cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karl Norum
I Trondheim ble han ansatt hos byggefirmaet og arkitekt Jakob Digre (1886) som ledet an i utviklingen av ferdighus i dragestil. Norum benyttet dette i hans mange kirkebygg som Stangvik kirke (1896), Frei kirke (1897), Neiden kirke (1902), Levanger kirke (1902), Buksnes kirke (1905), Veøy kirke (1907), Holm kirke, samt tidligere Steinkjer kirke og Namsos kirke.
I Ålesund (1904–07) var han arkitekt for knapt ti bygg, det mest kjente er kanskje den 2.94 m brede Kongens gt. 10 B som er landets smaleste bygård. Han tegnet også Handelshuset Carl E. Rønneberg & Sønner på Noteneset.
Mo og Jølster videregående skole
Mo og Jølster vidaregåande skule var en videregående skole i Sogn og Fjordane. I 2014 ble skolen lagt ned under en omorganisering av de videregående skolene i fylket. Avdelingen på Jølster opphørte, mens avdelingen på Mo i Førde ble lagt under Øyrane vgs og det nye navnet Mo og Øyrane videregående skole.
Vitenskapsåret 1705
Vitenskapsåret 1705 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1705.
Mo og Jølster videregående skole
Skolen var delt inn i to avdelinger, Vassenden i Jølster og Mo.
Marmorkirken metrostasjon
Marmorkirken er en metrostasjon på Københavns metro. Marmorkirken stasjon kommer til å ligge ved Marmorkirken, med hovedtrapper ut imot Store Kongensgade.
Marmorkirken stasjon ligger i takstsone 1.
Første byggetrinn begynte i 2009 med ledningsarbeider og arkeologiske utgravninger. Selve utgravningen skulle begynne i midten av 2011 og stasjonen var forventet å stå ferdig i løpet av 2017.
2A42 maskinkanon
Sjipunov 2A42 er en sovjetisk og russisk 30 mm maskinkanon. Den er produsert av Tulamasjzavod AS.
Cunene (provins)
Cunene er en provins i Angola. Den har et areal på 87 342 km² og 965 288 innbyggere ved folketellingen i 2014. Ondjiva er hovedstaden i provinsen.
2A42 maskinkanon
Plattformer
Kanonen har vært i bruk siden 1980-tallet, og er i bruk på følgende plattformer:
Cunene (provins)
Cunene ligger nord for Cunene-elven som utgjør grensen mellom Angola og Namibia.
Hurra for Andersens
Hurra for Andersens! er en norsk romantisk filmkomedie og familiefilm fra 1966 regissert av Knut Andersen. Hovedrollene spilles av Arve Opsahl, Aud Schønemann, Rolv Wesenlund og Elsa Lystad. Filmen er basert på Sigbjørn Hølmebakks roman med samme tittel.
Handling
Far og mor Andersen og de fire barna deres bor i en nedlagt landhandel i utkanten av Oslo. Der trives de godt, men mange av naboene som bor i det moderne rekkehuset er forarget over familien Andersen og deres manglende respekt for fellesskapets ordensregler. Byggelagets formann Alf Hermansen (Rolv Wesenlund) og nabofru Salvesen (Elsa Lystad) har i årenes løp hatt mang en hyggestund sammen omkring den felles forargelse de føler for familien Andersens. Bedre blir det ikke da Andersens vinner en stor gevinst i tipping, og finner ut at de skal gifte seg. De inviterer derfor alle naboene til bryllupsfesten, men komplikasjoner oppstår da de legger det på samme dato som byggelagets 5-årsjubileum. Folk i borettslaget begynner derfor å danne seg i leirer. Borettslagets leder leier inn profesjonelle musikere i et forsøk på å sabotere Andersens arrangement. Til tross for stridighetene ender det med et stort bryllup og fred og forsoning.
Om filmen
Filmen ble godt mottatt av anmelderne. Blant annet gav Dagbladet, Aftenposten og VG den terningkast fire, mens Dagsavisen gav den tre.
NRK skrev i forbindelse med en visning av filmen i 2003 at: «Radarparet Arve Opsahl og Aud Scønemann scorer høyt i denne filmen som er laget over Sigbjørn Hølmebakks manus. Det samme gjør så avgjort Rolf Wesenlund og Elsa Lystad som nabolagets prestisjejegere.» De skrev videre: «Hurra for Andersens” er så absolutt i slekt med forgjengere som Støv på hjernen og Sønner av Norge».
Musikk
Filmen inneholder en musikalsk live-opptreden av den norske bluesgruppa Public Enemies. Wenche Sandnæs fremfører sangen Hurra for Andersens, komponert av Egil Monn-Iversen og med tekst av Alfred Næss. Den ble utgitt på singlen Nor-Disc NOR 146. Sangen ble i 1993 også utgitt på samlealbumet Norske filmklassikere av PolyGram.
Arve Opsahl fremfører sangen Carl Alfred Andersens vuggevise, komponert av Egil Monn-Iversen og med tekst av Alfred Næss. Sangen ble også utgitt på singlen Nor-Disc NOR 146
10 Hygiea
10 Hygiea er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Hygiea. Den ble oppdaga den 12. april 1849 av Annibale de Gasparis fra Osservatorio Astronomico di Capodimonte. Den er oppkalt etter den greske gudinnen Hygiea.
Soldier’s Gun
Soldier's Gun er debutalbumet til hardrockgruppa Stage Dolls.
Albumet ble spilt inn høsten 1984 i Nidaros Studios i Trondheim av produsent Bjørn Nessjø og lydtekniker Rune Nordal. Disse har også produsert for Trondheimsbandet TNT. Albumet ble gitt ut tidlig på vinteren 1985 etter en turné i Norge som oppvarminggruppe for TNT. Soldier's Gun kom inn på VG-lista som nummer 20. Det ble solgt i overkant av 20 000 plater i Norge.
Slobodan
Slobodan er et serbisk, kroatisk og makedonsk mannsnavn dannet av sørslaviske sloboda, «frihet».
Soldier’s Gun
Personell
Stage Dolls
Slobodan
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Soldier’s Gun
Personell
Studiomusikere
Daniela Hunger
Daniela Hunger (født 20. mars 1972 i Øst-Berlin) er en tidligere østtysk svømmer som vant to gullmedaljer under Sommer-OL 1988 i Seoul, Sør-Korea; 200 meter individuell medley og på 4 x 400 meter fri. Under Sommer-OL 1992 i Barcelona, Spania, tok hun tre medaljer. Hunger representerte SC Dynamo Berlin/ Sportvereinigung (SV) Dynamo. I 1998, gikk flere tidligere østtyske svømmere offentlig ut mot trenere og leger med beskyldninger om å ha blitt dopet fra ung alder, Daniela Hunger var en av dem.
