cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thailand–Burma-jernbanen
Byggingen
Byggingen ble organisert i to deler; én i Burma, og én i Thailand. Hele prosjektet ble ledet av den Sørlige Armés jernbanekorps. I Burma var det 5. jernbaneregiment som hadde ansvaret, mens i Thailand var det det 9. jernbaneregimentet. Hovedkvarterene ble lagt til Thanbyuzayat i Burma og Kanchanaburi i Thailand. Legging av skinnegangen begynte i begge ender, mens rydding og bygging av banelegemet (underbygningen) foregikk på mange steder langs traséen samtidig. Omkring 12 000 japanske soldater var vakter og arbeidsledere i tillegg til omtrent 800 utskrevne koreanske soldater. Den opprinnelige planen var å bruke arbeidskraft fra Thailand (som var alliert med Japan). Thailenderne viste seg vanskelig å styre, og på grunn av alliansen kunne ikke japanerne kue dem med tvang og makt. Siden de i prinsippet var frie borgere og befant seg i hjemlandet sitt, var det mange som bare forlot byggeplassene. Japanerne hadde imidlertid fått tilgang på disiplinerte og fysisk sterke britiske, australske og nederlandske krigsfanger blant annet etter erobringen av Singapore og Nederlandsk Øst-India i første del av 1942. Disse ble nå sendt til anleggsområdene og tvunget til å arbeide.
De japanske militære lederne var mot slutten av 1942 misfornøyd med fremdriften i arbeidet. I begynnelsen av 1943 ble omkring 200 000 arbeidere fra Malaysia, India og Burma (kalt rǒmusha) delvis shanghaiet og delvis tvangsutskrevet for å supplere de omkring 60 000 allierte krigsfangene. Våren/sommeren 1943 ble det allerede høye tempoet ytterligere økt under det som ble kalt «speedo». Dette pågikk helt til ferdigstillelsen av banen. Arbeidsdagene ble forlenget, og hviledager var svært sjeldne. I tillegg var det utbrudd av kolera og difteri i leirene, og alt dette resulterte i at dødstallene blant arbeiderne og krigsfangene steg dramatisk. 16. oktober 1943 ble de to halvdelene av linjen koblet sammen ved Konkoita. Byggingen var fullført på bare 16 måneder, men til en fryktelig pris.
Koronapandemien
Noter
<references group="lower-alpha"/>
Thailand–Burma-jernbanen
Etter krigen
Britene bestemte at jernbanen skulle selges til den Thailandske stat, og i 1947 var skinnegangen fjernet og brukt andre steder i regionen. Jernbanebroen av stål over Mae Klong ble imidlertid reparert, og i begynnelsen av 1950-tallet startet de thailandske statsbanene å legge skinnegang langs den opprinnelige traséen. I 1957 ble banen fram til dagens endestasjon i Nam Tok åpnet. På grunn av Burmas isolasjonistiske politikk og et anstrengt forhold til naboen, var det aldri noe forsøk på å gjenåpne hele linjen. Mye av den opprinnelige traséen havnet under vann da en demning ble bygd i Thailand på 1980-tallet. Forholdet mellom Thailand og Burma har bedret seg de siste årene, men det foreligger ingen planer på thailandsk side om å gjenoppbygge hele linjen.
På burmesisk side derimot, har det kommet signaler om at en gjenoppbygging frem til grensen mellom Thailand og Burma kan være aktuelt. Thailand har hatt suksess med å gjøre jernbanen til en turistattraksjon, noe som har blitt lagt merke til hos burmesiske myndigheter. Fra burmesisk hold utelukkes det heller ikke å en dag knytte den burmesiske delen til den thailandske. I desember 2014 ga myndighetene i delstaten Mon en burmesisk entreprenør i oppdrag å bygge et museum, hotell, restaurant og andre turistfasiliteter i byen Thanbyuzayat (nær det som var banens nordlige endepunkt). Delstatsmyndighetene vil også be landets jernbanedepartement om å rekonstruere en 1,6 kilometers seksjon av skinnegangen for å gjøre stedet til en turistattraksjon.
Menneskelige omkostninger
De eksakte tallene på døde blant de sivile arbeiderne (rǒmusha) er vanskelig å stadfeste, men anslagene antyder at det kan være over 80 000. Arbeidere fra Malaysia og Burma utgjorde mesteparten av disse. De sivile arbeiderne ble - om mulig - behandlet enda verre enn krigsfangene. De bodde i leirer adskilt fra krigsfangene, og hadde - i motsetning til krigsfangene - ingen intern organisering eller medisinsk kompetanse. Etter krigens slutt ble de i stor grad overlatt til seg selv, siden de stridende nasjonene hadde hendene fulle med å ta seg av og returnere sine egne landsmenn. Det faktum at rǒmushaene for det meste var analfabeter og heller ikke mestret det engelske språket, gjorde sitt til at skjebnen og lidelsene deres forble ukjent (særlig i vestlige land).
Omtrent 12 500 krigsfanger døde eller ble drept under byggingen av banen. Av disse var rundt 6 500 briter, 2 900 nederlendere og 2 700 australiere. De fleste døde av sykdom og utmattelse, men mange ble også henrettet av fangevokterne eller drept i allierte flyangrep.
Linjekart
Stedsnavnenes skrivemåte kan variere avhengig av transkripsjonsmetode.
Klemens kirke
Klemens kirke, eller Sankt Clemens Kirke, er en kirke i Klemensker på Bornholm oppført i kløvet granitt. Den ble bygget i tidsrommet 7. juni 1881 til 2. desember 1882 og arkitekt var Ludvig Knudsen. Kirken avløste middelalderkirken Sct. Clemens kirke som ble revet i forbindelse med byggingen av den nye kirken.
Kirken ble restaurert i 1960.
Paula Wrońska
Paula Wrońska (født 1. desember 1991 i Lębork, Pommerske voivodskap) er en polsk rifleskytter, og representerer Polen og LOK Lider-Amicus Lębork. Hun deltok under Sommer-OL 2012 i øvelsen skyting og grenen 10 meter rifle.
Norner (selskap)
Norner AS er en petrokjemibedrft i Bamble i Telemark. Selskapet utvikler og forsker frem bærekraftige produkter og løsninger i de fleste industrier der plast og kompositter er sentralt. Norner har kunder innen petrokjemisk industri, emballasjeindustri, offshoreindustri, helseteknologi, bygg og infrastruktur og fornybar energi.
