cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teatermuseet
Stiftelsen Teatermuseet
I 1996 åpnet museet en revy- og ballettutstilling i 3. etasje. Etter en brann 5. mai 1996 måtte Teatermuseet inntil videre stenges. I 1997 fikk museet midlertidig plass til samlingene og mindre utstillinger i Rådhusgata 19, hvor det hadde begynt virksomheten. Det tok bare ett år å få Gamle rådhus istandsatt til gjenåpning av museet i mai 1998, nå med egen inngang fra Christiania torv. Trine Næss gikk av som leder våren 2000. Ragnhild Wang ble den nye og siste leder for det selvstendige Teatermuseet, fra 2000 til utgangen av 2005.
Sammenslåingens konsekvenser
Fra 1. januar 2006 har Teatermuseet som en konsekvens av den statlige museumsreformen vært en avdeling av den nye stiftelsen Oslo Museum, sammen med Oslo Bymuseum og Interkulturelt museum (IKM). Teatermuseet består imidlertid som en eierstiftelse og har sin egen venneforening, men driftsansvaret ligger hos Oslo Museum.
Lokaler
I 2008 åpnet Oslo Museum den byhistoriske utstillingen «Christiania 1624-1850» i utstillingssalen i Gamle rådhus, mens en ny teaterhistorisk utstilling ble åpnet på Frogner hovedgård i Bymuseets østfløy. Ved utgangen av 2010 måtte Oslo Museum avvikle sitt leieforhold i Gamle rådhus av økonomiske grunner, og det er uvisst hva eieren, Oslo kommune, vil bruke lokalene til.
Per 2017 vises Teatermuseets faste og temporære utstillinger i lokalene i Frognerveien 67.
Pierre Sonnerat
Pierre Sonnerat (født 18. august 1748 i Lyon i Frankrike, død 31. mars 1814 samme sted) var en fransk naturforsker og oppdagelsesreisende.
Sonnerat var nevø av botanikeren Pierre Poivre. Han foretok flere reiser til det sørøstre Asia, og besøkte Filippinene og Molukkene mellom 1769 og 1772, og India og Kina fra 1774 til 1781. Han var førstemann til å gi en vitenskapelig beskrivelse av det sørkinesiske frukttreet litchi. Han er også den som misforstod tilropet fra en gassisk stifinner som fikk øye på en lemur og skrek ut «indri!» («se!» på gassisk). Sonnerat tolket dette som dyrets navn, og denne lemurartens navn er fremdeles kjent som indri (Indri indri) (det gassiske navnet er babakoto). Fuglene Dacelo novaeguineae og Pygoscelis papua, som ikke finnes på Ny-Guinea (Papua), fikk også misvisende navn av Sonnerat.
Marchen Passer
Marchen Passer (født 11. desember 1938 i København) er en dansk skuespillerinne.
Pierre Sonnerat
Han skrev bøkene Voyage à la Nouvelle-Guinée (1776) og  Voyage aux Indes orientales et à la Chine, fait depuis 1774 jusqu'à 1781 (1782). Hans standard botaniske autor forkortelse er Sonn. og knyttes til de plantene han identifiserte.
Marchen Passer
Hun debuterte i 1961 på film med To skøre hoveder og hadde etterfølgende en rekke mindre roller i spillefilmer. Etter Manden der tænkte ting i 1969 trakk hun seg tilbake fra filmverdenen og overtok etter morens død en antikvitetsforretning i Nyhavn i København.
Pierre Sonnerat
Hans navn benyttes om specienavnet til Sonneratshøne (Gallus sonneratii).
Pierre Sonnerat tok til motmæle mot tidens fremherskende rasisme i Europa.
Marchen Passer
Hennes søsken Dirch Passer og Kirsten Passer er også skuespillere.
Ledian Memushaj
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
De syv militærklassikere
De syv militærklassikere (tradisjonell kinesisk: 武經七書, forenklet kinesisk: 武经七书, pinyin: Wǔjīngqīshū, Wade-Giles: Wu ching ch'i shu) er syv viktige tekster om militære emner fra antikkens Kina. Mest kjent blant dem er Sun Tzus Kunsten å krige.
Tekstene ble kanonisert under denne samlebetegnelsen på 1000-tallet under Song-dynastiet. Det var keiser Shenzong som befalte kompilasjonen av tekstene i 1030. De ble pensum for militærmandariner. Det oppstod også en rekke antologier og kommentarverker til de syv militærklassikerne.
Kangxi-keiseren under Qing-dynastiet karakteriserte samlingen slik:
Daria Obratov
Daria Obratov (født 12. desember 1989) er en kroatisk aker som fra sesongen 2018/19 representerer Nederland.
Hun representerte Kroatia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 27 i singel.
Liste over flyplasser etter IATA-kode/M
M
Forklaring:
Tereza Nosková
Tereza Nosková (født 3. april 1997) er en tsjekkisk aker.
Hun representerte Tsjekkia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 26 i singel.
Bryting under Sommer-OL 1936
Bryting var med på det olympiske programmet for niende gang 1936 i Berlin. Det ble konkurrert om fjorten olympiske titler, sju i gresk-romersk stil og sju i fristil, kun for menn. Sverige ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Ungarn med tre.
Ed Galiani
Edward Edmund Galiani (født 1960 i Astoria) er en amerikansk trener og tidligere ishockeyspiller. Ed Galiani fikk på slutten av 1980-tallet legendestatus i Viking Ishockeyklubb, og er et kjent navn for Stavangers hockeyfans med sine 168 cm. Galiani trente Kongsvinger Knights fra 2017 til 2018. Han spilte på New England College i USA fra 1976 til 1982. Etter det var han innom danske Hellerup IK og svenske HC Dalen før han kom til Viking Ishockeyklubb (1986-88) med to sesonger å avsluttet i Lausanne HC.
Jevgenij Nabokov
Jevgenij Viktorovitsj Nabokov (russisk: Евге́ний Ви́кторович Набо́ков; født 25. juli, 1975 i Ust-Kamenogorsk, U.S.S.R., nå Kasakhstan), er en profesjonell ishockey målvakt som spiller for San Jose Sharks i National Hockey League.
Nabokov ble valgt av San Jose i NHL Entry Draft 1994 (9 runde, 219 over alle). Når han startet å spille i Nord-Amerika, kalte han seg John, i stedet for Evgeni i frykt for at engelsk-talende ville ha problemer med uttalelsen av navnet. Uansett varte denne forandringen ikke lenge.
Gjennom seks sesonger i NHL, alle med San Jose, har Nabokov blitt the Sharks leder i nesten alle målvakt-kategorier, inkludert kamper spilt, seiere og holdte nuller.
