cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hirden
Oppbygging og oppgaver
Hirden utgjorde NS' aktivistiske kjerne og virket som ordensvern ved NS' møter. Hirden skulle dessuten disiplinere og skolere medlemmene. Hirdens andre leder, den seinere høyesterettsadvokaten Johan Bernhard Hjort, var som skapt for denne oppgaven med sin prøyssiske bakgrunn, sersjantutdanning fra forsvaret og naturlige autoritet. Han åpnet friskt et møte for flere tusen frammøtte på Gjøvik Kristi himmelfartsdag 1936 med følgende hilsen: «Landsmenn, landsforrædere, apekatter og annet folk». Hjort kom imidlertid snart på kant med Quisling og meldte seg ut av partiet i 1937.
Hirden var organisert i en militær korpsstruktur med flere forskjellige forband på samme måte som det tyske nazistpartiet NSDAPs paramilitære Sturmabteilungen (SA). Organisasjonen fikk ytterligere militært preg under andre verdenskrig, da NS-staten blant annet opprettet Hirdmarinen og et Hirdens Flykorps. Hirden fikk politimyndighet i mars 1941 og ble innlemmet i «rikets væpnede styrker» 14. august 1943.
Hirden inngikk også i vaktmannskaper i fangeleirer for østeuropeiske krigsfanger i Norge, og ifølge journalisten Erik Veum framviste hirdmedlemmene, særlig de yngre, stor brutalitet som tyske militære ledere fant det nødvendig å gripe inn i. Brutale og bestialske overgrep og tortur av fanger skal ha vært vanlig, ifølge Veums undersøkelser.
Rikshirden og annet
Enkelte hirdgrupper var ikke direkte underlagt Rikshirden:
NS hadde flere barne- og ungdomsorganisasjoner, deriblant:
Organisasjon
Hirden var organisert militært med Rikshirden øverst. Hirden hadde ellers en desentralisert struktur med regionale og lokale avdelinger med egne hirdførere.
Regimenter
Rikshirden var delt i sju regimenter:
Fra februar 1944 ble ordningen med Hirdregimenter droppet til fordelt for tre hirdfordelinger.
1. Hirdfordeling
Fører: Regimentfører Thorvald Thronsen
Stabssjef: Fylkingfører Harald Normann Sødahl
2. Hirdfordeling
Fører: Nestregimentfører Arthur Qvist (februar-september 1944)
Befalsskole: Kaptein Karsten Ivar Sveen
Kaptein John Braseth
Overløytnant Tor Marstrander
3. Hirdfordeling
Fører: Nestregimentfører Erling Arnljot Søvik (1944–1945), Nestregimentfører Othar Eivind Lislegaard (1945)
Stabssjef: Fylkingfører Per Bernhard Carlson
Landshirdsjefer
Nasjonal Samlings fører Vidkun Quisling var øverste hird-sjef. Ellers var følgende landshirdsjefer:
Uniformer
Fra sommeren 1933 ble politiske uniformer forbudt i Norge gjennom uniformsforbudloven. Den skulle forhindre uro mellom politiske massebevegelser som på kontinentet, og ble endelig vedtatt i 1937. I april 1940 krevde imidlertid Quisling dispensasjon fra forbudet, og de første hirdstyrkene bar norske militæruniformer med solkors-bind om armen. Da loven høsten 1940 ble opphevet, tok Hirden til å bære egen uniform og opptrådte i sluttede formasjoner i nasjonalsosialistisk og militær tradisjon.
De fleste hirdmedlemmer måtte anskaffe uniform på egen regning, da hirdtjenesten ble regnet som en «fritidsaktivitet». Quisling og andre i partiledelsen brukte ofte Hirdens mørke uniform istedenfor den grågrønne parti- og embetsuniformen til ministre og «politiske førere».
Såvel NS' politikk som partiets organisering og symboler var sterkt påvirket av det tyske nazistpartiet NSDAP. Også uniformene hadde tyske modeller, og den mørke hirduniformen var inspirert både av brunskjortene i SA med sine kepier og bandolærer, og av den elegante, svarte uniformsdressen til den idealiserte «naziadelen» i SS. Vektleggingen av visuelle effekter, opptog og bannermønstring skulle skape et sterkt indre samhold om felles verdier, men også lokke nye grupper og gi inntrykk av disiplin, lov og orden.
Rikshirdens uniform
Rikshirdens uniform var mørk gråblå. Hodeplagget var en sylinderformet, men myk skyggelue (skilue) med «stormreim» til å feste under haka. Jakka var dobbelt-, seinere enkeltknappet, hadde store slag og fire, påsydde lommer med klaffer og knapper. I tillegg bestod uniformen av brun uniformsskjorte med svart slips, svart kryssbandolær, strekkbukser og beksømstøvler. Befal hadde ridebukser og høye støvler. På venstre overarm bar medlemmene svart armbind med solkors i rødt og «gull», partiets hovedsymbol, supplert med to sverd, som var hirdmerket. Om sommeren kunne en gå i skjorte uten jakka på. Rangdistinksjonene var striper på skulderklaffene. Knappene var dekorert med partiets «solørn» og var mørke for menige og gylne for ledere.
Vinteruniformene til Ung- og Guttehirden liknet, bortsett fra at ungdommene hadde båtluer og grønne armbind med solkors og sverd. Ellers brukte guttene kortbukser, skjorter og speiderskjerf som Hitlerjugend. Kvinnehirden hadde grågrønn uniform med jakke, skjørt og båtlue, hirdmerke på gulhvit, ruteformet bunn på armen, og gulhvit skjorte med svart sløyfe.
Haugsjåsund
Haugsjåsund er ei grend i Nissedal kommune i Telemark. Stedet ligger langs riksvei 41, ca. 1 mil sør for Treungen, og ca. 2 mil nord for Åmli i Aust-Agder. Haugsjåsund har blant annet en landhandel, en barnehage og en familiecamping. Stedet er også kjent for sine jettegryter, som er et populært badested.
Nikola Jović
Nikola Jović (født 18. juni 2003) er en serbisk profesjonell basketballspiller.
Luc Ravel
Luc Marie Daniel Ravel CRSV (født 21. mai 1957 i Paris) er en fransk katolsk ordensgeistlig og emeritert erkebiskop av Strasbourg.