Historie
I 1977 åpnet Saga Petrokjemi flere plastfabrikker i Rønningen industripark i Bamble. I tilknytning til fabrikkene ble det også opprettet et forskningssenter på stedet. I 1984 ble plastvirksomheten med forskningssenteret overtatt av Statoil, og i 1994 ble anlegget overtatt av den multinasjonale plastprodusenten Borealis.
Borealis trakk seg senere ut av Norge, og den 1. september 2007 skilte Borealis ut forskningssenteret med personell, laboratorier og plastbearbeidingsutstyr som eget datterselskap kalt Norner Innovation. Dette nye selskapet begynte å selge sine tjenester til eksterne kunder. Norner Innovation videreførte og utvidet forskningen på og utviklingen av polyolefiner (polyetylen PE og polypropylen PP). Borealis solgte seg ut i 2008.
I 2011 opprettet Norner Innovation et datterselskap i India. Selskapets navn ble samme år endret fra Norner Innovation til Norner. Navnet Norner henspiller på de tre nornene (skjebnegudinner) i norrøn mytologi.
Norner ble i 2014 kjøpt opp av det thailandske selskapet SCG (Siam Cement Group), som har hovedkontor i Bangkok. Norner satset deretter videre som en sterk europeisk enhet innen SCG. I 2020 ble Norner medeier, sammen med Arendals Fossekompani, UiA, Resitec, og Elkem, i det såkalte «katapultsenteret» Future Materials. Siden 2018 har Kjetil Larsen vært daglig leder i Norner. Norner flyttet til nytt forskningsbygg, Polymer Exploration Centre, i Porsgrunn i slutten av 2021.
Orizabus
Orizabus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Denne gruppen blir regnet til underfamilien hornbiller (Dynastinae) men ligner ikke så påfallende på de mer velkjente, store artene i underfamilien.
Utseende
Middelsstore (10–20 millimeter), kraftige, litt avlange, glinsende svarte biller. Hannene mangler horn på hodet, men har gjerne en spiss knøl. Slekten kan kjennes på at clypeus («overleppen») har en tverrlist rett bak forkanten, og at leggene (tibiae) på forbeina er flatt utvidete (nærmest skjeformede) uten eller med utydelige tenner langs ytterkanten. Dekkvingene har dype lengdestriper.
Levevis
Larvene lever i jorda, for det meste av råtnende plantemateriale, men de kan også ete røttene på ulike planter. Disse billene lever for det meste i tørre fjellområder. De voksne billene er nattaktive.
Utbredelse
Slekten er utbredt hovdesakelig i Mexico, og er oppkalt etter byen Orizaba, men for fem av artene strekker utbredelsen seg inn i det sørlige USA, og i alle fall én går sør til Honduras.
Rasmus Rohde
Rasmus Rohde (født 26. september 1975 i Trondheim) er en norsk musiker, låtskriver, komponist og dramatiker. Han er utdannet manusforfatter fra Den norske filmskolen. Han har vært tilknyttet Trøndelag Teater som barneskuespiller og komponist. Han skrev musikken til forestillingen Skjønnhetsdronninga som ble tildelt Heddaprisen 1998 for beste oppsetning.
Fra 2007 er han er låtskriver, vokalist og gitarist i musikkensemblet Rasmus og Verdens Beste Band. Bandet fikk Spellemannprisen 2007, Spellemannprisen 2010 og Spellemannprisen 2017 for beste barneplate.
Rohde har skrevet manus og musikk til utendørsspillet Eplene i messehagen. Sammen med instruktør Ane Aass driver han RAA produksjoner (tidligere Rohde & Aass Produksjoner), som holder til på Stadsbygd i Trøndelag.
Av annen dramatikk og musikkdramatikk har han blant annet skrevet:
Bahagian Kuching
Bahagian Kuching (engelsk: Kuching Division, norsk: Kuching-divisjonen) er en av de elleve administrative divisjonene i Sarawak i Øst-Malaysia. Området ligger mellom sørkysten av Datu-bukta og grensa til Indonesia i den helt sørvestlige delen av Sarawak. Det har et samlet areal på 4 559,5 kvadratkilometer. Folketallet er på 705 546 (2010).
Sarawaks administrasjonssenter, Kuching, med delstatens viktigste havn og flyplass ligger her.
Santiago Capurro
Santiago Capurro (født 8. april 1975) er en argentinsk landhockeyspiller.
Bahagian Kuching
Landområdene som utgjør Kuching het Sarawak og lå under sultanen av Brunei inntil de ble gitt til James Brooke, som fikk tittelen rajah. Kuching-divisjonen ble etablert den 1. juni 1873 som den første i Sarawak.
Kuching-divisjonen er delt inn i tre administrative distrikter:
I juli 1986 ble Samarahan utskilt som egen divisjon.
Santiago Capurro
Han representerte Argentina under Sommer-OL 1996 i Atlanta, hvor laget hans ble nummer 9.
Mosbekken kraftverk
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på ca 30 meter.
Installert effekt er 6 kW fra tre små peltonturbiner. Årsproduksjon er 0,032 GWh.
Protoconnus
Utseende
Bittesmå (0,5-1 millimeter), brunrøde, blanke, ovale til pæreformede biller, fint hårete. Antennene er lengre enn hode + thorax, nokså kraftige, de tre ytterste leddene er betydelig tykkere enn resten og danner en avlang klubbe. Hodet er nokså stort, kantete, med store fasettøyne. Pronotum er bredere enn langt, mer eller mindre tilsmalnende forover, betydelig bredere enn hodet og smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er bredt ovale, hver dekkvinge har en dyp lengdegrop ved roten. De dekker hele bakkroppen. Lårene er litt kølleformede, beina ellers slanke.
Levevis
Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall.
Utbredelse
Artene er utbredt i Sør-Amerika.
I’m Not in Love
«I'm Not in Love» er en sang av den engelske gruppen 10cc, skrevet av bandets medlemmer Eric Stewart og Graham Gouldman. Den ble utgitt i Storbritannia i 1975 som den andre singelen fra bandets tredje album The Original Soundtrack.
Sangen ble bandets gjennombruddshit over hele verden, og nådde førsteplass i Irland og Canada og nummer to på Billboard Hot 100 i USA, så vel som topp 10 i Australia, New Zealand og flere europeiske land.
»I'm Not in Love» har beholdt sin popularitet, og er mye brukt i forbindelse med bøker og filmer. Den er benyttet i filmene The Virgin Suicides, Bridget Jones på randen, Uanstendig forslag, Cherish, Whatever, Hunky Dory, Jappeloup, The Stud, Deuce Bigalow: Male Gigolo, He's Just Not That Into You og Guardians of the Galaxy, samt videospillet Grand Theft Auto: Vice City Stories og TV-showene Goodnight Sweetheart, That '70s Show, Kontoret, Veronica Mars, Big Love, Medium, Cuentame, The Syndicate, Bull, Østkantfolk, Skam og Pose. En coverversjon av Kelsey Lu ble omtalt i TV-serien Euphoria.