Pansergjedder
Pansergjedder er rovfisk med lange, tannrike snuter, og lever liv tilsvarende dem vi kjenner fra gjedde. Noen av artene blir store, og Atractosteus spatula kan komme opp i 3 meter, noe som gjør den til Nord-Amerikas nest største ferskvannsfisk (bare amerikansk stør blir større).
I nåtiden finnes pansergjedder bare i ferskvann og kystnære brakkvannsområder i Nord-Amerika og Karibia, men fossiler av pansergjedder er kjent fra flere steder i verden, blant annet Messelgruven i Tyskland. Evolusjonært representerer pansergjeddene en tidlig sidegrein på strålefinnefiskenes stamtre, som har forandret seg lite siden de skilte lag med de øvrige strålefinnefiskene i mesozoikum.
Arter
Pansergjeddene representerer en familie med i to slekter:
Karađorđe Petrović
Karađorđe Petrović (serbisk: Карађорђе Петровић) (født Đorđe Petrović; 3. november 1768, død 13. juli 1817) var grunnleggeren av Karađorđević-familien. Han er kjent for sin ledelse av Serbia under det første serbiske opprøret, da han refererte til seg selv som «høyeste kommandør i Serbia».
Tidlig historie
Han ble født 15. november 1752 i landsbyen Višnjevac, da Serbia var en del av Det osmanske riket. Serbere brukte da, som andre folkeslag på Balkan, patronymikon og ikke etternavn. Hans fødenavn var derfor Đorđe Petrović, siden hans foreldre var Petar og Marica Živković. Slekten skal ha opprinnelig ha kommet fra Montenegro. Etter en forholdsvis anonym oppvekst giftet han seg med Jelena Jovanović fra landsbyen Masloševo i 1786. Sammen fikk de syv barn: Sava, Sara, Poleksija, Stamenka, Sima (døde under fødselen), Aleksa og Aleksandar. Senere flyttet Karađorđe til Srem i Vojvodina og deltok i den russisk-tyrkiske krigen av 1787 – 1792 som medlem av det østerrikske frikorpset Mihaljević under kommando av Radič Petrović. I løpet av krigen fikk han medalje og ble forfremmet til underoffiser.
Opprøret mot Det osmanske riket
Da han kom tilbake til Serbia etter krigen, slo han seg sammen med motstandsbevegelsen mot det osmanske herredømmet. Medlemmene ble kalt hajduker og ble sett på som lokale varianter av Robin Hood. Han var først med i hajduk-gruppen til Lazar Dobrić og Stanoje Glavaš, før han senere ble leder av sin egen gruppe.
Den osmanske undertrykkelsen nådde et høydepunkt i begynnelsen av 1800-tallet og kulminerte i januar 1804 da janitsjarene samlet og henrettet alle ledere, prester, opprørsmenn og rike handelsmenn. Karađorđe var blant mennene som skulle henrettes, men unnslapp fordi han var blitt advart på forhånd og drepte mennene som kom for å hente ham. Etter dette samlet serbere seg i Orašac 14. februar 1804, og der ble Karađorđe valgt til leder for opprøret, senere kjent som det første serbiske opprøret. Karađorđe og hans menn klarte fort å egge serberne til å gjøre opprør, i utgangspunktet fordi det ville frigjøre dem fra janitsjarenes voldsbruk.
I 1805 utviklet opprøret seg til en kamp for å gjøre slutt på Det osmanske herredømmet. Karađorđe og hans tropper vant flere viktige slag, bl.a. slaget ved Ivankovac i 1805 og slaget ved Mišar, Deligrad og Beograd i 1806. Etter seieren i Beograd inngikk partene en fredsavtale, og Karađorđe opprettet en regjering i Beograd. I 1807 brøt imidlertid Karađorđe avtalen ved å gi støtte til Russlands krig mot Det osmanske riket.
Truet av invasjon fra Napoleons franske hær var Russland nødt til å avslutte krigen mot osmanene og sluttet derfor fred i 1812. Dermed stod Serbia alene tilbake mot Det osmanske riket, som i 1813 satte igang et stort angrep på Serbia. Karađorđe og flere ledere måtte flykte til Østerrike 21. september 1813. Deretter flyktet de til Bessarabia og traff der flere medlemmer av Filiki Eteria, en hemmelig gresk forening som planla frigjøring av alle kristne fra osmanene. Godt hjulpet av denne foreningen kom Karađorđe tilbake til Serbia med et falskt pass den 28. juni 1817.
Død
Da de osmanske styresmaktene ble oppmerksomme på Karađorđes nærvær i Serbia, beordret de sin leder i Serbia, Miloš Obrenović I, til å drepe ham. Han ble drept med øks av sin gudsønn Vujica Vulićević mens han sov. Hans hode ble sendt til sultan Mahmud II som bevis på at jobben var gjort. Obrenović ble veldig upopulære i Serbia på grunn av dette drapet, men forsvarte handlingen med at Serbia ikke hadde råd til en ny krig mot Det osmanske riket og ikke ville tåle konsekvensene.
Vulićević bygget senere en kirke av tre (kjent som manastir Pokajnica) på grunn av sin store skyldfølelse. Kirken er nå et kloster og blir ofte besøkt av turister. I 1930 ble det også kirken Zahvalnica Crkva (Takknemlighetens kirke) oppført i Radovanjski Lug, på stedet hvor han ble drept.
Navnet
Det er flere teorier om hvordan Đorđe Petrović fikk tilnavnet Karađorđe. Det kommer av det tyrkiske ordet kara som betyr svart. Det er en generell oppfatning at dette skyldtes hans mørke hår og øyne, men det er også grunn til å tro at det kommer av et osmansk system. Adelige var «hvite» (ak), og vanlige folk var «svarte» (kara).
Fylkesvei 112
Fylkesvei 112 (Fv112) går mellom Sollikrysset (avkjøring 9 på Europavei 6) i Sarpsborg og Rolvsøysund i Fredrikstad. Veiens lengde er 8 km, og heter Soliveien (med én l).
