cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lucio Colletti
Det var imidlertid som marxistisk teoretiker og filosof Colletti skulle bli best kjent. Han skrev flere artikler og bøker, og la stor vekt på behovet for å bryte med den hegelianske innflytelsen på marxismen. Følgelig var han kritisk til partiets filosofiske grunnlag, som i stor grad var konsentrert rundt partiledelsen og partileder Palmiro Togliatti sin fortolkning av Antonio Gramsci. Colletti helte snarere mot teoriene til Galvano Della Volpe. Han ble også kjent for sin teori om at det fantes en grunnleggende uenighet mellom Karl Marx og Friedrich Engels, der han tilskriver Engels et syn på marxismen som tilsier at det er et lukket system. I 1973 fikk han Isaac and Tamara Deutscher Memorial Prize for boka From Rousseau to Lenin.
Colletti tok avstand fra opprøret i 1968, og i 1974 brøt han med marxismen i form av et intervju i tidsskriftet New Left Review. Etter hvert som kommunistpartiet fikk fremganger mot slutten av 1970- og begynnelsen av 1980-tallet ble Colletti en stadig mer perifer skikkelse. Politisk ble han tilhenger av moderate sosiale reformer i et markedssystem. Etter Sovjetunionens sammenbrudd i 1991 og korrupsjonsskandalen Tangentopoli i 1992, som omformet hele Italias politiske landskap, sluttet Colletti seg til Silvio Berlusconis høyreparti Forza Italia, noe som av mange ble betraktet som et svik. Han ble valgt inn i parlamentet i 1996, en plass han beholdt gjennom neste valg og til sin død.
I 2005 innstiftet det italienske parlamentet en årlig minnepris for Colletti som består i offentlig utgivelse av forskningsartikler rundt temaene Colletti skrev om.
Ramón Núñez
Ramón Fernando Núñez Reyes (født 14. november 1985 i Tegucigalpa), er en honduransk profesjonell fotballspiller som blant annet har spilt for den engelske fotballklubben Leeds United. Han spiller midtbane, og er også en del av. Núñez har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant andre Cruz Azul og CD Chivas USA.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Vågøya
Vågøya kan være:
Bryting under Sommer-OL 1984
Bryting var med på det olympiske programmet for 19. gang 1984 i Los Angeles. Det ble konkurrert om tjue olympiske titler, ti i gresk-romersk stil og ti i fristil, kun for menn. USA ble klart beste nasjon med 9 gullmedaljer.
Eldbjørg Hemsing
Eldbjørg Hemsing (født 16. februar 1990 i Nord-Aurdal) er en norsk fiolinist.
Hemsing startet som femåring å spille fiolin, og som seksåring opptrådte hun og søsteren Ragnhild Hemsing for blant andre kongefamilien i Nasjonalteateret i Oslo. Debuten som orkestersolist kom i 2001, da hun opptrådte med Bergen filharmoniske orkester, Trondheim Symfoniorkester og Ashland Symphony Orchestra. Hun har senere opptrådt med en lang rekke orkestre.
I 2005 vant hun førstepris i den tsjekkiske Kocian internasjonale fiolinkonkurranse, og samme år vant hun også Sparre Olsen-konkurransen.
Hemsing spiller også bratsj og hardingfele. Hun og søsteren Ragnhild opptrer sammen som Hemsing-søstrene, og deltok sammen i NRKs Kjempesjansen 2006 der de bare ble slått av Alexander Rybak. Sammen fikk de Arve Tellefsens Musikerpris i 2012.
I 2008 vant Eldbjørg Hemsing Virtuos, og ble norsk deltager i Eurovision Young Musicians, hvor hun vant publikumsprisen og fikk 3. pris av juryen. I 2018 skrev den kinesiske komponisten Tan Dun stykket Fire Ritual til henne. Hun ga ut stykket på album året etter og ble for det nominert til Spellemannprisen 2019 i klassen klassisk. NRKs anmelder ga Hemsings innspilling av Edvard Griegs fiolinsonater terningkast 6. Sammen med pianisten Simon Trpčeski vant hun Spellemannprisen 2020 i klassen klassisk for albumet Grieg: The Violin Sonatas.
Hemsing spiller på en fiolin bygd av Domenico Montagnana i 1735, stilt til rådighet for henne av Anders Sveaas' Allmennyttige Fond.
Microphoridae
Smådansefluer (Microphoridae) (navnet betyr små-fluer) er en liten familie av små fluer som ligner dansefluer. De voksne fluene er trolig rovdyr, og larvene lever sannsunligvis i jorden. En art er nokså vanlig i Norge.
Utseende
Hodet er ganske stort, halvkuleformet, med store fasettøyne som møtes i pannen hos hannene. I pannen sitter tre punktøyne (ocelli). Antennene består av tre ledd, der de to innerste er ganske små, det tredje langt og kjegleformet. Ytterst på det tredje leddet sitter en antennebørste (arista). Munndelene er stort sett ganske små.
Vingene er nokså store, trekantede eller ganske smale, med tydelig årenett og et tydelig, mørkt vingemerke (pterostigma) nær forkanten.
Beina er slanke hos noen arter, hos andre er bakbeina, særlig første fotledd, oppsvulmet.
Larvene har med ett unntak ikke blitt beskrevet.
Levevis
De voksne fluene er rovdyr, men kan også besøke blomster. Man har observert at hunner av denne familien spiser på insekter som er fanget i edderkoppnett.
Både hunner og hanner former svermer, men man vet ikke om at hannene gir hunnene «bryllupsgaver» som hos dansefluene.
De eneste kjente larvene ble funnet under råtnende bøkeløv i skog. Arter av slekten Microphorella har blitt funnet i tørre, sandige habitater, men også ved bekker.
Systematisk inndeling / norske arter
I de nyeste inndelingene er denne gruppen gjerne ført til familien styltefluer Dolichopodidae.
Okukiyotsu vannkraftverk
Okukiyotsu vannkraftverk er et vannkraftverk ved Futai-demningen nær Yuzawa helt sør i prefekturet Niigata i det nordvestlige Honshu, Japan. Anlegget drives som pumpekraftverk for kraftproduksjon fra to reservoarer i elva Uone, ei sørvestlig sideelv til Shinano. Installert effekt er om lag 1 000 – 1 040 MW fordelt på tre turbiner, og anlegget drives av selskapet Electric Power Development Company. Det ble tatt i bruk i 1996. Futai-demningen er en steinfyllingsdam, og demmer opp reservoaret umiddelbart ved kraftstasjonen. Ved samme demning ligger også kraftverket Okukiyotsu II, som har en installert turbinkapasitet på 600 MW, fordelt på to turbiner. Dette anlegget er nyere enn Okukiyotsu I-kraftstasjonen.
