cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vestflamsk
Inndeling av kyst-vestflamsk
Der standardnederlandsk og de fleste andre dialektene ikke lengre gjør forskjell på lydene ou og au, finnes fremdeles denne forskjellen i den vestlige delen. Dette betyr at man ved kysten hører blaauw, graauw og klaauw (blå, grå og klo), der dette i andre deler av Vest-Flandern uttales som blow, grow og klow. Et annet typisk kjennetegn for dialekten fra vesthjørnet er at g faller bort i participium perfecti, det vil si at det ikke er gedaan, gezien, gezegd (gjort, sett, sagt) men edaan, ezien og ezeid. Dette minner mer om det engelske done, seen og said. I resten av provinsen uttales g'en, men den høres ut som en h. Noe annet som fremdeles lever i dette området er bruken av d etter ij (ie) og ui (uu) i enkelte ord. Det betyr at man er bliede (blij, norsk: glad) og barna bruker luuders (luiers, norsk: bleier). Flertall som ender på -s er også vanligere i vestlige deler enn i nordlige, slik blir kinderen her til kinders (barn). Ord som tidligere endte på –ede har i dagens nederlandsk fått en myk -ee mens de i vestflamsk ofte har fått en diftong og gått over til -ei. Dette betyr at man blir mei (mee, norsk: med) til stei (stede, stad, norsk: by). Et annet typisk trekk er at man sier nuus istedenfor uus (ons, norsk: oss) som personlig og eiendomspronomen i første person flertall.
Status
Lingvistisk sett hører vestflamsk til den nederlandske dialektgruppen. Det er forørvig så at mange vestflamlendere insisterer på at vestflamsk er et eget språk, dette hovedsakelig på politisk grunnlag. Flere forskjeller mellom vestflamsk og nederlandsk er større enn forskjellene mellom afrikaans og nederlandsk, og afrikaans er et eget språk. Dette har dels røtter i den store avstanden mellom språkene geografisk sett, og dels i at det er flere forskjeller i språkenes grammatikk. Det er også mulig at de sørafrikanske boernes nasjonalisme har spilt en større rolle i anerkjennelsen av afrikaans som eget språk. Frisisk, som i motsetning til vestflamsk har nesten bare nordsjøgermanske kjennetegn, er erkjent som et eget språk.
I Nederland har man forsøkt å få zeeuws (nært beslektet med vestflamsk) erkjent som et regionalt språk under Den europeiske pakt om regionale språk eller mindretallsspråk, akkurat som limburgsk og nedersaksisk. Den nederlandske språkunionens råd var at vestflamsk ikke burde anerkjennes som eget, regionalt språk, og zeeuws ble ikke tilkjent denne statusen.
I Belgia er vestflamsk ikke offisielt anerkjent, og landet har heller ikke ratifisert pakten. Dette for å unngå at landets komplekse situasjon med hensyn til språk (landets offisielle språk er fransk, nederlandsk og tysk) skulle bli enda mer innviklet.
Kun i Frankrike har vestflamsk fått en viss anerkjennelse, da det har blitt plassert på listen over langues régionales de France. Frankrike opprettet denne listen istedenfor å undertegne pakten. Når det gjelder språkene som er nevnt på listen er bestemte deler fra pakten gyldige. I praksis er denne halv-offisielle erkjennelsen mindre viktig enn den virker, også fordi antallet vestflamskspråklige minsker sterkt.
Andre kjennetegn
Vestflamsk har flere kjennetegn som skiller den fra standardnederlandsk og de fleste andre flamske dialektene.
