cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Angkor Vat
Konstruksjonsteknikker
Steinene, glatte som polert marmor, ble lagt uten mørtel med svært tette skjøter som noen ganger var vanskelige å finne. Blokkene ble i noen tilfeller holdt sammen av tappsammenføyninger, andre steder brukte de svalehale og gravitasjon. Blokkene ble antakelig satt på plass ved hjelp av en kombinasjon av elefanter, tau, trinser og bambusstillas. Henri Mouhot registrerte at de fleste av blokkene hadde hull som var 3 cm dype og 2,5 cm i diameter. Det er flere hull på større blokker. Noen forskere har antydet at disse ble brukt til å binde dem sammen med jernstenger, mens andre hevder de ble brukt til å holde midlertidige pinner for å hjelpe til med å manøvrere dem på plass. De kambodsjanske arkitektene lagde aldri buer lik de som ble brukt av romerne, men de benyttet seg av utkragede buer. Buene viste seg ofte å være ustabile og kollapset gjerne. Monumentet er laget av enorme mengder sandstein, like mye som Khafrepyramiden i Egypt (over 5 millioner tonn). Sandsteinen måtte transporteres fra et stenbrudd i Kulenfjellet omtrent 40 km nordøst for Angkor. Steinene ble sannsynligvis transportert på flåter langs Siem Reapelven. Ved utforskingen av Angkor fjernet franskmennene mange av monumentene med de samme metodene. Noen statuer tatt av franskmennene gikk tapt da flåtene kantret. En moderne ingeniør anslår at det ville ta 300 år å fullføre Angkor Wat i dag. Det er likevel dokumentert at byggingen ble påbegynt like etter Suryavarman II kom til tronen og ble avsluttet like etter hans død, og tok altså ikke mer enn 40 år.
Nesten alle flater, kolonner, overliggere og selv taket har utskjæringer. Det er kilometer med relieffer som illustrerer scener fra indisk litteratur inkludert enhjørninger, griffer, bevingede drager som trekker vogner samt krigere som følger en leder som rir på en elefant og himmelske danserinner med forseggjorte frisyrer. Galleriveggen alene er dekorert med nesten 1000 kvadratmeter relieffer. Hull på noen av veggene indikerer at de kan ha vært dekorert med bronseplater. Disse var svært verdifulle i gammel tid, og var et yndet mål for røvere.
Ytre innelukke
Den ytre muren inneslutter et område på 820 000 m², som ut over området med det egentlige tempelet opprinnelig var bebygd med en by, og nord for tempelet det kongelige palass. Som alle sekulære bygninger i Angkor var disse bygningene oppført av ikke-holdbare materialer og ikke stein, så bortsett fra konturerne av noen av veiene er det ingenting igjen av dem, og det meste av arealet er nå dekket av skog. En 350 m lang adgangsvei med nagarekkverk og seks sett trapper som leder ned til byen på hver side forbinder den vestlige gopuraen til det egentlige tempelet. Hver side har likedan et bibliotek med innganger i hvert verdenshjørne foran det tredje sett av trapper regnet fra inngangen og en dam mellom biblioteket og selve tempelet. Dammene og korsterrassen, som voktes av løver, og som forbinder adgangsveien med den sentrale strukturen, er senere tilføyelser.
Fylkesvei 501 (Akershus)
Fylkesvei 501 i Akershus gikk mellom Langsetenga og Dal i Eidsvoll.
Angkor Vat
Den sentrale strukturen
Tempelet står på en jordterrasse som er hevet over nivået hvor den omkringliggende byen lå. Det består av tre rektangulære gallerier, hvert av dem høyere enn det foregående, som stiger opp mot et sentralt tårn. Mannikka tolker disse galleriene som en dedikasjon til kongen, Brahma, månen og Vishnu. Hvert galleri har en gopura ved hvert punkt, og de to indre galleriene har begge tårn i hjørnene. Sammen med det sentrale tårnet er tårnene plassert som prikkene i femtallet på en terning. Fordi tempelets hovedindgang vender mot vest er de store elementene inne i tempelet forskjøvet mot øst, noe som gir mer plass på den vestlige siden av hvert innelukke og galleri. Av samme grunn er vestvendte trinn mindre steile enn trinnene på de øvrige sidene.
Mary Seacole
I dag er blir hun husket for sin tapperhet og medisinske kompetanse og som "kvinnen som på tross av rasistiske fordommer trosset innflytelsesrike deler av det viktorianske samfunnet for å hjelpe dem som trengte det". Hennes selvbiografi som heter Wonderful Adventures of Mrs. Seacole og som kom ut i 1857 er en levende beretning om hennes opplevelser og er en av de tidligste selvbiografier som utelukkende handler om en kvinne.
Angkor Vat
Den sentrale strukturen
Det ytre galleriet måler 187 × 215 meter med paviljonger foran tårnene i hvert hjørne. Galleriet er åpent mot yttersiden av tempelet med halvgallerier med søyler som utvider og støtter strukturen. Det ytre galleriet forbindes på den vestlige siden med det andre innelukket av en korsformet søylegang kalt Preah Poan («De tusen Buddhaers hall»). Grunnen til navnet er at avbildninger av Buddha har blitt etterlatt i søylegangen av pilegrimer gjennom århundrer, hvorav de fleste riktignok er fjernet nå. Dette området av tempelet har mange inskripsjoner om pilegrimenes gode gjerninger, de fleste på khmer, men også noen på burmesisk og japansk. De fire små gårdsrommene som avgrenses av søylegangen har muligens opprinnelig vært fylt med vann. Nord og sør for søylegangen ligger det bibliotek.
Mary Seacole
Seacole hadde sluttet seg til den katolske kirken rundt 1860 og returnerte etter at Krimkrigen var over tilbake til Jamaica som i hennes fravær hadde havnet i en nedgangskonjunktur. Prins Victor von Hohenlohe, (en nevø av dronning Victoria) hadde som ung løytnant vært en av Mary Seacoles pasienter under Krimkrigen. Han fikk senere hugget ut en byste i marmor av henne i 1871 som han fikk utstilt på Royal Academy sin sommerutstilling i 1872. Seacole ble også den personlige massøren til prinsessen av Wales som led med dårlige ben og revmatisme.
