cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norsk bergindustrihistorie
1500-tallet
En tid var det 18 små jernverk i drift fra en rekke små, rike forekomster på Sør- og Østlandet. Noen av de viktigste jernverkene var Nes, Fossum, Ulefoss, Fritzøe, Bærum, Eidsvoll og Froland. De var basert på trekullsmelting.
Hampetorp
Hampetorp er et tettsted i Örebro kommune i Örebro län i landskapet Närke i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 297 innbyggere.
Norsk bergindustrihistorie
1500-tallet
På Ytterøy i Trondheimsfjorden kan det ha vært utvunnet kobber fra tidlig på 1500-tallet. 27. juli 1516 skriver erkebiskop Erik Valkendorf at han hadde fått lokalisert et «Kaaberbierg 8 store Miile fra Trundem». Historiker og statsgeolog Rolf Falck Muus «Kaaberbierg 8 store Miile fra Trundem» kan også ha vært i Selbu, Meldal, Løkken, Meråker eller Kvikne. Dette kan være landets eldste kobberverk.
Hampetorp
Hampetorp ligger ved den sydlige bredden av innsjøen Hjälmaren og det er fergeforbindelse til Vinön.
Norsk bergindustrihistorie
1600-tallet
Kobber-forekomstene i Trøndelag ble drevet fra begynnelsen av 1600-tallet. Kvikne kobberverk startet år 1630, som et av landets første kobberverk av noen betydning. Senere kom det kobberverk på Røros Kobberverk i 1644, Løkken Verk i 1652, Selbu i 1713 og Folldal gruver i 1741.
I 1635 ble gitt kongelig tillatelse til kobberdriften på Ytterøya «som for tiden ligger stille» noe som skulle bety at det var drift tidligere. Ytterøya har ikke vassdrag som kunne forsyne det stor vannhjulet som ble brukt i smelteprosessen og smeltehytta ble lagt på Ekne på fastlandet (i den senere Levanger kommune). Malmen inneholdt bare 3 % kobber og det gikk med mye ved for å smelte ut ren kobber. Bønder i hele distriktet, også på Frosta og i Leksvik, leverte etter pålegg ved til smeltingen samt til fyrsetting i gruven på Ytterøya noe som førte til snauhogging av store områder. Det er noe usikkert i hvilke perioder på 1600-1700-tallet det var drift i gruvene. Gruvene på Ytterøya ble drevet til 1912
Den første effektive masovn ble reist ved Bærums Verk i 1622. Masovnen var den utløsende teknologiske faktor som gav jernverksdrift en rekke steder i Oslofeltet frem mot år 1700; og spesielt i Arendalsfeltet.
Det sensasjonelle sølvfunnet i Sandsvær i 1623 innvarslet et solid løft for bergindustrien i Norge. Etableringen av Kongsberg sølvverk og bergstaden Konningsberg (Kongsberg) utviklet seg til landets største industrivirksomhet i førindustriell tid. Omfanget av driften gjorde byen til Danmark-Norges senter for ekspertise på gruvedrift. Norges første høyere utdanningsinstitusjon ble etablert på Kongsberg. Bergseminaret var Europas første institusjon for høyere utdannelse i bergteknikk.
Targatak
Targatak (targa) er en takkonstruksjon på biler med avtagbart tak og hel veltebøyle bak setene. Bakvinduet kan være fast eller avtagbart, slik at bilen blir en cabriolet. Vanligvis vil enhver bil med karosseribiter som går opp langs siden av bilen og fortsetter i en uavbrutt linje over taket og ned på den andre siden kalles en targa. Targatak er ikke det samme som T-tak, som har en fast, ikke avtagbar bjelke mellom fører- og passasjersiden av bilen.
Norsk bergindustrihistorie
1600-tallet
Hollenderne trengte stein til utfyllinger langs sjøkanten og til stadig nye diker. Stein av god kvalitet (gneis og granitt) fantes i rikelige mengder og passe størrelser i Norge, og ble av naturlige og geografiske årsaker hentet primært i fjordene langs sørlandskysten. Eksportmengden kan kanskje noe anekdotisk belyses med at flere av de eldre byområdene i Amsterdam ble sagt å ligge på norsk grunn.
Targatak
Ordet "targa" dukket først opp med Porsche 911 Targa i 1966, selv om den første bilen som ble satt i produksjon med et slikt system som ekstrautstyr kom fem år tidligere, Triumph TR4 i 1961. Navnet hentet Porsche fra billøpet Targa Florio, hvor bilen deltok. Takkonstruksjonen ble laget for at sjåføren skulle komme seg raskere inn og ut av bilen i løpssammenheng allerede i 1962, og mange racerbiler adopterte systemet, spesielt Ford og Ferrari ut over 1960- og 1970-tallet.
Norsk bergindustrihistorie
1600-tallet
I 1675 ble funnet kobberforekomster ved Åsterudtjern på Holleia i Ringerike, noe som førte til regulær gruvedrift i området fra 1688 og framover.
1700-tallet
Fra 1700-tallet og frem til siste årtusenskifte var bergverkene hjørnesteinsbedrifter for bygdene og Norges økonomi.
Targatak
Takløsningen ble populær på 1970-tallet, da Vegmyndighetene i USA forsøkte å gjøre cabrioleter ulovlige på grunn av risikoen om bilen veltet. Som et resultat av dette begynte produsentene å benytte seg av targatak eller T-tak. Etterhvert som Porsche benyttet seg mer av løsningen tok de patent på varemerket Targa, og andre produsenter måtte se seg om etter alternative navn på sine løsninger.
Norsk bergindustrihistorie
1700-tallet
I 1708 ble det funnet kobber i Selbu.
Fra 1737 til 1815 ble det brutt ut alunskifer ved Alunverket fra Ekebergskrenten i Oslo.
Targatak
Eksempler på biler med Targa og T-tak:
Norsk bergindustrihistorie
1700-tallet
Fra 1753 ble det tatt ut marmor i Lier ved Drammen som blant annet leverte stein til Marmorkirken i København. Den første betong-konstruksjon i Norge var Farrisdammen i Larvik som ble bygget i 1767.
I 1773 ble Blaafarveværket etablert som kongelig verk. Vervet utvant kobolt.
I 1789 ble også gruvedriften ved Åsterudtjern på Holleia i Ringerike utvidet med blant annet produksjon av kobolt.
1800-tallet
Krisen under Napoleonskrigene førte til at kongen måtte pantsette Blaafarveværket til den svenske kjøpmannen Peter Wilhelm Berg. I 1821 ble verket solgt til et tysk-engelsk konsortium som til slutt bestod av Benjamin Wegner og Wilhelm Christian Benecke Baron von Gröditzberg. Under Wegners ledelse, frem til 1848, utviklet verket seg til Norges største industribedrift og verdens største produsent av koboltblått.
