cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drivhuseffekt
Naturlige klimaendringer
Jordbanens betydning for strålingspådriv kan forklares ut fra Milanković-syklusene. Disse modellerer periodiske endringer av helningsvinkelen til jordens akse og formen av banen rundt solen, hvilket endrer den totale mengden av sollys som treffer jorden. Det er ikke snakk om store endringer, men dette påvirker tidspunkt og intensiteten av årstidene. Denne mekanismen er antatt å bestemme tidssyklusene for istidene.
Solen har en elleve års syklus, kjent som solflekksyklusen, der den solare irradiansen varierer med ± 1 W/m2. Solflekksyklusen er perioder med stor utvikling av solflekker (tydelige sorte flekker på solens overflate), og økt utstråling. En mener at i langvarige perioder med liten solflekkaktivitet vil temperaturen på jorden påvirkes. Spesielt under Maunder minimum fra 1645 til 1715 var solflekkaktiviteten uvanlig lav, noe som er en mulig forklaring på den lille istid. Dette var en periode med betydelig kjøligere og mer ekstremt klima på den nordlige halvkule.
Gjennom jordens historie har det vært store endringer av kontinentenes posisjon og størrelse. Dette har ikke bare endret havenes størrelse og form, men også ført til forming av fjell når kontinentalplatene støter sammen. Dermed har dette fått betydning for havstrømmer og atmosfærens sirkulasjon. Disse endringene har i stor grad bidratt til istider samt perioder med tørt eller fuktig klima.
Enda en type naturlige klimaendringer er de interne klimapådrivene. Disse inntreffer selv om solen gir konstant pådriv og atmosfæresammensetningen er uforandret. Et eksempel er El Niño, som er den varme og negative fasen av en klimasyklus som kalles El Niño-sørlige oscillasjon. Fenomenet kjennetegnes av oppvarming av havflaten, eller at temperatur i sjøoverflaten ligger over gjennomsnittet, og finner sted i enten det sentrale eller østlige tropiske Stillehavet. Denne oppvarmingen forårsaker et skifte i den atmosfæriske sirkulasjonen med redusert nedbør over Indonesia og Australia, mens nedbør og tropiske syklonformasjoner øker over det tropiske Stillehavet. De lave passatvindene, som normalt blåser fra øst til vest langs ekvator, svekkes eller begynner å blåse fra den andre retningen.
I tillegg til El Niño finnes det en rekke andre sykluser i klimasystemet, blant annet den kvasibiennale oscillasjonen og den nordatlantiske oscillasjon. Dette er eksempler på at klimaet i sin natur er regionalt variabelt og kan endres selv om det ikke er noe eksternt pådriv til stede.
Menneskeskapt økning av drivhuseffekten
Den menneskeskapte eller antropogene drivhuseffekten betegner den økningen i drivhuseffekten som skyldes forurensning av atmosfæren. Ved å øke andelen av naturlige klimagasser i atmosfæren (CO2 og CH4 og flere andre kunstige klimagasser, som for eksempel KFK- og HFC-gasser), har menneskelig aktivitet i løpet av de siste om lag 200 årene forsterket den naturlige drivhuseffekten.
Betydningen av disse endringene er forandringer i klimasystemet, blant annet høyere temperatur, endring av skymengden, økt vanndampinnhold i atmosfæren og påvirkning av mengden av is og snø på jordoverflaten. Disse endringene kan virke tilbake på jordens klima.
I mai 2013 ble det meldt at avlesninger for CO2 tatt på verdens primære referansested på Mauna Loa-observatoriet hadde nådd 400 ppm. Månedlige globale CO2-konsentrasjoner oversteg 400 ppm i mars 2015, trolig for første gang på flere millioner år. Ved begynnelsen av 2000-tallet blir omtrent halvparten av alt CO2 fra forbrenning av fossilt brensel ikke absorbert av vegetasjon og hav, dermed forblir gassen i atmosfæren.
Andre menneskeskapte klimapådriv er utslipp av SO2 som via kjemiske reaksjoner gir aerosoler, samt en annen kategori aerosoler der utslippet er forårsaket av arealbruksendringer. Det siste dreier seg om hugging av skog og dyrkning av land. Slike endringer av landjorden gir både endring av naturlig opptak av CO2 og forandring av jordoverflatens albedo. I gruppen aerosoler inngår også partikler som støv, sot og saltpartikler. Flere av disse er naturlige, som saltpartiklene som vind virvler opp fra havet. Konsentrasjonen av disse er størst over områder med mye luftforurensning, som en finner i Europa, Nord-Amerika, Kina og India. Nær jordoverflaten er oppholdstiden for disse bare noen få dager, fordi nedbør fører dem tilbake til jorden. Derimot vil aerosoler som kommer opp til stratosfæren få en mye lengre oppholdstid, gjerne flere år.
Mange av gassene i atmosfæren har tilnærmet konstant blandingsforhold selv i store høyder, men for klimagassene kan blandingsforholdet variere både horisontalt og vertikalt. Særlig vanndamp kan ha store variasjoner. For eksempel kan vanndamp utgjøre 4 % av luften ved jordoverflaten ved tropene, mens i kald arktisk luft kan innholdet være under 1 %. Noen klimagasser har spesielt lang oppholdstid i atmosfæren, dette gjelder CO2, CH4 og N2O, hvilket betyr at de er godt blandet og at konsentrasjonen er tilnærmet konstant horisontalt. Derimot vil konsentrasjonen i de forskjellige lagene oppover i atmosfæren være variabel. O3 virker i den midlere og øvre del av stratosfæren. KFK-gasser og HFC-gasser finnes i små mengder, men bidrar også som klimagasser.
Økt strålingspådriv
Endringer av jordens strålingsbalanse, blant annet ved endret konsentrasjon av atmosfærens klimagasser, aerosoler og jordoverflatens albedo, fører til forandringer av strålingspådrivet. Klimasystemets respons er klimaendringer, som over lang tid vil lede frem til en ny strålingsbalanse. En kan si at slike endringer skjer hele tiden ved at skyer og aerosoler dannes, konsentrasjonene av gasser endres og at jordoverflatens albedo er årstidsavhengig.
Strålingspådrivet måles i W/m2 og blir kalkulert over en viss tidsperiode. Strålingspådrivet kalkuleres ut fra en antatt strålingsbalanse i 1750, det vil si før atmosfæren var påvirket av menneskelige utslipp av klimagasser. Siden den gang, og frem til nåtid, er ikke strålingsbalansen lenger null; det har oppstått et positivt strålingspådriv. Et positivt strålingspådriv gir økt temperatur på jorden, mens et negativt gir redusert temperatur ved jordoverflaten.
