cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eldfell
Tiltak for å avkjøle lavastrømmen
Arbeidet som måtte til for å legge rørledningene over den aktive lavaen var ekstremt farlig, med dårlig sikt på grunn av den store mengden med damp. Grove spor ble laget oppå lavastrømmen ved å planere tefra, men disse sporene ble fort ujevne og flyttet seg flere meter pr dag. Arbeiderne brukte bulldozere og privatradioer for å flytte seg framover gjennom dampen i arbeidet med å legge ned flere rørledninger. Arbeiderne kalte seg selv selvmordslaget og presterte å legge rørledninger opp til 130 meter innover fra fronten av lavastrømmen direkte oppå den fremrykkende lavaen. Selv om flere fikk mindre brannskader, ble likevel ingen alvorlig skadet.
Ved utgangen av mars hadde en femtedel av byen blitt dekket av lavastrømmene, og større pumpekapasitet var nødvendig. 32 pumper, hver med en kapasitet på opptil 1 000 liter i sekundet, ble brakt inn fra USA. Etter at disse ble satt i sving, bremset lavastrømmen drastisk og stoppet til slutt helt opp. Svikt i pumpeakslingene ble et problem etter noen få uker, sannsynligvis på grunn av at pumpene var konstruert for å pumpe olje og ikke sjøvann, og nye og forbedrede akslinger måtte tilvirkes i Reykjavík og deretter bringes inn.
Et bemerkelsesverdig fenomen ved kjøleoperasjonen var avsetningen av store mengder salt der sjøvannet ble sprøytet på lavaen. Store flater av lavastrømmen hadde utstrakte hvite skorper, og det ble antatt at opp i mot 220 000 tonn salt totalt ble avsatt.
Mediedekning av utbruddet
Utbruddet førte verden over til store avisoverskrifter da det begynte, og islandsk presse hadde heldekning av utbruddet til siste slutt. I Europa var utbruddet en av de største nyhetene mens det sto på, og konkurrerte om forsideplass med gjennombruddene som ble gjort i fredssamtalene i forbindelse med Vietnamkrigen i Paris. Øyboernes innsats med å avkjøle lavastrømmene ble viet spesiell oppmerksomhet med dekning i publikasjoner som National Geographic (for eksempel Volcano overwhelms an Icelandic village i 1973). Dekningen av utbruddet førte til en oppblomstring av turismen da utbruddet var over.
Utbruddet dør ut
Volumet av ny lava som kom ut fra åpningen, minket jevnt etter de første dagene. Fra den opprinnelige mengden på 100 m³ per sekund, hadde det 8. februar minket til rundt 60 m³/s. I midten av mars var volumet nede i kun 10 m³/s. Tilbakegangen avtok etter dette, og i midten av april hadde volumet av ny lava falt til rundt 5 m³/s.
Kortvarig, undersjøisk aktivitet ble 26. mai oppdaget av et fiskefartøy rundt 4 km nordøst for Heimaey og én kilometer utenfor kysten av fastlandet. Utbruddet døde fullstendig ut i begynnelsen av juli da lavastrømmer ikke lenger var synlige, selv om det fremdeles kan ha vært strømmer under bakken i noen dager etter dette. Kort tid før utbruddet var over, registrerte et tiltmeter som var plassert 1 150 m fra krateret, og som hadde målt deformasjon av bakken, en senkning mot krateret – noe som indikerte at det grunne magmakammeret som hadde gitt tilførsel av magma til utbruddet, var i ferd med å tømmes.
Totalt ble det estimert at rundt 0,25 km³ med lava og tefra hadde sluppet ut i løpet av det 5 måneder lange utbruddet. Øyas landmasse økte med rundt 2,5 km², noe som var en økning på rundt 20% i forhold til arealet før utbruddet. Innløpet til havnen hadde ved slutten blitt langt smalere, men var ikke stengt. Flakkarinn fløt flere hundre meter mot havnen på toppen av lavastrømmen, men stoppet i trygg avstand fra vannkanten.
Heimaey siden utbruddet
Temperaturen i de indre delene av en lavastrøm kan fortsette å være flere hundre grader i mange år på grunn av den svært lave varmekonduktiviteten bergartene har. Etter at utbruddet døde ut, begynte forskere å evaluere muligheten for å utvinne varme fra de størknede, men fremdeles varme lavastrømmene. Eksperimentelle oppvarmingssystemer ble raskt tenkt ut, og allerede i 1974 ble den første husstanden koblet til. Systemet ble utvidet til flere boliger og til sykehuset, og i 1979 ble byggingen av fire større anlegg påbegynt for å utvinne varme fra den størknende lavaen. Hvert anlegg utvant energi fra et 100 m² stort område på hver side ved å sive vann ned i varme deler for deretter å samle opp igjen dampen som ble dannet. Anleggene kunne produsere opptil 40 Megawatt elektrisk energi, som da forsynte nesten hvert hus på øya med varmt vann.
Overfloden av tefra som ble produsert av utbruddet ble brukt til å forlenge rullebanen på øyas lille flyplass, og også til landvinning, der 200 nye boliger ble bygget. I midten av 1974 hadde halvparten av befolkningen returnert til øya, og i mars 1975, hadde rundt 80% flyttet tilbake. Gjenoppbyggingen av Heimaey ble betalt av alle øyboerne, ved hjelp av en pantsettelses-omsetningsavgift, såvel som gjennom en internasjonal hjelpepakke på totalt 2,1 millioner amerikanske dollar, som i hovedsak kom fra Danmark, men også med betydelige bidrag fra USA og flere internasjonale organisasjoner. Havnen ble forbedret med en ny lava-molo, og dermed kom fiskerinæringen tilbake med fornyet kraft, og øya er i dag fremdeles et av Islands viktigste fiskerisentre.
Da utbruddet døde ut, var Eldfell 220 moh. Siden da har høyden minket med mellom 18 og 20 meter, på grunn av sammensynking og sammenpressing av den løse, grusete tefraen, i tillegg til erosjon forårsaket av vind. Øyboerne har plantet gress rundt de nedre delene av den ellers udekkede høyden, for å forhindre videre erosjon, og det er forventet at mesteparten av vulkanen etter hvert vil være dekket av gress, slik som nabovulkanen Helgafell er.