Fallhøyden (hydraulig head) er på 470 meter.
Liste over stortingsrepresentanter 1973–1977
Liste over stortingsrepresentanter 1973–1977 omfatter alle som ble valgt til stortingsrepresentanter for perioden 1973 til 1977, og deres fast møtende vararepresentanter. Stortingsvalget 1973 endte med at de 155 representantplassene på Stortinget ble fordelt med 62 til Arbeiderpartiet (Ap), 29 til Høyre, 21 til Senterpartiet (Sp), 20 til Kristelig Folkeparti (KrF), 16 til Sosialistisk Valgforbund (SV), 4 til Anders Langes Parti (ALP), 2 til Venstre og 1 til Det Nye Folkepartiet (DNF).
Etter valget ble Lars Korvalds regjering (KrF, Sp, V) avløst 16. oktober 1973 av Trygve Brattelis andre regjering (Ap). Trygve Bratteli ble 15. januar 1976 erstattet som statsminister av Odvar Nordli som dannet Odvar Nordlis regjering (Ap). Guttorm Hansen (Ap) var stortingspresident i denne perioden og i neste periode.
Presidentskapet
Stortingets presidentskap var uforandret i hele perioden:
Komiteene
De faste stortingskomiteene i denne perioden var:
Kreml
Kreml er det russiske ordet for festning, borg eller citadell, og henviser til et stort befestet anlegg som finnes i historiske russiske byer. Mest kjent er Kreml i Moskva, byens eldste kjerne med monumentalbygninger fra 1400-tallet.
Politikk
Kreml brukes gjerne som synonym for den russiske regjering og tidligere for den sovjetiske regjering.
Lysakerelva
Lysakerelva (offisiell navneform, også skrevet Lysakerelven) er en elv som renner fra Bogstadvannet i Oslo/Bærum og munner ut i Oslofjorden mellom Snarøya og Bygdøy, i det som også kalles Lysakerfjorden, ved Lysaker. Elven tilhører Oslomarkavassdragene. Grensen mellom Oslo og Bærum følger Lysakerelva.
Elvas løp
Elven har mange fosser og stryk, og blir i vårflommen brukt til padling. Selv om vannføringen ikke er av de aller største, har elven nok slynger og stryk til at den brukes til trening av Norges beste elvepadlere.
De høyeste fossene er Jarfossen med et fall på 22 meter og Granfossen (tidligere kalt Fåbrofossen) med et fall på 12,35 meter. Over Granfossen går en gangbro, og dette stedet har vært ferdselsvei helt tilbake til middelalderen. Elvas samlede fallhøyde er 145 meter.
Det er mulig å vandre og beundre det meste av Lysakerelva, da det går turstier stort sett langs hele elvens strekning. I januar 2007 ble det oppdaget hærverk på over hundre trær i den vernede skogen langs elva.
Historie
Siden 1848 har den 7,4 km lange elven dannet grense mellom Oslo og Bærum. De to kommunene har derfor felles forvaltningsansvar for elva. Et gammelt navn på elva var Få (norrønt Fǫð eller Fað), som betyr «gjerde» eller «grenseskille». Det nåværende navnet kommer av gården Lysaker, som lå på Bærumssiden av elven ved munningen, og tør ha gitt opphav til navnet på hva som i dag (2020) er tettstedet Lysaker.
I tidligere tider ble elven brukt som kraftkilde til smelteovner, møller og sagbruk, blant annet Voksen Mølle og Grini Mølle, og langs elven finnes flere steder ruiner etter sagbruk og møller. Elven ble tidlig industrialisert og blant brukerne var Granfos Brug, O. Mustad & Søn, Glommen Træsliberi og Lysaker Kemiske Fabrik. Om vinteren dro husholdningene langs elven nytte av isen til sine isskap.
I 1872 sto det ved åpningen av Drammensbanen ferdig en lang trebro ved utløpet av Lysakerelva. Femti år seinere ble trebroa skiftet ut med den nåværende steinbroa.
Fiske i Lysakerelva
Lysakerelva kan by på mye forskjellig fiske. Fra utløpet og omkring én km opp til Fåbrofallet, også kalt Granfoss, vandrer laks og sjøørret. Ovenfor fossen finnes ørret i størrelsen 15-25 cm i et stor antall. På grunn av mengden vokser ørreten sakte og blir sjelden over 30 cm, og har derfor lav sportsfiskeverdi. Ørreten i Lysakerelva er hvit i kjøttet på grunn av næringstilgangen. Det jobbes for tiden med å få en laksetrapp ved Fåbrofallet for å øke laksens og sjøørretens gyteområde som per dags dato er svært begrenset. Det finnes både penger og tegninger til en slik trapp, men arbeidet med godkjenning går svært sakte.
Terrorangrepet i Ampara 9. mai 2008
'''Terrorangrepet i Ampara 9. mai 2008''' skjedde da en bombe gikk av på en restaurant i byen i Ampara, som ligger ca. 350 km øst for Colombo, Sri Lanka.
Bakgrunn
Tamiltigrene har slåss siden 1983 for en uavhengig stat for Sri Lankas etniske tamilminoritet i nord og øst, etter tiår med å bli marginalisert av den Sinhalese-dominerte regjeringer. Kampen har krevd livene til mer enn 70 000 mennesker.
Sentrale representanter for regjeringen har lovet å knuse opprørsgruppen innen 2008, og kampene har rast i månedsvis på frontlinjene av den de facto staten i nord.
Den srilankiske hæren har i tiden før dette terrorangrepet drevet med flere militære offensiver nord i landet hvor Tamiltigrene er sterkest. Tidligere i uka ble nesten 60 opprørere drept i løpet av to dager med kamper. I januar 2008 brøt regjeringen en våpenhvileavtale fra 2002. Myndighetene hevdet at våpenhvilen ble brukt av Tamiltigrene til å omorganisere seg og ruste opp.
Angrepet
En bombe gikk av på en restaurant i Ampara ved navn «City Cafe and Bake House». Målet for angrepet var uklart, men konvoien til en minister i området passerte forbi restauranten noen minutter før eksplosjonen.
Skader
11 sivile ble drept og mere enn 20 såret i angrepet. Al Jazeera meldte om så mange som 29 skadde. Ni av de drepte var kvinner.
Ansvar
Ingen tok på seg ansvaret, men regjeringen anklaget Tamiltigrene for å stå bak, med bakgrunn i tidligere angrep av samme karakter.
