cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slukfiske
Slukfiske er en del av en norsk sportsfisketradisjon. Fiske etter ørret, laks, gjedde og annen ferskvannsfisk med sluk har vært populært i mer enn hundre år. Også slukfiske i sjøen etter torsk, sei og annen saltvannsfisk har vært og er like populært.
Slukfiske utøves med haspelsnelle, åpen eller lukket, eller for den mer avanserte med multiplikatorsnelle og dertil tilhørende stang med en aksjon etter personlig ønske (fra helaksjon hvor hele stanga bøyer seg ved fast fisk til toppaksjon hvor den nedre delen av stanga er stivere og bare toppen bøyer seg).
Snøret kan være supersnøre (som Fireline) med stor bruddstyrke på selv svært tynne snører eller mer tradisjonelle nylonsnører. Selve sluken er som regel laget av metall og utføres i talløse varianter (form/farge/vekt) fra ulike fabrikanter.
Dries van Agt
Andreas Antonius Maria «Dries» van Agt (født 2. februar 1931) er en pensjonert nederlandsk politiker i partiet CDA. Han var statsminister i Nederland fra 19. desember 1977 til 4. november 1982.
EM i friidrett 1938 – 110 meter hekk menn
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 110 meter hekk herrer i EM i friidrett 1938 i Paris, Frankrike.
Oslo Handelsgymnasium
Oslo Handelsgymnasium (OHG, grunnlagt som Christiania Handelsgymnasium) er en offentlig videregående skole på Ruseløkka i Oslo. Skolen ble grunnlagt i 1875. Skolen tilbyr utdanningsprogrammene service og samferdsel og studiespesialisering, med fordypning både i realfag og i språk, samfunnsfag og økonomi.
Historie
Skolen ble opprettet for å gi unge mennesker. De første 22 elevene ble uteksaminert i 1877. Skolen ga den gang den høyeste merkantile utdanningen man kunne få i Norge, frem til etableringen av Norges Handelshøyskole i Bergen 1936. Dagens bygg var ferdig da den tyske okkupasjonen trakk Norge inn i andre verdenskrig, og skolens nybygg ble tatt i bruk som hovedkvarter for de tyske militære styrkene i Norge, sammen med KNA-hotellet på andre siden av gaten. Under skolegården anla tyskerne en bunker, som var i bruk som kommandosentral gjennom hele okkupasjonen. Fra februar 1945 ble skolebygningen hovedkvarter for Reichskommissariat Norwegen. Rikskommisær Josef Terboven hadde sitt personlige kontor her (det senere rektorkontoret).
Etter krigen steg elevtallet jevnt, ikke minst etter at økonomisk gymnas ble en realitet i 1950. De økonomisk/merkantile fagene ble anerkjent på linje med de tradisjonelle artiumsfagene, og ga rett til å studere ved universiteter og høyskoler. Økonomisk gymnas ble en populær linje, og etter få år ble den også innført ved en rekke av de tradisjonelle gymnasene. De første elevene etter den nye studieretningen for allmenne fag ble tatt opp i 1977, og det første kullet uteksaminert i 1980. I 1991 ble Frogner videregående skole lagt ned, og 13 klasser i studieretning for handels- og kontorfag ble overført til Oslo handelsgymnasium.
Økonomisk college
Skolen kunne i 1970 tilby det første kurset på høyskolenivå. Avdelingen fikk navnet Økonomisk college, og vedvarte som en selvstendig linje inntil det i 1994 ble fusjonert inn i Høgskolen i Oslo.
Lokalisering
Da Oslo Handelsgymnasium ble opprettet i 1875, hadde den lokaler i Rosenkrantz’ gate 7. Senere huset Munchs gate 4 skolens elever, før den nåværende bygningen Parkveien 65 ble tatt i bruk i 1946. Bygningen er tegnet av arkitektene Blakstad og Munthe-Kaas, og ble for en stor del finansiert av private fond og donasjoner. Oslo Handelsgymnasium skulle egentlig ta i bruk det nye bygget høsten 1940, men det ble rekvirert av tyskerne sammen med bl.a. KNA-hotellet på den andre siden av gaten.
Utstillingen i den underjordiske bunkeren
Bunkeren og innsatsen til skolens venneforening har tidligere vært omtalt på TV2 og andre medier.
Omvisninger gjøres til fastlagte tider, og ellers etter avtale.
I 2014 ble Inspektør Didrichsens venneforening for Oslo Handelsgymnasium tildelt 170 000 i gave fra Sparebankstiftelsen DNB for videreutvikling av utstillingen og museet
Puslespill (Øystein Sunde)
Puslespill er en samleboks med alle Øystein Sundes hovedutgivelser. Boksen ble utgitt i 2012 og hadde et begrenset opplag på 100 eksemplarer.
Albumliste
Samleboksen inneholdt også en «Kjekt å ha»-stemplet, signert og nummerert puslespillbit.
Posebind
Posebøker var utstyrt med helbind der den nederste kanten på skinnet ikke ble brettet inn som vanlig, men isteden kraftig forlenget. Dette stykket hang løst ned og kunne samles i en knute slik at boken kunne festes i beltet eller bæres i hånden som en stor pung. Bokpermen ble ellers lukket med spenner.
Det er bare bevart noen titalls posebind i dag, både håndsskrevne og trykte, men de er godt kjent fra hundrevis av bildeframstillinger, ikke minst i kirkekunsten.
Innbinding
Poseboken hadde flere fordeler. Med en bok festet til klesdrakten (i en tid da den ennå ikke hadde lommer), hadde man alltid teksten klar for hånden. Fordi bøker var sjeldne og svært kostbare, var det dessuten viktig at de ikke ble ødelagt under frakt, men lå godt beskyttet mot skitt og uvær.
Posebindet er som oftest innbundet i kalv- eller hjorteskinn, i pergament eller av og til også i fløyel eller annet stoffer. Da store bøker ikke passer godt å ha hengende i beltet, er posebøkene alltid i små bokformater som oktav (omtrent A5), sedes (ca. A6) eller doedes (ca. A7). Bindene kan ha mange farver, og er som oftest utstyrt med ytre permer med nagler, beslag og spenner. Det nedhengende stykket av bindet kunne også trekkes sammen med en snor eller flettes i knuten.
Under reisen kunne det være behendig å ha en hjertestyrkende tekst tett ved, således at man ved behov kunne slå raskt opp i den. Av samme grunn var det praktisk at boken hang på hodet så man bare kunne løfte den opp når man skulle lese. Det er derfor posen alltid utgår fra undersnittet.