Russland og juniorhockey
San Jose's hovedspeider Tim Burke så Nabokov på en reise til Russland når Burke egentlig skulle speide på en annen spiller. Han ble valgt sent i den niende runden, og da hadde the Sharks aldri sett han spille; uansett var de mer interessert i kunstene til Nabokovs far, en profesjonell målvakt som spilte 18 år i Kasakhstan.
San Jose Sharks
Etter noen få år i AHL spilte Nabokov sin første NHL-kamp den 1. januar 2000 stoppet han sine første fire skudd og alle straffene, når han erstattet Steve Shields i en kamp mot Nashville Predators.
Amravati
Amravati (også kjent som Amaravati, Amrawati eller Amraoti, marathi:, hindi: ) er en by i distriktet med samme navn i den indiske delstaten Maharashtra. Byen er administrasjonssentrum i distriktet Amravati. Byen huser mange historiske templer i minne for gudinnen Amba, herre Shri Krishna og Shri Venkateshwara. Byen ligger omtrent 155 km vest for Nagpur, og hadde i 2001 549 370 innbyggere. Amravati er en industriby bomullsspinnerier og handel med bomull.
Amravati ligger på Deccan-platået i en gjennomsnittlig høyde av 343 moh. NH 6 (National Highway 6, Surat-Kolkata) går gjennom byen, og jernbanelinjen mellom Haora og Mumbai ligger om lag 10 km lenger sør. Amravati er også hovedkvarter for Amravati divisjon, som er en av seks divisjoner i Maharashtra (Vidarbharegionen). De fire distriktene som kommer under Amravati divisjon er Akola, Yavatmal, Buldhana og Washim.
Winterslow
Winterslow er et verdslig sogn rundt 10 km nordøst for Salisbury i Wiltshire i England, sør for motorveien A30 til London. Sognet ligger ved den gamle romerske veien mellom Old Sarum og Winchester. Bosetningene i sognet er landsbyene West Winterslow og Middle Winterslow, foruten grendene East Winterslow og The Common. Det er én skole her, en grunnskole for barn opp til 11 år. I henhold til folketellingen i 2011 bor det 2 064 innbyggere i landsbyen og sognet.
Historie
Winterslow ligger i et område med meget gammel historie. Det er påvist forhistoriske bosetninger, også trekk fra bronsealderen og en bygdeborg fra jernalderen ved Ashley's Copse.
Middle Winterslow ligger langs en romersk vei mot Old Sarum. De tre bosetningene (dagens West, Middle og East Winterslow) er nedtegnet Domesday Book fra 1086 som Wintreslei, og stedsnavnet har betydningen «Vinters gravhaug».
De tre bosetningene i Winterslow utviklet seg som adskilte gods hvor Middle Winterslow for en tid var kjent som Middleton. Så nylig som 1958 var landsbyen rundt kirken All Saints (Allehelgenskirke) var navngitt på kart som Winterslow med West Winterslow tilstøtende til dens sørøst. På nåværende kart og trafikkskilt er begge områder West Winterslow.
Kirker
Den engelske kirke har en sognekirke, All Saints, i West Winterslow som er en vernet kirke i klasse II*. Den har sin opprinnelse i en eldre bygning fra 1100-tallet, men ble ombygd på 1800-tallet av T.H. Wyatt. Et kapell eller annekskirke, dedisert til Johannes Døperen var åpen i The Common i 1860. Det er også metodistkirke i The Common fra og med 1810, men den nåværende bygningen er fra 1865.
Ettore Bastico
Ettore Bastico (født 9. april 1876 i Bologna, død 2. desember 1972 i Roma) var en italiensk offiser som hadde høye posisjoner både i den italiensk-abessinske krig, den spanske borgerkrig og andre verdenskrig.
Liv og virke
Bastico begynte ved militærakademiet i Modena i 1894 og gikk deretter inn i Esercito Italiano. Hans første posisjon var ved 3. regiment av Bersaglieri. Under første verdenskrig tjenestegjorde han ved generalstaben som oberst.
I 1935 ledet han en av divisjonene under den italiensk-abessinske krig, og var deretter sjef for et korps i Etiopia fram til 1937.
Deretter ble han sendt til den spanske borgerkrigen for å overta kommandoen over de italienske styrkene i Corpo Truppe Volontarie etter Mario Roatta. Her var han særlig sentral under erobringen av Santander under kampene i Nord-Spania. Sent på året i 1937 ble han erstattet av Mario Berti.
I 1939 ble han utnevnt til senator og overtok kommandoen over de italienske reservestyrkene i Po-området. Da andre verdenskrig brøt ut, var han generalguvernør for Dodekanesene som den gang var italiensk territorium.
Bastico deltok i de italienske styrkene under felttoget i Nord-Afrika, under kampene i Jugoslavia og Hellas.
Kermodebjørn
Kermodebjørn (Ursus americanus kermodei) er en sjelden underart av svartbjørn. Omkring hver 10. kermodebjørn er hvit og kalles da åndebjørn eller spøkelsesbjørn. Tsimshian-folket kaller de hvite bjørnene for moksgm'ol. Kermodebjørn er hovedsakelig utbredt i Great Bear Rainforest langs kysten av Britisk Columbia i Canada. Kermodebjørnen ble valgt som nasjonalsymbol for Britisk Columbia i 2006.
Beskrivelse
Forskerne mener at kermodebjørnen har oppstått etter siste istid (for mindre enn 10 000 år siden), trolig fra lokale svartbjørner som ble isolert fra sine innenlands artsfrender for mer enn 300 000 år siden. Omkring hver tiende kermodebjørn som fødes i Great Bear Rainforest er hvite.
Den såkalte åndebjørnen er hvit eller kremhvit. Over ryggen og nakken kan fargen bli brun-oransje, noe som skyldes dietten. Snuten og fotsålene er enten mørk brune eller sorte, mens øynene er mørke. Den hvite fargen skyldes altså ikke albinisme, men årsakes av et recessivt gen, som altså må arves fra begge foreldrene om avkommet skal bli hvitt.
Binna kan føde både sorte og hvite valper i samme kull. Som oftest består kull av 2 hvalper, men 1-4 regnes som normalt. I dag overlever færre enn 400 hvite bjørner i Canada og USA, hvorav cirka 120-150 kan klassifiseres som åndebjørner (hvite kermodebjørner). Inkludert andre utfarginger regner forskerne med at det eksisterer omkring 800-1 200 kermodebjørner.