Bakgrunn
Luc Ravels Vater var general Roger Ravel, hans mor var Juliette neé Fabre, født i Callas i departementet Var. Fra morssiden har han slektsbakgrunn fra Martinique (Fort-de-France) og Réunion (Le Tampon) avstamning og av sin mor.,
Aufustinerkorherre, prest
Luc Marie Daniel Ravel inntrådte den 19. desember 1982 hos Augustinerkorherrenene av St.-Victor, avla profess den 7. desember 1985, og vle presteviet 13. mai 1987.
Militærbiskop
Pave Benedikt XVI utnevnte ham den 7. oktober 2009 til militærbiskop for Frankrikes væpnede styrker. Han ble bispevuiet av erkebiskopen av Paris, kardinal André Armand Vingt-Trois, den 29. november samme år; medkonsekrerende var Patrick Le Gal, hjelpebiskop i Lyon, og Henri Brincard C.R.S.A., biskop av Le Puy-en-Velay.
Biskop Ravel kalte i februar 2015 i bispedømmet for de væpnede styrkers månedsmagasin provosert abort et «masseødeleggelsesvåpen» og oppfordret til en ny abortdebatt i det franske samfunn. Den franske forsvarsminister reagerte med å be militærtbispedømmets magasin om å slutte å vise hæren logo på forsiden av magasinet.
Erkebiskop av Strasbourg
Den 18. februar 2017 utnevnte pave Frans ham til erkebiskop av Strasbourg. Denne utnevnelsen ble godkjent ved dekret fra ren franske republikks president av 16. februar 2017, publisert neste dag. Han ble innført i embedet den 2. april samme år.
I juli 2017 advarte Ravel mot en angivelig tiltagende islamisering av Frankrike.
Den 28. november 2022 ble Ravel medlem av Académie des sciences morales et politiques.
Den 20. april 2023 sa erkebiskop Ravel at han at han ville tre tilbake fra sitt embede; etter flere ganger å ha blitt oppfordret til det av paven, etter at Vatikanet hadde sendt biskoperne Stanislas Lalanne og Joël Mercier til visitas av erkebispedømmet i juni 2022. Pave Frans innvilget denne fratreden den 27. mai 2023, og utnevnte erkrebiskop-biskop Philippe Ballot av Metz til apostolisk administrator.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Qianxi (Tangshan)
Qianxi (kinesisk: 迁西县; pinyin: Qiānxī Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Tangshan.
Fylket hadde 351,813 innbyggere i 1999.
Gap
Gap kan sikte til:
Øyvind Lillehagen
Øyvind Lillehagen (født 1974) er en norsk tidligere landeveissyklist som konkurrerte profesjonelt på 1990-tallet. Han syklet noen år i Belgia, Spania, Frankrike. Han var profesjonell i Team Mälarenergi og sportsdirektør for Norges første profflag Team Krone.
Bouxières-aux-Chênes
Bouxières-aux-Chênes er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike. Innbyggerne kalles for Bouxiérois.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Bouxières-aux-Chênes
Justine Fedronic
Justine Fedronic (født 11. mai 1991) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp.
Liste over flaggbærere for San Marino under OL
Liste over flaggbærere for San Marino under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret San Marinos flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Levi Heimans
Levi Heimans (født 24. juli 1985) er en nederlandsk syklist som konkurrerer i banesykling. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 7 i lagforfølgelse.
Wanquan
Wanquan (kinesisk: 万全县; pinyin: Wànquán Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Zhangjiakou.
Fylket hadde 214,757 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Wanquan Youweicheng (Wanquan Youweicheng, 万全右卫城) og Jadekaiser-paviljongen i Ximalin (Ximalin Yuhuang ge, 洗马林玉皇阁) ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 110 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og passerer gjennom Zhangjiakou, Jining, Hohhot og Baotou til den ender i Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.
FK Alanija Vladikavkaz
FK Alanija Vladikavkaz (russisk: футбольный клуб Алания) er en russisk fotballklubb som spiller i den russiske toppdivisjonen. Klubben ble stiftet i 1921, og spiller sine hjemmekamper på Republican Spartak Stadium i byen Vladikavkaz.
Richmond
Richmond kan vise til:
Ida Marie Bille
Ida Marie Bille (født komtesse Bille-Brahe 2. august 1822 på Hvedholm, død 7. mars 1902 i København) var en dansk adelsdame.
Hun var datter av lensgreve Preben Bille-Brahe og hustru Johanne Caroline Wilhelmine Falbe, samt søster til amtmann Johan Christian Bille-Brahe. Fra 1863 til 1876 var hun overhoffmesterinne hos dronning Louise.
Eurycarabus
Carabus (Eurycarabus) er en underslekt av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller.
Ida Marie Bille
8. mars 1844 ble hun gift på Hvedholm med kammerherre, konferensråd og diplomat Christian Høyer Bille. Ektemannen døde allerede i 1853.
Eurycarabus
Utseende
Underslekten omfatter middelsstore, korte og brede, svarte Carabus-arter uten metallglans. Dekkvingene er bredt ovale.
Levevis
Artene kan finnes både i skog og i åpne landskaper. De er forholdsvis raske, nattaktive, bakkelevende rovdyr.
Utbredelse
Underslekten er utbredt i Nord-Afrika og det sørvestlige Europa.
Systematisk inndeling
Listen følger i hovedsak.
Åsta Gudbrandsdatter
Åsta Gudbrandsdatter (d. omkr. 1020/1030) var mor til Olav den hellige i sitt første ekteskap (med Harald Grenske), og mor til Harald Hardråde i sitt annet ekteskap (med Sigurd Syr). Far hennes var ifølge Snorres Olav Tryggvasons saga Gudbrand Kula på Opplandene. Snorre forteller også at både Åsta og ektemannen Sigurd skal ha blitt døpt på Ringerike av Olav Tryggvason i ca. 998.
Åsta og Sigurd Syr hadde ifølge Olav den helliges saga disse barna sammen:
Bouxières-aux-Dames
Bouxières-aux-Dames er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike. Innbyggerne kalles for Bouxiérois.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Bouxières-aux-Dames
Røde Armé Fraksjon
Røde Armé Fraksjon (tysk: Rote Armee Fraktion) (RAF) var en venstreekstremistisk terrororganisasjon som var aktiv i Vest-Tyskland fra 1970-årene frem til begynnelsen av 1990-tallet. Den forårsaket stor uro, utførte bombeattentater, mordbranner, bankran, bortføringer og gisselaksjoner og drepte tallrike høyprofilerte tyske politikere, embedsmenn og næringslivsledere (i tillegg til et stort antall politimenn, sikkerhetsvakter og privatsjåfører), noe som førte til nasjonal krise høsten 1977 (den tyske høsten).