Etter bybrannen i Hamburg i 1842 ble nordmarkitt fra Grefsen og Grorud i Christiania anvendt til kaier, broer, bygningssokler, trapper og til Oscarsborg festning. Fra 1870-tallet var iddefjordsgranitt dominerende som bygningsstein spesielt til brolegging og gateanlegg.
I 1840- og 50-årene ble det tatt ut svovelkis fra Ytterøen gruver for produksjon av svovelsyre ved Leren Kromfabrikk i Trondheim. Dette prosjektet var mislykket, men i 1848 fant bergmester Wilhelm Mathias Sinding en metode, og produksjon av svovelsyre kom i gang ved Lysaker Chemiske Fabrik i 1858. Ytterøya ble på 1860-tallet landets største bergverk med flere hundre ansatte og 25-40 % av verdensproduksjonen av svovelkis. Rundt 1860 ble det et oppsving på grunn av etterspørsel etter svovelkis til Storbritannia på grunn av prisøkning på svovelkis fra Sicilia. Gruvene ble kjøpt av britiske forretningsfolk og på det meste var 500 personer sysselsatt i driften. Svovelkis ble brukt til å fremstille svovelsyre som var råstoff ved produksjon av fosfatgjødsel. På Ytterøya var 1867 et toppår med produksjon av 40.000 tonn svovelkis og dekket da en betydelig del av etterspørselen i verden.
Før Ytterøya var det en mindre produksjon i Hardanger rundt 1840. Flere svovelkisgruver kom i drift; i 1865 på Vigsnes og senere på Varaldsøy og på Stord. Sulitjelma gruber kom i drift i 1888. På 1890-tallet fulgte Kjøli og Killingdal nord for Røros, rundt år 1900 Løkken Verk og Folldal gruver. Produksjonen gikk opp fra 60.000 tonn årlig til over 100.000 tonn. Anlegg av jernbane Trondheim-Støren-Røros samt lokale jernbaner og taubaner forenklet gruvedriften betraktelig og la grunnlag for et oppsving. Jernbanen erstattet hestetransport og gjorde det mulig å erstatte ved/trekull med koks og steinkull i smeltingen. Røros tok som det første bergverk i landet i bruk pressluftbor og elektrisitet til belysning og transport (1896).
Lektor i mineralogi, proberkunst og fabrikanlæg ved Det Kongelige Fredriks Universitet i Christiania Theodor Scheerer publiserte i 1845 en analyse av etter et funn av magnetkis ved Åsterudtjern på Holleia i Ringerike i 1837 som inneholdt 2,8 % nikkel. Scheerer var også hyttemester ved Blaafarveverket der malm med kobolt var drevet siden 1773. På 1800-tallet fikk koboltproduksjonen et oppsving, og etterhvert kom også nikkelgruver i drift: Ringerikes Nikkelverk, senere i Bamble, Askim, Sigdal, Flåt nikkelgruve i Evje og tilslutt Senja og Skjækerdalen.
Leeren Chromfabrik ved Lerfossen i Trondheim startet produksjon av krom-farger i 1837. Wilhelm Dunker i Christiania fant i 1817 en metode for dette. Malm med kromførende serpentinitt ble for det meste hentet fra Feragenfeltet ved Røros og Alvdal.
I 1882 konstaterer J.H.L. Vogt at landet var delt inn i tre bergdistrikter :
1900-tallet
Produksjonen av svovelkis tok seg opp i mellomkrigstiden og var på det meste over 1 millioner tonn årlig, noe som utgjorde 10 % av verdensproduksjonen. Rundt år 1900 var svovelkis det viktigste bergverksproduktet i Norge. Interessen for kisforekomsten var så stor at den norske stat gjennom "Grong-loven" (et tillegg til Bergverksloven, vedtatt 1918) sikret staten retter til mutbare malmer i Grongfeltet. Folldal verk innstilte svovelkisproduksjonen i 1993 som den siste svovelkisprodusenten i Norge. Norsk kjemisk industri ble for en stor del bygget opp rundt forekomstene av svovelkis. Svovelkisen i Joma (Røyrvik) var antakelig den største forekomsten i Norge og ble drevet av Grong Gruber.
Norsk Jernverk ble etablert i 1946 og startet drift på magnetitt og hematitt i Mo i Rana i 1964 på malm fra Dunderlandsdalen. Aktieselskapet Sydvaranger ble etablert i 1904 og ble etterhvert Norges største bergverk.
På begynnelsen av 1900-tallet ble det brutt titan-malm i Kragerøfeltet. Den første tiden var det rutil fra bl.a. Blåfjell gruver i Sogndal, men i 1916 ble det utviklet en metode for ilmenitt. Storgangen i Egersundfeltet gav store mengder ilmenitt, og i 1954 ble Tellnes-forekomsten funnet og satt i produksjon i 1960. A/S Titania driver på denne forekomsten fremdeles.
På begynnelsen av 1900-tallet ble en rekke molybden-forekomster, spesielt i Flekkefjord-området satt i produksjon; Kvina og Knaben, og i Telemark; Dalen og Bandaksli. Utvinningen fra disse forekomstene dabbet av etter den annen verdenskrig, mest fordi der var andre felter i verden som var mere lettdrevet, og dermed økonomisk lønnsomme. Per 2008 er der igangsatt begrenset drift i det gamle dagbruddet på Knaben.
På Svalbard ble det igangsatt industriell bryting av steinkull i årene frem mot første verdenskrig. Store Norske Spitsbergen Kulkompani ble stiftet i 1916.
I 1931 ble det bygget et smelteverk i Thamshavn der svovel ble utvunnet direkte fra svovelkis.
Fra 1950-tallet ble en rekke kis- og kobberforekomster satt i produksjon: Bleikvassli, Skorovas, Tverrfjellet, Bidjovagge, Joma, Lergruvbakken på Røros og Repparfjord.
I 1988 startet Nikkel & Olivin A/S brudd på noritt i Ballangen i Nordland for utvinning av nikkel, kobber, olivin og pukk.
I dag utgjør naturstein størst andel av inntektene fra bergindustrien. Larvikitt ble brutt fra 1880-årene og utgjør nå mesteparten av dette. Videre brytes granitt fra Iddefjord, Flisa og Trysil. Skifer brytes på Otta og i Oppdal. I Trøndelag og Nordland gir marmor størst eksport-inntekt. I Alta brytes kvartsskifer. I Hellvik, mellom Egersund og Sirevåg, drives ut kvitstein i form av labradoritt, som knuses til singel og eksporteres til flere land, der den brukes til veidekke (hvit asfalt) og i bygningsindustrien.