Angkor Vat
Den sentrale strukturen
Tårnet over det sentrale alteret reiser seg 43 meter fra terrassen og i alt 65 meter fra bakken. I motsetning til tidligere eksempler på templer bygget som tempelfjell er det sentrale tårnet høyere enn de omgivende fire. Selve alteret, som opprinnelig var åpent og med en statue av Vishnu, ble omgitt av murer da tempelet ble konvertert til buddhismen, hvor de nye murene viser stående Buddhaer. I 1934 gravde konservatoren George Trouvé ut hullet under det sentrale alteret, og fant det fylt med sand og vann da det allerede hadde blitt plyndret for sine skatter. I 23 meters dybde fant han likevel to sirkulære gullblader som hadde fungert som en offergave i forbindelse med grunnleggelsen.
Utsmykning
Integrert med arkitekturen i bygningen og en av grunnene til Angkor Wats berømmelse er den omfattende utsmykningen som primært består av friser av basrelieffer. Den indre muren i det ytre galleriet har en serie store scener som primært viser episoder fra hindufortellingene Ramayana og Mahabharata. Higham har kalt disse for «det største kjente lineære eksempel på steinuthugging». Regnet fra det nordvestlige hjørnet og mot klokken viser de vestlige galleriene slaget ved Lanka (fra Ramayana, hvor Rama beseirer Ravana) og slaget ved Kurukshetra (fra Mahabharata, som viser den gjensidige tilintetgjørelsen av Kaurava- og Pandava-klanene). På det sydlige galleriet følger den eneste historiske scenen, et opptog med Suryavarman II, deretter følger de 32 helveter og 37 himmeler i hindumytologien.
Glaize skriver følgende om det;
"«Yama, overdommeren med utallige armer, ridende på en bøffel peker ut for sine to bisittere – registratorene Dharma og Sitragupta – de uheldige sjeler som skal kastes ned i helvete for å lide en raffinert ondskap som til tider ser ut til å være ute av proporsjoner med alvoret av den forbrytelsen som er begått. Således får personer som har skadet andres eiendom sine ben brukket, fråtsere blir delt i to, ristyver blir påført skader av enorme gjenstander av glødende jern, og de som har plukket blomster i Shivas hage får sine hoder gjennomboret av nagler og tyver blir utsatt for kalde ubehageligheter.»"
På det østlige galleriet ses en av de mest beundrede scenene, Kjerningen av havet av melk, som ifølge Glaize viser 92 asuraer og 88 guddommer som bruker slangen Vasuki til å kjerne havet av melk under Vishnus veiledning. Mannikka kan riktignok bare telle 91 asuraer og forklarer det asymmetriske antallet med at de representerer antallet dager fra vintersolhverv til vårjevndøgn og fra vårjevndøgn til sommersolhverv. Grunnen til de forskjellige fortolkningene er at en av apsuraene ikke står sammen med de andre 91, men flyr over dem. Scenen følges av en avbildning av Vishnu som beseirer asuraer (en tilføyelse fra det 16. århundre). Det nordlige galleriet, hvor håndarbeidet ifølge Glaize er dårligst, viser Krishnas seier over Bana og en kamp mellom hindugudene og asuraer. De nordvestlige og sydvestlige hjørnepaviljongene viser begge adskillig mindre scener, hvorav de fleste er fra Ramayana eller om Krishnas liv, mens motivene for andre ennå ikke er klarlagt.
Historie
Tempelet ble bygget i første halvdel av det 12. århundre under Suryavarman IIs styre (han regjerte 1113 – ca. 1150). Det ble bygget som kongens hovedstad og statstempel dedisert til Vishnu. Innenfor murene sto husene tett i tett rundt tempelet, men i dag er det kun tempelet som står igjen siden de øvrige bygningene ble bygget av forgjengelige materialer. Noen av basrelieffene er ikke gjort ferdig og det antas at arbeidet ble stoppet ved kongens død. I 1177 ble Angkor plyndret av Chamriket, khmerrikets tradisjonelle fiende. Senere ble riket gjenreist, men med en ny hovedstad.
I det 14. eller 15. århundre ble tempelet omdannet til sitt nåværende theravadabuddhistiske bruk. Angkor Wat er usedvanlig blant templene omkring Angkor i og med det aldri ble helt forlatt, selv om det ble forsømt etter det 16. århundre. Noe av forklaringen på at tempelet var bebodd kan sikkert ligge i det faktum at vollgraven virket som et forsvar mot at jungelens vegetasjon overgrodde tempelet og dermed ødela beboelsesmulighetene.
"«Et av disse templene — en rival til Salomons, og reist av en eldgammel Michelangelo — tar muligens en ærefull plass ved siden av våre vakreste bygninger. Det er mer storslått enn noe etterlatt av grekerne eller romerne og viser en trist kontrast til den tilstand av barbarisme som nasjonen nå er sunket ned i.»"
Hiddn Solutions
Agasti
Agasti eide 66 % av Obligo Holding AS, mens Blackstone Real Estate Funds eide de øvrige 34 %. Obligo etablerte en institusjonell investorplattform med hovedfokus på investeringer og forvaltning av eiendom i Norden. Pr 31. mars 2016 forvaltet Obligo verdier for totalt 44 milliarder kroner på vegne av investorer. Av dette forvaltet Obligo eiendomsselskaper for ca. 35 milliarder kroner, hvorav ca. 21 milliarder kroner på vegne av Blackstone. Obligo forvaltet i tillegg investeringsselskaper innen shipping, private equity, infrastruktur og fornybar energi for 10 milliarder kroner.
Johannes’ andre brev
Johannes' andre brev er tradisjonelt ett av de såkalte katolske brev og er i den kanoniske rekkefølgen den 24. boken i Det nye testamente. Brevet regnes videre med blant «de johanneiske skrifter» – blant hvilke man regner Evangeliet etter Johannes, de tre Johannesbrevene og i mange kretser også Johannes' åpenbaring.
Johannes' andre brev er både stilmessig og innholdsmessig svært likt Johannes' første brev. Det er imidlertid kortere, og brevformen tydeligere. Brevets forfatter advarer mottageren mot «den doketiske vranglære».
Brevets forfatter er ikke navngitt. Det er en utbredt oppfatning blant forskere at brevet er forfattet av samme person – eller krets – som de andre johanneiske skrifter (se Evangeliet etter Johannes for mer om forfatterspørsmålet). Unntaket er kanskje Johannes' åpenbaring, der det er vanskeligere å få øye på de språklige og tematiske likheter man ellers finner mellom evangeliet og brevene.
