cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konstruerbare tall
Regulære polygoner
Slik kan man fortsette til man har en n-gon som har sidekanter med lengden Etter nok en halvering av siden får man en 2n-gon med sidekant s2n. Ved nå å bruke den trigonometrisk formelen
finner man sammenhengen
mellom sidelengdene før og etter delingen. Dette er en rekursiv relation med startverdien. Etter m halveringer har man en mangekant med sidekanter. Disse har lengden
hvor man på høyresiden har m nøstede kvadratrøtter av 2. Denne sidelengden er nå et konstruerbart tall og tilhører tallkroppen Km.
Omkretsen eller periferien til mangekanten er. I grensen hvor sidetallet n blir veldig stort, vil den nærme seg verdien 2π  for en sirkel med readius lik 1. På den måten kommer man frem til uttrykket
for konstanten π. Det tilsvarer resultatet som den franske matematiker François Viète fant på 1500-tallet. Denne versjonen er litt enklere da den ikke involverer et produkt av et stort antall faktorer. Velger man her m = 6, finner man π = 3,1413... som har tre korrekte desimaler.
Syklotomisk tallkropp
Hjørnene til en regulær n-kant har i det komplekse planet koordinatene med  De er løsninger til sirkeldelingsligningen  som også blir kalt for den syklotomiske ligningen. Sammen utgjør de en basis for en syklotomisk tallkropp med dimensjon eller grad gitt ved Eulers totientfunksjon φ(n).
Polygonene som kommer frem ved halveringer av sidene av den opprinnelige tokanten, har sidekanter etter m halveringer. Da den aritmetiske φ-funksjonen har egenskapen φ(pr) = pr - 1(p - 1) når p er et primtall, betyr det at graden til tallkroppen tilsvarende disse polygonene er φ(n) = 2m. Og det er i full overensstemmelse med hva som allerede er funnet for graden til tallkroppen Km  ut fra kravet om at den skulle inneholde konstruerbare tall.
Hvis man i stedet for en tokant hadde startet sidehalveringen med en regulær trekant, ville man på tilsvarende måte ha kommet frem til en polygon med sider etter m slike halveringer. Da Eulers totientfunksjon har egenskapen φ(pq) = φ(p)φ(q) når tallene p og q er relativt primisk, vil den tilsvarende syklotomiske tallkroppen få samme grad 2m ved å benytte at φ(p) = p - 1 når p er et primtall. Hjørnene i disse regulære mangekantene er derfor som ventet også konstruerbare. Det samme gjelder hvis man starter med en regulær femkant. Den krever en mer komplisert konstruksjon og dens hjørnepunkter tilhører en syklotomisk tallkropp av grad φ(5) = 4 = 22.
En regulær 7-gon lar seg derimot ikke konstruere geometrisk da φ(7) = 6 ikke kan skrives som en potens av 2. På samme måte kan heller ikke en 9-kant konstrueres da φ(9) = φ(32) = 3⋅2 heller ikke er en potens av 2. Mer generelt, for et primtall p vil den tilsvarende p-gon ha muligheten å la seg konstruere geometrisk kun hvis φ(p) = p - 1 = 2r der eksponenten r er et positivt heltall. Det vil si at Men betingelsen at p skal være primtall, medfører at tallet r må ha formen  hvor k også er et heltall. Resultatet er derfor at for en p-gon skal kunne konstrueres geometrisk må p være et av Fermat-tallene
Men bare de fem første av disse er primtall, F0 = 3, F1 = 5, F2 = 17, F3 = 257 og F4 = 65537. På samme måte som en 9-gon ikke kan konstrueres geometrisk, kan heller ikke polygoner med sidetall som inneholder to eller flere av det samme Fermat-tallet som faktorer. Hvis så disse halveres, oppstår nye, regulære mangekanter. De vil alle ha et antall sidekanter som generelt kan skrives som
hvor eksponentene til Fermat-tallene kun kan ta verdiene νi = 0,1. Det gir i alt 31 konstruerbare polygoner med et odde antall sidekanter.
Denne forståelsen av de regulære mangekantene ble først gitt av Carl Friedrich Gauss på begynnelsen av 1800-tallet i han banebrytende verk Disquisitiones Arithmeticae. Vel tyve år senere ble teorien for løsningene av mer generelle, polynomligninger videre utviklet av Niels Henrik Abel og Evariste Galois. Noe senere fant Pierre Wantzel betingelsene som måtte være oppfylt for å finne slike løsninger ved geometriske konstruksjoner.
Regle om reklame
«Regle om reklame» er en rask norsk sang hvor tekst og melodi ble skrevet av Øystein Sunde, og utgitt september 1971 på Sundes musikkalbum Det året det var så bratt.
Teksten ramser opp en mengde med reklameartikler i kjapt tempo.
«Regle om reklame» på samlealbum
Christiania Fusel & Blaagress hvor Sunde var medlem, fremførte blant annet «Regle om reklame» i programmet Flimra (sendt 7. mai 1971) hvor den var med i «400 meter medley».
Jamle
Jamle, eller Jämle, (russisk og tatarisk: Ямьле) er et vokalensemble og en jentegruppe fra Tatarstan. Gruppa besto opprinnelig av Gulnaz Battalova, Veronika Kuznetsova, Albina Kazykhanova og Dilia Akhmätşina. Gruppa vant førsteprisen i musikkfestivalen Ural mono 2016.
I 2015 deltok Jamle i Tatarstans nasjonale finale før Tyrkvisjonens sangkonkurranse, hvor de kom på en delt førsteplass med melodien «Siña kajtam». De ble senere valgt til å representere republikken i sangkonkurransen, men av politiske årsaker ble bidraget trukket fra konkurransen. Ett av de tidligere medlemmene, Dilia Akhmätşina, representerte Tatarstan i konkurransen i 2020.
Knanayakristne
Knanayakristne (eller knananitter, hebraisk קנאים, urdu قنانيا) er en etnoreligiøs minoritet i den indiske delstaten Kerala. Etnisk er de av jødisk avstamning, men hører religiøst til de tomaskristne, som de utgjør en streng endogam undergruppering av. Av de om lag 300 000 knanayakristne hører grovt 200 000 til den syro-malabariske katolske kirke og 100 000 til den syrisk-ortodokse kirke av Malankara, mindre grupper er bl.a. pinsevenner.
Dagens knanayakristne stammer fra 72 familier av assyrisk-kristne jøder, som på 300-tallet slo seg ned ved Malabarkysten. De ble godt mottatt av herskerne og fikk flere privilegier.