I hele Flandern har dagligspråket i varierende grad opptatt franske ord, vestflamsk er en av dialektene der denne innflytelsen er betydelig:
I vestflamsk brukes nesten alltid et dobbelt subjekt, noe som grammatikalt sett ikke er vanlig: Av og til kan den ubestemte artikkelen vise om ordet er hankjønn, hunkjønn eller intetkjønn: Videre slutter mange (først og fremst hunkjønns-) substantiv på -e:
I en nektende setning bruker vestflamsk, akkurat som nederlandsk, et negativt biord – niet. Det finnes også et preverbalt negativt element, slik som på fransk:
Noe annet å legge merke til er bøyningen av svarordene ja, nee (nei) og toet (toch wel / likevel) når et spørsmål besvares. Disse ordene følges av et klitisk pronomen avhengig av i hvilken personsform de brukes:
Typisk for vestflamsk er at monoftongene ie og uu brukes istedenfor ij og ui, disse lydene kommer fra middelnederlandsk. Forøvrig ble de fleste middelnederlandske tekstene nedtegnet i det området som i dag er Vest-Flandern. Det finnes unntak i grenseområdet, blant annet i Waregem, der diftonger brukes i begrenset omfang. Dette betyr at man i Vest-Flandern sier bùten biettend koed og ikke buiten bijtend koud (ute er det bitende kaldt).
Pica (fugler)
Pica (skjærer) er en slekt i kråkefamilien som består av fem arter, hvorav to er oppdaget så nylig at de ikke hadde fått norsk navn per april 2017. Artene har sort og hvit fjærdrakt og relativ lange stjert. Fuglene er utbredt i Eurasia, Nord-Afrika (Marokko, nord i Algerie og nord i Tunisia), på den arabiske halvøy og i Nord-Amerika.
Nyere forskning har sådd usikkerhet om taksonomien til gruppen Pica. Svartnebbskjære (Pica hudsonia) og gulnebbskjære (Pica nuttalli) er hverandres nærmeste slektninger, men er muligens samme art. Hvis de er to forskjellige arter, kan også den koreanske varianten kanskje regnes som en selvstendig art.
Vestflamsk
Andre kjennetegn
Et annet unntak minner om fransk uttale: når ou kommer foran t, d og s blir det til oe. I nederlandsk endres den germanske formen -ol til -ou når -ol står foran t, d eller s, på vestflamsk blir dette til en kort -oe-lyd. Andre kjennetegn er en forskyvning fra o til u og fra oo til eu eller umlaut i enkelte ord.
Pica (fugler)
En forhistorisk Pica-art, Pica mourerae, er kjent fra fossiler funnet i plio-pleistocen-grenselag på Mallorca.
Inndeling
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson et al. (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.
Vestflamsk
Eksempel
Basert på: Ool koett'en en ool doen, het dialect van Midden-West-Vlaanderen, Jerome Clinckemaillie; dialekt fra Roeselare i Belgia.
Liste over kriger Bahrain har deltatt i
Denne listen er laget for å vise hvilke kriger Bahrain har vært delaktig i.
Albin Stratus
Historie
Peter Norlin tegnet båten etter IOR-regelen, men ville ikke låse seg til noe klassifisering som ¾ tonn og i stedet skape en pen og rask båt som IOR-regelen gir rom for. Stratusen var Albins forsøk på å etablere seg i luksusklassen med den – for perioden – store båten på 35 fot. Stratusen ble også produsert på lisens i Korea. Disse båtene er bygget i lavere kvalitet.
Konstruksjon
Båten er bygget i sandwichlaminat med glassfiber og Divinycell som distansemateriale i både skrog og dekk. Riggen er Bermuda 7/8 brøkdels slupp der masten står på kjølen. I tverrskips retning er masten støttet av enkle undervant og overvant som går over ett par vinklete salingshorn. Alle vant er i rod. Det er finnekjøl i bly og roret betjenes med ratt. Motoren er plassert midtskips i salongbordet.
Dekk og cockpit
Dekket ble på de tidlige båtene belagt med teak, men fra 1981 ble det bare brukt teak i cockpiten og innredningen. Dekket er stort, da overbygget er relativ kort, og ryddig da alle fall og trimliner er ført tilbake til cockpiten. Her finnes det også stort ratt og langsgående benker.
Straumen landskapsvernområde
Straumen landskapsvernområde ligger i Berlevåg kommune i Finnmark. Området ble opprettet i 1983 og er på 5,1 km². Landskapsvernområdet er opprettet på grunn av sin kvartærgeologi, sine strandvoller og sine terrasser.