Konsthögskolan Valand
Konsthögskolan Valand, tidligere Valands konstskola, opprinnelig Göteborgs Musei Ritskola er en kunsthøyskole i Göteborg som ble grunnlagt i 1865.
Da Göteborgs Musei Ritskola ble grunnlagt 4. oktober 1865 av landshövdingen Albert Ehrensvärd, lå den i lokalene til Svenska Ostindiska Companiet, det nåværende Göteborgs stadsmuseum. Skolen ble grunnlagt etter forslag av Styrelsen för föreläsningars hållande. Fra begynnelsen hadde man om lag 170 elever per år med jevn kjønnsfordeling. I 1869 opprettet man den første klassen i maleri. På grunn av elevantallet og av at skolens retning hadde gått fra å ha fungert som en kompletterende støtteundervisning for elever i byens skoler, til å være mer rettet mot en utdanning for blivende profesjonelle kunstnere, endret man navn til Göteborgs Musei-, Rit- och Målarskola, og i 1886 flyttet man inn i Aktiebolaget Valands lokaler på hjørnet Kungsportsavenyn og Vasagatan 41, der selskapslokalet Valand ligger i dag. Det var i og med denne flyttingen navnet Valand ble knyttet til skolen.
Omkring år 1900 underviste blant andre Carl Larsson, Bruno Liljefors, Georg Pauli, Hanna Hirsch Pauli og Carl Wilhelmson ved kunstskolen. I 1925 flyttet de fra Valandhuset til lokaler bak Göteborgs konsthall i Ekmansgatan. Disse lokalene hadde tidligere vært utstillingslokaler under Jubileumsutstillingen i Göteborg i 1923. I denne perioden var Tor Bjurström lærer, og han hadde elever som Inge Schiöler, Ivan Ivarson, Nils Nilsson og Ragnar Sandberg, kunstnere som senere skulle få epitetet «Göteborgskoloristerna».
I 1950 flyttet skolen til Dr Saléns gata på Södra Guldheden og byttet navn til Valands konstskola. I 1951 startet man utdanning i skulptur, ledet av kunstneren Palle Pernevi.
Akademin Valand er i dag en institusjon i Konstnärliga fakulteten ved Göteborgs universitet.
Internet Engineering Task Force
Internet Engineering Task Force (IETF) utvikler og promoterer Internett-standarder, i nært samarbeid med W3C og standardiseringsorganisasjonene ISO og IEC, og befatter seg spesielt med standardene innen TCP/IP. Standard-dokumenter fra IETF blir publisert i serien Request For Comments (RFC), som er fritt tilgjengelig over Internett.
IETFs organisering
IETF er et åpent standardiseringsorgan, uten noe formelt medlemskap eller krav til medlemmene. Alle deltakere og ledere er frivillige, men arbeidet deres er vanligvis finansiert av deres arbeidsgivere eller sponsorer. For eksempel er den nåværende lederen finansiert av VeriSign og USAs regjerings National Security Agency.
IETF er organisert i et stort antall arbeidsgrupper som hver jobber med et spesielt emne. Hver arbeidsgruppe forventes å fullføre arbeidet innen sitt valgte emne, for deretter å bli nedlagt. Hver gruppe har en utvalgt leder (og av og til flere sidestilte ledere), og et charter som beskriver gruppens fokusområde, og når og om hva den forventes å presentere sine resultater.
Arbeidsgruppene er organisert i områder (areas) på grunnlag av emnet gruppa jobber med. Nåværende områder omfatter: Applikasjoner, generelt, Internett, drift og styring, sanntids-applikasjoner og infrastruktur, ruting, sikkerhet og transport. Hvert område overses av en områdeleder (area director (AD)), og de fleste områder har to sidestilte co-ADer. Områdelederne har ansvar for å utnevne ledere for arbeidsgruppene. Områdelederne utgjør også, sammen med IETFs leder, Internet Engineering Steering Group (IESG), som har overordnet ansvar for IETFs operasjoner.
IETFs arbeidsgrupper
IETFs arbeidsgrupper fungerer etter prinsippet om grov konsensus, de er åpne for alle som ønsker å delta, de har diskusjoner på en åpen mailingliste og kan ha møter når IETF har møter. Til forskjell fra for eksempel IEEEs arbeidsgrupper, er konsensus i mailinglisten den endelige autoritet i avgjørelser. Det forekommer ingen avstemninger, men følges snarere en prosedyre om konsensus-baserte avgjørelser.
Detaljer om arbeidsprosessen for arbeidsgrupper innen IETF kan finnes i RFC 2418.
IETF Trust
IETF har ikke status som juridisk person, og dets verdier (copyright i RFC-er, domenenavn, etc.) har derfor blitt ivaretatt på IETFs vegne av enten Internet Society eller CNRI. I 2006 ble en IETF Trust opprettet for å ivareta disse verdiene, og som opprettere av trusten overførte ISOC og CNRI disse verdiene til trusten.
IETF Trust beskrives i RFC 4371 og i IETF Trust agreement.
Historie
Det første møtet i IETF fant sted 16. januar 1986, og bestod av 21 forskere finansiert av USAs myndigheter. Representanter for leverandører utenom myndighetene ble invitert fra og med det fjerde møtet. Fra da av har alle IETFs møter vært åpne for alle. Mesteparten av IETFs arbeid utføres imidlertid via mailinglistene, og tilstedeværelse på møter er ikke et krav for bidragsytere.
De første møtene var små, med færre enn 35 personer til stede på hvert av de første fem møtene, og med en maks deltagelse på 120 (på det tolvte møtet i januar 1989) på de første 13 møtene. Det har vokst i både deltagelse og omfang siden da, og hadde et maks deltakertall på nesten 3000 på IETF-møtet i desember 2000 i San Diego. Deltagerantallet gikk ned etter restruktureringen i industrien tidlig på 2000-tallet, og ligger nå på rundt 1300.
I løpet av første del av 1990-tallet endret IETF institusjonell form, fra å være en aktivitet underlagt amerikanske myndigheter, til en uavhengig internasjonal aktivitet forbundet med Internet Society.
IETF har fra tid til annen blitt tilskrevet nesten magiske evner av fagpressen, som antok at dets mekanismer var ansvarlige for Internetts suksess, ettersom IETF arbeider med Internetts kjerneprotokoller. Virkeligheten – at det er en gruppe ingeniører som lager spesifikasjoner som gjør det mulig for mange forskjellige leverandørers produkter å interoperere på tvers av nettverk – er betydelig mer prosaisk.