RAF hadde sine røtter i studentopprøret på slutten av 1960-tallet og ville etter forbilde av sydamerikanske revolusjonære grupper, f.eks. Tupamaros i Uruguay, føre væpnet kamp som «bygerilja» mot «systemet», som betød den herskende kapitalistiske staten og den amerikanske imperialismen». De hevdet også at NATO-landene, særlig Vest-Tyskland, var styrt av fascister. Navnet var inspirert av Den japanske røde armé, en lignende japansk terrororganisasjon, mens «Fraktion» skulle illustrere tilknytningen til en større marxistisk bevegelse. RAF var i konservativ tysk presse også kjent som Baader-Meinhof-banden, etter to av medlemmene, Andreas Baader og Ulrike Meinhof. Selv om gruppen i offentligheten ble best kjent under navnet «Baader-Meinhof-banden», brukte gruppen aldri selv dette navnet, og Meinhof var antagelig en mindre sentral lederskikkelse enn Baaders kjæreste Gudrun Ensslin.
Aleksandr Krupskij
Aleksandr Konstantinovitsj Krupskij (russisk: Александр Константинович Крупский, født 4. januar 1960 i Irkutsk) er en russisk tidligere stavhopper som representerte Sovjetunionen og senere Russland. I 1982 vant han EM i Athen. I tillegg har han tre medaljer fra innendørs-EM.
Jiří Svoboda
Jiří Svoboda (født 19. april 1941 i Zubří i nåværende Tsjekkia) var en tsjekkoslovakisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by. Svoboda vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 1968 i München. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for menn bak Sovjetunionen og Japan. Det ble spilt en enkeltserie med ti lag. Tsjekkoslovakia vant sju og tapte to kamper. Svoboda spilte ni kamper i OL-turneringen.
Røde Armé Fraksjon
I RAFs historie er det mulig å skille mellom tre ulike «generasjoner», med liten eller ingen personlig sammenheng seg imellom.
Opprinnelse
RAFs røtter kan spores tilbake til studentopprøret i siste halvdel av 1960-tallet og i særlig grad til den radikaliserte og militante studentbevegelsens aktivistmiljøer i Vest-Berlin. Studentopprøret var et internasjonalt fenomen hvor kampen mot USAs krigføring i Vietnam var en viktig fellesnevner, men det fikk i Vest-Tyskland et særlig preg av oppgjør mot den nazistiske foreldregenerasjonens ugjerninger under andre verdenskrig og dennes mangel på selvoppgjør i de første ti-årene etter krigsslutt. Hatet mot «Auschwitz-generasjonen» sto også sentralt i den politiske ideologien til RAFs grunnleggere.
Det vesttyske politiets reaksjon mot studentdemonstrasjonene kan i dagens øyne sees på som ganske brutale. Dette, sammen med forestillingen om statlig brutalitet i forbindelse med andre protester, og sterk opposisjon mot Vietnamkrigen og USA fikk Andreas Baader og Gudrun Ensslin sammen med Thorwald Proll og Horst Söhnlein 2. april 1968 til å sette fyr på to varehus i Frankfurt, etter strategidiskusjoner i studentbevegelsen om legitimiteten til «vold mot ting».
En annen hendelse som bidro sterkt til videre radikalisering av den utenomparlamentariske bevegelsen, var attentatet mot den karismatiske studentlederen Rudi Dutschke i Vest-Berlin 11. april 1968. Dutschke var en sentral skikkelse i miljøet rundt SDS og en viktig inspirator for og kampfelle med mange av de personer som senere skulle bli sentrale i RAF. Skuddene mot Dutschke ble avfyrt av den unge nynazisten og malersvennen Josef Bachmann. Det regnes som dokumentert at Bachmann ble påvirket til å utføre sin handling gjennom vedvarende hets og propaganda fra den berlinske boulevardpressen, herunder særlig avisen Bild Zeitung. Attentatet resulterte i blokade, steinkasting og brannstifting mot Springerkonsernets (utgiver av Bild Zeitung) hovedkvarter i Berlin. En av aktivistene var den senere lederskikkelsen i RAF, Ulrike Meinhof. Dutschke overlevde etter intensiv legebehandling, men døde 11 år senere av senskader fra attentatet. Etter attentatet fortsatte han sin kamp for den radikale studentbevegelsens mål, men han tok etterhvert klart avstand fra RAFs terroristiske metoder og ble utover 1970-tallet et viktig forbilde for de delene av den nye revolusjonære bevegelsen som avviste RAFs metoder som politisk og moralsk feilslåtte.
Brannstifterne fra varehusbrannen i Frankfurt ble arrestert etter kort tid, og den 31. oktober 1968 ble Baader, Ensslin, Proll og Söhnlein dømt til mangeårige fengselsstraffer. Under rettssaken traff Ensslin journalisten Ulrike Meinhof for første gang. Saken ble anket til føderal høyesterett, og de fire slapp ut av fengselet med plikt til å melde seg for politiet regelmessig.
Da høyesterett stadfestet den tidligere dommen gikk brannstifterne under jorden. Sammen med forsvareren deres, Horst Mahler, bestemte de seg for å grunnlegge en bygerilja-tropp etter latinamerikansk forbilde (jf. Minihandbuch des Stadtguerilleros av Carlos Marighella og «fokusteorien» til Che Guevara og Régis Debray). Denne planen ble ikke gjennomført på grunn av arrestasjonen av Andreas Baader. Den første aksjonen til RAF regnes derfor som den følgende frigjøringen av Baader fra fengsel.
FK Saturn Moskva Oblast
FC Saturn Ramenskoe, også kjent som til FK Saturn Moskva er en russisk fotballklubb som spiller i den russiske toppdivisjonen. Klubben ble stiftet i 1946, og spiller sine hjemmekamper på Saturn Stadium i byen Ramenskoje.
Røde Armé Fraksjon
Opprinnelse
Noen uker etter frigjøringen av Baader reiste en gruppe på ca. 20 personer, herunder Baader, Ensslin, Meinhof og RAF-advokaten Horst Mahler, til en leir for våpentrening i Jordans ørken. Ansvarlig for våpentreningen var gruppens forbundsfeller i den radikale palestinske frigjøringsorganisasjonen PFLP. Forbindelsen til de militante og til dels terroristiske delene av den palestinske frigjøringsbevegelsen ble etterhvert et viktig grunnlag for RAFs aksjoner i Vest-Tyskland. Støtten tok form av våpenleveranser, våpenopplæring, tilbud om skjulesteder ved ulike steder i Midtøsten og annen logistisk bistand.
