cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fredericia
Historie
Etter at Houens Odde var forkastet som mulig plassering, ble Lyngs Odde valgt. Her ble det anlagt en befestet leir med skanseanlegg som strakte seg fra kyst til kyst i en halvbue. Imidlertid løp Torstenson enkelt anlegget over ende, og det ble Frederik III som endelig kom til å føre festningsplanene ut i livet ved på riksmarsk Anders Billes anbefaling å anlegge en flankefestning på den ellers øde Bers Odde. Denne festningen er kjent fra slaget om Frederiksodde.
Den 15. desember 1650 satte kongen sin underskrift på dokumentet som gav byen de første privilegier, og anlegningen av festningen og byen kunne begynne. I 1651 ble byen kalt Frederiksodde etter kongen, og 22. april 1664 fikk den sitt nåværende latiniserte navn, Fredericia.
Motivet i byvåpenet er en løve. Henrik Ibsens svigermor, Magdalene Thoresen, kom fra Fredericia.
Vennskapsbyer
Samarbeidet mellom de fire nordiske byene startet i 1948.
Summers County
Summers County er et fylke i den amerikanske delstaten Vest-Virginia. Det ligger i de sørlige delene av staten og grenser mot Greenbrier County i nordøst, Monroe County i øst, Mercer County i sørvest, Raleigh County i vest og mot Fayette County i nordvest..
Summers Countys totale areal er 952 km² hvorav 17 km² er vann. I 2000 hadde fylket 12 999 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Hinton.
Fylket ble grunnlagt i 1871 og er oppkalt etter George W. Summers.
Ma Teng
Ma Teng (tradisjonell kinesisk: 馬騰; forenklet kinesisk: 马腾, pinyin: Mǎ Téng; født i 156, død 211), stilnavn Shòuchéng (寿成), var en kinesisk (halvt hàn, halvt qiang) general krigsherre ved slutten av Han-dynastiet i Kinas historie. Han styrte over den nordvestre provinsen Liangzhou sammen med sin blodsbror Han Sui. Ma Teng og Han Sui forsøkte å oppnå større uavhengighet fra den sentrale regjeringen under Cao Cao.
Ringebu Folkehøgskule
Ringebu Folkehøgskule frilynt folkehøgskole i Ringebu i Innlandet. Skolen drives av Innlandet fylkeskommune. Skoleanlegget eies av Stiftelsen Ringebu Folkehøgskule, og har internatplass til 84 elever, de fleste på dobbeltrom. Skolen er en av de eldste folkehøgskolene i landet, grunnlagt i 1876.
Ma Teng
I 1300-tallsromanen Beretningen om de tre kongedømmer av Luo Guanzhong blir Ma Teng framstilt som lojal mot Han-dynastiet. Sammen med Liu Bei og Dong Cheng deltok han i et hemmelig attentat mot Cao Cao, men dette mislyktes, og han dro deretter tilbake til Liangzhou. Senere forsøker han å angripe Cao Cao for å hjelpe Liu Bei, men Cao Cao lurer ham og får drept Ma Teng sammen med hans sønner Ma Tie og Ma Xiu. For å hevne dem angriper Ma Chao Cao Cao i slaget ved Tongguan, men blir beseiret.
Karl Sundby
Karl Sigurd Sundby (født 3. mai 1953, død 18. januar 2020 ) var en norsk skuespiller, teaterinstruktør og dramatiker. Han virket også som billedkunstner, og hadde utstillinger med sine malerier.
Sundby er kjent fra rollen som Åge Nygaard i dramaserien Hotel Cæsar. Han spilte i serien fra den begynte i 1998 til 2004 og var tilbake i serien i 2010 for å feire episode 2000.
Han hadde rollen som klovnen Thorvald i Olsenbanden jr. på Cirkus og den gale reiselederen Donald Kleveland i Viva Villaveien. I 2013 spilte han hovedrollen i musikalen Den Gode Hensigt i Svelvik, med musikk og tekst av Christin Grilstad Prøis og regi av Ole Christian Øen.
I 1992 etablerte han produksjonsselskapet Karlsvogna Teater sammen med samboeren Linda Pedersen. En av de prisbelønte teaterproduksjonene som ble til gjennom Karlsvogna Teater, var barneforestillingen Mamsepapsen.
Han ble funnet død i sin egen leilighet 18. januar 2020.
Djursland
Djursland er en stor halvøy midt i Jyllands østkyst like nord for Århus og syd for Randers og Randers Fjord. Fornæs helt øst på Djursland er samtidig også Jyllands østligste punkt.
De største byer er havnebyen Grenaa beliggende på Djurslands østkyst med fergerute til Anholt, seminariebyen Rønde og hovedbyen på Mols, Ebeltoft, med fregatten «Jylland» og det gamle rådhus.
På Djursland ligger bl.a. Djurs Sommerland (Danmarks fjerde største fornøyelsespark) og Jyllands eneste rundkirke (i Thorsager).
Fra omkring 1970 og de neste 10 år flyttet mange byboere, spesielt københavnere, til nedlagte landeiendommer på Djursland. Fra 1974 til ca. 1985 organisert i de såkalte «Djurslandskollektiver».
Norske pengesedler
Norske pengesedler brukes i tillegg til norske mynter, med pålydende verdi i norske kroner, som standard betalingsmiddel i Norge. Per januar 2019 er gyldige norske pengesedler av valør 50 kroner, 100 kroner, 200 kroner, 500 kroner og 1000 kroner. Sedlene med valører på 50, 100, 200 og 500 kroner var ved inngangen til 2019 allerede i 8. utgave (forklares nedenunder som "serie VIII"), mens 1000 kroner-seddelen ble, som den siste, byttet ut i november 2019.
Historie
miniatyr|[[Norges riksvåpen var å finne på de fleste sedler fram til sjette utgave av kroner og øre.]] De første norske sedlene var de såkalte Møhlen-sedlene, som var i sirkulasjon i 1695. Disse ble mislykket fordi ingen av de som fikk sedler hadde tro på dem, og byttet dem inn i sølv ved første anledning. I og med opprettelsen av «Den Kiøbenhavnske Assignations-, Vexel- og Laanebank» (kalt Courantbanken) i 1736 kom sedlene virkelig inn i det dansk-norske pengevesen. Imidlertid kom få av disse sedlene til Norge. Seddelpressen gikk så langt at det medførte frykt for inflasjon, og banken ble senere nedlagt.