Knanayakristne er strengt endogame, det vil si at de gifter seg bare med andre knanayakristne. Således kan for eksempel en knananittisk syro-malabarisk katolikk gifte seg med en knananittisk syrisk-ortodoks, men ikke med en syro-malabarisk katolikk som ikke er knanaya. Man kan heller ikke konvertere til knanayakristendommen, men blir utelukkende født inn i den.
De knanayakristne har egne bispedømmer og biskoper innenfor hierarkiet til sine respektive kirker: Kottayam erkeeparki omfatter de syro-malabariske knanayaene, og Chingavanam erkebispedømme de syrisk-ortodokse.
Vitne i fare
Vitne i fare (originaltittel: Someone to Watch Over Me) er en amerikansk romantisk thriller fra 1987 regissert av Ridley Scott. Filmen handler om en politietterforsker som får romantiske følelser overfor et kvinnelig vitne han er satt til å beskytte. Hovedrollene spilles av Tom Berenger, Mimi Rogers og Lorraine Bracco.
Handling
Den nyutnevnte detektiven Mike Keagans liv blir plutselig snudd på hodet når han får i oppdrag å beskytte den rike sosietetskvinnen Claire Gregory, som har vært vitne til et brutalt mafiamord. Etterhvert blir Mike mer og mer betatt av Claire og det utvikler seg et forhold mellom dem.
Mikes kone får greie på forholdet og forlanger at han må velge. Ting kompliseres ytterligere da en glipp i rettssystemet gjør at den misstenkte morderen løslates.
Om filmen
Vitne i fare fikk blandet mottakelse av filmkritikerne, noe som gjenspeiles i den har oppnådd fått 65 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den bare 2 av 4 stjerner.
Aftenpostens anmelder gav den jevnt over god omtale. Dagbladets anmelder gav den terningkast fire.
Den innbrakte i overkant av $10 millioner i USA, noe som må anses som skuffende siden produksjonkostnadene var på ca $17 millioner.
Eksterne lenker
Traquée
Rukkedalen
Rukkedalen er en sidedal til hoveddalføret Hallingdal i Nesbyen kommune i Viken. Grenda har ca 300 innbyggere og har tradisjonelt drevet med jord- og skogbruk. Det er en økende satsing på turisme, dette gjelder særlig utbyggingen i Nattenområdet, med skianlegg, hytter, golf og hestesport. I tidligere tider var det flere skolekretser i Rukkedalen. Det offentlige har nå lagt ned skoledriften, og private aktører har tatt over skoledriften. Rukkedalen friskole har 32 elever.
Monroe (Utah)
Monroe er en by i Sevier County i delstaten Utah, USA. Byen hadde 1,845 innbyggere ved folketelling år 2000. Ifølge United States Census Bureau dekker byen et areal på 9,2 km² (3,5 mi²), 100 % land. Klimaet er noenlunde ørkenaktig, varmt og litt tørt.
Fossesholm
Fossesholm er en herregård i Vestfossen i Øvre Eiker. Gårdens opprinnelige navn var Foss.
Dette var hovedgård for Foss-godset, som ble samlet i 1541–1548 av lensherren på Akershus, Peder Hanssøn Litle, for å få kontroll over den lønnsomme sagbruksvirksomheten i området. Godset var til sammen ca. 200 000 mål stort, og strakk seg fra Hof i Vestfold over store skogeiendommer på begge sider av innsjøen Eikern, gjennom Eiker i Viken og ut til Drammensfjorden. Fra 1693 hadde Gjord Andersen forpaktet Stockfleth-godset i Fet på Romerike med tre sager i Glomma og deres eksportkvoter. Han begynte i løpet av dette siste tiåret av 1600-tallet å kjøpe opp gårder med skog og sager langs Akerselva, og i 1697 kjøpte han seg også opp langs et tredje vassdrag, da han sammen med kjøpmannen Jørgen Poulsen (Neumann) (1653-1709) kjøpte Fossesholmgodset på Eiker, og med dette kjøpet fulgte også fem sager ved Drammenselva. I 1763 ble Fossesholm kjøpt av Jørgen von Cappelen, og gården ble rikt utsmykket og bygd om i rokokko, slik den fremtoner seg i dag.
Historie
I 1541 gjorde kong Christian III gården til adelig setegård og makeskiftet den med gården Sem, som tilhørte Peder Hanssøn Litles slekt.
Gården var i Litles slekt i tre ledd fram til 1616, da den kom i Gunde Langes eie. Lange byttet rundt 1630 navn på gården til Fossesholm. Det var på den tiden mote å endre herregårdenes navn, slik at de fikk større navnlikhet med de danske herregårdene. Andre eksempler på slike navnendringer er Hovinsholm i Ringsaker, Ellingård i Onsøy, Holmegård ved Mandal og Lundegård i Vanse.
Som eier av gården i 1697, hadde ovennevnte kjøpmann Jørgen Poulsen (Neumann) fra Kristiania ambisjoner om å starte et familiegods der. Likevel var det svigersønnen hans, Gabriel von Cappelen, som gradvis overtok gården og sørget for at den havnet i Cappelen-slektens eie. I 1760 flyttet Cappelen inn på gården, og i 1763 ble gården kjøpt av handelsmannen, senere justisråd og etatsråd Jørgen von Cappelen. Han var Gabriel von Cappelens nest eldste sønn. Jørgen von Cappelen flyttet inn på gården sammen med sin kone, Magdalena Larsdatter Darjes.
I perioden 1761–1785, hovedsakelig i tiden da gården var i Jørgen von Cappelens eie, ble den bygd om i rokokko inspirert av store europeiske slottsanlegg. Det er slik gården fremtoner seg i dag. Den svenske maleren Eric Gustav Tunmarck dekorerte under ombyggingen mange av de innvendige veggene med motiver fra gårdens omgivelser. Gården ble også rikt utsmykket med marmoreringer. Gårdstunet fikk i 1773 et lite hus med et klokketårn, kalt «Posthuset» fordi det var plassert over gårdens vannpost.
Bilder fra siste halvdel av 1930-årene
Amund Pedersen Fossesholm (1830–1930)
Amund Pedersen Fossesholm var gårdbruker, industrieier og deleier i Fossesholm. Han var sønn av Peder Amundsen Fossesholm og Mari Pedersdatter Horgen. Han var gift med Anne Marie Skjelbred. Som unge var ekteparet bosatt på og drev gården Thorrud i Hof i Vestfold, som var et underbruk av Fossesholm. Samtidig startet han forskjellig industrivirksomhet i Vestfossen i samarbeid med den yngre broren Olaus, blant annet Ekers bryggeri, et Brødrene Foss' sag-og møllebruk og Vestfossen Træmassefabrik. Sistnevnte, som vanligvis kaltes «Foss-sliperiet», ble anlagt i 1868 og var den første treforedlingsbedriften i Drammensdistriktet. Han anskaffet dessuten dampbåten «Cappelen», som ble brukt til tømmerfløting på Eikern og som privat lystfartøy.
