cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mesopotamia
Den oldakkadiske periode
Geografisk lå Mesopotamia ubeskyttet og ble gang på gang ofre for invasjoner fra den store syriske steppen i vest og fra Zagrosfjellene i øst. Folket brakte egne skikker med seg, og beriket på denne måten den mesopotamiske kulturen, men endret den ikke radikalt. Den gammelakkadiske periode avsluttes med et angrep av guteere fra Zagrosfjellene som krympet det akkadiske rike til bare å omfatte noen få bystater.
Guteerne ble av mesopotamierne selv beskrevet som en horde av barbariske udyr. Et typisk uttrykk for mesopotamiernes følelse av å være det siviliserte midtpunktet i en verden omgitt av usivilisert villskap; et etnosentrisk bilde som mange imperialister gjennom tidene har kunnet nikke gjenkjennende til.
Bystaten Lagash klarte å unndra seg de verste skadene, og under Kong Gudea nøt Lagash stor velstand med storslåtte bygningsarbeider i byen Girsu, som var bystatens administrative senter.
I denne perioden ble det også skrevet store litterære verker på fremragende sumerisk. Det mest kjente er Gudeas byggeinnskrift, som er skrevet på to store leirsylindre. De forteller hvordan byguden Nin-girsu i en drøm henvendte seg til Gudea for å få ham til å bygge hans tempel, og hvordan Gudea deretter renset et sted rituelt og importerte håndverkere og byggemateriale fra fjerne områder til byggingen av tempelet.
De sumeriske bystatene slapp fri fra fremmede hender da Utu-hegal fordrev guteerne ut av Uruk på en uke. Den store befrieren ble sannsynligvis veltet av Ur-nammu (2112–2095 f.Kr.), som han innsatte som sin nestkommanderende i Ur.
Ur-III-dynastiet
Ur-nammu grunnla Ur-III-dynastiet (2100–2000 f.Kr.), der det sydlige Mesopotamia ble gjenforent i et stort byråkratisk rike med en rekke lydriker. Riket benyttet et redistribusjonssystem, hvor alle eiendomsoverførsler etter kongelig dekret fra Kong Shulgi (2094–2047 f.Kr.) ble registrert innenfor de enkelte avdelinger i institusjonene for å imøtegå økonomiske vanskeligheter. Det enorme byråkratiet krevde selvsagt et stort antall sorenskrivere, noe som gjorde samfunnet til et av de mest skriftrike i oldtiden.
I denne perioden oppstod en rekke nye sjangere innen litteraturen og sumerisk ble gjeninnført som riksspråk, etter å ha vært drevet på retur av akkadisk.
Lokal motstand mot sentralmakten medførte at riket langsomt ble oppløst innenfra, riket lå også under press av en stor strøm av innvandrende amoritter fra steppen i vest. I et forsøk på å avskjerme dem bygde de, som i Kina, en enorm mur på 270 kilometer. Muren krysset både Tigris og Eufrat.
I 2004 f.Kr. var Ur uthungret med tilsaltede marker, og folket ventet på skipslass med korn fra nord. Da grep elamittene fra naboriket Elam i øst sjansen. De plyndret hovedstaden totalt og førte kong Ibbi-Sin (2028–2004 f.Kr.) bort til Elam som krigsfange.
Emil Abrahamsen
Etter studiet i utlandet slo Abrahamsen seg ned for godt utenfor Stavanger. Han hentet motivene hovedsakelig fra Jæren: Gamle hus, åkrer og marker, overgrodde trær. Han hadde en stor og omfattende produksjon. Maleri av Abrahamsen er i eie av Rogaland Kunstmuseum, Rasmus Meyers samlinger, Haugesund Billedgalleri, Sandnes Kunstforening og Christiansands Kunstforening.
Abrahamsen debuterte på De unges utstilling i Kristiania i 1906. Han deltok på Høstutstillingen første gang i 1908. Senere hadde han en rekke separatutstillinger og bidrag til kollektivutstillinger.
Resident Evil
Filmer
Det er foreløpig laget åtte Resident Evil-filmer. Filmene skulle opprinnelig blitt skrevet og regissert av George A. Romero, men han ble tatt av oppdraget til fordel for filmskaper Paul W. S. Anderson. Capcom mente at historien til Romero var for ulik spillhistorien for fansen, og for fremmedgjort for nykommere. Andersons versjon fikk labre kritikker, men ble suksessfull nok til å gi to oppfølgere. Blodfansen derimot, har vært svært kritiske til at historien ble såpass endret fra konsoll til lerret. Man har dermed begynt å regne filmene og spillene som to helt separate ting.
Filmene i serien er:
Bøker
Populariteten til spillene førte til en rekke romaner skrevet av S.D. Perry. Bøkene var både basert på spillene, men hun skrev også noen originalhistorier innenfor det samme historieuniverset. Det er også kommet bøker basert på filmene, skrevet av Keith R.A. DeCandidio.
I Japan har det i tillegg til de ovennevnte bøkene kommet ut andre originalhistorier.
Bøkene basert på spillene:
Mesopotamia
Isin-Larsa perioden
Ur-III-dynastiets fall skapte et politisk tomrom, hvor de to bystatene Isin og Larsa innbyrdes kjempet om herredømmet over flodsletten og den prestisjefylte tittelen som konge av Ur. Disse to byene har gitt navn til Isin-Larsa-perioden (2000–1800 f.Kr.).
Allerede i 2017 f.Kr. hadde Ibbi-Sins general Ishbi-Erra (2017–1985 f.Kr.) frigjort seg fra Urs overherredømme og opphøyd seg til konge av Isin. Få år etter Urs fall klarte han å fordrive inntrengerne, elamittene.
Under Ishbi-Erras regjering fulgte mange gode år med økonomisk fremgang og fred, som også ga kunsten og litteraturen mulighet til å blomstre.
Noen av Mesopotamias største historiske og litterære verker stammer fra denne perioden, også de fantastisk vakre klagesangene. De gråter over barbarenes ødeleggelser mot slutten av det 3. årtusen og tildeler en av samtidens konger æren for å ha gjenreist den falne sivilisasjonen. På denne tiden var sumerisk utdødd på bekostning av akkadisk, men man holdt det kunstig i live ved flittige avskrifter: Det samme hendte langt senere med latin i Europa; det forble et fornemt språk lenge etter at det hadde forsvunnet som talespråk.