Det meste av kalksteinen i Norge går til sementproduksjon. Frantzefoss Bruk A/S tar ut kalk i Brevik og Bærum. I Møre og Romsdal produseres Hustad-kalk. Videre produseres kalk i Verdal i Trøndelag, og i Nordland produseres kalk fra Drevja i sør til Kjøpsvik i nord. Norsk Jernverk drev også et kalkbrudd i Mo i Rana.
A/S Olivin ble etablert i 1948 og startet uttak av olivin (dunitt) i Vanylven.
Poisson-fordeling
Poissonfordelingen har den egenskapen at både forventningsverdien og variansen er m.
Poissonprosess
Poissonprosess er en heltallsverdi og stokastisk prosess i kontinuerlig tid som anvendes for å beskrive tilfeldige hendelser som skjer med en viss intensitet. Prosessen anvendes i tilfeller hvor man skal beskrive for eksempel en kø. Hvis intensiteten er konstant er det snakk om en homogen Poissonprosess, i andre tilfeller er prosessen inhomogen. Det gjelder for en Poissonprosess X(t), t \geq 0 med intensitetsfunksjon \lambda(t) at:
Amara tibialis
Amara tibialis er en av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.
Poisson-fordeling
Poissonprosess
Dessuten, hvis λ er konstant er prosessen stasjonær, og hendelseavstanden er uavhengig og eksponentialfordelt.
Amara tibialis
Utbredelse
Amara tibialis finnes i nesten hele Europa, men er noe sjeldnere helt i sørvest. den er utbredt østover i Asia. Finnes i Norge.
Utseende
Amara tibialis er i underkant av 10 mm lang. Brystskjoldets bakhjørner er tydelig avsatt, men uten å være markert utstikkende. Sidene og  bakhjørnene er like brede som dekkvingenes skuldre, slik at billen får et ovalt utseende. Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midtlinjen / sømmen) mangler helt børstepunkter, en fordypning med ett stivt oppstående hår.
Levevis
Amara tibialis tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Bob Charles
Robert «Bob» James Charles (født 14. mars 1936) er en newzealandsk golfspiller som har vunnet mer enn 70 profesjonelle turneringer og som ble den første venstrehåndsspilleren til å vinne en major-turnering.
Charles ble i 1998 utnevnt til ridder følgesvenn av New Zealands fortjenstorden. Han ble derved adlet og fikk rett til å føre tiltaleformen Sir foran sitt navn. I dronningens nyttårsliste for 2011 ble han utnevnt til medlem av New Zealand-ordenen. Han er også kommandør av Order of the British Empire.
Seilskip
Seilskip (av norrønt seglskip) er et sjøgående skip hvor fremdriften besørges av seil som utnytter vindkraften. Frem til den industrielle revolusjon på 1800-tallet var seilskip de dominerende sjøgående fartøy.
Bakgrunn
I andre verdensdeler benyttet man langt tilbake i tid seil på kanoer og flåter, i Norge benyttet man seil på robåter.
Seilskipenes storhetstid var på 1700-tallet og 1800-tallet. I overgangen mellom damp og seil, kjøpte norske smårederier opp et stort antall seilskip, som etter hvert ble svært kostnadskrevende. Skipene var væravhengige i større grad enn motoriserte fartøyer, og oppnådde derfor ikke beste fraktrater. Resultatet var både havarier, der forsømt vedlikehold var medvirkende årsak – og flere konkurser.
Etter seilskutetiden overtok først dampskipene og siden motorskipene. Etter første verdenskrig ble seilskip regnet som utdatert teknologi.
Riggtyper
En skiller ofte mellom råseilrigger og gaffelseilrigger. Betegnelsene henspilte på de store seilene som krevde oppmonterte rær (råseilrigg) eller bommer i skipets lengderetning (gaffelseil) for å holdes på plass. I tillegg kunne en bruke et stort antall trekantede småseil som ble heist for å utnytte vinden fullt ut. Disse krevde bare en ferdigspent line fra en mast og til dekk, annen mast, baugspryd eller klyverbom som oppspenning, og tauverk til å holde igjen siste hjørnet. Overgangsformer fantes. Latinerseilet var f. eks. trekantet og ble festet i en rå som ble heist og stilt enten skrått eller tilnærmet loddrett, alt etter vindforholdene. En variant av denne riggen er vanlig på den arabiske dhowen fortsatt og var en av de gjengse seiltypene på polynesiske utriggerbåter.
Skonnert eller brigantine hadde minst to master med gaffelseil, normalt med aktre mast høyest. Den var også utstyrt med baugseil (fokk,klyver og jager) men kunne vanskelig ha seil mellom mastene. Råseil forekom.
Skrogstørrelsen avgjorde antall master. Andre gaffelseilbåter: Yawl, Ketch. Disse seilarrangementene satt vanligvis på små tomastere, mens lugger og kutter var enmastet.
De store skværseilerne (råseilene er firkantede (square på engelsk), hadde benevnelser som brigg, bark og som marinefartøyer: Fregatt, slagskip m. fl. Noen av disse kaltes i tillegg fullriggere. Det var på grunn av antall råseil per mast (5). Vanlig antall master: tre eller fire, med unntak for de største fullriggerne som kunne ha flere. Akterste seilmast var uten unntak utstyrt med et stort gaffelseil, og kunne ha råseil i tillegg.
Strákagöng
Strakatunnelen (lokalt: Strákagöng) er en veitunnel nord på Island. Den er 800 meter lang og går gjennom fjellet Strákar, om lag 2 kilometer nord for Siglufjörður. Tunnelen sto ferdig i 1967 og ble dermed den andre tunnelen på Island. Den første var Arnarnesstunnelen.
Før tunnelen var ferdig, måtte innbyggerne i Siglufjörður over den 630 meter høye fjellet Siglufjarðarskarð for å nå omverdenen. Veien over denne passasjen, som ble ferdig i 1950, var åpen kun ca. 4 til 5 måneder i året. Med åpningen av tunnelen økte tilgjengelighet til Siglufjörður enormt, selv om tunnelen fortsatt noen ganger var stengt på grunn av snøfall.
Satin (kanin)
Satin er en kaninrase som ble fremavlet i Indiana av Walter Huey. Rasen er kjent for sin silkeaktige pels, og stammer fra Stor Havana.