Queluz (Sintra)
Queluz er en portugisisk by (cidade) og sogn (freguesia) i kommunen Sintra i Distriktet Lisboa. Byen Queluz omfatter prestegjeldene Queluz, Massamá og Monte Abrão og har en samlet befolkning på rundt 111 500 mennesker.
Queluz er best kjent for sitt slott fra 1700-tallet og en av de beste eksemplene på rokokkostil i Portugal.
Queluz fikk bystatus i 24. juli 1997 samtidig ble Massamá og Monte Abrão skilt ut som egne prestegjeld innenfor Queluzs bygrense.
Kathrin Hölzl
Kathrin Hölzl (født 18. juli 1984 i Berchtesgaden) er en tysk kvinnelig alpinist.
Toner (Bamble)
Toner er en liten øy i Bamble kommune i Telemark. Øya ligger rett øst for Kjønnøya.
Phineas Gage
Phineas P. Gage (født 9. juli 1823, død 21. mai 1860) var en amerikansk jernbanearbeider som ble utsatt for en traumatisk hjerneskade i september 1848 som forårsaket en alvorlig skade i hans frontallapper ved en arbeidsulykke. Han overlevde, men utviste betydelig endring i personlighet, som ga datidens forskere en pekepinn på hvilke funksjoner som er knyttet til frontallappen.
Brasil under Sommer-OL 1952
Brasil under Sommer-OL 1952. 97 sportsutøvere, 92 menn og fem kvinner, fra Brasil deltok i 14 grener under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Brasil kom på en delt 25.-plass med en gull- og to bronsemedaljer.
Love Minus Zero/No Limit
«Love Minus Zero/No Limit» er en amerikansk sang skrevet av Bob Dylan. Det ble utgitt på hans femte studioalbum, Bringing It All Back Home.
Sangen, som følger en enkelt melodi i tonearten E, fremhever Dylans økende komplekse metaforer og rimskjemaer på midten av 1960-årene. Sangen indikerer en type betingelsesløs kjærlighet som ikke dømmer og som ikke er distrahert av materielle ting.
Stil og instrumentering
Den versjonen av sangen som finnes på Bringing It All Back Home ble spilt inn i Columbia Recording Studios i New York den 14. januar 1965 og ble produsert av Tom Wilson. Denne versjonen ble spilt inn med det fullstendige bandet som Dylan brukte på sangene på platens A-side og som inneholdt en framstående elektrisk gitar spilt av Bruce Langhorne. I likhet med den andre kjærlighetssangen på A-siden, «She Belongs to Me» er «Love Minus Zero/No Limit» spilt inn én dag tidligere i en akustisk versjon som var en sterk utfordrer til å bli inkludert i albumet.
Et uutgitt opptak av sangen fra Bringing It All Back Home-sessionen er kjent for å eksistere og hvor Dylan kun blir ledsaget av Langhornes gitar uten bass, trommer eller en tredje gitar.
Sangen er melodiøs og har en fremstående serie med nedstigende akkorder som bidrar med et fengende motiv. Melodien er beroligede, slik at kjærligheten som uttrykkes i teksten virker rolig, selv om bilder som kapper, dolker og skjelvende broer blir fremkalt av teksten. Den har en latinamerikansk følelse i melodi og rytme.
Tolkninger
«Love MinusZero/No Limit» ble skrevet som en hyllest til Dylans på denne tiden framtidige hustru, Sarah Lowndes. Teksten reflekterer hennes Zen-aktige adskillelse gjennom en serie med motsetninger, som for eksempel at hun «speaks like silence» og er både «like ice» og «like fire». En annen berømt linje fra sangen fanger også denne motsetningen: ''«She knows there's no success like failure. And that failure's no success at all».