Selv om det diskuteres om brannstiftelsene i Frankfurt var den egentlige grunnleggelsen av RAF, regnes oftest frigjøringen av Baader som grunnleggelsen. Dette svarte også til gruppens selvforståelse.
Den første generasjonen
Den «første generasjonen» (Andreas Baader, Gudrun Ensslin, Holger Meins, Ulrike Meinhof, Jan-Carl Raspe og andre) var aktive fra 1970 til 1972. I oppbyggingsfasen gjennomførte gruppen en rekke bankran og kjøretøy- og dokumenttyverier. Mye av dette var nødvendig for å bygge opp en logistikk for det nye livet i undergrunnen. RAF steg ut i offentligheten i april 1971 med strategiskriftet «Bygeriljakonseptet» («Das Konzept Stadtguerilla»). Skriftet la grunnlaget for en riksomfattende jakt på de omkring femti gruppemedlemmene. I juli 1971 måtte for første gang en av gruppens medlemmer bøte med livet, da Petra Schelm ble skutt under forsøk på pågripelse i en større politiaksjon i Nord-Tyskland. Gruppens første drap skjedde i Hamburg 22. oktober 1971, da politbetjenten Norbert Schmid ble skutt ned på åpen gate under forsøk på arrestasjon av Ulrike Meinhof og to andre RAF-medlemmer. To måneder senere ble politibetjenten Herbert Schoner skutt ned og drept av et RAF-medlem under et bankran i Kaiserslautern.
Rett før fengslingen av de ledende medlemmene i juni 1972 gjennomførte RAF en rekke bombeangrep mot representanter for maktinstitusjonene gruppen hadde erklært krig, herunder USAs militære hovedkvarter i Frankfurt og Heidelberg, Springerforlagets hovedsentral i Hamburg, politidireksjonen i Augsburg og bilen til dommeren Wolfgang Buddenberg. Resultatet av aksjonene, den såkalte «Mai-offensiven», var 4 døde og 41 skadede.
I løpet av to uker i juni 1972 ble medlemmene Baader, Meins, Raspe, Ennslin og Müller arrestert under politiaksjoner i Hamburg, Frankfurt og Hannover. Det ble reist tiltale mot de ledende medlemmene i mai 1975. Etter en spektakulær og nesten to år lang rettsprosess i det spesialbygde Stammheim-fengselet, ble medlemmene dømt til livsvarig fengsel for bl.a. mord.
I fengselet klaget terroristene over de skjerpede fengslingsvilkårene som ble stilt dem. De omtalte vilkårene som «isolasjonstortur» (jf. menneskerettskonvensjonen), og krevet bl.a. å få status som krigsfanger. For å knytte vekt til kravene sine ble det gjennomført flere sultestreiker. En av de mest symboltunge av disse var Holger Meins' flere måneder lange sultestreik i Wittlich-fengselet høsten 1974. Tross tvangsforing resulterte sultestreiken i at Meins døde 9. november 1974. Det er sannsynlig at dødsårsaken delvis kan knyttes til at de ansvarlige justismyndighetene, tross innstendige oppfordringer fra hans advokat, nektet å sørge for nødvendig legetilsyn i de siste dagene før hans død. Det spredte seg på dette grunnlag en oppfatning i store deler av offentligheten om at myndighetene var skyld i Meins død, noe som resulterte i massive demonstrasjoner. Meins død førte også til økt sympati for terroristenes sak på den ekstreme venstrefløyen og til nyrekruttering av både RAF-medlemmer og til scenen av halvlegale understøttere.
Folkerepublikken Donetsk
Folkerepublikken Donetsk (Донецкая народная республика, Donétskaya naródnaya respúblika) var en selverklært stat i det østlige Ukraina, som i øst grenser til Russland, utropt den 7. april 2014 av noen hundre aktivister som hadde tatt kontroll over den regionale administrasjonsbygning i storbyen Donetsk, hovedsete for Donetsk oblast, og over rådhuset i samme by. I tillegg til bygninger i Donetsk hadde pro-russiske separatister også sikret seg kontroll over posisjoner i en rekke andre byer i oblasten, i Mariupol, Horlivka, Slovjansk, Kramatorsk, Jenakijeve, Makijivka, Druzjkivka og Zjdanivka. Ukrainas riksadvokat klassifiserte gruppen som en terroristgruppe.
Røde Armé Fraksjon
Den første generasjonen
I hele RAFs historie spilte bevegelsens advokater en viktig rolle, og noen av dem ble også rettsforfulgt for deltagelse i terroristenes virksomhet (blant annet Horst Mahler og Klaus Croissant). RAF-advokatene fungerte bl.a. som kurerer mellom de innsatte i Stammheim-fengselet og det illegale RAF utenfor fengselet. Blant den første RAF-generasjonens kjente forsvarere finnes senere politikere for De grønne, som Hans-Christian Ströbele og Otto Schily. Schily ble senere også innenriksminister for SPD. Den franske filosofen Jean-Paul Sartre fikk møte Baader i Stammheim-fengselet 4. desember 1974 og skrev deretter en artikkel i den franske avisen Libération hvor han kritiserte de fengslede RAF-medlemmenes soningsforhold.
Folkerepublikken Donetsk
17. juli 2014 ble et passasjefly skutt ned av raketter avfyrt fra Donetsk.
Folkerepublikken Donetsk ble, sammen med Folkerepublikken Lugansk, anerkjent som stat av Russland 22. februar 2022. Russlands anerkjennelse ble etterfulgt av en russisk invasjon av Ukraina to dager senere, som delvis ble begrunnet med anklager om ukrainske angrep mot de to utbryterrepublikkene.
20. september kunngjorde folkerepublikkens president at det skulle holdes en folkeavstemning om å tiltre Den russiske føderasjonen 23. − 27. september. Folkerepublikken Lugansk hadde kort tid tidligere kunngjort en tilsvarende beslutning. 30. september 2022 ble Donetsk erklært innlemmet i Den russiske føderasjonen av president Vladimir Putin, sammen med Lugansk, Zaporizjzja og Kherson.
Røde Armé Fraksjon
Den første generasjonen
Under ambassadeokkupasjonen i Stockholm 1975 okkuperte seks tyske medlemmer av «Kommando Holger Meins» deler av den tyske ambassaden i Stockholm og krevde at 26 fengslede RAF-medlemmer skulle løslates. To gisler og to gisseltakere ble drept.