Den oldbabylonske perioden
I 1894 f.Kr. ble et annet amorittisk dynasti grunnlagt i Babylon av Sumu-abum, som under Hammurabi (1792–1750 f.Kr.) nøt en stor politisk og kulturell fremvekst. Han innledet den oldbabylonske perioden (1800–1550 f.Kr.). Hammurabi er særlig kjent for sin store lovtavle og for sin interesse for rettslige anliggender. Tavlen Codex Hammurabi, som har vært oppstilt i flere babylonske byer, viser kongen foran solguden Shamash, som overrekker ham symbolene på lov og orden. Kongen var ifølge tradisjonen satt på jorden for å være hyrde for sitt folk og lede dem i rettferdighet og velstand.
I 1792 f.Kr. beseiret kong Rim-Sin I av Larsa bystaten Isin, og ble dermed Babylons eneste større rival i syd. Den største rivalen i nord var Shamshi-Adad I (1813-1781 f.Kr.) av Assyria som innsatte to av sine sønner som visekonger i byene Ekallatum og Mari. Etter Shamshi-Adads død, smuldret riket opp, og Kong Zimrilim gjenvant kontrollen over Mari.
Den etterfølgende perioden var preget av en rekke skiftende allianser mellom småstater, uten at noen av småkongene var i stand til å oppnå et overherredømme. Kong Hammurabi av Babylon klarte å utnytte situasjonen fullt ut: han var en dreven politiker som sprang fra allianse til allianse, og da alle utslettet hverandre med hans hjelp, satt Hammurabi tilbake og hadde underlagt seg et rike som strakk seg fra Mari i nordvest til Elam i øst.
Like etter Hammurabis død begynte riket å smuldre, da han skjebnesvangert fjernet støtputen mot kassitter fra Zagrosfjellene. Sammen med hettittere og hurrittere oppstod nå et betydelig press på Babylon fra nord. Dødsstøtet kom i 1595 f.Kr., da hettitterkongen Mursilis I foretok et lynangrep mot Babylon etter en tokt mot Aleppo. Han plyndret og ødela riket totalt.
Den oldassyriske perioden
Den oldassyriske perioden (1950–1800 f.Kr.) kjennetegnes ved bystaten Assurs sentrale plassering i en livlig handel. I Anatolia har man funnet flere tusen leirtavler med handelskorrespondanse mellom Assur og deres handelsstasjoner og handelskolonier i Anatolia, som politisk og administrativt var organisert under assyrerne i byen Kanesj (dagens Kültepe). Arkivene viser at familiefirmaer med slekt i Assur importerte tinn fra Afghanistan og tekstiler fra Babylonia, som ble eksportert videre til Anatolia. Her ble varene solgt av familiens representanter med stor profitt i sølv og gull. Dette nettverket ble brutt omkring 1750 f.Kr. av ukjente årsaker, og fra omkring 1700–1350 f.Kr. inntraff en mørk periode i Assyrias historie.
Den mellombabylonske perioden
Etter Babylons fall startet en mørk tidsalder i den mellombabylonske perioden (1550-1100 f.Kr.), som fra starten er kjent som det kassitiske dynasti (1415-1150 f.Kr.).
Kassiterne vernet om tradisjonen, og man kan si at de ble mer babylonske enn babylonerne selv. De foretok en flittig restaurering av de tradisjonelle mesopotamiske gudenes templer og benyttet til og med sumerisk som skriftspråk i stedet for sitt eget, i en slik grad at man nesten ikke vet noe om det kassitiske språket. Mange av tekstene vi kjenner fra den senere nyassyriske perioden, ble samlet og kanonisert til standardverker i denne perioden, men teksten var til for de lærde og var gjort unødig innviklet.
Storpolitisk er perioden best kjent fra Amarnaarkivet i egypterkongen Aknatons nyanlagte hovedstad, som avslører et avansert, politisk nettverk med det akkadiske språk som internasjonalt diplomatspråk. Arkivet består av korrespondanse mellom stormaktene Egypt, Mitanni og Hettitterriket, i tillegg til korrespondanse med småkonger. Babylon inntar rollen som et lite rike på sidelinjen, som er seg selv nok blant stormaktene.
Den mellomassyriske perioden
Assur-uballit I (1363–1328 f.Kr.) sikret Assyrias uavhengighet fra Mitanniriket i vest; ved gjentakende angrep fulgte han opp farens arbeid og delte Mitanniriket mellom Assyria og Hettitterriket.
På begynnelsen av 1100-tallet f.Kr. startet en massiv folkevandring av de såkalte havfolkene fra vest, noe som felte Hettitterriket og mange av de store kystbyene langs Middelhavet. Mesopotamia kom under press fra innvandrende arameere fra vest, men de greide imidlertid aldri å velte det assyriske hjemlandet. Arameerne var et nomadefolk fra Den arabiske halvøy, og de slo seg ned i små kongedømmer omkring de store babylonske byene. De brukte en alfabetskrift til å skrive arameisk, og gradvis erstattet dette de akkadiske dialektene babylonisk og assyrisk som talespråk. Skriften ble skrevet med blekk på pergament, som holder seg langt dårligere over tid enn kileskriftstavlene av leire.
Tekster i Mesopotamia ble naturligvis skrevet på leire som var tilgjengelige i store mengder. Med en griffel ble tegnene presset ned i den fuktige leirtavlen, og deretter lagt til tørk i solen eller brent for å herdes. Det er bruken av leire til å skrive på som har resultert i den umåtelige rikdommen av kilder fra det gamle Mesopotamia, og det oppdages fremdeles nye tavler. I strid med UNESCO, plyndres dessverre leirtavlene ofte av røvere som er engasjert av velstående folk og antikvitetshandlere, i hensikt å selge dem på det svarte markedet. Dette løsriver kildene fra den historiske sammenhengen og ødelegger fullstendig den vitenskapelige verdien.
Det nyassyriske rike (1000–600 f.Kr.)
Etter at det assyriske kjerneområdet var kommet helskinnet igjennom den arameiske innvandringen, innledet Adad-nirari (911–891 f.Kr.) en ekspansiv politikk i den etterfølgende nyassyriske perioden (911-612 f.Kr.).
De assyriske interessene lå mot vest, og Kong Asurnasirpal II (883–859 f.Kr.) nådde som den første av de nyassyriske kongene frem til Middelhavet. Han innførte nye militære strategier og gjorde de beseirede områdene til assyriske provinser, som ble styrt av guvernører. Assurnasirpal II gjenoppbygde hovedstaden Nimrod og oppførte et nytt palass med en fremragende innovasjon som kom til å revolusjonere palassarkitekturen: Hundrevis av alabasterrelieffer med religiøse og politiske motiver var oppstilt langs palassets vegger. Budskapet var klart for de besøkende: Dette var verdens hovedstad og kongen dens ubestridte leder.