Deretter kom Norges neste seddelutgave i 1807, de såkalte «Regjeringskommisjonsedlene». Den første var assignasjonsbevis, 1, 5, 10, 50 og 100 riksdaler i 1807. Deretter fulgte skillemyntseddelen 12 skilling kurant i 1810. Denne kom fordi det var mangel på skillemynt under krigen fra 1807-14. I 1813 ble den norske avdelingen av Riksbanken ble opprettet i 1813, og de ga ut rigsbanksdaler i 1813 og 1814. Under Christian Frederiks tid i Norge ble det utgitt stattholderbevis, kjent som «prinsesedler» fra «Kongeriget Norges Laane- og Disconto-Casse». Av disse riksbanksdalerne ble 99 % inndratt og brent på Akershus Festning. Deretter kom det i 1816 ut utgitt 20, 80 og 200 Norske Speciedaler av nevnte Laane- og Disconto-Casse, men disse ble forbudt etter 1819.
Speciedaler
I 1817 de første speciedalersedlene, og det kom flere utgaver frem til 1877. I oversikten under vises sedlene etter Karl Sæthres klassifikasjonssystem. Hovedfargene på sedlene ble etablert da, og bare delvis forandret seg siden, det vil si 100-sedlene har vært røde, 50-sedlene grønne, 10-sedlene gule (bortsett fra den siste) og 5-sedlene blå.
Den énfargede seddeltypen 1817-42
Disse sedlene ble gitt ut i hovedsak under Karl III Johan. Trykkingen foregikk i Trondheim, som fikk blankettene kjørt til seg første gang i 1817, da med militær eskorte. Alle sedlene ble nummerert for hånd. De tidlige sedlene ble kritisert for alt fra kvalitet på blekk og papir til uleselighet og vignetter. Det som var viktigere, var at på grunn av Norges dårlige rykte og det faktum at sølvet ikke ble tatt ut av Norges Banks hvelv, var det bare det siste året av denne perioden at verdien på en specidalers seddel tilsvarte verdien i sølvmynt.
Robert Alexander Young
Robert Alexander Young regnes som forfatteren av Det etiopiske manifest (The Ethiopian Manifesto, egentlig The Ethiopian Manifesto, Issued in Defence of the Blackman's Rights, in the scale of Universal Freedom) fra 1829, som er en av de aller første tekstene innenfor svart nasjonalisme.
Norske pengesedler
Den tofargede seddeltypen 1843-65
Rundt 1850 dukket det opp en diskusjon om det skulle åpnes for private seddelbanker, slik det eksisterte i Sverige og Danmark. Tanken var at næringlivet trengte kreditt og det å kunne utstede sedler ville ha vært fordelaktig for dem. Det ble likevel nedstemt. Samme år ble de siste eksemplarene av denne seddelrekken inndratt.
Robert Alexander Young
I manifestet sammenligner Young negrenes slavekår i de amerikanske sørstatene med israelsfolkets fangenskap i Egypt, han kaller alle afrikanere i fangenskap for etiopiere, og spår at en Svart Messias vil komme for å utfri folket.
Fylkesvei 232 (Akershus)
Fylkesvei 232 i Akershus gikk mellom Løken og Nerby i Aurskog-Høland. Veiens lengde var 3,7 km.
Norske pengesedler
Den tofargede seddeltypen 1843-65
Forrige seddeltype hadde sedler til verdi under en speciedaler på grunn av sølvmangel. Denne seddeltypen hadde ikke det. Det som var nytt, var at man fikk tofargetrykk. Med dette betydde det at teksten ble trykket både i sort og en farge til. Grunnen til dette byttet skyldtes delvis sikkerhet, og delvis junstneriske krav. Etter et alvorlig tiflelle av seddelforfalskning i 1839 ble det avgjort at sedlene måtte bli bedre beskyttet. En nyvinning fra 1858 var at seddelnummeret gikk over fra å skrives for hånd til å trykkes med en hurtigpresse. Dette var også tidspunktet der sedler var pari kurs med sølvmynter med samme verdibetegnelse. Den nye designen var tegnet av kunstmaleren Johannes Flintoe.
Robert Alexander Young
Man vet svært lite om Young, annet enn at den ti sider lange teksten ble tilskrevet ham da den i 1829 ble registrert hos myndighetene i New York. I det anonyme skriftet presenterer forfatteren seg som «Rednaxela», som er Alexander skrevet baklengs.
Martin Thømt Jensen
Martin Thømt Jensen (født 8. juli 1990) er en norsk fotballspiller. Han har tidligere spilt for Fredrikstad FK og Sarpsborg 08.
Fylkesvei 232 (Akershus)
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 1460 og fylkesvei 1461.
Norske pengesedler
Den flerfargede seddeltypen 1866-1875
På 1860-tallet ønsket Norges Bank sedler med bedre papirkvalitet og med moderne produksjonsteknikk. De fikk et tilbud fra paprirfabrikant og seddelprodusent Saunders i London om sedler med trykk basert på galvanoplastikk og maskinell gravering. I 1866 kom den nye seddelserien. Nytt med disse sedlene var også at de var trykket på baksiden. I tillegg hadde de bilder av typen kobbertrykk. Bildene symboliserte de viktigste næringsveiene, bergverk, fiske, landbruk og sjøfart. Etter hvert be fargetrykket utført i Trondheim ettersom trykkeutstyret ble oppdatert. Seddeltypen varte i ni år ettersom Norge gikk over til kroner og øre i 1875. Ellers var det ingen variasjoner i farge på de ulike sedlene.
Kroner
Norges Bank begynte allerede i 1860-tallet å skifte ut sølvet som var sikkerhet for sedlene med gull. I 1873 var utskiftningen gjennomført, og gullstandarden ble innført i 1874. Den varte til 1931 med unntak av 1915 og 1921-27. Med «Lov om Pengevæsenet» av 17. april 1875 speciedaler og skilling erstattet av kroner og øre. I den anledning måtte det trykkes nye sedler. Denne loven foranlediget at Norge 16. oktober samme år ble del av Den skandinaviske myntunion.
Serie I (1877-1901)
Serie I ble den første og eneste gangen en regjerende konge har vært avbildet på en norsk seddel. Størrelsen på sedlene var slik at de to minste, 5 og 10, var 135 x 78 mm, mens 50 og 100 var dobbelt så store, 135 x 156 mm, og 500 og 1000 kroner var dobbelt så store som det igjen, 270 x 156 mm.
Samtlige sedler ble ugyldige 13. juli 1998.
Fra 1877, etter etableringen av den skandinaviske myntunion, og frem til i dag, har norske pengesedler omfattet 1000-, 500-, 100- og 50-kronesedler. I 1994 ble den første 200-kroneseddelen utgitt. 5- og 10-kronesedler var også i bruk fra 1877, men ble erstattet med mynter i hhv. 1963 og 1983.