Posebind er i dag svært sjeldne, men har trolig vært noe vanligere i sengotikken og tidlig renessanse i Nederlandene og Tyskland. Det er bare bevart omkring 20 posebøker, men det er mange samtidige avbildninger der slike bind bæres av religiøse skikkelser som apostler, helgener og geistlige.
Religiøse og juridiske tekster
De fleste posebind har et oppbyggelig kristent innhold, men det finnes et par eksempler på bøker med juridisk innhold av dansk opprinnelse; den ene oppbevares i dag i København, den andre i Stockholm.
Annet
Det ble også laget bokpunger, futteraler av skinn til å bære bøker i.
Det lages ikke lenger posebøker, men salmebøker og bibler kan ha klaffebind der overtrekksmaterialet går utenfor permpappen som beskyttende «vinger» for bokblokken inni.
Oslo Handelsgymnasium
Tidligere elever (alumni)
Fra tidlige år finner man personligheter blant skolens elever, som skipsfartsmannen Gustav Henriksen og oppdagelsesreisende og forfatter Eivind Astrup som begge gikk på skolen ca 1889.
Blant sentrale politikere har finansministerne Per-Kristian Foss (H) og Siv Jensen (FrP), begge tatt videregående skole på OGH.
Terroristen og massemorderen Anders Behring Breivik var elev på OHG i 1998.
Rapperne og artistene Chirag Rashmikant Patel og Magdi Omar Ytreeide Abdelmaguid er begge født i 1984 og møttes på Oslo handelsgymnasium. De dannet der Karpe Diem (senere bare Karpe) i 2000 for å få delta på Ungdommens Kulturmønstring. Det skulle bli starten på et av norsk musikkhistories store musikkarrierer.
Lyrikkåret 1906
Lyrikkåret 1906 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til lyrikk i 2001.
Fødsler
motstandskjemper og filosof ||align=center|95 ||align=center|2001 ||
Friedrich Gustav Jaeger
Friedrich Gustav Jaeger (født 25. september 1895 i Kirchberg an der Jagst i Tyskland, død 21. august 1944 i Berlin-Plötzensee) var en tysk motstandskjemper i Nazi-Tyskland og medlem av 20. juli-attentatet.
Jaeger meldte seg inn i NSDAP i 1919, men meldte seg ut igjen etter noen år. Han var også medlem av et frikorps og en motstander av Weimarrepublikken, men nektet å delta i det mislykkede Kappkuppet i 1920.
Motstandsaktiviteter
I 1938, etter Sudeten-krisen deltok Jaeger i den tyske invasjonen av Tsjekkoslovakias Sudet-tyske området. Ved utbruddet av andre verdenskrig deltok han i invasjonen av Polen. Fra 1939 knyttet han kontakter med motstandselementer i Wehrmacht, inkludert Hans Oster, Friedrich Olbricht og Ludwig Beck. I 1940 deltok han i Slaget om Frankrike hvor han fikk Jernkorsets ridderkors og i 1941 ble han sendt til Østfronten.
Etter sin kones død under et britisk bombeangrep 17. februar 1942 snakket Jaeger med sin sønn for første gang om sine kontakter med motstandsbevegelsen og deres planer om å styrte Adolf Hitler. I løpet av året ble han utnevnt til oberst, og han deltok i Slaget om Stalingrad. Der ble han såret åtte ganger, og etter å ha blitt syk av tyfus ble han ble fløyet til Lublin.
I 1943 ble Jaeger kontaktet og informert i planene om et forsøk på å ta livet av Hitler. På grunn av sin kristne tro ville han heller ha sett Hitler stå foran en behørig domstol. Jaegers sønn var kaptein i Brutto Deutschland Divisjon, ett av Tysklands beste kampenheter. Jaegers sønn, Krafft, ble arrestert og siktet for forsøk på forræderi og lede en kamerat til militær ulydighet. Krafft ble løslatt av mangel på bevis, men han ble deretter sendt tilbake til fronten, slik at han kunne «gjenopprette sin ære».
Attentatet mislykket, arrestasjon og henrettelse
Den 20. juli 1944, den dagen det ble gjort forsøk på å drepe Hitler var Jaeger sjef for panzer-tropper som forsvarte (Stettin) og (Kalisch). Etter at en bombe, plassert i en koffert eksploderte i Wolfsschanze (Ulvehiet) i Østpreussen hadde Jaeger fått ordre fra Claus von Stauffenberg om å arrestere en SS- Oberführer. Videre skulle han også arrestere Joseph Goebbels og okkupere en radiostasjon i Masurenallee. Etter at det ble kjent at Hitler hadde overlevd forsøket på å ta livet av ham, men de soldater som stod under hans kommando ville ikke lenger lystre hans ordrer. Jaeger ble selv arrestert av sin egen hær samme dag som attentatet mislyktes. Hans sønn ble også arrestert, tatt til et italiensk militærsykehus og ført med tog til Gestapo-fengselet i Berlin.
Den 21. august ble Friedrich Gustav Jaeger dømt til døden for forræderi av Roland Freisler i Volksgerichtshof (Folkedomstolen), og han ble hengt senere samme dag i Plötzensee fengselet i Berlin. Familiens eiendom ble konfiskert.
Libereja: Okhotniki za sokrovisjtsjami
Libereja: Okhotniki za sokrovisjtsjami (originaltittel: Либерея: Охотники за сокровищами) er en russisk film fra 2022, regissert av Gleb Orlov.
Friedrich Gustav Jaeger
Utmerkelser
Sønnen, Krafft Jaeger ble sendt til Sachsenhausen konsentrasjonsleir. Han overlevde imidlertid, og den 25. september 1995 da han avduket en minnetavle over sin far i huset der de bodde da han ble født, var det nøyaktig ett hundre år tidligere. Huset er nå Kirchberg an der Jagsts rådhus.
David Wasco
David Wasco er en amerikansk produksjonsdesigner og scenograf kjent for samarbeidet med kona Sandy Reynolds-Wasco. De har ofte samarbeidet med filmregissør Quentin Tarantino og har vært scenografer for filmene Reservoir Dogs (Tarantino, 1992), Pulp Fiction (Tarantino, 1994), Kill Bill: Volume 1 (Tarantino, 2003), Kill Bill: Volume 2 (Tarantino, 2004), Inglourious Basterds (Tarantino, 2009) og La La Land (Damien Chazelle, 2016). De vant flere priser for arbeidet i La La Land, blant annet en Critics' Choice Movie Award og Oscar for beste scenografi under den 89. Oscar-utdelingen.
