cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ryvarden krets
Selve navnet Ryvarden kommer fra Ryvarden fyr. Fyret er blitt kretsens navn, merke og symbol. Dette på grunn av den sentrale plasseringen og at det er et symbol på at kretsens arbeid viser vei, akkurat som fyrlykten.
Dalane Blues Festival
Dalane Blues Festival arrangeres i Egersund i slutten av mai, eller begynnelsen av juni hvert år. Festivalen har en relativt "spisset" profil, har sitt rotfeste i rock og bluessjangeren, men tilbyr også konserter i beslektede musikksjangre. I løpet av festivalen kan du få med deg 30 konserter fordelt på fem ulike scener som varierer i både størrelse og form. Festivalen ble startet i mai 2003
Jeepney
Jeepney er en busstype som brukes i kollektivtrafikken på Filippinene.
Opprinnelse og bruksområder
Opprinnelig var jeepneyene basert på en forlenget Jeep, som amerikanerne etterlot seg i landet etter andre verdenskrig. Jeepneyene produseres i dag helt og holdent på Filippinene. De blir gjerne flott dekorert av sine eiere og benyttes helst i skytteltrafikk, hovedsakelig i byområder, men det finnes også eksempler på lengre ruter. Rutenavnet står gjerne skrevet langs sidene på kjøretøyet og i fronruta.
Egenskaper og praksiser
Jeepneyene er ikke utstyrt med vinduer i passasjerkabinen, men de fleste har nedtrekkbare plastvinduer som kan brukes i tilfelle regn. Jeepneyene har ikke passasjerdører, og passasjerene går inn bak på jeepneyen og setter seg på den ene av de to benkene som er plassert på langs i passasjerkabinen. Hvis jeepneyen er full, er det ikke uvanlig at man står på stigtrinnet bak på jeepneyen og holder seg fast så godt man kan. Betalingen, cirka 1 norsk krone, leveres til sjåføren gjennom en åpning mellom passasjerkabinen og førerhuset. Dersom du sitter langt bak, leverer du pengene til en passasjer lengre frem og roper til sjåføren hvor du skal av. Det utstedes ikke billetter. Når en passasjer ønsker å stige av, banker vedkommende med en mynt mot et metallhåndtak eller roper til sjåføren.
Enkelte jeepneyer har egen konduktør som tar imot betalingen.
Noen jeepneyer har air conditioning og vinduer og sender filmer mens du kjører.
Svømming under de britiske imperielekene 1950
Svømming under de britiske imperielekene 1950. Svømming var en av flere sporter under de fjerde britiske imperieleker som ble arrangert i Auckland i New Zealand 4. til 11. februar 1950. Det var tretten øvelser, sju for menn og seks for kvinner. Australia ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Sør-Afrika med tre.
Solvang aldershjem
Solvang aldershjem er på Wessels gate 51 i Stavanger, og ble bygget i 1937.
Huset ble tegnet av Gustav W. Helland i 1936.
Senter for kvinne- og kjønnsforskning
Senter for kvinne- og kjønnsforskning kan referere til
Solvang aldershjem
Huset ble opprinnelig bygget som aldershjem for handelsstanden i byen.
Huset var hovedkvarter for Gestapo i Stavanger. I huset ble fanger avhørt, torturert og drept under krigen. Mellom de som døde der var Solveig Bergslien 25. november 1943. For andre var huset en mellomstasjon før de havnet i en fangeleir.
Etter krigen ble huset tatt i bruk til sitt opprinnelige formål igjen.
Heteropalpus
Heteropalpus er en slekt av underamilie av trebukker (Cerambycidae).
Utseende
En middelsstor, slank, skinnende metallisk grønn trebukk. Antennene er kraftige og noe lengre enn kroppen. Hodet er rundet, pronotum firkantet med en kort pigg midt på hver sidekant. Dekkvingene er litt avsmalnende bakover, beina middels lange med litt fortykkede, røde lår.
Levevis
Som andre trebukker lever larvene av de fleste artene i død ved. De voksne billene er oftest nattaktive.
Utbredelse
Arten er kjent fra Brasil, Guyana og Fransk Guyana.
Lishan
Lishan kan sikte til:
Jack Marton
Jack Marton (født 7. juli 1992) er en australsk taekwondoutøver.
Han representerte Australia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i første runde.
Allround-VM på skøyter 2009
Allround-VM på skøyter 2009, det 67. for kvinner og det 103. for menn, ble avholdt 7. og 8. februar 2009 i Vikingskipet i Hamar, Norge. Etter at billettsalget startet 1. september 2008 ble alle sitteplassene utsolgt etter 20 minutter. Etter første dag med billettsalg var det bare ståplassbilletter i svingene igjen. Paulien van Deutekom og Sven Kramer var tittlforsvarere. van Deutekom klarte ikke å forsvare sin tittel, langdistanseløperen Martina Sablikova fra den lille skøytenasjonen Tsjekkia vant VM-gull for kvinner. Sven Kramer innfridde i herreklassen og vant VM for tredje gang på like mange forsøk.
Kıbrıscık
Kıbrıscık er en by med 3 111 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Bolu. Den ligger nord for Beypazarı og øst for Seben.
Lilleøya naturreservat
Lilleøya naturreservat kan vise til:
Seydou Keita
Seydou Keita (født 16. januar 1980 i Bamako) er en malisk fotballspiller som for tiden spiller for AS Roma. Keita ble kjøpt opp av FC Barcelona 26. mai 2008 for 14 millioner euro, og han signerte en fireårskontrakt som har en utkjøpsklausul på 90 millioner euro. Han spilte 120 kamper i klubben før han gikk over til Valencia FC. Sedou Keita har spilt proff-fotball siden han var 20 år. Han er fetteren til Mohamed Sissoko.
Kaare Kroppan
Kaare Kroppan (født 25. april 1933, død 11. mai 2014) var en norsk skuespiller. Han arbeidet ved Trøndelag Teater, Riksteatret, Rogaland Teater, Fjernsynsteatret og Den Nationale Scene.
Som filmskuespiller er Kroppan kjent fra TV-serien Offshore. Videre spilte han Joachim Jensen i filmen Kamilla og tyven fra 1988, og hadde en liten rolle i den engelsk-produserte påskekrimmen Malstrøm, som ble innspilt i Norge.