Etter Assurnasirpal IIs etterfølger Shalmaneser III (858–824 f.Kr.), ble det assyriske riket generelt svekket, fulgt av opprør og borgerkrig. Riket ble gjenreist av Tiglat-pileser III (744–727 f.Kr.) som utvidet det assyriske kjerneområdet, førte stadige felttog mot vest, og sikret seg Babylons krone. Han var den første som for alvor utøvde tvangsforflytninger i det assyriske riket; grupper av mennesker fra den ene delen av riket ble simpelthen forflyttet til den andre, så de ikke kunne opprettholde lojalitet overfor lokalsamfunnet og bevare politiske kontakter som kunne true de assyriske interessene.
Det sargonidiske dynastiet (721–612 f.Kr.) ble innledet av Sargon II (721–705 f.Kr.) (dersom det medfører riktighet at navnebroren Sargon den store var en tronraner av ukjent herkomst).
Sargon II flyttet hovedstaden til den nyanlagte byen Khorsabad og førte en rekke felttog. Under et av disse felttogene, mot landet Tabal i det sydlige Anatolia, omkom han, og man kunne under omstendighetene ikke gi ham en passende begravelse. Derfor fryktet man at hans døde ånd var utelukket fra underverdenen og raste hvileløst omkring på steppen.
Sønnen Sankerib (704–681 f.Kr.) flyttet hovedstaden til Ninive av frykt for å dele farens grusomme skjebne. Han gjorde byen prektigere, større og bedre enn under noen av forgjengerne. Han oppførte også en kongelige lysthage i Ninive med fjellandskaper, eksotiske dyr og planter samt rislende vannløp som ble forsynt gjennom et sinnrikt system av kanaler, akvedukter og arkimediske vannskruer. Hagen ble i senere legender kjent som Babylons hengende hager. Kong Sankerib sluttet å føre årlige felttog og brukte i stedet aggressiv gjengjeldelse for å opprettholde den assyriske anseelsen. Han er blant annet kjent for beleiringen av Jerusalem og ødeleggelsen av Babylon. Sankerib ble til slutt snikmyrdet av to av sine sønner. Sankerib ble hevnet og etterfulgt av en tredje og yngre sønn ved navn Esarhaddon.
Kong Esarhaddon gjenoppbygde det ødelagte Babylon, som var den evige stein i assyrernes sko: Kulturen hadde sitt utspring i Babylonia, som fra urtiden hadde vært sete for den mesopotamiske sivilisasjonen. Denne kulturelle overlegenheten medførte at Babylonia inntok en særstilling i assyrisk politikk og ble behandlet med silkehansker. Da gjenstridige sydlige stammer av arameere og kaldeere begynte å blande seg inn på den babyloniske scene og tilrane seg makt, var militær mellomkomst den eneste løsningen.
Etter bitre erfaringer sikret Esarhaddon arvefølgen for sønnen Assurbanipal (668–627 f.Kr.) med en traktat forseglet med statsguden Assurs segl fra den oldassyriske perioden, et mellomassyrisk segl og Sankeribs segl. Assurbanipal er den siste store assyriske kongen, som blant annet førte felttog i Egypt og erobret den elamittiske hovedstaden Susa. Dette banet indirekte vei for mederne i det nordlige Iran, som sammen med babylonerne erobret Ninive i 612 f.Kr. og endte denne perioden. Årsaken til det mektige assyriske rikets plutselige fall skyldes økonomisk svekkelse. Som en ekspansiv makt var rikets økonomi blitt avhengig av tilstrømningen av ressurser fra de underlagte områdene. Da disse var uttømt, etter at Assyria hadde nådd toppmålet av ekspansjon, og en erobring av Egypt viste seg å være for kostbar, falt rikets økonomi fra hverandre. Assurbanipal er særlig kjent for sitt store bibliotek i Ninive, med mange tusen tekster innsamlet fra hele riket og med relieffer av prektige løvejaktsscener.
Det kaldeiske rike (600–540 f.Kr.)
Den nybabylonske periode (625–539 f.Kr.) kjennetegnes av et mektig handelsimperium. Det innledes av kaldeeren Nabopolassar (625–605 f.Kr.), som var medskyldig i Assyrias fall. I kaoset som fulgte etter Assurbanipals død, kronet Nabopolasser seg til konge av Babylon den 23. november 626 f.Kr. og grunnla det kaldeiske dynastiet. I 616 f.Kr. sikret han seg kontrollen over Babylonia og vendte seg mot det foraktede assyriske kjerneområdet.
Kaldeerne marsjerte opp langs Eufrat og nedkjempet den assyriske hæren og deres allierte fra Egypt. Uten hell angrep de Assur i 615 f.Kr. og var nødt til å søke tilflukt i Tikrit, der de ble beleiret av den assyriske hæren. Året etter ble Nimrud plyndret og Assur beseiret av Kong Kyaxares av Media. Da Nabopolasser nådde frem til det allerede falne og ruinerte Assur, allierte han seg med Kyaxares i nærheten av byen.
Babylonias eneste større fiende var nå Egypt, hvis interessesfære lå i Levanten. I 610 f.Kr. allierte de seg med assyrerne i Harran, og i 609 f.Kr. beseiret og drepte de Kong Josjia av Judea ved Megiddo og slo seg ned sammen med resten av den assyriske hæren i Karkemish. Våren 605 f.Kr. angrep kronprinsen Nebukadnesar II (604–562 f.Kr.), og nedkjempet den egyptiske hæren, med store tap på begge sider. Deretter jaget Nebukadnesar restene av hæren gjennom Syria, men da hans far døde 16. august 605 f.Kr., var han nødt til å gi opp jakten og dra til Babylon. Der ble han kronet 7. september 605 f.Kr. Etter kroningen fortsatte han felttoget i Syria, konsoliderte farens rike og sikret seg de regelmessige betalingene av skatt og tributt fra de underlagte områdene med årlige felttog som stadfestet riket og avstraffet de gjenstridige. Dette var en videreføring av den gamle, suksessfulle assyriske politikken. Den store mengden av krigsbytte og tributt lot Nebukadnesar II starte omfattende bygningsprogrammer i Babylon og andre steder; i hovedstaden bygde han blant annet tempeltårnet Etemenanki, den store prosesjonsveien og Ishtarporten. Begge var omhyggelig dekorert med relieffer av noen av de store gudenes hellige dyr og andre motiver i glasert tegl. Under de store folkelige nyttårsfestene kom gudene som kultstatuer fra hele landet, og de ble båret gjennom byen i prosesjonsveien og ført ut igjennom Ishtarporten til et tempel på steppen for å beseire kaosmaktene. Fra Bibelen er Nebukadnesar II særlig kjent for deportasjonen av jødene etter erobringen av Jerusalem i 597 f.Kr. Han førte også flere felttog mot Egypt som han forsøkte å erobre, men uten hell.