Libereja: Okhotniki za sokrovisjtsjami
Handling
Under byggingen av en storby-metro oppdager arbeiderne en dyrebar artefakt, som beviser at det legendariske biblioteket til Ivan den grusomme faktisk eksisterer. Men dette funnet viser seg å være glemt i mange år, og først i vår tid faller denne i hendene på den intetanende Ilja. Nå er livet hans i fare, fordi mektige krefter også er på jakt etter denne eldgamle artefakten. Ilja blir tvunget til å slå seg sammen med en merkelig fremmed som påstår at artefakten er nøkkelen til å finne igjen hele det verdifulle biblioteket.
For å hjelpe dem i deres søken, og nøste opp de eldgamle kodene, kontakter de filologen Arina. I håp om å finne nye ledetråder, og komme nærmere løsningen, må de tre eventyrere besøke tapte og farlige områder spredt over hele Russland: fra Vologda til Narjan-Mar, på land, under vann, og til og med i de hemmelige fangehullene under selve Kreml.
Belgia under VM i friidrett 2015
Belgia deltok under VM i friidrett 2015 (utendørs) fra 22. august til 30. august 2015 i Beijing i Kina.
Bjarne Jensen (1944)
Bjarne Jensen (født 1944) er professor i økonomi (forvaltningsøkonomi) ved Høgskolen i Hedmark. Jensen er ansvarlig for faget forvaltningsøkonomi, som inngår i masterprogram i offentlig styring og ledelse (MPA). Jensens forskning er konsentrert om offentlig økonomi, finansiering, styring og organisering særlig knyttet til kommune- og helsesektoren og forholdet mellom egenregi og bruk av markedsstyring. Siden 2012 har professor Jensen vært fagredaktør for Fagbladet Økonomi og Samfunn.
Fra 1994–2006 var Jensen ansatt som administrerende direktør for Kommunekreditt Norge AS. I perioden fra 1999 til 2006 var han tilknyttet konsernledelsen i Eksportfinans, et selskap som finansierer norsk eksportvirksomhet mot offentlig garanti eller bankgaranti.
Utredninger
Jensen har deltatt i en rekke forsknings- og utredningsprosjekter, særlig innen kommunal virksomhet og finansvirksomhet. Blant annet kan nevnes:
Jensen har også vært medlem av utvalg som har utarbeidet nye lover for kommunale og fylkeskommunale foretak og interkommunale selskaper NOU 1995-7, Om organisering av kommunal og fylkeskommunal virksomhet
Christian Larssen
Christian Larssen (født 18. mai 1943 i Trondheim) er en norsk journalist, redaktør og forfatter.
Han har arbeidet som journalist i Arbeider-Avisa (1966–1976), Nidaros (1987–1990), der han i 1989-1990 også var ansvarlig redaktør og Adresseavisen (1990–2008). Han har også være medlem av Trondheim bystyre, for Bylista 1988-1990. Han har forfattet flere jubileumsbøker.
Larssen er i dag medlem av redaksjonen i Friheten hvor han skriver under vignetten «Siden sist» (2010).
Polydoros av Troja
Polydoros (gresk: Πολύδωρος) er i henhold til gresk mytologi den yngste sønnen av kong Priamos av Troja, kjent fra Homers epos Iliaden som forteller om Trojakrigen. Hos Homer er Laotóe, en av Priamos' hustruer eller friller, som er Polydoros mor, men tragedieforfattere som eksempelvis Evripides kaller ham for en sønn av Priamos og Hekabe. Polydoros er også et eksempel på mytenes flytende vesen da hans rolle og fortelling varierer betydelig i ulike tradisjoner og kilder.
I Iliaden
I Homers epos Iliaden er Polydoros beskrevet kortvarig som en fiende av den greske helten Akilles. I henhold til Homers diktning var Polydoros den yngste sønnen til kong Priamos, og at hans far ikke ville la sønnen delta i krigen. Akilles derimot ser ham på slagmarken, løper med stor hastighet gjennom linjene og gjennomhullet ham med spydet sitt. Når Polydoros' eldste bror Hektor ser hans død, utfordrer han Akilles.
I Hekabe og Metamorfoser
I Evripides' tragedie Hekabe, ca. 424 f.Kr., er Polydoros' ånd eller spøkelse en litterær figur, og hans død er årsaken til hovedkonflikten i dramaet. Polydoros' ånd fremlegger stykkets prolog, forklarer at han ble sendt til Trakia under beskyttelse av kong Polymestor i tilfelle Troja ble erobret under den trojanske krigen. Polymestors hustru er Ilione, den eldste datteren til kong Priamos. Med sønnen sendte Priamos gull, smykker og store kostbarheter slik at han ville være velstående uansett hvordan det gikk med Troja. Imidlertid da Troja falt, forrådte Polymestor sin trojanske familie ved å drepe Polydoros. Han kastet gutten i havet og stjal gullet hans. I dramaet klaget Polydoros at hans lik drev for vær og vind på havet uten at han hadde fått de nødvendige dødsriter.
Senere i stykket fortalte en slavekvinne Hekabe at Polydoros var blitt funnet vasket på land. Polydoros forklarte at hun så mordet på Polydoros i en drøm, og at den synske datteren Kassandra tolket drømmen. Morderen var Polymestor. Euripides' tragedie forteller om en mor, Hekabe, som har fått ektemannen og alle sønnene sine drept i krigen, unntatt den yngste, og er selv tatt til fange. Hennes yngste og gjenlevende sønn ble deretter myrdet av kongen av Trakia. Motivet var verken militært eller politisk, men grådighet, foruten bryte budet om gjestemildhet. Som den eneste gjenlevende slektning hadde Hekabe rett til kreve hevn, noe som Agamemnon aksepterte. Ved hjelp av andre trojanske kvinner stakk de i dionysisk raseri øynene ut på Polydoros, og drepte i tillegg Polydoros' egne sønner som forlengelse av hevnen. Hekabes handlinger er ikke framstilt som onde, men som en form for mykensk skikk i oldtiden for personlig utøvelse av rettferdighet. Polymestor ble i tillegg ydmyket ved at hevnen ble utført av kvinner, dessuten slaver. Den samme fortellingen er emne i en episode i Ovids Metamorfoser.
I Æneiden
I Vergils romerske epos Æneiden gjorde diktverkets helt Aineias i land i Trakia med den forhåpning at han kunne etablere en koloni for trojanske flyktninger. Landet er overvokst av ulike planter og da Aineias begynte å rykke dem opp, sprutet de ut blod. Plantene begynte deretter å tale til ham og forklarte at det Polydoros. Spydene som ble brukt for å drepe ham hadde blitt stukket i bakken og der hadde de slått rot. Det forklarte at Priamos hadde sendt Polydoros til Trakia med betaling til den trakiske kongen slik at han ville være beskyttet om Troja falt. Da grekerne erobret og ødela Troja brøt den trakiske kongen sin avtale med trojanerne, drepte Polydoros for å innynde seg hos Agamemnon og beholdt betalingen. Aineias ga deretter Polydoros en skikkelig begravelse.