Det første verset handler om sangeren som er blindt forelsket i kvinnen og som beundrer hennes indre styrke. I de tre gjenstående versene reflekteres det uekte kaoset som sangeren må håndtere med i verden utenfor, som kjærestens zen-aktige ro trenger tilflukt fra. Det siste bildet er av elskerinnen som blir lik en ravn ved sangerens vindu med brukket vinge. Dette bildet minner om Edgar Allan Poes The Raven, men er også et symbol på kjærestens sårbarhet til tross for hennes styrke. Den brukne vingen har også blitt tolket som en referanse til kvinnens behov for beskyttelse eller til en annen mangel hos henne.
Sangens tekst har blitt sammenliknet med William Blakes dikt, «The Sick Rose».
Elskerinnen i sangen, slik som i «She Belongs to Me», har også blitt tolket om Dylans muse. I hver av disse sangene kan utilgjengeligheten til kjæresten/musen bli tolket som Dylans bekreftelse på sine begrensninger, begrensninger som han forsøker å overkomme ved å skrive sanger. Ifølge denne tolkningen kan det siste bildet av ravnen sittende ved vinduet bli betraktet som et symbol på musens utilgjengelighet og ravnens brukne vinge et symbol på dens villhet. En relatert tolkning er at sangen reflekterer en kunstners «selvbevissthet gjennom isolasjon».
Den opprinnelige tittelen på sangen var «Dime Store», hentet fra linjen «In dime store and bus stations...». Den offisielle tittelen «Love Minus Zero/No Limit» er, ifølge Dylan, en brøk med «Love Minus Zero» over brøkstreken og «No Limit» under brøkstreken, og det var slik tittelen forekom på tidlige pressinger av LP-platen. I teorien vil den resulterende kvotienten bli jevnbyrdig med «absolutt uinnskrenket kjærlighet». Tittelen er også basert på gambling-terminologi som vil bety at all kjærlighet er en risiko.
Opptredener og innspillinger
Dylan har lenge vært stolt av denne sangen og spilt den på konserter helt siden den ble skrevet, nesten alltid akustisk. Den ble av og til spilt på konserter i løpet av 1965 og 1966, men oftest på Rolling Thunder Revue-turnéen 1974–1976. Dylan spilte den også på The Concert for Bangladesh, en veldedighetskonsert 1. august 1971, som ble organisert av George Harrison samt Ravi Shankar for å skaffe hjelp til flyktninger i Bangladesh. Dylan har også spilt sangen live på Never Ending Tour som begynte i 1988.
I tillegg til å finnes på albumet Bringing It All Back Home har «Love Minu Zero/No Limit» blitt inkludert på flere live- og samlealbumer med Bob Dylan. I 1970-årene var den inkludert på studioalbumet Masterpieces samt på livealbumet Bob Dylan at Budokan. Andre liveopptredener har blitt inkludert på The Bootleg Series Vol. 5, Bob Dylan Live 1975, The Rolling Thunder Revue, Bob Dylans album MTV Unplugged samt livealbumet The Concert for Bangladesh.
Norske versjoner
Terje Mosnes og Kåre Virud har skrevet norske tekster. Mosnes' versjon bærer tittelen «Natt for de lange kniver». Viruds versjon heter «Kjærlighet minus null».
Arrangør på Inger Lise Rypdals innspilling var Terje Rypdal.
Mottakelse
I en leseravstemning meddelt i Mojo i 2005 ble «Love Minus Zero/No Limits» listet som den tyvende all time Bob Dylan-sangen og i en liknende avstemning over artister ble sangen rangert som nummer 32.
I 2002 listet Uncut den som den 23. all time Bob Dylan-sangen.
Den australske musikkritikeren Toby Creswell inkluderte den i boken 1001 Songs: The Greatest Songs of All Time and The Artists, Stories and Secrets Behind Them.
