cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lovregulering av hypnose
Australia
Victoria avregulerte hypnose i 1998 bestemmelsene i loven «the Psychologists Registration Act 1967» som gjaldt hypnose ble fjernet og sluttet å gjelde fra 1. januar 1998.
Tasmania har hatt «Psychology Registration Act» frem til den ble foreslått revidert i november 1998 og alle bestemmelser om hypnose fjernet.
Queensland har hatt loven «the Psychologists Act 1977». Bestemmelsene om hypnose ble foreslått revidert i september 1996 og hypnose ble deregulert i mai 2002.
I Vest-Australia ble kontroll og regulering av hypnose fjernet fra loven «the Western Australian Psychologists Act» 5. desember 2005.
New South Wales besluttet å ikke regulere hypnose i 1989. New South Wales har hatt egenregulering utført av profesjonelle klinikere. New South Wales og Australian Capital Territory har ikke hatt lovgivning som regulerer hypnose og heller ikke planlagt slik lovgivining (per 2010).
Nordterritoriet har aldri hatt lovregulering av hypnose.
Israel
Med loven «Uses of Hypnosis Law» var Israel i 1984 det første landet i verden som lovregulerte hypnose. Andre land som Norge, Sverige, Østerrike og Australia har hatt lover som begrenser bruk av hypnose til leger, psykologer og tannleger, men Israel var det første landet som lovregulerte opplæring i hypnose og regulerte vilkår for godkjenning av utøvelse av hypnose.
I Israel må alle som ønsker å praktisere hypnose ha tillatelse fra helsedepartementet. For å få en tillatelse må vedkommende enten ha tillatelse til å praktisere som lege, tannlege eller psykolog og ha eksamen fra studier i hypnose ved et av Israels universiteter eller en institusjon anerkjent av helsedepartementet. Utdanninger tatt utenfor Israel kan også godkjennes.
New Zealand
Hypnose er ikke lovregulert i New Zealand.
USA
Ifølge The National Guild of Hypnotists i USA er hypnose per juli 2015 ikke lovregulert i Alabama, Delaware, Georgia, Indiana, Iowa, Kansas, Kentucky, Louisiana, Maine, Massachusetts, Michigan, Nebraska, Nord-Dakota, Oklahoma, Oregon, Pennsylvania, Sør-Dakota, Vermont, Virginia, and Wisconsin.
I Alaska, Arkansas, Arizona, District of Columbia, Hawaii, Maryland, Mississippi, Missouri, Montana, New York, Ohio, Sør-Carolina, Tennessee, Texas, Vest-Virginia, Wyoming og Ontario samt District of Columbia mener de at så lenge som hypnotisøren identifiserer seg som «hypnotist», kaller tjenesten «nontherapeutic hypnotism» og bruker deres terminologi så er hypnose tillatt for deres medlemmer.
I California, Colorado, Connecticut, Florida, Idaho, Illinois, Minnesota, New Jersey, New Hampshire (frivillig regulering, for øvrig vises til «Guild Standard»), New Mexico, Nevada (forensic hypnose og i Clark County, alle former for hypnose), Nord-Carolina, Rhode Island, Utah og Washington finnes det lovregulering som deres medlemmer må etterleve.
California
I California trådte en lov som tillot alternative behandlere å praktisere hypnose i kraft 1. januar 2003. Tillatelsen gjaldt for personer som ikke hadde lisens til å levere helsetjenester når de skriftlig informerte den de skulle hypnotisere om at de ikke var helsepersonell, om sin kompetanse og behandlingen og fikk den behandledes underskrift på at vedkommende var informert.
Ole Olsen Teslien
Ole Olsen Teslien (døpt 12. august 1770, død 21. mai 1851) var en norsk lærer og gårdbruker fra Røros i Trøndelag. Han møtte som stortingsrepresentant fra Søndre Trondhjems amt i én periode.
Teslien var bosatt i Strinda fra 1802 hvor han eide gårdene Øvre og Nedre Teslien. Han var medlem av styret for Selskapet for Strinden prestegjelds vel, og medlem av bygdekommisjonen for skole- og fattigvesenet.
Han var valgmann flere ganger, blant annet ved valget til Riksforsamlingen i 1814. Han var 2. representant fra Søndre Trondhjems amt på Stortinget i 1818. På tinget var han medlem av 16 komiteer, blant dem komiteene om salg av benefisert gods, allmueskoleloven, sagbruksprivilegier, Røros kobberverk og flere komiteer om bank- og pengevesenet. I 1818 deltok han i deputasjonen som Stortinget sendte til kroningen av Karl III Johan i Trondheim.
Ragnvald Blakstads vei
Ragnvald Blakstads vei er en 770 meter lang vei i Arendal kommune i Aust-Agder.
Den går fra fylkesvei 410 i Barbudalen i nord, like ved Langsækrysset, til Fylkeshuset i Aust-Agder på Fløyheia i sør. Veien går på skrå i en fjellskråning, og er nærmeste nabo til den såkalte Naturparken i Barbudalen. Kun en eiendom har adresse i gaten.
Veien er oppkalt etter Ragnvald Blakstad som var en av entreprenørene bak utbygging av elektrisk vannkraft via Barbuvassdraget helt i begynnelsen på 1900-tallet. Veien krysser Barbuelva, og vannet i denne elva drev Arendals første vannkraftverk.
Gerardo Barrios
Fra 12. mars 1859 til 26. oktober 1863 var han president i El Salvador.
RS 46 «Thomas Fearnley»
RS «Thomas Fearnley» (RS 46) er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet av K. Christensen & Co. i Risør i 1938. Den var den niende av i alt fjorten skøyter i Bjarne Aas klassen som ble bygd for Redningsselskapet. Fartøyet er oppkalt etter den norske skipsreder Thomas Fearnley.
Frem til 1967 var «Thomas Fearnley» i tjeneste som redningsskøyte og berget 109 personer fra «den visse død», 7 fartøyer fra totalforlis og gitt assistanse til totalt 621 fartøy.
Friidrett under Paralympiske sommerleker 2012
Friidrett i Paralympiske sommerleker 2012 ble arrangert i Olympiastadion i London og The Mall, i perioden 31. august til 9. september 2012.
RS 46 «Thomas Fearnley»
«Thomas Fearnley» er per 2010 i privat eie og hjemmehørende i Midsund i Romsdal.