I Fabulæ
I henhold til tradisjonen i Hyginus’ Fabulæ, en romersk samling av mytologiske fortellinger, hadde Priamos og Hekabe betrodd Polydoros til hans søster Iliona, som var hustru av Polymestor. For å sikre at Polydoros var trygg, lot hun ham oppfostres som sin egen sønn og oppfostret sin og Polymestors egentlige sønn Deipylus som sin bror. Etter Trojas fall, tilbød grekerne Polymestor datteren til Agamemnon, Elektra, som hustru om han drepte Polydoros. Dette gikk Polymestor med på, men på grunn av at Iliona hadde byttet om rollene, drepte han isteden sin egen sønn Deipylus.
Andre tradisjoner
Ytterligere en tradisjon forteller at Polymestor, som ble angrepet av grekerne, overleverte Polydoros til dem for å sikre seg å bli etterlatt i fred. Grekerne hadde derimot ønsket seg Helena tilbake framfor Polydoros. Da trojanerne nektet å gjøre et bytte, steinet grekerne Polydoros til døde foran Trojas murer, og liket hans ble avlevert til Helena.
Terence O’Neill
Terence O'Neill, baron O'Neill of the Maine, (født 10. september 1914 i London, død 12. juni 1990 i Hampshire) var en nordirsk politiker for Ulster Unionist Party. Han var statsminister i Nord-Irland fra 1963 til 1969.
Tidlig politisk virke
O’Neill ble 1946 innvalgt ved et suppleringsvalg for Ulster Unionist Party som representant for valgkretsen Bannside i det nordirske parlamente. Han innehadde underordnede oppgaver til han i april 1956 ble innenriksminister. Allerede i oktober aamme år ble han finansminister.
Statsminister
I 1963 etterfulgte han Lord Brookeborough i embedet som statsminister. Han slo da inn på politiske veier som forgjengeren hadde unnveket. Fan foirsøkte å overvinne de konfesjonelle skillelinjer og bevege katolikker og protestanter til et bærekraftig samarbeide. I januar 1965 iviterte O’Neill regjeringssjefen i Irland, Seán Lemass, til samtaler i Belfast.
O’Neill ble da møtte med betydelig motstand i eget parti. Han hadde bare informert noen få om møtet. Det kom også motstand fra pastoren Ian Paisley, som kategorisk avviste alle samtaler med republikken Irland. Paisley og hans tilhengere kastet snøball på Lemass' bil. I februar besøkte O’Neill Lemass i Dublin. Motstanden mot O’Neills reformer var så sterke at under et arrangement under Orangeordenens regi O’Neill-tilhengeren og parlamentsmedlemmet George Forrest ble revet ned fra podiet av medlemmer av ordenen, som han selv tilhørte, og slått bevisstløs.
I 1968 begynte Northern Ireland Civil Rights Association (NICRA) med gatedemonstrasjoner. En marsj i Derry (Londonderry) den 5. oktober 1968, som var blitt forbudt av innenriksminister William Craig, ble oppløst av politistyrken Royal Ulster Constabulary (RUC) ved bruk av slagstokker. Blant de skadede var det også ledende politikere. Dette voldsutbruddet ble filmet og vist på fjernsyn verden rundt. Datoen 5. oktober regnes av flere historikere som begynnelsen på de urolighetene som kalles The Troubles som rystet Nord-Irland i mange år.
I mai 1968 kastet medlemmer av Woodvale Unionist Association egg, mel og steiner på O’Neill - de var ikke enige i hans politikk overfor nasjonalistene og Irland.
O’Neill presenterte spå et fem-punkts reformprogramm. Denne planen gav NICRA en rekke innrømmelser. Men frie valg etter prinsippet one man, one vote var ikke medtatt. Til tross for dette kom NICRA til at de hadde oppnådd noe, og gikk inn for programmet og ville ta en pause med protestmarsjene. Han regnet nå egentlig med at tingene skulle bli bedre.
Men det var ikke alle på katolsk side som syntes reformene var tilstrekkelige. En gruppe studenter grunnla under ledelse av Bernadette Devlin og Michael Farrell bevegelsen People’s Democracy. De organiserte en firedagers marsj fra Belfast til Derry, som begynte 1. januar 1969. På den fjerde dagen havnet de i et bakhold med om lag 200 unionister. Det sterke politinærvær grep ikke inn. Det viste seg senere at et flertall av angriperne selv var medlemmer av RUC. Tretten protesterende måtte få behandling på stedet for sine sår og skader. Dette angrepet utløste en bølge av fleredagers sammenstøt mellom RUC og katolsle demonstranter i bydelen Bogside i Derry.
Sundes 5 første
Sundes 5 første er en samleboks med de fem første av Øystein Sundes hovedutgivelser for første gang på CD. Boksen ble utgitt i 2012.
Turn under Sommer-OL 2016 – Mangekamp kvinner
Eksterne lenker
Offisiell resultatside
EM i friidrett 1938 – 400 meter hekk menn
Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 400 meter hekk herrer ved EM i friidrett 1938 i Paris, Frankrike.
Terence O’Neill
Statsminister
I februar 1969 kom det til andre opprør i Ulster Unionist Party, utløst av ti til tolv dissiderende og av Brian Faulkners uttreden av regjeringen. O’Neill utlyste da nyvalg.
Avgang
Verlgerne stod overfor et enkelt valg: For eller mot O’Neill. Fra O’Neills synsvinhel var resultatet imidlertid ikke så entydig. At hjan nesten tapte i sin egen valgkrets Bannside mot Ian Paisley var fornedrende. Derfor trakk han seg i april 1969 som formann for Ulster Unionist Party og også som statsminister, etter at en rekke bombeandrep på vannverket i Belfast, forøvet av Ulster Volunteer Force, hadde tilspisset den politiske situasjon.
Etter politikken
I januar 1970 trakk han seg fra parlamenet og fra politikken.
O’Neill døde 12. juni 1990 i Hampshire i England.
Husmorferie
Husmorferie var opprinnelig betegnelsen på et statsstøttet ferieopphold for husmødre med økonomiske utfordringer, som var i virke i Norge fra like etter andre verdenskrig til 1981.