Utbredelse og habitat
Kermodebjørnen er endemisk for det tempererte regnskogbeltet langs nordvestkysten av Canada, der det også ferdes brunbjørn. Beltet er synonymt med Great Bear Rainforest og inkluderer øyene utenfor og en smal landstripe mellom kysten og fjellene nordvest i Britisk Columbia. Området får omkring 460 mm med nedbør årlig. I dette området finnes det omkring 60 elver, der det er kjent at fem arter med stillehavslaks gyter.
Tettheten av kermodebjørner er størst i området rundt Terrace og på øyene Gribbell og Princess Royal. På enkelte av øyene langs kysten av Canada kan andelen hvite bjørner nærme seg 25 prosent eller mer. På Gribbell Island, der tettheten av bjørner er størst, er omkring 30 prosent av bjørnene hvite. Flest hvite bjørner er det allikevel på Princess Royal øya, der andelen hvite bjørner er cirka 10 prosent.
Hannbjørner har i snitt et revir på cirka 300 km², mens binnas er kun cirka 20 km². Tettheten av svartbjørn kan imidlertid variere mye. I enkelte områder kan det være 200-500 bjørner på et 1 000 km² stort område, mens det eksempelvis i Green River området gjerne kun er 30-40 bjørner på et tilsvarende område.
Fordi så mange bjørner blir hvite, og åpenbart har blitt det gjennom årtusener, tror forskerne at det kan ha sammenheng med en evolusjonær fordel. I så måte har det blitt observert at hvite bjørner har en noe høyere suksessrate enn mørke bjørner når bjørnene fanger laks i elvene.
Atferd og diett
Great Bear Rainforest er villmark i ordets rette betydning. Siden det er både langt og lenge mellom hvert menneske i dette området, har ikke kermodebjørnen lært seg å frykte oss. Nærkontakt med bjørn i dette området er derfor vanlig, men svært farlig. Kermodebjørnens diett består av opp til 95 prosent laks, men den spiser også planter, bær, sopp, nøtter, insekter og smågnagere. Laksen, som også kalles hundelaks, fanger bjørnene i elevene.
Kermodebjørn har normalt vintersøvn i månedene november-mars. Under vintersøvnen føder binna, om hun var drektig nå hun gikk i hi. Ungene veier normalt omkring 400-500 gram ved fødselen, og de blir med mora til de er omkring 2 år gamle. Hiet består ofte en uthult gammel trestamme.
Taksonomi
Klassifiseringen av kermodebjørnen som en underart av amerikansk svartbjørn er basert på relativt fåtallige prøveeksemplarer. Det hersker derfor fortsatt usikkerhet omkring klassifiseringen.
Kermodebjørnen ble første gang beskrevet vitenskapelig av William T. Hornaday. Hornaday, som kom til Canada i november 1900, oppdaget et nærmest kremhvitt bjørneskinn mens han eksaminerte andre nordamerikanske bjørneskinn i Victoria (Britisk Columbia). Skinnet var eiet av en J. Boskowitz, en lokal skinnhandler. Han opplyste at det kom fra Nass River området, og at han hadde mottatt 4-5 slike skinn tidligere også. Hornaday konkluderte med at det ikke var snakk om albinoer, og han ga den «nye arten» navnet Ursus kermodei. Bjørnen ble oppkalt til ære for Francis Kermode, som var en zoolog som var ansatt ved Royal British Columbia Museum (Victoria). Kermode var i 1904 kurator ved museet. Han hadde tidligere studert den hvite bjørnen.
I 1909 reiste J.A. Allen tvil omkring klassifiseringen som en egen art, i det han mente at de hvite skinnene ikke skilte seg fra andre skinn på andre måten enn i utfarging. Han konkluderte derfor med at det måtte være snakk om en form for albinisme, selv om Allen også oppdaget unike forskjeller i skallen hos disse bjørnene. Disse forskjellene ble også bekreftet av dr. E. Raymond Hall i 1928. Etter nærmere undersøkelser av fem skaller (2 binner og 3 hanner) konkluderte imidlertid Hall med at det var snakk om en underart av amerikansk svartbjørn.
Annet
Hvite svartbjørner er også kjent fra andre steder i Nord-Amerika, for eksempel i Minnesota, USA. Dette er imidlertid ikke kermodebjørner.
Joe Lally
Joe Lally (født 3. desember 1963 i Silver Spring i Maryland) er en amerikansk bassist, låtskriver og vokalist, best kjent som bassist i det amerikanske bandet Fugazi. Lally startet Fugazi sammen med Ian MacKaye og ble bandets bassist inntil de tok en pause fra 2003. Siden har Lally involvert seg i flere samarbeid med andre musikere, og ga blant annet ut sitt første soloalbum There to Here i 2006. Han har også jobbet med tidligere Red Hot Chili Peppers gitarist John Frusciante, som sammen med Josh Klinghoffer dannet bandet Ataxia i 2004. Hans andre album, Nothing Is Underrated, kom ut i 2007.
Frank Grillo
Frank Grillo (født 8. juni 1965) er en amerikansk skuespiller.
Grillo er kanskje best kjent for sin rolle som Nick Savrinn i den første sesongen av TV-serien Prison Break. Han hadde også mindre roller i andre TV-programmer og filmer, inkludert Blind Justice og Battery Park. Han er også kjent for sin svært populære rolle som Hart Jessup på dramaserien Guiding Light som gikk på dagtid fra mai 1996 til mars 1999. Før dette spilte han i reklamefilmer for selskaper som American Express, Sure deodorant, og Miller Genuine Draft. Han var en livslang idrettsutøver, og han var også en vellykket fitness-modell, som vises i magasiner som «Mann og Trening» og «Mosjon og Helse» i slutten av 1980 og begynnelsen på 1990-tallet.
Han hadde også en gjesterolle som Jimmy i serien CSI: New York, i episoden «The Things Om Heroes» som ble sendt på amerikansk TV 28. november 2007. Grillo spilte hovedrollen i skrekkfilmen Mother's Day i rollen som Daniel Sohapi. I 2010, spilte han i ABCs drama-TV-serie The Gates. Han hadde også hovedrollen i filmen Wheelman som kom ut 20. oktober 2017. I tillegg til å spille Brock Rumlow i Captain America: The Winter Soldier og Captain America: Civil War.
Grete Dyb
Grete Anita Dyb (født 23. april 1959 i Ålesund) er en norsk psykiater og terrorforsker. Hun er forsker I ved Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress, professor II i barne- og ungdomspsykiatri ved Institutt for klinisk medisin og visedekan ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Hun forsker blant annet på posttraumatiske stressreaksjoner hos barn og ungdom, barnemishandling og seksuelle overgrep. Hun leder et forskningsprosjekt om de psykiske virkningene av terrorangrepene i Norge 2011. Hun var president i International Society for Traumatic Stress Studies (2015–2016). Hun er utdannet cand.med. ved Universitetet i Oslo i 1988, ble godkjent spesialist i barne- og ungdomspsykiatri i 2004 og ble dr.med. ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet i 2005.