Detaljene rundt IETFs drift har endret seg betydelig ettersom de har vokst, men den grunnleggende mekanismen er fortsatt publisering av utkast til spesifikasjoner, evaluering og uavhengig testing fra deltagernes side, og påfølgende re-publikasjon. Interoperabilitet er den viktigste testen for at IETF's spesifikasjoner skal bli standarder. De fleste av dets spesifikasjoner er fokusert på enkeltprotokoller snarere enn tett sammenvevde systemer. Dette har gjort det mulig for protokollene å kunne benyttes innen mange forskjellige systemer, og dets standarder blir rutinemessig gjenbrukt av organisasjoner som lager ferdig utviklede arkitekturer (for eksempel 3GPP IMS).
Ettersom IETF setter sin lit til frivillige, og har «grov konsensus og kode som kjører» som sitt grunnlag, så kan arbeidet imidlertid gå tregt når antallet frivillige enten er for lite til å få fremgang, eller så stort at konsensus blir vanskelig. For protokoller som SMTP, som brukes til å distribuere e-mail til hundrevis av millioner av brukere, så er det også betydelig motstand mot enhver endring som ikke er fullt ut bakoverkompatibel. Det pågår arbeid innen IETF vedrørende måter å forbedre arbeidshastigheten på, men ettersom antallet frivillige med meninger om dette er høyt, så har det tatt tid å utvikle konsensusmekanismer for måter å oppnå dette på.
Liste over IETF-ledere
Lederen for IETF velges for en fornybar periode på 2-år, i henhold til NOMCOM prosessen spesifisert i RFC 3777.
Før 1993 ble IETF's leder utpekt av IAB.
Gabriel Loza Tellería
Han har også tidligere jobbet for sentralbanken; fra desember 1995 til oktober 2004 var han rådgiver og funksjonær. Han har også jobbet i ni år i Cartagena-avtalen (i dag Det andiske fellesskap), og han har vært rådgiver for GTZ, FNs utviklingsprogram og Verdensbanken.
Fram til 2008 var han minister for utviklingsplanlegging og (Ministro de Planificación del Desarrollo), før han 5. november 2008 ble utpekt som fungerende sentralbanksjef, etter Raúl Garrón Claure. Tellería ble 15. november 2010 erstattet av Marcelo Zabalaga.
Oslo Sparebank
Oslo Sparebank var Norges første sparebank, grunnlagt i Christiania i 1822 under navnet Christiania Sparebank. Banken skiftet navn i 1926, etter at Kristiania hadde skiftet navn til Oslo.
Historie
9. april 1822 ble det sendt ut en oppfordring til å tegne bidrag i en sparebank i Christiania. Oppropet var undertegnet av generalmajor Aubert, professor Rasmusen, ekspedisjonssekretær Rye, prost J. S. Munch og kjøpmann N. Andresen. 20. mai 1822 ble det holdt konstituerende møte i banken, og statsråd P. Motzfeldt, kjøpmann T. Hviid, kjøpmann Jacob Nielsen og statsråd Fasting ble valgt som den første direksjonen. Bankens formål var blant annet «at modtage smaa summer af personer af begge kjøn, i særdeleshed af arbeidere og tjenestefolk, og gjøre disse summer frugtbringende for eierne ved beregning af renter og ved at lægge renterne til kapitalen». Banken begynte sin virksomhet 29. juni 1822 og hadde tilholdt i den gamle rådhusbygningen i Rådhusgaten.
Banken er videreført under ulike navn og i forskjellige driftssituasjoner: Sparebanken NOR, Gjensidige NOR, DnB NOR og DNB. Sparebanktradisjonene er videreført i Sparebankstiftelsen DNB.
Bygninger
Etter å ha holdt til i den gamle rådhusbygningen i de første årene, flyttet banken i 1832 til et leid lokale i Kongens gate. I 1841 flyttet den videre til overlærer Møllers gård på hjørnet av Kirkegaten og Tollbodgaten, før den i 1854 kunne flytte inn i sin egen gård, den nyoppførte Akersgaten 6 / Øvre Slottsgate 3. I 1897 ble bygningen ombygget etter en tegning av arkitekt Nissen. I mellomtiden var det blitt opprettet avdelingskontorer flere steder i byen; i 1911 var det syv av dem.
Erik Walkendorf
Erik Walkendorf (også stavet Walckendorf(f) og Valkendorf(f)) var erkebiskop av Nidaros (1510–1522). Navnet skrives i dag også som Erik Akselssøn Valkendorf. Tidligere biskop i Odense, foreslått og i praksis utnevnt til Erkebiskop i Nidaros av kong Hans under dennes reise til Nidaros i 1510.
Walkendorf hadde teologisk utdannelse fra Tyskland, og omkring 1490 ble han ansatt i det danske kanselli. Senere ble han kansler, og fulgte med den senere kong Christian II til Norge, da han ble sendt dit som visekonge. Walkendorf var en av Christians mest betrodde menn og fremste rådgivere. Han ble som Christians favoritt utnevnt til erkebiskop av Nidaros i 1510 etter erkebiskop Gautes død, og dermed sikret Christian seg stor innflytelse over den norske kirke.
Liste over raser i Star Wars
Denne lista inneholder oversikt over raser i Star Wars som ikke har hovedroller i serien.
Klonesoldater
Klonesoldater er fiktive soldater i Star Wars-sagaen. De kommer inn i Star Wars Episode II: Klonene angriper og er «Den Galatiske Republikken»s soldater i Star Wars Episode III: Sithene tar hevn.
Klonesoldatene ble skapt på planeten «Kamino», og de er klonet etter en dusørjeger med navnet Jango Fett, siden han er i god fysisk form og en god soldat. Kloner eldes dobbelt så fort som mennesker, og blir derfor raskere voksen. Dette er til for at man skal kunne suupilere Republikken med så mange soldater som mulig.
Jawaer
Jawaer er små skapninger på planeten Tatooine, en av planetene i George Lucas' Star Wars-filmer.
De driver hovedsakelig med omsetning av brukte og ombygde droider ( tjeneste-roboter). Når R2-D2 og C-3PO rømmer i en rømmlingskapsel, finner Jawaene C-3PO og R2-D2. Senere selger de C-3PO og R2-D2 til Owen Skywalker, Luke Skywalkers onkel.
Sandfolket
I Episode II, så har en stamme kidnappet hovedpersonen Anakin Skywalker sin mor, som dør av skadene hun ble påført. Pågrunn av dette utrydder Anakin hele stammen. Dette var hans første handling som førte ham mot Den mørke siden.
I Episode IV møter hovedpersonen Luke Skywalker sandfolket mens han drar for å finne R2-D2 som har rømt. Mens han er borte, dreper Imperiets Stormtropper de Jawane som solgte R2-D2 og C-3PU til Luke og familien, og de prøvde å la sandfolkete få skylden, men Luke og Obi-Wan Kenobi så igjennom det.