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Chanson
Chanson er et fransk ord for sang. Det finnes både tradisjonelle og moderne former, fra middelalderen og renessansen frem til i dag. De moderne, tradisjonelle chansons akkompagneres ofte av et trekkspill. Ordet brukes for øvrig i flere sammenhenger:
Middelalderen og renessansen
På denne tiden var en chanson en polyfon fransk sang, der de tidlige oftest ville være skrevet i en formes fixes som ballade, rondeau eller virelai. Enkelte komponister kom senere til å bruke mer generell poesi i varierende formspråk. De tidligste ble skrevet for to, tre eller fire stemmer. Frem til man begynte å skrive for fire stemmer i det 16. århundre var tre stemmer mest vanlig.
Guillame de Machaut var den første komponisten av chansons som regnes for å være viktig. I det 14. århundre komponerte han verker for tre stemmer, skrevet i formes fixes. I det 15. århundre er Guillaume Dufay og Gilles Binchois fra Burgund de viktigste, de har en enkel stil med tre stemmer. Senere, i det 15. og 16. århundre, kommer Johannes Ockeghem og Josquin des Prez. I deres komposisjoner ser vi at lyrikken blir friere, de beveger seg bort fra formes fixes og begynner å etterligne stilen som finnes i den tidens motetter og liturgisk musikk. Midt i det 16. århundre komponerer Claudin de Sermisy og Clément Janequin det som kalles Parisiske chansons. De bruker ikke formes fixes og er enklere, mer homofonisk. Mange av disse arbeidene ble utgitt av Pierre Attaingnant. Fra og med denne generasjonen ble komponistene av chansons påvirket av italienske madrigaler. Mange tidlige instrumentalstykker er diminutiver, eller ornamenterte variasjoner over chansons. Denne sjangeren gikk over i canzone som er en forganger for sonaten.
Fransk solo-sang oppstod i løpet av det 16. århundre, antagelig utviklet det seg fra de nevnte parisiske chansons. I det 17. århundre blomstret blant annet sjangrene air de cour og chanson pour boire. Disse ble som oftet akkompagnert av lutt eller tangentinstrumenter. Blant komponistene i denne perioden finner vi Antoine Boesset, Denis Gaultier, Michel Lambert og Michel-Richard Delalande.
I det 18. århundre ble vokalmusikken i Frankrike dominert av opera, og først i det 19. århundre ble solo-sang "gjenoppdaget". Først innenfor den romantiske salong-musikken, men i midten av århundret ble dette forandret til sofistikerte musikkstykker inspirert av tyske lieder. Louis Niedermayer var en av de viktigste personene i denne bevegelsen, han hadde latt seg inspirere av Franz Schubert. Andre komponister som fulgte ham var blant annet Eduard Lalo og Felicien David. Senere i samme århundre fulgte flere komponister deres eksempel og komponterte stykker de kalte melodie eller chanson, til disse hører Ernest Chausson, Emmanuel Chabrier, Gabriel Fauré og Claude Debussy. Denne tradisjonen har blitt holdt ved like i det 20. århundre av mange nyere, franske komponister.
Se også
Ŝansono
Pannebein
Pannebeinet eller frontalbeinet (latin: os frontale) er en knokkel i den øvre framdelen av hodeskallen til et menneske. Navnet kommer fra latin frons, som betyr «panne».
Anatomi
Knokkelen er formet som et hjerteskjell, og er sammensatt av tre deler: squama frontalis, den flate og største delen, hovedregionen av pannen; pars orbitalis ossis frontalis, den horisontale og nest-største regionen; og nesepartiet, som artikulerer med nesebeinet og processus frontalis maxillae for å forme neseroten.
Øynene ligger hos alle virveldyr inntil pannebeinet, slik at den øvre delen av øyehulene utgjøres av pennebeinet. Hos pattedyr har denne delen bihule, og hos menneskeaper avsluttes pannebeinet over hvert øye med en tydelig øyebrynsbue.
Pannebeinet og skalletaket
Pannebeinet er en del av skalletaket og er dannet som hudbein. Det er det andre paret av en serie parrede knokler som dekket hjernekassa hos de første panserpaddene og er modifisert og slått sammen med andre knokler hos senere firbeinte virveldyr. Hos panserpadder er denne serien:
Hos menneske og andre høyere primater utgjør pannebeinety en enkel knokkel hos voksne. Pannebeinet anlegges imidlertid fra to separate fosteranlegg (høyre og venstre), og hos mange folkegrupper vil beinet også i voksen alder ha to uthevinger, eminience frontale, en over hver øyenbrynsbuene. Hos de fleste andre firbeinte virveldyr er imidlertid pannebeinet to separate knokler, slik som de øvrieg knoklene i denne serien. Dette samme arrangementet finnes hos noen få prosent av voksne mennesker.
Live at the Olympia ’96
Live at the Olympia '96 er et dobbelt konsertalbum fra det engelske hard rock-bandet Deep Purple, utgitt i juni 1997.
Sporliste
Alle låtene er skrevet av Ian Gillan, Ritchie Blackmore, Roger Glover, Jon Lord og Ian Paice unntatt der annet er notert.
Ekstra musikere
Medvirker på «Highway Star», «Cascades: I'm Not Your Lover», «No One Came» og «The Purpendicular Waltz»
Markøy fyr
Markøy fyr er en tidligere fyrstasjon på øya Markøy, nordvest av Lindesnes fyr i Lyngdal kommune. Markøy fyr var i drift fra 1725 til 1844. Markøy ligger i Selørarkipelet vest for Lindesnes, rett sør av Sælør. I dag kan man se tufter etter flere bygninger samt veien ned til sjøen. Ruinene av fyret på Markøy er fredet etter lov om kulturminner. Området er vernet som naturreservat etter lov om naturvern.
Navnet Markøy kommer antagelig fra «Mark», fra et merke i betydningen sjømerke.
Historie
En hollandsk losbok fra 1500-tallet forteller om en varde på Markøy. Dette må antakelig har vært en steinvarde med hull i midten, men som det ikke finnes spor av i dag. Nedtegnelsen viser at Markøy allerede da hadde betydning for navigasjonen inn i Skagerrak.
Da fyret på Lindesnes ble tent for annen gang i 1725, ble også Markøy satt i drift slik at tvillingfyrene ikke kunne forveksles med Skagen fyr på danskesiden av Skagerakk. Markøy fyr bestod opprinnelig av en fyrgryte plassert rett på fjellet. I 1822 ble det bygd et lukket kullblussfyr på steintårn. Ruinene viser steintårnet fra 1822. Selve glasshuset er forfalt. Det ligger glassbiter i slagget under steintårnet i dag, sikkert rester etter glasshuset. Det bodde fyrvokterfamilie på Markøy til fyret ble lagt ned i 1844. Øya gav nok høy til et par kyr og 3-4 sauer. Øyfolket skal også ha dyrket rug på ei lita slette. Kull til fyret ble brakt på land på Kålodden. Når kullet skulle bæres opp til fyret, kom folk fra hele sognet. Lønna var dårlig, men det var gratis brennevin så lenge arbeidet varte. Forbruket ble påtalt, og inspektøren måtte ikke føre større brennevinsutgifter enn 3 riksdaler i regnskapet.
