cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Utrecht
Kultur
Det finnes mange kunstgallerier i Utrecht. Det er også flere stiftelser som støtter kunst og kunstnere. Utdanning av kunstnere foregår ved Utrecht School of the Arts. Sentralmuseet (Centraal Museum) har mange utstillinger relatert til kunst, deriblant en permanent utstilling av verkene til illustratøren Dick Bruna, som er best kjent for å ha laget Miffy. Utrecht er også hjemsted for en av landemerkene innen moderne arkitektur, Villa Rietveld-Schröder fra 1924, som er på UNESCOs verdensarvliste.
I samarbeid med forskjellige kulturorganisasjoner arrangerer byen regelmessig kultursøndager, for å involvere innbyggerne (og ikke bare eliten) i byens kulturrikdom. I løpet av slik temasøndag setter flere organisasjoner sammen et program som er åpent for alle, gratis eller til en sterkt redusert pris. Videre er det mange initiativer overfor amatørkunstnere, for eksempel innenfor utøvende kunst, maling og skulptur. Byen subsidierer en organisasjon for kunstutdanning for amatører (Utrechts Centrum voor de Kunsten), myntet på byens befolkning. Det samme gjør universitetet for sine ansatte og studenter. I tillegg finnes flere private initiativer. For mange av disse tilbyr byrådet reduserte priser til innbyggere som mottar velferdsstønader.
Henrik II av England
Henrik II av England (født 5. mars 1133, død 6. juli 1189) styrte som konge av England (1154–1189), greve av Anjou, hertug av Normandie, hertug av Aquitaine, hertug av Gascogne, greve av Nantes, lord av Irland og kontrollerte til ulike tider deler av Wales, Skottland og vestlige Frankrike. Henrik var den første av Huset Plantagenet til å styre England, og var oldebarn av den normanniske Vilhelm Erobreren. Henrik var den første som benyttet tittelen «konge av England» – i motsetning til «konge av de engelske». Han ble i sin samtid også kalt for Henrik Curtmantle, «kortkåpe», fordi han benyttet en kåpe som var kortere enn hans forgjengere.
Henrik II var den første av Angevin-kongene i England, og en av de mest effektive av Englands monarker. Han overtok tronen i kjølvannet av kaoset som Stefans regime hadde ført til. Henrik overlevde kriger, opprør, strid til han kunne herske et av de mektigste europeiske kongedømmer i middelalderen. Han reformerte det normanniske styret og skapte en regjering og en administrasjon som var dyktig og selvgående, også i de tider da kongen var utenlands. Adelen hadde under Stefan manipulert føydal lov for å underminere kongelig autoritet, og Henrik II satte i gang mange reformer som svekket de tradisjonelle føydale båndene og styrket kongens posisjon. Festninger som var blitt reist under borgerkrigen ble revet. Økt beskatning erstattet stor grad militærtjeneste som vasallenes viktigste plikt, noe som gjorde kongen mindre avhengig av adelen, og som uansett var mindre interessert i å utkjempe en krig utenfor England.
Henrik IIs plan om å dele sine omfattende besittelser og titler skapte sjalusi og vekket forræderi fra hans sønner. På oppmuntring fra blant annet deres mor, Eleonore av Aquitaine, gjorde de opprør mot sin far flere ganger, ofte med den franske kongen som alliert. At to av dem døde, i 1183 og 1186, endret ikke opprørslysten og viljen til å gå imot faren. Da Henrik II begynte å eldes ble han angrepet av sin dyktigste sønn, Rikard, som i fellesskap med Filip II August av Frankrike beseiret ham i 1189. Henrik II ble tvunget til en ydmykende fredsavtale og døde selv to dager etter.
Tidlig liv
Henrik II ble født i Le Mans, Frankrike, den 5. mars 1133, den første dagen av det tradisjonelle året. Hans far, Geoffrey V av Anjou (også kjent som Geoffrey Plantagenet, sønn av Fulko av Jerusalem), var greve av Anjou og greve av Maine. Hans mor, keiserinne Matilda (Maud av England), var fordringshaver til den engelske trone som datter av Henrik I av England (som regjerte 1100–1135), sønn av Vilhelm Erobreren, hertug av Normandie og konge av England. Han tilbrakte barndommen ved sin fars landområder i Anjou. Da han var ni år gammel tok Robert, 1. jarl av Gloucester, ham til England hvor han fikk utdannelse fra mester Matthew i Bristol.
Ekteskap og barn
Den 18. mai 1152 ved Poitiers, da han var 19 år gammel, giftet han seg med Eleonore av Aquitaine, som var omtrent tolv år eldre enn Henrik, og bryllupet skjedde «uten den pomp og prakt som var passende for deres rang». Grunnen var delvis at Eleonore kun seks uker tidligere hadde blitt skilt fra kong Ludvig VII av Frankrike. Eleonore hadde fått to døtre med den franske kongen, men ingen sønn.
Ekteskapet mellom Eleonore og Henrik var basert på fornuft, og til tross for aldersforskjellen synes det som om det innledningsvis var basert på en viss grad av ømhet, og ekteskapet produserte hele fem sønner og tre døtre. Etter hvert ble det derimot stadig kjøligere mellom ektefellene inntil det døde ut. En av årsakene til at det oppstod strid mellom ektefellene var at Eleonore oppmuntret sine sønner til å gå til væpnet opprør mot sin far i 1173. Henrik satte da Eleonore i et fangenskap som varte i femten år.
Henrik og Eleonore fikk åtte barn, Vilhelm, Henrik, Rikard, Geoffrey, Johan, Matilda, Eleonore, og Johanna. Vilhelm døde som barn. Som et resultat av Vilhelms død ble unge Henrik kronet som medkonge da han ble eldre, men ettersom han aldri ble konge i egen rett, er han blitt kjent som «Henrik den unge konge», ikke som «Henrik III». I teorien kunne unge Henrik ha arvet tronen fra sin far, Rikard sin mors titler, gods og riker, Geoffrey kunne ha hatt Bretagne, og Johan, den yngste som normalt ikke ville ha fått jordeiendommer (og derfor kalt «Johan uten land» av sin far), kunne ha blitt lord av Irland. Imidlertid ville omstendighetene det helt annerledes.