I 1874 overtok Amund størstedelen av farens part av Fossesholm (gnr. 39/2), som blant annet omfattet den nordre delen av hovedbygningen på Fossesholm Herregård. Han gjorde en viktig innsats for å holde gården i stand og bevare interiørene. I perioden 1876-82 huset gården også Buskerud Nedre Amtsskole.
I 1910 skjenket Amund og Anne Marie kommunen tomt til kirke og ny skole. Vestfossen Folkeskole ble innviet tre år seinere, mens kirketomta enda ikke er blitt benyttet.
Amund P. Fossesholm levde til han ble 99 ½ år, og på sine eldre dager ble «Gamle-Amund» en legendarisk skikkelse i lokalmiljøet. Det var blant annet en tradisjon at 17. mai-toget i Vestfossen gikk om tunet på Fossesholm, mens Amund satt på svalgangen og så på.
Halte-Birthe
Birthe Svendsdatter, også kjent som «Halte-Birthe», var tjenestejente på Fossesholm på 1700-tallet. Det blir sagt at hun ble behandlet med stor respekt av herskapet på gården, men var upopulær blant de andre tjenestefolkene fordi hun var blitt bedt om å sladre hvis noen ikke gjorde jobben sin.
Forfatteren Maurits Hansen skrev i 1834 en novelle om Halte-Birthe, Fru Birthe eller Tapetfiguren paa Fossesholm. I novellen heter det at familien hennes ikke godtok at hun giftet seg med den hun elsket. I et mislykket forsøk på å ta sitt eget liv pådro hun seg en hjerneskade og ble halt resten av livet. Dette kan man se på tapetene i storstuen på gården. Der er det malt inn et motiv av henne hvor hun står med kroket rygg og teller gårdens høner. Sagnet sier at nemlig at hun etter hjerneskaden ikke kunne telle lenger enn til tre. Folk skal ha ertet henne ved å spørre hvor mange høner som fantes på gården. Til dette skal Birthe ha svart «en, to, tre i hauetall».
Det hører med til sagnet at Halte-Birthe skal gå igjen som spøkelse på gården.
Fossesholm i dag
I dag er Fossesholm Herregård en del av Buskerudmuseet og er åpen for publikum. Her er også utstilling og en årlig matfestival, Eiker Matfestival. På Fossesholm ligger også Nedre Buskerud Hjemmefrontmuseum.
Bokutgivelse
Fossesholm og herregårdstiden av Einar Sørensen ble gitt ut i 2022.
Salome Alexandra
Salome Alexandra eller Alexandra av Jerusalem (født ca. 140 f.Kr., død 67 f.Kr.), (hebraisk: שְׁלוֹמְצִיּוֹן אלכסנדרה‎‎, Shelomtzion eller Shlom Tzion) var den eneste jødiske regentdronningen i historien, med unntak av hennes egen ektemanns mor som han hadde forhindret fra å styre slik hans dødende far hadde ønsket, og av den langt tidligere usurper (tronraneren) Atalja. Hustruen til Aristobulos I og etterpå av Alexander Jannaios, hun var den siste kvinnelige hersker av Judea, og den siste regent av oldtidens Judea som døde som hersket over et uavhengig kongedømme.
I jødisk historie fra de eldste tider og fram til i dag er det kun tre kvinner som har styrt en uavhengig jødisk stat: Atalja som styrte Judea fra 842 til 837 f.Kr.; Salome Alexandra som styrte fra 76 til 67 f.Kr.; og Golda Meir som var statsminister av Israel fra 1969 til 1974.
Familie
Hennes personlige genealogi eller slekt er ikke oppgitt av den jødisk-romerske historikeren Josefus. Rabbiniske kilder har utpekt den lærede Simeon ben Shetach som hennes bror. Om dette er ment bokstavelig og historisk korrekt, var hun datter av Setah Bar Yossei Rabbi og hennes bestefar var Yossei Bar Yochanan.
Salome Alexandras eldste sønn med Alexander Jannaios var Johannes Hyrkanos II som kjempet mot sin yngre bror Aristobulos II på 60-tallet f.Kr. over posisjonen som jødisk yppersteprest. Hyrkanos II ble til sist suksessfull ved å skaffe seg hjelp hos nabateeres konge Aretas III; bestikke romerske myndighetspersoner, inkludert Scaurus; og skaffet seg favorisering hos Pompeius som beseiret hans bror og tok ham med til Roma.
Gemalinne
Ved Aristobulos I død i 103 f.Kr. lot hans hustru Salome Alexandra hans bror Alexander Jannaios settes fri fra fengselet hvor han ble holdt innsperret. I løpet av styret til Alexander Jannaios, som i henhold til historikeren Josefus, giftet han seg med henne kort tid etter at han ble konge, Salome Alexandra synes å ha hatt kun liten politisk innflytelse, noe som er evident ved kongens fiendtlig holdningen overfor fariseerne.
Regent
Salome Alexandra mottok tøylene på regjeringen i 76 eller i 65 f.Kr. ved Alexander Jannaios' leir før Ragaba og holdt kongens død skjult inntil festningen hadde falt for at innsatsen ved beleiringen ikke skulle bli svekket. Hun lyktes for en tid å stilne de trettekjære interne diskusjonene i kongedømmet som hadde eksistert på den tiden da Jannaios døde; og hun gjorde det med fredelige midler og uten skade på de politiske forholdene som den jødiske staten hadde med omverden. Salome Alexandra greide å sikre samtykke for et hasmoneisk monarki fra fariseerne som hadde hadde dårlige tider under Jannaios.
Innenrikspolitikk
Hennes neste anliggende var å åpne forhandlinger med fariseernes lederne. Etter å ha gitt forsikringer om sin framtidige politikk erklærte fariseerne seg villige til å gi Alexanders levninger den begravelseshøytidelighet som var en monark verdig. Ved dette skrittet unngikk hun enhver offentlig krenkelse av den døde kongen, noe som grunnet folkets forbitrelse kunne ha funnet uttrykk under jordfestingen og utsatt hasmoneerne for fare.
