cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sitat
Sitat er et litterært eller kunstnerisk fragment, større eller mindre, som gjengis fra en annen kilde. Sitatet er i de fleste tilfeller mer eller mindre uforandret, hvilket f.eks. skiller sitatet fra referatet. Sitater blir brukt i svært mange sammenhenger, både i muntlig og skriftlige framstillinger. Det er vanlig folkeskikk å merke sitater med anførselstegn slik at det ikke er tvil om at en har hentet sitatet fra andre. Også av hensyn til opphavsretten bør kilden nevnes. I foredrag og taler innledes sitatet vanligvis med en henvisning til hvor eller hvem man har lånt det fra. Etter som åndsverkloven i Norge inneholder egne sitatregler, er det i utgangspunktet fullt tillatt å sitere. Men åndsverkloven i Norge oppstiller samtidig klare grenser.
Sitatskikk og opphavsrett
Det å støtte seg på hva andre har gjort er en nødvendighet, og har gitt opphav til mange og tildels ganske kompliserte måter å håndtere dette på. Det vanlige er å merke sitatet på måten som er bestemt for den type publisering, og oppgi hvor det stammer fra, enten der og da, eller i egen liste.
Sitat gir ikke rett til ukritisk kopiering av tekst og bilder man for eksempel finner på Internett. Dette regnes som opphavsrettsbrudd og kan forfølges rettslig.
Mange korte sitater er så vel kjent at de er blitt til fyndord og ordspråk. Dersom de ellers blir for lange, kan de bli stående uttrykk som forutsetter at begge parter forstår bakgrunnen for uttrykket. Eksempler på det siste er sisyfosarbeide og augiasstall, begge med bakgrunn i gresk mytologi. En annen slektning av sitatet er aforismen. Den danske dikteren Kumbels underfundige gruk er flittig sitert.
Bruken av sitater er så utbredt at det er gitt en rekke sitatleksika. Disse er viktige hjelpemidler for de som skal holde taler eller være toastmastere i selskapelige sammenhenger.
Edwin Scharff
Edwin Paul Scharff (født 21. mars 1887 i Neu-Ulm; død 18. mai 1955 i Hamburg), var en betydelig tysk billedhogger og grafiker fra første halvdel av 1900-tallet.
Liv
Han forlot hjembyen da han var 15 år gammel for å gå kunsthåndverkskole i München. Han fikk derfra opptak ved det kongelige akademiet for skjønne kunster, og ble maler.
Han fikk stipendopphold ett år i Paris (1912/1913). I løpet av det slo han over til skulptur, og gikk inn i en svært produktiv fase, parallelt med at han ble utnevnt til professor i Berlin.
Den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen førte tilsynelatende ikke til problemer. Han mottok et oppdrag til portal for utstillingen Schaffendes Volk i Düsseldorf: To store bronsefigurer til 100 000 Riksmark i 1937, for noen måneder senere å bli entartet-erklært med arbeidsforbud.
Etter den andre verdenskrig underviste han ved Landeskunstschule Hamburg, og døde der i 1955.
Edwin-Scharff-Museum ble åpnet i Neu-Ulm i 1999. Dette skal gi et varig overblikk over hans livsverk. Deler av livsverket ble også vist ved documenta-utstillingene i 1955 og 1959. Det finnes også en minnepris: Edwin-Scharff-Preis.
Lysing
Lysing (Merluccius merluccius) er en fisk i lysingfamilien. Den kalles også «svartkjeft» eller «kolkjeft».
Beskrivelse
Lysingen blir normalt 80 cm lang og 3 kg, men kan bli opptil 140 cm og 18 kg. Den er grå, gråblå eller gråsvart i fargen på ryggen, mens sidene og buken er sølvgrå. Har en nesten rett, lys sidelinje. Munnhulen og innsiden av gjellelokkene er helt svart.
Lysingen har to ryggfinner, en kort og en lang, og en lang gattfinne. Hodet er smalt med en underbitt kjeve. Lysingen har skjeggtråd, men eldre individer mangler denne.
Adferd
Lysingen lever som oftest pelagisk i stim, men kan også leve langs bunnen. Finnes fra overflaten og ned mot 1000 m. Mest vanlig fra 150 til 500 m. Den spiser mest annen pelagisk fisk som sild, brisling og makrell, men tar også blekksprut og krepsdyr.
Hannfisken er kjønnsmoden fra 3-4 års alderen, mens hunnfisken er kjønnsmoden først rundt 10 år. Den gyter på våren og sommeren.
Utbredelse
Lysingen er vanlig øst i Atlanterhavet fra Nord-Afrika og nordover til Island, vest i Atlanterhavet fra Labrador til Nord-Carolina. Den finnes også i Middelhavet. Utbredt langs norskekysten nordover til Lofoten.
Økonomisk betydning
Den er en god matfisk, med fast, hvitt kjøtt. Fiske etter den er relativt begrenset i Norge, men arten er kommersielt svært viktig lenger sør i Europa, der den også er svært ettertraktet.
Bizonula
Bizonula er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Hangzhou Banshan gasskraftverk
(Hangzhou) Banshan gasskraftverk er et varmekraftverk ved Hangzhou i provinsen Zhejiang i det østlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1050 MW. Brenseltypene er naturgass, og dette er et kombinasjonssyklus verk med både damp- og gassturbiner.
Hate (Sarcófago-album)
Hate (utgitt 1994) er det fjerde studioalbumet til heavy metal bandet Sarcófago. Albumet ble gjenutgitt i 2005 av Cogumelo Records med et noe annerledes plateomslag.
Bad Ems
Bad Ems er en liten by ved elven Lahn i Rheinland-Pfalz i Tyskland. Den var et verdenskjent kursted på 1800-tallet.
Beliggenhet
Byen ligger på begge sider av elven, og brer seg oppover liene. Der er flere broer, noen bare for fotgjengere. Elven utgjør det naturlige skillet mellom Taunusfjellene og Westerwald, og har skåret seg ned i skiferfjellene som har lommer av malm.
Byens betydning
Vannkildene i distriktet har fra gammelt vært regnet som helsebringende, og byen er kjent for sine kurbad, som har vært besøkt av representanter for både fyrstehus, intellektuelle og handelsimperier. Kong Oskar II har blant annet besøkt stedet i tillegg til de russiske tsarene Nikolai I og Alexander II og den tyske Keiser Wilhelm I. Kurbadet er fortsatt i drift, og er utvidet med casino.