Marcus Velleius Paterculus
Marcus Velleius Paterculus (født ca. 19 f.Kr., død ca. 31 e.Kr.) også kjent som kun Velleius, var en romersk offiser, senator, og romersk historiker som forfattet en kort avhandling om romersk historie. Verket, som er mer et sammendrag, er den viktigste kilden for hans liv og familie. Hans familie kom fra Capua i Campania, og selv om avstamningen var italiensk, hevdet familien å ha romerske senatorer på begge sider av familien. Som romersk offiser var Velleius personlig vitne til viktige historiske hendelser.
Han gikk inn i hæren i ung alder, i tiden rundt 2 f.Kr., i Trakia, Makedonia, og Hellas som lavere offiser (militær tribune, tribunus militum), og tjenestegjorde deretter i de østlige provinser. I år 2 e.Kr. var han vitne til møtet ved Eufrat mellom Gaius Cæsar (sønnesønn av Augustus) og Fraates V, konge av Partia. Senere, som prefekt for kavaleriet og legatus, tjenestegjorde han i åtte år fra 4 e.Kr. i Germania og Pannonia under Tiberius. For sin tjenestetid ble han belønnet med kvestorskap i år 7, og sammen med sin bror ble han pretor i år 15. Han levde fortsatt i år 30 ettersom det finnes flere referanser til «konsul M. Vinicius» i dette året. År 30 synes også å være året han utga sin romerske historie, dedikert til Marcus Vinicius, hans første kommandant.
Selv om hans praenomen (personlige navn) er oppgitt som Marcus av den senere grammatikeren Priscianus, har en del moderne forskere identifisert ham Gaius Velleius Paterculus, hvis navn opptrer i en inskripsjon på en milepæl i Nord-Afrika.
Støren
Støren er et tettsted og administrasjonssenteret i Midtre Gauldal kommune i Trøndelag. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger omtrent 50 kilometer sør for Trondheim. Europavei 6 og fylkesvei 30 møtes på Støren.
På Støren stasjon møtes Dovrebanen og Rørosbanen, og forbi renner en av landets beste lakseelver, Gaula. Støren kirke fra 1817 ligger her. Støren har egen barne- og ungdomsskole, samt videregående skole. I 2010 åpnet nybygde Gauldal skole og kultursenter (GSK) som er et samarbeid mellom Midtre Gauldal kommune og Sør-Trøndelag fylkeskommune, og huser ungdomsskole, videregående skole, kulturhus, kino og idrettshall. Støren er kommune- og regionsenter med de fleste tilbud innen handel- og servicevirksomhet.
Historikk
Støren ble opprettet som et selvstendig formannskapsdistrikt i 1837. Allerede i 1841 ble distriktet delt i tre ved at Soknedal og Horg ble skilt ut som selvstendige, administrative enheter. Den gjenværende delen av Støren hadde 2 312 innbyggere.
I 1879 ble Støren igjen delt. Denne gang ble Budal skilt ut som egen kommune. Støren kommune hadde på dette tidspunktet 1 840 innbyggere.
1. januar 1964 ble Støren med 2 296 innbyggere slått sammen med Budal, Singsås og Soknedal kommuner til den nye Midtre Gauldal kommune. Før denne sammenslåingen strakte Støren kommune seg fra Haga bro i nord til Rognes i sørøst og Snøan i sørvest.
Folketallet har siden den gang steget i de sentrale delene av bygda, samtidig som det har gått sterkt tilbake i enkelte ytterkanter. Utviklingen for den tidligere kommunen har i de senere år vært slik:
(Befolkningsstatistikken tar utgangspunkt i SSBs folketall i grunnkretser. Følgende grunnkretser i Midtre Gauldal kommune er her regnet som tidligere Støren kommune: Soknes, Engan, Fredheim, Nesset, Folstad, Tilset, Bones, Rognes, Rogstad, Haukdal, Snøan og Haugen)
Alla sensile
Alla sensile, også skrevet a zenzile, er et italiensk system for årearrangementet på en galei i middelalderen som skal ha vært spesielt populært i Venezia fram til begynnelsen på 1500-tallet. Ordene betyr «den enkelte måten», hvilken beskrevet årearrangementet på galeien med én roer per åre.
To roere ble deretter satt på den samme skråstilte benken som sluttet mot gangbroen kalt corsia midt på det forhøyet skroget med hver sin åre som ble festet med tollepinner på den utstikkende utriggeren. En slik utrigger er en åpen konstruksjon med utstikkende bjelker fra relingen som stoppet mot en langsgående bjelke (postiza). Over denne bjelken hendt det at skjold eller vegg av tre var reist som vern mot prosjektiler med åpninger for årene.
Dette systemet ble bare brukt av sjømakter i Europa med tilgang på frivillige og godt trente mannskap med lederrollen gitt til den innerste roeren, remo pianér nærmeste gangbroen, som bestemte takten for gruppen som måtte samordne deres bevegelser. Dette systemet gjorde det mulig å ha tre, deretter fire, og til slutt fem roere i den samme gruppen med hver sin åre. Den innerste åren var den lengste av årene i gruppen.
Det ble avløst av det mye enkelte årearrangementet med flere menn per åre i løpet av 1500-tallet, Venezia var en av de siste sjømaktene som oppgav det eldre årearrangementet. Med «a scaloccio» systemet ble det mulig å bruke utrente personell som slaver med færre komplikasjoner, spesielt etter år 1550.
Ada av Holland
Ada av Holland (født ca. 1188, død ca. 1223 Herkenrode Abbey, Kuringen, Belgia) ble grevinne av Holland ved sin fars død i 1203. Hennes onkel Vilhelm I av Holland etterstrebet tittelen. Ada som var 15, ble derfor giftet bort av sin mor før farens begravelse, for å gi henne en sterkere posisjon. Onkelen sørget etter kort tid for at Ada ble fengslet, sendt i fangenskap på Texel og deretter til England. Ada bar grevinnetittelen frem til 1207, da den endelig ble overtatt av Vilhelm.
Bakgrunn
Ada var grev Dirk VII av Holland og Aleidis av Kleves yngste datter, hennes eldre søster Aleidis døde før Dirk VII ,og Ada var dermed den eneste arvingen. For at hennes posisjon skulle bli sterkere, sørget hennes mor for at Ada ble gift med Ludvig II av Loon mellom Dirks død og begravelse.
Vilhelm, Adas onkel, erkjente ikke hennes posisjon som grevinne av Holland og utropte seg selv til greve av Holland. Han ble støttet av adelen fra Kennemerland, og Aleidis av Kleve og Ludvig av Loon måtte flykte til Utrecht.