Fariseerne som hadde gått fra forfølgelse under Alexander ble ikke bare den eneste tolerert sekten i det jødiske samfunnet, men også den herskende klasse. Salome Alexandra installerte som Kohen Gadol, yppersteprest sin eldste sønn Johannes Hyrkanos II, en mann som var tilhenger av fariseerne. Samtidig ble sanhedrin, det store rådet, som var jødenes fremste politiske og religiøse organ i gresk-romersk tid, ble reorganisert i henhold til fariseernes ønsker. Denne sammenslutningen hadde hittil vært en «overhus», de øverste klasser og den fremste rabbinske rådet. Fra denne tiden av ble det en form for «høyesterett» for å administrere juridiske og religiøse saker, men underlagt fariseerne.
Saddukeerne ble nødtvungent til å ansøke dronningen om beskyttelse fra den herskende partigrupperingen. Salome Alexandra som synes å ha mål å unngå konflikt mellom grupperingene, fikk fjernet saddukeerne fra Jerusalem og sendt dem for å bo i ulike befestede byer.
Utenrikspolitikk
Salome Alexandra rustet opp militært ved å øke hærens størrelse og sørget for forskninger til de mange festningsverkene slik at nabomonarkene ble avskrekket av de mange beskyttede byene og festningene langs Judeas grenser. Hun unngikk heller ikke fra direkte krig da hun sendte sin sønn Aristobulos II med en hær for å beleire Damaskus, men dog uten noen resultat.
Død og ettermæle
Hennes siste dager var urolige. Hennes sønn Aristobulos bestrebet seg på å overta regjeringen, og lyktes etter hennes død.
I henhold til en del versjoner Toledot Yeshu («Jesus' liv»), en antikristen biografi av Jesus fra middelalderen fra et jødisk perspektiv, er Salome knyttet til Jesus fra Nasaret, noe som plasserer Jesus død 150 år tidligere.
Bedømmelsen av Salome Alexandra har variert stort. Den romersk-jødiske historikeren Flavius Josefus betraktet henne som en skarpsindig politiker, men som befant seg på et område hvor kvinner burde være og som åpnet døren til fariseerne som til sist ødela det hasmoneiske kongedømme. I henhold til Josefus foretrakk hun «makten til eneveldig herredømme over alle ting, og i sammenligningen med det hadde ingen aktelse for hva som var bra eller hva som var riktig.»
Senere rabbinske kilder som nedstammer fra fariseerne har ønsket å huske Salome Alexandras ni år med styre som en tid for fred, framgang og regjering i henhold til Guds lover. Metaforiske overdrivelser ble benyttet for å framheve dette, hvor det ble sagt i Haggadá sjel pesah, den jødiske påskefortellingen, at under hennes styre falt det regn kun på sabbaten slik at de jødiske arbeiderne ikke tapte noen arbeidsdager. Jordens fruktbarhet var så stor at kornene fra hveten var store som bønner; havren som oliven, og linsene så store som gulldenarii. Dette mangfoldet i det historiske minnet reflekterer antagelig det store ideologiske skillet mellom hellenistiske jøder og fariseere på denne tiden, et skille som fortsatte inn i de romersk-jødiske krigene og som deportasjonen av den jødiske befolkningen fra Judea til Europa etter hvert gjorde irrelevant.
Salome Alexandras styre ble en fredelig øy med fred på 100-tallet f.Kr. i en tid som var preget av bortimot konstant krigføring og uro. Hennes styre begynte med slutten på borgerkrigen mellom fariseerne og hellenistiske jøder, og ble avsluttet med at striden mellom fariseerne og saddukeerne brøt ut. Hennes tidsalder var således preget av fred, men det var en fred som ble oppnådd ved å gi makt til den mektigste fraksjonen, fariseerne, og således tvang de øvrige til å holde seg i ro, men det var en midlertidig løsning som ikke endret de underliggende problemene.
Navnet
«Shlomtzion» (hebraisk: שלומציון) avledet fra dronningens navn, og er tidvis benyttet som et fornavn hos kvinner i dagens Israel. Blant andre, den velkjente israelske forfatteren Amos Kenan ga dette navnet til sin datter.
I 1977-valget for Knesset aksepterte Ariel Sharon rådet til Kenan å gi navnet «Shlomtzion» til et nytt politisk parti som Sharon opprettet på denne tiden. Den slo seg senere sammen med Likud.
Dave Bing
David «Dave» Bing (født 24. november 1943 i Washington, D.C.) er en amerikansk politiker og tidligere basketballstjerne. Bing var borgermester i Detroit fra 2009 til 2013.
Freguesia de Nossa Senhora de Fátima
Freguesia de Nossa Senhora de Fátima er det nordligste og største av bydelene (egentlig menighetene, freguesias på portugisisk) på Macaohalvøya i Macao. Den har et areal på 2,7 kvadratkilometer og en befolkning på 126,000, noe som utgjør 40,3 % av halvøyas landmasse og rundt en tredjedel av befolkningen (2008).
Dave Bing
Bing ble kåret til den mest verdifulle spilleren i NBA i 1976, da han spilte for Washington Bullets. Han spilte for Detroit Pistons fra 1966 til 1975, Bullets fra 1975 til 1977 og Boston Celtics fra 1977 til 1978. Han var på NBAs All-Star-lag sju ganger. Da han var ferdig med basketball startet han selskapet Bing Steel, som senere ble til konglomeratet Bing Group, et av de største stålselskapene i Michigan.
Freguesia de Nossa Senhora de Fátima
Den består i stor grad av områder som helt eller delvis er reklamert fra havet. Den har nabolagene:
Frem til 1970-årene var meget av landet her jorbruksmarker, men nå er det tett bebyggelse. Nå er 41 % av Macaos fabrikker her. Freguesiaen er nordøst for Freguesia de Santo António og Freguesia de São Lázaro.
Patriarken av Konstantinopel
Patriarken av Konstantinopel var én av oldkirkens fem patriarker. I dag fins flere patriarker som fører tittelen patriark av Konstantinopel. Alle har sete i Istanbul (antikkens Konstantinopel):
Dave Bing
På grunn av den økonomiske krisa som særlig rammet Detroit hardt, tok delstaten vekk det meste av borgermesterens makt og ga den til en krisebestyrer utnevnt av guvernøren. På grunn av dette, samt helseproblemer og manglende popularitet i buen, søkte han ikke gjenvalg i 2013.