Friidrett under Paralympiske sommerleker 2012
Klassifisering
Utøverne deles inn i klasser ut ifra typen og graden av funksjonshemming. Klassifiseringen var som følger:
Klassene utøverne konkurrerer i får også en bokstav foran tallet, enten «T», «F» eller «P», som viser hvilken type øvelse utøveren deltar i. T står for track (baneøvelser), F står for field (tekniske øvelser) og P står for pentathlon (femkamp). En blind utøver som hopper lengdesprang konkurrerer dermed i klassen F11.
Utøvere i klasse 11 løper med full blending foran øynene, og bruker ledsager. De i klasse 12 kan velge å bruke ledsager. Ledsagere mottar også medalje.
Øvelser
• T11 • T12 • T13
Jetsurfers – Saloon
Jetsurfers – Saloon er en EP med Jetsurfers, utgitt i 1999.
Friidrett under Paralympiske sommerleker 2012
Øvelser
• T42 • T44 • T46
• T51 • T52 • T53 • T54 • T11 • T12 • T13
• T34 • T35 • T36 • T37 • T38
• T52 • T53
• T36 • T38
• T44 • T46
• T52 • T53 • T54 • T12 • T13
• T36 • T37
• T11 • T13
• T20 • T37
• T46 • T54 • T11 • T12 • T54
• T11–T13 • T42–T46 • T53–T54 • T12 • T46 • T54
Starrsumpvikler
Starrsumpvikler (Bactra lacteana) er en sommerfugl som tilhører familien viklere (Tortricidae).
Utseende
En liten til middelsstor (vingespenn 10-17 millimeter), smalvinget, lysbrun vikler. Som de andre Bactra-artene er den ganske variabel i fargen. Forvingen er smal og tilspisset, grunnfargen er lys gråbrun. Det er gjerne noen lyse lengdestreker, og en eller to firkantede, mørke flekker i vingen. Forvingen er lyst gråbrun.
Friidrett under Paralympiske sommerleker 2012
Øvelser
• T52 • T53 • T54 • T11 • T12
Starrsumpvikler
Levevis
Arten finnes i fuktige områder der larvene trolig lever på starr (Carex spp.) eller siv (Juncus spp.).
2009 Voloshina
2009 Voloshina er en hovedbelteasteroide oppdaget i 1968 av T.M. Smirnova.
Friidrett under Paralympiske sommerleker 2012
Øvelser
• T12 • T13
Starrsumpvikler
Utbredelse
Den er utbredt i Mellom- og Nord-Europa og i det nordlige Asia.
Junior-VM i ishockey 2024
Junior-VM i ishockey 2024 blir arrangert i Göteborg i Sverige fra 26. desember 2023 til 5. januar 2024.
Friidrett under Paralympiske sommerleker 2012
Øvelser
• T53 • T54 • T53 • T54
• T12 • T20 • T54 • T54
• T35–T38 • T54
• F31/32/51 • F11 • F32-34 • F35–36
• F37–38 • F40 • F42
• F44 • F51–53 • F54–56
• F57–58
• F42 • F46 • F12–13 • F33–34/52 • F35–36
• F40 • F42 • F44
• F51–53 • F54–56 • F57–58
• F11 • F13 • F20
• F36 • F37-38 • F42-44
• F46 • F11 • F12 • F46
•F20 • F32-33 • F34
• F40 • F42-44 • F46
• F52-53 • F54-56 • F57-58
• F31/32/51 • F11–12 • F35–36 • F37
Radioåret 1987
Radioåret 1987 er en oversikt over hendelser, radioprogram, fødte og avdøde personer med tilknytning til radio i 1987.
Friidrett under Paralympiske sommerleker 2012
Øvelser
• F40 • F51–53 • F57–58
• F12-13 • F33–34/52–53 • F35–38 • F42–46 • F54–56 • F57–58
•F11-12 • F13 • F20
• F37-38 • F42-44 • F46
• F11–12 • F20 • F32-33
• F35–36 • F37 • F40
• F42–44 • F54–56 • F57–58
Hortobágy nasjonalpark
Hortobágy er en 800 km² nasjonalpark i Øst-Ungarn, rik på folkeminne og kulturhistorie. Nasjonalparken er en del av Den ungarske slette (Alföld) og ble opprettet i 1973 (den første i Ungarn), og valgt til Verdensarven i Europa i 1999. Hortobágy er Ungarns største verneområde, og det største semi-naturlige grasmarken i Europa. Administrasjonskontorene til nasjonalparken ligger i Debrecen.
Inntil nylig trodde man at dette alkaliske steppelandskapet ble dannet av flatehogst av store skoger i middelalderen, etterfulgt av tiltak for å kontrollere løpet av elven Tisza, angivelig skulle ha resulterert i jordas nåværende struktur og pH-verdi. Imidlertid er Hortobágy mye eldre, og alkaliseringen regnes å ha startet for ti tusen år siden, da Tisza først fant sin vei gjennom Den ungarske slette (Alföld) og kuttet av mange bekker fra sine kilder i de nordlige fjellene. Formasjonen ble avsluttet med beitende dyr, mastodonter, og ville hester i istiden, etterfulgt av tamme dyr.
Et av de mest ikoniske stedene på Hortobágy er broen med syv pilarer. Tradisjonelle T-formede brønner ses flere steder i landskapet, samt sporadiske luftspeilinger av trær glitrende i den reflekterte varmen på pusztaen. Nasjonalparken driver også en smalsporsjernbane med passasjertrafikk, som ender opp i parkens største kunstige fiskedam (Kondas innsjøen). Til nasjonalparken hører også Ungarns største kunstige innsjø, Tiszasjøen.
Hortobágy har også hatt negative konnotasjoner. Hortobágy var et sted hvor ungarske stalinister sendt sine politiske motstandere til tvangsarbeid, spesielt etter Resolusjonen Informbiro (Kominform eller kommunistiske informasjonsbyrå). Mye på samme måte som fengslet Goli otok fungerte i Titos Jugoslavia (se Tito-Stalin splitt) og Bărăgan i Romania.
Flora og fauna
Under høsttrekket er det viktigste samlingsstedet for den europeiske bestanden av traner Hortobágy. Her samles mer enn hundretusen traner i oktober og noen titusener kan sees fortsatt i november. Den 16. oktober 2014 oppga nasjonalparken at det var 135600 traner der.
Hortobágy er også et senter for avl av Taurus storfe, en av flere pågående forsøk på å avle tilbake uroksen.