Oligocen
Oligocen (34–23 millioner år siden) følger eocen (56–34 millioner år siden) og er den tredje eldste tidsepoken i tertiærperioden. Sammen med paleocen (66–56 millioner år siden) og eocen utgjør oligocen paleogen (66–23 millioner år siden), en periode som sammen med det påfølgende neogen utgjør jordens nytid. Det var på denne tiden at blant annet kattefamilien oppstod. Oligocen-tiden kjennetegnes av en relativt fattig fauna av større dyr, derimot er det funnet tallrike fossiler av insekter fra denne perioden. Perioden hadde gjennomgående et forholdsvis varmt og tørt klima, og de svære regnskogene fra den forutgående eocen-perioden forsvant. Perioden er kjent for å ha noen svært store pattedyr, størst av landpattedyrene var de langstrakte, neshornlignende indricotherene. thumb|300px| [[Paraceratherium, en indricother og det største landpattedyret som har levd, er fra denne perioden]]
Den israelsk-jordanske fredsavtalen
Den israelsk-jordanske fredsavtalen er en fredsavtale signert i 1994. Avtalen normaliserte relasjonene mellom de to landene og løste territoriale tvister dem imellom. Konflikten hadde kostet omtrent 18,3 milliarder dollar. Signeringen av denne avtalen er også nært relatert med innsatsen for å lage fred mellom Israel og Palestinas frigjøringsorganisasjon representert ved Den palestinske selvstyremyndigheten. Avtalen gjorde Jordan til det andre arabiske landet som normaliserte sine relasjoner med Israel.
Ammar Jemal
Ammar Jemal (født 20. april 1987 i Sousse) er en tunisisk fotballspiller som spiller forsvar for FC Köln på lån fra Young Boys.
Pliosaurus funkei
Pliosaurus funkei, midlertidig kjent som Predator X, var et havrovdyr som levde i Juraperioden. Det var først beregnet til 15 meter langt, men dette ble senere moderert til 13 meter. Den veide ca. 45 tonn og hadde tenner på over 30 cm. Den var et farlig rovdyr.
Fossiler av Pliosaurus funkei ble funnet på Svalbard i 2006 og gravd ut i 2007 og 2008 av en norsk gruppe ledet av den norske forskeren Jørn Hurum. Pliosaurus funkei er oppkalt etter ekteparet May-Liss og Bjørn Funke, som deltok i utgravningen og prepareringen av fossilet.
19. september
19. september er den 262. dagen i året og den 263. i skuddår. Det er 103 dager igjen av året.
Navnedag
Konstanse, Connie.
Fødsler
Se flere som er født 19. september i Kategori:Fødsler 19. september.
Dødsfall
Se flere som døde 19. september i Kategori:Dødsfall 19. september.
Punsjebolle
Punsjebolle, bolle for blanding og servering av punsj eller andre drikker som serveres med øse. Punsj er en varm drikk laget av sukker, sitron, varmt vann (melk) tilsatt alkohol som arak eller rom og krydder.
Punsjeboller kan ha form som en halvkule eller som en stående tønne eller sylinder. De har gjerne en enkel fotring eller stett. For å holde punsjen varm kan de ha lokk. Punsjeboller kan være laget av glass, keramikk eller metall.
Visjonskirken
Menighetens kontor befinner seg i det gamle Hondabygget på Pukerud i Drammen (midt mellom Drammen og Mjøndalen). I de samme lokalene har TV Visjon Norge sin virksomhet, som også ble etablert av Jan Hanvold. Menigheten hadde 39 tilskuddstellende medlemmer i 2020
Jason Kay
Jason «Jay» Luís Kay (født Jason Luís Cheetham 30. desember 1969) er en engelsk vokalist og låtskriver i det britiske popfunkbandet Jamiroquai som spilte på Nobels fredspriskonsert i 2010. Han har vært med siden starten i 1992 og ble i 1996 karakterisert av norske anmeldere som å «ha en stemmeprakt nær opp mot Stevie Wonder».
Kay er velkjent for sine hodeplagg.
Han er også en anerkjent bilsamler. I 2012 solgte han en Maserati A6G/54 av frua for rundt 10 millioner kroner. Ifølge Aftenposten har Kay mistet førerkortet minst to ganger.