Ledende medlemmer av den «første generasjonen» døde mellom 1976 og 1977 i fengselet. Ulrike Meinhof ble funnet hengt i sin fengselscelle 9. mai 1976. RAF og et ikke ubetydelig miljø av sympatisører utenfor fengselet, hevdet at det var statsmakten som sto bak «selvmordet» og at Meinhof var blitt henrettet. Etter krav fra RAF-advokat Schily ble det gjennomført ekstra obduksjoner for å få brakt klarhet rundt dødsårsaken. De medisinsk sakkyndige konkluderte med at det ikke var indikasjoner på noen annen dødsårsak enn selvmord gjennom hengning. Ca 1,5 år senere, og som en kulminasjon av Den tyske høsten 1977, fulgte selvmordene til Baader, Ensslin og Raspe. Selvmordene kom få timer etter at den palestinske kommandogruppen «Martyr Halimeh» hadde mislykkes med kapringen av Lufthansa-flyet «Landshut» og dermed også i forsøket på å tvinge myndighetene til å løslate RAF-fangene. Dagen etter, den 19. oktober 1977, ble den bortførte arbeidsgiverpresidenten Hanns-Martin Schleyer, etter seks uker som RAF-gissel, funnet død i koffertrommet på en bil i Frankrike.
Irmgard Möller var den eneste av de fengslede som overlevde. Hun avfeier den dag i dag den offisielle forklaringen om et planlagt, kollektivt selvmord. Omstendighetene rundt dødsfallene har gitt grobunn for en rekke konspirasjonsteorier, og noen påstår at myndighetene drepte RAF-medlemmene. Kort tid etter dødsfallene rapporterte ukemagasinet Stern at en på grunn av byggearbeid hadde slått av alarmsensorene knyttet til nødutgangstrappen i fengselet. Slik kunne uautoriserte personer fått tilgang til fangene. Enkelte har mistanke om innblanding fra sikkerhetstjenestene; imidlertid finnes det ingen beviser for dette. Konspirasjonsteoretikere hevder at omstendighetene rundt dødsfallene, måten mordvåpnene ble brukt på, er grunnlag for å stille spørsmål ved om det var selvmord.
Den andre generasjonen
Den «andre generasjonen» vokste frem etter arrestasjonene av størstedelen av den første generasjonen og prøvde høsten 1977 («den tyske høsten») å tvinge staten til å løslate den fengslede «første generasjonen» gjennom kidnappingen av arbeidsgiverpresidenten Hanns-Martin Schleyer. Sentrale skikkelser i den andre generasjonen var Brigitte Mohnhaupt, Peter-Jürgen Boock og Christian Klar.
For å øke presset mot den føderale regjeringen kapret en gruppe arabiske terrorister fra Folkefronten for Palestinas frigjøring Lufthansa-passasjerflyet «Landshut», førte det til Mogadishu i Somalia og tok passasjerene som gisler. Gisselaksjonen tok slutt da tyske kommandosoldater fra GSG9-gruppen befridde det kaprede flyet i Somalia uten at en eneste passasjer ble skadet. Derimot ble tre av de fire terroristene skutt. Den eneste overlevende terroristen var Souhaila Andrawes, som i dag lever i Norge.
Få timer etter frigjøringsaksjonen begikk Baader, Ensslin og Raspe selvmord i cellene sine (den såkalte «Stammheim-dødsnatten»). Deretter gjorde den nye RAF-generasjonen alvor av truslene sine og drepte Hanns-Martin Schleyer.
Medlemmer av den «andre generasjonen» fikk organisatorisk og finansiell hjelp fra DDR. Videre lyktes det enkelte RAF-medlemmer med hjelp fra Stasi å gå under jorden i DDR. Etter at DDR brøt sammen i 1989 ble medlemmenes nye identiteter avdekket. Susanne Albrecht, Inge Viett, Werner Lotze, Ekkehard Freiherr von Seckendorff-Gudent, Christine Dümlein, Monika Helbing, Silke Maier-Witt, Henning Beer, Sigrid Sternebeck og Ralf-Baptist Friedrich ble dømt for forbrytelsene sine.
Den tredje generasjonen
Den «tredje generasjonen», etter informasjon fra den tyske overvåkningstjenesten (BfV), en sammenslutning av opptil 250 personer, var ansvarlig for gjennomføringen av sabotasjeaksjoner og flere mordanslag. De myrdet kjente personer fra tysk politikk og næringsliv. Den «harde kjernen» utgjorde trolig 15-20 personer.
Av den tredje generasjonens aksjoner er attentatet på Siemens-direktøren Karl Heinz Beckurts, sjefen for Deutsche Bank Alfred Herrhausen og sjefen for Treuhandanstalt (som hadde ansvaret for privatisering av DDRs folkeeiendom) Detlev Karsten Rohwedder mest kjent. Etterforskningen av disse drapene er imidlertid ennå ikke avsluttet, og særlig i forhold til attentatet mot Herrhausen er det reist tvil, på tross av at tyske myndigheter utelukker at noen andre kan stå bak.
Sahily Diago
Sahily Diago (født 26. august 1995) er en cubansk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp.
Røde Armé Fraksjon
Den tredje generasjonen
Den 4. juli 1993 kom det til skuddveksling i Bad Kleinen ved Schwerin under arrestasjonen av RAF-medlemmene Wolfgang Grams og Birgit Hogefeld. Den 26-årige GSG-9-tjenestemannen Michael Newrzella og Grams døde. Etter opplysninger fra den senere granskningen skjøt Grams, etter at han hadde drept Newrzella med en medbragt pistol, seg selv for å unnslippe arrestasjonen. Spesielt i RAF-sympatiserende kretser spredte mistanken om at Grams ble skutt av en GSG-9 mann seg. Særlig ettersom flere angivelig uavhengige vitner hevdet dette.
Da forholdene rundt operasjonen ble gjennomgått fremkom det vesentlige mangler ved rapporten fra de ulike etterforskningsorganene. På grunn av den offentlige debatten gikk innenriksminister Rudolf Seiters og riksadvokat Alexander von Stahl av.
Wolfgang Grams ble anklaget for å myrdet sjefen for Treuhandanstalt, Detlev Karsten Rohwedder, den 1. april 1991 i Düsseldorf. Riksadvokaten offentliggjorde at man gjennom en DNA-analyse av spor fra åstedet hadde bevis for at Grams var medskyldig.