Forfatteren John Speed antydet i sin bok fra 1611, History of Great Britain, at det ble født ytterligere en sønn, Filip, men de kilder som Speed eventuelt har benyttet har uansett gått tapt. Om dette er riktig må dette eventuelle barnet ha død som spedbarn.
Henrik hadde også barn utenfor ekteskap. Selv om disse barna ikke hadde lovlig krav til tronen, gjorde deres slektskapsforhold dem til potensielle problemer for Henriks legitime arvinger. William Longespée var et slikt barn. Han forble hovedsakelig lojal og slo seg til tåls med de titler, landområder og rikdommer som kom til ham som en kongelig løsunge. Geoffrey, biskop av Lincoln, erkebiskop av York, ble derimot sett på som en torn i siden på Rikard I av England. Geoffrey var den eneste av Henriks mange sønner som sto ved hans side da han lå for døden. Selv kongens egen favoritt, Johan, hadde desertert fra faren. Rikard tvang Geoffrey inn i presteskapet i York og avsluttet på den måten Geoffreys verdslige ambisjoner. En annen sønn, Morgan, ble valgt til bispedømmet Durham, skjønt han var aldri vigslet til biskop på grunn av motstand fra pave Innocens III.
Framtoning
Flere kilder gir et inntrykk av Henrik IIs framtoning. De er alle enig om at han var en meget sterk, energisk og overgikk sine likemenn atletisk.
Karakter
Da Henrik II ble kronet som Englands konge i 1154 var han i sin aller beste alder, kun 21 år gammel, men var likevel en erfaren statsmann og hele livet var han preget av en rastløs energi. Som sin bestefar Henrik I av England hadde Henrik II en framstående kunnskap om lovverket. Han likte å omgås lærde, og var selv boklærd, språkmektig, og hadde blant annet en ypperlig latin. Når det var mulig deltok han i egen person i rådene. Hans interesser i økonomi var reflektert i hans egen måteholdne livsstil. Han kledde seg enkelt unntatt når tradisjonen dikterte noe annet og han spiste en sparsommelig kost.
Henrik hadde også en god sans for humor og ble aldri rasende over å være den som humoren rammet. En gang mens han satt i dårlig humør og var opptatt av håndarbeid med nål og tråd var det en hoffmann som antydet at slik oppførsel var noe som man kunne forvente av en løsunge av en garvers datter (en referanse til at hans forfedre Vilhelm Erobreren og Matilda av Flandern). Kongen ristet av latter og faktisk forklarte spøken for de som ikke øyeblikkelig forsto den.
«Hans minne var eksepsjonelt: han feilet aldri i å gjenkjenne en mann som han hadde sett tidligere, eller å huske noe som senere kunne komme til nytte. Mer gjennomgående kunnskapsrik enn noen annen konge i hans tid i den vestlige verden».
I kontrast til dette står kongens temperament. Hans råskap mot Thomas Becket er bevis på at hans raseri kunne gjøre ham forblindet, sammen med hans konflikter mot blant annet sin sønn Henrik den unge konge og Vilhelm I av Skottland.
Etableringen av et imperium
Henriks far, Geoffrey Plantagenet, holdt rike landområder som en vasall for Ludvig VII av Frankrike. Maine og Anjou var derfor Henriks fødselsrett, blant andre landområder i vestlige Frankrike. Ved fødselsrett på morsiden ble også hertugdømmet Normandie hans. Imidlertid var den mest verdifulle arven fra hans mor kravet på den engelske tronen. Som sønnedatter av Vilhelm I av England burde keiserinne Maud av England ha vært dronning, men tronen ble tatt av hennes fetter Stefan av England. Henriks anstrengelser for sikre kongedømmet til hans egen familie skapte et dynasti som strakk seg over tre århundrer og tretten konger.
Henriks ekteskap med Eleonore av Aquitaine styrket ham ytterligere. Hans utallige landområder ble også lagt til hans nye hustrus eiendommer, noe som ga ham kontroll over Aquitaine og Gascogne. Rikdommene i markedene og vingårdene i disse regionene, kombinert med Henriks allerede utallige og utstrakte besittelser gjorde ikke Henrik bare til en mektig engelsk konge, men også til den mektigste vasall i Frankrike.
Erobringen av den engelske trone
Maud av England hadde stått på sitt krav til den engelske tronen i flere år til ingen nytte og innså at sønnen Henriks ambisjoner for den samme tronen heller ikke var lett å gjennomføre (se Det engelske kaos under Stefan). Hun trakk seg endelig tilbake i 1147, det samme året da Henrik hadde fulgt moren på en invasjon av England. Den feilet raskt på grunn av manglende forberedelser, men det gjorde ham samtidig ytterligere bestemt på at England var hans morsrett. Han kom tilbake til England i 1149 og 1150. Den 22. mai 1149 ble han gjort til ridder av sin grandonkel, kong David I av Skottland, i Carlisle den 22. mai.
Tidlig i januar 1153, kun måneder etter sitt bryllup, krysset han Den engelske kanal enda en gang. Hans flåte besto av 36 skip og transporterte en styrke på 3 000 fotsoldater og 140 hester. Kildene er motstridende om han gikk i land ved Dorset eller Hampshire, men det er kjent at han dro til en liten kirke i en landsby. Det var 6. januar og de lokale var til stede ved en oppsetning av Helligtrekongersdag. Vekselvirkningen mellom festivalen og Henriks ankomst gikk ikke tapt for dem. «Ecce advenit dominator Dominus, et regnum in manu ejus», utbrøt de som inngang for deres festival. Det kan oversettes til «Se, herren vår hersker har kommet, og kongedømmet er i hans hender!»