Organisering
Inspirasjon til husmorferien ble hentet fra Sverige. Kvinneorganisasjonene ønsket at arbeidet som ble lagt inn i hjemmet også skulle anerkjennes som en arbeidsinnsats, og ordningen ble drevet frem av Norsk Folkehjelp, Kvinnesekretariatet (nå: Det norske Arbeiderpartis kvinnebevegelse) og Norges Husmorforbund (nå: Norges Kvinne- og familieforbund). Disse organisasjonene tok ansvar for både gjennomføring av husmorferiene og det politiske presset på at ordningen skulle få statsstøtte.
Dagens bruk av begrepet
I dag brukes husmorferie ofte som humoristisk betegnelse for kvinners behov for en pause fra familien.
Emojifilmen
Emojifilmen (engelsk originaltittel: The Emoji Movie) er en amerikansk animasjonsfilm fra 2017.
Handling
Gene er en emoji som bor i Textopolis, en digital by inni telefonen til en tenåring som heter Alex. Han er sønnen av to «likegyldige» emojier (engelsk: «meh emoji») som heter Mel og Mary, og han er i stand til å vise flere uttrykk til tross for hans oppdragelse. Foreldrene er nølende om at han må dra på jobb, men Gene insisterer, slik at han kan føle seg nyttig. Etter å ha mottatt en tekstmelding fra Addie McCallister, en jente han er interessert i, bestemmer tenåringen Alex seg for å sende henne en emoji. Når Gene blir valgt får han panikk og viser et panisk uttrykk på skjermen, som ødelegger tekst-senteret. Gene blir derfor kalt inn til Smiler, en smile-emoji og leder for tekst-senteret. Han konkluderer med at Gene er en feil, og derfor burde slettes. Gene blir deretter jaget av roboter før han blir reddet av Hi-5 (navngitt etter handlingen «high five»), en tidligere populær emoji som siden har mistet sin berømmelse på grunn av manglende bruk. Han forteller Gene at situasjonen kan fikses hvis de finner en hacker, og slår seg sammen med Gene i håp om å gjenvinne sin tidligere berømmelse.
Smiler sender enda flere roboter for å lete etter Gene når hun oppdager at han har forlatt Textopolis. Gene og Hi-5 kommer til en app for piratkopiering, hvor de møter en hacker-emoji ved navn Jailbreak (navngitt etter prosedyren «Jailbreak»), som ønsker å komme seg til Dropbox-appen for å leve videre i nettskyen. Trioen blir angrepet av robotene til Smiler, men klarer å rømme inn i spillet Candy Crush. Jailbreak avslører at Gene kan fikses i nettskyen, og gruppen går inn i Just Dance-appen. Der blir Jailbreak avslørt for å egentlig være en prinsesse-emoji som hadde flyktet etter å ha blitt lei av å være en stereotyp. De blir nok en gang angrepet av roboter, og handlingene deres får Alex til å slette Just Dance-appen. Gene og Jailbreak slipper unna, men Hi-5 blir tatt sammen med appen og havner i papirkurven.
Etter en rekke problemer kommer de seg til papirkurven og redder Hi-5, men de blir snart angrepet av en bot som er oppgradert med ulovlig skadevare. De unngår den ved å knytte armene dens, og kommer seg til Dropbox, hvor de møter på en brannmur. Etter flere forsøk klarer de å komme seg gjennom med å løse passordet, som var navnet til Addie. Når de kommer seg til nettskyen, forbereder Jailbreak seg på å omprogrammere Gene. Gene viser sine følelser for Jailbreak, men hun ønsker å holde seg til planen om å dra inn i nettskyen, noe som får Gene til å reversere til hans likegyldige programmering. Plutselig sniker den oppgraderte roboten seg inn i nettskyen og fanger Gene, men Hi-5 og Jailbreak går etter ham med en Twitter-fugl tilkalt av Jailbreak i hennes prinsesse-form.
Mens Smiler forbereder seg på å slette Gene, ankommer foreldrene hans Mel og Mary. Mel avslører for alle at han også er en funksjonsfeil, noe som får Smiler til å true med å slette ham også. Jailbreak og Hi-5 ankommer og deaktiverer roboten, som faller på toppen av Smiler. Tenåringen Alex har i mellomtiden tatt med seg telefonen sin til en butikk, i håp om at en tilbakestilling kan gjenopprette telefonens funksjonalitet. Men dette vil også innebære en fullstendig ødeleggelse av Genes verden, så emojiene må forhindre at dette skjer. Gene, nå desperat, gjør seg klar til å bli sendt til Addie, og setter opp flere fjes for å uttrykke seg selv. Når Alex innser at Addie har fått en melding fra ham, avbryter han tilbakestillingen rett før den er ferdig, noe som redder emojiene og lar han endelig snakke med Addie, som liker emojien Alex «sendte». Gene aksepterer seg selv for den han er, og blir feiret av de andre emojiene.
Franco Foda
Franco Foda (født 23. april 1966) er en tysk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Musikanter
Musikanter er en norsk filmkomedie fra 1967, regissert av Arne Skouen. Manuset ble skrevet av Skouen. I rollen som «Maistro» ses Leif Juster.
Handling
«Maistro» arbeider som vaktmester på en musikkskole. Elevene kommer løpende til ham med alle sine problemer. Han har blant annet jobben med å skaffe dem tak over hodet gjennom list og lempe, løgn og lureri. Vaktmesteren oppmuntrer, trøster, skjeller og smeller. Elevene kaller ham «Maistro», ettersom han jo må dirigere dem alle sammen. På kammerset nærer han sin hemmelige drøm om å være verdensdirigent.
Sør-Korea under Paralympiske vinterleker 2002
Sør-Korea deltok under Paralympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City, USA. Troppen tok 1 medalje og kom på 21.-plass på medaljestatistikken for lekene.
Beleiringen av Cannanore
Beleiringen av Cannanore var en fire-måneders beleiring, fra april til august 1507, da den lokale herskerens tropper (Kōlattiri Raja av Cannanore), som ble støttet av Zamorinen av Calicut og arabere beleiret den portugisiske garnisonen ved St. Angelo Fort i Cannanore i dagens indiske Kerala. Det fulgte etter Slaget om Cannanore, hvor flåten til Zamorin ble beseiret av den portugisiske.
Bakgrunn
I tidlig 1501, kort tid etter åpningen av fiendtlighetene mellom den portugisiske admiral Pedro Alvares Cabral og zamorin Kōlattiri Raja ga han portugisiserene lov til å handle på kryddermarkedet i Cannanore i stedet. for Calicut. Avtaler ble inngått og en fabrikk under Kronen ble bygget bak en liten mur i 1502. I slutten av 1505 ga D. Francisco de Almeida den første portugisiske visekonge India tillatelse til å bygge en festning for Santo Angelo i Cannanore. Festningen bestod av en garnison på 150 mann under kommando av D. Lourenço de Brito
Den gamle Raja Kolathiri som energisk fremmet portugisisk allianse døde en gang i 1506. Hans etterfølger var den omstridte Zamorinen av Calicut, som formell suzerain av Kerala-kysten oppnevnte en voldgiftsdommer til å utpeke kandidater. Den nye Kolathiri Raja av Cannanore stod derfor i gjeld til Zamorin og mindre til portugiserne.