Imperiali kvote
Imperiali kvote, eller Imperiali forholdstall, er en formel som brukes til å finne antall stemmer som trengs ved noen typer forholdstallsvalg, da sammen med største brøks metode i et proporsjonalt system med listevalg. Imperiali kvote skiller seg fra Imperialis metode ved at sistnevnte er bruker høyeste gjenværende stemmetall, og er til forveksling lik d'Hondts metode bortsett fra at deletallet 1 fjernes slik at man deler på 2, 3, 4 osv. Begge er oppkalt etter den Belgiske senatoren Pierre Imperiali.
Metoden brukes lite, men brukes i Ecuador og ved regionalvalg i Belgia. Italia brukte Imperiali kvote fra 1946 til 1993.
I et system der mange partiet får akkurat nok stemmer til å nå Imperiali kvoten, så kan denne metoden fordele flere seter enn det er plasser å fylle. Det kan ikke skje ved bruk av Hare kvote eller Droop kvote. Dersom det skjer må man velge en større kvote, som Droop kvoten. Når det ikke skjer vil Imperiali kvoten favorisere store partier over små.
Formel
Imperiali kvote =
Eksempel med STV
I et valg kan 3 kandidater kjemper om 2 seter: Kåre, Gro, Kjell Magne. Det er 102 velgere, der 2 stemmer er ugyldige.
Det er 100 gyldige stemmer og 2 seter, så Imperiali kvoten blir:
I første opptellingsrunde er preferansene de følgende:
Kåre har over 25 stemmer og når kvoten. Han velges direkte, og har 35 overflødige stemmer som overføres til Gro. Kjell Magne når også kvoten, og blir derfor også valgt i første runde.
Det blir derfor ingen andre opptellingsrunde, og de 14 førstestemmene og 35 overførte stemmene kommer ikke til nytte selv om dette er flere enn Kjell Magnes 26.
Fordeler og ulemper
Imperiali kvote er mindre enn Droop og Hare kvote, og flere kandidater når derfor kvoten, noe som gir færre opptellingsrunder. Imperiali kvote er mindre proporsjonal enn Droop og Hare kvote, og favoriserer store partier. De samme stemmetallene og bruk av Hare kvote gjør også at Kjell Magne blir valgt, mens med Droop gjør at Gro blir valgt. Dette skjer til tross for at Imperiali normalt favoriserer store partier mer enn Droop, og er et utslag av den lave kvoten.
Wuchuan Gelao Miao
Wuchuan Gelaozu Miaozu  务川仡佬族 苗族自治县 (Wùchuān Gēlǎozú Miáozú Zìzhìxiàn ) er et autonomt fylke i byprefekturet Zunyi i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina.
ISO 3166-2:SZ
ISO 3166-2:SZ er Eswatinis del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er SZ, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Eswatini, før 2018 kalt Swaziland. Andre del er to bokstaver.
Hampton Court Palace
Kardinal Wolsey
På dette stedet hadde det siden 1300-tallet ligget et johanitterkloster som Thomas Wolsey, den daværende erkebiskopen av York og kongens førsteminister, overtok bygningene til i 1514 og bygget om herregodset i de neste syv årene (1515–1521) til bli kjernen av det som er dagens palass. Wolsey brukte overdådige midler for å kunne bygge det fineste palasset i England, men senere fant Wolsey det klokt å gi palasset til kong Henrik VIII da han mistet kongens gunst, men den store gaven forhindret ikke kongen senere fra å stille ham for retten for høyforræderi.
Renessansebygg
Tudorseksjonen av Hampton Court, som senere ble pusset opp og ombygd av Henrik VIII, antyder at Wolsey hadde til hensikt å bygge det ideelle kardinalplasset i renessansestil i henhold til italienske arkitekter som il Filarete og Leonardo da Vinci: et rektangulært, symmetrisk plan med storslåtte boliger på et opphevet piano nobile, «den fornemme bygningen», med klassiske detaljer. Jonathan Foyle har antydet (se lenke) at det er sannsynlig at Wolsey har blitt inspirert av Paolo Corteses De Cardinalatu, en manual for kardinaler som inkluderte råd for palassarkitektur, utgitt i 1510. Plantegningene for de lenge tapte strukturene av palasset tyder på å ha vært basert på geometriske renessanseprogrammer, en italiensk påvirkning mer subtil enn den berømte terrakottabysten av de romerske keiserne av Giovanni da Maiano som har overlevd i den store parken, se illustrasjon.
Palasset ble overtatt av Henrik VIII en gang rundt 1525, skjønt kardinalen fortsatte å bo her fram til 1529. Henrik bygde den store hallen, Great Hall, som var den siste tilsvarende store hall som ble bygget for en engelsk monark, og den kongelige tennisbanen som bygget og er fortsatt benyttet for ekte tennis som ikke tilsvarer dagens utgave av sporten.
Senere monarker
I 1604 ble palasset stedet for kong Jakob I av Englands møter med representanter for de engelske puritanere, kjent som Hampton Court-konferansen. Selv om det ikke kom til enighet med puritanerne førte møtet til at kongen bestilte en ny oversettelse av Bibelen, den såkalte Kong Jakobs versjon.
I løpet av regimet til Vilhelm III og Maria II ble deler av Henrik VIIIs tillegg revet og ny ving ble bygget, delvis under overoppsyn av Christopher Wren, og statsleiligheter kom i vanlig bruk. Halve Tudorpalasset ble erstattet i et prosjekt som varte fra 1689–1694. Etter at dronningen døde mistet Vilhelm interessen i videre renoveringer, men det var på Hampton Courts parkanlegg hvor han i 1702 falt av hesten og senere døde på Kensington Palace av skadene. I løpet av senere kongedømmer ble statsrommene neglisjert, men under Georg II og hans dronning Caroline ble det gjort flere oppussinger hvor arkitekter som William Kent ble hyret for å designe nye dekor. Dronningens private leilighet er i dag åpen for publikum og inkluderer hennes baderom og soverom.
Offentlig bygg
Fra regimet til Georg III i 1760 opphørte Hampton Court å være en kongelig bolig ved at monarkene tenderte til å favorisere sine hjem i London. Stedet hadde 70 æresboliger, såkalte «grace and favour»-leiligheter, og en av dem var en tid hjemmet til Olave Baden-Powell, hustruen til grunnleggeren av speiderbevegelsen, men svært få av disse er fortsatt bebodd. En av betjentene ved palasset på midten av 1800-tallet var Samuel Parkes som vant Viktoriakorset for deltagelse i det skjebnesvangre angrepet til den lette brigaden i 1854.