Henrik forflyttet seg raskt, og innenfor det samme året hadde han sikret seg retten til å etterfølge som konge ved traktaten i Wallingford med Stefan av England. Stefans posisjon hadde forverret seg. Han møtte opposisjon fra en fiendtlig pave og erkebiskop ved hans krangling med kirken. Dessuten døde Stefans sønn Eustace IV i 1153. Det samme var også tilfelle med en rekke andre ledende aktører, keiserinne Maud, David av Skottland, jarlene av Northampton, Warwick og Chester, som enten var døde eller som døde i løpet av året. Med det var særlig dødsfallet til Stefans sønn Eustace som vendte situasjonen. Eustaces eneste forsonende trekk var som kriger, i henhold til samtidige kommentarer, «hvorhen han gikk gjorde han mer ondt enn godt»
Med vitne fra ikke mindre enn 14 biskoper og elleve jarler erklærte Stefan den 6. november i Winchester hertug Henrik som sin etterfølger når han selv døde. I Oxford tidlig det neste året lovte baronene deres troskap til den nye tronarving. Han trakk seg tilbake til Normandie inntil den gamle kongen var vel død i Dover den 25. oktober 1154. Den 19. desember 1154 ble han kronet i Westminster Abbey. Henry Plantagenet, vasall av Ludvig VII av Frankrike, var nå mer mektig enn den franske kongen selv. Henrik benyttet tittelen Rex Angliae, Dux Normaniae et Aquitaniae et Comes Andigaviae (konge av England, hertug av Normandie og Aquitaine, greve av Anjou). Han var den første som ble kronet som «konge av England», i motsetningen til «konge av de engelske».
Herredømmet over Irland
Kort tid etter at han ble kronet, sendte Henrik en diplomat til den nylig valgte pave Hadrian IV. Ledet av biskop Arnulf av Lisieux dro en gruppe av geistlige for å be om tillatelse for Henrik til å invadere Irland. De fleste historikere er enige om at det resulterte i pavebullen Laudabiliter. Det er mulig at Henrik handlet under påvirkning av en «Canterbury-konspirasjon» hvor de engelske geistlige strebet etter å dominere den irske kirke, men det er også mulig at Henriks intensjoner rett og slett var å sikre et herredømme for sin yngre bror William FitzEmpress.
Mens planene for invasjonen ble lagt, døde William, og Irland ble ignorert. Det var ikke før 1166 at de igjen kom til overflaten. Dette året ble en mindre irsk prins, Diarmaid Mac Murchadha, fordrevet fra sitt område i Leinster av Irlands overkonge Muirchertach MacLochlainn. Diarmaid fulgte Henrik til Aquitaine for å søke støtte til å ta kontrollen tilbake. Henrik skaffet fotsoldater, riddere og adelige tilgjengelig for saken. Den mest prominente var en normanner fra Wales, Richard de Clare, 2. jarl av Pembroke, med tilnavnet «Strongbow». I bytte for hans lojalitet lovte Diarmaid sin datter Aoife av Leinster til jarl Richard Strongbow, samt å gjøre ham til arving og etterfølger av sitt kongedømme.
Strongbow gikk i land i nærheten av Waterford den 23. august 1170 med en styrke, etter sigende på 200 riddere og 1 000 fotsoldater. Waterford ble øyeblikkelig erobret og i løpet av neste måned også Dublin. Normannerne gjeninnsatte Diarmaid til hans tradisjonelle besittelser, men det ble raskt opplagt at Henrik ikke hadde tilbudt hjelp av ren vennlighet, og Diarmaid fikk ikke nyte sin posisjon lenge. Han døde i Ferns i mai 1171 og etterlot sitt rike til Strongbow. Irene var ikke beredt på en utenlandsk herre og forente seg under en ny overkonge, Ruaidrí Ua Conchobair. Strongbow ble omringet i Dublin, men beleiringen kollapset da Henrik gikk i land i Waterford den 17. oktober 1171 med en veldig hær, kanskje opptil 500 riddere og 4 000 fotsoldater i 400 skip. I Irland erklærte han seg som lord av Irland. Alle normannere, blant dem mange irske prinser, sverget troskap til ham. Etter seks måneder dro Henrik tilbake til England og kom aldri tilbake. Senere utropte han sin unge sønn, den framtidige kong Johan av England, til lord av Irland.
Diarmaids appell for utenlandsk hjelp bidro til Englands erobring av Irland og førte til 800 år med engelsk overherredømme. Endringen var så gjennomgående at Diarmaid fortsatt blir husket som Irlands fremste forræder. I 1172, ved kirkemøtet i Cashel, ble romersk-katolisisme proklamert som den eneste tillatte religiøse praksis i Irland.
Konsolidering i Skottland
I 1174 var et opprør fremmet av hans egne sønner ikke kong Henriks største problem. En invasjonsstyrke fra Skottland, ledet av deres konge Vilhelm I av Skottland, strømmet inn over grensen fra nord. For å forverre tingenes tilstand seilte en flåte fra Flandern mot England, kun dager fra invasjon og det synes som den engelske kongens raske vekst ville bli satt på en alvorlig prøve.
Henrik så hans knipe som et tegn fra Gud, at hans behandling av Thomas Becket ville bli behandlet med nederlag. Han gjorde øyeblikkelig bot i Canterbury for erkebiskopens skjebne, og hendelsene snudde seg deretter til det bedre.
Den fiendtlige armadaen ble spredt i Den engelske kanal og vendte tilbake til kontinentet. Invasjon fra havet var avverget, men skottene drev fortsatt på med herjinger i nord. Henrik sendte tropper nordover som møtte skottene ved Alnwick og hvor engelskmennene fikk en knusende seier. Vilhelm ble tatt til fange i kaoset, noe som fjernet skottenes ledelse, og i løpet av måneder ble alle problematiske festninger revet. Sørlige Skottland ble totalt dominert av Henriks menn, og området ble i praksis lagt under som et len til hans omfattende Angevin-riket, som nå strakte seg fra fjorden Solway Firth i nord og bortimot til Middelhavet i sør, og fra elven Somme til Pyreneene. Ved enden av denne krisen, og hans sønners opprør, var kongen nå «etterlatt sterkere enn noen gang».
Underkastelse av adelen
I løpet av Stefans regime hadde de engelske baronene underminert den kongelige autoriteten. Opprørsfestninger var et problem, unngåelse av militærtjeneste var et annet. Den nye kongen fikk øyeblikkelig revet de opprørske festningene som hadde blitt reist i løpet av Stefans regime.