Under første og andre verdenskrig og etterkrigsårene i 1917–1925 og 1940–1950 var det mangel på vekslepenger, og 1- og 2-kronesedler ble trykket som «skillemyntsedler». Den første utgaven ble ugyldiggjort i 1926, mens den andre utgaven formelt sett var gyldig helt til 1999. For flere detaljer se avsnittet om historiske norske pengesedler nedenfor.
50-kroneseddel
50-kroneseddelen (2018) avbilder øverste delen av et fyrtårn. Illustrasjonen tar utgangspunkt i Utvær fyr i Solund kommune.
Forrige utgave (1996) portretterer Peter Christen Asbjørnsen (1812–1885), eventyrsamler. Siden 1999 er serienummeret trykket med ultrafiolett fluorescens. Seddelen ble i 2003 oppgradert med bred sikkerhetstråd og små gule sirkler. Fra og med 2008 har sedlene litra, som er en bokstav foran serienummeret.
Utgaven fra 1984 (som fra 28. januar 2008 er ugyldig) portretterer Aasmund Olavsson Vinje (1818–1879), poet, forfatter, og nynorskmann. Dette var den første norske pengeseddelen som viste det nynorske navnet på Norge, Noreg. Blant dekorelementene på seddelen er også en vidjespenning.
100-kroneseddel
100-kroneseddelen (2017) avbilder et vikingskip.
Forrige utgave (1995) portretterte Kirsten Flagstad (1895–1962), operasanger og første direktør i Den Norske Opera. I 2003 ble denne seddelen oppgradert med en holografisk stripe av metallfolie, trykk med perlemoreffekt og små gule sirkler. Denne utgaven ble ugyldig fra 30. mai 2018.
200-kroneseddel
Forsiden av den forrige utgave viste et portrett av Kristian Birkeland mot et stilisert mønster av nordlys og et stort snøkrystall. Birkelands terrella-eksperiment, som bestod av en liten, magnetisert kule som skulle forestille Jorden opphengt i vakuum i en kasse, er vist til venstre. Da den ble bestrålt med elektroner, oppstod en lysglød rundt kulens magnetiske poler, tilsvarende nordlys på Jorden.
Baksiden av den forrige utgaven viser et kart over nordpolområdet med Skandinavia til høyre og det nordlige Canada til venstre. En ring omkring den magnetiske nordpol (nær Resolute i Canada) indikerer plasseringen av nordlysfenomener, deriblant den satellittbestemte statistiske posisjonen av Birkelandstrømmer. Birkelands opprinnelige avbildning av feltrettede strømmer publisert i 1908 er vist nede til høyre.
Den forrige utgaven ble ugyldig fra 30. mai 2018.
500-kroneseddel
Den forrige 500-kroneseddelen (1999) portretterte Sigrid Undset (1882–1949), forfatter og vinner av nobelprisen i litteratur i 1928. Seddelen inneholdt også en holografisk stripe av metallfolie samt andre sikkerhetselementer.
Utgaven før dette (1991), ugyldig fra 17. april 2011, portretterte Edvard Grieg (1843–1907), verdensberømt nasjonalromantisk komponist og pianist.
1000-kroneseddel
Den nyeste 1000-kroneseddelen (innført 2019) viser en bølge på forsiden, og har et bilde av havet på baksiden.
Den forrige utgaven (2001) portretterte Edvard Munch (1863–1944), ekspresjonistisk maler og grafisk kunstner. Seddelen inneholdt også en holografisk stripe av metallfolie samt andre sikkerhetselementer.
Utgaven før Munch (1989), som ble ugyldig fra 26. juni 2012, portretterte Christian Magnus Falsen (1782–1830), en av de fremste grunnlovsfedrene.
Fano
Historie
Stedet nevnes i de historiske kilder for første gang i 49 f.Kr., når Julius Cæsar holdt området sammen med byene Pisaurum og Ancona. Caesar Augustus opprettet en romersk koloni der og omgav den med en bymur som det fremdeles er deler igjen av. Augustus reiste også en bue i 2 e.Kr. ved innfarten til byen – den står fremdeles.
Norske pengesedler
1000-kroneseddel
Den mest verdifulle norske pengeseddelen har alltid vært 1000-kroneseddelen, men dens verdi er blitt desimert opp gjennom årene. På 100 år fra 1904 til 2004 har verdien av 1000 kroner gått ned til 1/55 av det den var, fra mer enn 4000 brød til mindre enn 70 brød. ( Prisen på et brød i 2004 var omtrent 15 kroner, og konsumprisindeksen i nevnte periode økte fra 2,0 til 113,3. ) I dag kan det synes uforståelig at det skulle være bruk for så store sedler for over 100 år siden. I en periode da man ikke hadde giroer, nettbank eller kredittkort, så var kontanter den eneste måten å overføre verdier på, også når man skulle kjøpe dyre ting.
Historiske norske pengesedler
Alle norske sedler utstedt siden 1877 er opplistet nedenfor i omvendt kronologisk rekkefølge. Sedlene er utgitt i serier som begynte med serie I i 1877 og gikk inn i serie VII fra 1994. Per 2005 er serie VII og serie VI gyldige, selv om serie VI er delvis ute av sirkulasjon.
Fano
Historie
Det er dessuten kjent at den romerske arkitekt og ingeniør Marcus Vitruvius Pollio arbeidet på en basilika i Fanum Fortunae. Bygningen er i dag forsvunnet.
Byen var blant de fem kystbyene i dette området som i middelalderen gikk under samlebetegnelsen Pentapolis.
Norske pengesedler
Historiske norske pengesedler
Skillemyntsedler på 1 krone og 2 kroner ble også trykket under andre verdenskrig (1940−45) og frem til 1950. Disse ble ikke ugyldiggjort etter krigen. Imidlertid ble hele serie II som var trykket i perioden 1901−45 gjort ugyldig den 9. september 1945, og de som ikke kunne redegjøre tilfredsstillende for sin kontantbeholdning fikk kun begrenset kompensasjon i nye penger. Dette ble gjort for å begrense virkningen av krigsprofitering.
5-krone- og 10-kronesedler var i bruk fra 1877, men ble erstattet av mynter i henholdsvis 1963 og 1983 basert på kost-/nytteanalyser.
Bortsett fra de første skillemyntsedlene i 1926 og serie II-sedlene i 1945 var alle norske sedler fra serie I til og med serie V, inkludert 5- og 10-kronesedler samt skillemyntsedlene fra andre verdenskrig, formelt sett gyldige – dvs. mulig å veksle inn i Norges Bank – helt frem til 1998 (serie I) og 1999 (serie III, IV, V, og de siste skillemyntsedlene). 1000- og 500-kronesedlene fra serie V var gyldige til henholdsvis 2001 og 2002.