11 Parthenope
11 Parthenope er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 11. mai 1850 av Annibale de Gasparis fra Osservatorio Astronomico di Capodimonte. Den er oppkalt etter en av sirenene fra gresk mytologi.
Chicago
Chicago er den tredje største byen i USA med en offisiell befolkning på 2 714 856 (2012), inkludert forsteder er befolkningsantallet mellom 9 og 11 millioner. I 1920 bodde det i Chicago rundt 50,000 innvandrere fra Norge, noe som gjorde den til den tredje største «norske» byen, etter Oslo og Bergen. Byen går også under kallenavnene «Second City» og «The Windy City». Chicago ligger i delstaten Illinois på kysten av Michigansjøen. Chicago er også et viktig trafikknutepunkt, både for luft- og jernbanetrafikk. O'Hare International Airport, Chicagos hovedflyplass, er en av verdens mest trafikkerte flyplasser. Chicago er administrasjonssted i Cook county.
I forbudstiden var Chicago assosiert med gangstere og spritsmugling. Den mest kjente gangsteren fra Chicago er trolig Al Capone.
2. desember 1942, ble verdens første, kontrollerte atomreaksjon utført ved University of Chicago som del i det topphemmelige Manhattanprosjektet.
Byen er et av flere tyngdepunker for Det demokratiske parti.
Kjente kallenavn på byen er blant annet «The Windy City», «Chi-town» (tʃ|aɪ|t|aʊ, ʃ|aɪ|t|aʊ) og «Second City».
Historie
I løpet av 1700-tallet var Chicago bebodd av primært den indianske Potawatomi-stammen, som tok plassen til Miami-, Sauk- and Fox-stammene som hadde kontrollert området tidligere. Navnet Chicago er den franske stavemåten av det algonkinske ordet shikaakwa med dobbeltbetydningen «skunk» og «vill-løk» på grunn av den fæle, råtne lukten fra en type løkplante som på den tiden vokste langs Chicagoelven. På et beslektet algonkinsk språk, abenaki, heter «stinkdyr» segogw, som på engelsk ble oppfattet som «skunk» og gikk inn i engelsk språk som navn på stinkdyret.
Jean Baptiste Pointe du Sable var en haiter av afrikansk opphav og var den første som ikke var fra amerikanske urfolk som bosatte seg permanent ved Chicagoelven. Han bygde en gård ved den nordre siden av elvemunningen i 1780-årene Som følge av Greenville-avtalen fra 1795, etter urbefolkningens tap i slaget ved Fallen Timbers i den nordvestlige indianerkrig, fikk USA rettighetene til et landområde som lå ved munningen av «Chikago River». I 1803 ble Fort Dearborn etablert på den søndre elvebredden. Fortet var i bruk frem til 1837, bortsett fra tidsrommet 1812 til 1816 da det ble ødelagt under Fort Dearborn-massakren som følge av 1812-krigen.
Industrialisering og vekst
Chicago by ble grunnlagt 12. august 1833, byen hadde på det tidspunkt 350 innbyggere. De opprinnelige yttergrensene av byen ble utgjort av gatene Kinzie, Desplaines, Madison og State Street, som innrammet et område på ca. 1 km².
Før det var gått syv år, hadde befolkningen i den opprinnelige franske og indianske byen økt til ca. 4,000 innbyggere, og i 1870 var innbyggertallet kommet opp i 300,000. Chicago ble tilstått bystatus 4. mars 1837 av delstaten Illinois. Åpningen av Illinois- og Michigan-kanalen i 1848 gjorde det mulig med shipping over De store sjøer gjennom Chicago til Mississippi-elven og videre til Mexicogulfen. Den første jernbanelinjen til Chicago, Galena & Chicago Union Railroad, ble ferdigstilt samme år.
Den store brannen i 1871
Mesteparten av bebyggelsen i Chicago bestod av trehus. Også mange av gatene og fortauene var bygget av tre. Dette førte ofte til branner. Etter tørkesommeren 1871 var brannfaren overhengende i hele Midtvesten. 7.-8. oktober ble fire kvartaler i Chicago herjet av en brann som raste i 16 timer før den ble slokket. Den var et forvarsel om det som skulle komme. Om kvelden 8. oktober gikk alarmen på nytt, og denne brannen utviklet seg til å bli den antagelig mest omfattende bybrannen i fredstid noensinne (om enn ikke den som krevde flest menneskeliv). Da brannen døde ut tidlig 10. oktober, lå 1/3 av byen i aske, deriblant mesteparten av sentrum. 250-300 mennesker var omkommet, 17,500 bygninger var ødelagt, og nesten 100,000 av byens 300,000 innbyggere var hjemløse.
Brannårsaken ble aldri funnet (at brannen skal ha startet fordi en ku sparket over ende en fjøslykt i låven til en Catherine O'Leary, er en avisand, skapt av Chicago Republican ). Brannens voldsomme omfang skyldtes en uheldig kombinasjon av tørke, sterk vind og at en brannvakt feilvurderte retningen da han så ildskjæret mot himmelen. I tillegg var brannfolkene utslitt etter alle brannene i uken før, og mye av utstyret var til reparasjon eller delvis ødelagt.
Haymarketopptøyene 1886
4. mai 1886 kom det til opptøyer da streikende arbeidere demonstrerte på Haymarket-torget for 8 timers arbeidsdag. To hundre politimenn gikk til angrep for å oppløse demonstrasjonen, da noen med ett kastet en bombe fra en sidegate. I kaoset som fulgte begynte politiet og noen av arbeiderne å skyte på hverandre. Da røyken lettet, hadde syv politimenn og tre ganger så mange arbeidere blitt dødelig såret.
Stedet for hendelsene ble 25. mars 1992 et minnesmerke for Chigaco og minnesmerket i Forest Park rett ved ble oppført i National Register of Historic Places og anerkjent som et nasjonalt minnemerke 18. februar 1997.
Iroquois Theatre-brannen 1903
30. desember 1903 antente en ødelagt buelampe er sceneteppe i Iroquois Theatre. Snart stod bygningen i full fyr, og over 2000 mennesker – mange barn – forsøkte å presse seg ut gjennom den eneste utgangsdøren; nødutgangene var ikke fullført. Mange ble trammpet i hjel. Over 600 omkom i Chicagos mest dødbringende brann.