Sahily Diago
Hun representerte Cuba under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i forsøksheatet på 800 meter.
Røde Armé Fraksjon
Den tredje generasjonen
Den 15. september 1999 ble Andrea Klump og Horst Ludwig Meyer arrestert av østerriksk politi. Ved en skuddveksling døde Meyer. På grunn av Meyers dødsfall er saken ennå ikke behandlet i rettsvesenet. Anklagen om at Klump var RAF-medlem er ikke klarlagt, og i en rettsprosess ble den tilbakekalt.
Oppløsningen av RAF
Den 20. april 1998 ble en erklæring på åtte sider offentliggjort, der RAF erklærte at de oppløste seg selv. I erklæringen stod det: «For snart 28 år siden, den 14. mai 1970, oppstod i en frigjøringsaksjon RAF. I dag avslutter vi dette prosjektet. Bygeriljaen i form av RAF er nå historie.»
Teksten i erklæringen er offentliggjort på Internett.
RAFs ofre
Mellom 1970 og 1997 ble 34 personer drept av RAF. Dette er:
Norbert Schmidt, Herbert Schoner, Hans Eckhard, Paul Bloomquist, Clyde Bronner, Ronald Woodward, Charles Peck, Andreas von Mirbach, Dr. Heinz Hillegaart, Fritz Sippel, Siegfried Buback, Wolfgang Göbel, Georg Wurster, Jürgen Ponto, Heinz Marcisz, Reinhold Brändle, Helmut Ulmer, Roland Pieler, Arie Kranenburg, Dr. Hanns-Martin Schleyer, Hans-Wilhelm Hansen, Dionysius de Jong, Johannes Goemans, Edith Kletzhändler, Dr. Ernst Zimmermann, Edward Pimental, Becky Bristol, Frank Scarton, Prof. Dr. Karl Heinz Beckurts, Eckhard Groppler, Dr. Gerold von Braunmühl, Dr. Alfred Herrhausen (omstridt), Dr. Detlev Karsten Rohwedder og Michael Newrzella (omstridt).
RAF-medlemmer som døde
Petra Schelm, Thomas Weisbecker, Holger Meins, Ulrich Wessel, Siegfried Hausner, Katharina Hammerschmidt, Ulrike Meinhof, Andreas Baader, Gudrun Ensslin, Jan-Carl Raspe, Ingrid Schubert, Willy-Peter Stoll, Michael Knoll, Elisabeth van Dyck, Juliane Plambeck, Wolfgang Beer, Sigurd Debus, Johannes Thimme, Wolfgang Grams og Horst Ludwig Meyer.
RAF-medlemmer som ble fengslet
I en periode fram til hun ble løslatt i 2011 var Birgit Hogefeld det eneste RAF-medlemmet som fortsatt var i fengsel.
Det sitter pr. februar 2010 kun en person tidligere tilknyttet RAF i tyske fengsler, Birgit Hogefeld (siden 1993). Man regner med at Hogefeld vil bli løslatt sommeren 2011. Brigitte Mohnhaupt og Christian Klar, som begge var viktige lederskikkelser i RAFs 2. generasjon, ble løslatt hhv. mars 2007 og januar 2009. Klar hadde en samlet soningstid på nærmere 30 år. Til forskjell fra de fleste andre tidligere RAF-medlemmene var Klar ved løslatelsen ikke villig til å ta et kritisk oppgjør med sitt virke som RAF-terrorist. Eva Haule ble løslatt i august 2007 etter 21 år i fengsel. En rekke øvrige personer tilknyttet RAFs 2. og 3. generasjon ble løslatt i perioden 2000-2007. Den tidligere terroristen Andrea Klump sitter (siden 2001) fortsatt i fengsel. Tiltalen om RAF-medlemskap ble frafalt av påtalemyndigheten, men hun ble dømt for delaktighet i andre terroraksjoner. Tre tidligere RAF-medlemmer, Ernst Volker Staub, Daniela Klette og Burkhard Garweg, er fortsatt etterlyst av politiet.
Om RAFs teorier
Etter de skriftlige etterlatenskapene etter RAF (i hovedsak fra «den første generasjonen») kan man i utgangspunktet kategorisere RAF som en radikalisert revolusjonær-sosialistisk gruppering. De satte seg inn i neomarxismen til den såkalte Frankfurtskolen og knyttet seg dessuten til denne etter radikaliseringen, selv om representantene for denne skolen bestemte seg for å distansere seg fra terrorisme. I skriftene deres knytter de seg dels også til marxist-leninistiske teorier; man kan konstatere maoistiske tendenser. Det er således vanskelig å karakterisere dem som «neomarxistiske terrorister».
RAF var tydelig fylt av et erklært hat mot «systemet» og statsapparatet til forbundsrepublikken Tyskland. De trakk, som den «utenomparlamentariske opposisjonen» (APO) før dem, frem det de hevdet var fascistiske tendenser i det vestlig-europeiske samfunnet, spesielt den «ufullendte», «tilgitte» og ennå fungerende nasjonalsosialistiske fortiden til Tyskland. Den første generasjonen («Baader-Meinhof-gruppen») og der spesielt den tidligere journalisten Meinhof utviklet en venstreradikal intellektuell teori som til tider fremstår som overraskende klar. Den er preget av en entydig ideologi. Av venstreorienterte «utenomparlamentariske intellektuelle» i samtiden, som f.eks. Rudi Dutschke, ble innholdet i den radikaliserte teorien og terroristpraksisen ikke støttet. I dagbøkene til Dutschke så han «RAF-dumskap» (30.11.1974) og mente: «De negative utslagene av RAF-skitten ser en flere steder, CDU/CSU spesielt, regjeringen generelt og enkelte i RAF-skitten virker å stå sammen: om å hemme den politiske klassekampen!!» (1.12.1974). RAF-skriftene/-posisjonene ble, ikke minst som følge av RAFs forbrytelser, ikke diskutert i størstedelen av samfunnet. I store deler gjaldt dette også like meget for ulike kritiske meningsytringer. RAFs synspunkter og synspunkter fremsatt av RAF-sympatisører ble ikke sett på som seriøse bidrag til den politiske diskursen.
Liste over flaggbærere for São Tomé og Príncipe under OL
Liste over flaggbærere for São Tomé og Príncipe under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret São Tomé og Príncipes flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Speedwell Island
Speedwell Island (tidligere Eagle Island, spansk: Isla Águila) er en av Falklandsøyene, beliggende i Falklandssundet sørvest for Lafonia på Øst-Falkland. Den strekker seg om lag 17,5 kilometer fra nord til sør, og er opptil 5 kilometer bred. Øya har vært drevet som sauefarm i over hundre år og har en liten bosetning på østkysten.