The Royal Trophy
The Royal Trophy er en turnering i golf for herrer mellom lag fra Europa og Asia. Turneringen ble arrangert for første gang i januar 2006 på Amata Spring Country Club i Bangkok i Thailand og har offisiell status på Europatouren, Asiatouren og Japantouren. Det asiatiske laget forener de to konkurrerende lagene fra Dynasty Cup, som spilles mellom Japan og resten av Asia. Lag på åtte mann spiller en serie på 16 matcher, som omfatter foursome-, fourball- og single-matcher. Det konkurreres om et trofé som er donert av kongen av Thailand.
Henrik II av England
Underkastelse av adelen
For å imøtegå problemet med de som unngikk militærtjeneste ble en skatt kalt scutage vanlig. Denne ble betalt istedenfor å tjene i Henriks hær, noe som gjorde det mulig for kongen å betale leiesoldater. Disse harde og forherdede leiesoldatene ble brukt med ødeleggende effekt av både Henrik og hans sønn Rikard, og ved 1159 var skatten etablert som en sentral faktor for kongens hær og hans autoritet over sine vasaller.
Lovreformer
Henriks regime så etableringen av kongelige øvrighetspersoner og lokale rettssaler. Disse tillot under kongens autoritet å dømme i lokale strider og reduserte arbeidsmengden til den kongelige rett, og fordelte lov og rett med større effektivitet.
Henrik arbeidet også for å gjøre det juridiske systemet mer rettferdig. Rett ved uskyldsprøve og rett ved tvekamp var fortsatt ganske vanlig og selv på 1100-tallet var disse metodene blitt foreldet. Ved domstolbestemmelsen i Clarendon i 1166 ble en rettssak ført for en jury av likemenn standard. Imidlertid fremmet denne gruppen av «tolv rettmessig menn», som juryen ble referert til, en tjeneste mer lik en storjury, ved varsle retten om saker egnet for forfølgelse. Tvekamp var fortsatt lovlig i England fram til 1819, men Henriks jurysystem var et stort bidrag til landets sosiale historie. Domstolbestemmelsen i Northampton i 1176 sementerte de tidligere bestemmelser i Clarendon.
ANZUS
I motsetning til NATO har ANZUS ingen integrert forsvarsstruktur eller reaksjonsstyrker, men likevel utfører Australia og USA en rekke felles militære øvelser og aktiviteter, både til lands og vanns, og standardisering av utstyr og operasjonell doktrine.
Henrik II av England
Kongens kontroll over kirken
Som andre normanniske konger aktet Henrik II å ha samme kontroll over kirken som over staten. Ved Clarendon Palace den 30. januar 1164 sendte kongen ut seksten konstitusjoner, hver med den hensikt å minske den geistlige innflytelsen fra Roma. Kirken hadde sin egen domstol og egne lover som sto utenfor den verdslige. Om en prest begikk voldtekt eller mord kunne han unngå vanlig lovs straffeforfølgelse som henrettelse ved å kreve å bli dømt ved biskopens dom. Her var straffen ikke verre enn bot, pisking eller å bli fradømt prestekappen. Vanlig lov stoppet ved kirkedøren. Rike biskoper og abbeder var betydelig landeiere med store inntekter og stundom med egne hærer. Selv om de sverget sin lojalitet til kongen insisterte de på denne sto under deres lojalitet til Gud og hans representant i Roma.
Thomas Becket var en velutdannet mann med stor administrativ dyktighet, sjarm og intelligens. Beckets store sjanse kom i 1154 da erkebiskopen av Canterbury introduserte ham for den nylig kronete kong Henrik II. De to, kongen 21 år gammel og Becket i midten av 30-årene, ble ikke bare gode venner som spilte sjakk og reiste sammen, men dannet en sterk allianse: de to hadde «en hjerne og et sinn» ble det sagt. Under kongen ble Becket kongedømmets nest mektigste mann som sto for de viktigste diplomatiske sakene som eksempelvis å forhandle ekteskap i Frankrike for en av Henriks døtre i 1158.
Da erkebiskopen av Canterbury døde i 1161 fikk Henrik II en ypperlig sjanse til å plassere sin egen, håndplukkede mann i den engelske kirkens viktigste posisjon. Han ville ha sin egen kansler og gode venn Thomas Becket som den nye erkebiskopen av Canterbury. Paven ble forespurt og sa seg enig. Det var kun ett problem, Becket hadde aldri blitt ordinert, men han ble først gjort til prest, den neste dagen til biskop, og den samme ettermiddagen, 2. juni 1162, gjort til erkebiskop. Becket ble aldri en betydningsfull teolog. Da han ble erkebiskop holdt han seg med personlig instruktør for å få Bibelen forklart, og ved kirkemøtet i Tours 1163 torde han ikke preke på grunn av sin begrensete kunnskap i latin.
Stor var både kongens og andre forbauselse da Thomas Becket sa fra seg posisjonen som kansler og gikk fra å være kongens fremste mann til å bli kirkens. I 1163 ble en kannik anklaget for mord frikjent ved en kirkerett, og folkets skrek ut og krevde rettferdighet til kanniken ble ført fram for en kongelig domstol. Beckets protest hindret ikke bare denne saken, men forhindret også kongens forsøk på å få øke den verdslige rettens myndighet til også å gjelde kirken. Becket nektet å gå med på endringene i loven og da kongen tilkalte Becket for å stå til rette for det kongelige råd den 8. oktober 1164 flyktet han til Frankrike og stilte seg under beskyttelse av Henriks rival, Ludvig VII av Frankrike.
Hva som fikk Thomas Becket til totalt å endre vesen har vært et spørsmål som har siden vært hyppig diskutert av historikere, og også av forfattere som Alfred Tennyson og T. S. Eliot. Becket synes som født på nytt som geistlig, men ble faktisk enda mer kompromissløs. Selv paven betraktet Becket som et problem for hans nådeløse konfrontasjon med kongen. Da Henrik II fikk kronet sin sønn Henrik den unge konge måtte det gjøres i London da erkebiskopen av Canterbury ikke var tilgjengelig. Becket betraktet kroningen som illegal og bannlyste de to biskopene som sto for kroningen. I Beckets seks år lange landflyktighet forsøkte Henrik II å presse ham til underkastelse, men møtte ham også ansikt til ansikt tre ganger for å diskutere striden.