I 1995 ga 10cc ut en akustisk versjon av «I'm Not in Love», og den e innspilt av en rekke andre artister, blant andre Will to Power, Deni Hines, Kelsey Lu og Olive.
«I'm Not in Love» er spilt over 3 millioner ganger på amerikansk radio siden utgivelsen, og den vant tre Ivor Novello-priser i 1976 for beste popsang, årets internasjonale hit og mest fremførte britiske melodi.
Afrikamesterskapet i friidrett 2016 – 1500 meter menn
1500 meter for menn ved Afrikamesterskapet i friidrett 2016 ble arrangert 25. og 26. juni i Kings Park Stadium.
Innledningsheat
Kvalifisering: 5 beste i hvert heat (Q) og de 2 neste med raskest tid (q) ble kvalifisert til finalen.
Haley Batten
Haley Batten (født 19. september 1998) er en amerikansk syklist.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 9 i terrengsykling.
Thorleif Fjeldstad
Thorleif Thorgeir Fjeldstad (født 4. juni 1905 i Aker, død 1. september 1984 i Borre) var en norsk marineoffiser, fra 1943 leder for NS-organisasjonen Hirdmarinen.
Fjeldstad var tidligere marineløytnant. Da krigen kom til Norge meldte han seg 2. november 1940 inn i Nasjonal Samling. Den 17. november 1943 ble det klart at han skulle bli leder for Hirdmarinen, en organisasjon som var blitt opprettet året før. Beordringen som «hirdmarinefører» gjaldt fra 10. november.
Han gjorde seg under krigen skyldig i flere angiverier, og anga nordmenn både til det tyske sikkerhetspolitiet og etterretningstjeneste Abwehr. Han hadde en hissig framtoning, og kunne forfølge selv mindre saker. En student som plystret «It's a Long Way to Tipperary» på torget i Horten endte opp med varetekstfengsel og tre måneder i Berg fangeleir da Fjeldstad grep inn.
Etter krigen ble han stilt til doms i landssvikoppgjøret. Den 16. oktober 1946 ble han i Agder lagmannsrett dømt til 20 års fengsel for ulovlig frihetsberøvelse. Han ble imidlertid løslatt fra Bjørkelangen tvangsarbeidsleir allerede 9. november 1951.
Takasagoagonum
Takasagoagonum er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
En middelsstor, oval, blankt svart løpebille uten metallglans. Hodet er firkantet med nokså små fasettøyne og slanke, ikke spesielt lange kjever. Antennene er noe lengre enn hode + pronotum. Pronotum er sekskantet, en del bredere enn langt. Dekkvingene er ovale med fine punktstriper.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Taiwan.
Erik Brunvatne
Erik Brunvatne (født 1963) er en norsk tidligere judoutøver som representerte Vennesla JK.
Han vant to NM-gull og ni NM-medaljer i perioden 1983–1992.
Jorge Querejeta
Jorge Querejeta (født 1. september 1968) er en argentinsk landhockeyspiller.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 1996 i Atlanta, hvor laget hans ble nummer 9.
Slaget ved Oudenarde
Slaget ved Oudenaarde, eller Slaget ved Oudenarde, var et slag i den spanske arvefølgekrigen som ble utkjempet 11. juli 1708 mellom styrker fra Storbritannia, De forente Nederlandene og Det tysk-romerske riket på den ene siden og Frankrike på den andre. Slaget sto i Oudenaarde i Belgia og var en avgjørende seier for de allierte.
Bogejohka
Bogejohka (nordsamisk, historisk Bågejåkka) er ei elv i Tana kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Lákšjohka og er 10,2 kilometer lang. Elva har utspring på fjellet Gáritoaivvit og renner i nordøstlig retning til samløpet med Lákšjohka, rundt fem kilometer før denne munner ut i Tana.
«Killer» Kane
«Killer» Kane er en norsk roman, utgitt som bok nummer 41 i den 83 bind store serien om western-helten og US-marshalen Morgan Kane. Boka ble lansert i 1970, skrevet av forfatteren Kjell Hallbing under pseudonymet Louis Masterson, utgitt på forlaget Bladkompaniet.
I «Killer» Kane tar Hallbing nok en gang utgangspunkt i en faktisk hendelse, en skuddveksling som fant sted da fire fra Dalton-banden ble drept ved ranet av to banker i Coffeyville 5. oktober 1892. Når begivenheten har fått en plass i historia er det blant annet fordi den er foto-dokumentert: Likene utstilt nærmest som trofeer etter at banden var knust.
I boka dumper Morgan Kane uforvarende inn i handlinga på en togtur hjem til Fort Leavenworth, da toget brått blir forsøkt ranet. Der er det Expressvakt Jesse Rawlins som er på jobb, og slik møtes de to revolversvingerne igjen etter å ha tatt farvel for flere bøker side, i Kane’s likemann. Sammen må de nå stå opp mot Dalton-banden, men står tilsynelatende vel så mye opp mot hverandre. Da Jesse Rawlins fikk en plass i Hallbings litterære univers var det for å være en motpol til Kanes karakter. Det har han da også blitt! Kane hater ham etter hvert så sterkt at han gjerne skulle skutt ham ned. Mens Rawlins er velmenende, løsningsorienterte er Kane på sitt mest destruktive, mordlystne, blodtørstige. Her savnes mao. en kriminalpolitisk samhandlingsplan.
Problemene blir ikke mindre av at den imøtekommende Rawlins blir lurt trill rundt av en av Dalton-brødrenes damer og at den tverre, mistroiske Kane nesten blir lurt like trill rundt av en annen - og at boka ellers knapt byr på kvinner.
I sluttoppgjøret skyter imidlertid Kane og Rawlins begge mot kjeltringene og ikke mot hverandre.
Mottagelsen av boka
Da «Killer» Kane kom ut var Kane-serien i om lag fire år utgitt i nokså normale pocket-opplag på 12-16000, men fra 1969 hadde forlaget merket en økende interesse, og ifølge forleggeren Finn Arnesen hadde den «virkelige rakettferden mot kjempeopplagene» startet før «Killer» Kane kom ut. Nå trykket man 21,000.