Chichen Itza
Chichen Itza (IPA:) er en ruinby i kommunen Tinum i delstaten Yucatán i Mexico. Det finnes spor av to forskjellige kulturepoker. Den ble bygd av mayaene rundt år 525, og den første epoken hadde sitt høydepunkt på slutten av den klassiske perioden. Mange av byggverka på stedet er imidleritd flere hundre år yngre, og ble oppført av itzaene, et maya-toltekisk folk som kom vestfra på slutten av 1100-tallet. Toltekerne hadde vært det dominerende folkeslaget i det sentrale Mexico, men var nå på viktende front for nye innvandrende folkeslag. En antar at toltekerne fant tilflukt på Yucatán. Med seg hadde de sin toltekiske kultur, og utvidet Chichen Itza med de byggverkene som dominerer ruinbyen i dag. Men toltekerne var få, og blandet seg med den lokale maya-adelen, og ble til den særpregede maya-toltekiske kultur som Chichen Itza vitner om. Chichen Itza ble forlatt av ukjente årsaker på 1300-tallet, muligens pga. opprør fra mayaene mot den maya-toltekiske overklassen.
Ruinene av Chichen Itza ble funnet på 1800-tallet. I 1913 begynte arbeidet med kartlegging og gjenoppretting av ruinene i Chichen Itza. I 1923 åpnet guvernøren Carrillo Puerto offisielt motorveien til ruinparken. I dag er nasjonalparken blitt en av Mexicos mest kjente turistattraksjoner. Ruinene i Chichen Itza er føderal eiendom, og områdets forvaltning opprettholdes av Instituto Nacional de Antropología e Historia (Nasjonalt institutt for antropologi og historie, INAH).
Stedet ble tatt opp på lista over UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder i 1988. I en verdensomfattende avstemning i 2007 ble stedet valgt som et av Verdens sju nye underverker.
Kukulkanpyramiden
Hovedbygget i Chichen Itza er Kukulkanpyramiden, også kjent under navnet «El Castillo». Tempelet ble bygd i det tolvte århundre av Itzáene. Byggverket har en pyramide-form med ni nivåer og har fire vegger. Hver vegg har en sentral trapp opp til en øvre plattform. På toppen er det et tempel. I denne øverste tempelkonstruksjonen tilba mayaene guden Kukulkan.
Justeringa av pyramiden kan observeres av forskjellige fenomener av lys og skygge som oppstår i tempelbygget under jevndøgn og solverv hvert år. Man kan henvise til den nordlige halvkule av planeten i et år der solen vises posisjonert på horisonten i det sørligste punkt i løpet av vintersolverv (desember), via en mellomliggende punkt i løpet av våren jevndøgn (mars) og nådde en nordligste punkt under sommersolverv (juli), tilbake igjen til et punkt i løpet av høsten jevndøgn (september) for så å starte syklusen forfra igjen. Bygget har en helling på ca. 20 ° i forhold til den geografiske nordpolen. Slangemotivet kan sees i den arkitektoniske dekorasjonen av tempelet når solen treffer byggets topp og lager en slangekropp som beveger seg nedover trappens steinkant for så å treffe slangehodet nederst i trappen. Dette fenomenet vises også ved egne lysshow i parken. Derfor kan det med sikkerhet uttales at mayaene viste med nøyaktighet hvor de bygget Kukulkanpyramiden. Det er bare to av sidene av den som er restaurert, og fenomenet vises bare der. Byggverket viser en dyptgående kunnskap om matematikk, geometri, akustikk og astronomi.
Mot slutten av det tjuende århundre ble det oppdaga at en lydeffekt oppstår i trappen i pyramidens nordlige ende. Om man klapper i hendene, vil refleksjonen av lyden høres annerledes ut enn fra kilden (applaus). Fenomenet høres bare på lavfrekvente lyder.
Disse lys- og skygge fenomenene var tider på året som mayaene feiret og ofret. Statens institutt for antropologi og historie forsker rundt effektene som oppstår i Kukulkanpyramiden. De lignende pyramidene som er funnet i Mayapan og Uxmal, og som ble bygget med tilsvarende egenskaper som den i Chichen Itza, er litt annerledes fordi de ikke ligger på samme breddegrad. På denne måten ser byggingen av disse pyramidene ut til å være en arkitektonisk mayakalender som markerer solverv og jevndøgn.
Chac Mool
Chac Mool er en skulptur som viser en mann med en plate som ligger på magen. Mannen lener seg på albuene sine, med knærne bøyd og hodet vendt 90 grader til sin høyre side. Navnet betyr «stor rød jaguar», og det opprettholdes ved sin bruk av arkeologer. I 1875 fant Augustus Le Plongeon og hans kone Alice Dixon Le Plongeon den første Chac Mool-figuren i Chichen Itza. Senere er det funnet flere. Chac Mool må ikke forveksles med regnguden Chaac. De fleste av de kjente eksemplarer av Chac Mool har blitt funnet på steder som Tula og i Chichen Itza. Den vanligste teorien rundt denne figuren er at den fungerte som en offerplass. Den står blant annet også i Kukulkanpyramidens topptempel og ellers rundt tempelet i parken.
Øvrige byggverk
Et stykke fra Kukulkanpyramiden står det en rekke kolonner som symboliserer de tusen krigere. Her er det en plattform med Chac Mool på toppen. Et lite stykke ut i skogen ligger den hellige cenoten, som er en åpent hull i jorden fylt med vann som mayaene brukte som offersted. I Chichen Itza er det også en stor bane for mesoamerikansk ballspill.
Martin Spinnangr
Martin «Spinny» Spinnangr (født i 5. mai 1987) er en norsk tidligere sandvolleyballspiller fra Farsund (oppvokst i Vanse) i Vest-Agder. Han spilte i par med Tarjei Skarlund.
Martin ble sammen med Skarlund norgesmester i 2009, og deltok i VM i sandvolleyball samme år, men fikk sitt definitive internasjonale gjennombrudd i sanden i Vågen i Stavanger i 2010, da han kom på 2.-plass i Grand Slam. Han deltok i 2011 i VM igjen, men ble sist i sin gruppe. Senere samme år slo Martin til i Stavanger ved å nå semifinale etter å ha slått ut de regjerende verdensmesterne Emanuel Rego og Alison Cerutti i kvartfinalen. Det ble til slutt 4.-plass for Skarlund/Spinnangr. Spinnangr vant bronse i EM i sandvolleyball i 2012. Spinnangr spilte på sandvolleyballaget i Sommer-OL 2012 og endte på 9.-plass. 19. august 2012 la Tarjei Skarlund opp karrieren som sandvolleyballspiller. Martin Spinnangr stod uten makker frem til 17. oktober 2012 da også han la opp. Spinnangr har vunnet ett NM-gull i sandvolleyball sammen med Skarlund. Dette vant de i 2009.