Bybilde
Hele det urbane området rundt byen kalles ofte for Chicagoland og strekker seg inn i nabostatene både i nord (Wisconsin) og øst (Indiana). Dette urbane området og har nesten 10 millioner innbyggere. Cook County, hvor Chicago er fylkessete har rundt 5,3 millioner innbyggere.
Bydeler
Chicago by er delt inn i fire hovedområder: Downtown (som inneholder «The Loop»), North Side, South Side og West Side. På slutten av 1920-tallet delte sosiologer ved University of Chicago inn i 77 forskjellige bydeler med hver sine kjennetegn. Avgrensningen av disse områdene er klarere definert enn de 210 bydelene, noe som gjør dem lettere å sammenligne. Blant kriteriene har blant annet vært hvilke innvandrergrupper som har slått seg ned i de ulike nabolagene.
Både gentrifisering og ny innvandring har imidlertid gjort at det er stadig endring i dette bildet og i de ulike strøkenes karakter og kjennetegn. Dette har også delvis vært en bevisst politikk fra byen side, i et ønske om å løfte de dårligste strøkene. Videre, og dels av samme grunn får ofte nye prosjekter i gamle saneringområder også nye navn.
Downtown er byens nåværende og historiske sentrum, med blant annet Grant Park, Millennium Park Art Institute of Chicago og den kjente skyskraperbebyggelsen. Byens handelssentrum det såkalte «The Loop» som er et rektangulært område bestående av åtte ganger fire kvartaler omgitt av byens metrolinje som her går i en sirkel over gatenivå, på høyde med bygningenes andre etasje.
North Side, med Lincoln Park og nabolaget med samme navn er hovedsakelig et relativt eksklusivt, men også tett befolket boligområde. Området grenser til Downtown i sør og følger kysten av Lake Michigan nordover.
South Side grenser til Downtown i nord og følger kysten av Lake Michigan sørover, mot University of Chicago. Dette er den største bydelen, som alene dekker rundt 60 % av byen areal. Bydelen er tradisjonelt den dårligst stilte med hensyn til inntekt, utdannelse og andre sosiale målekriterier, og er borgermester Richard M. Daleys hjemområde. Bydelen har vært under sterk utvikling de siste 20 årene. I Chicagos søknad for OL 2016 er det særlig i dette området som skal utvikles med hensyn til investeringer og nybygging av anlegg og infrastruktur.
West Side er området beliggende rett vest for Downtown og noen av nabolagene i dette området har i de senere årene vært plaget av et visst forfall.
Arkitektur
Som en følge av den store bybrannen i 1871 førte dette til en ny byplanlegging, hvor en startet med blanke ark. Dette førte til en av de største byggeboomer i amerikansk historie. Gjenoppbyggingen engasjerte de fremste arkitektene i USA. Dette har ført til at arkitekturen i Chicago er mest kjent for sin originalitet mer enn at denne bygger på historiske tradisjoner.
Home Insurance Building fra 1884, revet i 1931, blir regnet som verdens første skyskraper. Dette var den første som ble bygget i stål og betong bygget i en stålramme i stedet for å bruke støpejern som støttemateriale. Selv om akkurat Home Insurance Building ble kledd med murstein og naturstein, kjennetegnes denne arkitekturen med bruk av store flater med glass i fasadene, i tillegg til bruk av naturstein, herunder marmor. I dag er Chicago preget at den høye «skyline» og den tette bebyggelsen, noe som gjør at byen er kalt den høyeste og tetteste i verden.
Mest kjent er bebyggelsen langs Chicagoelven og mot Michigansjøen. En av de eldste og fortsatte blant verdens høyeste bygninger er Merchandise Mart fra 1930 som ligger der hvor elvens nordlige og sørlige løp møtes. De høyeste bygningene i dag er Willis Tower (tidligere kjent som Sears Tower, 442 meter høy), Trump International Hotel and Tower, Aon Center (tidligere kjent som ESSO-bygningen) og John Hancock Center.
Byens arkitektur er imidlertid en svært variert blanding av høyhus med både kontorer og leiligheter, mellomstore bygninger og lavhusbebyggelse, herunder eneboliger. Store områder i innlandet et stykke fra Lake Michigan blir kalt for bungalow-beltet. Dette er kjennetegnet av eneboliger bygget på tidlig 1900-tallet og fram til andre verdenskrig. En av byens forsteder er Oak Park, hjemstedet til den kjente arkitekten Frank Lloyd Wright.
Fra 1963 har det utviklet seg en ny «Chicagoskole», særlig knyttet rundt ideene om strukturer utviklet av den bangladesh-amerikanske arkitekten og formgiveren Fazlur Khan. Denne formgivningen, kalt «framed tube structure» har ligget til grunn for utviklingen av både Sears Tower og John Hancock Center og en rekke av de aller høyeste skyskraperne som ble bygget siden. «Frame tube structure» bygger på bygningskonstruksjon med bygningen rundt en tre-dimensjonal hul tube eller rør.
Skyskraperen Chicago Spire skulle bli Nord-Amerikas høyeste frittstående bygning og verdens høyeste bygning utelukkende til boligformål, men arbeidet ble innstilt i 2008.
Parker
Byen parker er brukt til rekreasjon, men også til friluftsaktiviteter som golf, båtliv og sportsaktiviteter. Noen parker er primært for hundehold. I byen parker avholdes det også årlig en rekke aktiviteter, som konserter og festivaler, naturlig nok særlig om sommeren.
De mest kjente parkene, som samlet dekker rundt en tredel av byens parkarealer, er:
Samferdsel
Chicago er USAs største og verdens tredje største transportknutepunkt, etter Hongkong og Singapore. Byens hovedflyplass O'Hare internasjonale lufthavn er den nest mest trafikkerte flyplassen. Chicago er den eneste byen i USA hvor seks såkalte klasse 1-veier og ni Interstate Highway møtes. Videre er byen også et jernbaneknutepunkt.
I en periode frem til 1950-årene hadde Chicago verdens mest omfattende sporveissystem. Trikkene gikk også fra by til by - for eksempel Electrolinerne på ruten Chicago-Milwaukee. Men etter hvert ble trikkene erstattet med busser og biler. Den siste bytrikken ble nedlagt i 1958, selv om Electrolinerne var i drift til 1963, og togene på ruten Chicago-Michigan City går fortsatt som mellombytrikker gjennom enkelte bygater. Nedleggelsen av trikken førte til bilkøer og kaos i gatene, og gateutvidelser og nye motorveier trakk bare til seg enda flere biler og forverret situasjonen ytterligere. I dag koster bilkøene i Chicago anslagsvis 7,3 milliarder dollar bare i tapt tid.