Det er vanlig å anta at Johannes' første brev ble skrevet mot slutten av det første århundre, men dateringen er usikker.
Hiddn Solutions
AgaTech
19. oktober 2016 overtok investoren Øystein Tvenge kontroll på selskapet, gjennom aksjekjøp for 3,3 millioner à 3,4 øre stykket. Aksjen syvdoblet seg på kjøpet og hindret Tvenges hensikt med aksjekjøpet, som ifølge Finansavisen var å omgjøre selskapets beslutning om å strykes fra børsnotering og kjøpe opp det Tvenge-dominerte krypteringsselskapet Hiddn Security der Hiddn-aksjonærene skulle få Agasti-aksjer i bytte.
På en ekstraordinær generalforsamling 14. november 2016 ble dog den vedtatte avviklingen reversert og selskapets foretaknavn endret til AgaTech ASA.
Hiddn Solutions
I desember 2016 utførte AgaTech og Hiddn Security en omvendt overtakelse, hvorpå AgaTech overtok 90% av aksjene i Hiddn Security og endret navn til Hiddn Solutions ASA.
Angkor Vat
Historie
Mouhot, som andre tidlige vestlige besøkende, var ute av stand til å fatte at khmerene kunne ha bygget tempelet og daterte det feilagtig til omkring samme tid som oldtidens Rom. Angkor Wats sanne historie ble kun langsomt puslet sammen under opprydnings- og restaureringsarbeidet som ble utført i hele Angkorområdet fra slutten av det 19. århundre.
Franskmennene fikk kontroll over området i 1907, og i 1908 ble det ansatt en øverste ansvarlig for restaureringen samt flere tusen hjelpere. Ryddingen av området omkring Angkor Wat foregikk fra 1908 til 1911, hvorpå det egentlige restaureringsarbeidet kunne begynne. Arbeidet ble i perioden 1936-1945 ledet av Maurice Glaize, som blant annet skrev guideboken Monumentene i Angkorgruppen, som stadig er den mest utbredte guideboken om Angkor. Arbeidet med å kartlegge og restaurere i hele Angkor-området fortsatte fram til 1972, da arbeidet ble avbrudt fram til 1990-tallet av Røde Khmers kontroll over landet og den etterfølgende borgerkrigen.
Angkor Wat har på samme måte som de andre templene i området gjennom århundrer vært utsatt for plyndringer og ødeleggelser. De senere år har plyndringene riktignok forflyttet seg til fjernereliggende templer, og Angkor Wat er ikke så utsatt lenger.
Siden fredsavtalene trådte i kraft på 1990-tallet har Angkor Wat sett en gjenopptagelse av innsatsen for å bevare tempelet og en massiv økning av turismen og tempelet ble i 1992 en del av det UNESCOutnevnte verdensarvsområdet Angkor.
Angkor Wat i dag
Angkor Wat er det mest fremtredende nasjonale symbolet i Kambodsja, et symbol for Khmerkulturen og det kambodsjanske folk i dag. Det brukes i en rekke ulike sammenhenger, blant annet i det nasjonale flagget og på pengesedlene. Selv under Røde Khmerregimet var en gyllen silhuett av tempelet en del av kambodsjanske flagget.
Bygningene har likevel mange skader. Værforhold, tropisk vegetasjon og menneskelig destruktivitet, som thaienes plyndring på 1500-tallet, har tæret på templene. En annen grunn til forfallet er at khmerene fra 1300-tallet gikk over til buddhismen, slik at ingen flere nye templer ble bygget. Anlegget har siden det 16. århundre fungert som en buddhistisk helligdom, og det er funnet over 40 inskripsjoner med theravadabuddhistisk lære datert fra 1546 til 1747.
Foruten turister hører buddhistiske munker til de daglige besøkende til tempelet.
Restaureringsarbeidet
Restaureringsarbeidet som foregår på Angkor Wat i dag ledes av organisasjonen APSARA, som er en statlig organisasjon dannet etter at Angkorområdet ble utnevnt til verdensarvsområde i 1992. Organisatorisk er APSARA ut over den kambodsjanske regjering også underlagt ICC (International Coordinating Committee for the Safeguarding and Development of the Historic Site of Angkor), som i styret har representanter for UNESCO, Japan og Frankrike.
Henry Nilsen
Henry Nilsen (født 12. april 1961 i Trondheim) er en norsk tidligere skøyteløper. Han representerte Kongsvinger Idrettslag.
Angkor Vat
Restaureringsarbeidet
Især japanske, franske og tyske organisasjoner bistår med restaureringsarbeidet. En av disse er German Apsara Conservation Project (GACP), som er en organisasjon som arbeider for å beskytte guddommer og nymfer og andre basrelieffer fra skade. En undersøkelse foretatt av denne organisasjonen konkluderte at omkring 20 % av guddomsbildene var i en meget dårlig tilstand, primært på grunn av naturlig nedbrytning, men delvis også grunnet ødeleggelser fra tidligere bevaringsforsøk. Andre arbeider inkluderer reparasjon av sammenraste seksjoner av strukturen og forhindring av ytterligere sammenrasing. Et eksempel på dette er at den vestlige fasaden på det øvre nivået har vært støttet av pilarer siden 2002. Restaureringsarbeidet har blant annet også blitt utført av en japansk gruppe, som gjorde ferdig restaureringen av det nordlige biblioteket i det ytre innelukket i 2005, og av World Monuments Fund, som begynte arbeidet med å restaurere Kjerningen av havet av melk i 2008.
Henry Nilsen
Nilsen vant gull på 10 000 meter i NM på skøyter, enkeltdistanser i 1988, sølv på 10 000 meter i 1987 og bronse på 5000 meter i 1988. Han deltok under vinter-OL for Norge i 1984 i Sarajevo med 8.-plass på 10 000 meter. Han deltok også i VM på skøyter, allround i 1984 og 1985 med henholdsvis 16.- og 14.-plass.
Angkor Vat
Turisme
Siden de første grupper av turister besøkte Angkor Wat i 1907 har tempelet blitt en stor turistattraksjon. I 2004 og 2005 kom det ifølge offisielle kilder henholdsvis 561 000 og 677 000 utenlandske besøkende til Siem Reap-provinsen, eller omtrent 50 % av alle utenlandske turister til Kambodsja for begge år. Den økte tilstrømmingen av turister de senere år har hittil ikke forårsaket større skader på Angkor Wat, bortsett fra litt graffiti. Det har dessuten blitt føyd til rep og tretrapper for å beskytte henholdsvis basrelieffene og gulvene. Turismen har innbragt ekstra midler til vedlikehold – i 2000 ble ca. 28 % av billettinntektene brukt på templene – selv om det meste av arbeidet har blitt utført av utenlandsk finansierte grupper.