Hortobágy fuglesykehus
Hortobágy fuglesykehus er en stiftelse opprettet i 1999. Stiftelsens formål er først og fremst veterinær behandling av vernede fugler og å slippe dem ut igjen i frihet etter endt behandling.
I tillegg til naturskader og infeksjoner på grunn av menneskelig aktivitet - slik som for eksempel forgiftning, skader på motorveier, krypskyting, osv. - får mange fugler skader som de kan behandles for under riktige forhold.
László Nemes
László Nemes (født 1977) er en ungarsk filmregissør og manusforfatter.
Hortobágy nasjonalpark
Hortobágy fuglesykehus
Siden 1991 har nasjonalparken imidlertid gitt veterinær behandling av fugler i utkanten av Tiszafüred-Kócsújfalu, hvor beskyttede fugler med skade og sykdom og svært vernede fugler kommer fra alle deler av landet. Under dagens forhold, etter primært operativ/veterinær behandling, omsorg og opptrening, returneres rundt 40% av fuglene til naturen. Nasjonalparken driver også arv og lagring av enkelte fugler som ikke kan returneres til naturen.
László Nemes
Han skrev og regisserte flere kortfilmer før han debuterte med spillefilmen Sauls sønn i 2015. Filmen vant flere priser, og ble blant annet kåret til beste fremmedspråklige film under den 88. Oscar-utdelingen, den 73. Golden Globe-utdelingen og den 70. BAFTA-utdelingen. Den vant også både Grand Prix (juryens store pris) og filmkritikerprisen under filmfestivalen i Cannes og ble nominert til Amandaprisen 2016 for beste utenlandske kinofilm.
Palacio de La Moneda
Palacio de La Moneda (spansk: «Myntpalasset»), eller bare La Moneda, er sete for presidenten i Chile. Det huser også tre ministre: innenriksministeren, presidentens generalsekretær og regjeringens generalsekretær. La Moneda opptar et helt kvartal i sentrale Santiago, i området som er kjent som Bydistriktet.
Historie
La Moneda, opprinnelig en myntfabrikk (moneda betyr mynt), ble tegnet av den italienske arkitekten Joaquín Toesca i kolonitiden. Byggingen tok til i 1784 og palasset ble åpnet i 1805, selv om det ennå ikke var ferdigstilt. Produksjonen av mynter foregikk her fra 1814 til 1929.
I juni 1845, under Manuel Bulnes' styre, ble La Moneda gjort om til tilholdssted for presidenten og regjeringen. I 1930 ble et offentlig torg, kalt Plaza de la Constitución («Grunnlovstorget»), bygget foran palasset. Etter Gabriel González Videlas presidentskap var ikke lenger La Moneda bosted for presidenten.
Under militærkuppet den 11. september 1973 ble palasset delvis ødelagt på grunn av luftangrep. President Salvador Allende tok angivelig sitt eget liv i palasset da det ble angrepet av armerte styrker. Gjenoppbyggings- og restaureringsprosjekter ble etter dette satt igang og fullført 11. mars 1981. Noen kulehull ble spart som bevis på kuppet og kan ses den dag i dag. Et underjordisk kontorkompleks (den såkalte «bunkeren») ble bygget under torget foran palasset under gjenoppbyggingsperioden.
Under Ricardo Lagos' styre ble palassets indre gård åpnet for offentligheten noen timer om dagen. Lagos gjenåpnet også Morandé 80, en port brukt av chilenske presidenter som inngang til palasset siden de tidlige 1900-tallet. Den ble tatt bort under restaureringen av palasset da den ikke hadde vært en del av de opprinnelige planene, men ble senere rekonstruert på grunn av den tunge symbolismen som er knyttet til den. Porten ble brukt av chilenske presidenter som inngang istedenfor hovedporten. Det var også gjennom denne porten at liket av president Allende ble båret ut etter kuppet i 1973.
I april 2006 ble et nytt torg kalt Plaza de la Ciudadanía («Borgertorget») åpnet. Torget erstattet en parkeringsplass og var opprinnelig ment å skulle forene palasset med Bulnestorget, noe som ville tvunget Alameda-avenyen til å gå under bakken, men disse planene ble forkastet. Fordi torget er delt i to av avenyen kalles den sørlige delen Plaza de La Cultura («Kulturtorget»).
Arkitektur
Palacio de La Moneda er bygget i neoklassisk stil.
Helgenattributt
Et helgenattributt er det faste symbolet eller kjennetegnet som helgener blir avbildet med.
De mest kjente attributtene er Sankt Peters nøkler og apostelen Andreas' X-formede kors.
Attributten kan være den redskapen som ble brukt til å pine og drepe helgenen. For eksempel ble Sankt Laurentius avbildet med en jernrist i hånden fordi han led martyrdøden ved å bli stekt på en rist.
Den norske helgenen Sankt Sunniva ble avbildet med en klippeblokk i hånden. Sunniva gjemte seg for Håkon jarls menn i en hule på øya Selja i Nordfjord. Store klippeblokker falt ned foran inngangen og skjulte gjemmestedet for jarlens menn.
EM i friidrett 1938 – Tikamp menn
Resultater
4./5. september {{legend|#F2F5A9|Det beste resultatet i hver øvelse er markert med gul|border=solid 1px #AAAAAA}}
Deltakelse
Ifølge en uoffisiell telling, 10 utøvere fra 6 nasjoner deltok i øvelsen.
Melodi Grand Prix 2013
Melodi Grand Prix 2013 var den 51. utgaven av Melodi Grand Prix, Norges nasjonale uttaking til Eurovision Song Contest. 21 sanger deltok i tre delfinaler, og av disse kom ti til finalen 9. februar 2013 i Oslo Spektrum i Oslo. Vinnerlåten ble «I Feed You My Love», framført av Margaret Berger og skrevet av Karin Park og låtskriverduoen Robin Lynch og Niklas Olovson. Berger representerte Norge i Eurovision Song Contest 2013 i Malmö, der hun kvalifiserte seg via andre semifinale. I finalen endte hun på en fjerdeplass med 191 poeng. Dette var Norges beste plassering siden seieren i 2009.
Sendingene
Høsten 2012 inviterte NRK til en åpen konkurranse, og rundt 600 bidrag kom inn. En jury bestående av Vivi Stenberg, Kristin Winsents, Christine Dancke og Gisle Stokland plukket ut 21 av dem til konkurransen.