I 1796 ble Great Hall igjen pusset opp. I 1838 fikk dronning Viktoria fullført restaureringen og åpnet palasset for publikum. En storbrann i Kongens bolig i 1986 førte til et nytt program for restaurering som ble fullført i 1995.
Hartvig Sverdrup
Hartvig Kristian Sverdrup (født 18. oktober 1914 i Reine i Lofoten, død 24. juli 1988 i Moskenes) var en norsk væreier, offiser som gjorde tjeneste i Kompani Linge. Foreldrene var Sofus Kristian Sverdrup (1875–1950) og Laura Mathilde Sæby (1890–1992). Han var svoger av diplomaten Paul Gruda Koht Han var nevø av Cato Sverdrup, og de to drev fra 1940 firmaet S. & C. Sverdrup, som drev fiskeværet Reine. Etter Lofotraidet i 1941 reiste han med familien til England. Han deltok i operasjoner i Norge, blant annet som etterretningsoffiser i det frigjorte Kirkenes. Etter krigen avanserte han til orlogskaptein i sjøforsvaret.
Sorotsjinsk
Sorotsjinsk (russisk: Сорочинск) er en by i Orenburg oblast i Russland. Den ligger ved elva Samara (ei sideelv til Volga), rundt 150 km nordvest for Orenburg. Innbyggertall: 30 136 (folketelling 2002), 26 721 (folketelling 1989).
Den ble grunnlagt i 1737 som festningen Sorotsjinskaja (russisk: Сорочинская). Den var kjent som landsbyen Sorotsjinskoje (russisk: Сорочинское) fra 1800-tallet. Den fikk innvilget bystatus og nytt navn, Sorotsjinsk, i 1945.
Itupeva
Itupeva er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Johnson County (Iowa)
Johnson County er et fylke i den amerikanske delstaten Iowa. Fylket hadde 130,882 innbyggere i 2010. Johnson County ble opprettet i 1837 i det daværende Wisconsin-territoriet og fylkessetet er Iowa City.
Navn
Fylket har navn etter visepresident Richard Mentor Johnson.
Kinsey Institute for Research in Sex, Gender and Reproduction
Instituttet ble grunnlagt som Institute for Sex Research ved Indiana University i 1947 av Alfred Kinsey, som da var entomolog og zoolog ved IU. Dets opprinnelige mål var å studere seksualitet og seksuell adferd hos mennesker.
I 1948 og 1953 publiserte instituttet to monografier om menneskelig seksualitet, generelt kjent som Kinsey Reports. Siden da har instituttet, rapportene og Kinsey vært kontroversielle, blant annet på grunn av informasjon som tyder på at materialet stammer fra styrte utvalg istedenfor randomiserte. Blant oppgavene til instituttet er å bevare grunnlagsmaterialet for Kinsey-rapportene og påfølgende publikasjoner og gjøre materialet tilgjengelig for ny forskning samtidig som personvernet opprettholdes.
Heroes of Newerth
Heroes of Newerth er det tredje spillet av S2 Games etter Savage og Savage 2. Alle tre spillene er satt til en fantasiverden kalt Newerth (New Earth) – en postapokalyptisk verden der mennesker må slåss for tilværelsen mot et utall mutanter og beist i en konstant krig. Heroes of Newerth er en oppgradering av Warcraft 3-modifikasjonen Defence of the Ancients (DotA).
Historien
DotA er et multiplayer online-spill for opptil fem personer på hvert lag. De to lagene representerer en kamp mellom det gode og det onde. Det som var Scourge og Sentinel i DotA er nå Legion og Hellbourne i HoN. På samme måte er alle de spillbare karakterene i HoN omgjort til enten Legion eller Hellbourne. Det finnes ingen troll, dverger, ogrer eller orker i Newerth, bare mennesker og beist/mutanter. Menneskene i HoN sverger til våpen og teknologi, mens de er mer skeptiske til bruk av magi, dog dette er ikke utelukkende. Beistene på sin side er stort sett mutanter som tar i bruk magi eller tar i bruk våpen naturen selv har gitt dem, som gift, klør, tagger og lignende. LoL eller League of Legends er også et spill i nærheten av HoN.
Samfundets støtter (film, 1920)
Samfundets støtter (originaltittel: ) er en britisk drama-stumfilm fra 1920, i regi av Rex Wilson og med Ellen Terry, Norman McKinnel og Mary Rorke i hovedrollene. Manus er basert på Henrik Ibsens skuespill, Samfundets støtter, fra 1877.
Ander Elosegi
Ander Elosegi (født 14. november 1987) er en spansk padler som konkurrerer i slalåm. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 4 i C-1.
Samfundets støtter (film, 1920)
Filmen ble spilt inn i Grimstad.
Heroes of Newerth
Endringer siden DotA
De fleste spillmekanismene og mange helter i Heroes of Newerth har en direkte sammenheng med Defense of the Ancients. Tilleggene som skiller Heroes of Newerth fra Defense of the Ancients er funksjoner uavhengig av spillet, for eksempel sporing av individuell statistikk, VOIP, GUI-strømlinjeformet heltevalg, gjenoppkobling ved tapt forbindelse, svartelister over spillere og chatfunksjoner. Spillet bruker S2 Games proprietære K2-spillmotor og en klient-server modell lik den som brukes i mange moderne multiplayer-spill.
Ander Elosegi
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 8 i C-1.
Heroes of Newerth
Grunnleggende regler
Spillets gang består i at (som oftest fem mot fem) spiller mot hverandre. Man velger en karakter blant 100 mulige. I selve spillet skal man nedkjempe de motspillerne samt datastyrte monstre som kommer i «bølger». Hver spiller får erfaring for hver gang han tar del i eller er nær nok nedkjempelser av monstre, og kan gå opp i nivå fra 1 til 25. I tillegg til å få erfaringspoeng får spillerne penger for hver gang de tar får inn det avgjørende angrepet som gjør at enten ett monster eller en spiller dør. Penger brukes til å kjøpe forskjellige ting som kan gi alt fra passive bonuser til en av de 3 grunnattributene (agility, strength eller intelligence), den kan gi mer livspoeng eller manapoeng, hardere angrep, bedre beskyttelse og masse annet. Hva som er best kommer helt an på hva slags karakter du spiller. Det at det er så veldig mange karakterer og ting å kjøpe gjør spillet veldig komplekst og gir det en veldig bratt læringskurve.
H. P. Michelet
Hans Peter Michelet er en norsk seriegründer, administrerende direktør og styreformann i det California-baserte Nasdaq-noterte selskapet Energy Recovery Inc. I 2010 ble han nominert til årets gründer i California av Ernst & Young.