Australian Open-vinnere
Australian Open-vinnere kan vise til:
Zé Roberto
Zé Roberto, egentlig José Roberto da Silva Júnior, (født 6. juli 1974) er en brasiliansk tidligere fotballspiller. Han har en fortid i Portuguesa, Real Madrid, Flamengo, Bayer Leverkusen, Bayern München og Santos
Ze Roberto spilte for under VM 1998, og var også med i troppen til VM 2006 i Tyskland, der han blant annet scoret et mål i åttendedelsfinalen mot.
Han ble hentet tilbake gratis til Bayern München før sesongen 2007/08. Bayern München stilte som krav at han måtte legge opp som landslagsspiller, for å kunne konsentrere seg fullt og helt om Bayern München.
Area of Outstanding Natural Beauty
Area of Outstanding Natural Beauty - AONB (= «Område med spesielt vakker natur») er et område i Storbritannia som er definert som et spesielt viktig naturområde. Betegnelsen brukes i England, Wales og Nord-Irland, mens man i Skottland bruker det mer eller mindre tilsvarende begrepet National Scenic Area.
Det gjelder spesielle regler for bruk av naturen i slike områder, men de er ikke like strenge som i nasjonalparker. Mens nasjonalparkene har egen lovgivning og egne myndigheter for hver enkelt park, blir alle AONBene administrert felles, med et enkelt regelverk som man pålegger lokale myndigheter å følge.
Hovedformålet med ordningen er å beskytte naturen i områdene, mens to sekundære mål er å dekke behovet for steder hvor man kan feriere i vakker natur, og å ivareta behovene til de som lever og arbeider der.
Det ligger 36 slike områder i England, fire i Wales, og ett som er dels i Wales og dels i England.
Skottland benytter et lignende system for naturskjønne områder; National Scenic Area. Det engelske områder for framstående naturskjønnhet er underlagt ulike former for beskyttelse fra utvikling tilsvarende til de som britiske nasjonalparker har, men i motsetning til disse har de ikke en egen og uavhengig myndighet. De skiller seg også fra nasjonalparkene ved de mer begrensede muligheter for omfattende friluftsaktiviteter.
Stavangergata (Oslo)
Stavangergata (1-43, 36-46B) er en gate i Oslo i bydel Sagene. Den går fra øvre del av Nordre Gravlund i krysset Uelands gate/Jutulveien til Lisa Kristoffersens plass.
Langs gaten ligger blant annet Voldsløkka Stadion, Hjemmets Kolonihager – med gateadresse Sarpsborggata – og Margarinfabrikken Norge. På begynnelsen av 1900-tallet var gaten dominert av små, lave trehus reist som nødboliger etter initiativ av Sofus Arctander, som også var en av initiativtakerne til Arctanderbyen. Brakkene i Stavangergata gikk under navnet Arctanderbrakkene og sto frem til cirka 1936.
Om man starter fra rundkjøringen hvor Jutulveien, Uelandsgate og Stavangergata møtes ligger Voldsløkka borettslag på høyre side. Nummer 1-5 hører til Stavangergata. Oppover på venstre side ligger Voldsløkka hele strekningen med Voldsløkka Stadion et stykke opp. Rett bak Voldsløkka borettslag kommer Kongsvingergata inn fra høyre, deretter følger Hjemmets Kolonihager og Sarpsborggata.
På en liten bakke på høyre side ligger fire blokker på syv og åtte etasjer, to av dem har adresse til Stavangergata - nummer 23 og 25. Blokkene er reist på tomten etter Bjølsen gård; Bjølsen Søndre og Bjølsen Nordre, dagens Bjølsenparken tilhørte gården. Begge ble revet i 1971. Opprinnelig var blokkene for ansatte ved Ullevål sykehus.
På samme side ligger Bjølsen borettslag med nummer 29-41 og gatekunst prosjektet "Bjølsenveggen" inn mot Holmestrandgata. På den andre siden Margarinfabrikken barnehage i det tidligere fabrikklokalet til Margarinfabrikken Norge.
Nummer 44 er en OBOS-blokk i mur fra 1949, opprinnelig reist som Bussførernes Borettslag. I første etasje var det fra 1950 Samvirkelagsbutikk. Nummer 46 er også en blokk, den sto ferdig i 1955 og var reist som en hybelblokk. Bygningen har en åpning i midten med gjennomgang til/fra Lisa Kristoffersens plass/Voldsløkka. Bjølsen Kafé drevet av samvirkelaget hadde drift i første etasje fra 1956.
Fylkesvei 326 (Hedmark)
Fylkesvei 326 (Fv326) i Hedmark gikk mellom Tobøl og Mobekk i Eidskog kommune. Veien var 6,7 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 1960.
Anders Helin
Anders Helin (født Anders Martin Helin 9. mars 1931 i Stockholm, død 25. april 2014) var en svensk sjefsaktor i Stockholm fra 1983. Helin var aktor i to av 1900-tallets mest omtalte rettssaker; Palmemordet og Styckmordsrättegången.
Markus Zberg
Markus Zberg (født 27. juni 1974 i Altdorf i Uri) er en tidligere profesjonell sveitsisk landeveissyklist. Han er broren til Beat Zberg.
Intonasjonsenhet
En intonasjonsenhet er en ytring med en enhetlig intonasjonskontur sentrert rundt en eller to stavelser som bærer hovedtrykk. Intonasjonsenheter er gjerne adskilt med korte pauser.
Intonasjonsenheter kan late til å ha mye felles med setninger, men setninger er en skriftspråklig oppfinnelse, ikke en konvensjon for muntlig snakk. Det kan gjerne gå flere intonasjonsenheter på én setning, noe som lett vil åpenbare seg gjennom transkripsjon av snakk.
Øystein
Øystein, Øistein, Eystein og Eistein er guttenavn utledet av det norrøne navnet Eysteinn, der «ey» betyr «lykke», og «steinn» kommer av «stein». Betydningen av navnet er altså «lykkestein». Østen var den gammeldanske og gammelsvenske formen av navnet. På latin blir navnet gjerne oversatt til Augustinus.
Øystein er også et gammelt norsk kongenavn; se artiklene om Øystein I og Øystein II.