Fra 1947 er Bad Ems setet til Det statistiske nemndet i Rheinland-Pfalz og fra 1969 distrikthovedstad i Rhein-Lahn-Kreis, som ble grunnlagt i dette året. Siden er byen også kjent gjennom kjennemerket EMS.
Gruvedrift
Malmfunn har tildels satt preg på deler av området, blant annet ved at noe av gruvedriften foregikk som åpent dagbrudd. Det er utvunnet bly, sølv, sink og kobber tildels så langt tilbake som i romertiden. Gruvemuseet i byen gir en god fremstilling av utviklingen.
Nezahualcoyotl
Acolmiztli Nezahualcoyotl (født 28. april 1402 i Texcoco, død 4. juni 1472), var «stortaler», eller «tlatoani», av Texcoco, i dagens Mexico, fra 1420 til 1472. Han var også en berømt poet. Poesien hans ble nedskrevet på nahuatl etter hans død. Nezahualcoyotl uttales på nahuatl. Acolmiztli betyr «sterk puma», og Nezahualcoyotl betyr «sulten coyote» (prærieulv).
Nezahualcoyotl hersket over acolhuaene, et chichimekerfolk, som likesom aztekerne regnes med til den løse folkegruppen nahua.
Bakgrunn
Nezahualcóyotl var sønn av Ixtlilxóchitl I (far) og Matlalcihuatzin (mor), som var datter av Huitzilihuitl. Skjønt han var tronarving var ikke hans ungdsom preget av fyrtstelig luksus. Faren hadde bragt Texcoco i konflikt med den mektige by Azcapotzalco, som ble regjert av tepanekerne. I 1418, da han var en ungdom på femten år, ble foreldrene hans drept ved et overfall av tepanekere.
Etter dette overfallet måtte Nezahualcóyotl flykte til aztekerhovedstaden Tenochtitlán, hvis hersker hans familie var forsvogret med. Der fikk han i årene somfulgte en omfangsrik utdannelse, men måtte hele tiden skjule seg på grunn av beskyldninger fra tepanekerne. Først i 1431 lyktes det ham å beseire tepanekerne i allianse med aztekerne, og så la seg hylle som hersker i sin hjemby Texcoco. Det er fra de årene forut for dette, mens han ventet, at han fikk navnet «sulten coyote».
Hersker
I årene som fulgte hersket han over Texcoco og sitt folk til en blomstringstid hva gjaldt kultur, vitenskap, arkitektur, religion og jordbruk. Selv var han engasjert i arkitektur, diktning og filosofi. Han bygget blant annet en akvadukt som sørget for å gringe ferskvann til Tenochtitlán, som lå i den saltholdige Texcocisjøen. Hans palass, som det fremdeles står ruiner av i Texcoco, hadde et intrikat vannforsørgelsessystem. Noen av hans dikt ble overlevert muntlig for ettertiden, og ble nedtegnet i Codex Ixtlilxóchitl og andre kodekser utarbeidet av katolske munker på 1500-tallet.
Munkene som nedtegnet det som var kjent om ham, oppfattet ham som en from mann, og at han var skeptisk til de lokale guder som krevde menneskeofringer. Han praktiserte selv sin tro på fredelig vis; i stedet for ofringer av mennesker, frembar han røkelse, og  og fastet. Hans etterkommere og biografer, Fernando de Alva Cortés Ixtlilxóchitl og Juan Bautista Pomar, hevdet at han hadde en erfaring med «en ukjent og ikke grupbar herre over alt som er» og at han bygde et helt tomt tempel til hans ære. Her var det ikke tillatt med noen form av offer - ikke en gang dyreoffer. Men han tillot menneskeofre i sine andre templer.
Ifølge Motolinia praktiserte Nezahualcoyotl sine strikte lover med omhu og klokskap, og lot dem gjelde alle sine undersåtter. Han drepte fire av sine sønner for deres seksuelle omgang med hans konkubiner. Erobrede byer betalte tributt som ble distribuert blant tre konnger. Fjorten byer hørte under Nezahualcoyotl: Otompan, Huexotla, Coatlichan, Chimalhuacan, Tepetlaoztoc, Chiauhtla, Tezoyucan, Teotihuacan, Acolman, Tepechpan, Chiconauhlt, Xicotepec, Cuauhchinanco, og Tulantzino.
Man antar at Nezahualcóyotl fikk over hundre barn, med et høyt antall kvinner. Hans sønn Nezahualpilli (1464–1515) fovertok tronen etter hans død i 1472.
Nezahualcoyotl er avbildet på den meksikanske 100-pesosseddelen.
Gunnar Solum
Gunnar Solum (født 28. august 1929 i Namsos, død 11. juni 2008) var en norsk journalist, redaktør og politiker (Ap).
Han gikk realskole og handelsskole og begynte i 1952 i Namdalens Folkeblad. Solum ble redaktør i Brønnøysunds Avis i 1956, redaksjonssekretær i Namdal Arbeiderblad i Namsos i 1961 og ansvarlig redaktør i samme avis i 1970.
Han møtte for første gang i Namsos kommunestyre i 1952, og satt som Namsos' ordfører 1976–1991. Han var medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1992–1995. Solum var æresmedlem av Det norske Arbeiderparti.
Jiangyou gasskraftverk
Jiangyou gasskraftverk er et varmekraftverk i provinsen Sichuan i det sentrale Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 700 MW. Brenseltypene er naturgass, og dette er et kombinasjonssyklus verk med både damp- og gassturbiner.
Ytter-Vikna
Ytter-Vikna, eller Ytre Vikna, er ei øy i Nærøysund kommune, Trøndelag. Den hører til øygruppa Vikna som har tusenvis av øyer og holmer. Den har et areal på 85,1 km². En stor del av Ytter-Vikna er fredet. Høyeste punkt er Vattafjell, 173 meter. Et sentrum for grendene på Ytter-Vikna er det gamle handelsstedet på Austafjord, hvor det er butikk, skole og barnehage.
Søren Schive
Søfren Thornson Schive, ofte forenklet til Søren Schive, (født 1623 i Stavanger, død 29. september 1705 på Feda) var en norsk prest i Bjelland sogn, som ligger i nåværende Lindesnes kommune. Ved siden av prestegjerningen var Schive gårdbruker, trelasthandler og jeger.
Schive er omtalt i tallrike anekdoter og sagn, og blir kalt både «den gode» og «den vise». Historiker Ludvig Daae skriver i sin bok Norske bygdesagn (1870) om «Den vise hr. Søren Schive» at han sto «i umiddelbar forbindelse med aanderne og kunde forudsige tilkommende ting».