Norges Bank startet utarbeidelsen av serie VIII i 2013. Norges Bank valgte «havet» som tema for den nye seddelserien, med undertittelen «havets betydning for landets nærings- og velferdsutvikling».
Skillemyntsedler (1917-50)
Kilde: Norges Bank
Langevannet (Ringerike)
Langevannet (også skrevet Langevatnet) er et vann i Ringerike kommune i Viken. Vannet, som ligger i Brekkebygda nordvest for Sokna i Soknedalen, er et av de største vannene i Rudsvassdraget. Vannet får tilførsel fra Breivannet i vest, gjennom Breivasselva, og noen mindre bekker og småelver.
Langs sørsiden av vannet går Bergensbanen. I enden av vannet ligger Langvassdammen som demmer opp vannet, like før Rudselva styrter ut i Juvfossen og renner ned mot Torevannet.
Solbakken folkehøgskole
Solbakken folkehøgskole er en frilynt folkehøgskole på Os ved Skarnes i Sør-Odal. Skolen har 51 elever for skoleåret 2020/2021. Skolen ble opprettet i 1946 og eies i dag av Stiftelsen Solbakken folkehøgskole.
Undervisningen
Det faglige innholdet i undervisningen er bygget rundt teaterfag, og alle går på én felles linje med teater, musikkteater, sang, dans, koreografi, musikk, revy og tekst, film og scenetekniske fag. Alle blir lært opp i alt, men omfanget varierer avhengig av personlige valg og hovedinteresser. Skolen har en stor teatersal med tilhørende garderober, samt flere mindre dramarom.
I løpet av skoleåret besøker elevene en rekke andre forestillinger og produksjoner, både ved de store scenene i landet, samt ved mindre amatørteater og undergrunnsscener. Hvert år arrangeres det i tillegg en studietur. De siste årene har denne turen gått til Stockholm, Berlin, Moskva, Spania og London.
Fra 2010/2011 ble andreåret innført ved Solbakken folkehøgskole, slik at elever nå har muligheten til å ta ett år ekstra og bygge videre på det de allerede har lært.
Ved siden av den vanlige undervisningen arrangerer Solbakken folkehøgskole kortkurs for teatergrupper og skolerevyer i oslo-/østlandsområdet. Skolen har blant annet knyttet tette bånd til en av de største årlige oppsetningene i Innlandet; Glåmdalsrevyen.
Vårproduksjon
Hver vår avsluttes skoleåret med en førsteklasse og en andreklasseforestilling. Forestillingen spilles i en av de siste helgene i skoleåret i begynnelsen av mai hvert år. Nedenfor følger en oversikt over de siste årenes produksjoner.
1.klasse
2.klasse
Kjente elever (alumni)
Solbakken folkehøgskole gir en allsidig opplæring i scenefagene, og flere av skolens tidligere elever har fulgt denne veien videre og gjort suksess innen vidt forskjellige områder. Her er et utvalg av skolens mest kjente tidligere elever, årskull i parentes.
Believe (Disturbed-album)
Believe er det andre studioalbumet til det amerikanske heavy metal-bandet Disturbed. Det ble utgitt 17. september 2002.
Fu Jen katolske universitet
Fu Jen katolske universitet (kinesisk: 輔仁大學; Tongyong Pinyin: Fǔrén Dàsyué; Hanyu Pinyin: Fǔrén Dàxué; Wade-Giles: Fu-jen Ta-hsüeh; Zhuyin: ㄈㄨˇ ㄖㄣˊ ㄉㄚˋ ㄒㄩㄝˊ) er et katolsk universitet i Taiwan, men som opprinnelig lå i Běiping (Beijing), nord i den indre by. Det ble stiftet i 1925 i Beijing av benediktinere fra erkeabbediet St. Vincent (Latrobe i Pennsylvania i USA), og het da Fu Jen-akademiet. I 1926 ble navnet endret til Fu Jen katolske universitet.
Det var Vatikanet som tok initiativet til at et katolsk universitet skulle opprettes i Běiping, og pave Pius XI bidro også økonomisk og sørget for bidrag til universitetes bibliotek. Universitetes profil, slik den ble fastlagt ved grunnleggelsen, var å legge vekten på kina-orienterte fag snarere enn på europeiske/vestlige. Som kardinal van Rossum uttrykte det:
I 1929 hadde universitetet tre fakulteter, for humaniora, naturvitenskapene og for pedagogikk. I 1933 ble administrasjonen overdratt fra benediktinerne til verbittene (S.V.D.).
I oktober 1949 ble Folkerepublikken Kina proklamert, og i 1952 ble universitetet lagt inn under det som ble Beijings pedagogiske universitet.
Fu Jen ble gjenopprettet i Taiwan, først med en skole i filosofi i 1961. I 1963 åpnet det sitt Hsinchuang-campus, nå under fellesledelse av kinesisk sekulærgeistlighet, verbitter, søstrene av Det hellige Kors, og jesuittene. Universiteter har nå ni fakulteter (humaniora, kunst, medisin, naturvitenskaper, fremmedspråk, menneskelig økologi, jus, samfunnsvitenskap og management), så vel som en skole for videreutdanning. Det har rundt 23 000 studenter.
Dens tverrnasjonale felles master-program "MGEM" ble rangert 19. globalt av Financial Times i 2020. For tiden har universitetet blitt rangert som topp 300 av Times Higher Education Impact Ranking, topp 100 i teologi og topp 500 innen humaniora og medisin av QS World University Rankings.
Harald Maddadsson
Harald Maddadsson (norrønt: Haraldr Maddaðarson, gælisk: Aralt mac Mataid; født ca. 1134, død 1206) var jarl på Orknøyene og jarl eller mormaer på Katanes (Caithness i Skottland) fra 1139 og til 1206. Harald var den siste av de store orknøyjarlene som styrte øyene og deler av det skotske fastlandet på slutten av 1100-tallet, fra 1139 og fram til sin død i 1206.
Bakgrunn
Skotske historikere framhever at Harald Maddadsson var halvt skotsk, mens norske historikere slår fast at han var halvt norsk. Begge deler er riktig, men likevel var han først og fremst en selvstendig norrøn-gælisk småkonge med kulturelle og etniske røtter i både Norge og Skottland. Samtidig la han seg ut med begge lands konger; kong Sverre Sigurdsson i Norge og kong Vilhelm I av Skottland. I det lange løp måtte Harald Maddadsson gi tapt for begge, men selv om han tapte slagene og deler av jarldømmet og til slutt ble en skygge av sin tidligere storhet, satt Harald Maddadsson fast på Orknøyene til tross for sine mektige naboer.