Daima Beltrán
Daima Beltrán (født 10. september 1972) er en cubansk judoka.
Hun representerte Cuba under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun tok sølv. Hun tok også sølv under Sommer-OL 2000.
Trangia
Trangia AB er et svensk selskap som lager turbrennere. Selskapet holder til i Trångsviken i Jämtland.
Trangia ble grunnlagt i 1925 av John E Jonsson. Det kjente trangiasettet ble introdusert i 1951, og er et kompakt friluftskjøkken som er bygd opp rundt et aluminiumsfutteral som både fungerer som en vindskjerm og holder for steke- og kokekar. Settene kan fås i materialer som aluminium, duosal og titan, med eller uten slippbelegg.
Bestanddeler
Enkeltdeler kan kjøpes løst som reservedeler. Ved bruk av stekepannen eller større gryter («leirgryte»), vil vindskjermen bare kunne beskytte brenneren.
Modeller og tilbehør
Trangia-stormkjøkkenene finnes i 3 størrelser:
Det finnes ekstrautstyr som leirgryte, brenselflasker og matbokser. Selv om trangiasett tradisjonelt fyres med sprit, så kan man også kjøpe de med gassbrennere, og Trangia selger også egnede multifuelbrennere. Selskapet selger også enkeltkomponenter av alle settene, så det er mulig å bygge seg sett efter eget hode, eller supplere et sett med nyttig ekstrautstyr.
Emily Sweeney
Emily Sweeney (født 28. november 1993) er en amerikansk aker.
Hun representerte USA under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ikke fullførte.
Giacomo Di Chirico
Bakgrunn
Faren var snekker, og døde i 1847, da Giacomo knapt var tre år gammel. Sønnen startet etterhvert på en privatskole for gutter fra fattige familier under ledelse av presten Giuseppe Gianturco, broren til politikeren Emanuele Gianturco. For å hjelpe familien på den økonomiske fronten, jobbet Giacomo som barberer. Han ble etterhvert veldig glad i å male etter å ha lært grunnleggende maleferdigheter av storebroen, Nicola, som var skulptør.
Kunsterkarriere
Han begynte å male portretter av kundene sine, som var imponerte over det han hadde gjort. Lokale folk som så portrettene hans, ba om å bli malt selv. Di Chirico bestemte seg derfor for å bli profesjonell maler, og utdannet seg ved kunstakademiet i Napoli. Han bodde så i Roma noen år for å finjustere maleteknikken sin, og stiftet vennskap med blant annet Domenico Morelli et Filippo Palizzi. I 1871 dro han tilbake til Napoli og åpnet et kunstatelier.
Fra 1873 malte han spesielt landlige scener fra det allmenne i Lucania.
I løpet av sitt liv som maler, malte Di Chrico mesterverker som Buoso da Duera, Quinto Orazio Flacco, Corteggiamento og Donna lucana. Sposalizio in Basilicata, et av hans best berømte malerier, ble utstilt i Paris i 1877, i Wien i 1879 og i München i 1882. Det ble etterhvert kjøpt av den franske kjøpmannen Adolphe Goupil, og Di Chiricos verker ble deretter utstilt hos Goupil & Cie i Paris.
Giacomo Di Chirico døde da han var bare 39 år gammel etter å hatt både sviktende psykisk og fysisk helse det siste året.
Christoph Sauser
Christoph Sauser (født 13. april 1976 i Sigriswil, Sveits) er en rundbane-terrengsyklist, som vant bronse i Sommer-OL 2000 i Sydney, Australia. Han er for tiden rytter på laget til Specialized.
Han vant verdenscupen i 2004 og 2005, kom på andreplass i 2002 og 2003, og 3.-plass i 2001. Han har vunnet 10 verdenscupritt.
Sauser ble verdensmester i 2008, kom på andreplass i 2005, og tredje i 2001. Han er fire ganger sveitsisk mester.
I sine tidlige år som konkurranserytter kjørte han både rundbane og utfor.
Kye Sun-hui
Kye Sun-hui (født 2. august 1979) er en nordkoreansk judoka.
Hun representerte Nord-Korea under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun tok sølv. Hun tok også bronse under Sommer-OL 2000 og gull under Sommer-OL 1996.
Kjøkkenmødding
Kjøkkenmødding kommer fra dansk køkkenmødding og betyr en forhistorisk haug med kjøkkenavfall. Skallaget er metertykt, og består særlig av østers, muslinger og snegler. Det finnes også dyreknokler og redskaper av bein og flint. Kjøkkenmøddinger forekommer spesielt i ertebøllekulturen som derfor også kalles «kjøkkenmøddingkulturen».
Historie
Det var zoologen og oldtidsgranskeren Japetus Steenstrup som oppfant ordet, i forbindelse med at han og arkeologen J.J.A. Worsaae under en utgravning ved Mejlgård på Djursland oppdaget at skalldyngene ikke var naturlige, men menneskeskapte. Steenstrup var en av grunnleggerne av dansk «myr-arkeologi».
Størrelsen varierer fra små tynne ansamlinger til 350 meter lange, 30-40 meter brede og opp til 2 meter tykke avfallssamlinger. Kjøkkenmøddinger er tallrike i Danmark, men finnes også i Bretagne, Portugal, Storbritannia og Norge m.fl.
De eldste kjøkkenmøddingene i Skandinavia forbindes med kongemosekulturen ca 6400-5400 f.Kr. (perioden med varmere klima og havstigning, da uroksen og elgen forsvant i Danmark), og de største stammer fra ertebøllekulturen.
Østers utgjorde ikke en betydelig del av steinalderfolkenes kost, men var noe man spiste i månedene mars-april.
Babylonsk matematikk
Babylonsk matematikk er matematikken som utviklet seg i Mesopotamia for 5,000 år siden. Allerede rundt 3000–2000 f.Kr. hadde babylonerne et godt utviklet system for å uttrykke tall og beregninger. Babylonerne benyttet et seksagesimalsystem, et posisjonssystem med grunntall 60. Stillingen til tallet avgjorde betydningen som i titallsystemet. I noen tilfelle benyttet de også et tegn for null. Det store grunntallet 60 har sin forklaring i at to tidligere tallsystem ble satt sammen til ett. De benyttet store tallberegninger i forbindelse med astronomiske utregninger, og flere moderne inndelinger kan spores tilbake til babylonske kilder. Et eksempel på dette er inndelingen av en vinkel i grader, minutter og sekunder. At sirkelen er inndelt i 360° kommer trolig at de regnet året til å bestå av 360 dager, slik at en grad tilsvarte til et daglig skritt av sola i ekliptikken.