I boka Norske helgener (1879) utdyper den samme Daae at «Almuesagnet langt ned i den lutherske Tid har tillagt en og anden Præst Mirakelgave og umiddelbar Forbindelse med Aanderne». Søren Schive nevnes sammen med Petter Dass som eksempler på slike prester.
Daae omtaler Schive som «en sværlemmet og stærk mand med uhyre skjæg, der i et og alt levede paa bondevis og gikk til sine annekser om vinteren på skier».
Etter Schive den 1., fulgte fem generasjoner prester med navnet Søren Schive. De tre første generasjonene Schive tjenestegjorde uavbrutt i Bjelland kirke i 122 år. I 1993 ble det utenfor Bjelland kirke satt opp en minnestøtte over de tre.
Utenlandsopphold
Daae skriver i Norske bygdesagn at Søfren Thornson Schive, før han kom til Bjelland, skal ha oppholdt seg lenge utenlands, og han skal ha opplevd «mange eventyrlige hendelser». Blant annet skal han ha vært skipsprest på en Ostindiafarer, og han skal ha utholdt «meget ondt i tyrkisk fangeskap».
De utførligste notater om Søren Schive er nedskrevet av barnebarnet Daniel Sørensson Schive (1707-1769), som var prest i Søgne. I følge Daniel S. Schive og hans nedtegnelser i Søgne kaldsbok, skal hans farfar ha vokst opp hos en rik kjøpmannsonkel i Trondheim, og gått på katedralskole der. Schivekjøpmannen skal ha vært vertskap når Kong Christian IV besøkte Trondheim, og slik ble kongen også kjent med Søren. Onkelen finansierte senere Sørens studier i København, og deretter skal Søren på oppdrag fra kongen ha besøkt kongelige hoff i Europa og Asia. Utenlandsoppholdene skal til sammen ha strakt seg over 20 år.
Daae beskriver Daniel S. Schives utredning om bestefaren liv som «selsom», men legger til at det må være «et og andet sandt træk deri». Daae mener at de eventyrlige beskrivelsene av Schives utenlandsturer, kan ses i sammenheng med en samtidig populær reisebeskrivelse av Anders Christensen, fra 1728. I «Kultursoga for Bjelland og Grindheim» bedømmes historiene etter Daniel Schive som lite pålitelige: «Daniel Schive må ha vore nokså overtruisk, noko av ein fantast og med sans for det dramatiske».
Men noe av det Daniel S. Schive skriver bekreftes av tilgjengelig kildemateriale. Han skriver at farfaren reiste til «de fleeste Europeiske Accademier», og en adgangsbok fra Universitetet i Oxford, viser at «Søfren T. Schive» 13. juli 1650 skrev seg inn ved Bodleian Library for å studere.
Schive skal ha fått sitt prestekall i Bjelland etter å ha tjent som løytnant for studentene under svenske troppers beleiring av København i 1659. Dette i følge et brev fra sønnensønnen (Søren Schive den 3.) til kongen, datert 30. september 1737.
Prest og bonde
Søfren giftet seg med Anna Søfrensdotter Godtzen d.y. (1642–1710) fra Stavanger, datter av Søfren Godtzen. De kom til Bjelland i 1660, hvor Søfren ved siden av prestegjerningen drev sin egen gård. Bjelland prestegjeld besto på Søfren T. Schives tid av hovedsoknet Bjelland, og annekssoknene Grindheim, Finsland og Åseral.
Kirken på Bjelland, slik den framsto på Søfrens tid, ble bygd på 1600-tallet. Det var den andre kirken på stedet, og den sto til 1793. Da ble den erstattet av nåværende Bjelland kirke. Enkelte gjenstander fra 1600-tallskirken er bevart, og fremdeles i bruk. Det gjelder blant annet altertavlen, prekestolen og dåpsfontenen.
Trelasthandel
Søfren T. Schive kjøpte tømmer av bønder i området, og han deltok selv i fløtingen. Tømmeret fra Bjelland ble fraktet sørover med Mandalselva. Tømmeret fikk tidlig betydelig markedsverdi, for skogressursene var ujevnt fordelt. Etter hvert måtte man stadig lengre innover i landet og oppover langs vassdragene for å få tilgang på de mest attraktive tømmerdimensjonene. Fløting var den eneste overkommelige måten å få tømmeret fra skogene i innlandsbygdene til sagbruk ved kysten. Schive skal i følge Daae ha drevet tømmerhugst og trelasthandel i flere bygder.
Et par av sagnene om Schive den 1. er knyttet til tømmerfløtingen. En dag han gikk langs elva i Kvinesdal med en båtshake, møtte han en løytnant med en kvinne. «Kommer du der, du gamle skjeggede prest med din baadshage?», sa løytnanten. «Kommer du der med din hore?», svarte Søren. Løytnanten trakk sabelen og ville gjennombore presten, men «denne satte ham med sine trolddomskunster fast». «Nu skal du staa der, til jeg løslater deg», sa presten, og løytnanten skal ha stått der i 18 timer.
I et annet sagn fløter Schive og noen andre karer tømmer. Stokkene låser seg i en stor floke, midt i elva. Schive tar da sølvtobakksdåsa si og kaster inn i floka, og etter høylydt knaking og braking løser floka seg opp. De fulgte etter tømmeret nedover elva, og finner til slutt dåsa flytende på en stokk. Presten åpnet dåsa for å se om tobakken fortsatt var der. Men den var tom. Da sa han at «Satan kunde ikkje mindra ha for bryet enn den vesle tobakksmolen».
Schive skal ha satt opp demninger flere steder i Vest-Agder, blant annet ved Lognavatnet i Åseral og ved Feda, i Kvinesdals prestegjeld, hvor han skal ha hatt en sag. På Feda eide han også en gård, og der døde han på mikkelsmess i 1705. Liket ble fraktet til Bjelland kirke, hvor han ble gravlagt under alteret.
Trolldomskunst
Ved Svarteskolen i Wittenberg i Tyskland skal Schive ha lært seg å utøve trolldomskunst. I følge sagnet hadde han ikke noen skygge, for den tok djevelen i bytte før Schive forlot presteskolen i Wittenberg. I folketroen var rektor for denne skolen djevelen selv, og han forlangte én fra hvert kull som sin andel, enten den som var sist uteksaminert, eller valgt ved loddtrekning. Loddet falt på Schive, men han narret djevelen ved å si: «Ikke ta meg, men den som kommer bak meg!» Djevelen så gjorde, og det var kun skyggen til Schive han fikk tak i. En tilsvarende historie fortelles om Petter Dass. Professor Knut Liestøl omtaler Schive som «den mest vidgjetne av prestane i Vest-Agder.» og karakterisert ham som en sørlandsk parallell til Dass.