Kongeriket Sachsen
Kongeriket Sachsen (tysk: Königreich Sachsen) var en statsdannelse som eksisterte fra 1806 til 1918. Den var tilsluttet de fire konføderasjonene Rhinforbundet (1806–1815), det tyske forbund (1815–1866), det nordtyske forbund (1867–1871) og det tyske rike (1871–1918). Statsdannelsen opphørte som en konsekvens av novemberrevolusjonen, og ble deretter innlemmet i som en delstat i Weimarrepublikken (1918–1933) og det tredje rike (1933–1945).
Etter andre verdenskrig ble Sachsen okkupert av Sovjetunionens militære styrker. I 1947 ble delstaten innlemmet i Den tyske demokratiske republikk, og i 1952 ble den oppløst og delt opp i de tre distriktene Bezirk Leipzig, Bezirk Karl-Marx-Stadt og Bezirk Dresden.
Ved Tysklands gjenforening i 1990 gjenoppstod delstaten som Fristaten Sachsen. Denne delstaten tilsvarer det geografiske området til kongeriket Sachsen etter Wienerkongressen i 1815. Det geografiske området til den nåværende tyske delstaten Sachsen-Anhalt utgjorde i grove trekk den nordlige delen av kongeriket Sachsen før 1815.
Hovedstaden i kongeriket Sachsen var Dresden.
Historisk bakgrunn
Kongeriket Sachsen hadde sin opprinnelse i en rekke tidligere statsdannelser. Stamhertugdømmet Sachsen vokste frem i året 804 som en statsdannelse av saksere i det som idag utgjør Niedersachsen og Schleswig-Holstein. Da det opphørte i 1260 hadde det utbredt seg østover og sørover. Det ga opphav til hertugdømmet Sachsen-Wittenberg som eksisterte fra 1260 til 1356.
Hertugdømmet Sachsen-Wittenberg var den direkte forgjengeren til kurfyrstedømmet Sachsen, som mellom 1356 og 1806 var innlemmet i det hellige romerske rike av den tyske nasjon. Innenfor det geografiske området som kom til å utgjøre kongeriket Sachsen, ble også Markgrevskapet Meißen opprettet i året 965. I 1423 ble det innlemmet i kurfyrstedømmet Sachsen.
Napoléontiden 1806–1815
Før 1806 var Sachsen en del av det hellige romerske rike av den tyske nasjon, en tusen år gammel statsdannelse som en gang forsøkte å forenes til en enhetlig stat, men som gjennom århundrene hadde blitt fragmentert i en rekke mindre stater. Deriblant ble kurfyrstedømmet Sachsen regjert av kurfyrster siden 1356.
Det hellige romerske rike av den tyske nasjon ble oppløst etter slaget ved Austerlitz, der Frans II av Det tysk-romerske rike tapte mot Napoléon Bonaparte. Med støtte fra Frankrike, som var blitt den dominerende makten i det sentrale Europa, ble kurfyrstedømmet Sachsen opphøyd til kongeriket Sachsen. Den siste kurfyrste av Sachsen ble kong Fredrik August I av Sachsen. Kongeriket Sachsen ble opprettet den 11. desember 1806 ved signeringen av en fredsavtale mellom Frankrike og Sachsen i Poznań. Gjennom freden i Poznań trakk Sachsen seg ut av den andre av Napoleonskrigene, som fulgte i kjølvannet av revolusjonskrigene. Allerede den 14. oktober 1806 ble 22 000 saksiske soldater og allierte prøyssiske soldater beseiret av Napoléons styrker under slaget ved Jena-Auerstedt.
I henhold til fredsavtalen måtte Sachsen bli en del av Rhinforbundet (artikkel 2), avstå flere områder i Thüringen (artikkel 7) og motta den prøyssiske enklaven omkring Cottbus som kompensasjon (artikkel 6). Sachsen måtte anerkjenne opprettelsen av kongeriket Bayern og kongeriket Württemberg (artikkel 3), og forpliktet seg også til å innføre en likestilling mellom den katolske kirke og den evangelisk-lutherske trosbekjennelse (artikkel 5). Sachsen måtte også betale Frankrike 25 millioner franc i krigserstatning, og levere forsyninger til den franske hær.