Fangenskap
På vei til farens begravelse ble Ada forfulgt ved Leiden av Vilhelms støttespillere, og forskanset seg i Leidens festning. Etter en kort beleiring ble festningen inntatt og Ada sendt til øya Texel, der hun levde under det hun selv kalte «utålelige tilstander». Ada ble deretter sendt til kong Johan av England og Vilheml overtok selv styret av grevskapet.
Etter den loonske krigen som varte frem til 1206 måtte Vilhelm gjennom fredsavtalen i Brugge akseptere Ludvig og Ada som greve og grevinne av Holland. Formelt ble grevskapet delt mellom Vilhelm og Ludvig. Vilhelm fikk Zeeland og områdene rundt Geertruidenberg mens Ludvig fikk resten.
Tapet av grevinnetittelen
Det antas at Vilhelm regjerte over hele grevskapet også etter denne avtalen. I 1207 greide Ludvig å få Ada fri igjen, men hun måtte oppgi retten til grevskapet. Etter avtalen skulle det nå være slutt på stridighetene, men avtalen fra 1206 ble aldri fulgt.
Borgerkrigen i Holland ble en del av en internasjonal krig mellom Frankrike og Hohenstaufendynastiet på den ene siden og England Welfene på den andre. Vilhelm visste å manøvrere slik at Holland kom fra dette uskadet, og i 1213 måtte Ada og Ludvig definitivt oppgi kravet de hadde på grevskapet.
Hasbeya
Hasbeya er en drusisk by i Libanon, ved foten av Hermonfjellet. Byen er administrasjonssete for distriktet Hasbeya i guvernementet Nabatiye.
Ada av Holland
Tapet av grevinnetittelen
Ada døde i 1223 uten å etterlate seg barn. Hun ble begravet i abbediet i Herckenrode i grevskapet Loon, ved siden av sin ektefelle.
Ettermæle
Samtidens historikere anerkjente ikke Ada som grevinne av Holland, og dette vedvarte helt opp til 1400-tallet. Chronicon Egmundanum som ble skrevet mellom 1269 og 1272 nevner Dirk VII som den ellevte og Vilhelm I som den tolvte greve av Holland. Vilhelms familie døde ut på 1500-tallet og Adas renomme ble til en viss grad gjenopprettet. Det fremkom at Vilhelm hadde tilegnet seg grevetittelen urettmessig. Senere ble hun anerkjent som grevinne. På 1700- og 1800-tallet inspirerte hennes historie forfattere til både poesi og skuespill.
Arve Svorkmo
Svorkmo ble en viktig bidragsyter til at Rosenborg ble seriemester i 1985, med sine fem mål på 19 kamper. I 2008 ble for øvrig Arve Svorkmo presentert som ny hovedtrener for Vuku Idrettslag i tredjedivisjon.
Paweł Pawlikowski
Paweł Aleksander Pawlikowski (født 15. september 1957 i Warszawa i Polen) er en polsk filmregissør og manusforfatter.
Hans film Ida vant Oscar for beste fremmedspråklige film i 2015. I 2018 vant han prisen for beste regi for filmen Cold War under Filmfestivalen i Cannes. I 2018 fikk han European Film Award i kategorien beste europeiske regissør og i kategorien beste europeiske manusforfatter. Filmen Cold War vant prisen i kategorien beste europeiske film.
Ícaro Miguel Soares
Ícaro Miguel Soares (født 29. april 1995) er en brasiliansk taekwondoutøver.
Han representerte Brasil under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i første runde.
Oslo sanitetsforening
Oslo sanitetsforening (OSF) er en ideell, humanitær organisasjon.
Foreningen har adresse Solskinnsveien 12 i Oslo. OSF er en underorganisasjon av Norske Kvinners Sanitetsforening (NKS), og hører som lokalforening inn under NKS Oslo fylke. Medlemmer av NKS kalles gjerne sanitetskvinner.
Historie
Foreningen ble etablert i 26. februar 1896 som Norske Kvinners Sanitetsforening (NKS). I 1911 ble OSF skilt ut som egen lokal forening under navnet Kristiania sanitetsforening.
Institusjonsdrift
OSF driver og har drevet en rekke institusjoner. Blant disse er Grefsen Folkesanatorium fra 1909 til 1970, og Oslo sanitetsforenings Utdanningssenter som begynte som sykepleierskole allerede i 1898, og fra 1963 til 2008 var Oslo sanitetsforenings sykepleierskole. I 2008 overtok Oslo kommune driften av sykepleierskolen. OSF drev også Oslo Sanitetsforenings Revmatismesykehus fra 1938 til driftsnedleggelsen i 2000.
Pr. 2017 driver OSF skolen og barnevernsinstitusjonen Brusetkollen i Asker.
Eiendomsselskap
OSF har også eget eiendomsselskap, OSF Eiendom AS som administrerer eiendommene.
Remote Operations Service Element protocol
Remote Operations Service Element (ROSE) er et OSI-grensesnitt som er spesifisert i ITU-T Recommendation X.219, ISO/IEC International Standard 9072-1. Det sørger for (a) evne til å utføre fjerne operasjoner, (b) interaksjon mellom enheter i en distribuert applikasjon og (c) ved mottak av forespørsler om fjerne operasjoner tillate den mottagende entitet å prøve å utføre operasjonen og rapportere resultatet av forespørselen.
Čestmír Kožíšek
Čestmír Kožíšek (født 9. november 1991) er en tsjekkisk skihopper.
Han debuterte i verdenscupen i skihopping i Vancouver januar 2009. Hans beste plassering i verdenscupen er en 13.-plass fra et skiflygingsrenn i Harrachov i februar 2013.
Remote Operations Service Element protocol
OSI-protokoller som X.400 og X.500 bruker tjenester som er sørget for av ROSE. ROSE-protokollen i seg selv er definert ved å bruke notasjonen ASN.1.
Kalklok
Kalklok (latin: Cystopteris alpina) er art av bregner innenfor lokslekten i storburknefamilien (Woodsiaceae). Den er av en av fire arter av denne slekten som vokser i Norge
Kalklok er 5–14 cm høy, liten og spinkel, og er lite behåret med krypende jordstengler og 2-3 ganger finnede, gaffelflikete blad. Gaffelflikingen innebærer at endeflikene har innsvinget, smalt feste i midtnerven, og svinger ut i gaffelaktige småfliker.
Arten har slør (indusium), men de blir tidlig visne om høsten. Kromosomtallet (x) er 42.
Kalklok vokser i Europa og Lilleasia. I Norden vokser den først og fremst i Nord-Norge og i fjellet i Norge og Sverige, svært spredt.
Den danner også hybrid med arten skjørlok, nemlig hybriden Cystopteris alpina x fragilis, som vokser i Nordland og Troms.