Etter Nebukadnesar IIs død i 562 f.Kr. fulgte en rekke turbulente år. Etter to års regjering ble Nebukadnesars sønn etterfulgt av sin svoger som regjerte i tre år. Han ble igjen etterfulgt av en ung sønn som ble myrdet tre måneder senere i juni 556 f.Kr. Konspiratorene utnevnte den gamle hærsjefen Nabonid (559-539 f.Kr.) til konge, som 30 år tidligere hadde forhandlet fred mellom Media og Lydia, etter at den berømte måneformørkelsen 28. mai 585 f.Kr. avbrøt den bitre kampen.
Nabonid var sønn av guvernøren i Harran. Hans mor, som ble 104 år gammel, hadde vært hoffdame hos Assurbanipal. Hun var prestinne for måneguden Sin i Harran, hvis tempel var blitt ødelagt av babylonere og medere i 609 f.Kr. Allerede i begynnelsen av regjeringstiden beordret Nabonid morens tempel gjenoppbygget. Dette forble lenge et viktig senter for måneguden; frem til det 3. århundre kunne gudens halvmåne ses på romerske mynter preget i Harran. Nabonid innsatte også sin datter som yppersteprestinne for Sin i Ur, på samme måte som Sargon den store hadde innsatt datteren Enheduanna 2000 år tidligere. Sargons datter skrev en rekke vakre hymner til gudene og er verdenshistoriens første kjente forfatter. Nabonid forsøkte å reformere religionen ved å opphøye Sin til den øverste guden, og utfordret dermed statsguden Marduks presteskap. Da det brøt ut pest og hungersnød i Babylonia, med en inflasjon på opp til 50 %, skyldte Nabonid på deres forræderi overfor Sin. Han innsatte sin sønn Belsassar som regent i Babylon og ledet et felttog gjennom Syria og Libanon og videre frem til den viktige karavanebyen Taima i det som nå er det nordvestlige Saudi-Arabia, hvor han ble i 10 år. Årsaken til det frivillige eksilet er ukjent, men det betød at Marduk-prestene ikke kunne holde store nyttårsfester hvor kongen skulle avgi sin kongeverdighet foran Marduk, bli slått i ansiktet og bekjenne hva han ikke hadde gjort før han kunne gjenoppta kongedømmet.
I 540 f.Kr. vendte Nabonid tilbake og sto overfor en ny maktbalanse; de tidligere mektige mederne og lyderne var blitt beseiret av perserne som etterpå skulle regjere i hele Midtøsten. Høsten 539 f.Kr. nedkjempet perserkongen Kyros den babylonske hæren ved Opis og marsjerte videre ned til Sippar. Byen ble erobret 10. oktober. Nabonid flyktet, og allerede to dager senere marsjerte den persiske hæren inn i Babylon uten kamp. Troppene omringet Marduks tempel og sørget for at nyttårsfestens religiøse seremonier som foregikk i tempelet ikke ble forstyrret.
Kong Kyros førte en slagkraftig propaganda og vant mye støtte for sin liberale politikk og religiøse toleranse, som uten tvil ble støttet av et militært nærvær. Kong Kyros ble av jødene betraktet som en frelser, JHVHs sendebud, som befridde dem fra fangenskapet og tillot dem å gjenoppbygge tempelet i Jerusalem. Selv blant babylonerne sies han å ha blitt hyllet som befrieren av den kjetterske Nanbonids tyranni, da han utnevnt av Marduk triumferende marsjerte inn i Babylon 29. oktober.
Hermed var det siste selvstendige styret i Mesopotamia brakt til ende for de neste 2.500 år. Først etter første verdenskrig ble Mesopotamia etablert som den nye staten Irak, under britisk mandat i 1921. I 1932 ble landet selvstendig.
Prolog
Med unntak av nomadene som bodde i telt og sumpbeboerne i syd som bodde i sivhytter, bygde de gamle mesopotamierne hus i leire. Når leiren ikke brennes, er byggematerialet ikke særlig holdbart, og da det var rik forekomst på leire i motsetning til tre, rev man ofte det gamle huset, utjevnet jorden og bygde nytt. Det betød at det i ettertid er opphopet lag på lag av ruiner etter tidligere beboelser og dannet hva man med et arabisk ord kaller en tell, en høyby. Gjennom årtusener blomstret den ene store kulturen etter den andre på sine forgjengeres ruiner, som lå avleiret i høybyens lag. Den dag i dag er disse platåene svært karakteristiske i landskapet i Midtøsten og et evig vitne om en ufattelig gammel verden.
De gamle borgerne i oldtidens Mesopotamia var klar over den fantastiske rikdommen som lå gjemt i den gamle høybyen, og bevisstheten om landets umåtelig rike kulturarv dukket mildt sagt opp av jorden.
Man utførte antikvariske undersøkelser, hadde antikvitetssamlinger, lagde forfalskninger, utførte innskrifter med eldre tegnformer og fantaserte omkring skrifttegnenes utviklingshistorie. Den oldkyndige babylonerkongen Nabonid var en flittig antikvar. Under restaureringen av de gamle kultsentre i Babylonia undersøkte han fundamentet og fant gamle innskrifter og gjenstander fra en fjern fortid. Han gravde blant annet i Sippar, hvor han nådde helt ned i lag til den oldakkadiske kongen Naram-Sins tid (2254–2218 f.Kr.). Noen funn oppbevarte han i et slags museum i tempelanlegget i Ur, hvor han hadde innsatt datteren som yppersteprestinne. Blant funnene var en statue av Kong Shulgi fra Ur-III dynastiet(2094–2047 f.Kr.), en av Larsa-kongenes leirespiker fra det tidlige 2. årtusen, samt en kassitisk grensestein fra slutten av det 2. årtusen.
Inntil midten av det 19. århundre var Mesopotamias historie i den vestlige verden bare kjent fra beretninger i Bibelen og fra enkelte antikke forfattere. I det 12. århundre finner vi de første iakttagelser av de gamle ruinhøydene fra en reisende i området, som siden skulle bli etterfulgt av flere nysgjerrige sjeler. I det 17. og 18. århundre beskrev europeere Persepolis' ruiner og laget kopier av oldpersiske kileinnskrifter, som delvis ble tydet av den tyske forskeren Georg Grotefend i 1802. Blant de tidlige reisende var Carsten Niebuhr, som besøkte Ninive i 1766 under den danske ekspedisjonen til Arabia felix («Det lykkelige Arabia»).