Utbredelse
Øystæinn er blant de ti vanligste mannsnavnene funnet i nordiske runeinskripsjoner fra vikingtiden, og navnet var derfor sannsynligvis svært vanlig i Norden i vikingtiden. De vanligste skrivemåtene for navnet var austain, aystin og aystain. Eystein og Øystein var vanlige navn i Norge i middelalderen. Over 150 forskjellige personer med navnet Øystein er nevnt i Regesta Norvegica.
Formen Esten er kjent brukt i Norge fra 1400-tallet, og har tradisjonelt vært mest brukt i Hedmark, Møre og Romsdal og Trøndelag. I folketellingen i Norge i 1801 var det 707 Østen, 497 Esten og 34 Østein. I moderne tid er Øystein den mest brukte skrivemåten. Rundt 1980 hadde navnet sin topperiode i Norge, og siden dalte bruken jevnt. I 2006 er det omtrent 12 000 personer i Norge med Øystein som eneste eller første fornavn. Formen Øistein var mest populær i 1940-årene, men mindre enn Øystein.
I Sverige var Östen mest brukt i 1930- og 1940-årene, spesielt i Norrland.
Øystein er et vanlig navn i Norge, de andre variantene er mindre brukt. Östen er noe brukt i Sverige og Eysteinn på Island, men de er ikke blant de vanligste navene i disse landene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Arbeidernes Idrettsforbund
Arbeidernes Idrettsforbund (AIF) var et idrettsforbund som eksisterte mellom 1924 og 1946, da de gikk inn i Norges Idrettsforbund. Formålet for AIF var å utvikle masseidretten, og de strevde bevisst for å utvikle en form for idrett som sto i motsetning til den borgerlige konkurransementaliteten og elitedyrkingen. AIF-lagene ville dessuten utvikle hele mennesket, og arrangerte således studiesirkler om arbeiderbevegelsen og sosialismen, og klubbkvelder med foredrag, opplesning og underholdning. En annen svært viktig side av virksomheten til AIF var at de bevisst satset på å organisere de mange arbeidsløse ungdommene, gi dem noe konstruktivt å holde på med, og hjelpe dem å holde motet oppe. Logoen til AIF var en rød stjerne med bokstavene AIF i hvitt.
Idrett og klassekamp
Den moderne idretten gjorde sitt inntog i Norge på annen halvdel av 1800-tallet, og i 1861 ble den første landsforeningen for idrett, Centralforeningen for Udbredelse af Legemsøvelser og Vaapenbrug, opprettet. Både Centralforeningen og dens etterfølgere var imidlertid i stor grad styrt av samfunnseliten, og ble derfor i økende grad sett på som en del av det bestående samfunnets strukturer av den fremvoksende og stadig mer radikaliserte arbeiderbevegelsen som vokste frem i Norge. I andre land eksisterte allerede egne arbeideridrettsforbund, ved utbruddet av 1. verdenskrig var for eksempel over 350 000 mennesker organisert i arbeideridrettsbevegelsen i Tyskland.
I 1918 satte Arbeiderpartiets ungdomsforbund ned et eget idrettsutvalg som to år senere resulterte i Idrettslaget Spartacus, et forbund som i formålsparagrafen slo fast at det skulle virke for kommunismens utbredelse blant idrettsfolk. Da Den kommunistiske internasjonale, der Arbeiderpartiet var medlem, tok initiativ til Den røde sportsinternasjonale (RSI) i 1921, ble arbeidet intensivert. Parallelt med dette, foregikk en utvikling der også den borgerlige idrettsbevegelsen ble politisert. I 1919 hadde Norges Landsforbund for Idrett blitt stiftet og underlagt Forsvarsdepartementet, noe som gjorde at idretten lett ble assosiert med militarismen, samtidig som den også ble brukt til å rekruttere streikebrytere og medlemmer til den høyreaktivistiske organisasjonen Samfundshjelpen.
Den organiserte arbeideridretten
Arbeidernes Idrettsforbund ble stiftet på en landskonferanse i Oslo 8. og 9. juni 1924, med Arbeidernes idrettsopposisjon som innbyder. Forslaget fikk overveldende støtte på kongressen, og det ble enstemmig vedtatt å melde forbundet inn i RSI. Vedtakene førte til at flere fremtredende representanter for Arbeiderpartiet trakk seg ut, men forbundet ble heller ikke et rent kommunistisk idrettsforbund, på tross av den internasjonale tilknytningen. Ved stiftelsen hadde forbundet 5.686 medlemmer, fordelt på 85 lag, ett år senere var det vokst til 6.608 medlemmer og 96 lag.
I 1928 var Oslo vertskap for den såkalte vinterspartakiaden, RSIs alternativ til De olympiske leker, med 426 deltakere fra 6 land, og i motsetning til i en del andre søsterforbund, opplevde AIF vekst, på tross av at den hadde blitt en kamparena mellom kommunister og sosialdemokrater. I 1929 hadde de sistnevnte også vunnet kontrollen, men valgt inntil videre å fortsette i RSI i stedet for å slutte seg til Den sosialistiske sportsinternasjonale (SASI). I 1931 vedtok imidlertid landsmøtet å stille seg utenfor de eksisterende idrettsinternasjonalene og heller samarbeide der det passet seg. Blant annet sendte de 42 deltakere til SASIs arbeiderolympiade i Wien sommeren samme år. Kommunistenes svar ble å danne Kampforbundet for Rød Sportsenhet, men dette ble aldri noen suksess og Kampforbundet ble nedlagt i 1935 og dets medlemmer gikk inn i AIF igjen. På sitt meste hadde de 4-5.000 medlemmer, mens AIF i 1933 hadde 36.602 medlemmer fordelt på 388 lag.
I 1936 stilte det «upolitiske» idrettsforbundet opp på Adolf Hitlers propaganda-olympiade, men AIF fulgte oppfordringen fra LO-kongressen i 1934 og boikottet Hitler-Tyskland. Arbeideridretten internasjonalt prøvde å få til en alternativ olympiade i Barcelona i Spania i 1936, men den kunne ikke gjennomføres da den spanske høyresiden under ledelse av general Franco samme år gikk til angrep på det spanske demokratiet og satte i gang den spanske borgerkrigen. Den ble i stedet holdt i Amsterdam samme år.
I 1936 kom idrettsforliket og AIF fikk statsstønad på lik linje som Norges Landsforbund for Idræt.