Novelle
Novelle er en litterær sjanger. Sjangeren preges av å ha korte tekster med handling som oftest foregående innenfor et kort tidsrom, på begrenset plass og med få hovedpersoner og bipersoner.
Kjennetegn
Det er tre hovedkjennetegn ved novellen.
I tillegg kan novellen avgrenses mot grensesjangre som roman, eventyr, fabel, anekdote, parabel og kortprosa.
Novellens historie
Det latinske begrepet novella betyr «nyhet». På 1200- og 1300-tallet i Italia ble utrykket brukt om korte, nyhetspregede prosafortellinger. Giovanni Boccaccios Dekameronen (1349-51) står sentralt i europeisk novelletradisjon. Johann Wolfgang von Goethe bidro til utvikling av sjangeren, blant annet ved å kreve at en novelle må inneholde en overraskende hendelse.
Det er vanlig å datere novellens gjennombrudd i Norge til 1819, da Maurits Hansen begynte å publisere historiene sine i det nystartede Morgenbladet. Spesielt kjent er den nasjonalromantiske novellen «Luren», og den kan ha fungert som en forløper for Bjørnstjerne Bjørnsons bondefortellinger.
På 1800-tallet bidro Edgar Allan Poe og Anton Tsjekhov til å utvikle novellesjangeren.
Assistert befruktning
Assistert befruktning (in vitro-fertilisering) - befruktning utenfor kroppen, defineres som befruktning utført med hjelp, altså på annen måte enn ved samleie. Det er en samlebetegnelse på en rekke medisinske metoder som blir anvendt for å unnfange barn.
Den enkleste formen for assistert befruktning er kunstig inseminasjon. Det kan benyttes sæd fra donor eller partner. Donorer er sunne og friske menn, og så langt det er mulig forsøker man å tilpasse høyde og hår, hud og øyenfarge til den vordende sosiale faren eller medmoren. Bruk av donorsæd byr imidlertid på etiske og juridiske problemstillinger.
Mer komplisert er in vitro-fertilisering (prøverørsbefruktning), hvor egg og sæd blir blandet i en skål for befruktning. Eggceller blir tatt ut fra eggstokkene hos moren og plassert i en skål med næringsløsning. Der befruktes de med sæd fra faren. Etter at det befruktede egget har delt seg noen ganger, blir den lille celleklumpen (embryoet) ført inn i morens livmor. I 1984 ble det første norske barnet født etter prøverørsbefruktning. I 2014 ble det født mer enn to tusen barn i Norge etter bruk av assistert befruktning.
En har også mikroinjeksjon, også kalt intracytoplasmatisk sperminjeksjon (ICSI), hvor én sædcelle blir injisert i én eggcelle, eller uttak av sæd fra testikler eller bitestikler som så blir anvendt til mikroinjeksjon. Dette blir tatt i bruk hvis sædcellene hos mannen ikke er svømmedyktige.
Assistert befruktning er i Norge regulert av Bioteknologiloven. Fram til 1. januar 2009 kunne bare kvinner som var sammen med en mann i form av ekteskap eller samboerskap få assistert befruktning. Likevel var det norske leger som utførte inseminasjoner for kvinner i registrert partnerskap, og i underkant av 600 norske kvinner ble årlig inseminert ved StorkKlinik i Danmark. Halvparten av disse var i likekjønnede parforhold og resten var enslige. Kampanjen for felles ekteskapslov førte blant annet til at bioteknologiloven ble endret til å omfatte alle som etter de nye endringene i ekteskapsloven kan få sitt samliv anerkjent som ekteskap. Dermed blir assistert befruktning tilgjengelig også for kvinner som er sammen med en annen kvinne. En rekke endringer i bioteknologiloven ble vedtatt i Stortinget mai 2020, deriblant enslige kvinners rett til å motta assistert befruktning.
Folk og språk i Bhutan
Drukpa
Ngalop i Vest- og Midt-Bhutan er den dominerende folkegruppen i landet, som har tatt monopol på å definere den nasjonale kulturen. Sharchop i Øst-Bhutan er i stor grad assimilert med ngalop. Sammen omtales ngalop og sharchop som drukpa, tordenfolket.
"Ringo"
"Ringo" er det tredje soloalbumet til Ringo Starr, gitt ut i 1973. Det er generelt sett på som Starrs beste og mest populære album og det er hans høyest-rangerte og bestselgende album i løpet av hans solokarriere. "Ringo" har et stort antall gjestestjerner, inkludert eks-bandkompiser fra The Beatles, noe som kom til å bli en «signatur» for Starr på mange av hans fremtidige soloalbum.
Folk og språk i Bhutan
Dzongkha
Ngalop, eller ngalong, omtales ofte som bhutanere. De utgjør anslagsvis i overkant av 50 prosent av befolkningen, og dominerer kulturen i landet. Nasjonalspråket dzongkha er opprinnelig språket til denne folkegruppen, og kongen og landets sosiale og administrative overklasse tilhører ngalop. Den obligatoriske nasjonaldrakten gho har også opprinnelse i ngalop. Ngalop har sitt opphav i folkegrupper som på 700-tallet utvandret fra Tibet mot India. Navnet ngalop betyr «de først vakte», og gjenspeiler at dette var de første som tok opp buddhismen.
"Ringo"
Historie
Etter utgivelsen av coveralbumet Sentimental Journey og country og western-coveralbumet Beaucoups of Blues, begge i 1970, spilte Starr bare inn, og ga ut, noen få singler i mellomtiden, blant annet «It Don't Come Easy» i 1971 og «Back Off Boogaloo» i 1972. Begge var store suksesser, men Starr takket nei til å følge opp med albuminnspillinger da han konsentrerte seg om sin skuespillerkarriere i denne perioden.
Starr bestemte seg for at tiden var inne for å starte innspillingen av – etter hans egen mening – sitt første ordentlige soloalbum i mars 1973, selv om han allerede hadde gitt ut to album. Siden han allerede hadde brukt Richard Perry til å arrangere en av sangene på Sentimental Journey, spurte Starr Perry om å produsere innspillingene.
Folk og språk i Bhutan
Sharchopk
Sharchop er tradisjonelt bosatt i Øst-Bhutan. De anslås å utgjøre 15-20% av befolkningen. Deres språk sharchopk eller tsangla har ca. 50% gjensidig forståelse vis-à-vis dzongkha, og tilsvarende vis-à-vis bumthangkha. Det antas at folkegruppen har opphav i innvandring fra områder i dagens India og Burma. Navnet sharchop betyr østlendinger på dzongkha.