Figuren viser de globale gjennomsnittlige strålingspådrivene i 2005 med et CO2-innhold på 379 ppm i atmosfæren. Som en ser, gir dette et strålingspådriv på rundt 1,7 W/m2. I tillegg kommer bidragene fra andre klimagasser, blant annet CH4, N2O og HFC-gasser med et samlet bidrag på omtrent 1 W/m2. Deretter kommer et bidrag fra O3, men dette har både en avkjølende og oppvarmende effekt. Nettovirkningen av O3 er imidlertid på 0,3 W/m2. Enda en menneskeskapt påvirkning er endring av jordoverflaten (vegetasjonsdekke) og forurensning (sot) på snø, altså forhold som endrer jordens albedo. Også denne har et positivt og negativt bidrag, med en nettovirkning på omtrent 0,1 W/m2. Så kommer to store negative strålingspådriv forårsaket av aerosoler, der den som skyldes direkte pådriv er på –1,2 W/m2 og de som skyldes indirekte albedo fra skyer er på –0,7 W/m2. Det minste menneskeskapte pådrivet i figuren kommer fra kondensstriper fra flytrafikk, med 0,01 W/m2. I tillegg til alle disse kommer et naturlig strålingspådrivet på grunn av sterkere solstråling, dette er på 0,12 W/m2.
Alle disse bidragene kan ikke summeres algebraisk på grunn av overlappende absorpsjonsbånd for de forskjellige bidragene. Derfor viser stolpen helt til høyre summen av strålingspådrivene som er på 1,6 W/m2, med et usikkerhetsintervall mellom 0,6 og 2,4 W/m2. Dette strålingspådrivet fører blant annet til langsom oppvarming av havet, atmosfæren og landjorden. Siden 2005 har innholdet av klimagasser i atmosfæren økt, og det totale strålingspådrivet likeså.
Effektiv strålingstemperatur er den temperaturen i atmosfæren der strålingen fra solen og strålingen fra jorden og ut i verdensrommet balanseres. For tiden (2011) er denne temperaturen −19 °C. Videre vil denne temperaturen være i en gitt høyde over jordoverflaten, kalt strålingstyngdepunktet. Med økt konsentrasjon av klimagasser økes høyden for strålingstyngdepunktet, samtidig som effektiv strålingstemperatur blir lavere. Enkelt sagt fører økt drivhuseffekt til at det blir mindre langbølget stråling som slipper ut i verdensrommet. Energibalansen for strålingen endres slik at jorden absorberer mer energi enn den slipper ut, noe som gir økt global gjennomsnittstemperatur.
Global dimming
Aerosoler utgjør en stor demping av drivhuseffekten, kjent som global dimming. Et eksempel på effekten av aerosoler er nedkjølingen av klimat på midten av 1900-tallet. Etter å ha steget raskt i løpet av den første delen av 1900-tallet, avkjølte den globale middeltemperaturene seg med omtrent 0,2 °C etter 1940 og holdt seg lav til 1970, hvoretter den begynte å stige raskt igjen. Dette skjedde til tross for at nivået av CO2 i atmosfæren økte drastisk i perioden. Denne nedkjølingen i midten av århundret ser ut til hovedsakelig å skyldes høy konsentrasjon av sulfat-aerosoler i atmosfæren. Årsaken var utslipp fra industri og vulkanutbrudd. Sulfat-aerosoler har en avkjølende effekt på klimaet fordi de sprer lyset fra solen og reflekterer energien tilbake ut i verdensrommet.
Figuren i avsnittet over har store usikkerhetsstolper for aerosolene, noe som indikerer hvor usikker en er på størrelsen av disse. I regioner som Europa og Nord-Amerika var det tidligere mye luftforurensning som førte til dannelse av aerosoler, men lovreguleringer har redusert dette betraktelig. Om land som Kina og India utover på 2000-tallet vil greie å redusere sine utslipp til luft, forventes det at mengden aerosoler i atmosfæren reduseres. Etter som konsentrasjonen av CO2 øker og aerosoler minker, forventes en økning av strålingspådrivet frem mot 2100. Noen klimaforskere har ment at dette vil kunne øke den globale oppvarmingen betraktelig (et anslag er 6 °C). Derimot har FNs klimapanel ikke lagt mye vekt på denne forskningen i sine estimater for fremtidig temperaturstigning.
Tilbakekoblingsmekanismer
Klimasystemet er svært komplekst med en rekke koblinger mellom forskjellige mekanismer. Noen av disse tilbakekoblingsmekanismene er positive, slik at en økning av strålingspådrivet (for eksempel forårsaket av menneskeskapte klimagasser) fører til temperaturøkning som setter i gang endringer som forsterker oppvarmingen. Et eksempel er økt vanndampinnhold i atmosfæren som gir ytterligere temperaturøkning. Negative tilbakekoblinger, derimot, gir forandringer som reduserer drivhuseffekten og temperaturen.
Et eksempel på at de negative tilbakekoblingene gjør seg gjeldende, er istidene. En mener at den negative endringen av strålingspådrivet i utgangspunktet har vært svært lite, men at mange negative tilbakekoblingsmekanismer har forsterket den opprinnelige nedkjølende trenden. Generelt virker tilbakekoblingsmekanismene over svært lang tid (tiår til årtusener), samt at det er mange av dem. Det er altså slik at det er pådriv som er årsaken og setter i gang klimaendringer, men tilbakekoblingene har innflytelse på hvor store de til slutt vil bli.
Et beslektet begrep til tilbakekoblingsmekanismer er klimafølsomhet. Den sier noe om hvor mye temperaturen endres ved en gitt endring av konsentrasjonen av CO2. Den vanligste definisjonen er at den angir global temperaturøking ved en fordobling av konsentrasjonen til CO2.
Det finnes svært mange slike mekanismer, men her gis bare en forklaring av noen av de viktigste.
Tilbakekobling fra vanndamp
Hvis atmosfæren varmes opp, vil dampens metningstrykk øke, og mengden av vanndamp i atmosfæren vil øke. En økning i vanndampinnholdet føre til at atmosfæren varmes ytterligere opp – og vanndamp regnes således som en klimagass. Oppvarmingen dette fører til gjør i neste omgang at atmosfæren kan holde på enda mer vanndamp, altså en positiv tilbakekobling. Dette vil fortsette videre til andre prosesser stopper økningen. Resultatet er en større drivhuseffekt enn den CO2 skaper alene.