Charles Grant
Charles Grant, 1. baron Glenelg, (født 26. oktober 1778, død 23. april 1866) var en skotsk politiker og koloniadministrator.
Han var født i India og var den eldste sønnen til Charles Grant som var styreformann for direktørene i British East India Company. Han utdannet seg ved Magdalene College i Cambridge. Han ble kalt til skranken i 1807 og ble i 1811 valgt til underhuset som medlem av parlamentet for Inverness Burghs. Han ble sittende til 1818 da han ble valgt som parlamentsmedlem for Inverness-shire.
Grant brøt med toriene over reformer og sluttet seg til whigene. Han var president over kontrollstyret under Charles Grey og William Lamb fra november 1830 til november 1834. Ved kontrollstyret hadde Grant hovedansvaret for loven av 1833 som endret konstitusjonen til styret av India. I april 1835 ble han statssekretær for krig og koloniene og ble gjort til baron Glenelg.
Hans periode var stormfull. Hans uenigheter med Benjamin d'Urban, guvernør i Kappkolonien, var alvorlig, men enda mer alvorlig var hans uengiheter med kong William IV og andre over administrasjonen av Canada. Lord Glenelg var fremdeles sekretær da den canadiske opprøret brøt ut i 1837. Hans vaklende og svake politikk ble fiendtlig angrepet i parlamentet. Han ble involvert i krangler med John Lambton, og kravet om å fjerne ham fikk til og med støttespillere blant hans kolleger i regjeringen. I februar 1839 gikk lord Glenelg av. Han har blitt kalt den siste av Canningittene. Hans bror, Robert Grant, var også parlamentsmedlem og senere guvernør i Bombay.
Spesialkaffe
Spesialkaffe er et uttrykk som beskriver kaffe av «gourmet»-, «topp»- eller «premium»-kvalitet. Det ble for første gang brukt i 1974 i Erna Knutsens artikkel i bladet Tea & Coffee Trade Journal. Knutsen brukte det for å beskrive kaffebønner med den beste smaken som er produsert i spesifikke mikroklima.
Ifølge organisasjonen Specialty Coffee Association of America (SCAA), er spesialkaffe kaffe som får 80 poeng eller mer på en skala fra 0 til 100. Spesialkaffe dyrkes i spesielle og ideelle klimaer, og er distinkt på smak på grunn av sitt komplette smaksbilde i koppen, og på grunn av få eller ingen defekter. De unike luktene og kaffene er et resulat av spesielle karakteristika og kompleksiteten i jordsmonnet der kaffen er produsert. Samtidig er det å dyrke spesialkaffe et stykke håndverk.
Spesialkaffe er kvalitetskaffe og er kun tilgjengelig på et svært begrenset marked. I Norge skiller spesialkaffebransjen seg ut fra den industrielle delen av bransjen. De små selvstendige kaffebrenneriene i Norge kjøper generelt kun spesialkaffe gjennom å handle grønne kaffebønner. Disse blir røstet i brenneriet og stort sett solgt uten å blandes med andre sorter kaffe.
Spesialkaffe-segmentet er det rasket voksende delen av kaffebransjen. I USA har spesialkaffe økt sin markedsandel fra 1% til 20% de siste 25 årene. For å promotere og selvregulere industrien, bøndene, eksportørene, brenneriene, forhandlerene og utstyrsleverandørene har bransjen opprettet handelsorganisasjoner. Disse organisasjonene eksisterer både i kaffekonsumerende og kaffeproduserende land.
Årlig avholdes det konkurranser innen spesialkaffebransjen. Dette startet i Norge i 1998 med NM i baristakunst. I 2000 ble det for første gang holdt et verdensmesterskap (World Barista Championship) der norske Robert Thoresen ble den første verdensmesteren i klassisk baristakunst. I dag har konkurransen utviklet seg til 5 forskjellige grener der det konkurreres i å presentere de beste råvarene på best mulig måte.
Badevettreglene
Badevettreglene er regler som er laget for sikrere svømming.
Brandbukampen
Brandbukampen, også kalt Brandberget, er en fjelltopp i Gran kommune i Innlandet. Den har en høyde på 522 meter over havet. Fra toppen av Brandbukampen er det vid utsikt over Brandbu, Røykenvik, Tingelstad og bygdene omkring. Turstier fører opp til toppen.
Vipers Kristiansand
Vipers Kristiansand (tidligere Våg Vipers) er en norsk håndballklubb og er navnet på elitesatsingen til Våg Håndballklubb fra Kristiansand, Norge. Vipers har spilt i Eliteserien sammenhengende fra opprykket etter 2000/2001-sesongen. I 2017/18 vant Vipers serie og cup, og nådde finalen i EHF-cupen. De vant Champions League i sesongene 2020/21. 2021/22 og 2022/23.
Spillerstall
Fra høsten 2022 vil den russiske spilleren Anna Vjakhireva spille for Vipers.
Robert Nobel
Robert Hjalmar Nobel (født 4. august 1829 i Stockholm, død 7. august 1896 i Getå i Bråviken, var en svensk tekniker og entreprenør.
Vipers Kristiansand
NM, Sluttspill og E-cup
NM Laget spilte seg til semifinale i NM 2003/2004, men måtte se seg slått av Nordstrand. Sesongen 2010/2011 kom de til finale i Oslo Spektrum. Der tapte de for Larvik Håndballklubb. Men det var første gang kvinnelag fra Sørlandet kom til NM i håndball.
Europacup Laget har vært kvalifisert for europacup 8 ganger. De debuterte i E-cup 2003/2004 og kom da til semifinale, som de tapte mot ungarske Győr. I kvartfinalen slo de Besançon.
Erling Jensen
Erling Svein Jensen (født 08.01.1934, død 04.03.2022 i Hammerfest) er en tidligere politiker (Arbeiderpartiet). Han var ordfører i Hammerfest i to perioder (1975–1983). Han var medlem av formannskapet 1972-1975. Han har jobbet som brannmann i Hammerfest kommune.
Vipers Kristiansand
NM, Sluttspill og E-cup
Sluttspill Sesongen 2008/09 endte Vipers på syvendeplass i Postenligaen. Men dette kvalifiserte til en plass i sluttspillet. Og her ble Tertnes Idrettslag, som tok bronse i ligaen, slått ut i kvartfinalen. Dermed finalehelg i Skien, hvor Storhamar Idrettslag ventet i semifinalen. Vipers vant kampen, og dagen etter spilte de finalekamp mot Larvik Håndballklubb. LHK vant.