Som et ledd i en overordnet politikk for å begrense bilkjøring i byens sentrum, har også myndighetene i de senere årene knyttet Chicagos forsteder til byens omfattende lokaltransportnett, bestående av både metro og busslinjer, administrert av Chicago Transit Authority (CTA). I 2010 betjente CTA Chicago by og 35 forsteder med tilsammen 3,8 mill. innbyggere. Også byens to store flyplasser O'Hare og Midway er knyttet til dette nettet. To av metrolinjene (blant annet til O'Hare) opereres på 24-timers basis, og dette gjør byen til en av de få byene i verden med et slikt tilbud. I 2010 hadde CTA 517 mill. passasjerer, hvorav 211 mill. med metroen (fordelt på åtte linjer) og 306 mill. med busser (fordelt på 129 ruter). Hertil kom passasjerer med andre busselskaper, lokaltog og fjerntog. Persontrafikken med tog er USAs mest omfattende utenom Nordøstkorridoren.
Byen har et omfattende nettverk av sykkelstier og med utleie av sykler. Det er rundt 160 km med sykkelfiler og det utbygges fortsatt en rekke egne sykkelstier adskilt fra den øvrige trafikken.
Motorveier
Syv hovedlinjer og fire hjelpeveier (55, 57, 65 (bare i Indiana), 80 (også i Indiana), 88, 90 (også i Indiana), 94 (også i Indiana), 190, 290, 294 og 355) går gjennom Chicago og dets forsteder. Segmenter som knytter seg til sentrum er oppkalt etter innflytelsesrike politikere, med tre av dem oppkalt etter tidligere amerikanske presidenter (Eisenhower, Kennedy og Reagan) og en oppkalt etter to ganger demokratisk kandidat Adlai Stevenson. Kennedy og Dan Ryan Expressways er de travleste statlige vedlikeholdte rutene i hele delstaten Illinois. Her er tauing av biler relevant, så denne industrien er utviklet i byen
Chicagoelven og vannveiene
Chicagoelven er en viktig forbindelseslinjer mellom vannveiene fra De store sjøer og gjennom Mississippi-bassenget til Mexicogolfen. Elven er også kjent for 1900-tallets byggeteknikk, etter at Generalforsamlingen i Illinois i 1887 vedtok å snu vannføringen i elven gjennom bygging av sluser og etableringen av Chicago Sanitary and Ship Canal i 1900. Dette både for å sikre byen Chicagos vanntilgang, men også for å utvide navigasjonsmulighetene på elven. I 1999 ble dette anlegget utnevnt til et 'Civil Engineering Monument of the Millennium' av American Society of Civil Engineers (ASCE). På dette tidspunktet ble elven av mange kalt «The Stinking River» («Den stinkende elven») på grunn av de store mengdene med avløpsvann som ble tømt i elven av Chicagos voksende industri. Helt fram til 1980-tallet var elven svært forurenset og ofte fylt med søppel og avfall, den daværende borgermesteren Richard M. Daley beordret et omfattende oppryddingsprogram som et ledd i byens forskjønnelse.
Kultur
Chicago er kjent for sine lange tradisjoner innen både teater og musikk, herunder Chicago-blues og -soul.
Demografi
Innbyggertallet vokste lenge voldsomt – fra 4470 i 1840, 298 977 i 1870, ca. 334 000 under brannen i 1871, 3 376 438 i 1930 og 3 620 962 i 1950. Siden har det avtatt, særlig i 1970- og 1980-årene – til 2 695 598 i 2010.
Ifølge befolkningsundersøkelsen for perioden 2005-2007 gjennomført av U.S. Census Bureau, utgjøre etnisk hvite amerikanere 37,6% av byens befolkning, mens afroamerikanere utgjorde 35,0%. Folk med asiatisk bakgrunn utgjorde 4,9%, mens latinamerikanere utgjorde 28,1 %. De resterende anså seg for å tilhøre flere av disse gruppene eller andre etniske grupper.
Det har vært en omfattende innvandring til byen gjennom årene, også fra Norge. I 1920 bodde det i Chicago rundt 50 000 innvandrere fra Norge i byen, noe som gjorde den til den daværende tredje største norske byen etter Oslo og Bergen. Polsk-amerikanere i byen anser byen for å være den nest største polske byen, etter Warszawa.
Henschel-Werke
Henschel-Werke GmbH, frem til 1957 Henschel & Sohn GmbH, var en tysk produsent av lokomotiver, fly, våpen, lastebiler, stridsvogner busser, og produserer siden 2000 fortsatt lokomotiver som en del av Bombardier Transportation-konsernet. Fabrikken har til Norge blant annet levert enkelte damplokomotiver, industrilokomotiver til Norsk Hydro, lokomotivene Di 4 og El 17 til NSB, og i senere tid lokomotiver av typen Bombardier TRAXX.
Chicago
Religion
Den brede befolkningsmessige sammensetningen avspeiler også at det blir praktisert en rekke ulike religioner i byen. Ulike kristne menigheter som ortodokse, katolske og protestantiske er spredt rundt i byen, side om side med jødiske, islamske, buddhistiske, hinduistiske, zoroastristiske, sikh, bahai og andre.
Henschel-Werke
Historie
Henschel & Sohn ble etablert som et støperi i 1810 av Georg Christian Carl Henschel og sønnen Johann Werner Henschel. I 1816 begynte selskapet å produsere dampmaskiner, og året etter ble også eldstesønnen Carl Anton Henschel med i selskapet. I 1848 leverte Henschel sitt første damplokomotiv, til Friedrich-Wilhelms-Nordbahn, og innen 1900 hadde selskapet levert over 5,000 lokomotiver. I 1905 ble det første elektriske lokomotivet levert, og i 1910 det første med forbrenningsmotor. Henschel tok etter hvert over lokomotivproduksjonen til Buckau-Wolf (1928), Linke-Hofmann (1930, delt likt med Krupp) og Hanomag (1931). I 1925 begynte selskapet å produsere lastebiler og busser, og på lisens fra David Brown Ltd. begynte de i 1933 å produsere snekkegir. Allerede under første verdenskrig begynte Henshcel å levere våpen, og under opptakten til andre verdenskrig ble produksjonen gradvis mer og mer våpenrelatert.