Hugh Robert Wilson
Hugh Robert Wilson (født 29. januar 1885 i Evanston i Illinois i USA, død 29. desember 1946 i Bennington i Vermont) var en amerikansk diplomat som var minister i Bern og ambassadør i Berlin. I 1937 var han viseutenriksminister.
Bakgrunn
Hugh Robert Wilsons foreldre var Alice Tousey og Robert Wilson. I 1902 avsluttet Wilson High School i Pottstown i Pennsylvania og begynte studier ved Yale University i New Haven, der han avsluttet i 1906 med bachelorgrad. I årene 1907–1910 arbeidet han i sin brors møbelforretning. I 1910 studerte han statsvitenskap ved École Libre des Sciences Politiques.
Karriere
I 1911 begynte Wilson ved State Department, USAs utenriksdepartement. Han ble i 1912 sendt som legasjonssekretær til Lisboa i Portugal. Deretter var han frem til 1914 handelsattaché ved den amerikanske legasjonen i Guatemala by. Så fulgte posteringer fra 1914 til 1916 i Buenos Aires i Argentina og fra 1916 til 1917 i Berlin i Tyskland. Lignende posteringer fulgte årene 1917 til 1920 etter hverandre i Wien, Bern, Paris og Roma.
I 1920 vendte Wilson tilbake til Berlin som ambassaderåd. I 1921 ble han sendt til Tokyo i Japan, der han var akkreditert frem til 1923. I årene 1924 til 1927 var han avdelingsleder i State Department. I 1927 var han medlem av USAs delegasjon til nedrustningskonferansen i Genève og ble i 1928 delegert til Folkeforbundet i Genève. Dessuten var han fra juni 1927 til juli 1937 minister til Sveits. I 1930 deltok Wilson på flåtekonferansen i London.
I 1937 ble Wilson utnevnt av president Franklin D. Roosevelt til Assistant Secretary of State. .
I 1938 var Wilson i flere måneder USAs ambassadør i Berlin (3. mars-16. november). Han deltok ved NSDAPs partikongress i Nürnberg i september 1938 og brøt dermed den presedens som hans forgjenger ambassadør William E. Dodd hadde satt ved å holde seg unna. I Dodds fravær hadde ambassadens chargé d'affaires deltatt det forutgående år. President Roosevelt kalte Wilson hjem for «konsultasjoner» i november 1938 etter Kristallnacht, med sine antijødiske utskeielser, og han vendte aldri tilbake til Tyskland.
Mens han var ambassadør i Berlin forsøkte han å fremheve Nazi-Tysklands positive sider. Han anklaget den amerikanske presse for å være «kontrollert av jødene» og for å  synge «hatets hymne mens anstrengelser ble gjort for å bygge en bedre fremtid». Han priste Adolf Hitler som «mannen som har dratt sitt folk opp fra moralsk og økonomisk fortvilelse og til den stolthet og åpenbare velstand det nå nyter».
Deretter var Wilson til 1940 ved State Departement. Den 1. januar 1941 gikk han offisielt i pensjon, men ble etter angrepet på Pearl Harbor medlem av planleggingsgruppen for Office of Strategic Services.
Sammen med William Richards Castle jr., Joseph Grew og Joseph W. Ballantine, Assistant Chief of the Eastern Division, utgjorde Wilson «Japan Connection», som i 1941 forsøkte å forhindre at motsetningene mellom den japanske og den amerikanske regjering skulle føre til væpnet konflikt. I 1941 underviste han også ved Yale.
I 1941 utkom hans memoarer, Diplomat Between Wars (New York, Longmans Green).
Smale spor av et århundre
Smale spor av et århundre (engelsk: Where Trains Used to Go) er en animert kortfilm regissert og fotografert av Morten Skallerud. Filmen består av sammensatte bilde-for-bilde opptak fra et kamera montert på en rigg som kjører og viser en smal nedlagt jernbane. Den er den første norske filmen filmet på storformat 65-mm film (IMAX-format), men har ikke blitt vist på kino i Norge ettersom Norges eneste IMAX-kino (ved Aker i Oslo) la ned driften før filmen ble ferdiggjort. Filmen fikk premiere under storformat-festivalen LCFA i Los Angeles i 2003 og vant prisen for beste kortfilm.
Germain Grisez
Germain Gabriel Grisez (født 30. september 1929 i Cleveland i Ohio i USA, død 1. februar 2018 i Oxford i Pennsylvania) var en amerikansk filosof.
Liv og virke
Grisez utviklet sine tanker fra Thomas Aquinas og frembrakte en katolsk tilnærming innen moralfilosofien egnet til møtet med sekulær moralfilosofi. I The First Principle of Practical Reason: A Commentary on the Summa Theologiae, I-II, Q. 94, A. 2 (1965) kritiserte Grisez den ny-skolastiske fortolkning av Aquinas som at den skulle betrakte moralnormer som avledet fra metodologisk antesedent kunnskap av menneskenaturen. Grisez forsvarte den metafysiske fri vilje, og fremla en naturlovsteori for praktisk fornuftsbruk og moralsk dømmekraft som, skjønt thomistisk i vid forstand, avviker fra Aquinas' på noen viktige punkter.
Gjennom det utsyn han fikk ved sin gjennomarbeidelse av Thomas Aquinas' morallovteori, var Grisez også en uttrykkelig og kraftfull forsvarer av tradisjonelle synspunkter i stridsspørsmål innen seksualmoralen, som fødselsregulering og abort. Han skrev også innflytelsesrike artikler om bioteknologi og om hvordan slike teknologier kunne anvendes rett eller galt; til enten å støtte den palliative pleie og livsverdi, eller tvert i mot å fremskynde døden.
Grisez underviste som professor i kristen etikk ved Mount St. Mary's University i Emmitsburg i Maryland fra 1979 til han ble pensjonist i 2009.
Anekdoten
Anekdoten er et svensk progrock-band, bestående av gitarist/vokalist Nicklas Barker, cellist Anna Sofi Dahlberg, bassist/vokalist Jan Erik Liljeström og trommeslager Peter Nordins. De er kjent for det tunge og rastløse lydbildet, dominert av hamrende bassgitar, og for sin bruk av mellotron. Musikken deres er ofte sammenlignet med progrock-tradisjonen på 70-tallet, spesielt med King Crimson, men også med Van der Graaf Generator og Magma.