Vipers vant sluttspillet i 2017/2018
Robert Nobel
Liv og virke
Etter avsluttet skolegang gikk Robert Nobel til sjøs. Ved hjemkomsten trådte han inn i farens forretningsdrift i Russland. På 1840-tallet arbeidet han i flere år på Nobels mekaniske verksteder, og fikk blant annet ansvaret for å plassere sprengminer (som faren Immanuel Nobel hadde oppfunnet) i farvannene rundt Kronstadt på øya Kotlin i Finskebukta. Minene skulle være et forsvar mot den engelske flåten.
På en forretningsreise i sørøstre Russland fikk Robert Nobel anledning til å studere oljekildene ved Baku nærmere. I 1873 innledet han sin virksomhet i Baku, og fikk etter hvert vekket broren Ludvigs interesse for det voksende selskapet. Fra og med 1875 var Ludvig medinteressent, og han investerte betydelige summer i virksomheten i Baku. I 1878 opprettet Robert, Ludvig og Alfred Nobel foretaket Bröderna Nobels Naftaindustri (Branobel).
I 1880 overtok Ludvig forretningene, ettersom Roberts helse sviktet. Robert vendte samme år tilbake til Sverige for å komme over helseproblemene. Han oppsøkte også en rekke kurbyer i det sørlige Europa, innen han i 1888 bosatte seg i Getå i Norrköping.
Etter Roberts død i 1896 ble det publisert en nekrolog der blant annet følgende linjer henspiller på forretningsvirksomheten i Baku:
John Ringham
John Ringham (født 10. februar 1928 i Cheltenham i Gloucestershire i England, død 20. oktober 2008 ) er en skuespiller som har spilt over 100 forskjellige roller på TV.
Han er kanskje mest husket for å ha spilt Norman Warrender i komiserien Just Good Friends i 1980-årene. Han har også hatt flere roller i seriene Z-Cars, Softly, Softly og Barlow At Large.
Ringham har også spilt i TV-seriene Flambards, Poldark, War and Peace, Dad's Army, Birds of a Feather, The Bill, Taggart, Bergerac, Yes Minister, The Tripods, Juliet Bravo, Minder, All Creatures Great and Small, Dixon of Dock Green, Are You Being Served?, Catweazle, Up Pompeii, The Avengers og The Piglet Files.
Blant fans av Doctor Who er han godt husket som den bloodtørstige presten Tlotoxl i historien The Aztecs (1964), hvor han spilte sammen med Walter Randall, Keith Pyott, Ian Cullen og de faste skuespillerne ledet av William Hartnell som Doktoren. Han ble intervjuet for DVD-utgivelsen av historien i 2002 sammen med Randall og Cullen og de roste regissøren John Crockett for hans arbeid på historien. Ringham spilte senere også i historiene The Smugglers (1966) og Colony in Space (1971).
Bjørn Dæhlie
Bjørn Erlend Dæhlie (født 19. juni 1967 i Elverum) er en norsk forretningsmann og tidligere langrennsløper som hadde sin storhetstid på 1990-tallet. Med sine åtte gull er han tidenes tredje mestvinnende vinterolympier. Utover dette har han tatt ni VM-gull og vunnet verdenscupen sammenlagt seks ganger. Han representerte Bjerke Idrettslag og deretter Nannestad Skiklubb fra 1990.
Dæhlie driver forretningsvirksomhet innen hytteutleie og er hovedaksjonær i Bj Sport AS. Firmaet utvikler, produserer og markedsfører sportsklær med det registrerte varemerket Bjørn Dæhlie Technical Wear, merket med logoen Bj. Dæhlie var også en sentral aktør i TV-programmet Gutta på tur.
Han er kåret til århundrets vinteridrettsutøver i nordiske skidisipliner av mellomeuropeiske sportsjournalister. I 1999 ble han nominert til Århundrets vintersportsmann, men ble slått av alpinisten Jean-Claude Killy. Dæhlie og Sonja Henie var de eneste fra Norge som ble nominert. Det var det Internasjonale sportsjournalistforbundet AIPS som stod bak kåringen. Prisen ble utdelt av Juan Antonio Samaranch.
Karriere
Dæhlie hadde sitt internasjonale gjennombrudd under VM i Val di Fiemme i 1991 hvor han tok gullmedaljen på 15 kilometer og på 4 x 10 km stafett. Året etter fulgte han opp med tre titler under OL i Albertville, på 50 km fristil, 15 km jaktstart og 4 x 10 km stafett. For disse prestasjonene mottok han Fearnleys olympiske ærespris.
Dæhlie var norsk flaggbærer i vinter-OL 1994 i Lillehammer. I 1997 ble han tildelt Aftenpostens gullmedalje og samme året fikk han Holmenkollmedaljen sammen med Stefania Belmondo og Bjarte Engen Vik. Han ble kåret til årets idrettsnavn og mottok Sportsjournalistenes statuett i 1995 og i 1998. På sitt beste hadde Dæhlie et oksygenopptak på 96.
Han la opp i mars 2001, etter å ha slitt med en ryggskade han pådro seg etter et fall på rulleski i 1999. Til tross for operasjoner, behandling og opptrening klarte han ikke å komme tilbake. Han hadde opprinnelig planlagt å avslutte karrieren etter Vinter-OL 2002 i Salt Lake City.
Etter idrettskarrieren
I 1995 ble Dæhlie med i TV-serien Gutta på tur på TV 2, sammen med Arne Hjeltnes, Vegard Ulvang og Arne Brimi.
Dæhlie har siden han la opp som skiløper i 2001 utviklet forretningsvirksomhet innen eiendom og klesproduksjon. Han hadde en inntekt på drøyt 3,3 millioner kroner og en formue på ca. 278,8 millioner kroner i 2008. Hans sportsklærsproduksjon, Bjørn Dæhlie Technical Wear, utvikles, produseres og selges av Bj Sport.
Bjørn Dæhlie er gift med Vilde Falck-Ytter. Han bodde tidligere på Eidsvoll, men flyttet til Bø i 2020 for å slippe skatt.
I februar 2022 bekreftet Dæhlie til Nettavisen at han flyttet fra Norge til Sveits sammen med kona. De bosatte seg i Zug, og i 2023 flyttet de til Nidwalden.
VM i sjakk for kvinner 1978
VM i sjakk for kvinner 1978 (verdensmesterskapet i sjakk for kvinner) ble arrangert i Tbilisi i Sovjetunionen i 1978.