Mordet på Thomas Becket
«Hvilke ynkelig dagdrivere og forrædere har jeg fostret og fremmet i min husholdning som lar sin herre bli behandlet med slik skammelig forakt av en lavættet geistlig!» var de ordene som ble uttalt i Henriks mørke stund. I populærhistorien har de blitt omgjort til den langt mer fyndige uttalelsen «Hvem kan fri meg fra denne brysomme presten?» Bitter på sin tidligere venn og skreket ut i raseri mot ham, men antagelig uten den hensikt som fire av kongens riddere tolket det som. Reginald Fitzurse, Hugh de Morville, William de Tracy, og Richard le Breton overhørte kongen og besluttet å handle på hva de oppfattet som en indirekte ordre. De krysset Den engelske kanal og dro til Canterbury.
Ridderne som utførte udåden, falt i unåde, og fire år etter drapet gjorde kong Henrik II bot ved å gå barfotet gjennom gatene i Canterbury mens åtti munker pisket ham og han tilbrakte natten i martyrens krypt. Den hellige Thomas Becket forble en populær helgen gjennom hele middelalderen, og kong Henrik II kunne glemme å endre loven som gjorde kirkens menn ansvarlig for verdslige lover.
Borgerkrig og opprør
Forsøket på å fordele sine besittelser og riker blant sine tallrike sønner resulterte i mange problemer for kong Henrik. Kongens plan om en velordnet overføring av makt til Henrik den unge konge var avhengig av i hvilken grad sønnen Henrik greide å styre, og i hvilken grad hans brødre ga ham hyllest for sine landområder. Imidlertid nektet den kanskje hardeste og mest ambisiøse av sønnene, Rikard Løvehjerte, å underkaste seg sin bror da de hadde samme mor og far og slektskap.
I 1173 gikk unge Henrik og Rikard sammen mot sin far og hans plan for etterfølgelse, og forsøkte å ta de landområder som de var blitt lovet (se Opprøret i 1173-1174). Kongens endringer og revisjoner av hans arv fremmet sjalusi og aggresjon blant etterkommerne. Mens både unge Henrik og Rikard var relativ sterke i Frankrike, manglet de menneskemateriell og den erfaring som deres far satt med for å styrte ham. Kongen knuste deres første opprør og var rimelig og rettferdig i sin straff. Rikard mistet eksempelvis halvparten av den inntekt som han hadde krav på som greve av Poitou.
I 1182 ble sønnenes aggresjon vendt mot hverandre. Unge Henrik, Rikard og deres bror Geoffrey begynte alle å bekjempe hverandre for deres fars besittelser på kontinentet. Situasjonen ble akutt skjerpet ved at den franske adelen også gjorde opprør og at den franske kongen Filip II August blandet seg inn. Dette var den mest alvorlige trusselen som kom fra familien, og kongen måtte møte den dynastiske borgerkrigen. Den 11. juni 1183 døde Henrik den unge konge av dysenteri. Opprøret som var oppstått rundt den unge kongen, falt sammen, og de gjenværende brødrene dro tilbake til sine enkelte landområder. Henrik okkuperte raskt de opprørske regionene for å bevare freden.
Det endelig slaget mellom Henriks prinser kom kort tid etter i 1184. Geoffrey av Bretagne og Johan, den aller yngste av brødrene, hadde blitt lovet Aquitaine som tilhørte moren og den eldre broren Rikard. Geoffrey og Johan invaderte, men Rikard hadde kontrollert en hær i bortimot ti år og var blitt en dyktig militær kommandant. Rikard utviste sine vankelmodige brødre, og de kom aldri til å møte hverandre igjen i krig, hovedsakelig fordi Geoffrey døde to år senere, og fordi Johan, den yngste, ikke hadde personlig makt eller midler til å utgjøre en trussel.
Død og arvefølge
Den endelige tornen i Henriks side ble alliansen mellom hans da eldste sønn Rikard og hans største rival, Filip II August. Johan hadde blitt farens favoritt, og Rikard fryktet at han ville bli utelatt fra farens arv. Sommeren 1189 invaderte Rikard og den franske kongen Henriks sentrale maktområde i Anjou. De allierte tok nordvestlige veg, angrep Le Mans og erobret Maine og Tours. Den beseirete Henrik II møtte sine motstandere og ble tvunget til å gå med på alle deres krav, inkludert å gi hyllest til Filip II August for alle hans franske besittelser.
Middelalderhistorikeren Austin Lane Poole har fortalt at kong Henrik II hadde dekket veggene i sitt personlige kammer i Winchester med malerier og veggtepper. Et av dem, utført på kongens egne instrukser, var en allegori på elendigheten i hans eget liv En flokk med fire ørnunger var avbildet mens de plyndret den voksne ørnen, og den fjerde ungen sto klar til å hakke øyet ut på faren. De fire ørnungene er mine egne sønner som ikke slutter å forfølge meg selv inn i døden, skal kong Henrik II ha forklarte bildet. Den yngste av dem, som jeg nå har gitt så mye omsorg, vil til slutt fornærme meg hardere og farligere enn noen av de andre.
Det eneste krav den slagne Henrik II stilte for underkastelsen var å få se listen over de som hadde sviktet ham. Øverst sto navnet på hans yngste sønn, Johan. Så tvilsom som Rikards handlinger enn var ved å gå i krig mot sin egen far, var han uansett provosert av at faren hadde løftet den yngste sønnen opp foran seg selv i arverekkefølgen, noe som ble den direkte årsaken til at Rikard la seg på kne for den franske kongen og erklærte seg som hans vasall.
Svak, syk og forlatt av alle, unntatt en sønn utenfor ekteskap, Geoffrey, døde Henrik i Chinon den 6. juli 1189, 56 år gammel. Hans legitime sønner, har krønikene latt ham si, var «de virkelige bastardene». Den seirende prins Rikard viste senere sin respekt for Henriks lik da det ble fraktet til Fontevraud-klosteret hvor det i henhold til Roger av Wendover «blod strømmet fra neseborene fra den avdøde som om ... indignert over tilstedeværelsen av den man antok hadde medvirket til hans død». Henriks eldste overlevende sønn og erobrer ble kronet «ved Guds nåde, kong Rikard I av England» ved Westminster den 1. september 1189. Hans første handling som konge var å sende bud om at moren, Henriks hustru, dronning Eleonore av Aquitaine, skulle bli løslatt fra det fangenskap som Henrik hadde sendt henne til de siste seksten årene.