Sju bidrag deltok i hver delfinale, og artistene ble presentert i en direktesending onsdagen før hver delfinale. Her ble også smakebiter av låtene offentliggjort for første gang. De første artistene ble dermed avslørt 16. januar 2013. Blant deltakerne var det en rekke kjente artister, blant annet Vidar Busk, Gaute Ormåsen, Datarock, Sirkus Eliassen og Margaret Berger.
Fra hver delfinale stemte seerne fram tre sanger til finalen i Oslo. En fagjury plukket ut ytterligere ett bidrag blant de utslåtte delfinalistene, slik at det ble til sammen ti sanger i finalen.
Avstemning i finalen
De fire mest populære sangene i første runde gikk videre til gullfinalen. Det fulle resultatet fra første runde ble aldri offentliggjort, og gullfinalistene ble offentliggjort i tilfeldig rekkefølge. I gullfinalen ble resultatet avgjort av en blanding av fagjuryer og seernes telefonstemmer. Først stemte fagjuryene fra de tre delfinalebyene, der hver jury ga 1 000, 2 000, 3 000 og 4 000 poengstemmer til de fire gullfinalistene. Etter fagjuryene ble seernes telefon- og SMS-stemmer presentert. Seernes stemmer var delt i fem geografiske regioner ut fra hvor i landet stemmene ble avgitt. Hver stemme telte ett poeng. Poengene for landsdelene under tilsvarer dermed antall mottatte telefon- og SMS-stemmer.
Delfinale 1
'''Campus Steinkjer, Steinkjer, lørdag 19. januar 2013'''
Delfinale 2
'''Florø idrettssenter, lørdag 26. januar 2013'''
Delfinale 3
'''Arena Larvik, Larvik, lørdag 2. februar 2013''' «Sweet and Heavy» var ikke blant de tre beste sangene i delfinale 3, men fikk fagjuryens finalebillett. Dermed ble dette bidraget den tiende deltakeren i finalen 9. februar.
Hendelser
Den suverene vinneren ble «I Feed You My Love», men det var sølvvinneren «Bombo» som ble den store hiten i Norge dette året. Mens vinnerlåten nådde en fjerdeplass på VG-lista, toppet «Bombo» lista i tre uker. Suksessen banet også vei for nye oppdrag for Adelén. Blant annet bidro hun med sin egen sang «Olé» til det offisielle albumet for VM i fotball 2014 i Brasil. Hun vant også MTV-prisen Best Norwegian Act høsten 2014, og hun vant TV 2s Skal vi danse høsten 2015.
«I Feed You My Love» ble likefullt en suksessfull vinnerlåt, og Margaret Berger sang Norge inn til en fjerdeplass i Eurovision Song Contest i Malmö. Dette var Norges beste plassering siden seieren i 2009, og det norske bidraget fikk 12 poeng fra Sverige, Danmark og Finland.
Den norske finalen ble sett av 975 000 seere, det laveste tallet som var målt siden de moderne tv-metermålingene startet i 1992. De tre delfinalene ble sett av henholdsvis 752 000, 666 000 og 677 000 seere.
Deltaker Tom Hugo fra delfinale 1 vant senere Melodi Grand Prix 2019 som medlem av trioen KEiiNO.
Leighton Meester
Leighton Marissa Meester (født 9. april 1986) er en amerikansk skuespillerinne. Hun er kjent for sin rolle som Blair Waldorf i TV-serien Gossip Girl.
Karriere
Som 13-åring debuterte Leighton Meester som gjesteskuespiller i TV-serien Law & Order. Etter å ha spilt en sanger i serien Entourage i 2004, tok karrieren til Leighton av. Hun har vært gjesteskuespiller i en rekke tv-serier, som CSI: Miami, 7th Heaven, 8 Simple Rules, Veronica Mars, Numb3rs og House.
Leighton Meester har også spilt i mange filmer. Hun har spilt i filmen Hangmans Curse som er basert på den bestselgende romanen med samme navn, av Frank Peretti. I 2006 var hun en av skuespillerne i den uavhengige thrilleren Flourish hvor hun spilte mot House-kollegaer Jesse Spencer og Jennifer Morrison. Samme året fullførte hun også filmen Drive-Thru. I tillegg til å være hovedrolleinnehaver i filmen, spilte hun inn en sang som er med i filmen. Sangen heter Inside the black. Filmen hadde premiere året etter.
Meester spiller for tiden den selvopptatte og snobbete Blair Cornelia Waldorf i den populære ungdomsserien Gossip Girl. Serien blir vist på Tv-Norge (fem) i Norge og på The CW i USA. Serien tar for seg livene til seks rike og velstående ungdommer som bor i New York. Serien er basert på bøkene ved samme navn.
Hun spilte i 2010 i musikkdramaet Country Strong med Gwyneth Paltrow og Garrett Hedlund, komediene Date Night med Steve Carell og Tina Fey og Going the Distance med Justin Long og Drew Barrymore. I 2011 figurerte hun i skrekkfilmen The Roommate, Monte Carlo samt i The Oranges. I 2012 medvirket hun i komedien I Hate You, Dad mot Adam Sandler. Hun har hatt flere roller i både filmer og tv-serier etter dette. Fra 2018 til 2020 spilte hun Angie D'Amato i situasjonskomedien Single Parents, på kanalen ABC.
Meester er også en talentfull musiker. I april 2009 signerte hun kontrakt med musikkselskapet Universal Republic. I 2010 fremførte hun seks låter (fire alene og to i duett med Hedlund) i filmen Country Strong.
Personlig
Leightons foreldre heter Doug og Connie. På midten av 1980-tallet ble de arrestert for å ha smuglet marijuana fra Jamaica til USA. Før foreldrene skulle tilbringe ti år i fengsel ble Connie Meester gravid. Leighton Meester ble født på et sykehus i nærheten av Texas State Prison. Leighton bodde noen få måneder med moren før hun flyttet til bestemoren sin. Etter 16 måneder i fengsel slapp moren Connie ut av fengsel grunnet situasjonen som hadde oppstått. Da Leighton Meester var 11 år, flyttet hun til New York for å bo med tanten sin. Hun ble modell og begynte å jobbe med Wilhelmina model firm. Hun fikk jobbe med kjente fotografer som Sofia Coppola og Bruce Webber. Hun var med på en kampanje for Ralph Lauren. Interessen for skuespill ble vekket under en lokal produksjon av Trollmannen av Oz. Hun fullførte high school i Beverly Hills, men hadde ikke tid til å være på graduation. Hun har en lillebror, Lex og storebroren heter Douglas.