Krigshandlingen var i stor del forårsaket på grunn av senkingen portugisiske og indiske skip og drap på mannskapet ved å sy dem inn i seil og kaste dem på havet. Dette på grunn av at de ikke hadde med seg det såkalte Cartaz som portugiserne forlangte fra alle skip i regionen. Dette måtte være signert enten av Cochins Raja eller Cannanores  . Befolkningen i den tilstøtende staten Kōlattunād ble sterkt provosert av denne hendelsen, og ba sin hersker, Kōlattiri om å angripe portugiserne
Beleiringen
Beleiringen begynte 27. april 1507 og varte i fire måneder.
Kōlattiro hadde 40 000 mann  nayars som angrep fortet. Zamorin forsynte Cannanores hersker med 21 kanoner og 20 000 mann
Kanonilden fra garnisonen til Louenço de Brito ble besvart med massive angrep som omfattet tusenvis av menn. Beleiringen gikk over i stillingskrig med og grøftene som beskyttet den portugisiske kanonilden ble kledd med vegger av bomullsballer. Portugiserne ble langsomt utsultet. Castanheda's detaljerte rapport fra beleiringen stadfestet at de ble overrasket da de ble reddet av tidevannet og bølger med hummer ble vasket i land den 15. august. . Et større angrep før Onam-festivalen overmannet nesten forsvarerne, men ble slått tilbake. Likevel, en stor del av garnisonen ble såret under angrepet.
Den portugisiske garnisonen var på kanten av å bli overmannet den 27. august av en flåte på elleve skip under Tristão da Cunhnas 8. armada som kom fra Socotra viste seg. Flåten landsatte 300 portugiske soldater som sørget for å få slutt på beleiringen og befridde festningen.
Federazione Italiana Giuoco Handball
Italias håndballforbund (Federazione Italiana Giuoco Handball – FIGH) er et særidrettsforbund for håndball og strandhåndball i Italia.
Beleiringen av Cannanore
Beleiringen
Fredsforhandlinger mellom portugiserne og Kōlattiri Raja godtok fortsatt portugisisk nærvær i Cannanore  og forsattatt adgang til kryddnerhandelen. Dette ble etterfulg av det portugisisk nederlaget i Slaget ved Chaul i 1508.
Federazione Italiana Giuoco Handball
FIGH er tilknyttet den italienske olympiske komité (CONI), det europeiske håndballforbundet (EHF) og det internasjonale håndballforbundet (IHF).
Finland under VM i friidrett 2015
Finland deltok under VM i friidrett 2015 (utendørs) fra 22. august til 30. august 2015 i Beijing i Kina.
Salsomaggiore Terme
Salsomaggiore Terme er en norditaliensk by med 19 735 innbyggere per 31. desember 2013. Den hører til provinsen Parma og til regionen Emilia-Romagna. Byen er et kursted. Vannet har høyt innhold av natrium og stiger fra en artesisk brønn på mellom 800 og 1200 meters dybde. Det holder en temperatur på 16°C og 16°Baumé (det vil si ca. 175 gram salt pr liter). I Salsomaggiore skjer hvert år valget av Miss Italia.
I sentrum av byen, i Viale Baistrocchi, står den praktfulle bygningen Terme Berzieri, badeanlegget som ga byen navn. Inngangsbilletten er 40 € per person (pr 2016).
I Salsomaggiore Terme er det en sekkestasjon. Regionaltog forbinder byen med Fidenza og provinshovedstaden Parma. Fidenza trafikkeres også av flere busslinjer.
Etter Italias inntreden i krigen i juni 1940 etablerte det fascistiske regimet en interneringsleir i Scipone i Salsomaggiore. Til å begynne med ble italienske antifascister internert der, senere også utenlandske jøder og krigsfanger. I slutten av juli 1943 var det 173 innsatte i leiren.
Skål for livet!
Skål for livet! er et musikkalbum med Ove Borøchstein. Albumet ble utgitt den 31. mai 2013.
Perumba-elven
Perumba-elven er en stor ferskvannselv i Malabar-regionen i Kerala India. Hovedstaden Payyannur ligger ved bredden av denne elven.
Elven er 51 kilometer lang.
Dave Dexter jr.
Dave E. Dexter jr. (født 25. november 1915, død 19. april 1990) var en amerikansk musikkjournalist, plateselskapssjef og produsent især knyttet til sin rolle med Capitol Records. Dexter jobbet med mange kjente ksikkelser i jazz, storband og popmusikk, inkludert Count Basie, Peggy Lee, Duke Ellington og Frank Sinatra. I kraft av sin jobb som sjef i Capitol Records, spilte Dexter også en stor rolle i den at The Beatles først ikke fikk sjansen i USA, og så at deres album til og med Revolver ble ompakket.
Oppvekst og jazz
Dave E. Dexter jr. ble født og oppvokst i Kansas City, Missouri. Hann tok utdannelsen ved Missoury Valley Collage i Marshall, Missouri, der han var i to år, fra 1933-1935. Der skrev han sportsnyheter for Kansas City Star for å få råd til å kjøpe musikkalbum. I løpet av sommeren 1936 ble han ansatt som journalist ved Kansas City Journal-Post, og i 1938 jobbet han for Downbeat i Chicago før han senere ble overført til New York. Han forlot bladet i 1942.
Tsjornohora
Hovedryggen strekker seg om lag 40 kilometer i en nordvestlig–sørøstlig retning, og danner vannskillet mellom elvene Tysa og Prut. I nordvest grenser fjellene mot fjellområdet Gorgany. Høyeste punkt er Hoverla (2 061 moh.). Andre høye topper er Pip Ivan (2 022 m), Petros (2 020 m), Brebeneskul (2 038 m), Hutyn Tomnatyk (2 016 m) og Rebra. (2 001 m).
Otto Luihn
Otto Luihn (født Killingland 15. mars 1890 i Drammen, død 3. mars 1943 i Stockholm) var en norsk journalist og redaktør, sentral i arbeiderpressen og Norges Kommunistiske Partis aviser på 1920-tallet. Luihn var en drivende kraft da suksessen Arbeidermagasinet ble skapt.
Han tokt middelskoleeksamen i 1906, og var til sjøs et par år før han begynte som skribent. Det skjedde i det anarkistiske bladet Storm i 1909. Han skrev også i det sosialdemokratiske ungdomsforbundets avis Klassekampen og arbeidet fra 1914 som journalist i Social-Demokraten.