Den gamle kileskriften ble brukt fra slutten av det 4. årtusen f.Kr. frem til det 1. århundre e.Kr. til å skrive bortimot femten forskjellige språk, som for eksempel akkadisk, (assyrisk og babylonisk), sumerisk, eblaittisk, elamittisk, hettittisk, hurrittisk, urarteisk, ugaritisk og oldpersisk. Skriften ble tydet på bakgrunn av en trespråket klippeinnskrift av Kong Dareios I ved Bisutun i det sydvestlige Iran. Etter en møysommelig kopiering av den oldpersiske inskripsjonen utga Henry Rawlinson en tolkning i 1846. I neste omgang ble resten av inskripsjonen kopiert, og i 1851 tolket han den babylonske inskripsjonen.
I senere tid ble den siste inskripsjonen på elamittisk tolket av Edwin Norris, på bakgrunn av Henry Rawlinsons notater i 1855. Dermed var grunnen lagt til en kileskriftforskning som fremdeles pågår i assyriologien.
George MacBeth
George Mann MacBeth (født 19. januar 1932 i Shotts i Lanarkshire, død 16. februar 1992 i Tuam i County Galway) var en skotsk poet og romanforfatter.
Han var født i Shotts, Lanarkshire, men da han var tre år gammel, flyttet familien til Sheffield, hvor han fikk sin skolegang før han siden fortsatte til Oxford. Etter at han var uteksaminert derfra i 1955, fikk han jobb i BBC Radio, hvor han laget radioprogrammer om poesi til 1976, da han sluttet for å bli forfatter. Da giftet han seg også første gang og fikk en sønn. Han skrev en rekke thrillere om spionen Cadbury. Han skrev også dikt, særlig mot slutten av sitt liv etter at han var blitt syk. Han døde i Tuam, County Galway, Irland, hvor han hadde bodd med sin andre kone, som han hadde to barn med.
Tej
Tej (amharisk: ጠጅ) er en etiopisk honningvin (mjød) brygget på honning og vann. Ved gjæring blir den tilsatt stilker av Gescho-busken (Rhamnus prinoides). Alkoholinnholdet i drikken befinner seg et sted mellom seks og elleve prosent. Den ravfarvede og (etter filtrering) gjennomsiktige drikken blir laget i Etiopia for privatforbruk og blir ofte drukket i tej betoch («tej-hus»).
Myter og historie
I etiopiske historiebøker blir livet til dronningen av Saba i det tiende århundret f.Kr. og hennes styre over et stort rike i det nåværende Jemen og det nordlige Etiopia detaljert beskrevet. Etter alminnelig oppfatning dreier det seg om en legende, som først ble nedskrevet i verket Kebra Negest fra rundt 1400. 980 år f.Kr. skal dronningen ha reist med masse gaver (som angivelig var på størrelse med riket hennes) til Jerusalem, hvor hun drakk tej med Kong Salomo.
Med denne fortellingen er tej-drikkens stilling som en kongelig drikk bekreftet. I bakgrunnen står forbindelsen fra bier som symbol på herrskapet og den sakrale kongen i afrikansk mytologi. Slik som nektar ble ansett som gudenæring i den greske mytologien, ble honning og drikker laget av honning ansett for å være innenfor den hellige sfære av andre folkeslag, helt fra de gamle egypterne og aboriginene i Australia.
I Etiopia fantes det opphavsmyter hvor bier spilte en særegen rolle og hvor det fantes «bi-orakler» som ble brukt til å navngi fremtidige herskere. Kaiser Lalibela (1189–1229), som igangsatte byggingen av den berømte steinkirken i hjembyen sin, hentet navnet sitt fra bier. Ved fester ble det servert tej, som adelen drakk fra oksehorn. Vanlige folk hadde ikke råd til å drikke honningvinen.
Fremdeles i det 19. århundret hevdet man i oromo-kongeriket Gera at man hadde den beste honningen i Etiopia. Ut av åtte forskjellige sorter ble en mørk honning gjæret til Daadhi (oromo-betegnelse for tej) for adelen. Til å lage og servere tej hadde de høyere klassene et eget personal kalt tej azai.
Først i begynnelsen av det 20. århundret bredte tej-drikkingen seg til de nedre samfunnslag. På grunn av tradisjoner forble drikken en egenskap for det særegne, forskjellen var nå at det særegne definerte seg via prisen på drikken. Folket i de etiopiske høylandene drakk og drikker fremdeles det noe billigere Talla, et øl laget av teff.
I 1770 tilbrakte James Bruce (1730–1794) omtrent to år i Etiopia. Mens han var i Gonder hadde han æren av å drikke tej med lederen Michael Sehul til middag. Den tyske forskeren Heinrich Thiersch hevder at Keiser Tewodros’ avhengighet av den alkoholiske drikken førte til at han bega seg ut på en hatfylt kamp mot englenderne. Utenlandske utsendinger fra det 19. århundre beklaget at det ikke kunne opprettes diplomatiske samtaler uten at man drakk rikelig med tej i forkant.
Ordets opphav
Siden ordet tej også forekommer i andre semittiske og kusjittiske språk, leter språkforskere etter dets røtter i det semittiske urspråk. Muligvis har det gamle ordet dagay i overgang til tagay, tajji og tej skapt det moderne begrepet. Ordet met stammer fra det urgermanske medu og det sanskritiske madhu. Som meis kom det inn i det nærliggende språket tigrinja.
Utgangsprodukter
Honningsamling tilhører de eldste formene for skogforvaltning i Etiopia. Det blir satt opp sylinderformete nett i varme klimasoner som biene kan trekke inn i. Ville bier er farlige, og derfor er høsting en farlig, men sosialt berømmet oppgave. I syd- og vest-Etiopia er den gjennomsnittlige høstingen fire til ni kilo honning per høster per år. Gojjam er den honningrikeste regionen. I høylandet er biene mindre produktive og høstingen tilsvarende mindre fruktbar.
Gesho (Rhamnus prinoides) tilhører geitvedslekten. Det lille treet blir 4.5 meter høyt og utfolder seg i Etiopia til 2100 meter. Dens glinsende blader blir tørket i solen, deretter malt til et grønn-brunt pulver og brukes til å fremstille Talla. For tej blir de tørkede stilkene anvendt.
Produksjon
Oppskrifter på tej er tallrike og svært forskjellige. En tradisjonell oppskrift lyder: et stort trefat blir tre fjerdedels fylt med én del honning og fem deler vann, og blir deretter dekket av en duk. Under gjæringen samler bivoks og urenheter seg på overflaten, som skal bli fjernet daglig. I mellomtiden blir flere kilo tørket Gesho reduserert og kokt i vann. Så lenge honningvannet smaker søtt, blir kokt Gesho tilført vannet. Urenheter blir etter dette fremdeles fjernet daglig, og for å søte drikken blir honning tilført. Hele prosessen varer omtrent 15 dager.