Speedwell Island er fri for gnagere og har dermed en rikt fugleliv, med over 40 arter registrert. Det er store forekomster av arter som magellanpingvin, bøylepingvin, brunhodegås, magellanmåke, sørkjempepetrell og Cobb's Wren.
Sjøløver yngler på øya, og sørlig elefantsel forekommer også i området.
Borgašjohka
Borgašjohka (nordsamisk, historisk også skrevet Bårgašjåkka) er ei elv i Lebesby kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Vuonjaljohka og er 18,0 kilometer lang.
Elva har utspring som flere små bekker på nordsida av Oarje-Borgašgáisá, og renner først mot øst til Borgašjávri. Fra Borgašjávri renner elva mot nordvest til den munner ut i Vuonjaljohka rundt 3,5 kilometer sør for Vuonjaljohkas munning i Storelva.
Kommune- og landstingsvalget i Sverige 2018
Kommune- og landstingsvalget i Sverige 2018 arrangeres 9. september 2018 for å fordele setene i Sveriges 290 kommunestyrer (kommunfullmäktige) og 21 landstingsstyrer (landstingsfullmäktige) for mandatperioden 2018–2022.
Valgkortene ble delt ut med posten 14.–22. august og forhåndsstemmingen innenfor Sverige startet 22. august.
Foran valget ble nye partier registrert, blant annet Medborgerlig samling, Bästa alternativet, Medborgarpartiet, Trygghetspartiet og Kommundemokraterna. Mange allerede etablerte små-/lokalpartier stiller også opp i dette valget, slik som SPI Välfärden, Feministisk initiativ, Framtid Öland, Ölandspartiet, Laholmspartiet, Åhuspartiet med flere.
Mount Chaudoin
Mount Chaudoin er et bratt fjell med en høyde opp mot rundt 1 400 moh. vest i Gonville and Caius Range i Victoria Land i Antarktis. Fjellet danner en del av skillet mellom Bachtoldbreen og toppen av Griffithsbreen.
Fjellet ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names i 2007 etter Robert L. Chaudoin i U.S. Navy, som på den tiden var assistenten til øverstkommanderende og som var med på å bygge den første McMurdo-basen og Amundsen-Scott-stasjonen i 1955–57 for Det internasjonale geofysiske året. Han var også den første postmannen i U.S. Navy ved Amundsen-Scott-stasjonen i 1956.
Yogmelina
De er hovedsakelig nordlige, men ingen arter av denne gruppen er funnet i Norden.
Taksonomisk plassering
Taksonomien til krepsdyrene er under regelmessig revisjon, og det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin og Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og generelt bygger på WoRMS-databasen i detaljer på nivå lavere enn familie:
Liste over flaggbærere for Saudi-Arabia under OL
Liste over flaggbærere for Saudi-Arabia under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Saudi-Arabias flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Bor Pavlovčič
Bor Pavlovčič (født 27. juni 1998) er en slovensk skihopper, som har gull individuelt og i laghopp ved Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritt.
Idrettskarriere
Ved European Youth Olympic Festival i januar 2015 vant Slovenia laghoppkonkurransen. Pavlovčič deltok der sammen med Tine Bogataj, Urban Rogelj og Domen Prevc. Individuelt kom han på 7.-plass, og i mix-lagkonkurransen kom Slovenia på 6.-plass.
Pavlovčič debuterte i kontinentalcupen i Engelberg den 27. desember, der han kom på 10.-plass. Han kom på 5.-plass ved kontinentalcuprennet i Planica i februar.
Han debuterte i verdenscupen i Sapporo 30. januar 2016, med en 26.-plass. Hans beste plassering i verdenscupen er en 16.-plass i det andre rennet 31. januar 2016.
Han deltok ved Vinter-OL for ungdom 2016, der han fikk to gullmedaljer. I skihopp individuelt vant han, foran norske Marius Lindvik og tyske Jonathan Siegel. I tillegg deltok han i lagkonkurransen i skihopp, der Slovenia vant sammenlagt, sammen med Ema Klinec og Vid Vrhovnik.
Linying
Linying (kinesisk: 临颍县; pinyin: Línyǐng Xiàn) er et fylke i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Luohe.
Kulturminner
Xiaoshangbroen (Xiaoshang qiao, 小商桥) og Shoushanstelen og Shoushanplattformen (Shoushanbei yu Shoushantai, 受禅碑与受禅台) står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.
The Sound of Perseverance
The Sound of Perseverance er det syvende og siste studioalbumet av det amerikanske death metal-bandet Death. Albumet ble utgitt 15. september 1998, på plateselskapet Nuclear Blast. Dette er det eneste albumet med gitarist Shannon Hamm, trommis Richard Christy, og bassist Scott Clendenin.
«Spirit Crusher» var den singelen fra dette albumet. Musikkvideoen til låta var fra Deaths konsert Live i Eindhoven.
Mikhail Vrubel
Mikhail Aleksandrovitsj Vrubel (russisk: Михаил Александрович Врубель), (født i Omsk i Sibir i Russland, død  i St. Petersburg) var en russisk maler, billedhugger, keramiker og scenograf i stilartene symbolisme og jugend. Han var gift med operasangeren Nadezhda Zabela-Vrubel (1868–1913).
Bakgrunn
Vrubel studerte først på universitetet i St. Petersburg og deretter fra 1880 til 1884 på St. Petersburgs kunstakademi.
Kunstner
Fra 1884 til 1889 bodde han i Kyiv hvor han på oppdrag fra det lokale presteskapet laget flere utkast til fresker i Volodymyrskatedralen. Utkastene ble forkastet ettersom de lå langt utenfor tradisjonell kirkekunst. På samme tid tok han som maler del i restaureringen og utfyllingen av freskene i Kyrillkirken.
I 1889 flyttet Vrubel til Moskva hvor han ble med i kunstnerkretsen rundt den russiske mesénen Mamontov. Han arbeidet også med teateroppsettinger og illustrerte dessuten Mikhail Lermontovs dikt og Leo Tolstojs verk Anna Karenina.