Og utgivelsene var ikke begrenset til Norge. Boka kom i Sverige i 1975 på B. Wahlströms Bokförlag som Bittert hat I Finland kom den i 1977 på Otava som "Tappaja-Kane". I England kom den i 1978 på Corgi Books som Killer Kane.
Senere utgivelser
Da Bladkompaniet i 1991 ga ut serien på nytt besluttet de å publisere bøkene i kronologisk rekkefølge, der man begynte med Kanes fødsel og sluttet med Den siste jakten. Nå havnet «Killer» Kane i et dobbeltbind, i bok nr. 27, sammen med $10 000 for Jesse Rawlins. Da Bladkompaniet/Schibstedforlagene i årene 2002–2008 gjenutga bøkene i dobbelt-pocket kom «Killer» Kane i 2006 som bok 53 i bind 53–54.
Etter at Aller forlag i 2008 tok over rettighetene kom bøkene fra 2009 enkeltvis, fortsatt i kronologisk rekkefølge, men med noen justeringer. Nå kom boka i 2014 som bok nr. 56 i serien, en utgivelse som i 2016 ble lansert som lydbok av Norsk lyd- og blindeskriftbibliotek, innlest av Jan Olav Simonsen.
Plasseringen som bok 56 i serien er ført videre i senere utgivelser, som i Cappelen Damms lydbokversjon fra 2021, lest inn av Torgeir Reiten
Semir Osmanagić
Semir Osmanagić (født 1. juni 1960 i Zenica, tidligere Jugoslavia, nå Bosnia-Hercegovina) er en bosnisk-amerikansk forfatter, arkeolog og antropolog.
Beiqiao
Beijiao kan sikte til:
Semir Osmanagić
Han er mest kjent for sin hypotese om de bosniske pyramidene i Visoko som han mener at menneskeskapte strukturer.
Biografi
Semir Osmanagic har avlagt en doktorgrad i universitet i Sarajevo om Maya-sivilisasjonen.
Semir Osmanagic ble født i Zenica i 1970 og da krigen brøt ut, flyttet han til Houston, USA, og der arbeidet han som direktør for produksjon i Housten Protectors Inc. I 1995 grunnla han sin egen bedrift som heter Met. Company, Inc. i Houston, USA, og er fortsatt direktøren i bedriften.
Semir Osmanagic er professor i antropologi på Det amerikanske universitet i Bosnia og Herzegovina, der han har et hovedfokus i megalittiske fenomen i Bosnia og Herzegovina. I 2005 stiftet han organisasjonen Arkeologiske parken: bosniske solpyramiden som arbeider med utgravinger og gjøre geologiske og arkeologiske forskning og arkeologisk turisme, der hovedfokus er på de bosniske pyramidene.
Han har også en mastergrad i internasjonal økonomi og politikk.
August Nielsen
August Nielsen er navnet til flere personer:
Københavns godsbanevanntårn
Københavns godsbanevanntårn består av to firkantede tårn, bygget i henholdsvis 1901 (det lave) og 1907 (det høye). Det lille tårnet, med pyramidetak, ble bygget samtidig med godsbanegårdsanlegget og har en kapasitet på 65 m3 og det høye tårn, med saltak, har en kapasitet på 200 m3. De to tårnene er forbundet med en mellombygning og anlegget hadde også et vannrenseanlegg med en kapasitet på 20 m3 renset vann pr. time.
Cubas statsminister
Bakgrunn
Det første forsøket på å etablere en cubansk stat fant sted i 1811 da José Agustín Caballero skrev et forslag til en nasjonal grunnlov. Dette ble fulgt opp av et nytt grunnlovsforslag i 1821 av Claudio Zequeira og et tredje i 1823 av Félix Varela. Disse forfatterne var enige om at Cuba skulle forbli en selvstyrt del av kolonimakten Spania. I 1851 ble den cubansk-venezuelanske Narciso López den første til å foreslå å etablere en selvstendig cubansk stat uavhengig av Spania. Dette ble etterfulgt i 1858 med et nytt grunnlovsforslag (kjent som «Ave Marias grunnlov»). I 1868 startet Den cubanske uavhengighetskrigen mot Spania. Krigen førte til at Spania ga Cuba selvstyre i 1897, men at landet forble en del av det spanske imperiet. Ordningen varte frem til 1. januar 1899 da Spania tapte den spansk-amerikanske krigen. Fra 1899 til 1902 var Cuba underlagt et midlertidig amerikansk militærstyre. Amerikanerne lagde en grunnlov (som trådte i kraft 1902) i samarbeid med ledende cubanere, som innførte det amerikanske styringssystemet i Cuba. Den største forskjellen fra den amerikanske modellen var at det cubanske presidentembetet hadde mer makt enn den amerikanske. Under denne grunnloven var presidenten både statssjef og regjeringssjef.
1940 grunnloven endret landets styringssystem fra et presidentsystem til et semipresidentsystem. I det nye systemet utpekte presidenten en statsminister til å koordinere arbeidet til regjeringen. I tillegg til å opprettet statsminister embetet ble ministerrådet (regjeringen) dannet. I tillegg til dette styrket grunnloven borgernes demokratiske rettigheter, men korrupsjon og klientelisme svekket borgernes evne til å påvirke samfunnet. Når det radikale anti-korrupsjons Ortodokspartiet så ut til å vinne presidentvalget i 1952 initierte Fulgencio Batista et kupp. Batistas regjering opphevde grunnloven og innførte et autoritært styre som vedvarte frem til 1959 da 26. juli-bevegelsen tok makten.
Moderne embete
Da 26. juli-bevegelsen tok makten vedtok den nye regjeringen «Republikken Cubas grunnleggende lov», som trådte i kraft 7. februar 1959 og opphevet Cubas grunnlov fra 1940. Videre ble Fidel Castro utnevnt som landets statsminister. Castros regjering fikk myndighet til å endre den grunnleggende loven uten offentlig konsultasjon eller vedtak i en lovgivende forsamling. De første årene var kjennetegnet av uklare styringslinjer og svake institusjoner. Regjeringsdepartementer ble opprettet, fusjonert og/eller oppløst hyppig. Perioden frem til 1976 var kjennetegnet av hva revolusjonslederne døpte «gerilja-administrasjon». Den amerikanske statsviteren William M. Leo Grande skriver at denne styringsmodellen var grunnlagt på Fidel Castros karismatiske ledelse. Viktige beslutninger ble tatt av Fidel Castro sammen med en liten uformell sirkle av individer som han møtte i løpet av Den cubanske revolusjon hevder Leo Grande videre. Deformalisering av det politiske systemet ville vedvare frem til Fidel Castros død og hemmet landets politisk institusjonalisering.