Henrik i bøker og filmer
Særlig på grunn av mordet på erkebiskopen opptrer Henrik i en rekke skuespill, romaner og filmer. Mest kjent er T. S. Eliots skuespill Murder in the Cathedral (1952, på norsk som Mordet i domkirken, 1957)
Henrik II av England opptrer også i skuespillet Becket av Jean Anouilh og i The Lion in Winter av James Goldman. Peter O'Toole spilte rollen som kongen i filmutgaven av begge disse skuespillene – Becket (1964) og The Lion in Winter (1968), for begge ble han nominert som Oscar for beste mannlige hovedrolle. Patrick Stewart spilte rollen som kongen i TV-filmen av The Lion in Winter (2003), og for denne ble han nominert for prisen Golden Globe for beste prestasjon av en mannlig skuespiller i TV-serie.
Brian Cox spilte kongen i BBCs TV-serie The Devil's Crown (1978), som skildret hans og sønnenes regime. Han har også blitt framstilt på film av William Shea i den korte stumfilmen Becket (1910), av A. V. Bramble i stumfilmen Becket (1923), basert på et skuespill av Alfred Tennyson, Alexander Gauge i filmutgaven av T. S. Eliots skuespill Murder in the Cathedral (1952), og skuespillet Curtmantle av Christopher Fry, som er mindre kjent og mer sjeldent framført på scenen, bearbeider også konflikten mellom Henrik II og Thomas Becket.
Henrik II er også en betydelig figur i de historiske kriminalromanene Mistress of the Art of Death og The Serpent's Tale av Diana Norman. Han opptrer også i Ken Folletts roman Stormenes tid: i bokas siste kapitler skildres en fiktiv redegjørelse av kongens botsgang i Canterburykatedralen for hans rolle i mordet på Thomas Becket.
Good Riddance (Time of Your Life)
Good Riddance (Time of Your Life), også kalt Time of Your Life (Good Riddance) eller bare Time of Your Life er en sang utgitt av det amerikanske punkrock-bandet Green Day i 1997. Sangen er den andre singelen fra albumet Nimrod fra 1997.
Bakgrunn for sangen
Sangen ble opprinnelig skrevet like etter lansering av suksessalbumet Dookie i 1994, men ble ikke utgitt før på albumet Nimrod i 1997. Den appellerte også som B-side på singelen «Brain Stew/Jaded» fra albumet Insomniac i 1996.
I motsetning til det tidligere materialet til Green Day, er «Good Riddance (Time of Your Life)» roligere og mer fortrolig med akustisk musikk. Bandmedlem Mike Dirnt har uttalt at utgivelsen av denne sangen, antagelig er den «mest punkete» tingen de har gjort. Sangen ble bare promotert som «Time of Your Life», og ble en stor radiohit, og den klart bestselgende singelen fra albumet.
''«At the time I wrote Good Riddance, I was breaking up with a girl that was moving to Ecuador, and I was trying to be as understanding about it as I could. I wrote the song as kind of a bon voyage. I was trying not to be bitter, but I think it came out a little bit bitter anyway... I thought that calling the song "Time of Your Life" was just a little too level-headed for me, so I had to come up with something different»''
På albumversjonen, i begynnelsen, gjør Billie Joe Armstrong en feil (3. og 4. streng i åpne G / D-akkord spilles i stedet for 2. og 3.), prøver igjen, gjentar feilen, og i sinne sverger i knapt hørbar stemme. Denne feilen ble bevisst spilt og inkludert i sangen for å lage litt komikk i det som regnes som en av Green Days mer seriøse sanger.
Musikkvideo
I 1998 vant Green Day sin første MTV Video Music Awards for «Best Alternative Video» for «Good Riddance (Time of Your Life)». De var også nominert i kategorien «Viewer's Choice»
A Pleasant Shade of Gray (video)
A Pleasant Shade of Gray er den første konsertvideoen til det amerikanske progressiv metal bandet Fates Warning.
Videoen ble utgitt på VHS 24. mars 1998 av Metal Blade Records. Videoen er opptak fra konserter i Nürnberg, Köln, Würzburg, Offenbach, og Ludwigsburg i Tyskland, samt Hollywood, USA. Lyden er mikset av Terry Brown.
Videoen ble utgitt på nytt i 2006 som bonus-DVD på musikkalbumet A Pleasant Shade of Gray.
Selvspenneravtrekk﻿er
En avtrekkspenn, også kjent som selvspenneravtrekk﻿er (engelsk double action trigger), spennavtrekker, selvspenner eller avtrekkerspenner, er en virkemåte for avtrekkeren på et skytevåpen, hvor et avtrekk både spenner hanen og så slipper den. For revolvere så innebærer dette også at tønnen roteres. Revolvere med denne funksjonen har som regel også mulighet for å spenne hanen manuelt (enkeltspenneravtrekk). En typisk revolver med spennavtrekker er Taurus Raging Bull.
Typer
Det skilles ofte mellom rene spennavtrekkere (engelsk double action only, DAO) og spennavtrekkere som også kan skytes som enkeltspenneravtrekk (altså kombinert selvspenner- og enkeltspenneravtrekk, engelsk: double action / single action, DA/SA). Rene selvspennavtrekkere innebærer at det ikke er noen mulighet for å spenne hanen manuelt. En pistol eller revolver med ren selvspennavtrekker regnes å kunne hylstres trygt etter lading eller avfyring, mens et kombinert spenn- og enkeltspenneravtrekker må spennes ned eller sikres for å forebygge vådeskudd.
Feromon
Feromon (fra gresk pherein å bære eller transportere og hormon å stimulere) er et duftstoff, et kjemisk signalstoff, som utskilles fra kjertler hos noen dyr og som virker mellom individer av samme art. Dette kalles også for et duftspråk, når dyr formidler beskjeder som duftinntrykk til hverandre. Feromonene har ulike navn etter hvilken funksjon de har. Feromoner skiller seg fra andre luktstoffer ved at vi ikke trenger å oppfatter selve lukten bevisst for at de skal virke. Disse stoffene spiller likevel en viktig rolle i kommunikasjonen mellom individer i en dyregruppe og da særlig i den kjønnsmessige kommunikasjonen.