Harald var sønn av Maddad, eller Matad, mormaer av Atholl og Margaret Håkonsdatter, datter av Håkon Pålsson jarl (1103–1122). Med røtter i begge leirer, og i slekt med de skotske konger var Harald en betydelig skikkelse i det nordlige Skottland Orknøyingenes saga navngir Harald som en av de tre mest mektige jarlene på Orknøyene sammen med Sigurd Øysteinsson og Torfinn Sigurdsson. I skotske annaler nevnes Harald Maddadsson som Arailt mac Matada.
Jarldømmet på Orknøyene, skjønt svekket siden Torfinns tid, styrte fortsatt Caithness i det nordlige Skottland og dominerte deler av Sutherland og deler av De ytre Hebridene. Arvefølgen på Orknøyene var derfor av betydning for skottenes konge David I. Ekteskapet mellom Maddad og Margaret ble inngått antagelig ikke lenge før 1134. Det etterfulgte kong Davids seier over et betydelig opprør som involverte mormaer Óengus av Moray, en slektning av kongehuset, og den påfølgende etablering av kongelig makt i provinsene Moray og Ross.
Kong Davids nevø William fitz Duncan ble utpekt til å styre over Moray. Det har blitt foreslått at Maddad, som hadde makten sin i det skotske kongedømmets kjerneområde Atholl, også kan ha fått autoritet i de nye landområdene nord for elven Mounth og at ekteskapet med Margaret Håkonsdatter ble inngått nettopp med dette for øye.
Haralds unge år
Harald ble født kort tid før Ragnvald Kale Kollsson tok kontroll over jarldømmet Orknøyene da jarl Pål Håkonsson på mistenkelig vis forvant. Orknøyingenes saga forteller den offisielle historien at Pål hadde abdisert, og ryktene fortalte at han ble drept på ordre av Haralds mor Margaret. Pål var øyensynlig ikke godt likt av sine kvinnelige slektninger. Påls mor og hennes søster Frakokk hadde tidligere forsøkt å få ham myrdet med en forgiftet skjorte, men som isteden tok livet av broren Harald Håkonsson. Ragnvald representerte den store pro-norske andelen i jarldømmet. Det er blitt sagt at Frakokk, og de som støttet henne, hadde opprinnelig til hensikt å fremme kravene til Harald Håkonssons sønn Erlend da Pål døde. Isteden fikk Maddad og Margaret, kanskje med kong David i ryggen, fremmet kravet om at barnet, Harald Maddadsson, skulle bli felles hersker sammen med Ragnvald.
Diamagnetisme
Diamagnetisme er en effekt som finnes i alle stoffer som utsettes for et magnetfelt. Diamagnetismen gjør at det oppstår et motsatt rettet magnetfelt (proporsjonal med den magnetiske flukstetthet) internt i materialet, hvorved magnetfeltet i materialet blir mindre enn det ville ha vært uten materialet. Dvs. materialet motvirker magnetfeltet.
Harald Maddadsson
Haralds unge år
Hovedtrusselen mot Harald Maddadsson og Ragnvald Orknøyjarl kom fra Erlend Haraldsson, spesielt fra Erlands støttespiller Frakokk. Den gamle konspirator Frakokk ble snart fjernet ved at huset hennes ble brent ned ved dagens Helmsdale. Orknøyingenes saga nevner en Svein Asleivsson som drapsmannen, og forteller at han kom til Caithness fra sør, fra Atholl, med Ragnvalds velsignelse og med Maddads hjelp. Det var den samme Svein Asleivsson som hadde hatt Pål jarl i varetekt da han «forsvant».
Diamagnetisme
Diamagnetisme skyldes de elektroner som beveger seg i orbitaler omkring materialets atomer. Når disse utsettes for et magnetfelt, påvirkes de av en kraft (Lorentzkraft), som dreier orbitalene så elektronenes bevegelse danner et magnetfelt, som er motsatt rettet det påtrykte. Dette er en konsekvens av Lenz' lov.
Harald Maddadsson
Haralds unge år
I Haralds tidligste år da makten ble utøvet på hans vegne av rådgivere sammen med Ragnvald, kunne Orknøyene nyte relativ stabilitet, skjønt sagaen fortsetter å fortelle om drap og innebrenning, inkludert drapet på Valthjov jarl som ellers er ukjent. I 1150 eller året etter besøkte Harald Norge sammen med Ragnvald jarl, og møtte sannsynligvis kong Inge Krokrygg. Harald var på denne tiden en ung mann på rundt 16 år og så vidt begynt å bli voksen. I løpet av dette besøket besluttet Ragnvald å dra på korstog, noe som blir omfattende opptegnet i Orknøyingenes saga.
Pälkjärvi
Pälkjärvi er en tidligere finsk kommune i Kuopio län. Kommunen lå nord for innsjøen Ladoga. Pälkjärvi hadde innbyggere i 1939.
Nesten hele Pälkjärvi kommune ble avstått til Russland i 1944. Det som ble igjen av kommunen ble innlemmet i Tohmajärvi kommune i 1946. Den avståtte delen av Pälkjärvi ligger i dag i Sortavala rajon i den russiske republikken Karelia.
Harald Maddadsson
Harald blir jarl alene
Kanskje som et resultat av Øysteins herjinger ga kong David halvparten av Caithness til Harald Maddadssons fetter Erlend Haraldsson. Resultatet, som er gjengitt i Orknøyingenes saga, var strid og rivalisering, og i september 1152 tok Harald Maddadsson tilflukt for sin fetter Erlend og Svein Asleivsson i festningen Castle Cairston ved Straumnes (dagens Stromsness). I tiden etter fikk Harald overtaket og det endte med at Erlend ble drept i 1154.
Da Ragnvald i 1155 kom tilbake til Orknøyene hadde det i hans fravær oppstått en maktstrid som han ikke klarte å dempe eller ta kontroll over. Den ambisiøse Harald Maddadsson fikk ham drept i 1158 i Caithness. Etter Ragnvalds død oppsto det ry om hans hellighet, og det ble fortalt om mirakler ved hans grav i St. Magnuskatedralen i Kirkwall.
Kong David døde i 1153 og ble etterfulgt av sin unge sønnesønn, Malcolm IV. Borgerkrigen mellom Harald Gilles sønner Øystein, Inge og Sigurd, endte i 1157 med den svakelige Inge som eneste overlevende. Med så mange mektige menn døde ble Harald Maddadsson den udiskutable jarlen av Orknøyene i 1158 da verken den norske eller skotske kongen var i stand til å utfordre hans makt.