Historie
Satin-kaniner dukket opp i et Stor Havana-kull i 1930 hos oppdretteren Walter Huey i Indiana. Den nederlandske oppdretteren JH van der Sluys Eck avlet frem kaniner med dyp rød-rosa øyne og silkeaktig skinnende pels. Hvorvidt dette var den samme mutasjonen som satin-kaninenes er uklart. Huey utviklet satin-kaniner videre via systematisk avl. De første satin-kaniner ligner på Rex-kaniner, i tillegg til den opprinnelige havanafargede satin-kaninen som allerede fantes i andre fargevarianter. I 1936 ble det etablert en egen klubb for satin-kaniner i USA, men de ble først utstilt i 1938. I tillegg til Walter Huey hadde John Fehr og J.T. Pris betydning for utviklingen av rasen. I 1946 ble den amerikanske anerkjennelsesorganisasjonen Satin Rabbit Breeders Association stiftet. Den første importen av satinkaniner til Europa skjedde til Storbritannia i 1947, og rasen ble raskt utbredt. Satin ble importert til Tyskland i 1970 av en herr Müller. Senere førte den voksende importen av rasen fra USA til at de fleste organisasjoner anerkjente rasen omkring syttitallet.
Spesielle egenskaper
Pelsen av satenghår er ca 3,5 cm lang. Underullen er meget tynn. Hvert enkelt hår er en tynt og gjennomsiktig, med svært fin "flasset" eller grus-lignende, belagt overflate. På grunn av at den spesielle strukturen i hårlagsfargene er spesielt synlig, er det pelsen kombinert med spesialtegninger som bestemmer rasen.
Skip
Skip (av norr skip, trolig i betydningen uthult trestamme) betegner i sin moderne betydning vanligvis et større havgående fartøy, beregnet på transport av personer og/eller gods. I sin opprinnelse en beskrivelse av et fartøy i alminnelighet, uten hensyn til beskaffenhet, størrelse, byggemåte, form eller det farvann det var tenkt benyttet i. Spesialiserte skip kan også benevnes som for eksempel krigsskip, lasteskip, bulkskip, containerskip, passasjerskip, seilskip og lignende. Opprinnelsen til betegnelsen er imidlertid ikke like enkel å forklare.
Etymologi
Norsk terminologi er uklar i skillet mellom skip, skuter og båter. Benevnelsen skipsbåt indikerer imidlertid at skip må ha vært en større farkost enn en båt, siden dette åpenbart var en båt som fulgte med et skip. Opprinnelsen til uttrykket skip er svært lik som for båt og kommer til norrønt via urgermansk (skipan) og urindoeuropeisk (*skēi-b-). Både skip og båt tolkes i betydningen kløyvd og/eller uthult trestamme, noe som indikerer at forskjellen i størrelse ikke kan ha vært betydelig opprinnelig. Kan hende var besetningens størrelse av betydning når våre forfedre skilte mellom båter og skip gjort av uthulte trestammer, men dette er altså svært uklart i dag.
Egypterne
I og med at skillet mellom båt og skip er uklar, er det også vanskelig å bestemme når skipenes historie startet. Av de aller tidligste er antakelig egypternes transportskip som kan spores tilbake til ca. 3000 f.kr. Skipene var kjølløse, naglete treskip. I Egypt skal den dominerende vindretningen ha vært fra nord. Dermed kunne egypterne seile fra nord og oppover Nilen mot sør. For returreisen kunne de drive med strømmen og hjelpe til med årer. Det største skipet som kan finnes i gamle egyptiske kilder er dronning Hatsheputs skip fra ca. 1400 f.kr. Det var 100 meter langt og kunne frakte 350 tonn.
Fønikerne
Videreutviklingen av seilene gjorde at skipene kunne reise friere og lenger og brukes både til transport og krigføring. De første, enkle navigasjonsmetodene gjorde at skipene kunne forlate de nære kystområdene. Fønikerne (1000-774 f.kr.) ble viden kjent som dyktige sjømenn. De seilte handelsskip fra Kanaan i dagens Libanon og Syria igjennom hele Middelhavet, opp til De britiske øyer og også rundt Afrika. Skipene var kortere og bredere enn egypternes. Dessuten hadde de en kjøl som antakelig gjorde dem sterkere.
Grekere og Bysants
I krig krevet nærkamp enda større manøvreringsdyktighet enn det seilene kunne gi. Fønikerne bygget biremene som hadde to dekk med roere. De mer krigerske grekerne (800-146 f.kr.) lanserte også triremene. Og som navnet antyder, hadde de tre dekk med roere.
Fra et eller annet sted mellom det fjerde og andre århundre før Kristus dukket latinerseilet opp i middelhavet. Dette spredde seg langsomt og var i senantikken og den tidlige middelalder å finne på bysantinske og italienske skip. Herifra spredde latinerseilet seg langsomt til resten av Europa i senmiddelalderen. Mens de tidligere skipene hadde overlappende bord som var naglet sammen, introduserte bysantinske skipsbyggere skrog der bordene lå butt i butt. Kravellbygging skulle gjøre det mulig å bygge større skip.
Kineserne
I en annen del av verden utviklet kineserne svært avanserte skip. Allerede 900 e.kr. hadde de seil som gjorde at de kunne krysse mot vinden. Roråren hadde de byttet ut med ror på rorstamme så tidlig som 100 e.kr.
Kineserne kunne bygge de største seilskipene verden til da hadde sett. Allerede på 1200-tallet hadde Marco Polo fortalt om skip med fire master, 60 lugarer og mannskap på tre hundre mann. I 1400 e.kr. var de over 150 meter lange og under ledelse av admiral Zheng He la de under seg landområder fra Afrika i vest til Stillehavet i øst nesten et hundreår før Kristoffer Columbus oppdaget Amerika i 1492.
En annen banebrytende egenskap ved den kinesiske skipsbyggingen var vanntette innvendige skott som gjorde skipene mye mer sjøsikre i tilfelle skade.
Nordeuropeerne
Nordeuropeisk sjøfart utviklet seg tildels uavhengig av rikene rundt Middelhavet. De første «skipene» var trolig uthulte trestammer. I så måte var den såkalte Sørumbåten (en norsk stokkebåt fra cirka 170 f.Kr.) omkring eleve meter lang og kunne ta tolv mann med lette håndvåpen. Helleristninger viser imidlertid at man alt i bronsealderen hadde større og mer avanserte roskip, som trolig var klinkbygde. Vikingskipene var også klinkbygde, åpne fartøyer, men disse var også rigget for seilføring. Langskipene var smekre og hurtige roskip som også kunne seiles og var havgående. Skeiden var i så måte blant de største. Knarren var et lastefartøy som var dypere og bredere og i større grad tilpasset seiling enn roing.