Sammenhengen mellom trykk og temperatur ved faseovergang for to stoffer er beskrevet av Clausius-Clapeyron-ligningen. Ligningen beskriver en eksponentiell økning av metningstrykket for vanndamp ved økende temperatur. Det betyr at tilbakekoblingen for vanndamp i atmosfæren blir kraftigere med økt temperatur.
Tilbakekobling på grunn av is og snø
De delene av jordoverflaten som er dekket av is og snø, hele eller deler av året, reflekterer mye av sollyset tilbake til verdensrommet (har høy albedo). Økt temperatur på jordoverflaten reduserer mengden snø og is. Dette fører til at mer sollys blir absorbert istedenfor å reflekteres, dermed øker temperaturen ytterligere.
Tilbakekobling på grunn av skyer
Skyer har to virkninger i klimasystemet som kompliserer beregningen av resultatet. For det første reflekterer skyer sollys tilbake til verdensrommet. For det andre absorberer de langbølget stråling fra jordoverflaten som i neste omgang blir emittert, og sendt tilbake til jordoverflaten. Dermed sørger de også for å redusere varmetapet ut i rommet. Hvilken av disse to effektene som dominerer for en enkelt sky avhenger av dens temperatur, dermed også av dens høyde over jorden. En annen avgjørende faktor er dens optiske egenskaper – som bestemmes av om den består av vanndamp eller ispartikler, dens tykkelse og gjennomsnittlig størrelse av partiklene i den. Lave skyer har en tendens til at den reflektere egenskapen dominerer, dermed kjøler de ned klimasystemet. Høye skyer har derimot en tendens mot motsatt effekt, altså at de bidrar til oppvarming.
Tilbakekobling på grunn av havet
Havet har flere roller når det gjelder påvirkning av klimaet. Det er en interaksjon mellom atmosfæren og havet – havet påvirker atmosfæren, og atmosfæren havet. Fra havet fordamper store vannmengder som står for størsteparten av bidraget til atmosfærens vanndampinnhold. På grunn av den latente varmen ved kondensering til skyer er vanndamp det største varmebidraget til atmosfæren. Atmosfæren på sin side påvirker havet ved at vinder, som er drivere for havsirkulasjon (sammen med andre mekanismer), oppstår.
Havet representerer en stor varmekapasitet i forhold til atmosfæren. Det skal derfor mye mer varmeenergi til for å øke temperaturen i havet med bare én grad, enn det som skal til for samme temperaturøkning i atmosfæren. Havet vil, både lokalt og globalt, påvirke atmosfærens temperatursvingninger. I praksis kan en oppleve dette ved at steder nær havet har liten forskjell mellom temperaturen gjennom døgnet og gjennom året. Steder langt fra havet har mye større temperaturvariasjoner. Havet har derfor en dominerende rolle for å bestemme hvor fort atmosfærens temperatur kan øke.
Havet absorberer den menneskeskapte tilførselen av CO2 via den såkalte karbonpumpen. I dag utgjør dette bare om lag en tredjedel av dagens utslipp, men på lang sikt vil rundt 75 % av CO2-gassen som slippes ut fra menneskelige aktiviteter løses opp i havet. Dette vil ta flere århundrer. Imidlertid er hastigheten som havet vil ta CO2 opp i fremtiden mindre sikker. Det forventes at havet vil bli mer lagdelt forårsaket av oppvarming, og at dette eventuelt gir endringer i havets thermohaline sirkulasjon, altså en svekkelse av havstrømmene.
Havet vil ut fra dette ha en tilbakekobling til CO2-innholdet i atmosfæren. I henhold til Henrys lov vil større konsentrasjon av CO2 i atmosfæren føre til større opptak av CO2 i havet. På den annen side vil økt temperatur i havet svekke dets evne til å ta opp CO2. Nå er det den første mekanismen som er sterkest, og havets innhold av CO2 er stadig økende. En effekt av dette er havforsuring. På lengre sikt forventer en at opptaket av CO2 i havet vil svekkes. Dermed vil global oppvarming på lengre sikt bety at mer CO2 blir værende i atmosfæren, altså en positiv tilbakekobling ved forsterket drivhuseffekt.
Tilbakekobling for langbølget stråling fra jorden
Negative tilbakekoblingsmekanismer er mindre virkningsfulle sett i sammenheng med økt strålingspådriv. Disse reduserer hastigheten av oppvarmingen, men kan ikke alene forårsake nedkjøling.
Når temperaturen for jorden øker, vil utslipp av langbølget varmestråling øke med den fjerde potensen av planetens absolutte temperatur, i henhold til Stefan-Boltzmanns-lov. Dette øker styrken av utgående stråling når jordoverflaten får høyere temperatur. Dette kalles for Planck-tilbakekobling, og er den sterkeste negative tilbakekoblingen.
Sisu
Sisu er et finsk uttrykk for indre kraft og pågangsmot. Ulike organisasjoner og foretak anvender navnet.
Drivhuseffekt
Vippepunkter
Forskningsartikkelen «Tipping elements in the Earth's climate system» («Vippepunkter i jordens klimasystem») handlet om disse mulige fremtidige endringene. Ni mulige vippepunkter ble utpekt, hvor terskelverdiene kan overstiges innen år 2100.
Etter dette har også andre potensielle vippepunkter blitt identifisert.
Sisu
Sisu Sisu Sisu Sisu Сису Sisu
Drivhuseffekt
Vippepunkter
Et eksempel på et vippepunkt som forsterker drivhuseffekten radikalt er mulige utslipp av metanklatrat, også kalt metanhydrater. Dette er en form for is som inneholder store mengder CH4 i sin krystallstruktur. Svært store forekomster av metanklatrat har blitt funnet under sedimenter på havbunnen visse steder, spesielt i områder på høye breddegrader og i Mexicogolfen. Et plutselig utslipp av store mengder naturgass fra lagre av metanklatrat, en såkalt løpsk global oppvarming, er fremsatt som en hypotese som årsak til både fortidige og muligens fremtidige klimaendringer. Det er antatt at dette alene kan øke den globale temperaturen med 5 °C, blant annet fordi CH4 er en mye mer kraftig klimagass enn CO2. Teorien går også ut på at dette vil påvirke tilgjengelig innhold av O2 i atmosfæren. Denne teorien har blitt foreslått for å forklare de mest alvorlige hendelsene av masseutryddelse på jorden, for eksempel perm-trias-utryddelsen.