Strid med Norge
I 1194 da kong Sverre Sigurdsson (ca. 1145–1202) var konge i Norge, samlet lendmannen Hallkjell Jonsson og jarlens svoger Olav en hærstyrke som ble kalt for øyskjeggene (eyjarskeggjar) på Orknøyene og seilte mot Norge. Som konge hadde de Olavs unge fostersønn, Sigurd, sønn av kong Magnus Erlingsson. Øyskjeggene ble beseiret i slaget ved Florvåg utenfor Bergen. Om lag 2500 mann ble drept i det blodige slaget. Liket av Sverre Magnusson ble vist fram for kong Sverre i Bergen slik at han skulle forsikre seg at motstanderen var død. Deretter løftet kong Sverre hodet mot Orknøyene og krevde at Harald jarl måtte svare for seg for sin andel i opprøret. I 1195 seiler jarlen til Norge for å forlike seg med Sverre.
Jarldømmets makt var betydelig svekket, og det ble dermed trukket nærmere under skotsk innflytelse. Skottland lå knappe 16 km unna Orknøyene og Harald Maddadsson kjempet for å bevare sin uavhengighet.
Strid med Skottland
Etter Ragnvalds død forsøkte Harald Maddadsson å balansere politisk ved å støtte skottekongens fiender. Først mot Malcolm IV av Skottland, som døde ung i 1165, deretter mot Malcolms bror Vilhelm Løven. De av kongens fiender som var aktive i nord var først og fremst den norrøn-gæliske Sumarlide, en småkonge i Argyll; sønnene til Máel Coluim mac Alasdair (en sønn utenfor ekteskap av Alexander I); den gæliske klanen Meic Uilleim (MacWilliams) som nedstammet fra en sønn utenfor ekteskap av William fitz Duncan; og klanen MacHeth som var blitt fratatt posisjonene i Ross.
Gudbrand Ensrud
Gudbrand Ensrud (født 21. juni 1977) er en tidligere norsk fotballspiller som for tiden er assistenttrener i Fjellhamar Fotballklubb.
Harald Maddadsson
Strid med Skottland
Kong Vilhelm I av Skottland styrket det føydale systemet i Skottland og grunnla burgher i Ayr, Dumfries, Dundee, Inverness og Elgin og bygde ut et upopulært nettverk av sheriffer og dommere. I 1197 forsøkte sannsynligvis kong Vilhelm og hans bror jarl David å overvinne den brysomme norrøne jarlen i nord ved å sende en hærstyrke mot ham. Den kom så langt nord som til Thurso i Caithness, den byen som ligger lengst nord på det britiske fastlandet.
Skottekongens hær kom til kamp mot og beseiret Harald Maddadssons hærstyrke. To år senere gjorde sønnen til Máel Coluim mac Uilleim, Domnall, opprør i Ross og Moray, og det er antatt at jarl Harald også spilte en rolle i dette. Opprøret ble ikke endelig knust før i 1187.
Domnalls nederlag førte til at motsetningene mellom Harald jarl og kong Vilhelm ble ytterligere tilspisset. I årene etter 1187 synes det som om skotsk-normanniske adelsmenn ble stasjonert i Ross og Cromarty, slik som det hadde vært gjort tidligere i Moray. Familien de Moravia, anglifisert som Moray eller Murray, og som med tiden framskaffet frihetshelten Andrew Murray, ble gitt land i Ross og Cromarty, og denne familien var neppe den eneste. Da kong Vilhelm ble syk i 1195 kom den siste konflikten med Harald jarl som varte fra 1197 og til 1201. Som et resultat av denne konflikten ga Vilhelm land i Caithness til Harald den unge, sønnesønn av Ragnvald Orknøyjarl, i 1197. Allerede året etter møtte Harald Maddadsson Harald den unge og fikk ham drept.
I henhold til Orknøyingenes saga (kapittel 110) fikk kong Vilhelm den norrøne kongen på Man, Ragnvald Guthredsson, til å kjempe mot Harald Maddadsson, sannsynligvis for at Ragnvald hadde det skottekongen manglet, en flåte av krigsskip. Forfatteren McDonald mener at Ragnvald var en dominerende figur i Irskesjøen og de vestlige øyene på begynnelsen av 1200-tallet.
Strid med biskopen
Ragnvald Guthredsson kan neppe ha forstyrret Harald Maddadsson større. For det forhindret ikke at han erobret Caithness i 1201 og ødela festningen på Clardon Hill nær Scrabster Bay. Denne tilhørte biskop Jon av Katanes, eller John av Caithness, som engelske kilder kaller ham. Biskop John dro sammen med distriktets betydeligste menn for å møte Harald, tilsynelatende for å gi ham en sømmelig velkomst, men en rasende Harald jarl fikk ham grepet, kastet i et fangehull, torturert og lemlestet. Harald hadde en grunn for mishandlingen, noe som blir bevitnet av annalene Gesta Annalia som sier at biskop John var informatør for kong Vilhelm.
Hensikten med å opprette bispesetet i Caithness i årene 1189–1190 var uten tvil gjort med den hensikt å øke skottenes autoritet i den norrøne regionen. Det nye bispesetet var kontroversielt og biskop John kom ganske snart i konflikt med Harald Maddadsson og biskopen på Orknøyene, Bjarne Kolbeinsson. Konflikten som blant annet hadde sin bakgrunn i innsamlingen av kirkeskatten, tiende, fra bispedømmet, og striden ble innklagd til pave Innocens III. Paven skrev tilbake til biskop Bjarne og biskop Reginald i Rosemarkie (= Ross) at biskop John skulle hindres i å forstyrre pengeinnsamlingen.
I 1202 var pave Innocens overbevist om at Harald Maddadsson ikke var personlig ansvarlig for lemlestelsen av biskop John. Han skrev til biskop Bjarne (se ekstern lenke nedenfor) for sikre seg at Haralds mann Lumberd, som fikk skylden for misgjerningen, ble passende straffet. Med denne hendelsen går Haralds turbulente liv mot slutten. Han dør fredfylt etter et langt og begivenhetsrikt regime på 65 år i 1206, hele 72 år gammel.
Harald Maddadssons ætt
Harald jarls første hustru het Affrica, et gælisk navn. Datteren til Fergus av Galloway het det samme, men det er usikkert om dette er én og samme person. Det er likevel ikke usannsynlig ettersom det norrøne innslaget i Galloway var betydelig. Affrica og Harald hadde fire barn som Orknøyingenes saga navngir: Heinrek, Håkon, Helena og Margaret.
Haralds andre hustru var Hvarflod, datteren til jarlen av Moray. Harald giftet seg med henne en gang rundt året 1168, og med henne hadde han seks barn: Torfinn, som fikk en ulykkelig skjebne, David, Jon, Gunnhild, Herberg og Langleiv. Hvarflods far er antatt å ha vært Máel Coluim mac Alasdair slik at hennes sønner (det kan være at hun bare var mor til Torfinn) tilhørte ætten Meic Uilleim, og således hatt krav på den skotske tronen. Det synes som om kong Vilhelm krevde at Harald måtte skille seg fra Hvarflod som en betingelse på freden mellom kongen og jarlen.