Geraldine Chaplin
Geraldine Leigh Chaplin (født 31. juli 1944 i Santa Monica i California) er en amerikansk skuespiller og det første barnet til skuespiller og regissør Charlie Chaplin og hans siste kone Oona O'Neill (datter av dramatikeren Eugene O'Neill og forfatter Agnes Boulton).
Semnan (provins)
Semnan (persisk: استان سمنان‎ Ostān-e Śemnān) er en av de trettien provinsene i Iran. Provinsens areal er 97 491 km². I 2016 hadde Semnan 702 360 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Semnan.
Geraldine Chaplin
Hun fikk sin utdannelse ved en kostskole i Sveits, hvor hun lærte å snakke både fransk og spansk flytende. Hun har datteren Shane (f. 1974) med regissøren Carlos Saura og Oona (f. 1986) med den chilenske fotografen Patricio Castilla som hun giftet seg med i 2006. Hun er halvsøster av Sydney Chaplin, Charles Chaplin jr. og Norman Chaplin. Hun tilbringer mye av sin tid i Miami i Florida, der hun har en bolig like ved stranden. Da Chaplin var åtte år gammel var hun allerede i rampelyset siden hun opptrådte ukreditert i flere av farens filmer. Da hennes drøm om å bli ballett-danser endte, fulgte hun i sin fars fotspor til skuespilleryrket.
Chaplin spilte den hengivne konen til hovedpersonen i filmen Doctor Zhivago fra 1965. I løpet av 1970-årene var hun med i flere av Robert Altmans filmer. Hun har også spilt i ni filmer som ble regissert av Carlos Saura, inkludert filmene Ravnene (1976) og Elisa, mitt liv (1977), samt flere andre kjente og ikke fullt så kjente filmer. Hun hadde rollen som sin egen bestemor, Hannah Chaplin, i den biografiske filmen om hennes far, Charlie Chaplin.
Anekdoten
Historie
Bandet ble startet som et King Crimson-coverband i 1990 av Nicklas Barker, Jan Erik Liljeström og Peter Nordins under navnet King Edward. I 1991 ble Anna Sofi Dahlberg med, og bandet tok navnet Anekdoten.
Narekollen
Narekollen i Sauherad (åpnet 28. januar 1934, stengt 21. mars 1948) var sin tids største anlegg for skihopp i Norge, drevet av IL Kjapp. Det hadde K-punkt på 90 meter. Bakkerekorden var 64 meter ved Hans Kleppen under åpningen (kun prøvehopping). Den ble flyttet til 95 meter i det første ordinære rennet ved Arnholdt Kongsgård (12. mars 1936), som også hoppet 96,5 meter med fall. Hilmar Myhra hoppet 100 meter med fall i 1938. Det siste rennet ble vunnet av Birger Ruud.
Friidrett under de britiske imperielekene 1950
Friidrett under de britiske imperielekene 1950. Friidrett var en av flere grener under de fjerde britiske imperieleker som ble arrangert i Auckland i New Zealand 4. til 11. februar 1950. Det var 28 øvelser i friidrett, 20 for menn og åtte for kvinner. Det var tredje gangen kvinner deltok i friidrett i de britiske imperielekene. Australia ble beste nasjon med femten gullmedaljer foran England med fem.
Digital penn
En digital penn eller smartpenn er et innmatningsutstyr som oppfanger håndskriften eller penselstrøkene fra en bruker og konverterer håndskevet analog informasjon fra «penn og papir» til digitale data som kan anvendes i ulike applikasjoner. Denne typen penn er vanligvis brukt sammen med en digital notisblokk, selv om dataene også kan brukes av ulike applikasjoner eller simpelthen som grafikk.
En digital penn er vanligvis større enn og har flere egenskaper enn en aktiv penn. Digitale penner inneholder vanligvis intern elektronikk og har egenskaper slik som sensitivitet overfor berøring, innmatningsknapper, minne for lagring av håndskrevne data og overføringsmuligheter.
Abdullah Azzam
Abdullah Yusuf Azzam (født 1941 i Silat al-Harithiya i Palestinamandatet, drept av bombe 24. november 1989 i Peshawar, Pakistan) var en svært innflytelsesrik palestinsk sunnimuslimsk lærd og teolog. Han var en sentral skikkelse når det gjaldt å forkynne viktigheten for en jihad av muslimer både for å hjelpe den afghanske mujahedin mot de sovjetiske soldatene i 1980-årene og fra 2001 når de slåss mot USA.
Bakgrunn og virke
Azzam skaffet til veie midler som penger og våpen og han rekrutterte nye personer og organiserte den internasjonale islamske frivillige innsatsen av afghanske muslimer gjennom 1980-årene. Han understreket den politiske oppstigning av islamismen. Han er også kjent for å være lærer og mentoren til Osama bin Laden. Det var Azzam som overtalte Osama bin Laden til å komme til Afghanistan for å hjelpe til med jihad mot Sovjetunionen. Azzan og bin Laden var uenige om hvor det neste steget i den globale muslimske jihad skulle være etter at de var ferdige med sovjeterne i Afghanistan.
Azzam tok en doktorgrad ved et universitet i Egypt i 1973 for så å returnere til universitetet i Jordan for å studere. Men i Jordan ble hans radikale synspunkter ikke tatt så godt imot så Azzam flyttet deretter til Saudi-Arabia.
Azzams varemerke var slagordet: «Jihad og rifla alene: ingen forhandlinger, ingen konferanser og ingen dialoger med fienden." Azzams hovedmål var å gjenopprette muslimske land som lå under utenlandsk dominans og å opprettholde den muslimske tro overalt.
I 1989 ble Azzam forsøkt myrdet med en dødelig mengde TNT-sprengstoff som ble plassert under prekestolen som han leverte prekenen sin fra hver fredag. Den arabiske moskeen som han prekte fra lå i Vest-Peshawar. Azzam brukte denne moskéen som et sentrum for jihad. Bomben eksploderte ikke men hvis den hadde gjort det ville den ha ødelagt moskeen og drept alle som satt i den.
Men så den 24. november 1989 ble Azzam og hans to sønner Ibrahim og Muhammad sammen med flere andre drept utenfor en moske mens de var på vei til fredagsbønnen i Peshawar. De som sto bak eksplosjonen var ukjente leiemordere som detonerte tre landminer da Azzam sin bil nærmet seg moskeen. Bomben som ble detonert bestod av anslagsvis 20 kg TNT. Azzam og hans to sønner ble begravet på et gravsted for martyrer i Peshawar.
På denne tiden hadde Sovjetunionen trukket tilbake alle sine styrker fra Afghanistan. Hvem som sto bak drapet på Azzam, er uvisst. De mistenkte var konkurrerende afghanske milits-ledere, det pakistanske Interservices Intelligence Agency, CIA, og det israelske Mossad.