Schive den 2.
Den yngste sønnen etter Søfren og Anna, Søren Søfrenson Schive (1668-1737), overtok i 1705 farens prestekall i Bjelland, og hadde dette inntil sin død i 1737. Han skal ha drevet tømmerhandel i så stor stil, at biskop Christopher Nyrop i Christiansands Stift mente prestekallet ble forsømt. Han truet Schive med suspensjon, og innklaget ham til kongen.
I sine siste leveår var Schive den 2. tynget av alder, gjeld og andre vanskeligheter han var viklet inn i. Han var svært opptatt av å sikre soknekallet for sin sønn Søren. I et brev til kong Kristian den 6., forklarte han hvorfor sønnen var vel egnet: Reisene var lange og vanskelige, det var fire mil til kirken som var lengst borte, og når en skulle se til syke, måtte en ofte gå 7 mil over hei og fjell på ski. Han mente at sønnen var «perfect» og sterk til å gå på ski, og «almuen ønsker at nyde ham til deres sogneprest, thi da kan de blive betjent udi deres saligheds sag både vinter og sommer».
Schive den 3.
Søren Schive, den 3. i rekken, ble født i Bjelland i 1706. Han begynte i femte klasse ved Christiania katedralskole i 1722, gikk i øverste klasse høsten 1724, og dimitterte året etter. Han ble i mai samme år innskrevet ved Universitetet i København, hvor han tok teologisk eksamen 1727.
I 1729 ble han kapellan i Bjelland hos faren (Søren den 2.). I disse årene ble han pålagt mange av oppgavene som lå under prestegjerningen, og han ble tidsvis satt på harde prøver. På en tur til Åseral ble han slengt av hesteryggen da han krysset en elv. Han ble berget av andre og brakt til en gård, hvorpå huset han befant seg i brant ned. Han rakk ikke en gang berge sine egne klær, så dagen etter sto han ved alteret i lånte «bondeklæder. Ikke nok med dette, for på veien hjem, mens han hvilte ved et fjell, veltet tømmer over ham, slik at han skadet armen stygt.
I et anbefalingsbrev til kong Christian den 6. forklarer biskop Jacob Kærup at Søren Schive den 3., i likhet med sin far og farfar «forstaar at prædikere for fieldbønderne det gamle norske fieldmaal». 30. september 1737, kort tid før faren døde, skrev Søren selv et brev til kongen, hvor han ba om å få overta Bjelland soknekall. Kongen ga sitt samtykke, og Schive den 3. var sogneprest i Bjelland fra 1737 til han døde i 1782.
Schive den 4.
Søren Schive den 4. ble født i Bjelland i 1740. Han ble i 1759 kapellan hos sin far, Søren Schive den 3., og faren håpet at sønnen skulle bli hans etterfølger i presteembedet på Bjelland. Men biskop Ole Tidemand i Christiansand hadde flere betenkeligheter ved å forfremme Schive den 4. til prest. Da den unge mannen giftet seg på ny, etter at hans første kone døde, gikk det kun omtrent 12 uker mellom bryllupet og dagen da barnet kom til verden. Biskopen anså dette som en svært alvorlig sak, og mente at kapellanen brydde seg mindre om «menighedens opbyggelse end sine egne kjødlige lyster at føye og fornøye».
Schive den 4. skal i tillegg ha vært «lei til å drikka». Han endte sine dager rundt 1776, etter å ha blitt kastet ut av et vindu under et slagsmål på Hornnes.
Schive den 5.
Søren Martinius Schive, sønn av Søren Schive den 4. og Johanne Cathrine Viborg, ble født i Christiansand, 27. desember 1771. I 1803 ble han sokneprest i Lunde og Flekkefjord, i 1813 sokneprest i Ringebu og i 1823 prost i Gudbrandsdalen. Han døde i 1827.
I følge boka "Fra Dalene" av Oluf Løwold var Schive i følge Lundes kaldsbok «en flink taler, elsket av alle rettenkende mennesker, men da han, med bidende vid, angrep lasten, uden personanseelse, pådrog han seg derved mange ubehageligheder som foranlediget ham til at flytte».
Schive den 6.
Den 6. og siste presten med navnet Søren Schive (født 1795, død 1876) var sogneprest i Tinn (1829-1848) og Sørum (1848-1871).
Schiveprester i Søgne
En annen av Schive den 1.s sønner, Thorn Søfrenson Schive (født 1680, død 1738), tok teologisk embedseksamen ved Universitetet i København i 1704. Han var sogneprest i Søgne i perioden 1713-1738.
Den påfølgende presten i Søgne var Daniel Sørensson Schive, som var sønn av Søren Schive den 2. Daniel Sørensen Schive tok teologisk eksamen ved Universitetet i København i 1727. Da han kom hjem til Bjelland i 1730, fikk han en stilling hos faren som kombinert prest og forretningsmann. I 1734 ble han ordinert i Bjelland kirke til kapellan i Søgne kirke. Han ble sogneprest samme sted i 1738.
Constanze Manziarly
Constanze Manziarly (født 14. april 1920 i Innsbruck, forsvunnet 2. mai 1945 i Berlin) var en tysk kvinne tjenestegjorde som kokke for Hitler i hans siste tid i Førerbunkeren i Berlin.
Hitlers kokke
Manziarly arbeidet for Hitler fra 1943 til 1945 som kokke. Etter den feilslåtte Ardenneroffensiven flyttet Hitlers personlige stab 16. januar 1945 inn i Førerbunkeren. Situasjonen ble så desperat at han 22. april sendte vekk to av sine sekretærer, Christa Schroeder og Johanna Wolf, i en bil. Han ba også personlig Gerda Christian, Traudl Junge og Constanze Manziarly om å forlate bunkeren, men alle tre foretrakk å bli hos ham. Manziarly lagde hans siste måltid - pasta med tomatsaus - og spiste det sammen med ham. Til kvelds lagde hun speilegg og potetmos, uvitende om at Hitler allerede hadde tatt sitt eget liv. Den 1. mai forlot Manziarly Førerbunkeren sammen med blant andre Gerda Christian og Traudl Junge. Gruppen ble ledet av SS-Brigadeführer Wilhelm Mohnke.
Det siste Traudl Junge så av Manziarly, var at to russiske soldater førte henne mot en U-Bahn-tunnel. Hun ropte til Junge: «De vil se papirene mine.» Hun ble aldri sett igjen.