På 1960-årene initierte den cubanske ledelsen arbeidet med en ny grunnlov. Den sovjetiske modellen ble innført i Cuba den 15. februar 1976. Den nye grunnloven etablerte den lovgivende forsamlingen Nasjonalforsamlingen for folkemakten, statsrådet, ministerrådet, regjeringssjef-embetet og statssjef-embetet. Fidel Castro ble valgt som statsrådets president (statssjef) og ministerrådets president (regjeringssjef) i 1976. Dette skilte seg fra normen i andre sosialistiske stater hvor disse vervene ofte ble fordelt på to personer. Til tross for innføringen av sovjetiske institusjoner fortsatte det cubanske systemet å bygge på en slags «dualisme bestående av karismatisk ledelse og legal-rasjonelle elementer» hevder statsviter Bert Hoffmann. Embetene Fidel Castro ble valgt til som for eksempel «Ministerrådets president» og «Førstesekretær av Cubas kommunistparti» var hentet fra Sovjetunionen og hadde grunnlag i rettslig-bindende dokumenter. Ved siden av dette ble han tildelt embeter som for eksempel «Revolusjonenskommandør» som ikke hadde grunnlag i verken lov eller partiets interne regler.
Det siste tiåret av Fidel Castros styretid var kjennetegnet av en deinstitusjonalisering av parti- og statsapparatet. For eksempel sier partiets grunnlov at en partikongress skal bli innkalt hvert femte år, men ingen partikongress ble avholdt i 2002 (og ingen uttalelse om hvorfor ble annonsert). I statsapparatet ble nærkontakt med Fidel Castro anerkjent som en god grunn til forfremmelse. For eksempel var grunnlaget for å utnevne Felipe Pérez Roque til utenriksminister i 1999 at han var «bedre kjent med ideene og tankene til Fidel Castro enn de fleste». Roque forsto dette og fortalte nasjonalforsamlingen i 2005 at cubansk sosialisme var grunnlagt på en karismatisk modell fremfor institusjonalisme. Han hevdet at folks blinde tro på Fidel Castro var revolusjonens «største skatt»; «Måten vi forstår denne autoriteten på er som følger: 'Jeg forstår ikke så godt, men hvis Fidel sa det, er jeg sikker på at det stemmer.» Videre hevdet han at «sosialisme er vitenskapen om å sette et godt eksempel», og konkluderte at «Så lenge dette landet har en ledelse basert på eksempel... så er den uovervinnelig.»
Som statspresident innførte Raúl Castro reformer for å institusjonalisere det politiske systemet på bekostning av den personaliseringen av makt som hadde kjennetegnet Fidel Castros styre. I hans første tale som statssjef sa Raúl Castro at «Kommunistpartiet, en sikker garantist for den cubanske nasjonens fortsatte enhet, er den eneste verdige arvtaker til vårt folks tillit til sin leder [Fidel Castro].» I samme tale hevdet han at «Institusjonalisering er... en av bærebjelkene som sikrer revolusjonens usårbarhet på det politiske feltet». Institusjonalisering argumenterte Raúl Castro ville sikre at revolusjonen ville fortsette selv etter at dens historiske ledere var døde. I et stikk mot Fidel Castros linje påsto Raúl Castro at improviseringen som kjennetegnet hans forgjenger hadde bidratt til «dyre irrasjonaliteter».
Raúl Castro representerte en annen lederstil som president enn Fidel. Fremfor å fortsette med enmanns-dominering av styringssystemet som kjennetegnet Fidel Castros lederstil fremmet han kollektiv ledelse, en lederstil der beslutninger blir tatt kollegialt. Dette ble videreført i 2011 da han foreslo til den 6. kongressen «å begrense tjenestetid i høye politiske og statlige stillinger til maksimalt to femårsperioder». Statsviter Ramón I. Centeno mener å kunne tolke «innføringer av tidsbegrensninger som en form for kollegialt forhold for innføring av åremål. Dette vitner om en intensjon om å vende seg til en mer kollektiv beslutningstil – i motsetning til den udefinerte varigheten av karismatisk styre.» Disse forslagene ble gjort til lov den 19. april 2019 da Cubas nye grunnlov trådte i kraft. Ministerrådets president embetetet ble oppløst og erstattet med stillingen «Statsminister». Rent formelt innebærer endringene at presidenten delegerer sin rett som regjeringssjef til statsministeren. Dette må ta sted siden grunnloven sier regjeringssjef og statssjef skal være to forskjellige personer. I Cuba er statsministerens funksjon å koordinere arbeidet til ministerrådet på vegne av presidenten. En annen vesentlig endring i grunnloven er at regjeringssjefen og regjeringens medlemmer ikke kan bli valgt til statsrådet, sitte i en valgkomité, holde juridiske stillinger eller å ha funksjoner i et statlig kontrollorgan.
Cubas kommunistparti
Cuba er en sosialistisk stat hvor Cubas kommunistparti (CKP) har monopolisert staten i henhold til marxisme-leninisme. I landets grunnlov heter det at CKP «var født ut av en enhetlig vilje blant organisasjonene som bidro avgjørende til revolusjonens triumf og legitimert av folket utgjør grunnpilarene og er garantisten for vår økonomiske, sosiale og politiske orden.» Videre formidler grunnlovens artikkel 5 at CKP er «unikt, Martisk, Fidelistisk og marxist-leninistisk, og er den organiserte fortroppen til den cubanske nasjonen, opprettholdt av sin demokratiske karakter, så vel som sin permanente tilknytning til folket, er den overlegne drivkraften bak samfunnet og staten.» I dens kapasitet har CKP ansvar for å organisere krefter for å bygge sosialisme og utvikle landet i en kommunistisk retning. Likevel går det et skille i marxist-leninistisk filosofi mellom «veiledning» og «administrasjon», og partiet er ansvarlig for veilede statsapparatet gjennom generell politikk utforming. Statsapparatet er klart adskilt fra partiapparatet på alle områder med unntak av på sentral hold; statsministeren er også medlem av CKPs politbyrå for eksempel. Rent analytisk er det derfor vanskelig å vite hvor reell makt stammer fra.
Sentralitetsmål
Sentralitetsmål er et matematisk mål på sentralitet i en tallrekke. Det mest brukte målet er aritmetisk gjennomsnitt, ofte referert til som gjennomsnitt. Gjennomsnitt finnes også i flere versjoner, som for eksempel geometrisk gjennomsnitt. Andre mål på sentralitet er median og typetall.