I en annen, eldre oppskrift blir 4 kilogram honning, 16 liter vann og 1,5 kilogram Gesho tilsatt. Etter tre dager blir voksen skummet av fuktigheten. Gesho-stilker blir raskt kokt med honningvann og får så stå å trekke i 15 minutter, slik at tej-drikken ikke blir for bitter. Deretter legger man dem i en stor gryte. Etter fem dager blir Gesho-stilkene tatt ut. Etter nok en dag blir honningvinen dekantert, filtrert og plassert i en ren leirpotte. Gjæringen lykkes kun i et varmt klima.
Det er blitt vanlig å spare honning ved å bruke sukker i stedet. Hvis tilgjengelig kan tørkede Geshoblader også bli brukt. De ulike måtene å fremstille drikken på gir holdbarhet på flere måneder. Smakstilsetninger kan blant annet være: sitronsaft, kaffebønner, appelsinskall, plommer eller rosiner. Det finnes en søt drikke laget av honning, mye vann og noe sitronsaft som kalles «Birz». Før gjæring kan drikken også blitt drukket av barn.
Næringsliv
Ved tej-fremstilling finnes det en viss arbeidsdeling. Den blir forberedt av kvinner, som også drikker vinen i en privat setting. I et tej bet sitter kun menn. Også betjeningen blir som regel utført av menn.
Antallet av tej betoch på landet er relativt lavt, sammenlignet med antallet av andre gjestgiverier. I Syd-Etiopia finnes det flere tej betoch enn i nord. I Addis Abeba ble det i 2002 talt 15,436 gjestgiverier og hotell, hvorav 5,321 var talla betoch (34,5 %) og 505 tej betoch (3,3 %).
Helsinge
Helsinge er en stasjonsby i Nordsjælland og hovedsete for Gribskov kommune. Inntill 2007 var Helsinge hovedsete for Helsinge kommune. Byen har 8.288 innbyggere (2019), gymnasium og flere spesialforretninger. Helsinge tilhører Region Hovedstaden.
John Erik Klinge
John Erik Klinge (født 26. april 1982 i Kristiansund) er en norsk fotballspiller som spiller spiss og midtstopper for Kristiansund Ballklubb. Han har vært på prøvespill i flere Adeccoligaklubber, blant annet Sogndal. Var høsten 2007 på utlån til Bryne hvor han gjorde sine saker bra. I 2010 gjorde Klinge comeback på KBK. Han spilte 2 kamper og scoret et mål.
I 2013 gjorde Klinge comback igjen. Denne gangen som spiss, for hans gamle klubb, Clausenengen FK. Ved halvspilt sesong stod Klinge med fire scoringer på to kamper. Gjennom vårsesongen utviklet han et samarbeid med midtbanespilleren Per Magne Hals. Fotballinteresserte i Kristiansund er spent på om deres samarbeid vil fortsette.
Komorbiditet
Komorbiditet (av eng. co - «sammen med» og morbidity «sykelig tilstand») eller samsykelighet er nærværet av to eller flere samtidige uavhengige sykdommer (diagnoser). Pasienter med flere samtidige sykdommer behandles ofte med flere ulike medikamenter, såkalt polyfarmasi, noe som kan gi kliniske problemer.
Komorbide vansker kan oppstå uavhengig av hverandre, eller de kan oppstå som primærvansker med medfølgende sekundærvansker. To primærvansker som oppstår uavhengige av hverandre kalles to ulike primærvansker. Dersom en primærvanske (for eksempel depresjon hos en pasient med ADHD) fører til en sekundærvanske (depresjonen oppstår som følge av personen med ADHD sin konstante streben etter å lykkes eller bli godtatt) kalles det ofte følgevansker.
Komorbiditet kan utgjøre et betydelig problem for pasienten, spesielt ved kronisitet. Komorbide lidelser må identifiseres og behandles så tidlig som mulig, ettersom komorbiditet har en negativ innvirkning både på prognose og resultatet av behandlingen. Komorbide lidelser blir ofte ikke oppdaget i den kliniske praksisen, fordi behandlere bruker ustrukturerte intervjuer i utredningen og vurderingen av pasientene. Det er derfor viktig at en antar at komorbiditet er regelen framfor unntaket, og at det gjøres en strukturert vurdering av hvert enkelt tilfelle.
Komorbiditet utgjør over 50 prosent av sykefraværet i Norge, men dette fanges ikke opp av statistikkene hos NAV. Førsteamanuensis ved Institutt for global helse og samfunnsmedisin Silje Mæland ved Universitetet i Bergen (tidligere Høgskolen i Bergen) sier dette utgjør et stort problem, både samfunnsmessig og for de personene det gjelder. En norsk forskningsgruppe filmet legebesøk for 19 norske pasienter med uspesifikke plager, og valgte ut ni av pasientene som ga bredt bilde av denne typen pasienter. Legetimene ble deretter gjenskapt på film med skuespillere og videoklippene presentert for 100 forskjellige leger i Norge, Sverige og Danmark. Målet var at hver lege skulle sette en hoveddiagnose på pasienten. Pasientene endte opp med å få alt fra 13 til 31 hoveddiagnoser hver. Hver av diagnosene viste seg å være riktige, men likevel vilkårlige fordi forskjellige leger fokuserte på ulike plager og vurderte pasienten fra ulike vinkler, noe som tydelig demonstrerer kompleksiteten med komorbiditet.
Irwin Shapiro
Irwin Shapiro (født 1929 i New York City) er en amerikansk astrofysiker.
Etter endt eksamen fra Brooklyn Technical High School underviste Shapiro i matematikk ved Cornell University, før han tok en mastergrad i fysikk ved Harvard University. Siden 1982 har Shapiro vært ansatt som professor ved Harvard University. Shapiro var direktør ved Harvard-Smithsonian Center for Astrophysics fra 1982 til 2004. Shapiro begynte som professor i fysikk ved Massachusetts Institute of Technology i 1967. I 1994 ble Shapiro tildelt Albert Einstein-medaljen.
Osan Air Base
Osan Air Base er en av det amerikanske flyvåpenets flystasjoner. Den ligger ved byen Osan drøyt 60 km sør for Seoul i Sør-Korea. Den huser hovedkvarteret for Seventh Air Force.
Saint Lucia Labour Party
Saint Lucia Labour Party (SLP) er et sosialdemokratisk politisk parti i Saint Lucia.
Partiet ble etablert i 1949. Partiets ideologi er moderat sosialistisk.