Henschel ble overtatt av Rheinstahl-Hanomag i 1964. I 1969 ble Henshcels og Hanomags lastebilproduksjon (bussproduksjonen var lagt ned i 1963) slått sammen til Hanomag-Henschel-Fahrzeugwerke GmbH (HHF) og i 1971 solgt til Daimler-Benz, som la ned merket i 1974. Henschel ble fra 1965 omtalt som Rheinstahl-Henschel, og etter at Rheinstahl i 1973 ble overtatt av August Thyssen-Hütte ble det fra 1976 omtalt som Thyssen Henschel. Henschel ble i 1990 en del av ABB, som i 1996 slo sin produksjon av transportsystemer sammen Daimler-Benz' til ADtranz, og er siden 2001 en del av Bombardier Transportation.
Chicago
Religion
Byen er sete for det katolske Chicago erkebispedømme med rundt 2,323,000 medlemmer i fylkene Cook (inklusive byen Chicago) og Lake.
Idrett
Hjemby til NFL-laget Chicago Bears som spiller sine hjemmekamper på Soldier Field i bydelen Near South Side, NBA-laget Chicago Bulls og NHL-laget Chicago Blackhawks som begge spiller sine hjemmekamper i United Center i bydelen Near West Side, MLS-laget Chicago Fire, som spiller sine hjemmekamper på Toyota Park i Bridgeview om lag 2 mil sør for Chicago sentrum. Chicago huser også to MLB-lag, Chicago Cubs og Chicago White Sox. Cubs spiller sine hjemmekamper på Wrigley Field i bydelen North Side, mens White Sox spiller sine hjemmekamper på Guaranteed Rate Field, i bydelen South Side. Kampen mellom disse to lagene har flere navn, men blir vanligvis omtalt som «Crosstown Classic» eller «The Windy City Showdown». Lagene har møttes 109 ganger, White Sox har vunnet 57 av kampene, Cubs 51, og én kamp har endt uavgjort.
Styresett
Chicago er fylkessete for Cook County. Byen administrasjon er delt inn i en politisk forsamling, Chicago City Council og en utøvende virksomhet, ledet av borgermesteren.
Henschel-Werke
Fly- og våpenproduksjon
Firmaet utviklet også en rekke avanserte våpen som for eksempel den radiostyrte bomben Henschel Hs 293.
Chicago
Styresett
Borgermesteren leder byen utøvende myndighet, og velges for fire år ad gangen, uten begrensninger på antall gjenvalg. Sammen med borgermesteren, velges også byens administrative leder og økonomiansvarlige direkte og adskilt fra borgermestervalget. Borgermestervalget avholdes siste tirsdag i februar i valgåret. Dersom ingen av kandidatene skulle få over halvparten av stemmene, blir det holdt nyvalg i april, samme år.
Dagens politiske liv
Dagens politiske liv i Chicago er preget av Daleys sterke stilling. I april 2005 ble han av Time Magazine utnevnt til den dyktigste av borgermestrene i de fem største byene i USA, samtidig som de påpekte hans «keiserlige» stil og makt. Daley er kjent for å ha rustet opp og betydelig utvidet kollektivtilbudet, nettverket av sykkelstier, turismen, bygging av Millennium Park, styrket byens egne miljøtiltak og miljøkrav til nye bygninger og utviklet flere av byens nedslitte strøk.
Han har markert seg nasjonalt i USA på venstresiden i amerikansk politikk, men sin tidlige motstand mot krigen i Irak, i sin sterke motstand mot spredning av håndvåpen og har innført et de facto forbud mot håndvåpen i Chicago. Han var blant de første som gikk ut med offentlig støtte til sin tidligere medarbeider Barack Obama, da denne erklærte seg som presidentkandidat ved presidentvalget i USA 2008.
I det siste har han gjort seg bemerket i arbeidet med å få Sommer-OL 2016 til Chicago, ref Chicagos søknad for OL 2016.
Næringsliv
Chicago-området har USAs tredje største økonomi, i 2007 ble dette beregnet til å utgjøre en økonomi på USD 440 milliarder. Byen har også blitt beskrevet som å ha den mest balanserte økonomien i USA, blant annet fordi den er så lite konsentrert om få aktører og spredt på så mange hender. MasterCard Worldwide Centers of Commerce Index har karakterisert Chicago som den fjerde mest viktige handelssenter i verden. I tillegg har i Chicago-området blitt startet flest nye virksomheter edller utvidelser av allerede eksisterende virksomheter i USA i seks av de siste syv årene. I 2008 ble Chicago plassert på 16.-plass på UBSs liste over verdens rikeste byer.
Det er beregnet at byen med omegn har en samlet arbeidsstyrke på 4,25 millioner arbeidstakere,noe som gjør den til den nest største samlingen av arbeidskraft i USA.
Som finanssentrum er byen Federal Reserves sjuende distrikt gjennom Federal Reserve Bank of Chicago, egen aksjebørs gjennom Chicago Stock Exchange og opsjonsbørsen Chicago Board Options Exchange og børsen for derivater på Chicago Mercantile Exchange. For øvrig har byen en stor industri, blant annet trykkerier, forlag og matindustri. En rekke stor selskaper har sine hovedkontorer i byen, blant andre inne farmasi, som Baxter International, Abbott Laboratories og helsedivisjonen i General Electric. Utover 1800-tallet ble byen viktig som korn-mottak og distribusjon, og dette førte til at utover på 1850- og 1860-tallet ble byen også viktig innen slakterivirksomhet, særlig oksekjøtt og svin. Åpningen av Illinois- og Michigan-kanalen i 1848 var en viktig forutsetning for denne utviklingen.
Byen er også et viktig konferansesentrum. Byens største konferansesenter er McCormick Place, og dette er verdens tredje største. Byen er på tredjeplass i USA (etter Las Vegas og Orlando) med hensyn til antall årlige avholdte konferanser. Chicago har elleve Fortune 500 selskaper, mens hele Chicagoland har ytterligere 21 Fortune 500 selskaper. Byen har videre 12 Fortune Global 500 selskaper og 17 Financial Times 500 selskaper. Byen har i tillegg et Dow 30 selskap: flyfabrikanten Boeing som flyttet hovedkvarteret til Chicago fra Seattle i 2001. Loughborough University i England har klassifisert Chicago som en «alfa−verdensby» i en undersøkelse fra 2008.
Olle Adolphson
Olle Adolphson (født Gustaf Edvin Olof Adolphson, 2. mai 1934 i Stockholm, død 10. mars 2004) var en svensk visedikter, visesangersanger og gitarist som debuterte i 1955 med viseamlingen Aubade.