Om avstanden mellom gjennomsnitt og median er stor kan dette indikere at frekvensen er skjevfordelt, men om gjennomsnitt og median er tilnærmet likt kan dette indikere en normalfordeling. Dette er fordi gjennomsnitt er mer sensitiv enn median for ekstremverdier.
Trigonopleurus
Trigonopleurus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).
Utbredelse
Slekten er i alle fall kjent fra Mellom-Amerika og Australia.
Systematisk inndeling
Listen er ufullstendig.
Uthusbekken kraftverk
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 16 meter.
Installert effekt er 9 kW. Årsproduksjon er 0,046 GWh.
Frans Hellern
Frans Hellern (født 1959) er en norsk tidligere judoutøver som representerte Ippon Judoklubb i Bærum.
Han vant ett NM-gull og ni NM-medaljer i perioden 1980–1986.
Albania under EM i friidrett
Albania deltok for første gang under det andre EM i friidrett i 1938 i Paris/Wien og så under det åttende i 1966 før landet fra 1990 har deltatt i alle mesterskapene som er arrangert. Nasjonen vant sin første medalje under EM i 2016.
Nikoline Harbitz
Nikoline Anette Harbitz (født Dahl 17. november 1841 i Melhus, død 11. september 1898 i Mandal) var en norsk forfatter.
Liv og virke
Nicoline Harbitz' forfatterskap strekker seg over bare fire bokutgivelser. Hun skrev disse bøkene helt mot slutten av sitt liv, og den siste av dem ble utgitt posthumt. Hennes debutroman, eller «fortælling», kom ut i 1894 under tittelen Brydninger. Fortellingen bygger på brytningene mellom mennesker, et motiv som står sentralt i hennes forfatterskap. Hennes fortelling Egteskab utkom i 1895 under psevdonumet Agnete.
Harbitz arbeidet med fortellingen Kassererens Hjem da hun døde. Bare første del av boken ble fullført, men den ble likevel utgitt året etter. Boken kom ut i finsk oversettelse i 1903.
I 1982 utga Mogens Haaland boken Nikoline Harbitz, 1841-1898, en biografi over forfatterens liv.
Aleksandr Radisjtsjev
Aleksandr Nikolajevitsj Radisjtsjev (russisk: Алекса́ндр Никола́евич Ради́щев, født 31. august 1749 i Moskva, død 24. september 1802 i St. Petersburg) var en russisk forfatter, embetsmann og samfunnskritiker som ble arrestert og sendt i eksil under Katarina II av Russland.
Bakgrunn
Radisjtsjev ble født inn i en mindre fornem familie på en eiendom rett utenfor Moskva. Hans ungdom ble tilbrakt hos en slektning i Moskva, hvor han fikk lov til å bruke mye tid ved det nylig etablerte universitetet i Moskva. Familien hans hadde forbindelser som ga ham en mulighet til å tjene ved Katarina den store sitt hoff, der han utmerket seg med sine tjenester og intellektuelle evner.
Radisjtsjov ble sammen med et dusin andre unge studenter sendt utenlands for å skaffe seg vestlig læring som de skulle ta med tilbake til Russland. I flere år studerte han derfor ved Universitetet i Leipzig i Tyskland. Hans utenlandske utdanning påvirket hans tilnærming til det russiske samfunnet.
Karriere
Da han kom tilbake til hjemlandet håpet han å introdusere opplysningstidens vestlige filosofi som naturrett.
Radisjtsjov støttet revolusjonære tenkere som George Washington, og han var en tilhenger av de tidlige stadiene av den franske revolusjonen. Hans mest berømte verk – Reise fra Petersburg til Moskva (Путешествие из Петербурга в Москву) – som ble publisert i 1790 var en kritikk av det russiske samfunnet. Han var særlig kritisk til livegenskap og grensene for personlig frihet som var blitt pålagt av det russiske eneveldet. Hans skildring av de sosio-økonomiske forholdene i Russland gjorde at han ble sendt i eksil til Sibir fram til 1797.
Katarina den store leste mange av arbeidene hans, og hun anså Radisjtsjovs verker om reformer som bevis på hans revolusjonære radikalisme, og hun beordret kopier av tekstene hans konfiskert og ødelagt. Han ble deretter arrestert og dømt til døden. Denne dommen ble senere omgjort til eksil i Ilimsk i Sibir, men før hans eksil gjennomgikk han både fysisk og psykisk tortur. Radisjtsjov ble løslatt av Katarina den stores etterfølger, Paul I av Russland.
Radisjtsjov begikk selvmord ved å drikke gift etter å ha blitt truet med et nytt eksil til Sibir. Han var da 53 år gammel og var i frihet, men stod fremdeles under politiets tilsyn. Han arbeidet som advokat da han tok sitt eget liv i 1802.
Reuben Gabriel
Reuben Shalu Gabriel (født 25. september 1990) er en nigeriansk fotballspiller som spiller for den saudiarabiske klubben Abha Club.
Karriere
Gabriel har spilt for Kaduna United FC, Enyimba International F.C. og Kano Pillars FC i hjemlandet Nigeria. I 2012 ble han kåret til årets nigerianske spiller og årets landslagsspiller.
I 2013 meldte han overgang til den skotske klubben Kilmarnock
I januar 2014 var Gabriel på prøvespill i den engelske klubben Tottenham Hotspur. Han gikk senere videre til den belgiske toppdivisjonsklubben Waasland-Beveren
Vidar Magnussen
Vidar Magnussen (født 6. desember 1977) er en norsk skuespiller, komiker og manusforfatter fra Bergen.
Bakgrunn og virke
Han er utdannet ved The Webber Douglas Academy of Dramatic Arts i London (2000–2004).
Hans første norske teaterrolle var som Jørgen Tesman i Ibsens Hedda Gabler (Riksteatret 2006). Siden har han blant annet hatt roller i Panikk i kulissene (2008), Farlige Forbindelser (2008), Les Misérables (2008), Rett i lommen (2009), Mascarade (2010), Jungelboken (2010) og La Cage aux Folles (2011) på Den Nationale Scene, og Tida og Rommet (2011), Jungelboka (2012), Felix' Fantastiske Orkester (2012), Norge-Brasil (2012) og Hamlet (2014) på Det Norske Teatret.