Samfundets støtter (film, 1920)
Handling
Konsul og skipsverftseier, Halligan, er stolt over sin suksess og høye samfunnsposisjon, men hans suksess bygger på løgner og uærlighet. Flere år innen han oppnådde sin nåværende posisjon hadde han et forhold til skuespillerinnen, Madame Dorf, noe som førte til datteren Dina. Senere lykkes han i å vinne Lenas følelser, men da han treffer hennes søte yngre stesøster, Betty, som har en mindre formue, gifter han seg med henne i stedet for å redde sin mindre vellykkede shippingbusiness. Kort etterpå dør Madame Dorf og Halligan adopterer Dina.
H. P. Michelet
Michelet er utdannet siviløkonom og er reserveoffiser i Hæren med bakgrunn fra oppklaring og jegertjeneste. Han var ansvarlig for rentemegling og senere adm dir i Fiba Nordic før dette ble slått sammen til det som i dag er ABG Sundal Collier ASA.
Samfundets støtter (film, 1920)
Handling
I mellomtiden reiser Dick Alward til USA for å søke lykken. Stesøsteren, Lena, som fikk kurven av Hannigan drar sammen med ham. Utfarten fører til sladder omkring Dick og den adopterte foreldreløse Dina. Halligan imøtegår ikke ryktene om at Dick er hennes far. Han er imidlertid bekymret over at sannheten vil komme for en dag. Når Dick og Lena returnerer til Norge, beslutter Halligan seg for å drepe dem.
Ting blir enda mer komplisert når Dick forelsker seg i Dina og vil ta henne med seg hjem til USA. For å beholde sitt gode rykte forsøker Halligan å sende paret på sitt minst sjødyktige skip, men planen mislykkes når de går om bord i et annet fartøy og Halligans sønn, Olaf, går om bord i det farlige skipet. Verksformann Aune redder Olaf, hvorpå Halligan (som ikke lenger greier å lyve) i en tale til sine medborgere (som kom for å hedre ham) innrømmer at han er den virkelige faren til adoptivdatteren.
I rollene
Denne britiske filmen brukte engelskklingende navn på en del av rollefigurene:
Jones County (Iowa)
Jones County er et fylke i den amerikanske delstaten Iowa. Fylket hadde 211,226 innbyggere i 2010. Linn County ble opprettet i 1837 i det daværende Wisconsin-territoriet og fylkessetet er Anamosa.
Navn
Fylket er oppkalt etter landmåleren og politikeren George W. Jones.
Den gamle Svinesundsbrua
Den gamle Svinesundsbrua er en veibru over Svinesund. Den ligger på grensen mellom Norge og Sverige, og er således også på yttergrensen for Den europeiske union. På norsk side ligger Halden kommune i Viken fylke og på svensk side Strömstad kommune i Västra Götalands län.
Brua, som ble innviet i 1946 av Kong Haakon VII, avløste en ferge som hadde gått over sundet. Bruas totale lengde er 420 meter, og lengste spenn er 155 meter. Største høyde over fjorden er 65 meter. Hovedspennet er bygget som en buebro med underliggende bue i betong. Det er 9 sidespenn. Sidespennene er bygget som viadukter og forblendet med granitt. Brudekket og rekkverkene ble rehabilitert etter at den nye brua ble tatt i bruk, men er av tollhensyn ikke tillatt for tungtrafikk. Den nye Svinesundsbrua ble åpnet 10. juni 2005.
Navn på broen
Brua hadde ulike navn på norsk og svensk side, i Norge hadde den det offisielle navnet «Brunr. 1-109 Svinesund», mens det svenske navnet var «Bro 06 över Idefjorden vid Svinesund (Svinesundsbron) i Strömstad på väg E6». På folkemunne ble navnet bare «Svinesundbrua» og «Svinesundsbron». I 1991 ble den også gitt tilleggsnavnet «Sri Chinmoy peace bridge», et navn den deler med flere bruer mellom broderfolk i ulike deler av verden.
I diskusjonene forut for åpningen av ny bru i 2005, mente vegvesenet at det var god grunn til å bruke betegnelsen «Gamle Svinesundsbrua» på den gamle fremfor «Nye» på den nye. Dette sluttet også fylkeskommunen og Halden kommune seg til sammen med navnekonsulentene. I mars 2004 bestemte vegsjefene Sidsel Sandelien og Per Erik Winberg de nye navnene Svinesundsbrua/Svinesundsbron og Gamle Svinesundbrua/Gamla Svinesundsbron skulle gjelde fra 7. juni 2005 da den nye brua etter planene skulle åpnes.
Historie
Den gamle Svinesundsbrua erstattet i sin tid en ferge som hadde gått over sundet. De første tanker om en bro der kom rundt 1870 og da var det snakk om en jernbanebru for å koble den svenske Västkustbanan til Østfoldbanen som da var under bygging. Halden kommune gikk mot, de ville ha jernbanen gjennom byens sentrum. Utover 1900-tallet ble tankene tatt opp igjen, nå var det mer aktuelt å bygge en bilbru, men Halden gikk imot. Kompromisset ble å bygge brua slik at den aldri skulle kunne bygges om til jernbanebru.
Da Tyskland invaderte Norge i april 1940 ble situasjonen i området meget spent, og byggearbeidene ble midlertidig stoppet. Arbeidene ble imidlertid gjenopptatt etter noen ukers avbrudd, og planen var å åpne brua for trafikk i løpet av 1942. Den 7. juli 1942 skjedde det en eksplosjon som skadet deler av de ferdige bruhvelvene på svensk side. Den offisielle forklaring var at dynamitt var blitt antent av lyn og at det hele var en ulykke. Skadene ble reparert men byggearbeidene ble innstilt og ikke gjenopptatt før krigen var over. Brua ble så ferdigstilt og offisielt åpnet 15. juni 1946 av Kong Haakon VII og den svenske kronprinsen Gustav Adolf.
Kringler-Slattum skole
Kringler-Slattum skole er en barneskole i tettstedet Åsgrenda i Nannestad kommune i Akershus. Skolen gjennomgikk en omfattende oppussing og utbygging i 2000. Bygget i 1958
Perkinsiodendron macgregorii
Perkinsiodendron macgregorii er et løvfellende tre i styraksfamilien som er endemisk for Kina.
Natalija Mustafajeva
Natalija Vitalijivna Ljaltsjuk-Mustafajeva (ukrainsk: Наталія Віталіївна Ляльчук-Мустафаєва; født 11. august 1985) er en aserbajdsjansk roer av ukrainsk opprinnelse, som spesialiserer seg i singlesculler. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun Aserbajdsjan, der hun ble nummer 12.