Klimapanelets femte hovedrapport sier at utslipp av CH4 fra tining av permafrost vil kunne bidrag til global oppvarming frem mot år 2100. Dette på grunn av kraftig økning av utslippene ved rask oppvarming i Arktis. Derimot er utslipp fra metanklatrat her vurdert til å spille en liten rolle.
Konsekvenser av global oppvarming
Den globale gjennomsnittlige temperaturen på jordens overflate har økt siden slutten av 1800-tallet. Fra 1980 til 2010 har det vært suksessivt varmere enn alle de foregående årtier i måleserien. Globalt gjennomsnittlig kombinert land- og havoverflatetemperatur beregnet som en lineær trend viser en oppvarming på 0,85 °C i perioden 1880–2012. For perioden 1951–2012 var oppvarmingen cirka 0,72 °C.
En global oppvarming på rundt 0,3 °C per tiår, fremover mot år 2100, vil gi forskjellige endringer av klimaet. For det første betyr det at temperaturen noen steder vil øke mye mer, noe som igjen har betydning for andre klimaparametere. Noen steder forventes mer tørke, andre steder mer nedbør og flom, samt havnivåstigning. Dette får i neste omgang konsekvenser for økosystemer og mennesker. En økning på bare noen få °C kan virke lite, men representerer en stor forskjell i forhold til at de globale temperaturvariasjonene mellom istider og de varme periodene sannsynligvis ikke har vært mer enn 5–6 °C.
Klimapanelets fem sammenknyttede grunner til bekymring
FNs klimapanel oppsummerer konsekvensene av global oppvarming med fem sammenknytte grunner til bekymring: Temperatur i punktene over er relatert til endring av global gjennomsnittstemperatur i forhold til årene 1986–2005 (omtalt som «nylig»).
Galaktisk kosmisk stråling
Solens magnetfelt påvirker jorden, og dette får betydning for mengden galaktisk kosmisk stråling som kommer inn mot jorden. Solens magnetfelt er variabel, dette kan over tid påvirke den mengden partikkelstråling atmosfæren mottar fra verdensrommet. Den danske astrofysikeren Henrik Svensmark (1958–) har vært opptatt av hvordan dette kan påvirke skydannelsen. Mekanismen i hans teori er at dannelse av små partikler virker som kondensasjonskjerner, som i sin tur skaper dråper og dermed formasjon av lave skyer. Et sterkt magnetfelt (ved økt solaktivitet) vil da, ifølge hypotesen, gi færre lave skyer (mindre total utstråling) og et positivt strålingspådriv, som igjen gir oppvarming av jorden.
Et problem med Svensmarks hypotese er hvordan de små partiklene forårsaket av kosmisk stråling skal gi økt skydannelse. Etablert teori tilsier at det er større partikler som står bak dråpedannelsen i skyer. Laboratorieforsøk har vist at kompliserte prosesser virkelig kan danne partikler store nok til å danne dråper i skyer. Selv om dette skulle vise seg å være mulig også i atmosfæren, eksisterer fremdeles alle de andre pådrivene for dagens globale oppvarming. Disse er vurdert til å være mye mer dominerende.
Skal kosmisk stråling og solmagnetisme forklare den globale oppvarmingen, må en kunne påvise at solaktiviteten har økt de senere årene. Det er imidlertid uenighet om at dette har funnet sted over lengre tid, selv om Svensmark har funnet en korrelasjon mellom solmagnetisme, kosmisk stråling og skyer i årene 1984–1994. Den norske klimaforskeren Rasmus Benestad (1968–) påpeker at om global oppvarming skjer på grunn av mindre refleksjon av solenergi, skulle det forventes større temperaturstigning om dagen enn om natten. Imidlertid viser observasjonene økt temperatur om natten.
Flere andre forskere har studert trender for solaktivitet og kosmisk stråling for å undersøke om dette kan forklare den observerte globale oppvarmingen. Klimaforskerne Mike Lockwood (1954–) og Claus Fröhlich, fra henholdsvis Storbritannia og Sveits, oppsummerte dette slik i 2007: «Våre resultat viser at den observerte hurtige økningen i global middeltemperatur etter 1985 ikke kan tilskrives solar aktivitet samme hva slags mekanisme som inngår og samme hvor mye solarvariasjon blir forsterket». Allikevel mener de at dette kan være meget interessant om slike mekanismer eksisterer, særlig fordi det kan forklare tidligere tiders klimaendringer.
Ultrafiolett stråling
Ultrafiolett stråling sendes ut fra solen og er vesentlig i prosessen for dannelse og endring av ozon i stratosfæren. Det meste av energien i den ultrafiolette strålingen absorberes i ozonlaget. Det er kjent at ultrafiolett stråling varierer med solens sykluser, noe som igjen endrer konsentrasjonen av O3, temperaturen og sirkulasjonene i stratosfæren. 50 km opp i atmosfæren kan dette gi en endring på 1 °C globalt. Det meste av atmosfærens masse befinner seg i troposfæren, i laget under stratosfæren. Klimaforskere vil da se etter en påvirkning fra endringer av sirkulasjoner i stratosfæren til troposfæren. Målinger har vist at uvanlige sirkulasjoner i stratosfæren kan påvirke troposfæren. Hvordan dette skal kunne bre seg nedover i troposfæren og påvirke strømningene der, er noe det bare foreligger hypoteser for. Med ultrafiolett stråling, som med kosmisk stråling, gjelder det at en påvirkning ikke kan utelukkes, men at det uansett kommer i tillegg til andre strålingspådriv.
Kontinental filosofi
Kontinental filosofi refererer til de forskjellige filosofiske strømingene og bevegelsene på det europeiske fastlandet, altså uten England. Siden starten av 1900-tallet har den filosofiske verden vært delt mellom den kontinentale og den angelsaksiske filosofi. Kontinentalfilosofien innbefatter tysk idealisme, fenomenologi, eksistentialisme, hermeneutikk, strukturalisme, poststrukturalisme, fransk feminisme, visse varianter av vestlig marxisme samt Frankfurterskolens kritiske teori.
Termen «kontinentalfilosofi» oppsto for å adskille ulike retninger innen universitetene på 1970-tallet. Termen kom feilaktig til å inkludere engelsktalende filosofer som ble influert av disse retninger.