Etter hans død ble Azzam's militante ideologi og relaterte paramilitære håndbøker utgitt både som pamfletter og gjennom internett.
Snøskohare
Snøskohare (Lepus americanus) er en hareart som lever i Nord-Amerika. Navnet kommer av de store føttene, som gjør at den kan ta seg fram over snø uten å synke ned i den.
Det fins seks underarter av snøskohare:
Aurélie Revillet
Aurélie Revillet (født 13. februar 1986 i Moûtiers) er en fransk alpinist.
Hun debuterte i verdenscupen i alpint 19. desember 2006, og hennes beste verdenscup-plassering er en 5.-plass i utfor fra 2009.
Revillet deltok for Frankrike under Vinter-OL 2010 og oppnådde en 17.-plass i utfor som beste resultat.
Baise (Guangxi)
Baise (kinesisk: 百色, pinyin: Bósè (før), Bǎi Sè (nå)) er en by på prefekturnivå i den autonome region Guangxi Zhuang i Folkerepublikken Kina.
Baise ligger nordvest i Guangxi og grenser til provinsene Guizhou og Yunnan, og til Vietnam. Den ligger midt i mellom tre sørvestkinesiske administrasjonshovedsteder, Nanning, Kunming, og Guiyang. Av arealet på 3.726 km² er mer enn 55% skog.
Baises klima er tropisk, og det ligger i monsunområdet. Den årlige nedbør er gjennomsnittlig på 1115 mm, og snittemperaturen er 22°C.
Baise ble grunnlagt i 1730.
Administrasjonsenheter
Byprefekturet Baise har jurisdiksjon over ett distrikt (区 qū), 10 fylker (县 xiàn) og ett autonomt fylke (自治县 zìzhìxiàn).
Demografi
I prefekturet er de vesentlige folkesgrupper zhuang, han, yao, hui og miao.
Samferdsel
Kinas riksvei 323 løper gjennom området. Den begynner i Ruijin i provinsen Jiangxi og fører gjennom Guangdong og Guangxi og ender opp i Lincang i Yunnan, på grensen mot Burma.
Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.
Økonomi
Baise er en av Kinas viktigste produsenter av aluminium, med både gruvedrift, foredling og produksjon av aluminiumsprodukter. Det tropiske klimaet tilrettelegger for en stor fruktproduksjon. Ellers er trevirke g treprodukter viktige, likesom petroleum, naturgass, kobber og kvarts. Baise er også Guangxis tredje største produsent av vannkraft med en årlig produksjon på fem millioner kilowatt.
Turisme
Baise har betydelig naturskjønnhet. De skogdekte fjellområdene har mange plante- og dyreslag. Grensetraktene er blant de mist utviklede deler av Kina. Dette, sammen med det etniske mangfoldet, har vært gunstig for utviklingen av turistnæringen.
Mariakirken i Stavanger
Mariakirken i Stavanger er en nå nedrevet steinkirke fra middelalderen, som lå like ved Stavanger domkirke og Domkirkeplassen. Etter middelalderen har bygningen vært brukt til rådhus, fengsel og brannvakt.
Kirkebygget
Det er usikkert hvorfor det ble valgt å bygge Mariakirken, og hvorfor den ble plassert så nær Domkirken. Det flere oppfatninger om når kirken ble påbegynt.
Jan Hendrich Lexow framsatte en teori om at Mariakirken ble oppført som en erstatningskirke etter den store bybrannen i 1272, da domkirken helt eller delvis ble ødelagt. Det tok lang tid å gjenreise domkirken, og i mellomtiden kan det ha vært nødvendig å ha et midlertidig gudshus mens byggearbeidene pågikk.
Knut Helle mente at Mariakirken var oppført som et eget selvstendig kirkebygg nært tilknyttet domkapitlet, for byen og de nærmeste distriktene omkring 1250-1280.
Fridtjov Birkeli mente at kirken ble bygd tidlig på 1100-tallet. Det samme mente Jan Brendalsmo og Frode Iversen.
Åslaug Ommundsen mente at det var forhold som kan tyde på at Mariakirken var en tidligere trekirke som ble gjenoppbygd i stein. Hun peker spesielt på funnet av en barnekiste. Slike knyttes gjerne til 1100-tallet. Ommundsen mente det ville være naturlig med en Mariakirke i Stavanger på 1100-tallet på samme måte som Nidaros, Bergen, Oslo og Tønsberg. Det var likevel ikke vanlig å gravlegge noen under kirkegolvet i Norge før på 1200-tallet.
Jan Brendalsmo og Knut Paasche mente at koret opprinnelig var mindre, og at det ble utvidet til om lag 30 kvadratmeter på 1200-tallet. Det er likevel ikke funn som tyder på at koret var utvidet.
Kirken
Kirken var en rektangulær kirke med kvadratisk kor. Den er bygget i gotisk stil. Kirken har utvendig vært om lag 6,58 x 20 meter, og koret har hatt samme bredde som skipet. Inngangen var fra vest og korets østvindu var tredelt på samme måte som på Utstein kloster. I 1961 og 1964 ble det funnet murrester under bakken, som viste seg å være deler av Mariakirken. Det ble avdekket ca. sju meter kalkmurte fundament- og veggrester av sørveggen.
Steinkirken kan være bygget mellom bybrannen i 1272 og 1286, da den for første gang nevnes i historiske dokumenter. Funnet av en mynt fra Magnus Lagabøte sin tid som konge (1263–1280), støtter er slik datering av kirken. Myntens plassering tilsier likevel at den kan ha blitt lagt inn etter at kirken ble bygget. Kirkens innvielsesdag var 8. februar, men vi vet dessverre ikke hvilket år det skjedde. På innvielsesdagen var det en årlig fest i kirken.
I grunnmuren på kirken ble det i 1883 funnet en runestein av kvartsskifer. Steinen var i 1883 i fire deler. Den har en tekst som er tolket som: Kjetil reiste denne steinen etter sin kone Jorun Utyrmsdatter. Den er trolig fra perioden 1000-1050, men Fridtjov Birkeli mente at den kunne være fra 900-tallet.
Mariakirken er nevnt 26 ganger i dokumenter fra 1286 og fram til 1525.
I 1434 tilsto erkebiskopene av Lund og Nidaros samt ni norske og danske biskoper 40 dagers avlat til de som besøkte kirken på bestemte dager eller hjalp Mariakirken. Mariakirken var nok da i dårlig forfatning og hadde behov for opprustning. Avlatsløftet var et hjelpemiddel biskopene kunne bruke for å få nye inntekter. Dette gjorde også kirken til et mål for pilegrimer.