De har en også en kort opptreden i Star Wars Episode I: Den skjulte trussel, hvor de skyter på podracerne, som gjør mindre skade. Dette kan komme av at sandfolket ikke er veldig treffsikkere, og foretrekker nærkamp.
Morgan (mynt)
Morgan-dollaren er en mynt fra USA i sølv. Mynten ble produsert fra 1878 til 1904 og på nytt i 1921. Mynten er oppkalt etter George T. Morgan, som designet mynten. Mynten er 38,1 mm i diameter, veier 26,73 gram, sølvinnholdet er 90 %, så vekten av sølvet er 24,056 gram.
Myntens revers side har et profilportrett av Lady Liberty, mens revers side viser den amerikanske ørnen med utstrakte vinger. Det første året ble det produsert to forskjellige varianter av halefjærene til ørnen. En variant med 8 fjær og en med 7 fjær. Alle senere år fikk varianten med 7 fjær.
Myntmerker
Myntmerket er under kransen som er rundt ørnen på revers mellom bokstavene D and O i Dollar. Det finnes følgende myntmerker:
Petersburg Census Area
Petersburg Census Area, frem til 2008 Wrangell-Petersburg Census Area, er et tidligere statistikkområde i den amerikanske delstaten Alaska. Området lå i de sørøstlige delene av staten, mellom Britisk Columbia i Canada i øst og Alaskabukta i vest.
Morgan (mynt)
Myntmerker
Myntverket i Carson City ble etablert etter sølvfunnet ved Comstock Lode i 1859 (USAs største sølvfunn).
Opplagstall
I 1918 kom lovforslaget The Pittman Act som autoriserte nedsmeltingen og re-utmyntning av millioner av sølvdollar. Med hjemmel i denne loven ble utmyntning av Morgandollaren gjenopptatt i 1921 før den samme år ble erstattet av Fredsdollaren.
Opplag er ofte en indikator på sjeldenhet, men når det gjelder Morgandollaren kan opplagstallene være misledende. På grunn av nedsmeltning kan årstall med opprinnelig høyere opplag i dag være mer sjeldne enn et årstall som opprinnelig hadde lavere opplag.
Petersburg Census Area
Frem til 1990 ble det gjort flere mindre grensejusteringer der landområdene på øyene Baranof, Catherine og Admiralty ble overført til andre enheter, og grensa i sør ble trukket sørover for å inkludere deler av halvøya Cleveland. Byen Port Alexander, helt sør på øya Admiralty, ble etter hvert overført til Wrangell-Petersburg Census Area. I 2000 hadde området et folketall på 6 684 og et totalt areal på 23 364,8 kvadratkilometer, hvorav 15 122,4 km² land.
Morgan (mynt)
Pittman Act
Under første verdenskrig begynte tyske myndigheter med propaganda for å svekke tilliten til Storbritannias valuta i India. Tyskerne overbeviste indiske statsborgere om at britiske sedler ikke lenger kunne løses inn i sølv. Dette førte til en svekkelse av tilgang på sølv i Storbritannia. Som svar på dette introduserte den amerikanske demokratiske senatoren Key Pittman fra Nevada i 1918 lovforslaget som skulle virke som økonomisk nødhjelp til den britiske regjeringen. Loven Pittman Act førte til autorisasjon av nedsmeltning av opp til 350,000,000 sølvdollar, noe som startet umiddelbart etter at loven ble tredd i kraft. USA smeltet totalt ned 270,232,722 sølvdollar-mynter.
Petersburg Census Area
I 2008 ble den sørlige delen av statistikkområdet skilt ut som bykommunen Wrangell og den nordlige delen, på 14 721,7 km², skiftet navn til Petersburg Census Area. Den 3. januar 2013 ble deler av området etablert som Petersburg Borough.
Befolkningsutvikling
I 1960: Wrangell-Petersburg Election District (valgdistrikt #3). I 1970: Wrangell-Petersburg Census Division. 1980–2008: Wrangell-Petersburg Census Area. Tall for 2012 er basert på estimater.
Noter
<references group="N"/>
Michael Ancram
Michael Ancram, 13. marki av Lothian, (født 7. juli 1945) er en britisk konservativ politiker, som har representert valgkretsen Devizes siden 1992. Før dette representerte han henholdsvis Berwickshire & East Lothian og Edinburgh South. Han var med i de konservatives skyggekabinett fra 1997 til 2005.
Han stilte opp i partiledervalget i 2001, men lyktes ikke å bli valgt. I den avsluttende valgomgangen støttet han Iain Duncan Smith, som vant. Ancram ble partiets nestleder og skyggeutenriksminister. Han fortsatte i disse postene under den påfølgende partilederen Michael Howard. Etter valget 2005 ble han flyttet til posten som skyggeforsvarsminister, men forble partiets nestleder. Han forlot imidlertid skyggekabinettet i oktober samme år, da David Cameron ble valgt til partileder.
Ancram hadde ærestittelen jarl av Ancram fra fødselen til 2004, da han arvet tittelen marki av Lothian. Som advokat og senere medlem av underhuset foretrakk han å bli nevnt kun som Michael Ancram, fremfor med disse titlene. Da House of Lords Act 1999 avskaffet arvelordenes automatiske rett til sete i overhuset kunne han fortsette som medlem av underhuset, noe han gjorde frem til parlamentsvalget i 2010. I november samme år ble han utnevnt til life peer som baron Kerr av Monteviot, som innebar sete i overhuset. Ancram er klansjef for den skotske Kerr-klanen.
Wilson Palacios
Wilson Palacios (født 29. juli 1984 i La Ceiba) er en honduransk profesjonell fotballspiller som spiller for den engelske fotballklubben Stoke City. Han spiller midtbane, og er også en del av. Han har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Club Deportivo Olimpia, Wigan Athletic FC og Birmingham City FC
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika, sammen med sine to brødre Jerry og Johnny Palacios. De ble dermed de første tre brødrene som representerte et land under et Verdensmesterskap i fotball.
Sørkedalselva
Sørkedalselva er en elv i Sørkedalen i Oslo. Elva blir til der elvene Langlielva og Heggelielva (fra henholdsvis Langlivann og Nordre og Søndre Heggelivann) møtes. Elva renner derfra inn i Bogstadvannet som dreneres av Lysakerelva.
I hele elvas lengde finnes elvemusling, som er ført på rødlista som sterkt truet (EN). Sørkedalselva har den største forekomsten i Oslo og hele regionen for øvrig, selv om bestanden har vært atskillig større i tidligere tider. Trusler for bestanden er blant annet tilslamming etter uttak av grus i elva, men også hyppig ridning i elveløpet.