Karriere
Adolphson debuterte i 1956 med visesamlingen Aubade. Blant hans aller mest kjente sanger finns "Trubbel", som ble veldig kjent, ikke minst på grunn av Monica Zetterlunds innspilte versjon. Adolphson er særlig kjent for visene «Okända djur», «Det gåtfulla folket» og «Mitt eget land» til tekster av Beppe Wolgers og «En glad calypso om våren» og «Trubbel». Han ble ansett som arvtageren etter visekunstneren Evert Taube, og innledet sammen med flere andre den såkalte visebølgen i Norden. Olle Adolphson skrev den svensk teksten til «Trettifyran», sangen om det gamle huset som skulle rives, etter den amerikanske originalen «This Ole House», som ble en landeplage på 1960-tallet, da teksten var mildt sagt veldig aktuell i Stockholm, om i manga andra svenska byer.
Han skrev også den svenske teksten til «34:an», som ble en stor slager med Per Myrberg. Sangen var opprinnelig amerikansk («This Ole House») og melodien var skrevet av Stuart Hamblen.
Tales of Suspense
Tales of Suspense er et amerikansk tegneseriehefte som ble utgitt av Marvel Comics fra 1958 til 1968. Heftet begynte som en science fiction-antologi med historier hovedsakelig skrevet av redaktør Stan Lee og illustrert av Jack Kirby, Steve Ditko og Don Heck. Etter at Marvel begynte å oppleve suksess med sine superheltserier som Fantastic Four og Spider-Man, ble det åpnet for superheltserier også i Tales of Suspense. Først ut var Iron Man, skrevet av Stan Lee og Larry Lieber og illustrert av Don Heck (i nr. 39). Senere ble Jack Kirby og Joe Simons superhelt fra 1940-tallet Captain America brakt tilbake (i nr. 59). Fra nr. 59 ble heftet delt av Iron Man og Captain America, men fra nr. 100 skiftet det navn til Captain America, og Iron Man fikk sitt eget hefte.
Olle Adolphson
Karriere
I 2005 ble det utgitt en hyllingsplate, DubbelTrubbel, der Adolphsons sanger tolkes av en rekke svenske artister, blant annet Håkan Hellström, Sofia Karlsson, Eva Dahlgren, Freddie Wadling, Mauro Scocco og Rikard Wolff, sangaren Johanna Grüssner fra Åland. 2020 ble biografien Trubbel – berättelsen om Olle Adolphson, skrevet av Jan Malmborg gitt ut.
I juli 2009 ble Adolphson utpekt av en frilansskribent som personen bak pseudonymet Bo Balderson.
I mai 2021 kom det fram at en trubadur hadde funnet tidigere upubliserte visetekster av Adolphson på et musikkforlag i Göteborg.
Østerport stasjon
Østerport stasjon er en jernbanestasjon i Østerbro i København, Danmark. Den blir betjent av metro, S-tog, Kystbanen og andre regionale tog, samt InterCity tog. Stasjonen blir brukt av rundt 30 000 passasjerer hver dag.
Historie
Stasjonen ble tegnet av Heinrich Wenck og bygget i 1897 under navnet «Østbanegaarden». Den opprinnelige stasjonsbygningen finnes fremdeles i dag, men er imidlertid ikke i bruk.
Den var i starten endestasjon på Kystbanen, men da stasjonen ble forbundet med Nørreport stasjon i 1917 ble endestasjonen flyttet til Københavns hovedbanegård. I 1934 begynte også S-tog å gå fra stasjonen.
Siden Cityringen ble innviet 29. september 2019 blir stasjonen også betjent av metrolinjene M3 og M4. Metrostasjonen ligger på Oslo Plads mellom Kristianiagade og Østbanegade med gangveier til Østerport stasjon. En undergang mellom plattformene forenkler de reisendes tilgang til og fra S-tog, regionaltog og fjerntog.
Fredning
Østerport stasjon ble fredet i 1992. Fredningen omfatter Heinrich Wencks hovedbygning og to perrongtak.
Melanakken
Melanakken (også skrevet Mælanakken) er et fjell rett ved Årnes, sentrum i Åfjord kommune. Det har en høyde på 345 meter over havet.
Harry Osborn
Harry Osborn er en bifigur i tegneseriene om Spider-Man. Han ble skapt av Stan Lee og Steve Ditko i 1965, og opptrådte for første gang i Amazing Spider-Man nr. 31. Harry Osborn er Peter Parkers beste venn og sønn av Norman Osborn, som også figurerer som superskurken Green Goblin, en rolle som også Harry Osborn inntar.
Melanakken
Den mest vanlige og korteste ruten opp er en sti rett opp fra gården under, men for å unngå det luftige partiet ved Lilletoppen kan man gå en grusvei opp til vannverkets høydebasseng, og følge en sti videre derfra. Melanakken er et flott utsiktspunkt, fra hvilket man kan se store deler av kommunen. Fra toppen, Stortoppen, har man særlig god utsikt utover mot kysten, mens man fra Lilletoppen har fin utsikt over sentrum. Navnet Melanakken kommer av Melan-gårdene som ligger rett under, som har fått navnet av sandmelene i området.
Nakkasprinten er et terrengløp som går fra banken på Årnes til toppen av Melanakken, og er en tradisjon under de årlige Åfjordsdagan på sommeren. Rekorden på 14:46 minutter ble satt av Magnar Skarsvåg under Åfjordsdagan 2008. Løpet kan sammenliknes med trappeløpet Empire State Building Run-Up på 320 meter, rekorden er der 10:25 minutter.
Harry Osborn
Handlingsreferat
Harry er den eneste sønnen til Norman Osborn, og hans kone Emily Lyman. Omstendighetene rundt Harrys fødsel svekker Emily, og hun dør etter lang tids sykdom. Norman blir deretter en kald og lite kjærlig far. Norman avviser ofte Harry, eller slår ham i raseri. Som et resultat bruker Harry store deler av livet sitt på å prøve desperat å få farens godkjenning og aksept. Uten at han visste det, hadde Norman imidlertid byttet sønnens sjel til demonen Mephisto i bytte mot rikdom og makt.
Etter å ha fullført videregående skole, begynner Harry ved Empire State University. Blant de rikeste studentene ved skolen, blir Harry snart en av de mest populære også, til tross for hans reserverte væremåte. Han har en liten klikk av velstående, populære studenter rundt seg. En av disse var den vakre Gwen Stacy. Men Gwen blir fascinert av en ny student: den bok-smarte og sjenerte Peter Parker. Harry misliker Parker, og misliker all oppmerksomheten Gwen gir Peter.