Basert på disse bygde hanseatene (fra 1200 e.kr.) koggene som var fyldigere og hadde større lasteevne. Koggene hadde råseil og klinkerbord akkurat som vikingskipene, men de plasserte roret i senter i stedet for på styrbord side.
Etter hvert ble kravellbygging også introdusert i Nord-Europa, og denne teknikken gjorde det mulig å bygge større seilskip.
Spania og Portugal
I senmiddelalderen vokste nye sjøfartsnasjoner frem. Portugiserne gjorde store fremskritt i navigasjon etter himmellegmene og med karavellen og den større karakken introduserte de flere master og liten dypgang. Med disse båtene kunne de utforske verden og ”fant” blant annet Amerika.
Med erobringen av «den nye verden» økte transportbehovet samtidig som skipene måtte være bevæpnet. Fra det 16. århundre kom gallionen til alminnelig anvendelse i sjøfart. Gallionen var lengre og smalere enn forløperne karavellene og karakkene. Dessuten var bakkens høyde redusert for å gi mer vind i seilene og den rundede hekken ble erstattet med et akterspeil. Disse skipene ble brukt inn i det 18. århundre uten at skipsteknologien gjennomgikk banebrytende utvikling.
Industrilandene
I 1783 ble det første dampskipet bygget av franskmannen Claude de Jouffroy d’Abbans. Frem til propellen ble introdusert på 1800-tallet ble dampskipene primært bygget som kombinerte seil og dampskip.
Neste teknologiske sprang var jernskipene som senere ble til stålskip. Også her ble det først bygget kombinerte tre og jernskip før teknologien var moden nok til rene metallskip. Den britiske flåte bestilte HMS «Warrior» i 1859. Fra 1870-årene begynte man å bygge rene jernskip for sivile formål.
Etter annen verdenskrig etablerte dieselmotoren seg som det vanligste fremdriftsmaskineriet til fordel for dampmaskinen. Og de største fremskrittene fra den gang til i dag ligger innen navigasjon der radar og GPS har sørget for en mye bedre sikkerhet til sjøs.
Konstruksjon
Selv om skip finnes i mange varianter er det en del elementer som går igjen på de aller fleste. Illustrasjonen viser et typisk skip.
Størst
Nedenfor følger en oppstilling av de største skipene av forskjellige typer.
Raskest
Det norske sjøforsvaret tar etter hvert i bruk 6 skip av Skjold-klassen kystkorvetter, som skal kunne komme opp i en hastighet på 60+ knop.
Eldst
Verdens eldste havgående skip ble funnet i noen huler nær Rødehavet i Egypt. I tillegg til massive treplanker og reip, ble det funnet flere lastekasser som skal stamme fra den mytologiske byen Punt (det er fortsatt ukjent hvor byen lå). Skipet er omkring 4 000 år gammelt, og funnet støtter teorien om at egypterne alt på denne tiden kunne dra på lange ferder til havs.
Skipsterminologi
Terminologien som brukes innen skipsfart er preget av de store sjøfartsmaktene. Noen ord stammer fra vikingene som f.eks. styrbord og babord. Fra 1200-tallet ble vår terminologiutvikling påvirket av hanseatene som ekporterte ord som f.eks. bysse og dørk. Nederlendere vokste frem som en stor sjøfartsnasjon fra 1600-tallet og tilførte begrep som f.eks. akter og skott. Sist, men ikke minst, er en rekke engelske ord tatt opp i norsk skipsterminologi som f.eks. chief og kabin.
Se kategorien Skipsterminologi for en mer utfyllende liste over skips- og sjøfartsteminologi.
Midtskips betegner den midtre delen av et skip både langskips og tverrskips. Midtskips ror innebærer å ha eller legge roret i midtstilling. Midtskips overbygning innebærer at overbygningen er plassert mellom for- og akterskip.
Skipstyper
Det skilles mellom skip på en rekke måter.
Gjerdingen
Gjerdingen er en innsjø i kommunene Jevnaker og Lunner i Nordmarka i Viken. Vannet tilhørte ikke opprinnelig Akerselvas nedbørfelt, men en tunnel anlagt mellom 1900 og 1909 mellom Gjerdingen og Daltjuven i sørøst, og en tunnel videre derfra til Store Sandungen, gjør imidlertid at Maridalsvannet også mottar vann fra dette vassdraget.
Fiqh
Fiqh (فقه) er en islamsk rettsvitenskap som ble utviklet på 700- og 800-tallet. Den praktiseres i fire forskjellige rettsskoler innen sunni: Hanafi, Maliki, Shafi'i og Hanbali. Innen sjia praktiseres to rettsskoler: Usuli og Akhbari. En person som er utdannet innen fiqh kalles for faqih.
Gjerdingen
Demningen i Gjerdingen ble bygget i 1913. Vannet er regulert med om lag 7 m. Gjerdingselva renner fra Gjerdingen til vannet Store Skillingen. Gjerdingen gård på Hollendertangen midt i vannet er en tradisjonsrik nordmarksgård og finneplass.
Fiqh
Qiyas vil si at man trekker slutninger ut fra det i Koranen og Hadith som ligner mest på den problemstillingen som skal vurderes. For eksempel omtaler ikke sharia bruk av kokain. Da vil man ta utgangspunkt i forbudet mot alkohol. Siden alkohol og kokain har likeartede effekter på et menneske, kan man resonnere seg fram til et forbud mot bruk av kokain ved hjelp av dette prinsippet.
Ijma vil si enighet blant de rettslærde. Ifølge Hadith uttalte Muhammed at «mitt fellesskap vil aldri bli enige om en feiltakelse». På denne bakgrunn anses beslutninger som de muslimske rettslærde er enige om, som en del av fiqh.
Fiqh betegner dermed det samlede resultatet av disse kildene:
Skip
Skipstyper
Lasteskip er det transportmiddel som frakter mest last både av tørrlast, våt last og stykkgods. I 2003 anslås det at 6,27 milliarder tonn last ble fraktet på verdens hav. Til tross for at skipsforlis av oljetankere som Prestige får mye oppmerksomhet, viser OECD Environmental Effects of Freight at maritim transport generelt er mer miljøvennlig enn de andre store transportmidlene som bil, fly og tog.
Thymus
Thymus kan referere til:
Skip
Lastetype
Det vanligste skillet settes på den lasten skipene er beregnet for: passasjerskip, tankskip, tørrlasteskip eller stykkgodsskip. Under disse hovedkategoriene finnes en rekke spesialskip. Et lite utvalg av de vanligste er listet nedenfor, men en mer utfyllende liste kan finnes blant båt- og skipstyper.
Seilingsmønster
En annen måte er etter seilingsmønsteret de følger: Linjefart eller trampfart.