Den nedre delen av elva har svært stor verdi for biologisk mangfold.
Sørkedalselva er til en viss grad egnet for fluefiske ettersom en kan vade stort sett hele strekningen, men den tette vegetasjonen langs bredden stiller en del krav til fiskerens ferdigheter. Fisken er imidlertid liten, normalt ikke større enn 200–300 gram, men fisk på opptil 2,5 kg er blitt fanget her. De senere årene har det blitt satt ut en del ørret fra 300 til 500 gram av Oslomarka Fiskeadministrasjon.
Sørkedalselva er elva som Brødrene Dal padlet på i serien Brødrene Dal og professor Drøvels hemmelighet fra 1978. I serien ble elva kalt Overfloden.
Anabaptister
Anabaptistene (også døpere, døperbevegelse eller gjendøpere) er en kristen bevegelse som oppstod i reformasjonstiden i blant annet Sveits, Tyskland og Nederland. Begrepet gjendøpere har et polemisk tilsnitt, selv kalte de seg døpere eller søstre og brødre i Kristus. De kan i dag inndeles i mennonitter, amish og hutteritter. Baptistene derimot regnes for å ha oppstått først på 1600-tallet i England.
Historie
Anabaptistene stod for blant annet en konsepsjon med frivillig medlemskap og menighetens selvstendighet (kongregasjonalisme), en fullstendig atskillelse av stat og kirke, voksendåp eller troende dåp, en symbolsk nattverds oppfattelse, det allmenne presteskap, pasifisme (selv om der var også enkelte voldsberedte) og avvisning av å sverge en ed. De kritiserte reformatorene blant annet for ikke å være i overensstemmelse med urkristendommen. De gikk dermed lenger enn de fleste reformatorene i å bryte med datidens tradisjoner. Men de var neppe noen ensartet gruppe. Noen støttet militærmakt, mens andre, kanskje de fleste, nektet å være med på krig. Enkelte grupper forkynte at tusenårsriket var nær. De ble utsatt for motstand fra mange hold, og mange ble på grunn av sin tro dømt til døden og brent på bålet. Om deres lidelser beretter senere det såkalte martyrspeil (martyrs mirror). Også store menn innen reformasjonen som Martin Luther og Ulrich Zwingli støttet opp om forfølgelsen av døperne. Luther kalte dem «svermere» og Zwingli anbefalte å utrydde dem. Gjendøperemandatet fra 1529 foreskrev dødsstraff for samtlige døpere i det tysk-romerske rike.
Noen av de første anabaptistene gjorde seg gjeldende i Sveits. Med tiden vant de tilhengere både i tysktalende land og ellers i Europa. Balthasar Hubmaier (1485–1528), en tysker som var utdannet i teologi, var en tidlig forkynner av læren. Han ble utsatt for forfølgelse og til slutt henrettet. Andre viktige personer innen bevegelsen var Felix Manz, Conrad Grebel, Michael Sattler, Hans Denck, Menno Simons og Jakob Hutter. Døperbevegelsen regnes ofte som del av en bredere radikal reformasjon, hvor man hadde en del idealer til felles. En representant for denne radikale reformasjon utenfor døpernes rekker var Thomas Müntzer (d 1525), som støttet bruk av militærmakt og var med på den såkalte bondekrigen.
Viktige teologiske tekster er trosbekjennelsen fra Schleitheim fra 1527 og Dordrecht-bekjennelsen fra 1632. Dordrecht-bekjennelsen gjelder stadig for amishe.
En ytterliggående revolusjonær og visjonær gruppe under ledelse av Jan Matthys (Matthias), en mentalt syk baker midt i 50-årene fra Haarleem, og Jan Bockelson, en karismatisk 25 år gammel skredder fra Leiden, bedre kjent som Jan van Leiden, vant valget til byrådet i byen Münster i februar 1534 og grunnla det de anså for «det nye Jerusalem» der. Gruppen praktiserte polygami, og alle som ikke omvendte seg ble drevet ut av byen på brutalt vis eller henrettet. Byen var godt beleiret av en allianse av troppene av katolske og lutherske fyrster, og de rundt 9000 innbyggerne forsvarte seg heroisk, men i juni 1536, etter 18 måneder, ble byen inntatt, regimet slått ned og lederne henrettet. Anabaptistene ble deretter sett på med mistenksomhet mange steder, og mange av dem flyktet til Øst-Europa og Amerika av frykt for forfølgelse.
I juli 2010 ba representanter fra det lutherske verdensforbundet om tilgivelse fra Gud og mennonitter for drap av og vold mot anabaptister på 1500-tallet. Sammen med representanter fra den mennonittiske verdenskonferansen holdt lutheranere en botsgudstjeneste.
Utbredelse
I dag finnes det rundt 1,6 millioner døpere eller anabaptister i verden, hvorav de fleste er mennonitter. Dessuten finnes det hutteritter, Brethren in Christ (Brødre i Kristus) og amishe, som er en atskillelse fra mennonittene. Europeiske mennonitter finnes i dag blant annet i Frankrike, Nederland, Sveits og Tyskland. Frem til 1990-tallet fantes mennonittene også i Danmark.
Brother Records
Aksjeeierne var medlemmene av The Beach Boys i 1966: Wilson-brødrene Brian, Carl og Dennis, sammen med deres søskenbarn Mike Love, deres venn Al Jardine og Bruce Johnston, som solgte sine aksjer i 1971. Da Dennis Wilson døde i 1983 ble hans andel solgt tilbake til selskapet for å tilbakebetale lån. Etter Carl Wilsons død i 1998 ble hans andel overtatt av hans arvinger.
Plateselskapets første utgivelse var The Beach Boys-singelen «Heroes and Villains» og albumet Smiley Smile i 1967, med Capitol Records som distributør. Senere ble en rekke album utgitt av Brothers Records med Reprise Records som distributør, blant andre Sunflower , Holland og 15 Big Ones. Et album av det britiske bandet The Flame ble produsert av Carl Wilson, utgitt på Brothers Records i 1970 og distribuert av Star-day King Records. På slutten av 1970-tallet ble The Beach Boys' album utgitt på Brothers Records og distribuert av Caribou Records gjennom CBS. Fra og med 2007 blir alle nyutgivelser av The Beach Boys-album på CD utgitt sammen av Brother og Capitol Records.