"Ringo"
Historie
Etter at Starr spurte alle musikervennene om å hjelpe han med det nye prosjektet, var responsen veldig positiv. De som tok del i innspillingene var Marc Bolan, medlemmer av The Band, Billy Preston, Klaus Voormann, Nicky Hopkins, Harry Nilsson og Jim Keltner. Ytterligere så dukket alle tre av hans tidligere bandkompiser (John Lennon, George Harrison og Paul McCartney) opp på albumet og komponerte musikk til "Ringo", og Starr, Lennon og Harrison spiller sammen (med Voormann og Preston) på den Lennon-skrevne sangen «I'm the Greatest». Ikke overraskende begynte rykter om en gjenforening av Beatles (den første av mange) å spre seg. Dette kom til å bli det nærmeste en Beatlesgjenforening fram til The Beatles Anthology prosjektet i 1995.
Folk og språk i Bhutan
Lhotshampa / Nepali
Lhotshampas språk, kultur og religion står i aktiv og passiv opposisjon til den dominerende kulturen.
"Ringo"
Historie
"Ringo" var en positiv opplevelse for Starr og alle involvert, og utgivelsen ble godt mottatt av kritikerne. "Ringo" var nummer 1 på albumlisten i Canada i 3 uker, nummer 7 i Storbritannia og nummer 2 i USA, hvor den solgte til platina. Singlene «Photograph» og Starrs cover av «You're Sixteen» gikk begge til nummer 1 i USA, mens den ble en Top 10-hit i Storbritannia.
"Ringo" ble remastered og gjenutgitt på CD i 1991 med tre bonusspor: Starrs debutsingle fra 1971 «It Don't Come Easy» og dens B-side «Early 1970», samt «Photograph»s B-side «Down and Out».
Folk og språk i Bhutan
Lhotshampa / Nepali
Lhotshampa er etterkommere etter nepalske arbeidere som britene skaffet til teplantasjene i Darjeeling og Assam i kolonitiden. Noen av dem trakk nordover til Bhutans sydlige, fruktbare områder på slutten av 1800-tallet, mens andre ble direkte invitert dit av kolonimakten for å dyrke opp det fruktbare området som de andre, høyfjellsboende, folkegruppene i Bhutan ikke brød seg om. Lhotshampa er i hovedsak hinduer, og snakker nepali, språket kalles i Bhutan også lhotshammikha.
Folkegruppen antas å utgjøre 35-40% av innbyggertallet i Bhutan, og det er antatt myndighetenes frykter for at de skal vise seg å utgjøre flertallet i befolkningen. Myndighetene i Bhutan antas å frykte en utvikling tilsvarende den i Sikkim, hvor den hinduistiske folkegruppen etter hvert utgjorde et flertall, og ved en folkeavstemning i 1974 vedtok å innlemme landet i India, idet de mente at India ville beskytte deres tro og livsform bedre enn den buddhistiske overklassen i Sikkim gjorde.
Navnet lhotshampa betyr sørboere på dzongkha.
Bhumthangkha
Snakkes av om lag 30 000 personer i Bumthang og Trongsa fylker i det sentrale Bhutan. Ligger svært nær khengkha (90%) og 50% nær dzongka. .
Khengkha
Kalles også khen, og snakkes av om lag 40 000 personer i Mongar og Zhemgang fylker i det sentrale Bhutan. Språket kan sees som en dialekt av bhumthangkha, og brukes i fylkene sør for Bumthang.
Kurtokha
Kalles også kurtyokha og gürtu, og snakkes av om lag 10 000 personer i Lhuntse fylke i det nordøstlige Bhutan. Språket kan sees som en dialekt av bhumthangkha, og brukes i fylket øst for Bumthang.
Nubikha
Kalles også nupbikha, ngenkha og henkha, og snakkes i og rundt byen Trongsa i Trongsa fylke. Ukjent antall brukere. Språket kan sees som en dialekt av bhumthangkha, og brukes i fylket vest for Bumthang.
Chhalikha
Kalles også chali og tshali og snakkes av om lag 1000 personer i Mongar fylke. Språket er beslektet med bhumthangkha og kurtokha.
Brokpa og dakpikha
Brokpa kalles også brokpake, damilo, drokpakay og merag-sakteng-kha, og snakkes av om lag 5000 personer i bygdene Merak og Sakteng lengst øst i Trashigang fylke i Øst-Bhutan. Dorji sier at språket snakkes av «jak-gjetere».
Dakpikha kalles også dakpakha og snakkes av om lag 1000 personer i de samme områdene som brokpa. Ethnologue antyder at det kan være en dialekt av brokpa, som er påvirket av nabospråket dzalakha.
Chocangacakha
Snakkes av om lag 20 000 personer i Mongar og Lhuntse fylker i Øst-Bhutan. Dorji sier at språket brukes av østlige grupper av samme folkegruppe som utviklet ngalop / dzongkha.
Dzalakha
Snakkes av om lag 15 000 personer nordøst i Lhuntse fylke i Nordøst-Bhutan. Kalles også yangtsebikha (Yangtses språk). Selv om det ikke
Gongduk
Snakkes av om lag 2 000 personer i Gongdu gewog sørvest i Mongar fylke, Øst-Bhutan. Oppgis å være et urbefolkningsspråk. Kalles også gongdubikha. Dorji sier at «man tror at Gundu var et lite, selvstendig kongedømme i meget tidligere tider».
Jokay
Kalles også brokkat og brokskad, og snakkes av om lag 250 personer i Dur-distriktet i Bumthang fylke. Regnes som et utrydningstruet språk.
Lhobikha
Kalles også lhokpu. Snakkes av om lag 1000 personer fra folkegruppen lhob, som hevdes å utgjøre en av landets urbefolkningsgrupper, i to landsbyer i det sørvestre fylket Samtse. Bhutanerne tror at lhob-folket fantes i Bhutan før den tibetanske innvandringen fra nord begynte på 800-tallet. Lhopfolket er kjent for sin animistiske religion, for praksisen med ekteskap mellom søskenbarn, og for særegne gravskikker.
Språket regnes som et utrydningstruet språk. .
Lunakha og layakha
Begge språkene snakkes av grupper på mellom 500 og 1000 personer lengst nord i det nordvestre fylket Gasa. Dorji sier at begge gruppene, både lunab og layab    er «alpine gjeterfolk».
Litteratur
C.T. Dorji. An introduction to bhutanese languages. New Delhi, 1997
Kolbotn (Tynset)
Kolbotn er ei hytte, eller østerdalsstue ved Savalen i Tynset, på grensen til Alvdal. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatterekteparet Arne (1851–1924) og Hulda Garborg (1862–1934) bodde her i årene 1887–1896.