Amstrad CPC
Amstrad CPC var en serie 8-biters hjemmedatamaskiner produsert av Amstrad under 1980-tallet og tidlig 1990-tall. CPC sto for Colour Personal Computer, selv om det var mulig å kjøpe CPC-en med en grønn skjerm (GT65/66) i tillegg til standard fargeskjerm (CTM640).
Den første maskinen, CPC 464 ble introdusert i 1984. Den var laget for å være en direkte konkurrent til Commodore 64 og Sinclar ZX Spectrum systemene. CPC linjen var suksessrik, og over 3 millioner enheter ble solgt i maskinens levetid.
De egenskapene som kjennetegnet Amstrad mest var det matte, sorte kabinettet med skarpe kanter og lang, rektulangær formfaktor (sistnevnte på grunn av innebygd kassettspiller (CPC 464) eller diskettstasjon (CPC 664 og CPC 6128)), et tastatur med tydelige fargede spesialknapper (alle de ikke-skrivemaskin-standarde knappene på 464 og 664), og den unike kraftforsyningskoblingen med en ledning fra skjermen til datamaskinen (eller en RF-modulator) og, på diskbaserte maskiner, en ledning motsatt vei. Et fjernsyn kunne bli benyttet med en valgfri adapter, og en valgfri tuner var tilgjengelig for å bruke skjermen som et fjernsynsapparat.
Amstrad CPC solgt som et «komplett system»
I starten ble CPC annonsert av Amstrad som en forbedring over de konkurrerende ZX Spectrum og C64 fordi det var et komplett system − alt som trengtes for å bruke maskinen var i én pakke. Sammenlignet med en C64 eller ZX Spectrum, ble Amstrad CPC solgt med egen skjerm, innebygd kassettspiller eller diskettstasjon, og en egen liten høyttaler. Denne markedsføringen ga Amstrad CPC en mer «profesjonell» appell, ved å gjøre det på samme måte som forretnings-orienterte systemer, i stedet som spill- eller hjemmeorienterte systemer.
Siden CPC-serien kom sent inn på det europeiske 8-bits markedet, nådde den aldri det totale salgsvolum til verken ZX Spectrum eller C64, men med de fordelene som et korrekt skrivemaskin-tastatur og integrert kassettspiller / diskettstasjon førte med seg, gjorde at den tok betydelige markedsandeler på slutten av 80-tallet. Den ble den mestselgende datamaskin i Frankrike på den tiden, og var også populær i Spania. Mange av de beste programvaretitlene for CPC-en ble laget i Europa, men bare et fåtall ble sluppet kommersielt i Storbritannia.
Firmwaren og programvaren ble laget av Locomotive Software og hardwaredesignet utført av MEJ Electronics, også kjent som Mark-Eric Jones.
Amstrad CPC 464, 472, 664, 6128
Den originale CPC ble solgt i følgende konfigurasjoner:
En ekstern diskettsatasjon (DDI-1) var tilgjengelig for 464-modellen, DOSet ble innlemmet i en interface-enhet. En neste stasjon (FD-1) kunne bli koblet til både denne og 664/6128 maskiner. Kassettspillere kunne også bli koblet ti 664 og 6128. For det meste var de senere versjonene kompitable med tidligere maskiner, men det var noen kombatibilitetsproblemer når det kom til udokumenterte egenskaper. Tredjeparts programvare som Romantic Robots populære Multiface gjorde det mulige å ta «gjør-det-selv» sikkerhetskopier av det meste av programvare på tape til disk.
De fleste spillene, særlig fra de tidligere årene, var ment for 64 KB RAMs 464 og 664 modellene. Men, et økende antall programvare og demoer utnyttet det større minnet til 6128 som tiden gikk, til det punkt at mye av programvaren fra 1990-tallet ikke vil kjøre på en u-utvidet 464/664. RAM-utvidelser var tilgjengelig, den mest populære produsert av dk'Tronics.
Minnelayouten til systemet gjorde det mulig for CPC-ene å kjøre CP/M 2.2 og CP/M programvare tilpasset spesielt for maskinenenes terminal emulering var ikke uvanlig. En Amstrad-spesifikk variant av CP/M 3.1 (også kalt CP/M Plus) fulgte med 6128.
Vest-Tyskland: Schneider CPC 464, 664 og 6128
Amstrads tyske partnerfirma Schneider produserte sine egne modeller av CPC 464, 664 og 6128. Disse maskinene hadde grå knapper i stedet for Amstrads fargede, og en industri-standard D-connector Centronics porter i stedet for pinnesokler. De var ellers identiske på hardwarenivå, med en kobling på kretskortet satt til å vise hallobeskjeden som Schneider i stedet for Amstrad. Dokumentasjon og merker var oversatt til tysk.
Øst-Tyskland: KC compact
Som de fleste datamaskiner på denne tiden, ble det laget en CPC-inspirert kopi i østblokken – KC compact, laget i Øst-Tyskland av sovjetiske og østtyske komponenter.
Visuelt skilte maskinen seg fra CPC med en annerledes kabinett, ekstern kraftforsyning og valgfri ekstern 5.25" Robotron diskettstasjon. Den kunne i motsetning til Amstrad modellene bli brukt som fjernsynsskjerm uten ekstra adapter. Den kjørte BASIC 1.1 og en CP/M-klone, det tyskspråklige MicroDOS. Den var utstyrt med 64 KB RAM innebygd, og ekstra 64 KB RAM fulgte med i den eksterne diskettstasjonen / kassettspilleren.
Z80 prosessoren var erstattet med en U 880 (som er 100% bug-kompatibel), og enkelte I/O merkechips erstatter med kopier basert på Z8536. Denne klonemaskinen var rundt 95% kompatibel med originalen.
CPC 5512
«CPC 5512» var en aprilspøk påfunnet av den ukentlige franske databladet, Hebdogiciel. De hevdede spesifikasjonene lød på 512 KB RAM, en 5.25" diskettstasjon og Digital Researchs GEM på en CPC 6128-klone. Amstrad France bestemte seg til slutt for å ikke saksøke for tapt omsetning, men tvang bladet å betale erstatning pålydende kjøpsprisen til skuffede lesere.
Plus modeller
Amstrad introduserte i 1990 «Plus»-serien som modifiserte hardwaren på mange måter og la til en kassett-åpning i alle modeller. De fleste forbedringer ble gjort med grafikken som fikk en økning til 4096 farger og åpnet for muligheten for sprites. Oppdeling av skjermen i flere modi og pixelscrolling ble nå fullt ut støttet av hardwaren, selv om førstnevnte var enkelt, og sistnevnte mulig på ikke-«Plus»-maskinvare ved å benytte seg av finurlig programmering av den eksisterende Motorola 6485.