Meester eier både leilighet i Los Angeles og i New York. Hun var i et to år langt forhold med Gossip Girl-kollega Sebastian Stan frem til 2010. Hun skal etter det ha vært singel, til tross for at hun har blitt koblet til skuespillerkollegene Penn Badgley, Justin Long og Garrett Hedlund etter bruddet med Stan. I 2012 ble hun sammen med Adam Brody. Paret forlovet seg i november 2013 og giftet seg i februar 2014. Og 4. august 2015 fikk de sin første datter Arlo Day.
Anders M. Andersen
Anders Magne Andersen (født 31. desember 1940 på Tasta i den gang Hetland kommune) er en norsk litteraturviter og målmann.
Andersen var elev ved Kongsgård skole i Stavanger. Han er amanuensis i nordisk litteraturvitenskap ved Universitetet i Stavanger, og har i hele sitt voksne liv vært en profilert målmann og engasjert i målbevegelsen.
I 1966 ble han valgt til formann i Studentersamfunnet i Bergen.
Da ungdomsorganisasjonen SUF og deler av SF brøt med partiet i 1969 fulgte han den nye ml-bevegelsen, og ble den første redaktøren i avisen Klassekampen da denne ble startet samme året.
Antoine Cyr
Antoine Cyr (født 18. september 1998 i Gatineau) er en canadisk langrennsløper som representerer Club Skinouk.
Han deltok under Ski-VM 2021 i Oberstdorf og representerte Canada under Vinter-OL 2022 i Beijing.
Peter Larsson (fotballspiller)
Peter Nils-Gösta Larsson (født 8. mars 1961 i Nässjö) er en tidligere svensk fotballspiller.
Johan Hennum
Johan Edvard Hennum (født 26. august 1836 i Christiania, død 13. september 1894 i Kristiania) var en norsk cellist, arrangør og dirigent.
Peter Larsson (fotballspiller)
Karriere
Peter Larsson fikk 47 kamper for Sveriges herrelandslag i fotball og scoret tilsammen 4 mål. Han var del av Sveriges tropp i verdensmesterskapet i fotball 1990.
Johan Hennum
Hennum studerte med Friedrich Kuhlau i København og med statsstipend hos Adrien-François Servais i Brussel. Han var i andre halvdel av 1800-tallet som orkesterdirigent en av de sentrale skikkelsene i Christianias musikkliv, blant annet som kapellmester ved Christiania Theater fra 1855 til 1894. Han dirigerte ved uroppførelsen av Edvard Griegs musikk til Ibsens Peer Gynt i Christiania Theater 24. februar 1876.
Johan Edvard Hennum var gift med Anna Marie Elisabeth Guidotti og ble svigerfar til Harald Sohlberg.
José María Peralta
José María Peralta (født desember 1807 i San Salvador, El Salvador, død 6. desember 1883), var en salvadoransk politiker.
Sefrivatn stasjon
Sefrivatn stasjon på Nordlandsbanen åpnet 5. juli 1940. Statusen ble nedgradert til holdeplass i 1958, men ble senere betjent som stasjon i perioder da trafikken gjorde det nødvendig, f.eks. i 1963–64. Holdeplassen ble nedlagt 27. mai 1989.
Stasjonen hadde en bygning tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor. Den var av samme type som Espelandsmyr og Bjorvatn på Sørlandsbanen. Bygningen ble revet i 1992.
Sven Dahlkvist
Sven Anders Peter Dahlkvist (født 30. mai 1955 i Mockfjärd) er en svensk tidligere fotballspiller.
Karriere
Dahlkvist var en suksessfull angreps- og forsvarsspiller som debuterte i Allsvenskan for AIK i 1974. Han var en nøkkelspiller i klubben fram til 1987. Han spilte deretter for Örebro SK i perioden 1988-1992.
Han spilte 39 kamper for Sveriges herrelandslag og vant Guldbollen i 1984.
Etter karrieren var han trener og klubbdirektør for Örebro SK i årene 1993-1999.
Five Years Down the Road
Five Years Down the Road er et samlealbum med Jetsurfers, utgitt i 2004.
RS 47 «Ragnhild Schanche»
RS «Ragnhild Schanche» (RS 47) er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet i 1938. Den var den tiende av i alt fjorten skøyter i Bjarne Aas-klassen som ble bygd for Redningsselskapet.
Frem til 1976 var «Ragnhild Schanche» i tjeneste som redningsskøyte og berget 33 personer fra «den visse død», 9 fartøyer fra totalforlis og ga assistanse til totalt 788 fartøy.
Cecilia (salmebok)
Cecilia (svensk: Cecilia psalmbok) er en salmebok som brukes av Stockholms katolska stift. Navnet er avledet av den katolske helgen Sankt Cecilia, musikkens skytshelgen. Salmeboken Cecilia har utkommet i 1902, 1950 og 1987.
EM i kortbaneløp på skøyter 2023
EM i kortbaneløp på skøyter 2023 ble arrangert i Gdańsk i Polen fra 13. til 15. januar 2023.
Westland (Michigan)
Westland er en by i Wayne County i Michigan. Byen ligger omtrent vest for Detroit sentrum. Ifølge folketellingen for 2000 var det 86 602 innbyggere i byen.
2011 Veteraniya
Asteroiden ble oppdaget den 30. august 1970.
Ulm-felttoget
Ulm-felttoget var en serie av franske og bayerske militærmanøvrer og slag for å fange en østerriksk hær under den tredje koalisjonskrigen i 1805. Felttoget utspilte seg nær og i den schwabiske (dengang bayerske) byen Ulm.
Den franske Grande Armée ble ledet av keiser Napoléon og bestod av 210 000 soldater. Den franske planen var å slå ut de østerrikske styrkene før russiske forsterkninger nådde frem. Ved raske troppeforflytninger utførte Napoléon en stor omgående manøver og klarte derved den 20. oktober å ta til fange en østerriksk hær på 23 000 mann under kommando av general Karl Mack von Leiberich. Totalt antall østerrikske krigsfanger under felttoget var 60 000. Felttoget betraktes som et strategisk mesterstykke og ble i ettertid lagt til grunn for den tyske Schlieffenplanen fra 1905.