Huset og familiens liv der er særlig gjort kjent gjennom Harriet Backers maleri av ekteparet: «Gamlestua på Kolbotn», men også fra hans essaysamling Kolbotnbrev (1890) og hennes Fra Kolbotnen og andetsteds (1903). Flere andre bøker ble også til her: Hjaa ho mor (1890), Trætte Mænd (1891), Fred (1892), Læraren (1896) og deler av Haugtussa (1895).
Huset eies i dag av familien. Det er fredet, og det er noen ganger kulturarrangement på tunet eller utflukter til stua i forbindelse med Garborg-dagane på Tynset. Lektor Arne Dag Østigaard, Tynset, har skrevet en omfattende bok om parets liv i stua, med utgangspunkt i sin egen hovedfagoppgave fra 1970.
Blokk (geografi)
Blokk er et geografisk område på et lands kontinentalsokkel. I dagligtale og i media blir blokk noen ganger omtalt som oljeblokk. De fleste blokker vil være gitt ved 4 hjørnepunkter symmetrisk om et sentrum og definert av 4 geografiske koordinatpar, men blokker som ligger på grensen av kontinentalsokkelen vil ha annen avkortet form gitt av 3 eller flere koordinatpar. Hver blokk er identifisert av et entydig navn.
Blokk på norsk sokkel
I forvaltning av petroleumsvirksomheten på norsk sokkel har blokk-begrepet en betydning ved at utvinningstillatelser i utgangspunktet gis for en eller flere blokker til et eller flere oljeselskaper.
Nord for 62. breddegrad er kvadranter inndelt på samme måte. Blokknavnet er her beskrivende for geografisk beliggenhet. Blokk «6506/12» er blokk nr 12 i kvadrant 6506 som ligger i sørøstre hjørne av rektanglet mellom 65. og 66. breddegrad og mellom 6. og 7. lengdegrad.
Andre stater som for eksempel Storbritannia deler opp kontinentalsokkelen i blokker etter andre prinsipper.
Timok
Timok (serbisk og bulgarsk: Тимок, latin: Timacus) er en sideelv til Donau som renner øst i Serbia og vest i Bulgaria. Vassdraget består av mange kortere elver, hvorav flere bærer det samme navn (Timok). Fra den øverste kilden i systemet (Svrljiški Timok) til munningen i Donau (som Veliki Timok) er Timok 203 km lang. Elven renner hovedsakelig gjennom Serbia, og bare de siste 15 km danner den grensen mellom Serbia og Bulgaria.
Svrljiški Timok
Timok starter som Svrljiški Timok (Сврљишки Тимок) nord i Svrljigfjellene nær landsbyen Šesti Gabar. Den renner vestover og passerer mange landsbyer før den kommer til landsbyen Svrljig, som har gitt navn til denne delen av elven. Etter at den har passert flere landsbyer møter den Trgoviški Timok og sammen danner de Beli Timok.
Veliki (Store) Timok
Den siste delen av elven blir kalt Veliki Timok (Велики Тимок; «Store Timok») eller bare Timok. Elven renner ikke gjennom større befolkningsområder (men renner bare 7 km fra Negotin). 15 km før elva munner ut i Donau blir Timok en grenseelv, og passerer de bulgarske landsbyene Bregovo og Balej. Elvemunningen er det nordvestligste punktet i Bulgaria og dessuten det laveste punktet i Serbia, bare 28 meter over havet. Middelvannføringen er 24 m³/s, men dette kan i perioder øke til 40 m³/s. Timok er en del av nedslagsfeltet til Svartehavet.
Strma reka-Trgoviški Timok
Trgoviški Timok (Трговишки Тимок) har sitt utspring på vestsiden av Balkanfjellene, like nedenfor det høyeste fjellet i Serbia, Midžor, mindre enn en kilometer fra den bulgarske grensen, som Strma reka (Стрма река; «bratt elv»). Elven renner østover og sør for fjellet Jadovnik, før den renner nordover og blir Trgoviški Timok. Ved landsbyen Knjaževac renner elven sammen med Svrljiški Timok fra sørvest og danner Beli Timok.
Økonomi og økologi
Ved Čokonjar ble Sokolovica vannkraftverk opprettet i 1947-1951. Elven har potensial for ytterligere vannkraftutbygging, men dette er ikke blitt utnyttet.
Det økologiske systemet i elven er kraftig ødelagt på grunn av gruvedrift og tungmetallindustri i Bor og Krivelj, og forurenser Donau med bly, kobber og kadmium.
Elvedalen er en naturlig rute for vei og jernbane mellom Niš og Prahovo.
Adam Kozłowiecki
Adam Kozłowiecki  (født 1. april 1911 i Huta Komorowska i Polen, død 28. september 2007 i Lusaka i Zambia) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Lusaka i Zambia. Under annen verdenskrig satt han likesom mange andre polske kirkefolk i tysk konsentrasjonsleir.
Prest
Kozłowiecki trådte etter vanlig skolegang inn i jesuittordenen og studerte katolsk teologi og filosofi. I 1937 mottok han prestevielsens sakrament.
To år etter ble han og 24 andre jesuittprester arrestert av Gestapo i Kraków og ført til konsentrasjonsleiren Auschwitz. Seks måneder senere ble de ført til konsentrasjonsleiren ved Dachau utenfor München, etter det ble tysk politikk å konsentrere alle katolske geistlige fortrinnsvis på ett sted blant annet for å motvirke deres virkning på medfanger og de mindre hardbarkede av leirvaktene. Han forble i Dachau resten av annen verdenskrig.
Etter at amerikanerne hadde befridd Dachau, ble han sendt til det området i daværende Nord-Rhodesia (i dag Zambia) der de polske jesuitter hadde det sjelesørgeriske tilsyn. Der virket han som prest og lærer. I 1950 ble han utnevnt til administrator av det nyopprettede daværende apostoliske prefektur med sete i Lusaka.
Biskop, erkebiskop
Etter fem år som apostolisk administrator ble Kozłowiecki bispeviet av den pavelige sendemann til Britisk Østafrika, erkebiskop James Robert Knox; medkonsekrerende var erkebiskop Aston Ignatius (Sebastian Joseph) Chichester, S.J. av Salisbury og biskop Joost (Joseph) Van den Biesen, M. Afr., apostolisk vikar av Lwangwa. Han fortsatte som leder av det som da var blitt «forfremmet» til apostolisk vikariat.
I 1959 ble han den første erkebiskop av det nyopprettede erkebispedømme Lusaka.
I 1969 trådte han til side for å berede plass for utnevnelse av en zambier til dette embedet. Han fortsatte imidlertid å virke som sjelesørger i Zambia.