I valget 3. desember 2001 fikk partiet en oppslutning på 54,2 % og fikk dermed 14 av 17 mandater. Kenny Anthony ble fremmet som statsminister. I valget som ble avholdt 11. desember 2006 oppnådde SLP 6 av 17 mandater og tapte dermed makt til UWP.
Utøya
Øya ble gitt i jubileumsgave den 28. august 1950 av Oslo og Akershus faglige samorganisasjon. Den drives kommersielt av Utøya AS. AUF arranger årlig politisk sommerleir på øya. Øya leies også ut til diverse andre ungdomspartier og politiske ungdomsorganisasjoner.
Etter terroraksjonen i 2011 har det blitt reist nye bygg på øya. Kafebygget, der mange mistet livet, blir bevart. I 2015 ble øya for første gang brukt til AUF-sommerleir etter terroraksjonen.
Historie
Utøya ble i 1898 kjøpt av tidligere forsvars- og statsminister Jens Kristian Bratlie (H) til bruk som sin personlige sommerbolig. Han hadde i tillegg til å være en konservativ høyrepolitiker også en imponerende millitærkarriere, og ble etterhvert en del av kretsen rundt Vidkun Quisling. Bratlie solgte i 1933 eiendommen til arbeiderbevegelsen. Øya ble da brukt som feriekoloni for fattige barn og unge fra arbeiderklassen i Oslo. Sommeren 1936 oppholdt Leo Trotskij, som var flyktning i Norge, seg et par uker på Utøya. Blant annet besøkte finansminister Adolf Indrebø Trotskij på Utøya.
Sommeren 1941 ble store deler av norsk samfunnsliv, fagbevegelsen inkludert, nazifisert. Samtidig fortsatte feriekolonien på Utøya, nå i NS-regi, og i juli samme år besøkte flere fremtredende NS-folk Utøya.
I 1950 blir Utøya gitt i jubileumsgave fra Oslo og Akershus faglige samorganisasjon til AUF. Formann i jubileumskomiteen, tidligere statsminister Einar Gerhardsen, var sentral i overrekkelsen av Utøya. I det øyeblikk AUF overtok øya, ble det innledet et omfattende dugnadsarbeid – en tradisjon som blitt en del av identiteten til øya.
Terroraksjonen i 2011
Etter bombeangrepet på regjeringskvartalet i Oslo sentrum 22. juli 2011 gjennomførte Anders Behring Breivik, utkledd som politimann, en massakre på øya. Han ble skysset ut dit av MS «Thorbjørn» for en påstått rutinekontroll. På det tidspunktet skytingen startet var det 564 personer på øya i forbindelse med den årlige sommerleiren. 69 av disse mistet livet. 67 ble skutt og drept, og to døde i forsøket på å unnslippe, én etter fall fra en av klippene på Utøyas vestside, mens én druknet.
Liste over byer på Saint Lucia
Dette er en liste over byer på Saint Lucia:
(ukomplett)
Satsuma-opprøret
Satsuma-opprøret (japansk: 西南戦争; Seinan Sensō: Den sørvestlige krig) var et opprør i Japan hvor tidligere Satsuma-samuraier reiste seg mot Meiji-regjeringa ledet av Saigo Takamori fra 29. januar til 24. september 1877, i meijiperiodens 11. år. Det var det siste og mest alvorlige i en serie opprør mot den nye regjeringa.
Åna-Sira
Åna-Sira er et lite tettsted i Sokndal og Flekkefjord kommuner der elva Sira (også kalt Sireåna) munner ut i fjorden Åna. To tredjedeler av bygda ligger i Sokndal kommune i Rogaland, resten i Flekkefjord kommune i Vest-Agder. Elva og fjorden markerer også skillet mellom Vestlandet og Sørlandet.
Elva Sira som deler bygda, har et trangt utløp som kalles Ågapet. Stedet har ca. 200 innbyggere. Åna-Sira kirke sto ferdig i 1888. Rekefabrikken Finny Sirevaag ligger på østsiden av elva. Åna-Sira kraftstasjon (del av Sira-Kvina Kraftselskap) ligger også i Åna-Sira. Åna-Sira ligger ved kysten og det er en fin plass til å fiske. Det er store forekomster av ørret i elva, og det er også godt laksefiske om høsten.
Det er igangsatt overvåkning av laksefisket i Åna for å dokumentere hvorvidt det er en egen laksestamme i elva.
Ajax (Sveits)
Dr. G. Aigner bygget sin første bil i Zürich i 1906, men gikk raskt konkurs. Restene av selskapet hans ble kjøpt opp, og det nye selskapet lanserte raskt en ny modell med fire sylindre og kjededrift. Kort tid senere fikk selskapet nok en gang økonomiske problemer, men etter en restrukturering i 1907 var produksjonen i gang igjen, og selskapet introduserte fire nye modeller:
Samme år, i 1907, konkurrerte to Ajax-modeller i Targa Florio-billøpet, hvor én av dem krasjet mens den andre stoppet. Selskapet forsøkte seg i taxibransjen, noe som resulterte i fiasko, og kort tid etter ble selskapet igjen tvunget til å stenge dørene, denne gangen for godt.
Obstruenter
En obstruent (latin obstruere) er en konsonantlyd som dannes ved å lukke for luftstrømmen, slik at lufttrykket øker i munnhulen. I fonetikken kan artikulasjonsmåtene deles inn i to store klasser: obstruenter og sonanter.
Obstruentene deles videre inn i plosiver, frikativer og affrikater.
Obstruenter er oftest ustemte, men mange stemte obstruenter er også vanlige.
Orlando Sá
Orlando Carlos Braga de Sá (født 26. februar 1988) er en portugisisk tidligere fotballspiller.
Landslaget
Han fikk sin første landskamp for mot  i en vennskapskamp februar 2009.
Deathcrush
Deathcrush (utgitt 1987) er debutalbumet til det norske black metal-bandet Mayhem.
EMEA
EMEA er en engelsk forkortelse for Europa, Midtøsten og Afrika (engelsk: Europe, Middle East, Africa), og brukes særlig av internasjonale selskaper for å omtale eller behandle disse verdensdelene som en samlet region.
Nova Southeastern University
Nova Southeastern University (forkortet NSU) er et privat, ikke-kommersielt universitet i Fort Lauderdale i delstaten Florida, USA. Det ble opprettet i 1964 som Nova University of Advanced Technology. I 1994 fusjonerte det med Southeastern University for Health Sciences og fikk dagens navn. Det er i alt fire campuser i området rundt Miami.
EMEA
På samme måte benyttes "APAC" som en forkortelse for Asia og Stillehavs-regionen (engelsk: Asia-Pacific). Definisjonen av APAC kan variere, men inkluderer vanligvis Øst-Asia, Sørøst-Asia, Sør-Asia, Australasia og Oseania.