Nordskot
Nordskot (lulesamisk: Nuorttavágge) er ei bygd i Steigen kommune i Nordland. Den ligger ytterst på halvøya mellom Leinesfjorden og Skotsfjorden. Bygda har ca. 80-100 innbyggere, som i sommerhalvåret øker til rundt 150. Nordskot er endepunkt for fylkesvei 635 fra Saursfjord. Utenfor Nordskot ligger Grøtøya, som i tidligere tider var siste stopp før Vestfjorden for de åpne båtene på vei til Lofotfisket. Hvert år arrangeres Vestfjordseilasen.
I 2010 kjøpte eventyreren Børge Ousland øya Mannshausen som ligger 500 m fra hurtigbåtkaia på Nordskot. I juni 2015 startet Ousland driften av Manshausen Island Resort på øya.
I 2015 kjøpte eventyreren Randi Skaug øya Naustholmen.
I 2016 ble Villa Haugen Boutique Hotel åpnet på Grøtøya.
Nordskot hurtigbåtkai har anløp av Nordlandsekspressen som går mellom Bodø og Svolvær.
Krasnojarsk
Krasnojarsk (russisk: Красноярск) er en industriby i Sibir og hovedstad i Krasnojarsk kraj. Den transsibirske jernbanen passerer byen som ligger på begge sider av elven Jenisej. Byen ble grunnlagt 19. august 1628, ved siste folketelling i 2010 hadde den 973 826 innbyggere.
Historie
Byen ble grunnlagt i juli 1628 som et fort ved den russiske østgrense. Kosakken Andrej Dubenskoj ankom med en militærstyrke der elvene Katja og Jenisej flyter sammen, og anla der festningsverk i den hensikt å beskytte østgrensen mot angrep fra folkegruppene som bodde langs Jenisej og dens bielver.
Fortet fikk navnet Krasnyj Jar (russisk: Кра́сный Яр) etter det lokale tyrkiske navnet for stedet, Kyzyl Yar, med betydningen «rød malm». Navnet Krasnojarsk ble senere gitt da stedet fikk bystatus.
Byen begynte å vokse ordentlig da Moskvas postvei (dagens M53) ble anlagt mellom 1735 og 1741, noe som koblet sammen de nærliggende Atsjinsk og Kansk med Krasnojarsk og resten av Russland. Veksten fortsatte i og med oppdagelsen av gull i området og da jernbanen ble bygd i 1895.
I 1749 ble det oppdaget en meteorittmasse på omkring 700 kilogram 233 kilometer sør for byen. Krasnojarskmeteoritten var den første pallasitten som noensinne ble gransket.
På 1800-tallet ble Krasnojarsk sentrum for de sibirske kosakker. I 1822 fikk stedet bystatus og var blitt hovedstad i Jenisejs militærdistrikt. På slutten av 1800-tallet hadde Krasnojarsk flere manufakturer og jernbanefabrikker. Under Tsarrussland ble også mange politiske dissidenter ført til byen i eksil.
Etter den russiske revolusjon under femårsplanene ble det bygget mange store fabrikker i byen, for eksempel et rederi, en papirfabrikk, et vannkraftverk (i dag Russlands femte største) og en stor havn. I 1934 ble Krasnojarsk kraj grunnlagt. Krasnojarsk ble krajets administrative sentrum.
Under annen verdenskrig ble mange fabrikker flyttet fra Ukraina og det vestlige Russland til Krasnojarsk og nærliggende byer, noe som stimulerte byens industrielle vekst. Etter krigen ble det bygget mange ytterligere fabrikker i byen, som for eksempel et aluminiums- og et metallurgibruk.
Etter Sovjetunionens fall da fabrikkene skulle privatiseres, ble mange kjøpt av kriminelle organisasjoner og oligarker, mens andre gikk konkurs. Den økonomiske overgangen resulterte i en stor økning i arbeidsløsheten og mange streiker. Eierskapsproblemene fortsatte etter årtusenskiftet, da nesten samtlige eies av monopolistiske finansgrupper.
Etter att Pjotr Pimasjkov ble valgt til borgermester i 1996 har byens utseende langsomt blitt forbedret. For eksempel er eldre historiske bygninger blitt tilbakestilt til sin opprinnelige stil og flere torg med fontener er blitt bygd. Nå (2010) minner ikke så meget av byen om sovjettiden.
Vestfoldarkivet
Vestfoldarkivet er en arkivinstitusjon for Vestfold. Vestfoldarkivet er en avdeling i Vestfoldmuseene IKS og holder til i Sandefjord. Vestfoldarkivet arbeider for å bevare og formidle Vestfolds historie gjennom å samle inn og gjøre tilgjengelig historiske arkiver fra fylkeskommunen, bedrifter, organisasjoner og privatpersoner. Riksarkivet har opprettet et nasjonalt nettverk for å koordinere arbeid med privatarkiv og har utnevnt Vestfoldarkivet som koordinerende institusjon for Vestfold og Buskerud.
Historie
Vestfoldarkivet ble etablert i 1997 som Fylkesarkivet for Vestfold. Kulturutvalget i Vestfold fylkeskommune vedtok i møte 18.01.1994 å sette ned et utvalg til å utrede etablering og drift av et fylkesarkiv for Vestfold. Fylkesarkivar i Hordaland, Egil Nysæter, ble engasjert til å utrede spørsmålet om fylkesarkiv i Vestfold. Utredningen, «Plan for fylkesarkiv i Vestfold» (27.03.1995), konkluderte med at det burde opprettes et fylkesarkiv for Vestfold, administrativt knyttet til fylkeskultursjefen. Videre sa utredningen at Fylkesarkivet skal fungere som en samordnende og veiledende instans for hele det immaterielle kulturvernet og det lokalhistoriske arbeidet i fylket. Arkivet kan arbeide med private, fylkeskommunale og kommunale arkiver. Men i første omgang prioriteres arbeidet med privatarkivene.
Utredningen ble lagt fram for kulturutvalget og fylkestinget, som i møte 20.06.1995 vedtok at utredningen skulle legges til grunn for det videre arbeidet med fylkesarkiv for Vestfold og at fylkesarkivet for Vestfold skulle tas med som nytt tiltak i budsjet for 1996 og økonomiplan for 1997–1999. Fylkesarkivet for Vestfold ble operativt fra 07.01.1997 da fylkesarkivaren tiltrådte sin stilling.
1. januar 2009 ble Fylkesarkivet for Vestfold slått sammen med Museumssenteret i Vestfold (MUVE). Den nye enheten fikk navnet Kompetansesenter for Museum og Arkiv (KOMMA). Da Vestfoldmuseene IKS ble etablert senere samme år, gikk KOMMA inn som en avdeling i det konsoliderte museet.