Sommerfugler og andre dyr
Hunnene produserer en artsspesifikk duftblanding (feromoner) som hannen kan oppdage på langt hold. Dette finner sted hos mange arter.
I nyere tid er feromoner brukt som lokkemiddel i feller for å bekjempe skadedyr. Metoden går ut på å lokke hannene til fellen ved hjelp av hunnens seksualferomon, for deretter å uskadeliggjøre dem.
Sporferomoner
Sporferomoner anvendes av maur for å markere veien til maten eller tilbake til maurtuen.
Alarmferomoner
Alarmferomoner brukes i maursamfunnet til for å få maurene i forsvars- eller angrepsstemning overfor en truende fare.
Hos sosiale insekter
Hos samfunnsdannende insekter som bier og maur, utsondrer både larver og pupper, feromoner som gjenkjennes av arbeiderne i bolet. Disse er medvirkende til at utviklingen bremses hos hunner, slik at disse ikke blir fullt forplantningsdyktige. De blir sterile individer som hos samfunnsdannende insekter kalles arbeidere.
Aggregasjonsferomoner
Mest kjent er kanskje barkbillene og «barkbillekrigen» på Østlandet på 1980-tallet. Barkbillenes feromoner kalles gjerne for aggregasjonsferomoner. Hos barkbiller fra slekten Ips er det hannene som sender ut feromoner, og som starter innboringen i trestammen. Både hunner og hanner tiltrekkes av feromonene. Hensikten er å samle nok individer til å overvinne treets forsvarsstoffer, som er kvaen som pipler ut i borehullet. Sporer av blåvedsopp som er klebet til billenes kropp blir avsatt i borehullene. Soppen vokser så inn i veden og sperrer vanntransporten i trestammen. Hvis strømmen av plantesaft fortsatte, ville egg og larver drukne i vann og kvae.
Multi-level marketing
Mye av kritikken mot MLM retter seg mot at forretningsmodellen i stor grad benyttes til å kamuflere pyramidespill ved at produktene som omsettes har som hovedfunksjon å kamuflere pengetransaksjonene oppover i den hierarkiske nettverksstrukturen. I de fleste MLM-selskaper ligger potensialet for å tjene penger i å verve nye selgere under seg snarere enn å selge produkter til kunder. Sannsynligheten for å tjene penger på MLM er svært lav, og de fleste som prøver ender opp med å tape penger.
Konseptet
Grunnidéen bak MLM er å flytte markedsføring og distribusjon fra regulære utsalgssteder til nettverk av forbrukere. Man skal da kunne redusere antall ledd mellom produsent og forbruker, og samtidig kraftig redusere kostnader knyttet til bl.a. leie av kontorarealer. En person med et stort sosialt nettverk vil da kunne markedsføre et produkt til sin sosiale krets. De siste årene har mye av fokuset på markedsføring blitt flyttet til internett og sosiale medier.
Dersom en nettverksmarkedsfører har suksess og ikke lenger klarer å håndtere nye eller eksisterende kunder alene, vil det være hensiktsmessig å rekruttere en ny distributør. Normalt kan nettverksmarkedsføreren legge denne distributøren inn i sin downline, og vil også motta provisjon på den nye konsulentens salg. På denne måten kan man tjene penger på flere nivåer under seg, og nye konsulenter vil måtte dele salgsprovisjon med sin upline. MLM-selskapene oppfordrer gjerne selgerne til å verve sine nærmeste venner og familie, og i noen tilfeller råder de dem til å kutte kontakt med familie og venner som stiller seg negative til forretningsmuligheten.
I nesten alle MLM-selskap stilles det krav om at konsulenten selv må kjøpe varer for et minimumsbeløp hver måned, eller antall personer i sin downline for å være kvalifisert for provisjon. Det vil normalt bety at salgsprovisjonen tilfaller konsulenten på nivået over (upline) eller selskapet dersom man ikke selv er kvalifisert for å motta provisjon.
MLM-konseptet har ikke noen begrensning når det gjelder hvilke produkter som selges, men helse- og velværeprodukter dominerer MLM-markedet.
Bransjens dårlige rykte
Grunnet forbud mot pyramidespill og Ponzi-svindel har MLM i stor grad blitt brukt som skalkeskjul for pyramidelignende virksomhet. Kollapsede pyramidespill har ofte blitt relansert som nye MLM-selskaper der det kun er gjort mindre justeringer i selskapsstruktur for å omgå lovverket.
I de aller fleste MLM-selskaper bærer produktene preg av å være overprisede i forhold til reell markedsverdi. Eksempelvis er det påpekt at tilsvarende kosttilskudd som MLM-selskapet Zinzino selger kan kjøpes hos andre leverandører for en tiendedel av prisen. Dette vil gjøre det svært vanskelig å selge til forbrukere, og distributøren kan derfor bli mer opptatt av å verve nye konsulenter under seg fordi dette er enklere og mer innbringende enn å selge selve produktet. I slike tilfeller må man normalt kjøpe produktene selv for å få rett til å videreselge disse, enten som en engangs investering eller som et periodevist minimum produktkjøp. Ved at produktkjøpene er en betingelse for å kunne tjene penger på konseptet vil selskapet ikke ha problemer med å få omsetning på sine produkter, men så lenge disse er kraftig overprisede vil omsetningen i hovedsak skje internt mellom moderselskap og konsulentene. Deltakerne som er blitt rekruttert som selskapets uavhengige salgsrepresentanter er i realiteten deres kunder.
For å skjule overprising av produktene som omsettes ved hjelp av MLM, kan selskapene bak bli meget oppfinnsomme. Dersom man klarer å formidle at selskapets produkter er helt nye og unike, lar de seg vanskelig sammenligne med produkter som omsettes i markedet gjennom tradisjonelle salgskanaler. Mange MLM-selskaper har blitt bøtelagt for å ha fremsatt påstander om sine produkter som ikke har vært mulig å dokumentere. Særlig gjelder dette selskaper som omsetter helseprodukter. Da Mattilsynet i 2006 undersøkte markedsføringen til 5 av Direktesalgsforbundets medlemsselskaper, fant de ulovlige helsepåstander hos samtlige.