Siden dro han til Stavanger, der han var redaktør for avisen 1. Mai. Fra 1919 til 1923 jobbet han i avisen Arbeidet i Bergen, som journalist og redaksjonssekretær. Arbeidet var på denne tiden Arbeiderpartiets sentrale avis på Vestlandet, og en storavis i Bergen.
Samme året lanserte Luihn det første nummeret av Arbeidermagasinet, et nytt underholdningsblad for «det arbeidende folket». I en tid der NKP-pressa slet klarte man å gjøre dette bladet til en formidabel suksess, både innholdsmessig, opplagsmessig og økonomisk. I ettertid har bladet fått æren for at mange forfattertalenter ble oppdaget. Opplaget raste i været. I 1931 kom Arbeider-Magasinet ukentlig i 40 000 eksemplarer. Økonomisk ble det etter hvert så innbringende at man klarte å finansiere en annen suksess: Arbeidernes Leksikon. Dette seksbindsverket utkom i årene 1932 til 1936, og mangler sidestykke i vestlig arbeiderbevegelse.
Luihn sluttet som redaktør i Arbeidermagasinet i 1930, etter uenigheter om innholdet i bladet. I 1931 til 1932 oppholdt han seg en periode i Sovjetsamveldet, på en form for studiereise. Både før og etter oppholdet utmerket han seg som en sterk tilhenger av Komintern og Sovjet-makten.
I 1933 startet han sitt eget underholdningsblad, Arbeider-Revy. Første nummer kom i desember, men dette bladet ble aldri noen stor suksess og fikk et relativt kort liv.
Luihn gikk fra NKP til Arbeiderpartiet i 1937, tilsynelatende uten å endre politiske standpunkter. Han var fortsatt en svoren Komintern-tilhenger, og forsvarte Moskvaprosessene i avisene. De siste årene før krigen var han spesielt engasjert i foreningen Illustrert presses forfattere, der han var den første formann.
Under krigen ble han arrestert av Gestapo sommeren 1942. Da han etter et par måneder ble løslatt klarte han å flykte til Sverige. Han døde av en hjertesykdom i Stockholm i 1943.
Inghild Karlsen
Inghild Karlsen (født 15. januar 1952 i Tromsø) er norsk tekstilkunstner, billedhugger, fotograf og scenograf. Hun er også tidligere direktør ved Kunstnernes Hus i Oslo.
Hun er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1972–1974. Hun har også lærerutdanning i forming og studerte ved Vestlandets kunstakademi 1976–1981 og ved Konsthögskolan i Stockholm 1981–1982.
Karlsen er representert på samtidskunstscenen både med tekstilkunst, fotografi, skulptur, performance og som kurator for større prosjekter. Hun arbeidet i starten av sin karriere hovedsakelig med tekstilkunst og bruk av materialer som tovet ull, filt og silke. Hun arbeider i spenningen mellom gammelt og nytt og mellom det nyttige og det estetiske, med et spesielt fokus på nordnorsk kultur og håndverk i dialog med samtidskunstuttrykk. Som grafiker arbeider hun med koldnålsradering. Hennes scenografiske arbeider rommer alt fra scenografi og kostymer til tekst og layout. Hun er brukt på nasjonale scener som Beaivváš Sámi Našunálateáhter, Den Nationale Scene i Bergen, Hålogoland Teater i Tromsø og Det Norske Teatret i Oslo. Hun var også tidlig ute med performancekunst-sjangeren blant annet i samarbeid med de danske grunnleggerne av «Hotel Performa», Kirsten Dehlholm og Willie Flindt.
Karlsen har hatt separatutstillinger nasjonalt og internasjonalt siden 1979. Dessuten har hun deltatt i kollektivutstillinger i de nordiske landene og i USA, Italia, Tyskland og Polen. I 1999 var hun festspillkunstner ved Festspillene i Bergen, og hun har hatt atelierstipend ved PS1 i New York (1984–85), Cité i Paris 1988 og Bethanien i Berlin (1995–96). I 1999 fikk hun Statens garantiinntekt for kunstnere. Hun er innkjøpt av Norsk Kulturråd, Bergen Billedgalleri, Museet for samtidskunst, Henie Onstad Kunstsenter på Høvikodden, Dronning Sonja, Nordnorsk Kunstmuseum, Universitetet i Tromsø og Troms fylkeskommune.
Dave Dexter jr.
Oppvekst og jazz
Året etter ble Dexter med i det nyoppstartede Capitol Records, der han tok ansvar for artister og repertoar. Han ble i firmaet fra 1943 til 1975. I denne perioden jobbet han i begynnelsen mye med jazz, men ble ingen større fan av den nye musikkstilen bebop, og spesielt likte han Charlie Parker dårlig. På den annen side jobbet han godt med Duke Ellington og Count Basie.
The Beatles
Med fremveksten av rock and roll ble Dexter enda mer i utakt med musikken som slo an hos de unge. I 1955 ble Capitol Records kjøpt opp av EMI, og etter kort tid fikk Dexter som oppgave å finne ut om noen av sangene eller albumene fra EMIs mange selskap verden rundt hadde noen framtid i USA. Dette inkluderte Cliff Richard og Peter Sellers, og etter hvert The Beatles første singler, og alle disse ble avslått. George Martin fikk avslag fra Dexters overordnede, Alan Livingston, som sa at de ikke trodde at the Beatles kom til å gjøre stort i det amerikanske markedet. Da The Beatles likevel begynte å slå an, fikk Dexter beskjed av Livingston om å gi ut «I Want to Hold Your Hand». Deretter var The Beatles knyttet til Capitol Records, og Dexter fikk som ansvar å følge opp The Beatles.
Dexter valgte da den økonomisk mest fornuftige løsningen. Der engelske album hadde 14 spor, hadde amerikanske 12, og der Parlophone hadde som policy ikke å gi ut singler på LP-er og Capitol og det amerikanske platemarkedet ikke hadde det, valgte Dexter å gi ut de tidligere albumene og de påfølgende fram til og med Revolver som egne album i USA, med egne titler og egen sangrekkefølge. Det gikk bra i begynnelsen, men etter utgivelsen av Help!, ble han fjernet som ansvarlig for å sette sammen Beatles-album. Han måtte også forsvare at han hadde mikset platene med kunstig klang.
I senere tid sluttet Dexter ved Capitol Records, og i 1980 skrev han en artikkel kalt «Nobody's Perfect» etter Lennons død som provoserte mange.