På film
Manziarly opptrer i fire filmer om Hitlers siste dager, og spilles av:
São João do Sul
São João do Sul er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Basispunkt
Et basispunkt er 0,01 prosentpoeng og benyttes ofte i forbindelse med renter. Et basispunkt er ett hundredels prosentpoeng og som måleenhet brukes det særlig i kapitalforvaltning til å angi avkastningsforskjeller og kostnader. Det kalles også rentepunkt eller yieldpunkt.
100 basispunkter er ett prosentpoeng, og 10 000 basispunkter er 100,00 prosentpoeng.
Ved sammenligning av to prosentsatser benyttes enkel aritmetikk for å finne differansen i basispunkter. Eksempelvis er forskjellen mellom 4,01 % og 4,00 % ett basispunkt.
Libanesisk pund
Libanesisk pund er myntenheten i Libanon. Symbol for libanesisk pund er £, og valutakoden er LBP. 1 pund var tidligere inndelt i 100 piastre (qirsh), men disse er ikke i bruk lenger.
Verdien av et libanesisk pund har siden 1997 vært låst mot amerikansk dollar, slik at 1 USD = 1507,5 LBP.
Referanser
<References />
Kennemerlandsk
Kennemerlandsk er en nederlandsk dialekt, som hovedsakelig brukes i den nederlandske provinsen Noord-Hollands regioner Zuid-Kennemerland (rundt Haarlem) og Midden-Kennemerland (Beverwijk/Heemskerk). I Midden-Kennemerland nærmer dialekten seg vest-frisisk og zaansk.
Multinasjonalt selskap
Et multinasjonalt eller transnasjonalt selskap er et selskap som opererer i ett eller flere land utover hjemlandet. De største selskapene med kjente merkenavn er multinasjonale. Slike selskaper deles grovt opp i tre typer etter organisering:
Kennemerlandsk
Dialekten har antagelig oppstått i middelalderen takket være vekselvirkning mellom fiskerbefolkningen i Vest-Friesland og den hollandske befolkningen i Kennemerland. Det kan ha vært en glidende overgang fra sør til nord, fra nederfrankisk til frisisk. Dialekten befinner seg mellom hollandsk og vestfrisisk, men nærmere hollandsk enn vest-frisisk. Dialekten faller i sin reneste form under hollandsk og nederlandsk superstratum, akkurat som strand-hollandsk.
São Lourenço do Oeste
São Lourenço do Oeste er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
The Cumshots vs. Piledriver Split 7
The Cumshots vs. Piledriver Spilt 7 er et split-album med The Cumshots og Piledriver fra 2002
Kinesiske reaksjoner på demonstrasjonene før sommer-OL 2008
Allerede før fakkelstafetten til sommer-OL 2008 kom det til uroligheter i Tibet fra den 10. mars 2008. En samlet internasjonal opinion fordømte Kinas militante reaksjoner,  og varslet boikott av lekene. Urolighetene fortsatte under tenningen av den olympiske ild den 25. mars 2008 og den internasjonale delen av fakkelstafetten til sommer-OL 2008.
Kinesiske myndigheter forsøkte å dysse ned hendelsene. Fra den 31. mars 2008 varslet det kinesiske nyhetsbyrået Xinhua og representanter for kinesiske myndigheter om samtaler med Dalai Lama. President Hu Jintao satte dato til den 11. mai 2008 for å innlede disse samtalene. Dette vil bli første dialog på høyeste nivå mellom Dalai Lama's representanter og kinesiske myndigheter siden urolighetene i mars.
VM i curling for menn 1982
Curling-VM for herrer 1982 ble arrangert 29. mars – 4. april 1982 i Olympic Eisstadion i Garmisch-Partenkirchen i Tyskland.
Nordavia
Nordavia er et russisk flyselskap, eid av Taymir Aviation Company. Selskapet ble stiftet i 1963, og het fra 1991 Arkhangelsk Airlines (russisk: Архангельские воздушные линии), før Aeroflot tok over selskapet i 2004 og døpte det Aeroflot-Nord. Noen år etter krasjet en Boeing 737-500 fra Aeroflot-Nord i Perm ved Bolshoi Savino Airport, grunnet crew om bord som ikke var godkjente for Boeing. Etter dette droppet Aeroflot selskapet, som ikke fikk bære navnet Aeroflot lengre. Derfra kom Nordavia.
Selskapet opererer ordinære ruter mellom flere byer i Russland, og har også ruter til destinasjoner utenfor Russland, blant annet til Tromsø, Luleå og Rovaniemi fra Arkhangelsk og Murmansk. Nordavia bruker idag Boeing 737-300, Boeing 737-500, Antonov An-24RV samt at Taymir Airlines flyr Boeing 737-800NG og ATR 42.
Blighia
Blighia er en planteslekt av løvtrær i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Slektens arter vokser i tropisk Afrika fra Guinea i vest til Kenya i øst. Dette er trær som blir 10-20 meter høye, og Blighia sapida («Ackee») utnyttes for sin spiselige frukt.
Mads Wiel Nygaard
Mads Wiel Nygaard (født 26. november 1898, død 21. november 1952 i Oslo) var en norsk forlegger og ledet Aschehoug 1940–1952.
Familie
Mads Wiel Nygaard var oppkalt etter sin oldefar på morssiden Mads Wiel, som var grunnlegger av Norges første egentlige industribedrift, Haldens Bomuldsspinderi & Væveri. Han vokste opp på Frogner på Oslos beste vestkant, i familiens residenslignende eiendom i Drammensveien 99. Han var sønn av William Nygaard (1865–1952) og Constance Nygaard, født Wiel (1866–1931). Familien tilhørte et intellektuelt borgerlig miljø. Mads var barn nummer fem i en søskenflokk på sju, men han var den eldste av sønnene i familien. Hans eldste søster var forfatteren og oversetteren Constance Wiel Schram.
Utdannelse
Mads Wiel Nygaard gikk på Vestheim skole og tok latinartium i 1917. Han gikk i lære hos Albert Bonniers forlag i Stockholm fra 1918 til 1919, og studerte fransk ved Sorbonne i 1920. Påvirket av radikale strømninger i Europa var han en periode i kontakt med studenter knyttet til den kommunistiske studentgruppen «Mot Dag». Men bare et par år senere skulle han ta avstand fra denne ideologien. I 1922 reiste Mads Wiel Nygaard til München for å studere litteratur og kunsthistorie. Samme år var han tilbake i Kristiania for å fortsette studiene ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Han tok sin magistergrad i 1925 på forfatteren Hans E. Kinck, og ble i sin samtid stort sett bare omtalt som «magisteren».