Seieren ved Ulm avsluttet ikke krigen, ettersom det stadig var en stor russisk hærenhet under ledelse av feltmarskalk Mikhail Kutuzov nær Wien. Russerne trakk seg tilbake mot nordøst for å vente på forsterkninger og slutte seg til de gjenværende østerrikske tropper. Franskmennene fulgte etter og inntok Wien den 12. november 1805. Den 2. desember vant franskmennene det avgjørende slaget ved Austerlitz, og nederlaget tvang Østerrike til å kapitulere. Freden i Pressburg i slutten av desember 1805 førte til oppløsningen av den tredje koalisjonen. Frankrike ble den førende makt i Sentraleuropa, noe som i sin tur ledet til krigen mot den fjerde koalisjonen bestående av Preussen og Russland året etter.
Bakgrunn
Siden 1792 hadde mange europeiske land vært innblandet i revolusjonskrigene. Etter fem år med krig gikk den første franske republikk seirende ut av den første koalisjonskrigen i 1797. Den andre koalisjonen mot det revolusjonære Frankrike ble etablert i 1798, men led også nederlag og ble oppløst i 1801. Det forente kongerike Storbritannia og Irland var den eneste gjenværende motstander for det nye franske konsulatet under førstekonsulen Napoléon Bonaparte.
I mars 1802 ble Frankrike og Storbritannia enige om å avslutte fiendtlighetene ved fredstraktaten i Amiens, og for første gang på ti år var det fred i hele Europa. Det var mange problemer mellom de to landene, og det var vanskelig å gjennomføre fredsavtalen. Storbritannia var negativ til å overgi alle erobrede kolonier etter 1793, og i Frankrike var det harme over at britene ikke hadde forlatt Malta. Den spente situasjonen forsterket seg da Napoléon sendte en ekspedisjonsstyrke for å slå ned opprøret på Haiti. I mai 1803 erklærte Storbritannia krig mot Frankrike.
EM i friidrett 1938 – 4 × 100 meter stafett menn
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 4 x 100 meter stafett herrer ved EM i friidrett 1938 i Paris, Frankrike.
Ulm-felttoget
Franske militære forberedelser
Før den tredje koalisjonen ble etablert, hadde Napoléon samlet styrker i seks militærleirer ved Boulogne for å forberede en invasjon av De britiske øyer. Selv om invasjonen ble avlyst fikk de franske troppene trening for alle tenkelige militære operasjoner. Napoléon besøkte styrken jevnlig og avholdt storslagne parader for å opprettholde moralen.
Soldatene i Boulogne dannet kjernen i det Napoléon senere kalte La grande armée. I begynnelsen hadde denne franske arméen rundt 200 000 mann inndelt i syv korps. Det var store enheter, hver med 36–40 kanoner, og de var i stand til uavhengige operasjoner inntil andre korps ankom. Uavhengig av disse styrkene dannet Napoléon en kavaleristyrke bestående av 22 000 mann inndelt i to divisjoner med kyrassér, fire divisjoner med dragoner og to divisjoner med dragoner og lett kavaleri, støttet av 24 kanoner. I 1805 hadde La Grande Armée vokst til en styrke på 350 000 soldater, vel utstyrt, trent og ledet av kompetente offiserer hvor nesten alle, fra sersjanter til marskalker hadde erfaring fra de nylig avsluttede revolusjonære krigene.
Rattle That Lock
Rattle That Lock er det fjerde studioalbumet til David Gilmour. Albumet ble utgitt 18. september 2015
Ulm-felttoget
Felttoget
Ulm-felttoget varte i nesten en måned og de franske styrkene ga de østerrikske styrkene stadige nederlag. Felttoget kulminerte den 20. oktober med tapet av en hel østerriksk armé.
Østerrikske planer og forberedelser
General Mack mente at hans styrker måtte kontrollere det fjellrike området Schwarzwald i det sørlige Tyskland for å beskytte Østerrike; Mack trodde ikke at det ville bli noen aktivitet i det sentrale Tyskland. Mack bestemte seg for at byen Ulm skulle være senteret for hans defensive strategi, som besto i å holde ut mot de franske styrkene inntil russiske styrker under Kutuzov ankom og kunne forbedre styrkeforholdet mot franskmennene. Ulm ble beskyttet av de sterkt befestede høydene ved Michelsberg, noe som ga Mack inntrykk av at byen var tilnærmet umulig å innta.
Hofkriegsrat bestemte imidlertid at den sentrale krigsskueplassen skulle være Norditalia. Erkehertug Karl fikk 95 000 mann under sin kommando og ordre om å krysse elven Adige med kurs for Mantova, Peschiera Borromeo og Milano. Østerrikerne stasjonerte en armé på 72 000 mann ved Ulm. Formelt ble den ledet av erkehertug Ferdinand Karl, reelt var general Mack øverstkommanderende. Den østerrikske strategien krevde at erkehertug Johann med 23 000 mann sikret Tirol, for å ivareta forbindelsen mellom styrkene i Italia og Tyskland. Østerrikerne utplasserte også isolerte korps for å støtte svenskene i Svensk Pommern og britene i Napoli, men disse var beregnet på å forvirre franskmennene og å splitte deres styrker.
Franske planer og forberedelser
Franske styrker under marskalk Murat og brigadegeneral Henri Gatien Bertrand rekognoserte i områdene som grenset til Tirol og elven Main, mens divisjonsgeneral Anne Jean Marie René Savary fikk laget detaljerte oversikter over veier i området mellom Rhinen og Donau. Venstre fløy av Grande Armée skulle forflytte seg fra Hannover i Nordtyskland og Utrecht i Nederland for å angripe Württemberg; høyre fløy og senter (styrken fra Bologne) skulle konsentrere seg om Mittelrheinområdet og byer som Mannheim og Strasbourg.
Mens Murats styrker gjorde seg synlig i Schwarzwald, skulle andre franske styrker invadere sentrale tyske områder og dreie mot sørøst ved å innta Augsburg, et trekk som var ment å isolere Mack og bryte de østerrikske kommunikasjonslinjene.
Den franske invasjonen
Den 22. september 1805 bestemte Mack at en forsvarslinje langs elven Iller, forankret i Ulm, skulle holdes. De siste tre dagene i september begynte de franske styrkene ilmarsjene som skulle bringe dem bak de østerrikske styrkene. Mack trodde ikke at franskmennene ville krenke prøyssisk territorium. Da han hørte at marskalk Jean Baptiste Bernadottes 1. korps hadde marsjert gjennom prøyssiske Ansbach, tok han den fatale beslutningen å forsvare Ulm i stedet for å trekke seg tilbake sørover. Hvis han hadde trukket seg tilbake ville det gitt en mulighet for å redde det meste av hans styrker. Napoléon hadde begrenset med informasjon om Macks planer eller bevegelser. Han visste at Kienmayers korps hadde blitt sendt til Ingolstadt, øst for de franske posisjonene, men hans agenter overdrev sterkt korpsets størrelse.