Kardinal
I 1998 kreerte pave Johannes Paul II ham til kardinal, med Sant'Andrea al Quirinale som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Teleskop
Et teleskop (fra gresk tele (fjern) og skopein (å se eller betrakte)) er et instrument og et optisk hjelpemiddel for å observere fjerntliggende objekter. Teleskoper lages for observasjoner i en del av det elektromagnetiske spektrum. De vanligste teleskoper er for synlig lys, men andre varianter kan avbilde radiobølger, infrarødt, ultrafiolett eller enda kortere bølgelengder som gammastråling. Teleskoper lages i mange forskjellige utførelser og montasjer fra små kikkerter for bruk på relativt små avstander til store astronomiske teleskoper som kan se mot yttergrensene til det observerbare universet.
I figuren vises hvordan linsene i et Kepler-type linseteleskop bryter lyset slik at øyet ser et forstørret objekt. I denne type teleskop vil objektet sees opp ned. I enkelte teleskoper og kikkerter brukes prismer for å rettvende bildet. Oppfinnelsen av teleskopet knyttes blant annet til den tysk-nederlandske Hans Lippershey i 1608. Ordet «teleskop» ble foreslått i 1611 eller 1612. Man fant tidlig ut at gjennom teleskopet så planetene og fiksstjernene langt større ut enn med det blotte øye.
Astronomiske observasjoner
Atmosfæren er stort sett opak (ugjennomtrengelig) for det elektromagnetiske spektrum unntatt for radiobølger mellom ca. 10 MHz og 10 GHz samt infrarødt og synlig lys mellom 1000 og 400 nm. Observasjoner i de opake områdene må derfor foregå fra satellitter i bane som romobservatoriet Hubble eller fra ballonger i stor høyde.
Optiske teleskoper
For optiske teleskoper er lyssamlingsevne og oppløsning de viktigste egenskapene. Lyssamlingsevnen bestemmer hvor svakt lys som er detekterbart og er i stor grad avhengig av diameter på hovedspeil eller hovedobjektiv. Dette oppgis som f/tall som er brennvidde delt på lysåpning. Om brennvidden for et amatørteleskop er 2000 mm og lysåpningen er 125 mm har vi et f/16 teleskop. Keck teleskopet (se under) har hovedspeildiameter på 10000 mm og brennvidde 17500 mm og har f/1,75.
Oppløsningen forteller den minste vinkelforskjellen mellom to objekter som vises som adskilbare punkter, og er avhengig av optikkens presisjon, materialvalg og overflatebehandling. Den oppgis i buesekunder (1/3600 grad). Mindre amatørteleskoper bør ha en oppløsning på et buesekund eller mindre. Romteleskopet Hubble har oppløsning bedre enn 0.01 buesekund. Man kan utnytte flere teleskoper samtidig med syntetisk lysåpning på mer enn 1000 km. (en. synthetic aperture) og få en oppløsning på rundt 0.001 buesekund.
Forstørrelsen er gitt ved brennvidden for objektivet (f1 over) delt på brennvidden for okularet (f2). En vil derfor gjerne ønske lang brennvidde for objektivet; gjerne godt over 1 meter fordi det er vanskelig å lage gode okularer med svært kort brennvidde. Vanlige okularer leveres utbyttbare med brennvidder på ca. 5 til 50 millimeter. I et teleskop med 2000 mm objektivbrennvidde vil derfor forstørrelsen bli 40-400 avhengig av okularvalg. Billige teleskoper selges ofte med overdrevne spesifikasjoner for forstørrelse. Forstørrelsen er uten betydning dersom objektene ikke kan oppløses og høy forstørrelse kan ofte gi en dårligere avbildning enn en lavere forstørrelse med høy oppløsning.
Man bør velge et teleskop avhengig av objekt og formålet med observasjonen. Reflektorer kan ofte gi større lyssamlingsevne enn refraktorer for samme kostnad og vil ofte velges til «deep-sky» observasjoner av objekter utenfor vår egen galakse. Motsatt krever observasjon av de fleste planeter og måner i solsystemet mindre lys men høy oppløsning og da kan en refraktor være å foretrekke. Dersom man ønsker et transportabelt instrument er ofte et katadioptrisk teleskop det eneste mulige.
Refraktor
I refraktoren fokuseres lyset av linser. Dette er først og fremst egnet for synlig lys, og med rett materiale også lys i det nære infrarøde området. Refraktoren består av minst to linser; Ved det innkommende lyset sitter objektivlinsen som alltid er en konveks samlelinse. Nærmest øyet sitter okularet. I et Keplerteleskop er dette også en samlelinse mens et Galileoteleskop bruker en konkav spredelinse. I moderne refraktorer av god kvalitet brukes objektiver med to eller flere konvekse og konkave linseelementer samt utskiftbare okularer med 5-7 linser. Dette er nødvendig blant annet for å unngå geometrisk forvrenging og fargefeil (kromatisk forvrengning, fordi brytningsindeksen er forskjellig for lys av ulik bølgelende) På bildet vises også en fokuseringsmekanisme for okularet. Refraktorer lages opp til linsediametere for hovedokularet på 100 cm. (F,eks det svenske solteleskopet på La Palma)
Reflektor
Speilteleskopet består av to speil. Et parabolsk hovedspeil sitter i bunnen av teleskoprøret. Når lyset kommer inn i røret, reflekteres det i hovedspeilet mot det skråstilte sekundærspeilet øverst i teleskoprøret og ut til okularet. Den enkleste typen som vist i bildet er et Newton-teleskop. De største teleskopene er reflektorer med hovedspeil opp til 10 meter (Keck teleskopene).
De fleste optiske materialer er opake for langbølget infrarødt lys og ultrafiolett lys. Det samme gjelder atmosfæren, og med astronomiske teleskoper for disse bølgelengdene må det benyttes reflektorer i romobservatorier.
Katadioptrisk teleskop
Fordi man både ønsker stor diameter og lang brennvidde på hovedspeil eller objektiv vil teleskoper lett bli store og lite portable. Spesielt små og mellomstore teleskoper bygges derfor med en kombinasjon av speil og linser for å «folde» lysveien. Dette gjør teleskopet kortere og lettere og gir også lavere kostnader og vekt for monteringen (som holder teleskopet i rett retning). De fleste er Cassegrain teleskoper, og finnes i en rekke varianter som Schmitt-Cassegrain, Makutsov Cassegrain og Ritchey-Chrétien med forskjellige arrangementer og profiler på optikken. Ved Makutsov-Cassegrain som vist i bildet har teleskopet et sfærisk (kuleflate) hovedspeil. Framst sitter en korreksjonslinse med form som en del av en kuleflate. Sekundærspeilet er pådampet på midten av korreksjonslinsen. Dette gir et lukket teleskoprør som er beskyttet mot støv ol. Et vanlig amatørteleskop kan for eksempel ha en brennvidde på 1900 mm i et teleskoprør som bare måler 360 mm.