Seilingsområde
Atter en annen måte er seilingsområdet: Elvebåt, kystruteskip eller atlanterhavskrysser.
Fremdrift
Kraften som genereres av maskineriet omsettes i fremdrift eller propulsjon.
Størrelse
Endelig skilles det også mellom størrelsen på skipene. Betegnelsene varierer avhengig av skipstype, men blant de mer kjente er Panamax og Suezmax som betegner største tonnasje som kan passere igjennom henholdsvis Panamakanalen og Suezkanalen.
Annen betydning
I kirker dukker ordet skip opp i et begrep som kirkeskip.
Eksterne lenker
കപ്പല്‍ Skepp (fartyg)
Koronowo
Koronowo (tysk: Krone) er en by i det kujaviskpommerske voivodskap i Polen. Byen ligger ved elva Brda, rundt 25 km fra Bydgoszcz. Byen har et flateinnhold på 28,18 km², og hadde 10 784 innbyggere i 2006.
Byens historie begynte med grunnleggelsen av et kloster av tyske cistercianere, som ble flyttet fra Byszewo i 1288.
Chuck Grassley
Charles Ernest «Chuck» Grassley (født 17. september 1933 i New Hartford, Iowa) er en amerikansk republikansk senator som representerer delstaten Iowa. Han har sittet tre perioder i Representantenes hus, fra 1975 til 1981. I 1980 stilte han til valg i Senatet, og vant. Han har blitt gjenvalgt seks ganger, senest i 2016. Fra januar 2019 til januar 2021 var Grassley president pro tempore i Senatet.
Han var en av to republikanske senatorer som stemte mot den første gulfkrigen.
Kjøle
Kjøle er en grend på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Kjøle ligger midt på øya, og var opprinnelig en øy som på grunn av landhevinga ble den en del av Nøtterøy. Det samme har skjedd med Gipø, som ligger rett nord for Kjøle. Det opprinnelige gårdsnavnet var antageligvis Kjøløy (eller Kjóløy), dette navnet er nevnt i skriftlige kilder fra 1398. Disse kildene forteller samtidig at Kjøle var blant de første gårdsbrukene på Nøtterøy. Forstavelsen Kjøl- kommer nok rett og slett av at øya hadde form som en kjøl.
Svigermors drøm
Svigermors drøm ble dannet i 1989 av Magne Wollebæk Simensen (vokal/gitar), Stig Gundersen (gitar), Vegard Westreng (trommer) og Pål Eilertsen (bass). De første tonene ble spilt i kjelleren på Høybråten Fritidsklubb i Oslo, og dette ble deres tilholdssted de første årene. Etterhvert ble Stovner Rockefabrikk øvingssted. 1994 vant videoen til låten Spark med bandet Amandusprisen for beste musikkvideo.
Kjøle
Allerede på 1300-tallet var Kjøle delt i tre gårder som da kaltes søndre, nordre og vestre; senere ble det til østre (gårdsnr. 30), mellom (gnr. 34) og vestre (gnr. 35). Kjøleholmen har sikkert fra eldgammel tid av hørt til Kjøle, men også Gåsøy lå i nyere tid til gården.
Den mellomste gården på Kjøle har status som freda kulturminne etter vedtak av Riksantikvaren.
Boniface Alexandre
Boniface Alexandre (født 31. juli 1936 i Ganthier i Haiti, død 3. august 2023 i Port-au-Prince) var en haitisk jurist som var fungerende president i Haiti fra 2004 til 2006.
Biografi
I 1990 ble han dommer ved Haitis høyesterett. I juni 2001 utnevnte president Jean-Bertrand Aristide ham til leder for høyesterett. Som dette vant han seg et ry som en aktverdig dommer innen et rettssystem som ellers ble betraktet som plaget av korrupsjon. Han gjorde store anstrengelser i kampen mot korrupsjon og inkompetanse innen rettssystemet. Ved siden av sin virksomhet ved domstolen underviste han som professor i rettsvitenskap ved Statsuniversitetet i Haiti i Port-au-Prince.
President Aristide mistet makten ved et statskupp i 2004, og etter suksesjonsreglene ble Alexandre, i egenskap av sitt verv som leder for høyesterett, fungerende president. Hans presidentsperiode ble ikke kronet med den samme suksess og beundring som hans dommergjerning. Amnesty International hevdet at landet i hans periode var preget av politibrutalitet, ekstrajudisielle henrettelser og stadig mer rettsløse tilstander.
Alexandre fratrådte det midlertidige presidentvervet den 14. mai 2006, da René Préval, vinner av presidentvalgene i februar 2006, ble tatt i ed som president.
Sinnemestringsprosjektet
Sinnemestringsprosjektet er en del av Norges handlingsplan mot vold.
Sinnemestring Brøsetmodellen ble utviklet av Egil Bjarnar, Stig Jarwson og Grethemor Skagseth Haugan i 1998. Prosjektet i Brøset ble i flere år ledet av Haugan (f. 1954). På oppdrag fra Sosial- og helsedirektoratet har det siden 2004 blitt utdannet ca. 120 fagpersoner etter modellen, som igjen har opprettet behandlingstilbud til voldsutøvere i sine hjemkommuner.
Fire tilbud
I Norge er det i hovedsak fire tilbud for menn som utøver vold mot kvinner:
Erik Skjoldbjærg
Erik Skjoldbjærg (født 14. desember 1964 i Tromsø) er en norsk filmregissør. Han er utdannet ved National Film and Television School i London.
Filmografi
Han har også regissert flere episoder av dramaserien Skolen, som gikk på NRK i 2004.
Kyss meg, kansler!
Kyss meg, kansler! (orig. Küss mich, Kanzler!) er en tysk fjernsynsfilm om makt og kjærlighet fra 2004, produsert av fjernsynskanalen ARD.
Handling
Midt under innspurten i den føderale valgkampen bryter det fjerde ekteskapet til kansler «Ben Bischof» (Robert Atzorn) og hans kone Florine sammen. Kona har en affære i Italia, og Bischof ignorerer rådgiverne sine og krever skilsmisse. For å lette trykket stikker han av fra livvaktene og raser avgårde på sin Harley-motorsykkel, en eskapade som ender med et krasj i leiligheten til «Mila» (Andrea Sawatzki), en tyve år yngre tannlege og illegal immigrant fra Kasakhstan som må jobbe som vaskehjelp. Kansleren forelsker seg i Mila. Gjennom sin varme, glade pragmatisme og syn for realiteter åpner hun kanslerens øyne for hverdagens problemer for mindre privilegerte mennesker, og redder ham fra en truende intrige i Kanzleramt. Når den hemmelige affæren truer med å nå offentligheten må kansleren velge mellom makten og kjærligheten. Han velger det siste, og får begge deler, mens intrigemakerne faller for sin egen felle.