I 1939 var arbeideridretten i Norge inndelt i følgende kretsvise arbeideridrettskretser (ordnet alfabetisk):
Norges idrettsforbund
Mellom 1924 og 1939 arrangerte AIF Arbeidermesterskapet i fotball. Kvinnefotballklubbene Athene Moss og Trondheims-Ørn har begge sitt opphav i AIF, det samme har Fotballklubben Sparta Sarpsborg, som vant cupen i 1952 og som er en av komponentene i Eliteserieklubben Sarpsborg 08. Alf Martinsen, som spilte på Bronselaget i 1936, hadde også 21 landskamper for AIF-landslaget før han gikk over til Lillestrøm Sportsklubb, som var organisert i Landsforbundet. AIFs fokus på masseidrett bidro likevel til at eliteutøvere bare i marginal grad sluttet seg til forbundet.
Formenn for AIF
* Rolf Hofmo ble arrestert i 1940, Olaf Helset var leder for interimsstyret til han ble arrestert i 1941.
Blackheath (London)
Blackheath er et forstadsområde i sørøstlige London. Det ligger omkring en åpen, gresskledd slette (en heath) på grensen mellom Greenwich og Lewisham, i ytterkanten av indre London. Det ligger øst for Lewisham og sør for Greenwich. Området på sørsiden av sletten kalles Blackheath Village, på nordsiden finner man Blackheath Standard og på østsiden en liten del av Blackheath Village med Blackheath Halls.
Stedsnavent
Stedsnavnet er nedtegnet i 1166 som Blachehedfeld i betydningen «mørkfarget lyngheier». Det er dannet fra angelsaksisk (gammelengelsk) blæc og hǣth og refererer til det åpne plassen som var møtestedet til det gamle hundred (herred) Blackheath i Kent (som nå har blitt helt innesluttet av Stor-London). Navnet ble senere benyttet for den viktorianske forstaden som utviklet seg på 1800-tallet og ble forlenget til områder kjent som Blackheath Park og Blackheath Vale.
Det finnes en vandrehistorie som hevder at Blackheath var knyttet til svartedauden på 1300-tallet eller pesten i London i 1665. En annen ide er at Blackheath fikk sitt navn fra dets bruk av gravhull går helt tilbake til middelalderen da stedet bortimot sikkert ble benyttet for å kvitte seg med døde under svartedauden i massegraver. Bortimot hvert eneste sted i London har en lokal tradisjon om slike graver under eksempelvis den lokale skolen eller butikken. De var uansett svært mange og det store antallet av lik førte til at de tradisjonelle kirkegårdene raskt ble overfylt, eller som en samtidige skrev, overstuft.
Historie
Romerne anla et lite samfunn på stedet, som ligger langs Watling Street. I middelalderen opplevde Blackheath å bli et samlingssted for både bondeopprøret i 1381 og Jack Cades opprør i Kent i 1450. Senere kom også flere opprørere dit; den 17. juni 1497 ble korniske opprørere slått i slaget ved Deptford Bridge, som også har blitt kalt slaget ved Blackheath. På 1600-tallet var området plaget av landeveisrøvere som stoppet trafikk på Watling Street.
På slutten av 1700-tallet begynte byggingen av Blackheath Park på eiendommen kjent som Cator Estate. Det eksklusive boligområdet ble grunnlagt av John Cator, og ligger øst for Blackheath Village. Det er mange gode eksempler på georgiansk og viktoriansk arkitektur, samt noen senere bygninger. Eiendommen tilhørte tidligere sir John Morden, som også eide Morden College sørøst for sletten.
Ernest Vincent Wright
Ernest Vincent Wright (født 1873, død 1939) var en amerikansk forfatter. Hans mest kjente utgivelse er romanen Gadsby fra 1939, et lipogram som ikke inneholdt bokstaven E (bortsett fra forfatterens navn, introduksjonen og en sluttnote). Samtlige ord var riktig stavet, og alle setningene var grammatisk korrekte. Georges Perec utga i 1969 La disparition («Forsvinningen») på fransk, tilsvarende uten bruk av E.
Wright ble inspirert til denne bragden etter at han fikk vite at E forekommer fem ganger hyppigere enn noen annen bokstav på engelsk. Uten bokstaven E måtte ord omskrives, slik at turkey («kalkun») ble omtalt som Thanksgiving National Bird, mens wedding cake («bryllupskake») ble til an astonishing loaf of culinary art. Det tok Wright to år å få boken utgitt - 50.110 ord uten en eneste E. Men han var forfulgt av uhell. Da Gadsby endelig var trykt, brøt det ut brann i forlagets lager. Det kostet ikke bare en brannmann livet, men ødela også de aller fleste eksemplarene av Gadsby. Og Wright selv døde bare to måneder etter utgivelsen, så boken hans gikk snart i glemmeboken. Først i nyere tid har den fått sin renessanse som en klassiker blant særpregede utgivelser.
Gadsby er beretningen om den oppdiktede byen Branton Hills som våkner til nytt liv i regi av ordføreren John Gadsby og en gruppe ungdommer.
Wright hadde tidligere utgitt tre bøker: The Wonderful Fairies of the Sun (1896), The Fairies That Run the World and How They Do It (1903) og Thoughts and Reveries of an American Bluejacket (1918).
Asterisk
En asterisk (*, Unicode U-066D) er et typografisk symbol. Navnet kommer av gresk ἀστερίσκος (asterískos), en diminutiv av ordet ἀστήρ (astēr, «stjerne») og betyr altså liten stjerne. I dagligtale kalles den ofte bare for stjerne. Innen dataprogrammering brukes nesten utelukkende navnet stjerne, eller den engelske formen star, som for eksempel i «A*-algoritmen» (A-star algoritmen).
Historie
Asterisken ble først innført som et typografisk symbol for fødselsdato. Den hadde opprinnelig seks armer, hver formet som en dråpe som gikk ut fra sentrum.
Den hadde denne formen da den ble innført på skrivemaskiner. Men det viste seg at den ble utydelig, og man begynte å bruke en femarmet versjon (*, U+002A 16 ) i de fleste skrifttyper, men man kan tvinge den arabiske i Unicode-skrifttype med (٭ U+066D 16 ), skjønt man må da bruke overskrift for tegnet. Det hevdes også at den utviklingen ble fremskyndet av konflikten i Midtøsten, fordi arabere ikke ønsket å bruke en stjerne med seks armer fordi den minner om Davidsstjernen. Om dette stemmer er usikkert, men den femarmede versjonen har uansett fått tilnavnet arabisk stjerne. Det er også flere andre asterisk-tegn i Unicode-skrifttyper, f.eks. som de brukt i matematikk.