Den 5. oktober fikk marskalk Ney ordre å slutte seg til marskalkene Jean Lannes, Jean-de-Dieu Soult og Joachim Murat for å krysse Donau ved Donauwörth. Den franske omringingen var imidlertid ikke omfattende nok til å hindre at Kienmayers korps unnslapp. De franske korpsene ankom ikke samtidig og ble utplassert langs en lang vest-øst akse. Soult og Davouts ankomst til Donauwörth ledet Kienmayer til forsiktighet og å trekke seg tilbake. Napoléon ble gradvis sikrere på at de østerrikske styrkene var samlet ved Ulm og beordret store deler av den franske styrken til å samles rundt Donauwörth. Den 6. oktober var tre franske infanteri- og kavalerikorps på vei mot byen for å stenge Macks rømningsvei.
Slaget om Wertingen
Av uklare grunner beordret Mack den 7. oktober Franz Xaver von Auffenbergs divisjon på 5 000 infanterister og 400 kavalerister fra Günzburg til Wertingen for å forberede den østerrikske hovedstyrkens fremstøt ut fra Ulm. von Auffenberg kom i en vanskelig situasjon; han var usikker på oppgaven og hadde lite håp om forsterkning. De første franske styrkene som ankom Wertingen var Murats kavaleridivisjon, Louis Kleins 1. dragondivisjon, Marc Antoine de Beaumont's 3. dragondivisjon, og Etienne de Nansoutys 1. kyrassérdivisjon. Den franske styrken begynte å angripe de østerrikske stillingene og ble kort etter forsterket av Nicolas Oudinots grenaderer, som håpet å utflanke østerrikerne fra nordøst. von Auffenberg forsøkte en retrett til sørvest, men han var ikke rask nok. Østerrikerne mistet nesten hele styrken, hvorav mellom 1 000 til 2 000 ble tatt til fange. Slaget om Wertingen ble en lett fransk seier.
Slaget om Wertingen overbeviste Mack at det var bedre å operere nord for Donau, i stedet for å forsøke en direkte retrett mot øst på sørsiden av elven. Dette medførte at den østerrikske arméen måtte krysse Donau ved Günzburg. Den 8. oktober fikk Michel Neys styrke ordre av Napoléons stabssjef Louis-Alexandre Berthier om et direkte angrep på Ulm dagen etter. Ney sendte divisjonsgeneral Jean-Pierre Firmin Malhers 3. divisjon for å erobre broene over Donau ved Günzburg. I slaget om Günzburg kom en kolonne fra hans divisjon i kontakt med en østerriksk styrke fra Tirol og tok 200 av dem til fange, inkludert deres general Konstantin Ghilian Karl d'Aspré og to kanoner. Etter dette forsterket østerrikerne sine posisjoner rundt Günzburg med tre infanteribataljoner og 20 kanoner.
Malhers divisjon utførte flere dristige angrep mot de østerrikske stillingene, men klarte ikke å erobre dem. Mack satte inn Ignaz Gyulai med syv infanteribataljoner og fjorten kavaleriskvadroner for å reparere de ødelagte broene, men denne styrken ble angrepet av det franske 59. infanteriregiment, og den østerrikske styrken måtte trekke seg tilbake. Kampen fortsatte, og den franske styrken klarte til slutt å få et fotfeste på sørsiden av elven Donau. Mens slaget om Günzburg ble utkjempet, sendte Ney general Louis Henri Loisons 2. divisjon for å erobre broene over Donau ved Elchingen, hvor østerrikerne hadde få tropper. Etter å ha tapt kontroll over de fleste av broene over Donau beordret Mack sine tropper tilbake til Ulm. Den 10. oktober hadde Neys korps hatt betydelige fremskritt. Malhers divisjon hadde krysset over til sørsiden av elven Donau, Loisons divisjon holdt Elchingen og Pierre Dupont de l'Étangs 1. divisjon var på vei mot Ulm.
Haslach-Jungingen og Elchingen
Den nedbrutte østerrikske styrken ankom Ulm tidlig om morgenen den 10. oktober. Mack valgte å la styrken være i ro Ulm til dagen etter. Napoléons informasjon om fiendens stilling var feil; han trodde at de beveget seg mot øst eller sørøst og at Ulm ble voktet av begrensede styrker. Michel Ney oppfattet misforståelsen og skrev til stabssjefen Berthier at Ulm ble forsvart av større styrker enn den franske staben først antok. Trusselen fra de russiske styrkene begynte på denne tiden å oppta Napoléon. Det førte til at Murat fikk kommando over høyre fløy av Grande armé, bestående av Neys og Lannes korps. De franske styrkene var på dette tidspunktet delt i to massive fløyer; Neys, Lannes og Murats i vest engasjerte Mack mens troppene til Soult, Davout, Bernadotte og Auguste Marmont i øst sikret mot mulig russisk og østerriksk unnsetning. Den 11. oktober utførte Neys tropper et nytt angrep på Ulm; 2. og 3. divisjon marsjerte mot byen, sør for elven Donau mens Duponts divisjon, støttet av en dragondivisjon skulle marsjere direkte mot Ulm og ta byen. Ordren var umulig å iverksette da Ney fremdeles ikke var klar over at hele den østerrikske arméen var stasjonert i Ulm.
32. infanteriregiment fra Duponts divisjon marsjerte fra Haslach an der Mühl mot Ulm og støtte på fire østerrikske regimenter som holdt bydelen Böfingen. Regimentet utførte flere kraftige angrep, men de østerrikske styrkene holdt stand, og slo franskmennene tilbake. Østerrikerne satte inn kavaleri og infanteriregimenter i kamper ved bydelen Jungingen, hvor de håpet å slå ut Neys korps ved å omringe Duponts styrke. Dupont så hva som var i ferd med å skje og forebygget det gjennom et overraskende angrep på Jungingen. Under slaget tok han minst ett tusen østerrikere som fanger. Gjentatte østerrikske angrep presset disse styrkene tilbake til Haslach, som franskmennene klarte å holde. Dupont måtte etterhvert trekke seg tilbake til Albeck, hvor hans styrker sluttet seg til Louis Baraguey d'Hilliers dragondivisjon. Effekten av slaget om Haslach-Jungingen på Napoléons planer er usikre, men keiseren innså muligens at den østerrikske hovedstyrken var i Ulm. I samsvar med det sendte Napoléon marskalkene Soults og Marmonts korps mot elven Iller slik at han hadde fire infanteri og ett kavalerikorps mot Mack; Davout, Bernadotte og de bayerske troppene voktet fremdeles området rundt München. Napoléon ønsket ikke å utkjempe et slag på tvers av elver og beordret sine marskalker å ta de viktige broene rundt Ulm. Han begynte også å flytte sine styrker til nord for Ulm, da han ventet et slag i det området i stedet for en omringing av selve byen. Disse ordrene førte til en konfrontasjon ved Elchingen den 14. da Neys styrker rykket frem mot Albeck.