Et automatisk DMA-overføringssystem for å mate lydchipen ble også lagt til, noe som muliggjorde spilling av høykvalitets sampler, med minimale prosessorkostnader. Selve lydbrikken forble derimot uforandret. BASIC kommandosettet for diskaksess ble i tillegg forbedret.
En nedskåret versjon av CPC+ uten verken tastatur eller støtte for media som ikke var på kassetter ble sluppet samtidig som spillkonsollen GX4000.
Hardware beskrivelse
Alle CPC-modellene baserte seg på en Zilog Z80 prosessor klokket ved 4 Mhz. Siden RAMen er delt med videokretsene, kan Z80en bare lese minnet på hver fjerde syklus – noe som medfører at lengden på alle instruksjonssyklusene blir rundet av til det neste multiplum av fire. Hastigheten blir derfor omtrentlig tilsvarende til en 3,3 Mhz-maskin.
Det fulgte med 64 KB eller 128 KB RAM avhenging av modellen (med mulighet for utvidelse til 512k innen adresseområdet standard for Amstrad). Maskinene hadde også en (nesten) standard Atari-type joystick kontakt; med mulighet for å koble til to joysticker via en splitter.
Video (grafikk): modi, utmating
En Motorola 6845 adressegenerator sto for CPC-ens videosignal. Denne brikken var koblet til en pixelgenerator som hadde støtte for 4 bpp, 2 bpp og 1 bpp utmating. Denne adressegeneratoren var klokket med en konstant frekvens, på en slik måte at 4 bpp-modusen viste halvparten så mange piksler som 2 bpp-modusen og en fjerdedel så mange som 1-modusen. Tre innebygde displaymodi var tilgjengelige, men en økt skjermstørrelse kunne bli oppnådd ved å omprogrammere 6845-brikken.
En fargepalett bestående av 27 farger var støttet, utledet fra RGB-fargene med hver komponent angitt som enten av, halvveis på eller på. De senere Plus modellene utvidet dette til 4096 farger, og i tillegg støtte for hardware sprites.
Denne hardwaren tåler sammenligning med de andre 8-biters datamaskinene. CPC-en har ikke fargeblandingene til ZX Spectrum, og dyktig programmering av 6845-brikken gjorde det mulig å fremskape overscan, forskjellige oppløsninger, og jevn pikselscrolling.
Maskinen mangler både RF TV eller komposittvideo utgang og ble i stedet solgt med en proprietær 6-pinners DIN tilkobling som var ment brukt kun på den medfølgende Amstrad-skjermen. En ekstern adapter for RF TV kunne bli kjøpt separat.
Den 6-pinners DIN-tilkoblingen er i stand til å drive et SCART-fjernsyn med riktige koblede ledninger. Videosignalet har en PAL-frekvens.
Audio (lyd)
CPC-en brukte lydbrikken General Instrument AY-3-8912, som ga tre kanaler, hver kunne konfigureres til å generere firkantbølger, hvit støy eller begge deler. Tilgjengelig var også en liten tabell med hardware volum-modulasjonskurver.
Lyden ble spilt på en liten (4 cm), mono, innebygd høyttaler med volumkontroll, drevet av den interne forsterkeren. Stereolyd var tilgjengelig ved å bruke høretelefoner.
Det var mulig å spille av samples ved en oppløsning på rundt 5 bit ved å sende en strøm av verdier til lydbrikken. Dette trikset var veldig prosessorintensivt, og lot seg vanskelig kombinere med annen prosessering. En slik metode kan høres på tittelskjermen til spillet RoboCop.
3" diskettstasjon
Den valgte diskettstasjonen (innebygd på senere modeller) var en enkelt-sidet 40-spors enhet som krevde brukeren fysisk tok disketten ut og snudde den for å lese på begge sider. Hver side hadde sin uavhengige skrivebeskyttelses-bryter. Sidene ble kalt «A» og «B», med hver enkelt vanligvis formatert til 180 kB (i AMSDOS-format, bestående av 2 kB-register og 178 kB-lagring), tilsammen 360 kB for hver diskett.
Grensesnittet til stasjonene var en NEC 765 diskettstasjon kontroller, som også var brukt i IBMs PC/XT, PC/AT og PS/2-maskiner. Mange av dens muligheter sto ubrukte for å skjære ned på kostnadene. Eksempler er DMA-overføringer og støtte for enkelt lagringstetthetsdisker (engelsk: single density), de ble formatert som dobbelt lagringstetthetsdisker (engelsk: double density) ved hjelp av modifisert frekvensmodulasjon.
Disketter kom vanligvis i et papirfutteral eller hardt plastikkfutteral som minnet om CD-ers "jewel"-omslag. Innfatningen er tykkere og mer solid enn 3.5"-disketter. Et metalldeksel som beskytter mediaoverflaten er på innsiden og låst, i motsetning til Sonys enkle, eksterne skyvedeksel. Enkelte anmeldere fortalte at de kunne kjøre over dem uten problemer. Grunnet dette var de en god del dyrere enn 5.25"- og 3.5"-alternativene. Dette, kombinert med lav kapasitet og de essensielt var proprietær av natur, førte til at formatet ble avsluttet kort tid etter at CPC-en selv gikk ut av produksjon.
Ved siden av Amstrads andre 3"-maskiner (PCW og ZX Spectrum+3), var det kun få andre datamaskiner som brukte dem. Sega SF-7000 og for det meste obskure CP/M-systemer som Tatung Einsting og Osborne-maskiner benyttet seg av formatet. De ble også brukt i integrerte systemer.
Shugart-standard grensesnittet gjorde det mulig for Amstrad CPC-maskinene å bruke standard 3", 3½" eller 5¼" stasjoner som sekundærstasjon. Programmer som ROMDOS og ParaDOS utvided det standarde AMSDOS systemet og tilbydde støtte for dobbelsidige, 80-spors format, noe som muliggjorde lagring av opptil 800k på en enkelt disk.
Seriellport adapter
Amstrad kom ut med to RS-232-C D25 seriellgrensesnitt, som var koblet til ekspansjonsporten på baksiden av maskinen, med en gjennom-tilkobling for CPC464 diskettstasjon eller annet tilbehør. Det originale grensesnittet kom med et «Book of Spells» (Trolldomsbok) for å forenkle dataoverføring mellom andre systemer, ved å bruke en proprietær protokoll i enhetens egen ROM, i tillegg til å inneholde terminalprogramvare for å koble til British Telecoms Prestel-tjeneste.
Program- og maskinvarebegrensninger i grensesnittet førte til at den ble erstattet med en versjon fra Pace, under Amstrad-merket. Andre seriellgrensesnitt var tilgjengelige fra tredjeparts forhandlere som KDS Electronics og Cirkit.