Forlagsarbeidet
Mads Wiel Nygaard var administrerende direktør i Aschehoug 1940–1952, men allerede i 1921 ble han første gang satt inn i arbeidet som forlagssjef da faren ble innvalgt på Stortinget. Denne første perioden ble kortvarig og ikke så vellykket, og endte med et opphold på Vensmoen Sanatorium i Saltdal. Den depresjonen dette hadde påført ham, skulle bli ved ham i mange år framover. Mads Nygaard ble ofte sammenliknet med Gyldendals dynamiske forlagssjef Harald Grieg, en sammenlikning som ofte fikk ham til å framstå noe sjenert, ihvertfall tilbakeholden. Mads Wiel Nygaard har blitt beskrevet som en person som mer enn noen kom til å karakterisere mellomkrigstidens liberal-konservative kulturborgerskap.
Mordet på Jesse James av den feige Robert Ford
Mordet på Jesse James av den feige Robert Ford (originaltittel: The Assassination of Jesse James by the Coward Robert Ford) er en amerikansk westernfilm fra 2007, en dramatisering av Ron Hansens bok fra 1983 ved samme navn. Filmen er regissert av Andrew Dominik, med Brad Pitt som portretterer Jesse James og Casey Affleck som Robert Ford.
Sammendrag
Handlingen begynner i 1881 og den unge Robert "Bob" Ford oppsøker Jesse James og gjengen hans. De planlegger å rane et tog i Blue Cut, Missouri, samtidig som Robert gjør flere mislykkede forsøk på å bli med i gjengen med hjelp fra hans eldre bror Charley, som allerede var medlem i James-gjengen. Men toget viser seg å inneholde langt mindre penger enn gjengen først trodde, og en motløs Frank James forlater gjengen og broren sin. Jesse James vender hjem til Kansas City, og Ford-brødrene, Dick Liddil og Jesses fetter, Wood Hite blir med ham. Jesse sender resten av gjengen vekk, men insisterer på at Robert skal bli værende for å hjelpe ham med å flytte møbler til Jesses nytt hjem i St. Joseph, Missouri. Robert blir stadig mer beundrende for Jesse James og broren Charley James.
Liddil avslører for Robert at han samarbeider med et annet medlem av James-gjengen, Jim Cummins, for å ta Jesse James til fange for en betydelig dusør. I mellomtiden besøker Jesse et annet gjeng-medlem, Ed Miller, som gir ham informasjon om planene til Cummins. Jesse dreper Miller, og drar deretter sammen med Liddil for å jakte på Cummins. De klarer ikke å finne Cummins noen steder, og i sinne bruker Jesse vold mot Albert Ford, en ung fetter av Robert og Charley, som hadde vært vertskap for Jesse og gjengen hans. Senere bor Liddil sammen med Hite hjemme hos Hites far, hvor Liddil har sex med Hites unge stemor. Når Hite får vite om dette, sporer han opp Liddil og truer ham med en pistol. Robert forsøker å gripe inn, men Hite blir skutt og drept. De dumper liket hans i en skog, og planlegger å skjule drapet fra Jesse.
Ford-brødrene benekter ovenfor James å ha snakket med Liddil nylig. Jesse håner Robert for hans idolisering av James-gjengen, noe som fører til at Robert blir mindre beundret over Jesse og hans oppførsel. Jesse får snart vite om Hites forsvinning, og Charley benekter å vite noe om Hite. I mellomtiden tar Robert kontakt med politiet i Kansas City, og forteller at han kjenner til oppholdsstedet til Jesse James. Robert gjør en avtale med guvernør for Missouri, Thomas T. Crittenden. Robert får 10 dager på seg til å fange eller drepe Jesse James, og blir lovet en betydelig dusør hvis han klarer dette. Charley overtaler Jesse til å la Robert Ford bli ett fast medlem i gjengen deres. Ford-brødrene vender deretter tilbake til St. Joseph, Missouri.
Jesse ønsker å gjenopplive gjengen sin igjen med ran sammen med Ford-brødrene. Jesse blir stadig mer mistenksom overfor Ford-brødrene, og tillater dem aldri å være alene sammen. Om morgenen den 3. april 1882, forbreder Jesse, gjengen hans og Ford-brødrene på et bank-ran. Jesse leser i avisen at Liddil har blitt arrestert og tilstått til politiet. Robert skyter Jesse i hodet med pistolen Jesse tidligere ga ham, og Robert flykter sammen med broren Charley. De sender et telegram til guvernøren for å kunngjøre dødsfallet, som de egentlig skulle ha motta 10 000 dollar for. Imidlertid mottar de aldri mer enn 500 dollar hver. Men etter drapet håper Ford-brødrene å bli kjendiser. Men folk blir etterhvert mer fiendtlige mot brødrene. De hyller Jesse som en legende, og kaller Bob en "feiging"
Broren Charley har tuberkulose, og begår selvmord i mai 1884. Den 8. juni 1892 blir Bob myrdet i Creede, Colorado. Drapsmannen blir dømt til livstid i fengsel, men blir benådet etter 10 år i 1902.
Grunnkretser i Herøy kommune i Møre og Romsdal
Grunnkretser i Herøy kommune i Møre og Romsdal er delområder og grunnkretser som seksjonerer Herøy kommune, Møre og Romsdal, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Vena cava
Vena cava inferior og Vena cava superior er henholdsvis nedre og øvre hulvene i brysthulen. Venene fører oksygenfattig blod fra kroppen og innvollene til hjertets høyre forkammer.
George Abraham Grierson
George Abraham Grierson (født 7. januar 1851 i Glenageary i Dublin i Irland, død 9. mars 1941 i Camberley i Surrey) var en britisk orientalist og indolog.
Grierson virket innenfor sivilforvaltningen i britisk India fra 1873 til 1898, da han bosatte seg i Shimla og av den indiske regjeringen fikk i oppdrag å ordne og utgi sitt verk Linguistic Survey of India. I årene 1894-1897 var han philological secretary for Asiatic Society i Calcutta. Han bosatte seg senere i England.
Grierson var en fremstående kjenner av de moderne indiske folkespråkene såvel som av etnologi og seder. Han var æresdoktor ved flere universiteter, blant annet i Halle an der Saale, visepresident i Royal Asiatic Society og mottok i 1905 Volneyskaprisen av Institut de France. Han ble adlet i 1912.
Fylkesvei 3118
Fylkesvei 3118 går mellom Tønsberg stasjon og Tollbodbrygga i Tønsberg. Veien er 460 meter lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 466 (Vestfold).