Av de sønnene som overlevde overtok David og Jon samstyre for jarldømmet Orknøyene da Harald døde, mens Heinrik styrte i Ross. Ingenting mer er kjent om Heinrik, og David jarl døde av sykdom i 1214. Han etterlot da for Jon jarl å styre jarldømmet alene på vegne av den norske kongen. Det besto da av Shetland; i tillegg til at han også holdt jarldømmet Caithness, inkludert Sutherland, på vegne av den skotske kongen. Han holdt det fram til 1231.
I 1222 ble Jon jarl indirekte implisert for å de lokale bøndene hadde brent inne biskop Adam av Caithness i hans hus i Halkirk. Jon ble beskyldt for å ha sett på eller for direkte å ha støttet handlingen. Kong Alexander II tok blodige represalier på vegne av pave Honorius III. Forfatteren av Orknøyingenes saga skriver:
Jon Haraldsson ble drept i 1231 ved Thurso av en sønnesønns sønn av Ragnvald Orknøyjarl som ble kalt for Snøkoll og som hadde krevd at Jon jarl skulle dele jarldømmet med ham. Jons folk og Snøkolls folk kjempet flere slag inntil de ble enige om at kong Håkon Sverresson av Norge skulle avgjøre striden. Alle som hadde part i tvisten satte seil for Norge. Et skip som fraktet Jon jarls folk og slektninger gikk tapt på tilbakereisen.
Den tragiske ulykken på havet medførte at den norrøne jarlætten døde ut, og fra 1231 til 1236 var jarldømmet uten jarl. I 1236 ble jarldømmet gitt av kong Håkon Sverresson til Magnus, sønn av Gille Brigte, en mormaer av Angus. Til tross for at Orknøyene ble styrt av en ætt med sterkere røtter til Skottland enn til øyenes norrøne samfunn, forble jarldømmet underlagt den norske tronen for enda en tid.
Old Wick
Festningen Old Wick, også kjent som Castle Oliphant, ble bygget på 1100-tallet da det norske jarldømmet Orknøyene inkluderte Caithness under Harald Maddadsson. Sannsynligvis ble festningen bygget av Harald Maddadsson og tenkt som forsterket brohode for hans tilstedeværelse på det skotske fastlandet. Det er bevis på at stedet var okkupert før festningen ble bygget. Navnet ‘Wick’ er avledet fra det norske ordet ‘vik’, tilsvarende for bukt.
Festningen står på smal klippenakke mellom bratte fjellskrenter. En grøft skiller ankomsten til festningens port på nordsiden av tårnet. Denne bygningen er ikke mer enn tre steinvegger, strekker seg tre etasjer, men i dag uten gulv eller kjeller. Odden bak dekker gresset grunnmuren til andre bygninger.
Stara Zagora
Stara Zagora (bulgarsk: Стара Загора) er Bulgarias sjette største by, med om lag 160 000 innbyggere. Det bulgarske ølet Zagorka stammer fra denne byen.
Hallvard Ligård
Hallvard Ligård (født 8. oktober 1985 i Alvdal) er en norsk fotballspiller. Han spiller for den norske tredjedivisjonsklubben Alvdal.
Klubbfotball
Ligård begynte sin karriere i Alvdal, og var en kort periode høsten 2005 innom Drøbak/Frogn, før han gikk til Tynset sesongen etter. Han ble blant annet toppscorer for klubben i 3. divisjon før turen gikk videre til 1. divisjonsspill.
Moss
Hans gode spill for Tynset førte til interesse fra 1.-divisjonsklubben Moss. Ligård ankom Østfold-klubben sammen med Simon Bræmer og Einar Kalsæg i slutten av august 2008.
Ligård slet imidlertid med å sikre seg en plass i førstelaget til Moss, noe som førte til at den lynraske angriperen stort sett fikk kamper for andrelaget i 3. divisjon.
Nybergsund
Hans manglende spilletid førte til at han valgte å signere for 1.-divisjonsklubben Nybergsund i 2008. Dette kom som en kombinasjon mellom å få mer spilletid, samt komme nærmere hjemstedet. Han signerte en kontrakt som varte ut 2010-sesongen.
Etter hans første sesong i Nybergsund endte imidlertid Ligård opp med å trene for hardt, og resultatet av dette var at angriperen ble overtrent. Han prøvde å komme seg tilbake, men det ble ingen annen utvei for Ligård enn å bryte kontrakten med Nybergsund ett år for tidlig.
Tilbake i Alvdal
Etter at han hadde brutt kontrakten med Nybergsund valgte Ligård å returnere til hjemstedet for å igjen spille for Alvdal i 4. divisjon. I den første sesongen var han med på å hjelpe hjemklubben med å rykke opp, mens han året etter bidro til å holde klubben i divisjonen over.
Per 29. juli 2012 har Ligård denne sesongen spilt elleve kamper og scoret tre mål for Alvdal IL i 3. divisjon.
Queen: The Singles Collection Volume 1
The Singles Collection, Volume 1 er en samleboks med CD-er av det engelske rockebandet Queen. Den ble utgitt i 2008 i begrenset antall. Den inneholder remastrede versjoner av de første 13 singlene som ble utgitt av Queen i Storbritannia.
Sporliste
Disk 1
Disk 2
Disk 3
Taylor County (Vest-Virginia)
Taylor County er et fylke i den amerikanske delstaten Vest-Virginia. Det ligger i de nordlige delene av staten og grenser mot Monongalia County i nord, Preston County i øst, Barbour County i sør, Harrison County i vest og mot Marion County i nordvest.
Queen: The Singles Collection Volume 1
Sporliste
Disk 5
Disk 6
Taylor County (Vest-Virginia)
Taylor Countys totale areal er 455 km² hvorav 8 km² er vann. I 2000 hadde fylket 16 089 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Grafton.
Queen: The Singles Collection Volume 1
Sporliste
Disk 7
Disk 8
Disk 9
Disk 10
Disk 11
Disk 12
Disk 13
Malayhubro
Malayhubro (Bubo sumatranus) er en ugle i slekten Bubo.
Beskrivelse
Dette er en stor ugle, 41–46 cm lang, vekt 1400–1600 g. Mørk brun på oversiden, lys brun med mørke striper på buken. Kraftige fjærdusker som står nær horisontalt ut fra hodet. Brune øyne, gult nebb med tydelige nesebor ved nebbroten. Store, delvis fjærdekte oransjegule føtter med lange krumme klør.