Perkinsiodendron macgregorii
Det blir opptil 24 m høyt med en stammediameter på 45 cm. Bladstilken er 5–10 cm lang. Bladene er glatte, elliptiske til ovalt avlange, fint sagtannede, 5–13 cm lange og 3–4,5 cm brede. Bladet har 10–24 par nerver. Blomstene sitter 1–7 sammen i en sidestilt klase. De er hvite med 4 begerblad, 4 eller 5 kronblad og 8 pollenbærere. Frukten er gul til brunrød med 4 vinger.
Perkinsiodendron macgregorii vokser på fuktige steder i skråninger og skogkanter 700–1200 moh. Den er utbredt i nordvestlige Fujian, nordlige Guangdong, nordlige Guangxi, sørlige Guizhou, sørvestlige Hunan, sørlige Jiangxi og Zhejiang.
Denne arten ble tidligere regnet til slekta Halesia, som Halesia macgregorii. Den er søsterarten til de nordamerikanske Halesia-artene når en ser på morfologi. Genetiske data viser derimot at den kinesiske arten er søsterarten til Rehderodendron, og den regnes nå som den eneste arten i slekta Perkinsiodendron.
Egil Ringerike
Egil Ringerike (født 14. februar 1945, død 15. mars 2010) var en norsk politiker. Han var ordfører i Nord-Odal fra 1990 til 2003, og representerte Arbeiderpartiet.
Nordlig grenselinje
Historie
Grensa ble ensidig satt av den USA-ledede FN-kommandoen 30. august 1953 etter at FN-kommandoen i Korea og nordkoreanske representanter ikke kom til enighet. Grenselinja er ikke offisielt anerkjent av Nord-Korea. Grenselinja er heller ikke en del av våpenhvileavtalen som satte en sluttstrek for krigshandlingene under Koreakrigen. Grenselinja ble opprinnelig satt for å hindre sørkoreansk aggresjon mot nord, men grensas rolle har snudd til det motsatte, å hindre nordkoreansk aggresjon mot sør.
Grenselinja er trukket mellom Gyeonggiprovinsen som hadde vært en del av Hwanghaeprovinsen før 1945 og en rekke øyer i havet utenfor vestkysten av den koreanske halvøy, som i dag utgjør en del av den sørkoreanske provinsen Incheon. Den største av øyene er Baengnyeong, som også er den som ligger lengst mot vest. Grenselinja er en fortsettelse av den militære delelinja som utgjør midtlinjen i landegrensa mellom Nord-Korea og Sør-Korea. I 1977 forsøkte Nord-Korea å etablere en 50 mils militær grensesone rundt øyene som Sør-Korea gjør krav på langs den nordlige grenselinja, men kravet ble avvist. Siden 1999 har Nord-Korea krevd at grensa skulle flyttes til den mer sørlige «Maritime Military Demarcation Line» som ville gjøre at flere av øyene i området ville havne nord for den koreansk-koreanske grensa.
Den koreanske folkemarinen og Sør-Koreas marine patruljerer regelmessig i havområdet rundt grenselinja. Ettersom Nord-Korea ikke anerkjenner grensa fisker nordkoreanske fiskebåter tett på og over grenselinja, samtidig som de blir eskortert av nordkoreanske marinefartøy. Nord-Koreas offisielle nyhetsbyrå KCNA har beskrevet grenselinja som en «siste grense for å stoppe avhoppere til nord» satt opp for å møte «Washingtons selvjustis.»
Hendelser
I grenseområdet har det ofte oppstått hendelser mellom marinefartøy fra de to koreanske statene som har endt som en mindre militær konfrontasjon, ofte med dødsfall på en eller begge sider. Dette skjedde blant annet i 1999, 2002 og 2009.
Etter den nordkoreanske atomvåpentesten 27. mai 2009 advarte Nord-Korea om at landet ville møte tiltak for å håndtere den nordline grenselinja med våpenmakt.
10. november 2009 utvekslet koreanske marinefartøy ild ved grenselinja, noe som førte til alvorlige skader på et nordkoreansk marinefartøy og ett dødsfall.
21. desember 2009 etablerte Nord-Korea en skytesone langs grenselinja og truet med å skyte inn i sørkoreansk farvann.
27. januar 2010 skjøt nordkoreansk artilleri inn i grenseområdet, noe som førte til at sørkoreanske fartøy besvarte ilden. Dette skjedde nær den sørkoreanske øya Baengnyeong.
Vålerenga kirke
Vålerenga kirke er en langkirke fra 1902 på Vålerenga i Oslo. Kirken har et asymmetrisk plassert tårn, som den første i Oslo og en av de første i Norge. Den er bygget i grå granitt med klebersteinsdetaljer, arkitekter Heinrich Jürgensen og Holger Sinding-Larsen. Kirken har et klokkespill med 12 forskjellige kirkeklokker og ligger i Vålerenga park.
Historie
Kirken brant 18. september 1979, på grunn av et arbeidsuhell. En blikkenslager hadde lagt fra seg loddebolten og så tok høstløvet i takrenna fyr. Blikkenslageren slukket det han så, og brannvesenet antok senere at brannen var slukket, men det hadde spredt seg gnister under skiferen som senere slo ut i full brann. Kun ytterveggene i stein sto igjen. Blant annet gikk fresko- og glassmalerier av Emanuel Vigeland tapt. Hele fem år senere, 2. desember 1984, ble kirken innviet på nytt, etter omfattende gjenoppbygging. Arkitekt var Asbjørn Stein. Innvendig har kirken blitt forandret. Kirkeskipet er kuttet på midten med alteret midt i rommet, og koret er gjort om til en menighetssal med plass til 200 mennesker. Kirken har fått nytt glassmaleri av Håkon Bleken og en frise av Emanuel Vigeland.
Kirken har et orgel levert av den danske orgelbyggeren Carsten Lund med 29 stemmer + cymbelstjerne og nattergal.
Brannen i kirken er tema for sangen «Vålerenga Kjerke» av Trond Ingebretsen, utgitt med Bjølsen Valsemølle. Sangen avsynges før avspark av supporterne på Vålerenga Fotballs hjemmekamper.
Prestebolig
Kirkens prestebolig ligger like ved kirkens nordside. Boligen er hvitmalt. Her bor kirkens prest.
Kulturminne
Vålerenga kirke er et kulturminne og har nummer 85886 i Riksantikvarens kulturminnebase.