Sølvkveite
Sølvkveite er en art i gruppen båndfisker. Tross populærnavnet er den kun fjernt beslektet med kveiter; nærmeste felles overgruppe er egentlige beinfisker med sine 28 000 arter. Derimot er sølvkveita nært beslektet med sildekongen.
Den blir opptil tre meter lang. Den lever på 300-600 meters dyp.
The Ting Tings
The Ting Tings er en engelsk indiepop-duo, bestående av Katie White (sang, gitar, bass, perkusjon) og Jules De Martino (trommer, akustisk gitar, vokal). Den ble etablert i Islington Mill i Salford i Manchester i 2006.
Duoens første studioalbum kom ut i 2008. Den har per 2015 gitt ut tre album.
São Ludgero
São Ludgero er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Andreas Hamnes
Per Andreas Hamnes (født 21. august 1941 i Nordland) er en norsk prest og politiker (Ap). Hamnes var sogneprest i Strømmen menighet, deretter ordfører i Skedsmo kommune fra 1991. I hans periode hadde kommunen en vesentlig bymessig utvikling, og befolkningstallet økte fra 34 000 til 42 000. Det ble bygget permanent flomdike mot Øyeren, nytt rådhus, ny jernbanestasjon og busstasjon, samt ny kino, og i Lillestrøm ble Norges Varemesse etablert.
Hamnes ble i 2005 nødt til å søke permisjon fra sitt verv som ordfører etter avsløring om at han hadde mottatt private fordeler fra Nedre Romerike Vannverk i forbindelse med den såkalte Vannverkssaken. Varaordfører Anita Orlund etterfulgte Hamnes som ordfører i Skedsmo.
Hilde Indreberg
Hilde Indreberg (født 22. oktober 1957 i Oslo) er en norsk jurist og dommer i Høyesterett.
VM i curling for menn 1981
Curling-VM for herrer 1981 ble arrangert 23. mars – 29. mars 1981 i Thompaon Arena i London i Ontario i Canada.
Hilde Indreberg
Indreberg tok juridisk embedseksamen i 1987 og var i tillegg til studiene vitenskapelig assistent ved Juridisk fakultet, Universitetet i Oslo.
VM i curling for menn 1981
Eksterne lenker
WCF Statistics
Queensland
Queensland er en delstat i Australia. På grunn av statens rykte for godt vær har den fått tilnavnet «The Sunshine State» (solskinnsstaten), og mer nylig og mer kontroversielt, «The Smart State» som en del i delstatsadministrasjonens kampanje for å øke andelen av høyteknologiske arbeidsplasser.
Et biologisk rikt område
Queensland er et meget rikt område biologisk sett med mange unike arter. Langs det meste av kysten løper Det store barriererevet (Great Barrier Reef), verdens suverent største korallrev med et enormt artsmangfold av fisk og virvelløse dyr. Deler av Queensland har i motsetning til det aller meste av Australia nokså rikelig med regn, og har derfor de eneste tropiske regnskogsområdene på kontinentet, med svært mange unike arter.
Changshan kraftverk
Changshan gasskraftverk er et varmekraftverk i Changshan i provinsen Zhejiang, i det sørøstlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1320 MW. Brenseltypene er naturgass, og dette er et kombinasjonssyklus verk med kogenerasjon.
Charles Mingus
Charles Mingus (født 22. april 1922 i Nogales i Arizona i USA, død 5. januar 1979 i Cuernavaca i Mexico ) var en amerikansk jazz-bassist, komponist, pianist og bandleder
Han er også kjent for sitt engasjement mot rasisme.
Karriere
Mingus turnerte på 1940-tallet med blant andre Louis Armstrong, før han slo seg ned i New York fra 1950-tallet og spilte med en av sine tidlige inspirasjonskilder, Duke Ellington. Utover dette samarbeidet Mingus med Charlie Parker, Miles Davis, Bud Powell og Art Tatum. Som bandleder var Mingus en pådriver for kollektiv improvisasjon fremfor individuelle soloer i sine band utover 1950-tallet og videre.
Mingus led i periodar av depresjon. Han kunne til tider arbeide frenetisk og skape mye musikk, men disse periodene ble ofte fulgt av ganske lange perioder med minimal produksjon. Han var kjent for å ha et notorisk dårlig temperament på scenen og det kunne gå ut over både orkestermedlemmene og publikum.
I 1977 fikk Mingus diagnosen ALS – amyotrofisk lateralsklerose. Sykdommen innebar at hans fabelaktige spilleteknikk fallerte raskt. På tross av at sykdommen bandt ham til rullestolen, fortsatte han med å komponere, lede studioopptak og konserter. I 1979 gav han ut platen Mingus, sammen med Joni Mitchell. Mingus døde før platen var ferdig, og Mitchell la siste hånd på verket uten ham.
Mingus ble posthumt tildelt en «Grammy Lifetime Achievement Award» i 1997.
Hollyoaks
Hollyoaks er en britisk såpeserie som har gått på Channel 4 siden 1995. Serien handler noen om britiske ungdommer som bor på den lille plassen Hollyoaks i Chester. Spiseforstyrrelser, familieproblemer og seksualitet er bare noen av utfordringene de har.
I Norge har den siden 2007 vært å se på TV 2 Zebra.
Afrobeat
Afrobeat er en musikkstil som ble populær i Afrika på 1970-tallet. Musikken er en kombinasjon av yorubamusikk, jazz, highlife og funkrytmer, kombinert med afrikansk perkusjon og sang. Stilarten ble i hovedsak skapt av den nigeriansk multi-instrumentalisten og bandlederen, Fela Kuti. Kuti spilte først en blanding av jazz og highlife, men begynte med afrobeat tidlig på 60-tallet, sammen med backingbandet Koola Lobitos Band. Musikken spredte seg raskt til andre deler av Afrika, spesielt Vest-Afrika og Etiopia.
Karakteristisk ved afrobeat er at det blir spilt av storband med opp til 30 medlemmer. Det er en svært energisk musikkstil med rask rytme og polyrytmisk perkusjon. Musikken er repetativ og sangene varer ofte lenge, som for å få publikum i en transeliknende tilstand. Videre er musikken i stor grad improvisert.
Markus Karlsson
Markus «Mackan» Karlsson (født 30. august 1972) er en tidligere svensk fotballspiller og venstreback/midtstopper som la opp i 2006, da han spilte for Stabæk. Han begynte tidlig å spille fotball for BKV Norrtälje. Noen år senere merket Djurgården Markus sitt talent, og hentet han til klubben. Der ble han en svært viktig spiller, og Djurgården fikk problemer med å beholde han. Deretter ble han solgt til den tyske klubben Rot-Weiss Essen, og gjorde et godt nok inntrykk til å bli værende i klubben. Etterhvert som årene dro og Markus begynte å bli gammel ble han overflødig back-up i klubben, og klubben lot han gå kostnadsfritt til Stabæk.