8. mars
8. mars er den 67. dagen i året, den 68. i skuddår. Det er 298 dager igjen av året. Dagen er også kjent som den internasjonale kvinnedagen.
Navnedag
Beate, Betty, Bettina. Navnedagen etter den hellige Beata. Hun ble halshugd i 273.
Fødsler
Se flere som er født 8. mars i Kategori:Fødsler 8. mars.
Redningsmann
Oppgavene for den enkelte redningsmann varierer med tjenesteområde, men fellesnevneren er at redningsmannen skal kunne utøve arbeidsoppgaver knyttet til tilkomst, redning og medisinsk behandling. Alle helikoptre i Norge tilknyttet luftambulanse- og redningshelikoptertjenesten har en redningsmann som del av besetningen. I tillegg er SAR-helikoptre som er på kontrakt for oljeselskapene bemannet med blant annet redningsmann.
8. mars
Dødsfall
Se flere som døde 8. mars i Kategori:Dødsfall 8. mars.
Redningsmann
Redningsmannen skal tilfredsstille Nasjonal standard for redningsmenn. Denne standarden spesifiserer hvilke egenskaper og kompetanse en redningsmann skal ha. Alle redningsmenn må ha en bachelor i enten sykepleie eller nasjonal paramedic, samt minimum to års relevant prehospital erfaring. I tillegg kommer krav knyttet til den enkelte tjeneste, samt videreutdanning innen for eksempel alpin redning, snøskred, elveredning, urbane installasjoner og overflateredning.
Luftambulansetjenesten
Redningsmenn i luftambulansetjenesten inngår som besetningsmedlem på ambulansehelikoptre sammen med anestesilege og pilot. Redningsmannen har hovedansvaret for det redningstekniske arbeidet og har i tillegg en sentral rolle i cockpit og assisterer piloten med navigasjon, kommunikasjon og andre flyoperative oppgaver under alle helikopteroppdrag. Luftambulansetjenesten utfører hovedsakelig medisinske oppdrag, men også regelmessig søk- og redningsoppdrag på land og kystnært. Redningsmannen er også fører av tjenestens legebil, og dette utgjør for noen baser en vesentlig del av oppdragene.
Redningshelikoptertjenesten
Redningsmenn i redningshelikoptertjenesten inngår som besetningsmedlem på redningshelikopter sammen med to piloter, maskinist, navigatør/systemoperatør og anestesilege. Redningsmannen har hovedansvar for det redningstekniske arbeidet, i tillegg til å assistere anestesilegen og annet helsepersonell. Redningshelikoptertjenesten opererer på oppdrag fra Justis- og beredskapsdepartementet som primærressurs for oppdrag med søk og redning både på hav og land, men brukes også til ambulanseoppdrag. Tjenesten innebærer ofte bruk av heis, der redningsmannen evakuerer pasienten. Redningsmannen er fører av tjenestens legebil, noe som utgjør en vesentlig del av oppdragene ved enkelte baser.
SAR offshore-tjenesten
Redningsmenn i SAR offshore-tjenesten inngår som besetningsmedlem på redningshelikopter sammen med to piloter, tekniker/heisoperatør og SAR-sykepleier med anestesibakgrunn. Redningsmannen har hovedansvaret for det redningstekniske arbeidet, i tillegg til å assistere SAR-sykepleier og annet helsepersonell. SAR offshore-tjenesten opererer på kontrakt med oljeselskapene med primæroppgave å utøve redningshelikoptertjeneste for deres virksomhet. Tjenesten er primær transportressurs for medisinske oppdrag fra offshoreinstallasjoner og til den offentlige helsetjenesten på land. SAR offshore-tjenesten utfører også søk- og redningsoppdrag, samt medisinsk evakuering for Hovedredningssentralen (HRS) ved behov.
Black Ingvars
Bandet startet i 1995. De fikk fort suksess i hele norden, i hardrockgenren Swedish dancemetal. De to første CD-ene som kom ut i 1995 inneholdt coverlåter av dansebandhits spilt med kjente metall-riff og hardrock-komp.
Jardines de Pando
Jardines de Pando er en by i kommunen Pando i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 756 innbyggere.
Befolkning
Jardines de Pando har 756 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:
Fylkesvei 479
Fylkesvei 479 går mellom Vaglen og Hølledale i Kristiansand. Veien er 1,6 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 160 (Vest-Agder).
Isobel av Huntingdon
Isobel av Huntingdon (født 1199, død 1251) var andre og yngste datter av David av Skottland, 8. jarl av Huntingdon og gift med Robert Bruce, 4. lord av Annandale og gjennom henne kom kravet til den skotske tronen, først ved hennes sønn, Robert Bruce, 5. lord av Annandale, i 1290 og deretter senere ved dennes sønnesønn, Robert Bruce, den 7. lord av Annandale.
Isobel eide store eiendommer i egen rett i både England og Skottland, og da den fjerde Robert døde i 1245 og Isobel selv i 1251, arvet det femte Robert, kalt for «konkurrenten» i forbindelse på den skotske tronestriden, eiendommer i begge land i en slik grad at det gjorde ham til en av de mest betydningsfulle menn i enten England eller Skottland.
Isabels sønn, Robert Bruce, 5. lord av Annandale var regent og anerkjent som mulig arving til den skotske tronen i årene rett før hun døde.
Barn
De fikk to barn:
Wenaas
Wenaas Workwear AS er et norsk selskap med hovedkontor og sentrallager i Måndalen i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Selskapet har mer enn 100 ansatte, med en omsetning på ca. 500 millioner kroner i 2018. Siden 1931 har Wenaas produsert og utviklet arbeidstøy, vernesko, hansker og uniformer. Varer tilbys både nasjonalt og internasjonalt.
Trevor Marsicano
Trevor Marsicano (født 5. april 1989), amerikansk skøyteløper, som fikk sitt gjennombrudd i 2008-2009 sesongen.
7. mars 2009 i Salt Lake City, var Marsicano den første skøyteløper i verden som brøt barrieren på 1,07 på 1,000 m og fikk tiden 1,06,88. Han beholdt imidlertid sin verdensrekord bare noen få minutter, siden Shani Davis i et senere par gikk inn til tiden 1,06,42.
Under Verdensmesterskapet i allround 2009, ble Trevor Marsicano nr. 5, slått av Sven Kramer, Håvard Bøkko, Enrico Fabris og Wouter Olde Heuvel. I Verdensmesterskapet for junior 2007, ble Marsicano bronsevinner, etter Sjoerd de Vries og Tim Roelofsen.