Vanlig tekst
Asterisken brukes til å markere en fotnote eller for å markere noe. I e-post uten HTML-koding, eller andre omstendigheter hvor man sender uformaterte tekstdokumenter, brukes den for å utheve noe, vanligvis på *denne måten*.
Den brukes også til å markere punktlister. Asterisk brukes også i noen varianter av emotikoner som symboliserer kyss.
Lingvistikk
Innen historisk lingvistikk brukes asterisken til å markere at et ord er en rekonstruert form, som «for eksempel gammelengelsk ceorl (kjent form) kommer fra proto-germansk *karilaz (rekonstruert form)».
Innen teoretisk lingvistikk, og spesielt i forbindelse med syntaks, indikerer en asterisk ved et ord eller en frase at det som er merket er ugrammatikalsk.
Data
Innen data brukes asterisk ofte til å uttrykke valgfrie elementer eller "null eller flere". Den brukes for eksempel i regulære uttrykk for å uttrykke at et mønster har null eller flere repetisjoner. Den kalles da en Kleene-stjerne etter Stephen Kleene.
I Unified Modelling Language brukes asterisk for å angi null til flere klasser.
For vanlige brukere er dette spesielt kjent fra søkefunksjoner, der for eksempel asteri* vil finne både asterisk og asterix.
I MediaWiki brukes asterisk for å lage punktlister.
I mange programmeringsspråk og på kalkulatorer brukes asterisk som multiplikasjonssymbol.
<!-- HER BLIR DET FOR MANGE SPESIELLE UTTRYKK, NOEN SOM KAN DET BØR OVERSETTE DETTE I enkelte språk har den en helt spesiell funksjon: In the C programming language, the asterisk is used to get the contents of a pointer. It is the inverse of the & operator which gives the address of a variable. It is also used declare a pointer variable. In the Perl programming language, the asterisk is used to refer to the typeglob of all variables with a given name. In the Common Lisp programming language, the names of global variables are conventionally set off with asterisks, *LIKE-THIS*. In mathematics, it signifies the complex conjugate of a complex number, e.g. if x=a+ib, x*=a-ib. It is also used as an infix binary operator. The lowered asterisk is a symbol for convolution, e.g. f ∗ g is a convolution of f with g. On a Touch-Tone telephone keypad, * (called star) is one of the two special keys, and is found on the left of the zero. (The other is the number sign ("pound" or "hash")). In many instant message communication programs (such as AOL Instant Messenger and Yahoo! Messenger), chat rooms, and internet forums, it is placed at the beginning of a line correcting a typographical error. Some e-mail, Usenet, and instant messenger users place asterisks around a word or phrase for emphasis (as opposed to using all caps, which signifies shouting and is considered rude). In cricket, it signifies a total number of runs scored by a batsman without losing his wicket, e.g. 107* means '107 not out'. In the GCSE examination, A* ("A-star") is a special top grade that is distinguished from grade A. In many MUDs and MOOs, as well as 'male', 'female' and other more esoteric genders, there is a gender called 'splat', which uses an asterisk to replace the letters that differ in standard English gender pronouns. For example, h* is used rather than him or her.
In fine mathematical typography the Unicode character U+2217 (∗) "math asterisk" is available (HTML entity ∗). This character, also appeared in the position of the regular asterisk in the PostScript symbol character set in the Symbol font included with Windows and Macintosh operating systems and with many printers. It should be used in fine typography for a large asterisk that lines up with the other mathematical operators. --> Asterisken brukes også foran ord, for å rette på noe man har skrevet feil, for eksempel i en lynmeldingstjeneste.
Risikoaversjon
Risikoaversjon er motvilje til å ta risiko, eller en preferanse for sikker inntekt over usikker inntekt. Risikoaverse personer vil dermed foretrekke å en noe lavere sikker inntekt fremfor en høyere usikker inntekt.
Asterisk
Data
Eksempel:
S: Hei gordan går det?
A: ?
A: *hvordan
Kontorprogramvare
Kontorprogramvare er en programvaresjanger som refererer til en gruppe programmer som ofte benyttes i kontorsammenheng:
En programvarepakke for kontorer må inneholde:
Men de kan også inneholde flere programmer, som:
Jellhaugen
Jellhaugen er en stor gravhaug på Gjellestad i Berg i Halden kommune i Viken fylke. Den er ni meter høy og har et ovalt grunnplan på ca. 85 x 70 meter, noe som antakelig gjør den til Nordens nest største gravhaug (Raknehaugen ved Jessheim er noe større i grunnplan, og betraktelig høyere). Haugen utgjør et dominerende innslag på den ellers ganske flate Viksletta, og den er lett synlig fra E6, på østsiden av veien ca. seks km nord for Svinesund, og en snau km sør for kommunegrensa langs E6.
Etter tradisjon på stedet skal haugen være reist over en «kong Jell» og skipet hans, men slike sagn er som regel av nyere dato og er sjelden av verdi for utforskningen av disse haugene. Haugen er langt fra fullstendig arkeologisk undersøkt, men i 1968 og 1969 fikk arkeologen Erling Johansen gravd en søkesjakt inn mot midten av haugen. Her fant han en kjernerøys midt inne i haugen, og i den var det spor av en ganske enkel branngrav med blant annet en ravperle. Graven er karbondatert til mellom 426–598 e.Kr., det vil si i overgangen mellom folkevandringstid og merovingertid. Johansen fant også spor av en gravplyndring som likeledes er datert. Der slo prøven ut på 692–896 e.Kr. Det er derfor ikke korrekt å datere haugen til vikingtid, og den rommer heller ikke noen skipsgrav.
Ved undersøkelsen kom det også fram at haugen er bygd av gresstorver og matjord. Johansens eget estimat er at haugen rommer ca. 20 000 m³ masse, og dersom alt det er hentet i nærheten av haugen, og man har gravd ned til en meters dybde i gjennomsnitt, vil det si at man har rensket ca. 20 dekar. Det tilsvarer tre fotballbaner, og dette vitner om at bare anlegget av haugen har vært et anselig arbeid. Johansen mente selv at det må være tale om ca. 100 årsverk, men dette må etter alt å dømme sees på som et minimumsanslag.