Magnussen mottok Heddaprisen 2014 i klassen for beste mannlige skuespiller for sin rolle som seremonimesteren i Shockheaded Peter. I 2010 vant han Komiprisen i klassen for årets gjennombrudd for sin opptreden i forestillingen Mascarade på Den Nationale Scene, og han fikk den bergenske Pernillestatuetten 2010 for sin medvirkning i Jungelboken samme sted. Han har hatt flere TV-roller, blant annet i komedie-kortfilmen Plassmangel (2003), og humorserien Halvseint (2007). I 2013 deltok han i underholdningsprogrammet Underholdningsavdelingen og situasjonskomedien Side om side på NRK. I desember 2016 startet NRKs julekalender Snøfall, hvor Magnussen spiller rollen som Ole Winter, julenissens sekretær. Magnussen står bak og spiller hovedrollen i TV-serien Magnus, som hadde premiere på NRK1 i januar 2019.
Senter for risikostyring og samfunnssikkerhet
Senter for risikostyring og samfunnssikkerhet (SEROS) er et forskningssenter ved Universitetet i Stavanger, etablert 1. januar 2009 i samarbeid med International Research Institute of Stavanger. SEROS driver både grunnforskning, anvendt forskning og utviklingsarbeid med bredest mulig anvendelse.
Walter Glaß
Walter Glaß (født 16. juni 1905 i Klingenthal, død 22. juni 1981 samme sted) var en tysk kombinertløper og skihopper som representerte WSV Klingenthal-Aschberg. Han ble nummer 15 i kombinert i OL i St. Moritz i 1928. Glaß deltok i spesielt hopp i VM i Oslo i 1930, der han endte langt nede på resultatlista, og VM i Oberhof i 1931, der han ble nummer 49.
Senter for risikostyring og samfunnssikkerhet
En viktig ambisjon for SEROS er å bidra til utviklingen av doktorgradkandidater med basis i en flerfaglig tilnærming til risikostyring og samfunnssikkerhet.
Senteret baserer seg på samarbeid mellom en rekke forskningsgrupper med parallell undervisning og forskningsvirksomhet.
Musikkens verden
Musikkens verden var et musikkleksikon i praktbokformat utgitt i to utgaver utgitt første utgave i 1951 og andre utgave i 1963. Hovedredaktør var Sverre Hagerup Bull. Verket dekket hovedsakelig vestlig klassisk musikk, men med et visst artikkeltilfang om annen 1900-tallsmusikk. Andre utgave var på 3264 sider inkludert. Verket var rikt illustrert med notelinjer for melodier og illustrasjoner.
Diego Chiodo
Diego Chiodo (født 28. januar 1970) er en argentinsk landhockeyspiller.
Walter Glaß
Han ble østerriksk mester i skihopping i 1927, og i kombinert i 1927 og 1931.
Det keiserlige romersk-katolske teologiske akademi
Det keiserlige romersk-katolske teologiske akademi (russisk: Императорская Римско-Католическая Духовная Академия) var et høyere lærested som utdannet katolske teologer i Det russiske rike. Akademiet fan magister- og doktorgrader i teologi og var innrettet mot å forberede til høyere stilinger innen den katolske kirke i keiserriket. Det hadde sine røtter i Universitetet i Vilna, men ble flyttet til St. Petersburg etter novemberoppstanden i 1831 i rikets polske deler. De tsaristiske myndigheter aktet med dette å kunne utøve en bedre kontroll over akademiet og til å sette det i russifiseringspolitikkens tjeneste. Etter oktoberrevolusjonen i 1917 ble akademiet flyttet til Polen der det ble til det katolske universitet i Lublin.
Ejike Uzoenyi
Ejike Uzoenyi (født 23. mars 1988) er en nigeriansk profesjonell fotballspiller som spiller for den nigerianske fotballklubben Enugu Rangers. Han spiller som ving, og er også en del av. Han har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Mamelodi Sundowns og Rennes.
Det keiserlige romersk-katolske teologiske akademi
Et nytt teologisk seminar ble etablert i Moskva i 1993; det flyttet St. Petersburg i 1995 og inn i akademiets historiske bygninger og er kjent som St. Petersburgs romersk-katolske teologiske akademi.
Walter Glaß
Kombinertløperen og skihopperen Walter Glaß ble ofte kalt Walter Glaß I, fordi det også fantes en langrennsløper med samme navn.
Ejike Uzoenyi
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2014 i Brasil.
Det keiserlige romersk-katolske teologiske akademi
I Vilnius (Vilna)
Akademiet fører sine røtter tilbake til det teologiske seminar ved universitetet i Vilnius fra 1803 til 1808 i augustinernes kloster. Etter novemberopprøret i 1831 ble universitetet stengt - på nær som to fakulteter, det medisinske-kirurgiske og det teologiske. Begge ble understilt det russiske innenriksministerium (og verken undervisningsministeriet eller biskopen av Vilnius).
Omkring år 1840 mistenkte de tsaristiske myndigheter at studentene planla et nytt opprør. Dermed ble akademiet med dets professorer og studenter og dets bibliotek flyttet til St. Petersburg i august 1842. Akademiet for medisin og kirurgi ble også stengt, og dets utstyr og annet tilhørig overført til Det kongelige St. Vladimir-universitetet i Kiev. Vilnius og Litauen opphørte med dette å ha en egen institusjon for høyere utdannelse.
I St. Petersburg
I St. Petersburg ble akademiet anbragt i det russiske akademis tidligere palass på Vasilijøya i 1844. Kjøp og renovering av bygningsmassen ble finansiert med midler fra stengte katolske klostre. Innvielsesseremonien av palasset ble overvært av keiser Nikolaj I. Akademiet ble ved denne anledning gitt rang som keiserlig akademi. Alle andre katolske akademier ble understilt dette akademiet. Antallet studenter ble avgrenset til 40; dette ble økt til 60 etter at det romersk-katolske klerikale akademi i Warszawa ble stengt i 1867.
Akademiet fortsatte å forberede teologer i de vestlige provinser av det russiske keiserrike. Studentene var for det meste polakker og litauere, med noen innslag av hviterussere, latviere og tyskere. I løpet av 70 år utdannet det mer enn 1.000 studenter. Blant dets mest kjente studenter og lærekrefter var Fabijan Abrantovitsj, Antanas Baranauskas, Jan Cieplak, Antoni Czerwiński, den senere helligkårede Zygmunt Szczęsny Feliński, Romuald Jałbrzykowski, Vladas Jurgutis, Aleksander Kakowski, Josef Alois Kessler, Mykolas Krupavičius, Zygmunt Łoziński, Maironis, den senere saligkårede Jurgis Matulaitis-Matulevičius, Vincas Mykolaitis-Putinas, Justinas Pranaitis, Mečislovas Reinys, Franz Anton Schiefner, Juozapas Skvireckas, Boļeslavs Sloskāns, Julijans Vaivods og  Motiejus Valančius.