Pr. 8. mars 2009, står Trevor Marsicano med følgende personlige rekorder: 36,23 (500-m), 1,06,88 (1,000-m), 1,42,31 (1,500-m), 6,16,55 (5,000-m), 13,37,56 (10,000-m), noe som på dette tidspunktet gav ham en 12.-plass på Adelskalenderen.
Personlige rekorder
Ikke helt oppdatert
Vannpolo
Vannpolo er en lag- og vannsport som best kan beskrives som en kombinasjon av svømming, fotball, basketball, håndball, ishockey, rugby og wrestling. Et lag består av seks utespillere og en målvakt. Målet med spillet er det samme som i fotball og håndball – å lage så mange mål som mulig. Vannpolo var sammen med fotball de to første lagidrettene på det olympiske program. Vannpolo kom med så tidlig som i 1900, og er dermed langt eldre enn alle de grenene som den sammenliknes med. Realiteten er at mange idretter har tatt utgangspunkt i fotballens og vannpoloens idealer og offensive kvaliteter.
Norge
I dag er vannpolo en beskjeden idrett i Norge – først og fremst på grunn av vansker med tilgang til treningstider og plass i svømmehaller rundt om i landet.
Fra og med sesongen 2009/2010 er det startet seriespill i Norge, med sju lag; Oslo (Vika), Landøya Vannpolo (Asker), Lørenskog og Rælingen Kappsvømmingsklubb, Namsos, Nordby (Ås), NTNUI (Trondheim) og Stavanger Vannpolo.
Regler
Hjørnekast dømmes når:
Frikast dømmes når:
30-sekundersregelen:
Nøytralt kast (dropp) dømmes når:
Utvisning dømmes når:
Straffekast dømmes når:
Time-outs:
De beste landslagene i vannpolo
(Etter VM i vannpolo 2018 i Berlin, Tyskland for herrer og i Surgut, Russland for damer.
Ulrikke Eikeri
Ulrikke Eikeri (født 16. desember 1992) er en norsk tennisspiller som representerer Nordstrand TK. Pr. 2009 hadde hun en 16.-plass på verdensrankingen for juniorer og kvalifiserte henne for French Open, Wimbledon og US Open for juniorer.
Pr. 25. oktober 2021 er Eikeri nr. 61 på WTA-rankingen i doubles og nr. 300 i singles. Hennes hittil høyeste ranking er 61 i doubles (25. oktober) 2021 og nr. 206 i singles (16. april 2018).
I Juli 2021 spilte hun sin første WTA finale i doubles og senere samme år i hennes andre finale ble det den første tittelen i doubles på WTA-touren når hun vant Tenerife Ladies Open 2021 sammen med Ellen Perez.
I French Open 2022 tok Eikeri seg til finalen i mixed doubles sammen med sin belgiske partner Joran Vliegen. Der ble det tap mot Ena Shibahara og Wesley Koolhof. Dette var første gang i Open-æraen at en nordmann spilte en grand slam finale og andre gang gjennom alle tider etter Molla Mallory. Senere i samme turnering tok også Casper Ruud seg til grand slam finale i singles.
Meritter
2006 og 2006
2007
2008
2009
Mil Mi-4
Mil Mi-4 (NATO-kallenavn: «Hound») er et helikopter utviklet i Sovjetunionen. Mi-4 ble først produsert for Aeroflot for transport av passasjerer, men har vært i utstrakt militær bruk som blant annet troppetransport- og anti-ubåthelikopter. Omkring 3 500 helikoptre ble bygget før produksjonen stanset i 1969
Mi-4 har blitt eksportert til en rekke av Sovjetunionens tradisjonelle klientstater, og i Kina har en variant av Mi-4 blitt produsert som Harbin Z-5.
Estanque de Pando
Estanque de Pando er en by i kommunen Pando i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 770 innbyggere.
Befolkning
Estanque de Pando har 770 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:
Volsetåtten
Volsetåtten (norrønt Vǫlsa þáttr, også kalt Volseblotet) er en tått, en kort islendingesaga fra 1200-tallet. Historien foregår i Norge i tiden mellom Olav den helliges regjeringstid (1015-1028) og Olavs død i 1030.
Tåtten baserer seg på minner om en hedensk falloskultus. Volse (norrønt vǫlsi = fallos) blir oppbevart i lin og løk, urter som spiller en betydning som seksualsymbolikk. Som tekst betraktet tilhører den gruppen av «omvendelseståtter» (conversion tættir); det er fortellinger hvor kontrasten mellom hedensk praksis og kristen tro synliggjøres, og hvor historien ender med at de gammeltroende tar dåpen og omvender seg. «Vǫlsa þáttr is a Christian satire on paganism that might date from the fourtenth cenutry, but its verses preserve some very old ritual formulas, and the portrait of a phallic cult contains genuine ancient features.»
Handlingsreferat
Det fortelles at en gammel mann og en gammel kvinne levde sammen med deres livlige sønn og oppvakte datter på en odde langt fra andre mennesker. De hadde også en mannlig og en kvinnelig trell.
Da trellen hadde slaktet hesten og skulle til å kvitte seg med penisen løp akkurat gutten forbi, tok den og dro til det stedet der hans mor, søsteren og den kvinnelige trellen satt. Der ertet han trellkvinnen med at lemmet ikke ville vært kjedelig mellom bena på henne, hvorpå trellkvinnen lo. Datteren sa til broren at han skulle kvitte seg med den ekle saken, men hennes gamle mor reiste seg og sa at den var en nyttig sak og ikke skulle slenges bort. Hun pakket den inn i et lintørkle sammen med løk og urter for å bevare den og la den i skrinet sitt.
Hver kveld den høsten tok hun den ut av skrinet og ba til den som til sin gud og lot resten av husholdet ta del. Hun framsa en regle over den, ga den til sin husbond som gjorde det samme og så videre til alle hadde tatt del.
En dag da Olav den hellige var på rømmen fra Knut den store, kom han forbi odden der de bodde. Han hadde hørt om deres tilbedelse og ønsket å omvende dem til den kristne tro. Han dro til boplassen deres og hadde bare med seg Finn Arnesson og Tormod Kolbrunarskald, og de var alle kledd i grå kapper for å skjule hvem de var.