Robert Bernardis
Robert Bernardis (født 7. august 1908 i Innsbruck i Østerrike-Ungarn, død 8. august 1944 i Berlin-Plötzensee) var en østerriksk offiser og motstandsmann, involvert i forsøket på å styrte Adolf Hitlers regime i forbindelse med 20. juli-attentatet i 1944. Attentatet mislyktes og han ble sammen med en rekke andre arrestert, dømt til døden og henrettet.
Bakgrunn
Bernardis, som historikeren Karl Glaubauf kalte «Österreichs Stauffenberg», ble født i Innsbruck og døpt luthersk (evangelisch). Hans far Nikolaus Bernardis stammet fra Rovigno på Istria, hadde italiensk nasjonalitet og var militær-byggmester, som blant annet bygde den senere Kommandogebäude Theodor Körner i Wien. Hans mor Antonia (født Kropik) stammet fra en sudetertysk familie skjønt var født i Horn i Niederösterreich. Haren ble kort tid etter forflyttet til Linz og tok med seg familien.
Etter folke- og militær-underrealskole i Linz og Enns maturerte Robert sammen med broren Friedrich 1925 ved Bundeserziehungsanstalt i Wiener Neustadt.
Han tok så toårig yrkesskole i Mödling som byggtekniker.
Militær i Det tyske rike
Etter det østerrikske Anschluss i 1938 aksepterte han det nye regimet, men han var kritisk. Under starten på andre verdenskrig ble han vitnet til drap på sivile på Østfronten. Dette påvirket ham sterkt, noe som gjorde at han ble involvert i motstandsbevegelsen mot det tredje rike. Blant hans opplevelser i Sovjetunionen var i en leir nær Zhitomir vest for Kiev. Der ble an øyenvitne til masseskytinger og kanninalisme. Opplevelsen slo ham helt ut. Ved innmarsjen i Kharkov i slutten av oktober 1941 så han hvordan hundrevis av innbyggere, for det meste jøder, ble offentlig hengt i gatene. Okkupantene hadde besluttet «å pasifisere byen ved hjelp av hensynsløse avskrekkelsestiltak og represalier».
Tidlig i 1942 ble Bernardis alvorlig syk. I mars 1942 havnet ham på feltlasarett og deretter til sykehus i Berlin, der han ble operert på tolvfingertarmen. Han ble plassert ved den tyske generalstaben i mai 1942.
På hvilken tidspunkt Bernardis var i stand til å finne frem til likesinnede og åpenbare sine synspunkter, er noe uklart. Det er naturlig å tro at det praktiske engasjement i en militær motstandskrets ble mulig i september eller noe senere i 1943. Selv om han fortsatt var relativt ung, ble han utnevnt til oberstløytnant i 1944.
Da 20. juli-attentatet fant sted var han stasjonert i Berlin, og ikke i nærheten av Hitlers hovedkvarter, Ulvehiet, i Wolfsschanze ved Rastenburg. Uvitende om at bomben hadde mislyktes i å drepe Hitler iverksatte Bernadis operasjon Valkyries aksjoner og arrestasjoner i Berlin. Samme kveld ble han selv arrestert av Gestapo. Den 8. august ble han dømt til døden av den tyske folkedomstolen, Volksgerichtshof, og henrettet.
Fremstilling i media
I 2004 kom den tyske film Stauffenberg, hvor Bernardis spilles av Michael Bornhütter.
Om Tilla
Om Tilla er en norsk dramafilm fra 1963 regissert av Arne Skouen. Skouen skrev manuset, som bygde på hans egen bok Bare om barn fra 1959. Den inneholdt en serie artikler fra avisen Verdens Gang, der Skouen pekte på at psykisk utviklingshemmede barn og barn med atferdsvansker verken mottok tilstrekkelig økonomisk støtte eller faglig hjelp.
Vorning
Vorning er et sogn og kirkested i Viborg kommune i Danmark. Frem til 1970 lå sognet i Sønderlyng herred, deretter i Tjele kommune frem til 2007. Vorning kirke ligger midt i sognet, 4–5 km nord for landsbyen Hammershøj, 27 km nordøst for Viborg og 25 km nordvest for Randers. Steder i Vorning sogn er Holme, Hvidding, Hvidding Skovagre, Hvidding Sønderhede, Kæpsmark, Vorning og Vorning Grønning. 400–500 personer er bosatt i sognet.
Om Tilla
Handling
Barnepsykologen Ivar oppsøker en dag Tillas mor, Maria, i Botanisk hage i Oslo. Ivar hadde Tilla til observasjon noen måneder tidligere, men Maria kom ikke tilbake med datteren. Barnepsykologen greier å overtale Maria til å komme med Tilla til den barnepsykiatriske klinikken, slik at de kan påbegynne behandlingen av henne. På klinikken møter de overlege Mimi Backer. Tilla har ikke pratet på halvannet år. I observasjonsrommet på klinikken faller den første lille flik av lys over mysteriet. Der bygger jenta opp sin hemmelige verden gjennom de lekene hun velger for å uttrykke seg.
Hundeidvik
Hundeidvik er ei grend og et tettsted i Sykkylven kommune i Møre og Romsdal fylke. Stedet ligger i Hjørundfjorden som også var egen kommune (Hjørundfjord herad).
Pandavaene
Pāṇḍavaḥ (devanagari: पाण्‍डव) er et sanskritord som betyr «etterkommere av Pandu». Ordet brukes i det indiske eposet Mahābhārata om de fem sønnene som Pandu skal ha fått med sine to koner Kunti og Madri. Deres navn er Yudhisthira, Bhima, Arjuna, Nakula og Sahadeva, og de var alle gift med den samme kvinnen Draupadi.
Hundeidvik
Stedet har i dag ca. 400 innbyggere med hjørnesteinsbedriften Formfin med ca 30 ansatte. Bedriften produserer møbler. Hundeidvik hadde på 1970- og 80-tallet også et stort musikkorps, Skopshorn Juniorkorps, på ca 50 medlemmer. Hundeidvik hadde en barneskole midt i bygda. En kristen privatskole ble etablert i 2011, da Hundeidvik barneskole ble nedlagt. Den nye skolen ligger ved Hundeidvik stadion og grendehuset.
Pandavaene
Mahābhārata beretter om en krig mellom pandavaene og deres slektninger kauravaene, som er kjent som kurukshetrakrigen.
Hundeidvik
Bygda har blitt kjent for Hundeidvik Fotballfestival, en fotballturnering for barn. Andre aktiviteter er fotball, ungdomsgrupper, bueskyting, møtekvelder og turområder.
Fra Hundeidvik er det 12 km til Aure. Der det også er overnattningsmuligheter på Aursnes Hotel.