over har graden av konsensus vært meget høy, gjennomgående har 97% av informantene vurdert de relevante common sense-utsagnene som ”innlysende”, etter at svarene er blitt korrigert for manglende konsentrasjon og misforståelser.
Innvendinger mot psykologikken
Psykologikken er basert på den antagelse at de psykologiske ordene og uttrykkene i dagligspråket har en relativt stabil kjernemening, eller annerledes, at de psykologiske begreper som finnes i dagligspråket kan avgrenes ved hjelp av klassiske definisjoner, dvs. definisjoner som angir de nødvendige og tilstrekkelige betingelser for at noe skal falle inn under begrepet. I denne forbindelse kan dette rettes fire alvorlige innvendinger mot prosjektet om å etablere en psykologikk, nemlig innvendingene om kontekstualitet, "indre omstridthet", prototypiskhet og manglende universalitet. ,
(1) Innvendngen om kontekstualitet går ut på at ords mening alltid bestemmes av helhetssammenhengen eller konteksten, og at det alltid er mulig å manipulere brukskonteksten for et gitt ord eller uttrykk slik at det kan bety hva som helst. Svaret på denne innvendingen er at det ikke bare er slik at kontekstmeningen bestemmer ordmeningen. Det er også slik at ordmeningen bestemmer kontekstmeningen.(knfr. den hermeneutiske sirkel). Dessuten: Hvis mening var en funksjon utelukkende av kontekst, ville et ord skifte mening hver eneste gang det ble brukt, og meningsfylt kommunikasjon vil bli umulig. Hertil kommer eksistensen av praktisk nyttige ordbøker, meningsfylte språklige konstruksjoner som "Basic English", osv.
(2) En beslektet innvending går ut på at visse (filosofiske) ord og uttrykk prinsipielt synes å kunne diskuteres i det uendelige, uten at man kommer til enighet. Eksempler på slike begreper er frihet, rettferdighet, og det gode. Disse ords mening synes å være omstridt på en "indre", dvs. prinsipiell måte. Svaret er at dette forhold ikke synes å forhindre eksistensen av en viss "grunnmening" eller "kjernemening". Man kan ikke diskutere noe i det uendelige uten at man har en viss grad av felles forståelse av hva man diskuterer. Ingen uenighet uten enighet!