De steg inn i huset og da det var mørkt, møtte de datteren som spurte dem hvem de var. Alle svarte de at navnet deres var Grím som betyr hettekledd. Jenta lot seg ikke lure og sa at hun så det var kong Olav. Han ba henne da om å holde tett om dette.
Så møtte de resten av husfolket og de ble invitert til middag. Den gamle kvinnen kom sist og hun bar på völsi, penisen. Hun puttet völsi i fanget på mannen sin og leste et kvad som sa: «måtte jettekvinnen (Mǫrnir) ta imot denne hellige gjenstanden». Husbonden godtok det og leste et kvad som bar i seg den samme setningen, og dette fortsatte helt til alle i selskapet, med unntak av kongen, hadde resitert et kvad med denne setningen i seg.
Da det var kongens tur avslørte han hvem han var og prekte om kristendommen, men den gamle kvinnen var svært mistroisk mens derimot husbond hennes var veldig interessert. Til slutt godtok de alle å bli døpt av kongens kapellan og de forble kristne i all tid siden.
Teksthistorie
Teksten er kjent fra Flatøyboken, der den fins som et innskudd i Olav den helliges saga. Den ble oversatt til norsk av Magnus Rindal i 1978, og finnes også i antologien Voluspå, og andre norrøne helligtekster.
Vale Royal
Vale Royal er et administrativt distrikt i Cheshire i England. Det har navn etter Vale Royal Abbey ved Whitegate, som var et av de største klostrene i England. Administrasjonssenteret er Winsford.
Storelva
Storelva eller Storelvi kan vise til en lang rekke elver i Norge:
USS «Virginia»
USS «Virginia» er navnet på flere skip i Den amerikanske marinen:
Kary Mullis
Kary Banks Mullis (født 28. desember 1944 i Lenoir i Nord-Carolina i USA, død 7. august 2019 i Newport Beach i California ) var en amerikansk biokjemiker. Han fikk sammen med Michael Smith fra Canada Nobelprisen i kjemi i 1993 for sine innsatser for metodeutviklingen innen DNA-basert kjemi og for oppdagelsen av PCR-metoden (Polymerase Chain Reaction). Mullis hevdet selv at oppdagelsen neppe hadde blitt gjort hvis det ikke hadde vært for hans bruk av LSD.
Ivar Vigdenes
Ivar Vigdenes (født 5. juli 1984) er en norsk politiker (Sp). Han var ordfører i Stjørdal kommune fra 2013 til 2022.
Vigdenes startet sin politiske løpebane i Senterungdommen, der han har vært medlem av sentralstyret. I 2003 ble han også valgt inn i Stjørdal kommunestyre for første gang.
Han hadde forskjellige stillinger i partiet, deretter var han politisk rådgiver for statsråd Ola Borten Moe i Olje- og energidepartementet under Stoltenberg-regjeringen fra 2010 til 2013. Han ble deretter ansatt som informasjonssjef i Norsk olje og gass, men tiltrådte ikke da han ble valgt til ordfører i Stjørdal.
Som ordfører styrte han først i et politisk samarbeid mellom Senterpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Venstre gikk senere ut av samarbeidet, mens MDG gikk inn.
Han er oppvokst på slektsgården Vigdenes i Forbygda i Stjørdal. Faren, Oddvar Vigdenes, er Senterparti-politiker og tidligere nestleder i Norsk Bonde- og Småbrukarlag og banksjef i Hegra sparebank.
Ivar Vigdenes giftet seg i 2015 med Nina Moi fra Nærbø, som også har vært Senterparti-politiker.
Han har studert organisasjon, ledelse og administrasjon ved Høgskolen i Hedmark og politisk økonomi ved NTNU. Han har også befalskurs og plikttjeneste fra Heimevernets Utdanningssenter Værnes (HVUV).
Sankt Knuts kirke
Sankt Knuts Kirke og Sankt Knut Kirke er navnet på flere kirker:
4. mars
4. mars er den 63. dagen i året, den 64. i skuddår. Det er 302 dager igjen av året.
Navnedag
Ada, Adrian
Fødsler
Se flere som er født 4. mars i Kategori:Fødsler 4. mars.
Dødsfall
Se flere som døde 4. mars i Kategori:Dødsfall 4. mars.
Hohenzollerndamm
Hohenzollerndamm er en hovedgate i den sydvestlige delen av Berlin. Den ligger i ortsteilene Schmargendorf og Wilmersdorf. Gaten ble anlagt i 1875 og fikk sitt nåværende navn i 1900. Den er oppkalt etter det prøyssiske kongehuset, Hohenzollern.
Gaten løper fra nordøst mot sydvest, og begynner ved Hohenzollernplatz i Wilmersdorf. Fra Hohenzollernplatz til Fehrbelliner Platz går undergrunnsbanelinjen U3 under gaten. Ved Fehrbelliner Platz ligger også Preußenpark (Preussenparken). Videre i sydvestlig retning følger Hoffmann-von-Fallersleben-Platz, oppkalt etter dikteren av den tyske nasjonalsangen, før gaten krysser Autobahn A 100. Der ligger også S-banestasjonen Hohenzollerndamm med linjene S45, S46 og S47. Det er samtidig grensen mellom Wilmersdorf og Schmargendorf. Hohenzollerndamm fortsetter frem til Roseneck.
Mange av sidegatene i Hohenzollerndamm er oppkalt etter tyske byer.
Franz Mandl
Mandl vant en olympisk sølvmedalje i fotball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Italia. Østerrike vant kvartfinalen over Peru med 4-2 og i semifinalen beseiret de Polen med 3-1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Italia, Østerrike tapte finalen med 1-2. Mandl var angrepsspiller og spilte en kamp i OL-turneringen og scoret et mål.
Lady Bird Johnson
Bakgrunn
Lady Bird Taylor ble født i småbyen Karnack i Øst-Texas og fikk kallenavnet sitt allerede som spedbarn. En av barnepasserne til familien sa at hun var like vakker som en «Lady Bird» (marihøne). Moren, Minnie Lee Pattillo (1874–1918), døde da Lady Bird var bare fem år gammel.
Tidlig karriere
Lady Bird Taylor hadde øye for forretninger. For de beskjedne 17 500 dollar, som hun arvet fra sin mor, kjøpte hun et lite og falmende radioselskap. Hun snudde det til å bli et radiokonsern verdt flere millioner, som senere også utvidet til TV og bankdrift.