Habitat og utbredelse
Finnes i tette og fuktige skogområder på Brunei, på Kokosøyene, i Indonesia, Malaysia, Myanmar, Singapore og Thailand.
Levevis
Lever for det meste av smågnagere som rotter og mus, men spiser også store insekter, fugler, andre små pattedyr og slanger. Kan også fange og spise småfisk.
Eksterne lenker
Malayhubro på owlpages.com
Porsche 908
Porsche 908 er en bilmodell fra den tyske bilprodusenten Porsche, utviklet for bruk i motorsport og introdusert i 1967 som en del av modellserien som også inkluderte modellene 906, 907 og 910 og var utviklet under Ferdinand Piëch.
Etter at Det internasjonale bilsportforbundet i 1967 annonserte at de ville endre reglene i sitt merke-mesterskap ved å begrense sylindervolumet i prototype-serien til 3,0 liter, som i Formel 1, var Porsches nye 908 den første modellen fra selskapet som hadde det maksimalt tillatte sylindervolumet. Porsches nye 3,0-liters boksermotor med åtte sylindre hadde opprinnelig en effekt på 350 hestekrefter ved 8 400 omdreininger per minutt. Den var, som Porsches tidligere motorer, luftkjølt, og utstyrt med to ventiler per sylinder.
908 er også navnet på en annen sportsbil som har konkurrert siden 2007, Peugeot 908, men disse to modellene har ikke noe med hverandre å gjøre.
1968
Til tross for seier i 1000km-løpet på Nürburgring var ikke 908 overbevisende i debutsesongen. Den eldre, og mindre, 907 startet sesongen med flere gode resultater, og leverte også bedre resultater enn Porsches første seriøse forsøk i den øverste prototype-kategorien. Ford GT40 dominerte fortsatt løpene på raskere baner, og ettersom biler med inntil 5,0-liters sylindervolum fortsatt var tillatt om minst 25 av dem var produsert bestemte Porsche seg for å ta ytterligere ett skritt og bygge de nødvendige 25 eksemplarene for å kunne konkurrere med en 5,0-litersmotor. Resultatet skulle bli 917, men utviklingen tok ett år, og 908 var forventet å levere gode resultater i mellomtiden.
1969
I 1969 var prototype-reglene endret, og Porsche senket vekten på 908/02 med 100 kilo ved å fjerne taket og den lange bakparten. Bilenes ramme var av aluminium.
24-timersløpet på Daytona ble en katastrofe for Porsche, da alle de tre 908/02-bilene brøt, mens to Lola T70 kjørte inn til seier. I 12-timersløpet på Sebring var både Ford GT40 og Ferraris nye 312 Prototype raskere.
I tillegg hadde den nye og kraftige Porsche 917 blitt introdusert, men dette betød ikke at 908s karriere var over. Det neste løpet var BOAC 500 på Brands Hatch, hvor 908 endelig fungerte som den skulle, og tok både første, andre og tredjeplass. Med seier også i 1000km-løpet på Monza, Targa Florio, 1000km-løpet på Spa og en overveldende 1-2-3-4-5-seier på 1000km-løpet på Nürburgring var mesterskapet sikret.
Allikevel ble det viktige 24-timersløpet på Le Mans nok en gang vunnet av en Ford GT40, da 917 hadde problemer med girkassen etter å ha ligget i ledelsen lenge. Hans Herrmann kom inn til en svært tett andreplass bak Jacky Ickx, men selv om Hermanns 908 var rask på rette strekninger fikk han utslitte bremseklosser mot slutten av løpet. Porsche-teamet gamblet på å vente med å skifte klossene, noe som gjorde at Ickx klarte å passere bilen under nedbremsing.
1970–1971
Den nye utgaven av 908 var basert på den lette og korte Porsche 909, som var utviklet for bakkeløp. Den var enda kortere enn 908/2, og i 1970 og 1971 ble 908/3 brukt i flere løp hvor lavere hastigheter var forventet. Med kombinasjonen av den kraftige 917 og den lette 908 dominerte Porsche mesterskapene fra 1969 til 1971.
Bilen som Steve McQueen kjørte inn til en andreplass i 12-timersløpet på Sebring i 1970 ble også benyttet som kamerabil for filmen Le Mans, i selve løpet, men McQueen fikk ikke tillatelse til å kjøre en 917.
1972–1982
Fra 1972 ble smutthullet i regelen om sylindervolum kuttet, og 917 ble, som erkerivalen Ferrari 512, utdatert. I prototype-klassen for 3,0-liters volum var Porsches største fordel den lave vekten, ettersom motoren var relativt svak med sine 370 hestekrefter. De nye reglene satte krav om adskillig høyere vekt (650 kilo) enn Porsche kunne klare, og dermed var det Ferrari 312PB, Alfa Romeo T33TT og Matra som ble favoritter, med sine kraftigere motorer med røtter fra Formel 1, som hadde effekter på 420 hestekrefter og mer.
Porsche besluttet å avslutte innsatsen i motorsport etter 20 års aktivitet, solgte 908/03-bilene til kunder, og fokuserte på utviklingen av Porsche 911 og turboladede motorer. I 1976 returnerte de dog, med Porsche 936.
908 har vunnet 1000km-løpet på Nürburgring i tre ulike tiår; fire år på rad (fra 1968 til 1971, og igjen i 1980, da med turbolading. Porsche 908 ble fortsatt brukt i motorsport frem til 1982, oppsiktsvekkende for en bil som ble introdusert allerede i 1968, og som ved introduksjonen var ment å utdateres i 1969. Porsche 908 kan fortsatt sees i dag, da i billøp for klassiske løpsbiler.
Ellen Kjellberg
Ellen Kjellberg (født 10. januar 1948 ) er en tidligere ballettdanser. Hun var en av de fremste danserne ved Den Norske Opera fra slutten av 1960-årene.
Hun studerte med Gerd Kjølaas og har danset en rekke tittelroller, blant annet i Romeo og Julie, Askepott, Tornerose, Giselle, Sylvia, Haugtussa og Clara i Nøtteknekkeren. Hun var den første norske danseren som danset dobbeltrollen Odette/Odile i Svanesjøen. Så sent som i 2005 danset hun i det ambisiøse samtidsverket Memento mori koreografert av Sølvi Edvardsen. Det står statuer av henne både på Rikshospitalet og Den Norske Opera.
Daltons lov
Daltons lov er en empirisk lov innen naturvitenskapen som sier at det totale trykket i en gassblanding er lik summen av partialtrykket fra de gassene som er i blandingen. Loven ble fremsatt i 1802 av den engelske vitenskapsmannen John Dalton.