Vrubels stil kjennetegnes av en dramatisk intensitet i fargebruken og skarp penselføring. Verkene hans er preget av subjektive og mystiske forestillinger og allegorier. Særlig gjelder dette hans illustrasjoner til Mikhail Lermontovs dikt Demonen. Disse illustrasjonene, ladet med dyp pessimisme og uro, er hovedgrunnen til at han har blitt regnet som en forløper for symbolismen i russisk kunst.
Motivene til Vrubels verk sprang ut fra så vel russiske eventyr, tradisjoner og helteepos som fra klassisk, vestlig litteratur. Mer og mer søkte han sterke, psykologiske virkemidler for å gripe tak i tilskueren.
På slutten av sitt liv fikk han et alvorlig psykisk sammenbrudd og ble innlagt på klinikk. Hans psykiske tilstand var en følge av komplikasjoner fordi han led av syfilis i tredje stadium.
Pedagogikk
Pedagogikk er et vitenskapelig fagområde som handler om «oppdragelse, undervisning og sosialisering i alle aldre og på alle livets områder». Pedagogikk er nært knyttet opp mot fagområdene psykologi, filosofi og sosiologi.
Teori og praksis
Som fag har pedagogikk både en teoretisk og praktisk side. Teoretisk dreier det seg om å beskrive og drøfte oppdragelse og undervisning og belyse forholdet mellom disse virksomhetene og individ, samfunn og kultur. Praktisk dreier det seg om, gjennom ulike undervisnings- og oppdragelsestiltak, å legge til rette for læringsprosesser for tilegnelse av kunnskaper og ferdigheter, holdninger, normer og verdier og for utvikling av de ulike sider ved menneskets personlighet.
Forholdet mellom teori og praksis i pedagogikken kan enklest uttrykkes slik at den primære hensikten med det teoretiske arbeidet er å bidra til en mer reflektert og forbedret praksis.
Historie
Mot slutten av 1800-tallet løsrev pedagogikken seg fra avhengighetsforholdet til teologi og filosofi og etablerte seg etter hvert som en egen vitenskapelig disiplin. I dag er pedagogikk som vitenskap både deskriptiv, årsaksforklarende og normativ.
Pedagogiske emner
Som fag og studium deles pedagogikken gjerne inn i ulike pedagogiske disipliner eller forskningsområder. Noen av disse er vokst fram gjennom kontakten med andre vitenskaper. Det gjelder disipliner som pedagogisk psykologi, pedagogisk sosiologi, pedagogisk filosofi og historisk pedagogikk. Andre disipliner har en mer umiddelbar tilknytning til den pedagogiske situasjonen, slik som didaktikk (undervisningsteori) og oppdragelsesteori, der en forsøker å analysere og systematisere den pedagogiske virkelighet med sikte på å utvikle prinsipper og retningslinjer for den pedagogiske praksis. De ulike pedagogiske disiplinene har imidlertid stor berøringsflater med hverandre på den måten at det samme problemet ofte blir betraktet fra forskjellige synsvinkler, alt etter i hvilken disiplin problemet blir tatt opp.
Utdanning i pedagogikk
Utdanning innenfor pedagogikken har to retninger. Profesjonsstudier og akademiske studier.
Profesjonsutdanningene er
Lærer- og førskolelærerutdannigen tilbys ved lærerhøyskolene, mens praktisk-pedagogisk utdanning er en tilleggsutdanning for de som allerede har en akademisk eller yrkesfaglig utdannelse. Praktisk-pedagogisk utdanning gir rett til å undervise i skolen innenfor et avgrenset fagfelt.
Claudia Bobocea
Claudia Bobocea (født 11. juni 1992) er en rumensk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp.
Hun representerte Romania under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i forsøksheatet på 800 meter.
I 2021 representerte hun Romania på øvelsen 1500 meter under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun løp forsøksheat, men ikke kvalifiserte seg til semifinalen.
Kuzmelina
Kuzmelina er en type krepsdyr som på norsk er kjent som en type av «amfipoder» eller marflo. De er en slekt av småøyde havdyr som ser ut som små gjennomsiktige reker. Gruppen er usikker, og inneholder minst 1 anerkjent art, men kan antakelig anses synonym med tilsvarende art av Gmellina.
De er hovedsakelig nordlige, men ingen arter av denne gruppen er funnet i Norden.
Taksonomisk plassering
Taksonomien til krepsdyrene er under regelmessig revisjon, og det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin og Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og generelt bygger på WoRMS-databasen i detaljer på nivå lavere enn familie:
Bouzanville
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Bouzanville
Friidrett under Samveldelekene 2018 – 110 meter hekk menn
110 meter hekk menn var en del av friidrett under Samveldelekene 2018 i Gold Coast i Australia. Øvelsen ble arrangert 9. og 10. april 2018 på Carrara Stadium.
Første runde
De tre beste i hvert heat (Q) og de to raskeste tidene for øvrig (q) gikk videre til finalen.
Toten
Toten er et distrikt i Innlandet fylke, som består av kommunene Østre og Vestre Toten, med henholdsvis 14 465 og 12 723 innbyggere. Kommunene har areal på 561 og 249 km², til sammen 810 km². Administrasjonssenteret i Vestre Toten er Raufoss, og i Østre Toten Lena. Sammen med Land, Hadeland og Gjøvik utgjør Toten regionen Vestoppland.
Etymologi
Navnets opphav er satt i sammenheng med det norrøne Þótn som angivelig betyr «noe man liker».
Bouxières-sous-Froidmont
Bouxières-sous-Froidmont er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike.
Toten
Historie
Toten har tradisjonelt vært et av Norges største jordbruksområder, og industriparken på Raufoss er et av de største industrisentra i innlandet.
Valgkrets
Valgkretsen Toten bestod av herredene Biri, Eina fra 1909, Kolbu fra 1909, Snertingdal fra 1912, Vardal, Østre Toten og Vestre Toten med rundt 25 000 innbyggere og 12 000 stemmeberettigede etter innføringen av kvinnelig stemmerett.
Stortingsrepresentanter
(1)Castberg ble også valgt fra Søndre Gudbrandsdalen krets, og representerte denne.
Dialekt
Dialekten på Toten tilhører opplandsmål (dialektene på Toten, Hadeland, i Land, Solør, Odalen og Hedmarken), og avviker fra de offisielle skriftspråkene på mange punkter. Blant annet har Toten-dialekten bevart dativ som egen kasus opp til nyere tid, og samsvarsbøyning i adjektiv og perfektum partisipp, som finnes i nynorsk, men ikke bokmål, hvor dette ble oppgitt i 1907. Et eksempel på Toten-dialekten eller «totning» som det kalles på lokalmunne: