cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Høflighet
Høflighet (egentlig: «som sømmer seg ved hoffet») vil si at man snakker med sin aktelse, oppmerksomhet, årvåkenhet eller ærbødighet. At man iakttar de hensyn som skikk og alminnelig dannelse fordrer, som f.eks. oppmerksomhet, toleranse, belevenhet, bedre kjent som skikk og bruk. Ikke alle aksepterer disse former for høvlig høflighet.
Høflighet kan vise seg på mange måter:
Tomsk-3 gasskraftverk
Brenselskilden er naturgass fra Gazprom, med subsidiær fyring på mazut. Anlegget ble stod ferdig i 1996, med andre enhet bygd ut fra 1998 og ferdigstilt 2000. Operatør er selskapet JSC Omskenergo TGK-11.
Odontolabis delessertii
Odontolabis delessertii er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En stor og kraftig (33-81 millimeter), blank hjortebille, i gjennomsnitt noe mindre enn Odontolabis burmeisteri som ligner og lever i det samme området. Hodet, pronotums og beina er svarte. Dekkvingene er gule med en kileformet svart strek langs midten. Hannen har stort hode og forstørrede kjever, men formen på disse kan variere noe. Store hanner har gjerne lange, krumme kjever med en lang, innoverrettet tann midt på, mindre hanner har ofte kjever som er mer eller mindre sagtakkede. Hos noen hanner har kjevene en enkelt spiss, hos andre en kam av tenner i spissen. Hodet ender foran i en bred, rundet "hylle" over mandiblenes røtter. Pronotum er kraftig innsnevret bakerst. Hunnen er bredere, uten forstørrede kjever, hodet med et rundet utskudd under fasettøynene.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.
Utbredelse
Arten lever i det sørlige India, men er regnet som sjelden.
Miguel Albarracín
Miguel Albarracín (født 8. juni 1981) er en argentinsk judoka.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i omspillet.
Magnor Glassverk
Magnor Glassverk er et norsk glassverk etablert i 1896. Som navnet tilsier er det lokalisert på Magnor, som ligger like ved grensen til Sverige i Eidskog kommune lengst sør i Innlandet fylke.
Thomas Wetting
Thomas Reppe Wetting (født 5. juni 1974 i Bodø) er en norsk forretningsadvokat og tidligere politiker (H).
Egeland
Egeland kan vise til
Thomas Wetting
Han er høgskolekandidat i økonomi og administrasjon fra Høgskolen i Bodø fra 1995 og cand.jur. fra Universitetet i Oslo fra 2001. Deretter ble han advokatfullmektig i Advokatfirmaet Selmer DA i Oslo, hvor han i 2004 ble advokat og i 2008 partner. Wetting arbeider for en stor del med virksomhetsoverdragelser og eiendomstransaksjoner.
Wetting var medlem av Nordland fylkesting 1995–2001 og 1. nestleder i Unge Høyre 1996–1998.
Magnor Glassverk
Glassverket startet opp som Geijersfors Glassverk underlagt svenske Eda glasbruk fram 1917. Mens virksomheten på den svenske siden av grensen har opphørt, er Magnor Glassverk fortsatt i drift og produserer servise, vaser og andre kunstgjenstander i glass. Flere kjente designere har vært med på å utforme glassverkets kolleksjon, herunder Per Spook, Vebjørn Sand, Per Winge og Ari Behn.
Métal Hurlant
Sammen med tidsskriftet ble det opprettet et forlag, Les Humanoïdes Associés («De forente humanoider»). Første nummer kom ut i 1975 og var på 68 sider hvorav 16 i farger. Utgivelsestakten i begynnelsen var ett nummer i kvartalet, men ved utgivelse nummer 7 ble utgivelsestakten øket til hver andre måned, og fra nummer 9 til hver måned. I USA ble det i 1977 opprettet et søsterorgan med oversettelser fra fransk ved National Lampoon under tittelen Heavy Metal (som altså ikke har noe med tungrock-sjangeren å gjøre).
Innholdet
Métal Hurlant var delvis et ønske om å bryte de tradisjonelle rammene som Pilote representerte, men var også delvis inspirert av amerikanske undergrunnstegneserier, og de franske skaperne ønsket en større frihet til å utgi og fremme sine egne visjoner i innenfor hva som var mulig å gjøre med tegneseriemediet.
Magnor Glassverk
Foruten å være en aktiv industri, er Magnor Glassverk en turistattraksjon med rundt 220 000 besøkende hvert år. Glassverket har fabrikkutsalg, utstillinger av produkter og en mulighet til å se hvordan glasset blir formet i glasshytta.
Métal Hurlant
Innholdet
Allerede med den første utgaven var det åpenbart at utgiverne ønsket å fremme nye sider av seg selv. Jean Giraud som var kjent for den episke westerntegneserien Blueberry opprettet et nytt kunstnernavn for seg selv, Moebius, og skapte en storslåtte og ordløse serien Arzach i en helt annet utsmykket tegnestil enn han tidligere var kjent for. Philippe Druillet kom samtidig med Gail, men de inviterte også en ny lovende amerikansk tegner som knapt var kjent utenfor amerikanske undergrunnskretser med Richard Corben til å utgi sine storslåtte og glinsende fantasier omkring den nakne Den.
Blant de andre som bidro var blant annet Alejandro Jodorowsky, Enki Bilal, Caza, Serge Clerc, Alain Voss, Berni Wrightson, Milo Manara, Frank Margerin og mange andre. Det varn navn som preget den franske tegneserierevolusjonen utover 1980-tallet og som til sist også nådde Norge via Danmark.
I tillegg til tegneseriene inneholdt magasinet også artikler om bøker og filmer om science fiction, foruten også musikk og videospill. Métal Hurlant fremmet komplekse grafiske scenerier, filmisk billedrikdom og billedspråk, og fortellinger som var enten overrealistiske eller surrealistiske, eller begge deler. Det var et magasin som fremmet en billedrikdom av høy kunstnerisk klasse og stor innflytelse over hele verden som ett av de første modne uttrykk for såkalte voksne tegneserier, men ikke i odiøse betydning.
Nedgangen
Til tross for magasinets storhet var dens rammer samtidig trange og det begynte å gjenta seg selv. Fra slutten av 1980-tallet sank opplaget, og det ble nødtvungent til å bli nedlagt i august 1987.
Métal Hurlant ble gjenopptatt i juli 2002 av Humanoids Publishing med samtidige versjoner på fransk, engelsk, spansk og portugisisk under den franske tittelen. Som et tohodet transatlantisk magasin mellom USA og Frankrike, ledet av Fabrice Giger i Los Angeles, utga det nye korte seriefortellinger, tidvis knyttet til eksisterende eller snart kommende tegneserieutgivelser. Målet var å oppdage nye tegneserietegnere og fremme disse for et større internasjonalt publikum, og samtidig promotere kommende eller eksisterende tegneserieutgivelser fra utgiveren. Denne inkarnasjonen gikk fram til og med utgave 14 og opphørte i slutten av 2004.
Pussig nok overlevde den opprinnelige amerikanske utgaven Heavy Metal bedre som et glinsende seriemagasin i farger. Opprinnelig besto det av oversettelser av den franske originalen, men begynte senere uavhengige serieutgivelser med å trykke blant annet italienerne Stefano Tamburini og Tanino Liberatores ultravoldelige RanXerox. I tillegg til å dyrke en generell science fiction-sjanger fremmet magasinet et bevisst erotisk element med nakne damer som vesentlig bestanddel, noe den franske originalen i mindre grad hadde dyrket.
Fredheim (Stavanger)
Fredheim (Eiganesveien 113) er den nåværende bispeboligen i Stavanger.
Métal Hurlant
Nedgangen
I et amerikanske intervju i tekstsamlingen The New Comics (1988) ga Giraud sin mening om forskjellen mellom Métal Hurlant og Heavy Metal: «Hør, som kunstner og som kritiker finner jeg Heavy Metal idiotisk. Det er en suppe. Det er ingen linjer i magasinet. Det er egentlig en absurd katalog med ingen sammenheng overhode, men med alle former for trender. Man kan kritisere dem for det.»
Métal Hurlant fikk betydning utover de ovennevnte nasjoner. I Danmark ble seriene utgitt i album og egne hefter, og i Sverige ble det lansert to avleggere, først Pulserande Metal (fire utgivelser i 1984) og siden Tung Metall (med 53 utgaver i årene 1986–1990).
Fredheim (Stavanger)
Huset ble først bygget på rundt 1860, da tiltenkt som et landsted. Siden den gang er boligen ombygget flere ganger. Boligen som den er i dag ble ferdigstilt rundt 1890-årene, og arkitektonisk er den tydelig preget av datidens sveitserstil. Det er karakteristiske gjennomgående takbjelker som stikker fra veggene. Som i de fleste hus fra denne stilarten, prydes verandaen med flotte detaljer. De forholdsvis store/høye krysspost-vinduene er ofte brukt i den norske tolkningen av stilarten. Særegent for dette huset er de to lunettene på hver side av arken, trolig henger dette igjen fra senklassisismen.
Gymnastikk under Panamerikanske leker 1971
Gymnastikk under Panamerikanske leker 1971. Gymnastikk var med som en av flere sporter i de sjette Panamerikanske leker som ble arrangert i Cali i Colombia fra 30. juli til 13. august 1971. Det ble kun konkurrert i turn med sju individuelle øvelser og en lagkonkurranse for menn og fem individuelle øvelser og en lagkonkurranse for damer. USA ble beste nasjon med ni gullmedaljer foran Cuba med fem.
Fredheim (Stavanger)
Enoch Tørresson Rønneberg fra Sola kjøpte eiendommen i 1869 til bruk som landsted, og gav siden huset tilnavnet Fredheim. Eiendommen ble frem til 1943 holdt i familien. Siste eier var Reinert Tørressen, sønn av Enoch. Kaptein Reinert Tørressen overtok huset i 1919, og da han døde i 1943, testamenterte han bort eiendommen som bolig for Stavangers biskop. Tørressen renoverte hele huset i sitt eie, og det ble samtidig gjort små endringer, innvendig som utvendig. Eiendommen eies og forvaltes i dag av Opplysningsvesenets fond (OVF), som til sammen eier 435 preste- og bispeboliger i Norge.
Rotsement
Rotsement er et avaskulært mineralisert bindevev som dekker tannens rotdentin, og sammen med gingiva, periodontalfibre og alveolarbein utgjør det tannens støttevev. Rotsement er kanskje det mineraliserte vevet i kroppen som vi har minst kunnskap om, spesielt angående opprinnelse, differensiering og regulering av cellen som lager sement – sementoblastene. Sement hos pattedyr ble beskrevet allerede på 1600-tallet, og da med varierende terminologi. De første detaljerte beskrivelsene av sement på tenner fra mennesker kom sammen med teknologiske framskritt innen mikroskopi på starten av 1800-tallet. Historisk har sement ofte blitt referert til som et bein-lignende vev grunnet likheter i kjemisk sammensetning. Vevene har imidlertid betydelige fysiske ulikheter som blant annet gjør at kjeveortopedisk forflytning av tenner er mulig.
Utvikling
Dannelsen av rotsement kalles sementogenese, og det er celler kalt sementoblaster som produserer sementmatriks. Sementogenesen kan deles inn i et pre-funksjonelt og et funksjonelt utviklingsstadium. Pre-funksjonell utvikling starter når rotdentin mineraliseres, men det fortsatt eksisterer pre-dentin (umineralisert dentin) på overflaten, og Hertwigs epiteliale rotskjede blir usammenhengende koronalt. Stadiet vedvarer frem til rotlukking er avsluttet, og varigheten er dermed ulik fra tann til tann. Funksjonell utvikling begynner i forbindelse med at tannen når okklusjonskontakt, og fortsetter gjennom livet. Sementoblastenes opphav, faktorer som stimulerer differensiering, og cellulære reguleringsmekanismer er mye omtalt i litteraturen, men fortsetter å være et mysterium. Den klassiske teorien er at ektomesenkymale celler i tannfollikkelen, som har opphav fra nevrallisten, differensierer til sementoblaster når de ikke lenger stimuleres av celler i Hertwigs epiteliale rotskjede. Det har siden blitt foreslått at celler fra Hertwigs epiteliale rotskjede, som har opphav i oralt epitel (ektoderm) differensierer til sementoblaster i pre-funksjonelt utviklingsstadium. En foreslått forklaring i litteraturen et at sementoblaster som produserer ulike underklasser av rotsement har ulik fenotype.
Klassifisering og struktur
Rotsement kan klassifiseres ut fra tre kriterier:
Når man ser på sement histologisk (i mikroskop) kan den beskrives som uten celler (acellulær) eller med celler (cellulær). De aktuelle cellene er modne sementoblaster innkapslet i sementmatriks, og omtales da som sementocytter. Acellulær sement dannes i pre-funksjonelt utviklingsstadium, og omtales ofte som primær sement. Cellulær sement blir produsert i funksjonelt utviklingsstadium, og omtales ofte som sekundær sement. Foruten om tilstedeværelse eller fravær av sementocytter har de to sementtypene ulike histologiske kjennetegn. Acellulær sement dekker som oftest den koronale delen av rotdentin, og har sementoblaster på overflaten men ellers ingen tydelig organisering/lagdeling eller sement-dentin grense. Cellulær sement påvises hovedsakelig i apikale og interradikulære områder, og pre-sement kan påvises mot periodontalspalten. Lagvis oppbygging av cellulær og acellulær rotsement er vanlig hos mennesker, til forskjell fra gnagere. Denne ulikheten skyldes trolig i hovedsak forskjeller i veksthastighet og tannstørrelse mellom artene.
I rotsement finner vi to hovedtyper kollagenfibre; ekstrinsiske (ytre) og intrinsiske (indre). De ekstrinsiske er antatt å bli produsert av fibroblastlignende celler, mens de intrinsiske produseres av sementoblaster. Det eksisterer også afibrillær sement (uten fibre) nær emalje-sement grensen. Basert på den kombinerte klassifikasjonen kategoriseres rotsement i acellulær ekstrinsisk fiber sement, cellulær intrinsisk fiber sement, blandet eller cellulær stratifisert fiber sement og acellulær afibrill sement. Acellulær ekstrinsisk fiber sement produseres sakte, har mineraliserte Sharpeyske fibre som er orientert perpendikulært på rotoverflaten og strekker seg mot alveolarbeinet; disse er essensielle for tannens feste og stabilitet. Cellulær intrinsisk fiber sement produseres raskt, har en heterogen orientering av kollagenfibriller og er antatt å være essensielt for å ta opp og absorbere krefter under belastning, samt lede tennene rett under frembrudd. Dannelse av cellulær stratifisert fiber sement er uforutsigbart i forhold til tidspunkt, posisjon på roten og tykkelse.
Fysiske
Rotsement danner et grensesnitt mellom dentin (tannben) og periodontalfibre. Sådan er vevet en bestanddel av tannen, selv om sement rent funksjonelt tilhører tannens støttevev. Ulike sementtyper har ulike fysiske egenskaper avhengig av utviklingshastighet, fiberinnhold og tilstedeværelse av presement. Rotsement er ikke vaskularisert og deltar derfor ikke i den fysiologiske metabolismen, men øker i tykkelse gjennom apposisjon.
Kjemiske
I vekt utgjøres sement av ca. 65 % uorganisk materiale, 23 % organisk materiale og 12 % vann. Acellulær sement kan ha en høyere andel uorganisk materiale. Den vanligste uorganiske komponenten er hydroksylapatitt. Små mengder fluorapatitt forekommer også. Det organiske materialet er primært kollagen type 1, men store mengder glykokonjugater som glykolipider, glykoproteiner og proteoglykaner kan også påvises. Sement inneholder mange av de samme proteinene som bein, men unikt for vevet er sementavledet festeprotein som stimulerer fibroblastlignende celler til å feste seg på rotoverflaten under tannutvikling.
Reparasjon eller regenerasjon
Om et skadet vev tilheler via reparasjon eller regenerasjon avhenger av flere faktorer, blant annet om aktuelle celletyper er tilgjengelig og om reguleringsmekanismer som stimulere disse cellene kan initieres. For at rotsement skal regenereres er det behov for sementoblastiske progenitorceller eller sementoblaster. Mange studier viser til tilheling med dannelse av cellulær intrinsisk fiber sement, selv i områder der det opprinnelig var acellulær ekstrinsisk fiber sement. Det er derfor fristende å anta at acellulær sement har dårligere evne til regenerasjon, sammenlignet med cellulær sement. Forskning innenfor periodonti viser også at det ofte etter depurering forekommer tilheling i form av økt lengde på kontaktepitel, fremfor regenerasjon av periodontalt festevev. Ved vevsstyrt regenerasjonsbehandling er det demonstrert at flere sement-spesifikke proteiner og stamceller fra periodontalspalten, tannfollikkelen og fettvev fører til differensiering av sementoblaster og produksjon av sementlignende vev med ekstrinsiske fibre. Vevsstyrt regenerasjonsbehandling med emaljematriks proteiner har også vist å gi regenerasjon av cellulær intrinsisk fiber sement.
Organisering av emalje-sement grensen
Overgangen fra emalje til sement kan være organisert på tre ulike måter:
Organiseringen kan variere stort både mellom pasienter, mellom tenner i samme pasient, og på samme tann. En artikkel basert på ekstraherte premolarer hos unge individer uten utviklingsavvik, karies, traume eller tannslitasje fant at organiseringen der sement treffer emalje eksakt dominerte (55,1 %), ca 1/3 hadde blottlagt dentin og 12,5 % hadde sement som overlappet emalje. En blottlagt dentinoverflate kan gjøre tannen mer mottagelig for rotkaries eller rotresorpsjon, og kan også føre til overfølsomme tannhalser (hypersensibilitet). Blottleggingen kan forekomme naturlig, men er ofte et resultat av abrasiv og erosiv slitasje sammen med gingival retraksjon.
Hypersementose
Hypersementose er en tilstand med hyperplasi av rotsement, der økt sementpåleiring gir en morfologisk forandring som kan påvises radiologisk. Denne morfologien kan medføre vanskeligheter ved ekstirpasjon. Epidemiologiske studier har vist at det oftest er mer enn én affisert tann per pasient, og at underkjevemolarer er de tennene med høyest prevalens av hypersementose.
Enevold de Falsen
Enevold de Falsen (født 17. oktober 1755 i København, død 16. november 1808 i Oslo) var en norsk jurist, forfatter og embedsmann.
Han var sønn av Christian Magnus De Falsen (1719–99) og Else Thestrup (1729–99). Faren var protokollsekretær og senere overhoffrettsjustitiarius. Enevold studerte jus ved Københavns Universitet. Enevold giftet seg i 1781 med Anna Henrike Petronelle Mathiesen og ble far til blant andre Christian Magnus Falsen (1782–1830), kontreadmiral Jørgen Conrad Falsen (1785–1849) og Carl Valentin Falsen  (1787–1852). Allerede som 10-åring studerte han jus ved Københavns Universitet, ferdig cand.jur. seks år efter, hvorpå han fikk seg jobb i kanselliet. I 1777 flyttet han til Christiania som assessor (dommer) i Overhoffretten og ble justitiarius året efter. Etter å ha rotet med Helene Carlsen Barclay (1762–1826), kona til Ole Christopher Wessel og forårsaket skilsmisse der, ble Enevold, nærmest som straff, sendt til Nordland som lagmann 23. januar 1789. I 1791 dro han tilbake til København for å bli assessor (dommer) i Højesterett. Den 12. november 1802 vendte han tilbake til Norge igjen, nå som justitiarius i Akershus Stiftsoverrett.
I 1780-årene forsvarte han bondeføreren Kristian Lofthus i rettssaken etter Lofthusreisingen (et opprør). Falsen var motstander av dødsstraff, som han mente kun burde brukes mot majestetsforbrytere og opprørere, og ikke mot vanlige mordere. Denne mening ga han uttrykk for blant annet under straffesaken mot giftmordersken Marit Sivertsdatter fra Strinda.
Han ble valgt til medlem av regjeringskommisjonen av 24. august 1807 sammen med prins Christian August og grev Gebhard Moltke.
Deus Ex: Human Revolution
Deus Ex: Human Revolution, også kjent som Deus Ex 3, er et videospill utviklet av Eidos Interactives studio i Montréal. Spillet ble utgitt 23. august 2011 av Square Enix for Playstation 3, Xbox 360 og Microsoft Windows. Det er det tredje spillet i Deus Ex-serien. I mars 2010 ble det sluppet en trailer for spillet, hvor det offisielle navnet viste seg å være Deus Ex: Human Revolution i stedet for tittelen det hadde fått under utviklingen, Deus Ex 3.
Spillet foregår i år 2027, 25 år før hendelsene i Deus Ex, i en tid da morderiske multinationalister har utviklet virksomhetene sine utenfor nasjonale regjeringers øyne og ører. Spilleren tar rollen som Adam Jensen, en nyansatt sjef for en sikkerhetsstyrke for Sarif Industries, et bioteknologiselskap som spesialiserer seg på kybernetikk. Etter å ha gjennomgått en stort sabotasje av Sarifs hovedkontor i Detroit og andre FoU-anlegg, må den dødelig sårede Jensen gjennomgå et antall operasjoner for å overleve. Han må dermed erstatte store deler av kroppen sin med proteser. Når han kommer tilbake til arbeidet blir han jaget av myndighetene, som leter etter de ansvarlige for de store sabotasjene.
Gameplay
Det er bare mulig å spille i enspiller-modus i spillet, og kombinerer, som i de to første spillene, et nivå-basert førstepersonsskytespill med rollbaserte aspekter i et futuristisk scenario.
Mottakelse
Spillet har for det meste fått positive vurderinger fra flere spillkritikere.
Den 30. september 2011 hadde spillet solgt 2 180 000 eksempler på samtlige konsoller, hvorav 800 000 ble solgt i Nord-Amerika og 1,38 millioner i Europa.
Theodor Schwindt
Petter Theodor Schwindt (født 13. oktober 1851 i Kexholm, død 27. oktober 1917 i Helsingfors) var en finsk forhistorie- og folkelivsforsker. Han er også kjent som «den finländska folklivsforskningens fader» («Suomen kansatieteen isä»).
Schwindt var pioneren innen finsk folkelivs- og hjembygdsforskning. Han var intendant ved den forntidsvitenskapelige avdelingen fra 1893. Han skrev bøker om ornamenter, folkedrakter og utgav også bildemateriale.
Adrift
Adrift er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av Lucius J. Henderson.
Handling
Jack Thorne, en ung artist, opplever at innsatsen hans ikke blir verdsatt. Han og hans kone og lille datter havner snart på randen av økonomisk ruin. Det siste slaget kommer da hans siste maleri, som han hadde bygget mye håp på, blir avvist av en velstående mann. Jack bestemmer seg for at han ikke kan slite på denne måten lenger.
Gunnar Bakke
Gunnar Bakke (født 24. oktober 1959 i Bergen ) er en norsk politiker for FrP. Han har sittet i bystyret i Bergen siden 1995, og i fylkestinget i Hordaland siden 2003. Han er også leder for Fremskrittspartiet i Hordaland.
I oktober 2007 ble han valgt til ordfører i Bergen kommune for valgperioden 2007–2011. Bakke vektla som ordfører rollen som ombudsmann for byens innbyggere, som ambassadør for byen utad, og som tilrettelegger og systemutvikler av byens politiske styringsform.
Bakke er oppvokst på Tysnes og bosatt i Arna. Han er utdannet bakermester, og var tidligere daglig leder for Baker Brun i Bergen.
Fra 1995 til 1999 satt han i bystyrets hovedutvalg for skole, og fra 1999 til 2007 satt han i bystyrets hovedutvalg for finans, kultur og næring. Fra 2007 til 2011 var han ordfører og medlem av bystyrets komité for finans. Som ordfører ledet han også bystyrets Forretningsutvalg og Valgstyre.
Den 31. oktober 2011 ble Bakke byråd for kultur, næring, idrett og kirke i Bergen. Den 31. mars 2014 annonserte han sin umiddelbare avgang "med bakgrunn i uenighet om veivalg knyttet til konkrete saker".
Nattape
Nattapen (Aotus lemurinus) ble tidligere regnet som en art, men genetiske studier har vist at det kanskje fins så mange som 10 ulike arter av nattaper. De er de eneste apene som er nattaktive, og de eter en sammensattkost av frukt, blader, og insekter som de fanger når de forsiktig klatrer i greinene og uler i mørket. Nattapene lever i par og kommuniserer ved hjelp av luktestoffer i urinen og sekretene fra brystkjertler. Hunnen føder én unge etter en drektighetstid på 120 dager. Avveningen tar 8 måneder, og siden ungapene ofte blir hos foreldrene danner de sterkt sammensveisede familiegrupper på 4-5 individer.
Arten er utbredt i Mellom-Amerika til det nordvestlige Sør-Amerika
Voie skole
Voie skole er en grunnskole midt i boligstrøket Voiebyen i bydelen Vågsbygd, langt sørvest i Kristiansand. Skolen ble bygd på 1970-tallet da boligområdet Voiebyen ble utbygd. Skolen har elever på barnetrinnet, 1-4. klasse. Rektor er Ragnhild H. Nilsen Topstad.
Dag Burgos
Dag René Burgos Spangen  (født 21. oktober 1966) er en skiløper fra Guatemala. Burgos deltok i vinter-OL i Calgary i 1988 for Guatemala på 15 km og 30 km langrenn for herrer. Burgos endte på 80.-plass i begge disiplinene.
Dag Burgos er av delt norsk og guatemalansk opphav.
Jan Erik Korsvold
Jan Erik Korsvold (født 26. august 1947 i Bergen, død 17. november 2015 i Lillesand) var en norsk svømmer som representerte Bergens Svømme Club.
Han vant 12 NM-gull og 34 NM-medaljer i perioden 1963–1971. Han vant kongepokalen i 1967.
Nord-Heggdal kapell
Nord-Heggdal kapell er en langkirke fra 1974 i Molde kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Molde domprosti i Møre bispedømme.
Byggverket er i tre og har 98 plasser. Arkitekt for kapellet var Jostein Heggdal.
Heath Young
Heath Young (født 21. september 1978) er en australsk judoka.
Han representerte Australia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i omspillet.
Torbjørn Kjørmo
Torbjørn Kjørmo (født 17. juni 1941) er en norsk lærer og forfatter fra Kjørmo i Hovsherad.
Kjørmos har skrevet tre bøker om detektiven Knut Gribb, i tillegg til flere noveller som er ble trykket i Detektivmagasinet.
Cinque Terre
Cinque Terre, også populært skrevet 5 Terre («de fem land»), er betegnelsen på et meget berglendt, ulendt område i det nordlige Italia som består av fem små fiskerlandsbyer beliggende mellom Genova og La Spezia. Cinque Terre ligger i den østlige delen av Liguria-regionen på vestkysten av Italia, nordvest for Toscana. De fem byene består av landsbyene (fra nord): Monterosso al Mare, Vernazza, Corniglia, Manarola, og Riomaggiore. Hele Cinque Terre-området, det vil si kysten, de fem landsbyene og de omliggende fjellsidene, har status som nasjonalpark, og står på UNESCOs verdensarvliste.
I dette berglendte landskapet har befolkningen gjennom århundrenes løp omsorgsfullt bygget terrasser langs det bratte, forrevne landskapet rett opp på klippene overfor havet. Det vitner om begrensede levekår i tidligere tider, men i de seneste tiårene har området blitt en turistmagnet og da spesielt for fotturister som går mellom byene på nitid anlagte turstier langs fjellsidene som stuper ned i Det liguriske hav. Tilreisende tiltrekkes av den vakre naturen, kulturlandskapet og de pittoreske landsbyene som bekler fjellsidene, og områdets viktigste sjarm er utvilsomt mangelen på synbare moderne trekk. Turstier, tog og båter danner forbindelsen mellom landsbyene, mens de er i liten grad er tilgjengelig med biler fra utsiden.
Landsbyene
De fem landsbyene i Cinque Terre er fra nord til syd (det vil si fra Genova til La Spezia):
Historie
De første historiske dokumentene om Cinque Terre er datert tilbake til 1000-tallet. Monterosso og Vernazza ble dannet først mens de andre landsbyene vokste til senere, da underlagt adelsrepublikken Genova. En sti og gangvei, Sentiero Azzurro («Azure-stien»), knytter de fem landsbyene sammen.
For å forsvare seg mot angrep fra muslimske pirater på 1500-tallet og framover måtte innbyggerne forsterke gamle festningsverker og bygge nye forsvarstårn. Situasjonen bedret seg på 1800-tallet grunnet byggingen av det militære arsenal i La Spezia og konstruksjonen av jernbanelinjen mellom Genova og La Spezia. Jernbanen gjorde det mulig å bryte isolasjonen, men førte også til at de tradisjonelle aktivitetene ble oppgitt. Konsekvensen var en økning i fattigdom som oppmuntret til emigrering utenlands, noe som endret seg i 1970-årene da utviklingen av turisme bedret den lokale økonomien.
Mangfoldet i husenes farger er forklart med at mens fiskere drev på med fiske ute på havet ville de se sine hus og sine hjem på avstand. Mange av familiene har sine inntekter fra fiske hvor fangsten selges i de små havnene. Fisk er også den fremste ernæringen og sjømat har preget den lokale matkunsten. Fjellsidene med sine terrasser er benyttet for å kultivere vindruer og oliven.
Landsbyene i Cinque Terre ble alvorlig preget av strie regnbyger som førte til oversvømmelser og leirras den 25. oktober 2011. Ni mennesker ble bekreftet drept av oversvømmelsene, og ødeleggelsene i landsbyene, særskilt Vernazza og Monterosso al Mare, var omfattende.
The Adventures of Billy
The Adventures of Billy er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av D. W. Griffith.
Handling
Billy er vitne til at to landstrykere ved et uhell dreper en annen person under et ran.
De to landstrykerne låser deretter Billy inne, før de bestemmer seg for at han også burde drepes for å hindre vitner til deres forbrytelser.
Pseudomorphinae
Pseudomorphinae er en underfamilie av løpebiller. Ingen arter er registret fra Norge.
Utseende
Denne gruppen ser veldig ulike ut fra de fleste løpebiller. Kroppen er bredt oval, hodet ikke markert avsatt fra resten. Antenner og bein er ganske korte.
Utbredelse
De fleste av artene lever i Australia.
Jonas Lied
Jonas Marius Lied (født 17. juli 1881 på Sølsnes i Romsdal, død 25. april 1969 på Sølsnes i Molde) var en norsk forretningsmann. Han var russisk/sovjetisk statsborger fra 1914 til 1931. Etter en karriere som agent for ulike utenlandske selskaper grunnla han Det sibirske kompani, som etablerte en nordlig handelsvei mellom Vest-Europa og Sibir via Karahavet og elvene Jenisej og Ob. Han var også kunstsamler og diplomat, og var blant annet involvert i det diplomatiske spillet rundt herredømmet over Svalbard forut for den russiske revolusjon.
Mye av informasjonen om Lieds liv i Russland og om hans kontakter med russiske og andre forbindelser skriver seg fra hans egne beretninger. Jonas Lied førte detaljerte dagbøker fra 1907 til 1966. I tråd med russisk tradisjon signerte han med «I.G. Lid» (Jonas Hansson Lied), etter faren Hans (Gans, Gansen på Ганс, som ikke har «h»). Han etterlot seg en kunstsamling og testamenterte øvrig formue til offentlige formål.
Bakgrunn
Foreldrene var Hans Rasmus Astrup Lied (1851–1928) og Johanne Johnsdatter Stubø (1856–1924). Faren var bonde og handelsmann på gården Sølsnes, men flyttet til Kristiania og ble forretningsmann da Jonas var fire år. Lied fikk handelsutdannelse og reiste 19 år gammel til Storbritannia, hvor han fikk arbeid hos skipshandler Loveridge i Cardiff. Etter et par år reiste han som representant for Loveridge. Lied var også en god idrettsmann og hevdet seg på ski, skøyter og særlig kapproing. Sammen med operasangeren Erik Ole Bye (1883–1953) vant han i 1906 Lyle Cup for dobbeltsculler. Han behersket både fransk og russisk, i tillegg til engelsk og tysk.
Det sibirske kompani
I januar 1910 møtte Lied tilfeldigvis den engelske forretningsmannen Alfred Derry på toget til Paris. Derry fikk ham interessert i Sibir og ga ham ideen om å opprette en sjørute til Sibir fra Atlanterhavet. Joseph Wiggins' (1832–1905) bok om nordøstpassasjen og Sibir var også en inspirasjon. Lied sa opp hos Burroughs og reiste sommeren 1910 til St. Petersburg og videre østover til Krasnojarsk. I Sibir møtte han blant annet Aleksej Lopukhin, den forviste tidligere sjefen for Okhrana. På disse rekognoseringsreisene gjennom Sibir lærte Lied seg russisk.
I januar 1912 etablerte Lied Det sibirske kompani (The Siberian Steamship, Manufacturing & Trading Company) i Kristiania blant annet med støtte fra Derry og med hovedkontor i Krasnojarsk, etter hvert med kontorer i St. Petersburg (Nevskij prospekt 26), London, New York, Moskva, Novosibirsk og Arkhangelsk. Blant de norske aksjonærene var tømmerhandleren Elias C. Kiær, hvalfangeren Lars Christensen og papirprodusenten Chr. B. Lorentzen. Aksjekapitalen var 142 000 kroner; i 1913 ble den utvidet til 500 000 kroner. Planen var å drive handel mellom Vest-Europa og Sibir via de store elvene som munner ut i Karahavet. Ved Jenisejs munning skulle elveflåten utveksle varer med havgående skip fra Vest-Europa. Fra Krasnojarsk til havet er Jenisej 2 500 km lang, og langs elven var det på den tiden verken veier eller jernbane. Elvefarten skulle foregå i den mest isfrie tiden, som var juli–september. Et mislykket første forsøk ble gjort sommeren 1912 (da isforholdene var særlig vanskelige) med det norske skipet «Tulla». I 1912 fikk Lied også møte storfyrste Aleksandr Mikhajlovitsj, tsarens fetter, i Mojka-slottet.
Det sibirske kompanis egenkapital ble stadig utvidet, til 4 millioner kroner i 1916, og i 1917 var egenkapitalen oppe i 8 millioner kroner. Marcus Wallenberg kjøpte aksjer for 45.000 kroner.
Reisen med Nansen
I 1913 fikk Lied med seg Fridtjof Nansen (1861–1930) som gjest etter offisiell invitasjon fra Russland. Nansen var ikke spurt da Lied ordnet invitasjon fra russiske myndigheter. De reiste med lasteskipet SS «Correct» på 1650 tonn, som ble kledd med 16 cm eikeplanker for å motstå havisen. I 1913 hadde Russland akkurat satt opp stasjoner for trådløs kommunikasjon langs kysten og Lied fikk tillatelse til å bruke disse. Lied og Nansen gikk om bord i «Correct» i Tromsø. «Correct» var lastet med 6000 tønner sement til jernbaneanlegget i Sibir og skulle returnere med sibirske varer. De brukte tre uker fra Tromsø til Dickson (Adolf Erik Nordenskiöld hadde gitt stedet ved munningen av Jenisej navn). Med på reisen var også Josef Gregorievitsj Loris-Melikov, sekretær ved den russiske legasjon i Kristiania; og leder for reisen, Stephan Vasilievitsj Vostrotin, gullgruveeier og medlem av guvernementsrådet (Duma) fra Jenisejsk. Nansen var en legende i Russland og fungerte som døråpner for Lied. Nansen forteller om reisen i boken Gjennem Sibirien. I ettertid begrunnet Nansen reisen til Sibir på forskjellige måter avhengig av hvem han snakket med. I Royal Geographic Society i London la han vekt på studier av isforholdene, i Russland la han vekt på betydningen av den nordlige ruten for den økonomiske utviklingen av Sibir. Et mulig personlig motiv er det nylige tapet av den yngste sønnen og sorgen som hemmet ham. I Lieds fremstilling ble Nansen motivert av eventyrlyst og utforskertrang da Lied la viste ham de nyeste kartene over Sibir. Lied var imponert over at den 20 år eldre Nansen var i bedre form enn ham selv. Reisen sammen med Nansen ble omtalt i verdenspressen og var en suksess for Lied. Nansen holdt i St. Petersburg foredrag om ekspedisjonen. Lied selv holdt foredrag på russisk i St. Petersburg, på fransk for Soicété Nautique i Paris, og på tysk for det geografiske selskapet i Hamburg.
Handelen fortsatte i 1914 blant annet med innførsel av store mengder sement til bygging av Den transsibirske jernbanen, som krysser Jenisej ved Krasnojarsk. Returvarene fra Sibir var tømmer, smør, hamp, lin, pelsverk, grafitt og gåsefjær. Lied var norsk konsul i Krasnojarsk. I 1916 satte han i byen Maklakovo (nå Lesosibirsk) ved Jenisej opp et komplett «Bolinder»-sagbruk fra Sverige. Omkring 200 mann arbeidet ved sagbruket da Lied satte det i drift. Lied ansatte norske ledere til å drive sagbruket. Sagbruket er (2016) fortsatt i drift som et av Russlands største, med flere tusen ansatte. Et av hans skip ble i 1917 senket av en ubåt, og broren Hjalmar omkom.
Fredrik Torsteinbø
Fredrik Torsteinbø (født 13. mars 1991) er en norsk fotballspiller som spiller for Sandnes Ulf.
Jonas Lied
Russisk statsborger
Lied måtte bli russisk statsborger for å kunne overta aksjene i de russiske rederiene som traffikerte Ob og Jenisej. Han henvendte seg ifølge selvbiografien direkte til storfyrste Aleksandr Mikhajlovitsj, tsarens svoger og rådgiver, som ordnet statsborgerskap 21. april 1914. Lied ble også æresborger av Russland for å ha reddet ut russiske skip fra Hamburg ved utbruddet av første verdenskrig. Han hadde også kommet Otto Sverdrup (1854–1930) til unnsetning på hans ekspedisjon 1914–1915.
Fredrik Torsteinbø
Han har tidligere spilt for, , Sandnes Ulf og Hammarby.
Meritter
Viking FK
Jonas Lied
Russisk statsborger
Sommeren 1914 organiserte Lied frakt av byggesett for elvedampere fra England til Sibir, og fire elvedampere fra tyske verft. Den vesle konvoien som skulle samles i Tromsø besto dessuten av lasteskip med 30 000 tønner sement til jernbaneanlegget og en god del annen last. I slutten av juli 1914 ventet Lied på de siste papirene og instrumentene for de fire elvedamperne i Cuxhaven. I dårlig vær 30. juli gikk de ut fra tysk havn selv om de lave elvebåtene knapt var egne til å gå i åpent hav. Først i Tromsø fikk det tyske mannskapet greie på at landet var i krig, og mannskapet ble erstattet av nordmenn. I Murmansk oppsto det panikk da den lille konvoien av lasteskip ble tatt for å være tyske krigsskip. Ved Dickson støtte de tidlig i september 1914 på Otto Sverdrup som hadde gått på grunn med «Eclipse». Sverdrup deltok i letingen etter polarforskerne Georgij Sedov (1877-1914) og Georgij Brusilov (kalt Sedof og Brusilof av Lied). Sverdrup ble trukket av grunnen med hjelp fra Lieds skip. Ifølge Nansen deltok Sverdrup i letingen etter polarforskerne Vladimir Rusanov og Brusilov som hadde forsvunnet i to forskjellige ekspedisjoner. Sverdrup var selv polarforsker og hadde vært kaptein på Nansens Fram-ekspedisjon og Grønlandsekspedisjonen. Sverdrup hadde på Lieds initiativ tatt med to franske «aeroplan», ett på hvert av Sverdrups i demontert stand nedpakket i kasser. Lied ble så begeistret for Henrik Lindstrøms isbjørnbiffer at Lied ansatte Lindstrøm på sin ekspedisjon i 1916.
I Newcastle vinteren 1914 kom Lied i skade for fotografere et britisk marineskip og ble for dette etterforsket for brudd på krigstidsloven DORA. Ifølge selvbiografien fikk han hjelp fra handelsminister Walter Runciman (1870–1949) og muligens Winston Churchill (1874–1965), og saken ble henlagt.
Han fikk i 1915 audiens for tsaren i Tsarskoje Selo. Lied avtalte med Roald Amundsen (1872–1928) å bidra til Maud-ekspedisjonen (planlagt avreise 1917) ved å deponere forsyninger i Dickson. I 1916 fikk Det sibirske kompani aksjemajoriteten for alle private båter på Jenisej. Sammen med Kornilov fikk Lied også kontrollen over 49 elvebåter samt 140 lektere på Ob. Lied satte også i gang oppføring av en fabrikk for hermetisering av fisk.
I selvbiografien forteller Lied om møtet med Theodore Roosevelt (1858–1919) i USA i 1917. Lied hadde planer om å få Roosevelt med på en av ekspedisjonene på samme måte som Nansen hadde gjort noen år tidligere. På samme reisen til USA møtte han ifølge selvbiografien også polarutforskeren Robert Peary (1856–1920).
Svalbard
På initiativ fra Johan Anker (1871–1940) ble Lied før verdenskrigen involvert i arbeidet med Svalbards folkerettslige status. Øygruppen hadde hele tiden vært såkalt «ingenmannsland», og i årene 1905–1913 foregikk det diplomatisk spill mellom Sverige, Norge, Russland og stormaktene for å avgjøre herredømmet over øygruppen. Lied fikk i oppdrag av Anker og det amerikanske selskapet Ayer & Longyear å forhandle med den russiske regjering om dannelsen av et russisk selskap som skulle kjøpe deres kullbrudd og andre eiendommer på øygruppen. Dette ville lette Russlands overtakelse av suvereniteten over hele territoriet. Dessuten ble kullet på Svalbard interessant for russerne i og med fullføringen av jernbanen til Murmansk, ifølge Lied.
Ragnar Östberg
Ragnar Östberg, (født 14. juli 1866 i Stockholm, død 5. februar 1945 samme sted) var en svensk arkitekt og kunstner. Han var professor i arkitektur ved Konsthögskolans arkitektskole fra 1922 til 1932.
Jonas Lied
Svalbard
En gruppe norske banker presset norske myndigheter til å stanse Lieds forhandlinger med de russiske interessentene. Lied ble da presset fra to kanter, utenriksminister Nils Claus Ihlen (1855–1925) skiftet holdning og Lied ble fra norsk hold presset til å bryte forhandlingene med russerne. Lied hevdet i selvbiografien at han med personlig tap «reddet Spitsbergen for Norge». Adolf Hoel skriver at han hadde samtale med Lied i juni 1915 før Lied og Johan Anker reiste til Petrograd. Hoel skal da ha bedt ingeniør Erling Einar Angell Thiis om få utenriksminister Ihlen til å stanse Lieds arbeid med å selge kullfeltene på Svalbard til Russland. Ihlen skal ha informert Lied om at han som norsk konsul burde avstå fra forretninger som kunne skade Norges interesser. Disse forhandlingene ble ikke omtalt i pressen på den tiden.
Ragnar Östberg
Stadshuset
Östberg er mest kjent for å ha tegna Stockholms stadshus. Han hadde opprinnelig tenkt å lage ei nokså tung jugendbygning i granitt, men undervegs i prosessen gikk han over til rød tegl som materiale, samtidig som han valgte et formspråk påvirka av italienske palass, såsom Dogepalasset (Palazzo Ducale) i Venezia. I borggården er det nasjonale innslag som minner om det svenska renessanseslottet Gripsholm. Bygget har også mosaikker som minner om bysantinsk stil.
Jonas Lied
Revolusjon
Lied var selv i Petrograd (St. Petersburg) under oktoberrevolusjonen. Han hadde der møte med Lenin (1870–1924) og Trotskij (1879–1940) på Smolnyj-instituttet i 1917 og skildrer i selvbiografien det personlige møtet. Hensikten med møtet var å finne en ordning med de nye makthaverne, men møtet var uten resultat. Lied vurderte da å selge kompaniets aksjer og eiendeler, men styret i Kristiania nølte og Lied trakk seg som direktør i februar 1918. Kompaniets eiendeler ble nasjonalisert av det nye regimet etter fredsavtalen med Tyskland i mars 1918. Fra 1917 til 1920 tapte kompaniet 16 millioner kroner. Ifølge Lieds egen beretning holdt Trotskij under hele møtet hånden på revolveren i jakkelommen. Lied beskriver også møtet med Lenin.
Ragnar Östberg
Stadshuset
Det var opprinnelig meninga at bygget også skulle ha tingrettsfunksjon, men i 1911 blei det bestemt å bygge et eget rådhus for dette, med Carl Westman som arkitekt. (I Sverige tilsvarer stadshus stort sett det en i Norge kaller rådhus, mens det svenske rådhuset kan ha kommunale kontor, men ofte inneholder andre etater, som domstoler.) Stadshuset blei mye dyrere enn budsjettert, og det blei fullfinansiert ved en donasjon fra Knut Agathon Wallenberg. Sluttkostnaden blei 18,5 millioner kroner.
Jonas Lied
Revolusjon
I 1918 la han i samarbeid med britisk etterretning planer for å redde tsarfamilien som satt i husarrest i Tobolsk ved hjelp av kompaniets båter i Sibir, men operasjonen ble avblåst av den britiske kong Georg V (1865–1936). Lieds dagbok beskriver møte med Arthur Balfour 5. mars og med Robert Cecil 6. mars, og senere med Reginald Hall (sjef for MI6) og Michael Romanov (tsarens fetter som var i eksil i London). Det er uklart om planen ble initiert av Lied eller om han bare ble invitert til å bistå praktisk. Ifølge Anthony Summers var det på denne tiden Lloyd George som nølte med redningsforsøk av hensyn til relasjonen til de nye makthaverne, mens kong Georg presset på for å redde slektningene. Fire uker etter Lieds møter i London ble tsarfamilien flyttet fra Tobolsk. Lied skal ha vært skyldbetynget over at planen ikke ble noe av. Andre planer for å redde tsarfamilien er ikke kjent. Dag og Tid stilte spørsmål ved om Lieds selvbiografi er pålitelig når det gjelder denne redningsplanen. Tronpretendent Vladimir Romanov bekreftet i 1974 at han kjente til Jonas Lied. Lieds egen beretning om planen for å redde tsaren og hans familie har blitt bekreftet av nyere forskning. I et forsøk på å redde noe av kompaniets eiendom reiste han i 1919 via Vladivostok til Omsk der han møtte motrevolusjonens leder Aleksandr Koltsjak (1874–1920). Lied forhandlet i mai 1919 med Churchill på vegne av Koltsjak for å få sendt forsyninger til Sibir, planen ble ikke noe av.
Ragnar Östberg
Estetikk og påvirkninger
Östbergs særegne stil er dels et resultat av inntrykk han fikk under sine opphold utenlands, dels ei påvirkning fra århundreskiftets nasjonalromantikk. Dette leder fram mot 1920-taltets ambisjoner om å kombinere det nasjonale med det klassisk monumentale.
Jonas Lied
Senere karriere
I februar 1920 reiste han på ny til Russland, mens det ennå var borgerkrig i landet. I Petrograd (St. Petersburg) møtte han Grigorij Zinovjev (1883–1936) før han reiste videre til Moskva. På tilbaketuren stanset han noen dager i Petrograd og besøkte der forfatteren Maksim Gorkij (1868–1936), ifølge egen dagbokberetning. Gorkij ønsket at Lied skulle appellere til Nansen og H.G. Wells (1866–1946) om å bidra med nødhjelp til de sultende i Petrograd (Nansen selv reiste samme sommer til Russland). Etter revolusjonen og nasjonaliseringen av Det sibirske kompani fortsatte han forretningsvirksomheten i Russland med et eget selskap, under Lenins nye økonomiske politikk (NEP) fra 1921. Han var blant annet agent for det amerikanske aluminiumsselskapet Alcoa. På vegne av Alcoa var Lied på jakt etter både råstoffet bauxitt til aluminium, og god tilgang til vannkraft for å produsere aluminium. I forbindelse med dette arbeidet hadde Lied flere personlige møter med Trotskij. Sammen med geologer reiste han til blant annet Ural og Tihvin, og undersøkte muligheten for vannkraftverk i Dneprostroj – som i 1927 ble åsted for bygging av vannkraftverket Dneproges. Etter Lenins død ble den økonomisk åpne NEP-politikken reversert, og Lied hadde ikke lenger myndighetens gunst. Lied fikk bare under tvil utreisetillatelse fra Sovjetunionen til Norge da faren lå for døden.
Lieds bok Sidelights on the Economic Situation in Russia (1922) fikk dårlig omtale av Trotskij da han anmeldte boken i Pravda.
Ragnar Östberg
Andre arbeider
I åra 1904-07 bodde Östberg i Umeå, der han praktiserte hos byarkitekten, F. O. Lindström. Östberg fikk i denne perioden oppført minst tre bygninger. Det ene, Teaterhuset, brant ned allerede i 1913, mens de to andre, Scharinska villan og Aschanska villan er freda. Disse er i dag et viktig visuelt innslag i bybildet i Umeå.
Jonas Lied
Senere karriere
Omkring 1930 begynte overvåkningen og presset fra sovjetiske myndigheter å bli ubehagelig for Lied. Han ble forsøkt vervet som sovjetisk agent for å informere om de store aluminiumsselskapenes indre forhold. I februar 1931 ble han arrestert og sluppet fri etter fire timers forhør. Han fikk norsk statsborgerskap et par uker senere, men reiste ut av Sovjetunionen med sovjetisk pass i mai 1931. Da var han uten penger, men gikk senere inn i en lederstilling i Aluminium Union Limited.
Ragnar Östberg
Andre arbeider
Av Ragnar Östbergs bygninger kan ellers nevnes:
Jonas Lied
Alderdom og ettermæle
Lied skrev detaljerte dagbøker fra 1907 til 1966. I løpet av denne tiden hadde han oppholdt seg 15 år i Norge, 21 år i England, 20 år i Russland, to år i Frankrike og to år i Tyskland. I 1946 trakk Jonas Lied seg tilbake fra forretningslivet og slo seg ned på barndomsgården Sølsnes, som han hadde kjøpt tilbake i 1934. Han restaurerte gården og drev den med forpakter eller leid hjelp, og flyttet gamle bygninger til Sølsnes. Driften av den vesle gården lite lønnsomt og han var ikke på bølgelengde med lokalmiljøet og ansatte på gården. Jonas Lied hadde ingen arvinger og gården ble overtatt av en nevø.
Ragnar Östberg
Andre arbeider
Östberg er absolutt mest kjent som arkitekt, men han har også virka som scenograf. Han lagde blant annet scenografien til operaen Aïda på Kungliga Teatern i 1925. Han fikk også bestilling på scenografi til Kong Lear på Dramaten i 1928. Han leverte 22 skisser, men på grunn av trang økonomi endte teateret om med ei rimeligere løsning.
Jonas Lied
Alderdom og ettermæle
Lieds bok Return to Happiness, skrevet i London under krigen og dedisert til «Norway by a loyal son», ble oversatt til åtte språk og ble en bestselger. Vidkun Quisling (1887–1945) og Frederik Prytz (1878–1945) oppholdt seg i Russland/Sovjetunionen samtidig med Lied. Prytz hadde fra 1909 drevet som forretningsmann og drev forretning etter revolusjonen. Quisling var i 1918 ved legasjonen i Petrograd. Ifølge Marit Werenskiold (1942–) pleide ikke Lied omgang med Prytz, men Lied hadde noe kontakt med Quisling om forholdet til Sovjetunionen da Quisling var statsråd i 1930-årene. Hans Fredrik Dahl skriver at Lied og Quisling «kom godt ut av det med hverandre» og de var enig om at bolsjeviklederne var dyktige politikere. Ralph Hewins, forfatter av en omstridt biografi om Quisling, var en venn av Lied.
Ragnar Östberg
Andre arbeider
Östberg formgav videre den klassiske svenske postkassen, som var i bruk fra 1912 og i rundt 50 år.