Under ryddingen i 1883 ble det også funnet rester etter smeltet klokkemetall, men det er ikke noen tegn etter kirketårn på Mariakirken.
Prester og kirkesokn
Det er foreslått at kirken var en fylkeskirke. Den ville i så fall neppe ha vært bemannet med en vikarprest eller en kapellan.
Frøyland i Riska, Skeie på Hundvåg, Auglend og Jåttå omtales som å være i Mariakirkens sokn i middelalderkilder. Den har da trolig vært soknekirke for omlandet til Stavanger by. Kirkesoknet kan ha omfattet det senere Hetland herred og Vår Frues sokn. Det har også blitt gjettet på om Mariakirken også kunne ha vært soknekirke for hele eller deler av byen, men en mangler kilder som bekrefter dette.
13. mars 1355 omtales «Marikirkia korsbrødra» i Stavanger. Teksten har vært tolket som at kirken hadde mer enn en prest. Knut Helle mente at teksten skal forstås som korsbrødrenes Mariakirke og ikke omvendt. Kirken var underlagt domkapitlet.
Mariakirkegården og gravferder
Kirken og den senere rådstuen sto inne på Stavanger kirkegård. En del av gravene ved Mariakirken var orientert i kirkens lengderetning. Lengderetningen på Mariakirken avviker litt fra Domkirken. Det er derfor trolig at det i middelalderen har vært to adskilte kirkegårder og at dette er den Mariakirkegården som omtales i 1302.
I tillegg ble personer i det øverste sosiale skiktet gravlagt under kirkegolvet fra 1200-tallet. Under skipet i koret er det funnet rester av en begravelse av en voksen person og en 86 cm lang barnekiste av kleberstein. Kisten hadde ifølge Anton Wilhelm Brøgger en form som ble brukt av fornemme personer. Brøgger daterer den til 1200-tallet. Åslaug Ommundsen mente den kunne være fra 1100-tallet. Det samme mente Jan Brendalsmo og Knut Paasche.
Rådstuen
Etter reformasjonen i 1537 var Mariakirken i forfall, og bygningen ble brukt av byens drukkenbolter. I oktober 1565 ble Mariakirken overlatt til Stavangers borgerskap og allmue i Stavanger lagsogn og gjort om til rådhus og lagtingshus. Men bygget ble ikke tatt i bruk som rådhus før tidligst i 1591. Det eldste bevarte dokumentet som er skrevet i rådstuen er fra 1593. Bybrannen 20. september 1633 ødela rådhuset, og det ble ikke tatt i bruk igjen før 23. mars 1639. Tømmerarbeidet ble utført i 1638 av Knut Nilsen, Jon tømmermann, Gunder i Trappen og Mikkel i Kuholmen.
Byens våpen var plassert over inngangsdøren - mot nord. Her sto også byens gapestokk.
Rådstuen hadde også et fengsel. Mange tragiske og triste menneskeskjebner i Stavanger er tilknyttet dette fengselet. To celler var oppmurt mot vest. Den ene var halvveis under jorden, 1,65 meter høy, og med en gjennomhullet jernplate som lysåpning. Den andre cellen lå over denne. I disse cellene ble fangene holdt i forvaring. Ofte i flere år. Rettsprotokollene fra denne tid forteller om fanger som sikkert gjennomgikk store lidelser.
I 1803 ble antallet celler øket til fire. Og alle hadde senger og tilgitrede vinduer. Men verken de gamle eller nye cellene var helt rømningssikre. Ved flere anledninger brøt fangene seg ut ved å hakke hull i murveggene. I 1822 skal den kjente «fengselsfuglen» Gjest Baardsen hatt et kortvarig opphold i rådstuearresten, dog uten å rømme. 4. januar 1848 klarte fire fanger å rømme, gjennom et tildekket gotisk vindu.
I 1828 ble det bygd på en andre etasje. Rådstuesalen ble blant annet tatt i bruk som vaktstue for byens vektere, og arrestforvalteren fikk i begynnelsen av 1840-årene egen leilighet i andre etasje. Også Stavanger Sparebank som startet i 1834 hadde en tid kontorer i bygningen.
Brannvakten
I 1865 ble Rådhuset gjort om til brannvakt. Det ble da slått et stort hull i østmuren slik at brannvognene kunne komme inn og oppstilles i det gamle kirkekoret. Tingsalen i andre etasje ble ominnredet til oppholds- og soverom for åtte faste brannmenn. Også stadsingeniøren fikk kontor i bygningen, som nå utvendig fikk samme utseende som ved rivingen.
20. februar 1883 hadde Brannvakten flyttet over i Hotel de Nord-bygningen (Bispegården). Fengselet var flyttet til Lagårdsveien.
Rivingen
Da brannstasjonen skulle flytte ut av bygningen foreslo stadsingeniør Otto Waitz å rive den, og mente at «nogen Hensyn til Bygningen som en Antikvitet antages ikke nødvendig at tage, da den sees først at være opbygget i det 17 Aarhundre». Som grunnlag for sitt utsagn viste han til Carl Lous, en Stavangersk Cicerone. Litt uvisshet var det likevel, og avisa Stavangeren fortalte 24. februar 1883 at det ved ryddingen etter rivingen ville bli lett etter den gamle Vår Frues kirke. Avisa fortalte også at det var muligheter for å erverve seg klebersteiner hos stadsingeniøren til hageporter eller perlebånd. Marinemaleren Johan Jacob Bennetter kjøpte klebersteinene i den store østportalen. 24. februar 1883 var rivingen av bygningen påbegynt og trolig avsluttet i mars samme år.
Jan Hendrich Lexows kommentar i 1968 var at «Stavanger ble fattigere da murene falt».
Dagens murer
Murene var like ved der noen av ranerne under NOKAS-ranet hadde parkert fluktbilene, holdt et gissel og avfyrte flere skudd mot politiet.
Underhuset (Sør-Irland)
Underhuset (House of Commons) i Sør-Irland var det nedre kammeret i parlamentet som ble opprettet for de sørlige 26 grevskapene i Irland gjennom Government of Ireland Act 1920. Et tilsvarende parlament ble opprettet i Nord-Irland.
Valget til underhuset ble holdt i 1921. Samtlige 128 representanter stilte uten motkandidater, og det ble derfor ikke holdt noen avstemning. Sinn Féin vant 124 av setene, mens unionister vant de resterende fire. Disse fire ble valgt ved Dublin University.