Ekteskap
Hun studerte journalistikk ved University of Texas og fikk etter hvert en bachelor of arts i 1933 og en bachelorgrad i journalistikk i 1934. Noen uker etter at hun hadde tatt sin andre bachelorgrad møtte hun Lyndon B. Johnson, da assistent til kongressmannen Richard Kleberg, gjennom en venn. Dagen etter deres første stevnemøte, fridde Johnson. De giftet seg to måneder senere, 17. november 1934 i San Antonio i Texas. Sammen fikk de døtrene Lynda Bird i 1944, og Luci Baines i 1947.
Hun flyttet etter hvert til Washington, D.C. sammen med sin mann. Hun var en aktiv politikerhustru og var med i valgkampene hans til både Representantenes hus og Senatet. Hun var svært aktiv da Lyndon B. Johnson stilte til president i 1960. Han tapte nominasjonen til John F. Kennedy, men da han ble nominert til å være Kennedys visepresidentkandidat ble Lady Bird Johnson med i valgkampen for Kennedy-Johnson. Hun reiste mye rundt i sørstatene, ofte alene, og drev valgkamp. Flere av Kennedys rådgivere uttalte at hun hadde et spesielt talent for valgkamp.
Førstedame
Lady Bird Johnson var med sin mann til Dallas i Texas 22. november 1963 da president John F. Kennedy ble myrdet. Hun sto ved hans side på Air Force One, da han tok presidenteden på vei tilbake til Washington, D.C. Lady Bird Johnson ble en aktiv førstedame. Hun engasjerte seg veldig i borgerrettsproblematikken og var en aktiv miljøforkjemper.
Hun grunnla Society for a More Beautiful National Capital og kjempet også for et lignende program for motorveier. Hun kjempet også for «Head Start»-programmet som var en støtte for barn i lavinntektsfamilier.
Etter Det hvite hus
De flyttet til Austin i Texas etter at president Johnson gikk av. Der levde de begge resten av livet. Etter at de forlot Det hvite hus startet Lady Bird Johnson arbeidet med boken «White House Diary» som kom ut i 1970. Lady Bird Johnson ble enke i 1973, fire år etter at hennes mann gikk av som president. Hun fortsatte å være en offentlig person og var aktiv i å fremme sin manns Lyndon Baines Johnson Presidential Library. Hennes kamp for miljøet fortsatte å være hennes fanesak videre i livet.
På hennes 70-årsdag i 1982 grunnla hun og Helen Hays National Wildflower Research Center, senere omdøpt til «Lady Bird Johnson Wildflower Center». Hun hadde ofte forskjellige offentlige opptredener, selv om det ble færre av dem etter at hun ble rammet av et slag i 2002. Hun døde 11. juli 2007, 94 år gammel, etter et kort sykeleie.
Utmerkelser
Lady Bird Johnson fikk USAs høyeste sivile utmerkelse, «Medal of Freedom», av president Gerald Ford i 1974 og «the Congressional Gold Medal» i 1988.
Afterall
Afterall er en allmennyttig organisasjon for forskning rundt temaet samtidskunst, grunnlagt av kurator Charles Esche og kunstner Mark Lewis i 1998 med førsteutgaven av Afterall Journal påfølgende år. Hovedbeskjeftigelsene til Afterall er publiseringen av tidsskriftet Afterall Journal samt publisering av bøker. I tillegg arrangerer de kurs, seminarer og andre arrangementer. Afterall er basert i London og Los Angeles.
Klement Steinmetz
Klement Steinmetz (født 23. mars 1915, død 2. mai 2001) var en østerriksk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Afterall
Afterall Journal
Afterall Journal utgis tre ganger i året (fra 1998 til 2006 utkom journalen to ganger årlig). Både formatet (29,7 x 19 cm), designen og innholdsfortegnelsen har vært den samme hele veien. Tidsskriftet presenterer hvert nummer fire nye kunst-utøvere; oftest er dette samtidskunstnere, men også filmskapere som Gus van Sant og Harun Farocki, dansere som Michael Clark samt avant-garde rockebandet Red Krayola. Hver blir presentert med to essays av to skribenter. I tillegg til disse finnes det to kontekstualiserende essays om temaer som de presenterte kunstnere jobber med. Selv om Afterall Journal har en tilnærmelsesvis akademisk oppbygning er skribentene tilknyttet magasinet fra samtidskunst-feltet heller enn akademia.
Klement Steinmetz
Steinmetz vant en olympisk sølvmedalje i fotball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Italia. Østerrike vant kvartfinalen over Peru med 4-2 og i semifinalen beseiret de Polen med 3-1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Italia, Østerrike tapte finalen med 1-2. Steinmetz var angrepsspiller og spilte tre kamper i OL-turneringen og scoret tre mål.
Afterall
Afterall Journal
Afterall Journal ble ugitt av Central Saint Martins College of Arts and Design i London frem til 2002 når California Institute of the Arts (CalArts) i Los Angeles ble med-utgiver og kunstneren Thomas Lawson, dekan på CalArts, ble medredaktør. I 2006 inkorporerte Afterall Journal tidsskriftet Andere Sinema (AS) utgitt av Museum van Hedendaagse Kunst Antwerpen (MuHKA). MuHKA ble dermed tredje partner i utgivelsen og AS' redaktør Dieter Roelstraete ble ny medredaktør.
Plant X kraftverk
Plant X kraftverk , oftest bare kalt Plant X, er et varmekraftverk sør for byen Earth i Lamb County i delstaten Texas i det sørvestlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 442 MW, fordelt på 4 blokker med moderne gassturbiner. Operatør er Xcel Energy Co.
Afterall
Afterall Journal
Afterall Journal deltok på documenta 12s prosjekt «documenta magazines» i 2005 - 2007.
Plant X kraftverk
Anlegget ble bygget ut i årene 1950–1964. Brenselkilden er naturgass, eller som en reserveløsning også fyringsolje.
Afterall
Afterall Books
Afterall Books ble etablert i 2006 med to utgivelses-serier. I One Work-serien skriver en kritiker, kunsthistoriker, kunstner eller teoretiker om et kunstverk som har hatt betydning for utviklingen av samtidskunst. Reader-serien fokuserer på tekstsamlinger som angår diskusjonene i samtidskunst eller moderne kunst. Afterall Books kan sees som en forlengelse av tidsskriftet. Reader-serien tar for seg kontekstualiserende essays mens One Work gjør dybdeanalyse av enkeltverk. Afterall Books' hovedredaktører er Charles Esche og Mark Lewis.