For å komme negativ omtale i forkjøpet har mange MLM-selskaper en strategi der potensielle rekrutter lokkes med på vervemøter på falske eller mangelfulle premisser. Både Forbrukerombudet og Lotteritilsynet advarer mot å la seg presse til å inngå avtaler i slike situasjoner.
En årsak til hvorfor selskaper velger MLM som forretningsmodell er muligheten til å flytte det juridiske ansvaret for markedsføring fra selskapet og over på selgerkorpset. Ettersom selgerne ikke er ansatt i selskapet, vil selskapet ikke risikere å stå til ansvar for ulovlige påstander selgerne fremsetter om produktene.
Kjetil Hope, styremedlem i foreningen Skepsis, argumenterte i Bergens Tidende (19. april 2011) for at salgsmetoden er jevngodt med pyramidespill og bør forbys. I USA har MLM av eksperter på psykologi blitt sammenlignet med religiøse kultbevegelser i måten de rekrutterer og manipulerer mennesker på.
Prognoser for inntjening
MLM-selgere hevder gjerne at MLM er den mest rettferdige forretningsmodellen som finnes. I forhold til hvor mange som prøver er det svært få personer som klarer å skape en inntekt ut av MLM, og det er fort gjort å ende opp med betydelige tap i stedet. De fleste som prøver seg på MLM mottar i praksis ikke betaling for timene de jobber, samtidig som personer over dem i hierarkiet tjener penger på deres innsats.
I motsetning til klassiske pyramidespill som er en ren flytting av penger fra hånd til hånd oppover i systemet, nevnes lovlige MLM-selskaper som en metode for markedsføring og salg av produkter. Til tross for at man da skulle tro at flere kunne tjene penger så lenge det omsettes produkter, viser statistikker det motsatte. I en undersøkelse gjennomført i 2004 fant man at sjansen til å tjene penger på produktbasert MLM var 0,05 % mot 9,6 % ved klassiske pyramidespill.
Det har blitt en klisjé at 97 prosent av alle som forsøker seg i MLM-bransjen mislykkes. For å imøtekomme disse statistikkene har mange MLM-selskaper ferdigskrevne forklaringer på hvorfor dette skjer, og hvorfor akkurat deres konsept skiller seg positivt ut.
MLM-selskaper kan benytte kreative metoder for å pusse på de begredelige statistikkene som viser at majoriteten taper penger. Et utbredt grep har vært å karakterisere distributører som kunder dersom de ikke tjener penger. I en amerikansk rettsavgjørelse mot MLM-selskapet Vemma fra september 2015 ble det imidlertid slått fast at distributører som mislykkes ikke kan regnes som sluttkunder.
Paradoks
Grunntanken bak MLM er å kutte antall ledd mellom produsent og forbruker, samt å spare markedsføringskostnader, for dermed å kunne tilby både redusert pris til forbruker og økt fortjeneste i distributørleddet. Konseptet med å dele ut provisjon i mange nivåer blir da et paradoks ettersom provisjonen av hvert eneste varesalg da skal fordeles på en rekke distributører i hierarkiet, noe som i praksis blir et stort antall fordyrende mellomledd. MLM oppstod også i en tid der varehandel foregikk gjennom små lokale utsalgssteder der logistikken mellom produsent og forhandler var langt mer kompleks enn den er i dag. Det varierer mellom de ulike MLM-selskapene hvor stor del av vareprisen som betales tilbake til konsulentene i form av provisjon og bonuser, men de fleste ligger mellom 40 og 60 %. Dette betyr at distributørleddet medfører et påslag på mellom 65 og 150 %, mot normalt 30 til 40 % i detaljleddet innen tradisjonell varehandel. I dagens samfunn er MLM altså en betydelig dyrere måte å distribuere produkter på enn gjennom vanlige butikker. Dette medfører at produkter som selges gjennom MLM som regel er kraftig overprisede. Et eksempel på dette er nonijuicen til Morinda som selges til ca. 400 kr pr. liter. I Thailand har denne blitt analysert på Chaophraya Abhaibhubejhr Hospital og funnet å ikke være annerledes enn juice som selges på vanlige utsalgssteder i Thailand til en tiendedel av prisen. Dette gjør produktene svært vanskelige å selge om man ikke kobler på inntektsmuligheten eller påstander i markedsføringen man ikke har dekning for.
Et annet paradoks er at flere av de store selskapene bruker betydelige summer på markedsføring, sponsing og merkevarebygging. Det er også vanlig å bruke kjendiser i profilering av MLM-selskaper.
Lovgiving
MLM er forbudt i Bangladesh, Oman, Nord-Korea og på Cuba, og kun lovlig under gitte begrensninger i Kina. I Norge er forbudet mot pyramidespill nedfelt i lotteriloven. Lotteritilsynet er norske myndigheters organ for å tilse at MLM-virksomhet ikke er i strid med lotteriloven.
De fleste vestlige land har harmoniserte lover som regulerer hvor grensen går mellom lovlig MLM og pyramidespill. Rettspraksis er imidlertid meget forskjellig, og eksempelvis skal det langt mindre til at et MLM-selskap defineres som lovstridig pyramidespill i Australia enn i USA og Norge.
Amerikanske Federal Trade Commission advarer: "Ikke alle MLM-konsepter er legitime. Noen av dem er pyramidespill. Det anbefales ikke å involvere seg i konsepter der inntjeningen primært baserer seg på antall nye distributører man rekrutterer og produktene man selger til dem, fremfor salg til personer utenfor konseptet som har behov for produktene."
I desember 2020 vedtok TikTok å forby all form for markedsføring av MLM på sin plattform.
Kontinuerlig kollaps
Denne stadige utskiftingen av distributører er blitt kalt for kontinuerlig kollaps. For å unngå eller utsette den endelige kollaps må selskapene stadig prøve å forflytte seg til nye markeder. Det er f.eks. ofte slik at amerikanske MLM-selskaper når metningspunktet i USA før det introduseres i Europa eller Asia.
Det er matematisk forutbestemt at de aller fleste som prøver seg på MLM vil tape penger. Likefullt legges skylden for dette på deltakerne fordi de ikke prøvde hardt nok, hadde feil innstilling eller gav opp for tidlig.