Calmacil
Calmacil er en mann fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var den 18. kongen av Gondor, og etterfulgte sin eldre bror, Narmacil I, som konge i 1294 T.T. da denne døde.
Hans regjeringstid varte i ti år, og i disse årene var det hans sønn Minalcar (senere kjent som kong Rómendacil II) som fortsatte i sin stilling som regent, noe han hadde gjort også i sin onkel, Narmacils, regjeringstid. Det virker derfor som om han aldri egentlig hadde (eller ville ha) noe egentlig makt.
I året 1304 i det tredje tidevervet døde kong Calmacil, og ble etterfulgt av sin sønn, Minalcar, som tok navnet Rómendacil II da han ble kronet til konge.
Theobald II, greve av Champagne
Blant hans besittelser var Auxerre, Maligny, Ervy, Troyes og Châteauvillain som len for hertug Eudes II av Burgund. Han var sønn av Stefan II av Blois og Adela av Normandie, og eldre bror av kong Stefan av England. Selv om han var andre sønn ble Theobald utpekt som etterfølger framfor sin eldre bror Vilhelm.
Han ble gitt landområder i Sulley og giftet bort til en frue ved hans mors hoff. Hans temperament ga ham tidlig problemer, selv i ung alder. Han angrep eller fornærmet biskopen i Chartres femten år gammel og fikk således sin mor til å tenke seg om to ganger før hun forfremmet ham.
Theobald hadde ingen slike problemer. Tvert imot fulgte han moren på rundreiser i deres rike ved hundretalls anledninger og etter at hun trakk seg tilbake til Marcigney i 1125 administrerte han familiens eiendommer med stor dyktighet. Adela døde i hennes elskede kloster i 1136, året etter at hennes yngre sønn Stefan ble kronet til konge av England.
Kong Ludvig VII av Frankrike ble involvert i en krig med Theobald da han aksepterte at grev Raoul I av Vermandois, og seneschal av Frankrike, skille seg og forviste sin hustru Eléonore av Blois, som var Theobalds søster. Isteden giftet Raoul I seg med Petronilla av Aquitaine, søster av Frankrikes dronning Eleanora av Aquitaine. Krigen som varte i to år (1142–1144) ble preget av at Champagne ble okkupert og herjet av den kongelige hær og ikke minst at byen Vitry ble okkupert. Mange mennesker ble drept da kirken ble brent ned med menigheten innenfor.
Fransklæreren Pierre Abélard som ble berømt for sin kjærlighetsaffære med sin student Héloïse søkte tilflukt i Champagne under Theobald IIs regime. Han døde i ved Cluny-klosteret i Burgund, et kloster som hadde blitt støttet av Theobald IIs familie i mange år.
Fyr og flammer (album)
Fyr og flammer er et musikkalbum med Svigermors drøm, utgitt i 1994. Dette er gruppas eneste album.
Theobald II, greve av Champagne
Deres barn var
De krenkede
De krenkede er en krigsskildring fra 2007 skrevet av tidligere krigskorrespondent Åsne Seierstad.
Innhold
De krenkede har undertittel «Fortellinger fra Tsjetsjenia». Åsne Seierstad besøkte dette landet for første gang i 1994, og returnerte tolv år senere. Barna hun møtte første gang, er nå blitt voksne, og de har overlevd den andre tsjetsjenske krig. Men det har ikke gått uten skadevirkninger, og i boka møter vi konsekvenser av krigen på ulike nivåer. Åsne Seierstad forteller om enkeltskjebner, som «Ulvungen» i Groznyj (første kapittel) så vel som Hadizat, også kjent som «engelen i Groznyj», som er en hard, men varmhjertet kvinne som har opprettet et barnehjem for mange barn. Hun forteller også levende om et besøk hos Ramzan Kadyrov.
Boken er delt opp i kapitler på ti til 20 sider. Seierstad veksler mellom faktainformasjon og fortellinger fra opplevelser hun har hatt og fortellinger hun har fått høre under besøket.
Heidi Sørensen
Heidi Sørensen (født 14. februar 1970 i Levanger i Nord-Trøndelag) er en norsk politiker (SV). Hun har siden 2017 vært direktør i klimaetaten i Oslo kommune.
Hun har studiekompetanse fra Levanger videregående skole fra 1989 og er cand.mag. i historie og statsvitenskap fra Universitetet i Oslo fra 1992. Hun har også en mastergrad i ledelse fra BI (2016).
Hun har sin bakgrunn fra miljøvernorganisasjoner, og var leder i Natur og Ungdom 1993–1994, leder i Norges Naturvernforbund 1995–1998, styremedlem i Friends of the Earth I begynnelsen av 1990-årene hadde hun også sentrale verv i Nei til EU. Hun har også vært medlem av flere offentlige utvalg, deriblant Forbrukerrådet 1997–2001, Teknologirådet 1999-2003, medlem av hovedstyret i Norges forskningsråd 2000-2001 og har også vært medlem av styre for Norges Idrettshøgskole.
Sørensen var innvalgt på Stortinget fra Oslo 2001–2005. Hun var 1. vararepresentant fra 2005 og møtte fast for statsråd Kristin Halvorsen 2005–2007 og 2012-2013. Sørensen var statssekretær i Miljøverndepartementet 2007–2012.
Hun ble tildelt Ole Vig-prisen i 1995.
Hun har vært gift med tidligere stortingsrepresentant Olav Gunnar Ballo.
Aalborg
Aalborg eller Ålborg er en by ved Limfjorden, som ligger i Nordjylland. Aalborg er Danmarks fjerde største by med 106,916 innbyggere og 203,448 innbyggere i kommunen (2013). Aalborg ble grunnlagt i vikingtiden. Byen er sete for Aalborg stift og Region Nordjylland. Byområdet på nordsiden av Limfjorden heter Nørresundby.
Navn
Byens navn er gjengitt som Alabur og Alebu på mynter fra 1000-tallet. I Kong Valdemars jordebok ble byen kalt Aleburgh. Det antas at navnet kommer fra áll, som er en strøm eller seilrenne.
Stavemåte Å/Aa
Aalborg er som Aabenraa en av de danske byene hvor der vært strid om stavemåten. Det danske rettskrivningsreglene anbefaler Ålborg, men sideformen Aalborg er nå også tillatt og i den danske Retskrivningsordbogen, utgitt av Dansk Sprognævn står denne formen i parentes. I den offisielle stednavnlisten står det også Ålborg, men med en note om, at «den lokale kommune ønsker å, Å skrevet som aa, Aa».