Rektorer
Akademiets rektorer var
NPO Masjinostrojenija
NPO Masjinostrojenija (Научно-производственное объединение машиностроения) er et rakettdesignbyrå basert i Reutov, Russland. I løpet av den kalde krigen var byrået ansvarlig for flere store våpensystemer, inkludert UR-100N Interkontinentale ballistiske missiler og det militære Almaz romstasjonprogrammet.
India er Mashinostroyeniya nest største kunde etter Russland for salg av P-70 Ametist, BrahMos, BrahMos-II og P-800 Oniks.
Historie
NPO Masjinostrojenija ble grunnlagt i 1944 for å utvikle raketter for det russiske militæret. Under ledelse av kryssermissildesigner Vladimir Chelomey, var byrået hovedutvikler av Sovjetunionens romsatellitter, krysserraketter og interkontinentale ballistiske missiler.
Duje Strukan
Duje Strukan (født 16. mai 1984 i Split) er en kroatisk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Prva HNL. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.
Mimi Storm-Hansen
Mimi Storm-Hansen (født 6. august 1974) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte Tyrving og Tjalve.
Duje Strukan
Strukan debuterte som hoveddommer på landets øverste nivå den 6. august 2011 i kampen mellom NK Osijek og NK Zagreb (4–0). Hans første europacupkamp kom den 28. juni 2017, da han dømte første kvalifiseringsrunde av UEFA Champions League 2017/18 mellom Linfield FC og SP La Fiorita (1–0). Han har siden dømt gruppespillkamper i UEFA Europa League og flere kvalifiseringskamper både til Europa League og UEFA Champions League.
Mimi Storm-Hansen
Hun vant 4 NM-gull i høyde, høyde uten tilløp og lengde uten tilløp i 1997 og 1998.
Carl Ferdinand Linthoe
Carl Ferdinand Linthoe (født 9. august 1873, død 11. juli 1938 ) var en norsk arkitekt. Navnet forenkles vanligvis til Ferdinand Linthoe. Han var sønn av arkitekt og bygningssjef Christian Linthoe.
Utdannelse og virke
Linthoe gikk to år ved Kunst- og håndverkskolen i Kristiania og deretter to år ved Königliche Technische Hochschule i Berlin.
På 1890-tallet hadde han dels egen praksis og arbeidet noe som assistent for Ingvar Hjorth. Etter ca. 1900 var aktivitetsnivået beskjedent en periode, før Linthoe gjenopptok egen praksis rundt 1912 og hadde mange oppdrag for kommunen. Fra 1924 arbeidet han i kompaniskap med Fin Wollebæk, og han var slottsforvalter i 1921–38.
Linthoe tegnet en rekke bygårder i Oslo og trakk på et eklektisk utvalg av stilarter. Han hadde også oppdrag andre steder og har for eksempel tegnet sykehus på Hamar.
Verker i utvalg
(I Oslo med mindre annet er nevnt.)
Edgardo Pailos
Edgardo Pailos (født 15. august 1967) er en argentinsk landhockeyspiller.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 1996 i Atlanta, hvor laget hans ble nummer 9.
August Nielsen (orgelbygger)
August Nielsen (født 25. september 1842 i Christiania, død 2. juni 1885 samme sted ) var ved siden av Claus Jensen Norges fremste orgelbyggere på 1800-tallet.
August Nielsen gikk i lære hos orgelbygger Paul Christian Brantzeg i Christiania, men i 1870 fikk ha stipend og tilbragte fem år i lære og praksis som orgelbygger i Mellom-Europa, blant annet i lengre tid hos hos orgelbygger Sondreck i Køln.
Han etablerte orgelfabrikken August Nielsens orgelfabrikk i Drammen i 1875, men flyttet til Oslo året etter og etablerte seg der med et nytt orgelbyggeri i løpet av 1879. Etter hans død overtok enken Petrine Nielsen. Selskapet skiftet så eiere og fikk navnet Aug. Nilsens Eftflg. Olsen & Jørgensen, senere J. H. Jørgensens Orgelfabrik.
August Nielsen innførte moderne, fabrikkmessig produksjon av kirkeorgler i Norge. I en tid med stor kirkebygging fikk firmaet i løpet av kort tid en svært stor produksjon. Blant de større instrumentene firmaet leverte var til Kristiansand domkirke, Oslo domkirke (nedmontert på 1930-tallet og delvis flyttet til Frogner kirke i Oslo), Hamar domkirke (flyttet til Tolga kirke), Uranienborg kirke (utskiftet i 2009), Trefoldighetskirken, Arendal (utskiftet og delvis gjenbrukt i 2010), Grimstad kirke (restaurert i anledning Grimstad byjubileum i 2016) med flere. I tillegg kom et høyt antall mindre instrumenter til en rekke kirker på landet. Mange er fortsatt i bruk eller bevart, i noen tilfeller nedmontert og lagret.
Nielsen samarbeidet med Ludvig Mathias Lindeman, blant annet på orglene til Kristiansand domkirke, Urianienborg kirke og Domkirken i Oslo.
Oxyligyrus
Oxyligyrus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Denne gruppen blir regnet til underfamilien hornbiller (Dynastinae) men ligner ikke så påfallende på de mer velkjente, store artene i underfamilien.
Utseende
Middelsstore, avlange, blankt brunlige til svarte biller. Dekkvingene har markerte punktrader. Hos hannene er pronotum mer eller mindre trekantet uthulet i midten.
Geir Bjerknes
Geir Bjerknes (født 1990) er en norsk judoutøver fra Kongsberg som representerer Bergkameratene.
Han vant fire NM-gull og ti NM-medaljer i perioden 2011–2018. Han vant kongepokalen i 2018.
Levva livet – 25-års jubileum
Levva livet – 25-års jubileum er et musikkalbum med Åge Aleksandersen og Sambandet, utgitt i 2009.
Togg
Togg er et tyrkisk bilfirma grunnlagt som et fellesforetak i 2018.
Selskapene og organisasjonene som bestemte seg for å samarbeide for å produsere innenlandske biler i Tyrkia ble annonsert av president Recep Tayyip Erdoğan i november 2017. For dette formålet ble Tyrkias Togg Car-produsent lansert 25. juni 2018 av Anadolu Group (19%), BMC (19 %), Kök Group (19 %), Turkcell (19 %), Zorlu Holding (19 %) og TOBB (5 %). Siden den gang ble Tyrkias Automobile Joint Venture Group Inc. etablert.