Nova Southeastern University
Ved universitetet var det 25 960 studenter og 1 553 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 18 650 for studenter folkeregistrert i USA. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.
NSU har et meget bredt studietilbud, inklusive medisinstudier og optometri. Jus-studier gis ved Shepard Broad Law Center, opprettet 1974 og lokalisert i Davie, Broward County. Businessutdanningen ved H. Wayne Huizenga School of Business and Entrepreneurship er lokalisert på hovedcampusen i Fort Lauderdale. Ved duate School of Computer and Information Sciences gis det IT-utdanning på høyte ledernivå (Ph.D).
NSU har også et oseanografisk forskningssenter – Nova Southeastern University Oceanographic Center – i Port Everglades.
Ray F. Ferrero Jr. har vært rektor ved universitetet siden 1998.
Vadheimsfjorden
Vadheimsfjorden er en fjordarm på nordsiden av Sognefjorden i Høyanger kommune. Den strekker seg 5,5 kilometer innover til tettstedet Vadheim i fjordbunnen. Fjorden har innløp mellom Afsnes i vest og Klevaldsneset i øst. Derifra går den rett nordover og omtrent halvveis, ved Floteneset, svinger den litt nordøstover, slik at en ikke kan se utgangen av fjorden fra Vadheim.
E39 følger vestsiden i den indre delen av fjorden, inn til Vadheim og videre nordover. Den 3,4 kilometer lange Bogstunnelen går gjennom fjellet Fløyen langs den ytre delen av fjorden. Langs hele østsiden av fjorden går fylkesvei 55, blant annet gjennom den 1,6 kilometer lange Vadheimstunnelen.
Skarbakkene
Skarbakkene er et skihoppanlegg ved Molde i Møre og Romsdal. Anlegget ligger på Skaret, like over grensa til Fræna kommune, og består av seks hoppbakker med størrelse K90 (HS100), K53, K35, K25, K15 og K10. Den største av bakkene var arena for NM normalbakke i 1992 og 2007.
Bakkerekorden i K90-bakken er 104,5 meter, satt av Johan Remen Evensen i norgescupen 1. mars 2008.
Historie
Moldes største og viktigste hoppbakke var lenge Moldeheibakken, der hopprennet i hovedlandsrennet (NM) 1935 ble holdt. Etter 2. verdenskrig ble Moldeheibakken for liten til større renn, og lå dessuten for langt unna selve byen. En mindre treningsbakke ble åpnet i Mølleråsen i 1947, og det anlegget er senere blitt utvidet med flere bakker. Rundt 1960 ble det foreslått å bygge en K70-bakke i Mølleråsen, og noen år senere kom forslag om å bygge storbakke på Nonsmyra i Molde, men ingen av planene ble satt ut i livet.
I stedet inngikk blant annet Molde, Fræna og Eide kommuner et samarbeid om å bygge et større hoppanlegg på Skaret. Kommunene, idrettslag og andre bidagsyterer etablerte andelslaget Skarbakkene A/L, som sto for byggingen av anlegget. 70-metersbakken i Skaret ble innviet i mars 1969, og Ingolf Mork satte den første bakkerekorden med 59,5 meter. På slutten av 1970-tallet var den største bakken blitt 80-metersbakke. Ved den siste utbyggingen er anlegget pr dd godkjent med K-punkt 90 og HS-100.
Jørgen Foss
Jørgen Foss (født 18. juli 1989 i Oslo, Sagene) er en norsk politiker, forbundsleder og skuespiller, kjent fra blant annet spillefilmen Pitbullterje og NRK-serien «Skolen». Han var elev ved Bjølsen skole i årene 2003-2005 og Hartvig Nissens skole i årene 2005–2008, der han gikk på dramalinja. I 2016 hadde Foss den norske stemmen til Clowhauser i Disneys Zootropolis.
Foss var leder av Landsforeningen for overvektige mellom 2010-2015 og har bidratt i en rekke dokumentarer og debatter om overvekt og fedme. Han representerer Arbeiderpartiet i Oslo bystyre og i bydelsutvalget i bydel Sagene. I 2010 var han med å starte Arbeiderkulturfestivalen i Oslo.
Foss har vært en aktiv kulturforkjemper med sin bakgrunn fra korpsbevegelsen. Foss sitter i forbundstyret i Norges Musikkorps Forbund.
Jørgen Foss er sønn av Ole Johnny Foss, som er miljøarbeider i Kirkens Bymisjon og tidligere kokk. Ole Johnny Foss ble i 2012 omtalt i media under Breivik-saken i forbindelse med at han ble trukket ut som varalegdommer i rettssaken mot Breivik. Foss ble senere funnet inhabil på grunn av sønnens AUF-medlemskap.
Offutt Air Force Base
Offutt Air Force Base er en av det amerikanske flyvåpens flystasjoner. Den ligger i Sarpy County i Nebraska i USA. Den huser hovedkvarteret for United States Strategic Command. Basen er også beregnet for evakuering av politisk ledelse.
Flystasjonen er oppkalt etter premierløytnant Jarvis Offutt.
I 2019 ble flystasjonen rammet av flom, hvilket utløste en debatt i USA om klimaendringers konsekvenser for landets forsvar.
San Lorenzo (Roma)
San Lorenzo er en bydel i Roma. San Lorenzo ligger vest for jernbanestasjonen, på begge sider av Via Tiburtina. Administrativt hører San Lorenzo til Municipio III. Bydelen har navn etter kirka San Lorenzo fuori le mura.
Det store universitetet i Roma, La Sapienza, ligger like inntil San Lorenzo. Den tidligere arbeiderbydelen er i seinere år i økende grad blitt befolka av studenter og unge mennesker, og de gamle verkstedne og markedene erstattes av butikker, restauranter og andre utesteder.
Historie
Fram til slutten av 1800-tallet var området på utsida av bymuren et i hovedsak landbruksområde. Fra 1880-åra ble San Lorenzo utbygd med boligkvarterer for den voksende bybefolkninga. San Lorenzo fikk en befolkning som stort sett besto av jernbanefolk, arbeidere og håndverkere, og ble ganske snart en av de politisk mest radikale delene av Roma. Det var i San Lorenzo at Maria Montessori i 1907 åpna den første av sine reformskoler.
19. juli 1943 ble San Lorenzo utsatt for omfattende bombeangrep fra allierte fly. Angrepet var i utgangspunktet retta mot jernbanenettet og den store godsstasjonen like ved, men både sjukehuset Policlinico Umberto I og bolgkvarterene ble ramma, og 1 674 mennesker mista livet.