Ritchey-Chrétien har hyperbolske speil og benyttes i romobservatoriet Hubbles hovedteleskop. Denne typen gir relativt kompakt utførelse, men allikevel stort avbildet felt.
Radioteleskoper
Radioteleskop bygges for mottak av elektromagnetisk stråling i radiobølgeområdet, ca. 10 MHz til 10 GHz. Dette er store parabolantenner der selve mottakeren sitter på en bom foran antennen. Fra 1963 til 2011 var NASAs Arecibo radioteleskop i Puerto Rico med en diameter på 305 m, det største. Det var bygget over en naturlig fordypning i terrenget. Ofte kobles flere teleskoper sammen for å gi bedre oppløsning og signal-støyforhold. Dette utnyttes for eksempel i Very Large Array, New Mexico, USA som vist på bildet. VLA har 27 individualle antenner som kan kobles sammen.
Radioteleskoper benyttes for å få informasjon om elektromagnetisk stråling fra objekter utenfor det synlige området som gir tilleggsinformasjon. Videre kan det aktuelle området være ugjennomtrengelig for synlig lys, for eksempel på grunn av instellare gasskyer. Radioteleskoper brukes også for å motta informasjon fra fjerne romfartøy, som Voyager 1 og Voyager 2 og i noen grad i SETI programmer (søk etter utenomjordisk intelligent liv).
Teleskop for korte bølgelengder og partikler
Disse instrumentene brukes for å få informasjon om spesielle fenomener som pulsarer, nøytronstjerner, kvasarer, sorte hull og gammastråleutbrudd. Dette detekteres ved gammastråling, røntgenstråling og partikkelstråling (spesielt protoner, heliumkjerner og elektroner). Ingen av disse strålingstypene trenger ned igjennom atmosfæren og observasjonene må derfor foregå fra satellitter eller fra ballong i stor høyde.
Kortbølget stråling trenger inn i forskjellige metaller og har høy energi, og lar seg vanskelig fokusere. Normalt brukes elektromagnetiske detektorer eller partikkeltellere i matrise for å registrere informasjonen.
Montering
En viktig del av teleskopinstallasjonen er teleskopets montering. Denne gjør det mulig å stille inn telskopet og holde objektet stødig. Ved astronomiske observasjoner er det nødvendig med motrotasjon for å hindre at jordens rotasjon flytter objektet ut av synsfeltet. Dette skjer på bare titalls sekunder ved normal forstørrelse og synsfelt. Ved astrofotografi må dessuten telekopet holdes rettet mot samme objekt i lengre tid for å samle nok lys og sørge for at tilfeldige variasjoner kanselleres ut. Da tas fra et til 100 bilder med en total varighet på opp til flere timer som siden legges på hverandre (stabling eller en. stacking).
Ekvatorialmontasje er den enkleste og tillater motrotasjon ved dreining rundt kun en akse. Her stilles teleskopet opp slik at Rektascensjonaksen i Norge peker mot himmelens nordpol (polstjernen Polaris). Fordi objektets posisjon fra astronomikartet er kjent kan teleskopet nå stilles inn ved å regne inn lokaltid og breddegrad med normal aritmentikk.
Horisontalmontasje gir en enklere montering og innstilling, men krever en elektronisk styreenhet som beregner de nødvendige koordinattransforsjonene med trigonometri, og styrer teleskopet i to akser (Asimut og Elevasjon) samtidig.
Stafett
Stafett er en øvelsesform som brukes i en del individuelle idretter, der utøverne samles på et lag og deler en distanse mellom seg. Hver del av en stafett kalles en etappe, og overgangen mellom de ulike etappene kalles vekslinger.
Stafetter er mest brukt i idrettene friidrett, orientering, svømming og skiidrettene langrenn, kombinert og skiskyting. Utøvernes ulike styrker og svakheter gjør at fordelingen av etapper er gjenstand for en viss taktisk disponering. Siste etappe kalles ankeretappen, og utøveren kalles ankermann eller ankerkvinne. Sjarmøretappen brukes om en etappe med mye publikum som når utøveren på vinnerlaget får æren av å lede laget til mål.
Polyestertau
Polyestertau er tau av polyestertråder. De kan være flettet eller slått. Trådene legges slik at de blir spiralformet.
Det brukes innen skipsfart og på oljeplattformer til forankring og fortøyning (trosser), og som klatretau. Polyestertau blir ofte foretrukket framfor kjetting og ståltau på grunn av den lave vekten.
Stafett
Kvinner og menn konkurrer ofte i separate klasser, mens mixed stafett er en konkurranse der det deltar både kvinner og menn på samme lag.
Polyestertau
Polyestermaterialet (PET)
Polyester er et kunstig plastmateriale, som vitenskapelig omtales som poly(ethylene-terephthalate) eller forkortet PET. Polyester ble først kommersialisert i produktene terylene og dacron, som tidligere har vært brukt som generelle navn for polyester. Det finnes også andre mer kompliserte typer av polyester, men de brukes ikke i fibertau.
Stafett
Friidrett
Innen friidrett er stafetter brukt i en rekke distanser på bane, i gateløp og i terrengløp. Friidrettsstafetter har en stafettpinne som skal bæres av laget fra start til mål. Pinnen skal overleveres i en veksling mellom to utøvere. Vekslingen må skje innenfor et angitt område kalt vekslingssone, eller vekslingsfelt. Skjer vekslingen utenfor dette feltet blir laget diskvalifisert.
Polyestertau
Polyestermaterialet (PET)
Egenvekten på polyestertauet er litt høyere enn sjøvann (1,38 vs. 1,03 tonn per kubikkmeter), slik at den vil synke i sjø.
Stafett
Banestafetter
I internasjonale mesterskap konkurreres det i øvelsene 4 × 100 meter og 4 × 400 meter. I VM i friidrett 2019 ble øvelsen 4 × 400 meter mixed stafett arrangert for første gang i et VM med to kvinner og to menn på hvert lag. I Norge arrangert et eget NM i stafetter med øvelsene 4 × 100 m og 4 × 400 m samt 4 × 800 m for kvinner, og 4 × 1500 m for menn. Øvelsene 4 × 200 meter, 4 × 800 meter og 4 × 1500 meter har også offisielle verdensrekordnoteringer.