Gjellestadskipet
På en pressekonferanse arrangert av Norsk institutt for kulturminneforskning (NIKU) den 15. oktober 2018, ble det gjort kjent at undersøkelser med georadar på området umiddelbart nord for haugen hadde avslørt nye funn. Blant disse er flere gravhauger (som i ettertiden har blitt jevnet med jorden), hustufter, og ikke minst en skipsgrav som inneholder rester av et større vikingskip. Nye undersøkelser fortsatte i 2018 og 2019, for å avgjøre framgangsmåten for å avdekke dette vikingskipet, som i størrelse ligner de tre kjente funnene Osebergskipet, Gokstadskipet og Tuneskipet. Det nye funnet ligger på dyrket mark, og over tid har den opprinnelige haugen blitt jevnet med jorden ved pløying og kultivering. De påviste restene av «Gjellestadskipet» ligger derfor bare fra 0,4 til 1 meter under jordoverflaten, noe som dessverre kan ha ført til at mye av treverket kan ha blitt ødelagt i tidligere tiders pløying, eller har råtnet bort.
Utgravingene tok til i 2020 og fortsatte i 2021.
Agneta Blidberg
Agneta Blidberg (født 29. august 1944 i Malmö) er en svensk overanklager. Hun er bl.a. kjent for sitt arbeid med utredningen av mordet på Anna Lindh og Palmemordet.
Sonja Hagemann
Sonja Agnes Weyergang Hagemann (født 6. september 1898 i Oslo, død 17. oktober 1983) var en norsk litteraturhistoriker og litteraturkritiker.
Hagemann var Dagbladets første barnebokkritiker, en beskjeftigelse hun hadde fra 1946 til 1971. Hun foreslo selv for avisen at den burde innføre litteraturkritikk av barnebøker, og hun hadde som uttrykt mål å utvikle en faglig fundert kritikk av barnebøker. Hun er fremfor alt kjent for det banebrytende trebindsverket Barnelitteratur i Norge. Det første bindet kom i 1965, det siste ble ugitt i 1974.
Vetan (Færder)
Vetan eller Veten er en ås sør på Nøtterøy i Færder kommune, like ved Haukemyr, vest for Torød. Med sine 99,7 moh. er den det høyeste punktet på øya og i kommunen.
Toppen av Vetan ble i 1897 ekspropriert av Forsvarsdepartementet for bygging av en kystmeldepost. Rett før angrepet på Norge i 1940 ble det bygget en festningskommandoplass på Vetan, men den ble ikke tatt i bruk. Tyskerne overtok anlegget og bygget det videre ut, blant annet med en radiostasjon samt tre 20 mm luftvernkanoner. Etter andre verdenskrig har Vetan vært i bruk som radiolinjestasjon av Forsvarets Fellessamband. Det er ikke lenger militær aktivitet på Vetan, men toppen er fremdeles avsperret.
På Vetan er det registrert ei gravrøys fra bronsealderen.
Johannes’ tredje brev
Johannes' tredje brev er tradisjonelt ett av de såkalte katolske brev og er i den kanoniske rekkefølgen den 25. boken i Det nye testamente. Brevet regnes videre med blant «de johanneiske skrifter» – blant hvilke man regner Evangeliet etter Johannes, de tre Johannesbrevene og i mange kretser også Johannes' åpenbaring.
Av de tre Johannesbrevene er dette det som med størst tydelighet presenterer seg som et virkelig brev, stilet til en enkelt person – Gaius, og med et bestemt siktemål: Å anbefale to omreisende kristne forkynnere for en bestemt menighet. Johannes' tredje brev gir et innblikk i den historiske situasjon for de kristne på denne tiden, og særlig i forholdet mellom de omreisende kristne forkynnere og menighetenes fastboende ledere.
Det er vanlig blant forskere å mene at brevet er forfattet av samme person – eller krets – som de andre johanneiske skrifter (se Evangeliet etter Johannes for mer om forfatterspørsmålet). Unntaket er kanskje Johannes' åpenbaring, der det er vanskeligere å få øye på de språklige og tematiske likheter man ellers finner mellom evangeliet og brevene.
Dateringen av Johannes' tredje brev er usikker, men det er vanlig å anta at det er skrevet omkring år 100.
Cotswolds
Cotswolds (eller Cotswolds Hills) er et område i sørlige delen av sentrale England som inneholder en kjede av rullende høyder og åser. Det stiger opp fra engene i øvre Themsen til en kant på rundt 300 meters høyde som kalles Cotswold Edge, over dalene Severn Valley og Evesham Vale. Området er siden 1966 definert som et Område med spesielt vakker natur. Det er et svært populært mål for fotturister.
Området er definert av et grunnfjell bestående kalkstein fra juratiden som har skapt en form for gressland som er sjelden på De britiske øyer. Det er således drevet kommersiell grustak for gullfarget cotswoldstein. Området har fått et særegent trekk fra bruken av dette mineralet; det hovedsakelig rurale landskapet er preget av steinbygde landsbyer, historiske byer og staselig hus og hageanlegg.
Området Cotswolds er grovt sett 40 km bredt og 145 km langt. Det strekker seg sørvest fra akkurat sør for byen Stratford-upon-Avon og til rett sør for byen Bath. Det liggers langs grensene av flere engelske grevskap; hovedsakelig Gloucestershire og Oxfordshire, og deler av Wiltshire, Somerset, Worcestershire og Warwickshire. Området har gitt navn til distriktet Cotswold i Gloucestershire som administrerer en stor del av området. Det høyeste punktet i regionen er Cleeve Hill som er 330 moh, rett nord for Cheltenham.
Historie
Det er bevis på neolittisk bosetning fra gravkamre på on Cotswold Edge, og det er levning av bygdeborger fra både bronsealderen og jernalderen. I romersk tid bygde romerne villaer, slik som ved Chedworth, bosetninger som Gloucester, og steinsatte den keltiske stien som senere ble kjent som Fosse Way.
I løpet av middelalderen ble Cotswolds velstående fra handelen med ull med det europeiske fastlandet. Mye av inntektene fra denne handelen ble benyttet direkte til å bygge kirker. Området har fortsatt et stort antall framstående «ullkirker» bygd av cotswoldstein. Det velstående området har på 1900- og 2000-tallet tiltrukket seg en rekke rike personer fra London som anskaffet seg sitt andre hjem her, eller har valgt å bli pensjonist i Cotswolds.