«Mackan» har nå lagt opp grunnet en kneskade.
São Martinho (Santa Catarina)
São Martinho er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Bybrua (Drammen)
Bybrua i Drammen ble åpnet søndag 6. september 1936, og det var daværende statsminister Johan Nygaardsvold som klippet snoren. Brua var 260 meter lang og 15 meter bred med to fortau, hvert på tre meter. Opprinnelig var fortauene bredere enn i dag, og kjørebanen var steinsatt med smågatestein. Over kjørebanen var det hengt opp kjøreledninger for trikken. Brua hadde ni spenn og var fundamentert på ca. 17 km trepeler. Den var landets første konstruert med betongbjelker.
Byggearbeidene ble utført av entrepenørfirmaet F. Selmer. Byggesummen var på 1,8 millioner kroner (1936-kroner), vesentlig lavere enn for den først planlagte stålbrua.
Frem til åpningen av Øvre Sund bru høsten 2011, var det tre kjørefelt over brua, selv om dette ikke var merket. Den ble midlertidig stengt for vanlig trafikk like etter (på grunn av byggearbeider) og deretter stengt for godt. 18. mai 2022 ble brua stengt da den skal rives og erstattes med en ny bru som etter planen stå klar til bruk høsten 2025. I september 2022 var bybrua revet, bare pilarer gjenstår.
Drammens første bybru (1813–1936)
Da bybrua ble foreslått av statsminister Peder Anker i 1789 viste det seg at Bragernesborgerne var skeptiske da de fryktet handelskonkurranse fra Strømsøborgerne. I 1803 ble uansett planene for en bru 600 meter ovenfor den nåværende bru godkjent, denne brua ble aldri fullført da bruas ende raste. Etter bydannelsen i 1811 ble planene om bybru igjen satt på timeplanen, samme år ble det opprettet et aksjeselskap for oppføringen av brua. Arbeidet med brua ble påbegynt i februar 1812 og året etter i mars 1813 var brua ferdig. Brua ble betalt for via brupenger som måtte betales for å kunne krysse den, det ble også innkrevd betaling ved passering under brua. Brua ble i 1835 gjeldfri, men kommunen fortsatte med avgiftene som ble brukt til flere reparasjoner. I 1862 ble det bygget fortau på brua. Ved bybrannen i 1866 brant den delen av brua som lå mellom vippebrua og Bragernes.
Drammens andre bybru (1936–2022)
Den neste bybrua ble tatt i bruk i 1936, med en dimensjonert levetid på 50 år, men i rivningsåret 2022 hadde den stått i totalt 85 år. Brua hadde en totallengde på 254 meter, bredde på 15,3 meter og sto på sitt høyeste 6 til 7 meter over vannet. Brua var bygget i jern og betong som hvilte på 6 betongpilarer. 18. mai 2022 ble brua stengt for godt.
2012–2013 – Drammen kommune rustet opp bybrua med nye fortau med snøsmelteanlegg og nytt slitelag i 2013. Under arbeidet med å fjerne asfalten fra broen, kom den originale brusteinen fra 1936 frem. Dette skapte en debatt hvor noen mente at brusteinen måtte bli liggende. Denne måtte uansett fjernes for å få rehabilitert broen. Broen er nå stengt for privatbilisme for å bedre fremkommeligheten for kollektivtrafikken, syklende og gående.
2018 – Bystyret i Drammen kommune bestemte den 25. september 2018 at gammel bru skal rives og en helt ny bru skal bygges i 2022. Bakgrunnen for avgjørelsen var blant annet alder på eksisterende bro og ombyggingen av stasjonsområdet i forbindelse med helt ny stasjon, noe som vil ha krevet hevning av deler av brua for bedre plass til spor, og nye dobbeltspor for Vestfoldbanen videre sørover.
Midlertidig gangbru (2022–2025)
30. august 2021 startet arbeidet med den midlertidige gang- og sykkelbrua over Drammenselva som skal brukes i byggeperioden av den nye bybrua.
April 2022 ble de første bruelementene for den midlertidige gangbrua over elva heist på plass da bybrua stenges 18. mai 2022 for rivning.
Ny bybru (2025)
Sommeren 2022 starter rivning av nåværende bybru. Den nye brua skal bygges koordinert og samordnet med Bane NORs prosjekt Drammen-Kobbervikdalen. Den nye brua blir 19,4 meter bred. Fotgjengerne vil få et fem meter bredt fortau på nedstrøms side og et to meter bredt oppstrøms, mens de enveisregulerte sykkelveiene på begge sider av brua blir 2,2 meter brede. Den nye brua vil også gi en mer naturlig overgang fra brua og ned til Bragernes torg. Det vil også bli egne trapper ned til plattformene på Drammen stasjon. Det beregnes en byggetid på tre år noe som betyr at brua forventes å stå ferdig i 2025.
Wujing gasskraftverk
Wujing gasskraftverk er et varmekraftverk i Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW. Brenseltypene er naturgass, og dette er et kombinasjonssyklus verk med kogenerasjon. Det ble ferdigstilt i 2008.
Heddaprisen
iHeddaprisen er en norsk teaterpris som deles ut av Norsk teater- og orkesterforening. Prisen har vært delt ut årlig siden 1998. Juryen kan tildele priser i inntil tolv kategorier, og dessuten en ærespris.
Drammensbrua
Drammensbrua, også kjent som Motorveibrua, er et firefelts motorveibrosystem som fører E18 gjennom Drammen. Brosystemet består av to parallelle broer, hver med to kjørefelt. Broene står så tett at de oppfattes som én bro. Med sine 1892 meter er Drammensbrua Norges lengste bro. Største spenn er 60 meter, seilingshøyden 12 meter og hver bro har et veidekke på 21,000 kvadratmeter.
Heddaprisen
Heddas ærespris
Heddas ærespris ble tidligere utdelt av Heddajuryen, men fra 2012 er det Heddakomiteen som har peker ut mottagere. Mottakere av Heddas ærespris:
Drammensbrua
Drammensbrua krysser Drammenselva ved utløpet til Drammensfjorden i Drammen. Den første broen åpnet for trafikk i oktober 1975, mens den andre sto ferdig i november 2005. Hele brosystemet med fire felt åpnet i november 2006, og hele prosjektet var fullført i 2008. Broene hadde i 2022 i snitt 45,800 passeringer per dag.