Polyestertau
Polyestermaterialet (PET)
Polyester har en smeltetemperatur på 258 grader. Polyester anbefales ikke brukt ved temperaturer over 90 grader Celcius. Langvarig eksponering for høye temperaturer i vann eller vanndamp kan medføre gradvis styrketap.
De har god motstandsevne mot ultrafiolett stråling og syrer. Sterke svovelsyrer (H2SO4) kan likevel være skadelige. De har derimot dårlige motstandsevne mot alkaliske stoffer som kaustisk soda ved høye temperaturer. Fenoler er også skadelige.
Flere produsenter blander tråder av polyester med tråder av andre materialer som polyetylen, vectran, nylon eller aramider for å oppnå spesielle egenskaper. Ulempen er at en får materialer med ulike egenskaper som skal virke sammen, og som kan svikte før polyesteren svikter, som for eksempel:
Stafett
Banestafetter
Stafettene fra 400 meter disponerer den raskeste utøveren sist, i tilfelle duelloppgjør.
Polyestertau
Polyestermaterialet (PET)
Det er også mulig å kombinere polyestertråder med ståltråder.
Stafett
Banestafetter
Det har også vært eksperimentert med 4 x 100 meter hekk og 4 x 110 meter hekk, der løperne løper frem og tilbake på langsiden. Fire lag løper fordelt på åtte løpebaner, med hekkene satt opp annenhver vei. Øvelsen er mest nyttet i USA.
Polyestertau
Mekaniske egenskaper
Bruddspenningen er i størrelsesorden 750MPa -1130MPa. Bruddstyrken faller med 30-40% med temperaturer fra 20 grader til 100 grader Celcius. Tau i luft og tykke tau har lettere for å bli opphetet. Det er kjent at trosser har røket på grunn av oppheting i dårlig vær på grunn av hyppige strekklaster. .
Stafett
Gate- og terrengstafetter
Det er tradisjon for at gate- og terrengstafetter er lagt til våren, gjerne som en introduksjon til baneløpssesongen. Holmenkollstafetten, kalt «vårens vakreste eventyr», er en gatestafett i Oslo med tradisjon tilbake til 1923. Ekiden er en japansk tradisjonell stafettform over lengre distanser.
Polyestertau
Mekaniske egenskaper
Bruddforlengelse er om lag 12%. Bruddforlengelsen øker og stivheten minker med temperaturen.
Stafett
Gate- og terrengstafetter
Verdens største stafettløp er TineStafetten, som løpes på flere hundre steder rundt om i Norge. Løpet har over 108 000 deltagere i ulike klasser fra 6.–9.trinn.
Polyestertau
Mekaniske egenskaper
Det brukes gjerne polyestertråder som er 0,01 til 0,05mm tykke.
Stafett
Orientering
I mesterskapene løpes stafettene med tre etapper, hver med vinnertid på i underkant av en time. For å spre løperne benyttes gafling. Gafling går ut på at løpere underveis på samme etappe må innom ulike poster. Selv om man på de ulike etappene har vært innom forskjellige poster, skal det alltid være slik at alle lagene totalt sett har løpt de samme strekkene. Stafett er på programmet i VM, EM og NM.
Polyestertau
Mekaniske egenskaper
På grunn av forlengelsen er den lite egnet dersom en er avhengig at lengden på tauet ikke skal endre seg nevneverdig. Forlengelsen kan forebygges ved å strekke opp tauet gjentatte ganger før en tar tauet i bruk (kalles stabilisering). Forspenningen av linene vil medføre kryp (forlengelse under konstant strekk), slik at linene blir lengre og stivheten endres. Linestrekket vil da kunne avta over tid, eller bli overført til andre liner. Det er vanskelig å fastsette stivhet og forlengelse med stor nøyaktighet. Polyester har likevel relativt gode krypegenskaper i forhold til andre kunstfibre.
Stafett
Svømming
I svømming arrangeres stafetter på distansene 4 × 100 meter fri, 4 × 200 meter fri og 4 × 100 meter medley. Løpene arrangeres i kortbasseng (25 meter) og langbasseng (50 meter). Alle utøverne starter fra startpodiene på land, og vekslingene skjer ved at svømmeren berører bassengkanten, og den neste stuper over lagkameraten i vannet. Unntaket er medleystafett der den første utøveren starter i bassenget og svømmer rygg. Medley består av etapper fordelt på de fire ulike svømmeartene. De neste etappene har rekkefølgen bryst, butterfly og til siste fristil (crawl).
Polyestertau
Mekaniske egenskaper
Trykkstyrken for polyestertråder er lav. Bøying vil kunne medføre at enkelte tråder kommer i trykk. Det kan føre til at tråder buler ut fra tauet på trykksiden (kinker). Trådene vil kunne ryke under gjentatt strekklaster. En vil likevel oftest se bort fra bøying i analyser, unntatt der en får kinker.
Stafett
Svømming
Utenfor internasjonale konkurranser arrangeres også 4 × 50 meters stafetter, da i 25-meters basseng.
Skiidrett
Distansene noe forskjellige mellom de ulike skiidrettene. Veksling mellom etappene skjer ved berøring, eller et klapp på ryggen til den neste løperen. Internasjonalt konkurreres det i følgende stafetter:
I de norske mesterskapene i langrenn har stafettene kun tre etapper, da mange klubber ikke klarer å konkurrere med fire kvalifiserte løpere. De større klubbene stiller gjerne med flere lag. I NM i skiskyting konkurreres det i kretslag med fire på hvert lag i herreklassen og tre på hvert lag i kvinneklassen.
Hurtigløp på skøyter
En konkurranse i stafett i hurtigløp på skøyter gjennomføres ved at to og to lag utgjør flere løpspar, til alle lag har gjennomført sin stafett. Det følges forøvrig vanlige løpsregler som ved skifting av bane på vekslingsiden av en skøytebane.
Starten foregår ved mållinjen for 1 000 m / start 400 m på en standard 400 m-bane.
Vekslingsområdet utgjør 40 m, med 20 m på hver side av mållinjen. Dette vekslingsområdet markeres tydelig med kjegler eller lignende. Utgående løper skal starte innenfor vekslingsfeltet.
Vekslingen skjer ved at den løper som avslutter sin etappe passerer den løper som skal gå neste etappe. Med passering menes at den inngående løpers fremste skøyte er på høyde med eller forbi utgående løpers fremste skøyte. Vekslingen er korrekt bare såfremt den foregår innenfor det avmerkede vekslingsområdet, i motsatt fall skal laget diskvalifiseres.