Den østerrikske staben var på dette tidspunktet i full forvirring. Ferdinand begynte åpenlyst å motsette seg Macks kommandostil og avgjørelser, og hevdet at Mack brukte dagene på å skrive motstridende ordre som fikk den østerrikske styrken til å marsjere frem og tilbake. Den 13. oktober sendte Mack to kolonner ut av Ulm for å forberede et utbrudd mot nord, ett under general Johann Sigismund Riesch, som marsjerte mot Elchingen for å sikre broen der, og det andre under feltmarskalkløytnant Franz von Werneck, som gikk nordover med det meste av det tunge artilleriet. Ney jaget sitt korps fremover for å gjenopprette kontakt med Dupont, som fremdeles var nord for Donau. Ney beordret Loisons divisjon sør for Elchingen og Donau for å begynne angrepet. Malhers divisjon krysset elven lenger øst og beveget seg vestover mot Rieschs stilling. Slagfeltet var en delvis oversvømmet elvebredd som reiste seg bratt mot Elchingen og hadde et vidt synsfelt. Den franske styrken nedkjempet de østerrikske feltvaktene fra en bro, deretter angrep et regiment med bajonetter og tok en klosterkirke. Under slaget ved Elchingen ble det østerrikske kavaleriet også nedkjempet og Reischs infanteri flyktet tilbake mot Ulm. Marskalk Michel Ney ble etter slaget belønnet med tittelen hertug av Elchingen.
Slaget om Ulm
Den 13. oktober angrep Souts IV. korps Memmingen fra øst. Etter en mindre trefning hvor de franske styrkene mistet 16 mann, overgav generalmajor Karl Spangen von Uyternesse 4 600 soldater, åtte kanoner og ni faner. Den østerrikske styrken hadde lite ammunisjon, var avskåret fra hovedstyrken i Ulm og var fullstendig demoralisert av forvirringen i det østerrikske hovedkvarteret.
Partei Mensch Umwelt Tierschutz
Partei Mensch Umwelt Tierschutz (tysk; «Partiet for menneskets miljø og dyrevern»), forkortet Die Tierschutzpartei (tysk; «dyrebeskyttelsespartiet»), er et politisk parti i Tyskland, som ble grunnlagt i 1993. I 2014 fikk partiet innvalgt en representant i Europaparlamentet, men representanten forlot partiet i desember 2014. Partiet er idag ikke representert i Bundestag, delstatsparlamentene eller europaparlamentet.
Ulm-felttoget
Slaget om Ulm
Den 14. oktober sluttet Murats styrker seg til Dupont ved Albeck tidsnok til å avvise et østerriksk angrep fra Werneck, mens de franske styrkene presset østerrikerne nordover i retning Heidenheim. Om kvelden den 14. var to franske korps utplassert nær den østerrikske leiren ved Michelsberg, rett utenfor Ulm. Mack var nå i en farlig stilling. Det var ikke lenger mulig å unnslippe langs den nordlige bredden av Donau; Marmont og den keiserlige livgarden beveget seg i utkanten av Ulm, og Soult forflyttet seg nordover fra Memmingen for å hindre østerrikerne å unnslippe mot Tirol i sør.
Den 15. oktober angrep Neys tropper leiren ved Michelsberg, og den 16. begynte de franske styrkene et bombardement av selve Ulm. Den østerrikske moralen var lav, og Mack begynte å innse at det var lite håp igjen. Den 17. oktober undertegnet en fransk utsending, Philippe-Paul de Ségur, en avtale med Mack hvor østerrikerne godtok å overgi seg den 25. oktober 1805 om de ikke innen det hadde fått unnsetning. Mack fikk etterhvert nyhetene om nederlagene ved Heidenheim og Neresheim, og godtok å overgi seg fem dager før avtalt. Femten hundre soldater fra den østerrikske styrken klarte å unnslippe, men hoveddelen marsjerte ut av Ulm den 21. oktober og la ned sine våpen, mens de franske styrkene sto i en stor halvsirkel og så på (se maleri i infoboksen). Offiserene fikk lov å forlate stedet hvis de signerte et skriv hvor de godtok å ikke kjempe mot Frankrike. Mer enn ti generaler deltok i denne avtalen, blant dem Mack, Johann von Klenau, Maximilian Baillet von Latour, prinsen av Liechtenstein og Ignaz Gyulai.
Etterspill
Samtidig med at den østerrikske styrken marsjerte ut av Ulm for å overgi seg, ble en kombinert fransk-spansk flåte ødelagt av britene i slaget ved Trafalgar. Denne avgjørende britiske seieren satte en stopp for Frankrikes fremstøt til sjøs og sikret britisk sjømilitær dominans frem til første verdenskrig.
Bic
Société Bic er et fransk aksjeselskap med hovedkontor i Clichy i Hauts-de-Seine. Selskapet ble grunnlagt i 1945 av Marcel Bich, som sammen med sin partner Edouard Buffard produserte fyllepenner og deler til slike.
Ulm-felttoget
Etterspill
Til tross for dette var Ulm-felttoget en stor seier for franskmennene, ettersom en hel østerriksk armé hadde blitt ødelagt med minimale franske tap. Den 8. bulletin fra Grande Armée beskrev seierens omfang:
Da Marskalk Augereau ankom fra Brest med det nylig etablerte VII. korps, hadde han med seg flere gode nyheter for franskmennene. Ved kapitulasjonen ved Dornbirn den 13. november ble Franz Jelačić von Bužims divisjon satt ut av spill og måtte overgi seg. Den russiske styrken trakk seg tilbake nordøstover etter Macks kapitulasjon og franskmennenes erobring av Wien 12. november. De allierte i den tredje koalisjonen ble grundig slått i slaget ved Austerlitz 2. desember 1805, og Østerrike trakk seg ut av den tredje koalisjonen noen uker etter.