Stavemåten med «Å» ble innført etter den danske rettskrivningsreformen i 1948. Undervisningsminister Bertel Haarder og kulturminister Mimi Jakobsen bestemte i 1984 at kommunene selv kunne velge stavemåte, noe som gikk på tvers mot stedsnavnsutvalget og Dansk Sprognævns råd.
Siden 1980-årene har DSB, Post Danmark og Kort- og Matrikelstyrelsen gjeninnført stavemåten Aalborg på skilt og lignende i tråd med kommunens ønske. De fleste innbyggere skal identifisere seg med Aa-staveformen, og byen blir også kalt Dobbelt A som et kjelenavn etter tittelen på en sang av den lokale rapmusiker Niarn (Niels Roos).
På ikke-skandinaviske språk staver man oftest Aalborg med «Aa» av praktiske årsaker.
Geografi
Aalborg ligger i det nordlige Himmerland på sørsiden av Limfjorden og er via Limfjordstunnelen, Limfjordsbroen og Jernbanebroen over Limfjorden forbundet med Nørresundby på nordsiden, som ligger i det sørlige Vendsyssel.
Aalborg ligger 120 kilometer nord for Aarhus, 82 kilometer nord for Randers og 50 kilometer nord for Hobro. Aalborg ligger 50 kilometer sør for Hjørring, 63 kilometer sørvest for Frederikshavn og 90 kilometer øst for Thisted. Det er 414 kilometer via Storebæltsbroen) til København og 450 kilometer til Hamburg. Til Göteborg er der via Frederikshavn-Göteborg-fergen 150 kilometer. Til Oslo er der 361 kilometer via Frederikshavn-Oslo fergen.
Historie
I folkevandringstiden var det hektisk virksomhet med metallarbeid på alle de kritthøydene som utgjør Aalborg – Lindholm Høje, Tranders og Hasjeris. De tre bakkene markerer det mest naturlige overfartsstedet i den østlige Limfjorden, og hadde stor handelsmessig betydning. Lindholm Høje er Danmarks største forhistoriske gravsted og hadde permanent bebyggelse 400-1000. I fjorden rant en elv ut på sørbanken (Østerå), og en på nordbanken (Lindhiolm Å). Dette ga meget gunstige havneforhold.
Aalborg er en av Danmarks eldste byer, trolig bebodd fra 600-tallet. I tidlig middelalder stod den likevel i skyggen av Ribe på Sør-Jylland. Fra begynnelsen av 700-tallet har en rekke håndverkere hatt arbeid i området ved dagens Gråbeinbrødre-gårder i Aalborg. Bydannelsen virker derimot ikke uavbrutt på denne tiden, fra 700 til 1000 e.Kr er det skiftevise lag av bygninger og åkermark som starter hele fire meter under dagens gatenivå.
I andre halvdel av 1000-tallet trer en umiskjennelig og regulær by fram. Over Østerå rant gikk den plankedekkede gaten Algade, ved en antatt elvehavn. På hver side lå en kirke, og graver er datert til 995-1025. Omkring 1040 anla kong Hardeknut (1035–1042) myntverk i Aalborg (Alabu) og Århus. Også under Knut den hellige og Erik Eiegod ble det slått mynt i byen. Handelen med Norge og Vest-Sverige var viktig.
Gråbrødreklosteret som lå på østsiden av Østerå, er nevnt i 1268 og var et fransiskanerkloster. Det ble trolig bygget omkring 1240, mens fransiskanerklosteret i Ribe fra 1232 er Danmarks eldste. De grå kappene ga navnet til Frans av Assisis brødre her oppe i nord. Det antas at Gråbrødreklosteret var dedisert til Sta Katerina av Alexandria. Klosteret ble stengt i 1530, altså allerede før reformasjonen. Byens tredje kloster, det delte munke- og nonneklosteret Helligåndsklosteret, ble stiftet 1451 for å hjelpe syke, foreldreløse og fattige, og ble omgjort til sykehus ved reformasjonen.
Bondeopprørerne under Skipper Clement inntokt byen under grevefeiden og slo adelshæren til Christian III ved Svendstrup like sør for Aalborg i 1534. Som hevn ble Aalborg ble brent ned til grunnen av den nye kongens leietropper på høsten samme år. Reformasjonen i 1536 satte en stopper for Danmarks og Aalborgs katolske kirke- og klosterliv.
I århundrene som fulgte vokste Aalborg gradvis fram på det rike sildefisket rundt Jylland, som fikk et særlig sterkt oppsving fra 1680-årene.
Næringsliv og forskning
I året 1787 ble sigarfabrikken C.W. Obel startet, og ble etter hvert Europas nest største tobakksfabrikk. Fabrikken hadde 2 000 ansatte i 1950, mest kvinner. Tobakkshandelen med Amerika la grunnlag for en betydelig industriell utvikling i Aalborg. Den viktigste bedriften ble likevel Stuhrs Verft, grunnlagt i 1912, og sentrum i byens skipsfartsindustri i mer enn femti år. Det ble 1937 omdøpt til Aalborgs Verft og hadde 4 000 ansatte så sent som i 1980.
På 1980-tallet opplevde også Aalborg en industriell krise, blant annet ved at Aalborgs Verft be nedlagt i 1988. Tre nedleggingstruede bedrifter gikk i 1989 sammen og opprettet Nordjyllands Videncenter (NOVI), som knyttet seg til Aalborgs Universitet (grunnlagt 1975) og utgjør et av de sterkeste høyteknologiske forskningssentrene i Danmark.
Byen er i dag kjent for snaps, i det De Danske Spritfabrikker ble grunnlagt i 1881 av C.F. Tietgen og C. A. Olesen.
Severdigheter
Blant de mest kjente historiske severdighet er Aalborg kloster, det underjordiske Gråbrødrekloster Museet, Budolfi Kirke, Aalborghus Slot og Jens Bangs Stenhus.
Andre attraksjoner er Utzon Center, Musikkens Hus, Aalborg Symfoniorkester, Jernbanebroen, Aalborg Tårnet, Aalborg Zoo, Aalborg Historiske Museum, Aalborg Søfarts- og Marinemuseum, Aalborg Forsvars- og Garnisonsmuseum, Lindholm Høje Vikingemuseum og Vikingegravplads.
Vennskapsbyer
Aalborg har en rekke vennskapsbyer:
Nabo-hysteri
Nabo-hysteri (originaltittel: The 'Burbs) er en amerikansk komedie fra 1989 med Tom Hanks. Filmen er en spenningskomedie med regi av Joe Dante. Tom Hanks spiller Ray Peterson som bor i det motsatte av et alminnelig nabolag.