Fra 1. januar 2011 ble det tidligere Fylkesarkivet for Vestfold skilt ut som en egen avdeling i Vestfoldmuseene IKS og fikk navnet Vestfoldarkivet. Fra 1. august 2012 blir det en ny avdeling bestående av Vestfoldarkivet og Samlingsforvaltningen (tidligere Museumssenteret i Vestfold).
Tilhold
Vestfoldarkivet har lokaler i Hinderveien 10 på Pindsle i Sandefjord. Her finner man arkivmagasin med mottaksrom, ordningsrom og digitaliseringsrom. På lesesalen vil publikum ha tilgang til en samling med faglitteratur og lokalhistorisk litteratur og kan bestille arkivmateriale til gjennomgang.
I samme bygg finner man Vestfoldmuseenes administrasjon og samlingsforvaltning med konserveringsfasiliteter og magasiner for museumsgjenstander.
Arkivene
Vestfoldarkivet er depot for Vestfold fylkeskommune og oppbevarer eldre og avslutta fylkeskommunale arkiv. Arkivene blir som hovedregel overført til depot 25 år etter de er gått ut av administrativt bruk. Et unntak er klient- og elevarkiv som blir overført 10 år etter de er gått ut av administrativt bruk.
Vestfoldarkivet oppbevarer også ulike private arkiv. Man kan dele privatarkivene inn i arkiver fra bedrifter, organisasjoner og privatpersoner. Vestfoldarkivet har også ansvar for en samling med arkiv fra arbeiderbevegelsen i Vestfold.
Gjennom ulike prosjekt har Vestfoldarkivet samlet inn minnemateriale i form av intervjuer og annen dokumentasjon. Dette knytter seg blant annet til 22. juli 2011 og prosjektene "Barndom i Vestfold" og "Krigsseilere".
Nærmere presentasjon av arkivene kan man finne på Vestfoldarkivet sin hjemmeside.
Lesesalen
Vestfoldarkivets lesesal er åpen for alle; studenter, skoleelever, lokalhistorieinteresserte, forskere og andre kan besøke lesesalen og arbeide med arkivmateriale, få veiledning, søke i databaser og kataloger, bruke arkivets boksamling og bestille kopier av arkivmateriale.
Åpningstider er onsdager kl. 09.00 – 15.00 og ellers etter avtale. Ta kontakt på vestfoldarkivet@vestfoldmuseene.no
Arkivportalen og DigitaltMuseum
Vestfoldarkivet har publisert deler av arkivene til Arkivportalen og har en samling på DigitaltMuseum. Det siste er en samling med fotografier av faner som hører til arbeiderbevegelsens arkiv.
Sosiale media
Vestfoldarkivet benytter egen nettside, Facebook og Twitter i sin formidling mot publikum.
Samarbeidende institusjoner
Som en del av Vestfoldmuseene IKS har Vestfoldarkivet et aktivt samarbeid med museene i Vestfold. Samarbeidet er knyttet til formidling og arbeid med museenes arkiver. Vestfoldarkivet utgjør sammen med Samlingsforvaltningen en avdeling i Vestfoldmuseene IKS fra 1. august 2012. Vestfoldarkivet samarbeider med museer og arkiv i Buskerud som en del av koordineringsarbeidet for privatarkiver. Et viktig fagmiljø for Vestfoldarkivet er byarkiv, fylkesarkiv og interkommunale arkiver. Disse institusjonene utgjør et viktig nettverk og samarbeider om faglig utvikling. Statsarkivet i Kongsberg er en viktig samarbeidspartner for Vestfoldarkivet sammen med de andre store arkivinstitusjonene i regionen, IKA Kongsberg og Drammen byarkiv.
Personalet og ledelsen
Vestfoldarkivet har seks faste stillinger. De ansatte har høyere utdanning med fag som historie, kunsthistorie og religionshistorie. Vestfoldarkivet blir ledet av avdelingsdirektør Karianne Schmidt Vindenes.
Daniel Ricciardo
Daniel Ricciardo (født 1. juli 1989 i Perth, Vest-Australia) er en australsk racerfører som konkurrerer Formel 1 for Scuderia AlphaTauri. Han har tidligere kjørt for Red Bull Racing, men i 2019 og 2020 kjørte han for Renault F1 før han begynte å kjøre for McLaren i 2021 etter at Carlos Sainz jr. gikk til Scuderia Ferrari. I 2023-sesongen kom Ricciardo tilbake hos Red Bull Racing som tredjefører, men kort tid etter Storbritannias Grand Prix 2023 kom Ricciardo tilbake som fast fører, denne gang for Scuderia AlphaTauri, hvor han erstattet nederlandske Nyck de Vries.
Han vant det britiske Formel 3-mesterskapet i 2009. Han kjørte for Red Bull Racing fra 2008 til og med 2018-sesongen. Riccardo startet i Red Bulls juniorlag som 18 åring. I 2012 begynte han hos Toro Rosso, før han i 2014 overtok setet i Red Bull Racing etter sin landsmann Mark Webber som la opp som Formel 1-fører etter 2013-sesongen.
Fullstendige Formel 1-resultater
Noter til tabellene: † - Føreren brøt løpet, men ble klassifisert ettersom han hadde fullført over 90% av løpsdistansen. ‡ - Halvparten av poengene ble tildelt under Belgias Grand Prix 2021 etter at under 75% av løpsdistansen ble fullført på grunn av kraftig regn. P - pole position. R - raskeste runde. * - Sesongen pågår.
Domenico Montagnana
Domenico Montagnana (født 1686, død 1750) var en italiensk instrumentmaker som er anerkjent som en av de beste fiolin- og cello-byggere i sin tid.
Montagnana-instrumenter, spesielt hans celli, er svært ettertraktete instrumenter både blant orkestre og solister, og prisene kan nå flere millioner dollar på auksjoner.
Biografi
Montagnana ble født i Lendinara i Italia i 1685, og startet med bygging av strykeinstrumenter i Venezia i 1701. Alt i 1711 drev han her sitt eget instrumentverksted i Calle degli Stagneri i byen. I 1730 utviklet han sitt særegne fiolindesign, men det er først og fremst hans celli som har sikret hans ettermæle som instrumentmaker.
Instrumenter
Mange av Montagnanas instrumenter er fortsatt i bruk, og blant musikerne som spiller eller har spilt instrumenter bygd av ham er Lionel Tertis, Lynn Harrell, Mischa Maisky, Truls Mørk, Alfred Wallenstein, Josef Roismann, Yo-Yo Ma, Maurice Eisenberg, Emanuel Feuermann, Daniel Saidenberg, Orlando Cole, Nathaniel Rosen, Ralph Kirshbaum og Eldbjørg Hemsing.