Ettersom Sinn Féin boikottet parlamentet, regnet de valget som et valg til Dáil Éireann, og de 124 representantene i sør samt Sinn Féins representanter i Nord-Irlands underhus trådte sammen som det andre Dáil.
I juni 1921 ble underhuset og senatet formelt samlet i Royal College of Science, nå Government Buildings, i Dublin. Irlands stattholder, vicomte Fitzalan of Derwent, hadde som kongens representant ansvar for åpningen av parlamentet. Dette møtet var bare en ren formalitet, ettersom bare de fire unionistene deltok. Etter å ha valgt Gerald Fitzgibbon som speaker ble møtet hevet. Senatet var basert på utnevnte representanter, og klarte å møtes tre ganger.
Noen måneder senere var situasjonen endret. Den anglo-irske traktat ble ratifisert av det britiske parlamentet og Dáil Éireann, men sistnevnte forsamling hadde ingen konstitusjonell rolle i forhold til den britiske konstitusjonen. For at traktaten skulle være formelt riktig ratifisert måtte derfor det sørirske underhuset samles, denne gang i Mansion House. Det ble derfor opprettet en provisorisk regjering med Michael Collins som formann (de facto statsminister). Etter å ha valgt regjeringen med de nødvendige fullmakter oppløste parlamentet seg selv.
Da både Arthur Griffith, republikkens regjeringssjef, og Michael Collins døde i august 1922 tok W.T. Cosgrave over begge embeter. Situasjonen ble dermed noe enklere, ettersom de to regjeringene hadde samme overhode.
Da traktaten trådte i kraft i desember 1922 ble alle tidligere nasjonalforsamlinger og regjeringer oppløst.
Austrochilidae
Austrochilidae er en familie av edderkopper som tilhører gruppen Araneomorphae. Den er en svært sørlig gruppe som bare er kjent fra det sørligste Sør-Amerika og fra Tasmania.
Utseende
Store, svært langbeinte edderkopper. Den tasmanske arten Hickmania troglodytes har en kroppslengde på opptil 20 mm, og beinspennet kan nå hele 18 centimeter. Hannene er mindre med forholdsvis lengre bein en hunnene. De har to par boklunger som synes som lyse flekker på undersiden av bakkroppen.
Levevis
Artene i Austrochilinae lever i sørlige skoger i Chile og Argentina, mens Hickmania troglodytes lever i huler og underjordiske ganger på Tasmania, der den kan være ganske tallrik rundt huleåpningene. Denne store, svært langbeinte edderkoppen har en uvanlig lang levetid for en araneomorf edderkopp, enkelte individer kan leve i flere ti-år. De spinner nett som kan være over en meter i diameter. Hos i alle fall noen av artene lever det små, kleptoparasittiske edderkopper i nettene som snylter på den store edderkoppene og spiser av deres bytte.
Norsk forvaltningsrett
Forvaltningsrett er læren om rettsregler for offentlig forvaltning. Forvaltningsrett er en underavdeling av offentlig rett, i likhet med statsrett, strafferett og prosessrett.
Reglene for forvaltningens virksomhet kan være fastsatt i formelle lover slik som forvaltningsloven og offentleglova, men en like viktig del av slike regler er de ulovfestede. De ulovfestede og lovfestede reglene supplerer hverandre. Prinsipper fastsatt i ulovfestede regler kan føre til at det stilles strengere krav enn det som står i de formelle lovene.
Ulovfestede regler
De ulovfestede reglene for forvaltningens virksomhet er ikke nedfelt i noen formell lov, men er en følge av langvarig rettspraksis og bygger på læren om myndighetsmisbruk, som ble utformet i slutten av 1930-årene, da domstolene, hovedsakelig Høyesterett, fant det nødvendig å sette visse begrensninger for forvaltningens skjønnsmessige frihet. Denne læren går ut på å hindre tre hovedkategorier av myndighetsmisbruk:
Det grunnleggende utgangspunktet for disse ulovfestede reglene er Legalitetsprinsippet og Lex superior-prinsippet, som er noe av det som karakteriserer en moderne rettsstat.
Sarah Josephson
Sarah Gay Josephson (født 10. januar 1964 i Bristol i Connecticut) er en amerikansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona. Josephson ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Sammen med sin tvillingsøster Karen Josephson vant hun konkurransen i duett foran tvillingene Vicky Vilagos / Penny Vilagos fra Canada og Fumiko Okuno / Aki Takayama fra Japan.
Norsk forvaltningsrett
Lex superior-prinsippet
Forvaltningens lovhjemmel gis av Stortinget gjennom formelle lover. I mange tilfeller delegerer Stortinget myndighet til forvaltningen til å fastsette nærmere regler, «forskrifter», som er å betrakte som lov. Dersom lover motstrider hverandre, er Lex superior-prinsippet en rangordning for lover og regler, hvor regelen av høyeste rang gjelder. Grunnloven går foran formelle lover, og formelle lover går foran forskrifter.
Sarah Josephson
Fire år tidligere, under Sommer-OL 1988 i Seoul, vant tvillingene Josephson en sølvmedalje i duett, Michelle Cameron / Carolyn Waldo vant konkurransen.
Hun vant gull i duett sammen med sin søster Karen under de Panamerikanske leker 1987 i Indianapolis i USA.
Norsk forvaltningsrett
Forvaltningsskjønn
Vanligvis er det slik at et saksforhold enten oppfyller vilkårene i en lovbestemmelse eller ikke, ut fra en rettslig standard. Dersom saksforholdet medfører at vilkårene er oppfylt, så inntrer de rettsvirkninger som bestemmelsen fastsetter. Bestemmelsen inneholder med andre ord en slags fasit på hva som er rett eller galt. Slike rettsligstyrte bestemmelser kan naturligvis inneholde vage og skjønnsmessige vilkår, men det er likevel i prinsippet alltid et rett og et galt svar. Domstolenes oppgave blir da å finne hvilken løsning som stemmer overens med gjeldende rett, på bakgrunn av den alminnelige rettskildelære.
Etatsråd
Etatsråd var en honorær, dansk og norsk embedstittel, plassert i tredje rangklasse. På 1700-tallet innebar tittelen normalt ingen praktiske funksjoner eller oppgaver. Forfatteren H.C. Andersen fikk eksempelvis ærestittelen etatsråd. Tittelen kunne også oppnås ved å sette inn et pengebeløp i kongens kasse. Tilsvarende var det med andre honorære titteler som justisråd og kanselliråd.