Den 20. desember 1806 ble deretter kurfyrste Fredrik August utnevnt til konge av Sachsen. Kunngjøringen utløste ingen spesielle reaksjoner, fordi kongetitler hadde vært vanlige i Sachsen i mer enn hundre år. I 1697 ble kurfyrste Fredrik August av Sachsen også utnevnt til konge av Polen. I 1733 ble den polske tronen arvet av sønnen August III av Polen. Kurfyrste Fredrik Christian av Sachsen regjerte i bare tre måneder i 1763, og var i embedet for kort tid til å bli konge av Polen.
I det andre året av sin regjeringstid som kurfyrste (1765) ga Fredrik August avkall på den polske tronen, og overlot denne til Stanisław August Poniatowski av Polen. Da det polske parlamentet Sejm vedtok Forfatningen av 3. mai 1791, ble likevel regenten av Sachsen utpekt som tronarving (Artikkel VII). Da Poniatowski døde i 1798, nektet Fredrik August kategorisk å bli konge av Polen. Han fryktet konflikter med Østerrike, Preussen og Russland, som hadde begynt å dele Polen mellom seg i 1772 og som de facto delte landet i 1795.
Etter freden i Tilsit i juli 1807 ble likevel Fredrik August, med Napoléon som alliert, utnevnt til regent over Hertugdømmet Warszawa.
I 1809 kjempet Sachsen med 13 000 soldater på Napoléons side i slaget om Wagram mot Østerrike. Som takk for hjelpen ble Krakau og det tidligere østerrikske området Galicia underlagt hertugdømmet Warszawa, der kong Fredrik August også var konge. I tillegg ble Sachsen opphøyd til storhertugdømme. I 1812 deltok tropper fra Sachsen på Napoléons side under Napoleons felttog i Russland 1812. Av 21 000 saksiske soldater vendte knapt 1 000 tilbake i live.
Den franske kontinentalblokaden hadde sterk innvirkning på Sachsens næringsliv. Den forhindret handelen med Storbritannia, men hadde også en gunstig innvirkning på salget av saksiske varer på kontinentet, ved å eliminere den britiske konkurransen. Spesielt i Erzgebirge og Oberlausitz førte dette til et økonomisk oppsving. Kong Fredrik Augusts strategiske feil var å være lojal Napoléon alt for lenge. Sachsen forble en del av Rhinforbundet frem til dets oppløsning i 1813 da Napoléons tropper tapte i folkeslaget ved Leipzig. Sachsen stilte 20 000 soldater til disposisjon i Napoléons felttog mot Preussen, mot at Frankrike ga avkall på flere krav om krigserstatninger. Etter slaget ble kong Fredrik August tatt til fange av prøysserne, etter at de saksiske troppene deserterte. Han ble anklaget av Preussen som en forræder mot andre tyske stater og deres allierte i England og Russland, men dette skyldtes i større grad Preussens ønske om å annektere Sachsen enn å anklage den saksiske kongen. På grunn av motstand fra Østerrike, Frankrike og Storbritannia ble Fredrik August gjeninnsatt på tronen ved Wienerkongressen.
Som følge av denne kongressen annekterte Preussen omkring 40% av kongeriket Sachsen, deriblant det historisk viktige Wittenberg, hjemmet til den protestantiske reformasjonen. Sachsen mistet også Niederlausitz, den nordlige delen av Oberlausitz, og alle sine besittelser i Thüringen. En konsekvens av dette, var at folketallet i Sachsen ble redusert fra omkring 2 millioner i 1800 til 1,2 millioner i 1815.
Den nordlige delen av kongeriket Sachsen, ble til den prøyssiske provinsen Sachsen, som senere utviklet seg til å bli Sachsen-Anhalt. Resten av kongerikets grenser er i hovedsak de samme som idag. I 1815 ble også Sachsen innlemmet i Det tyske forbund, som var et nytt forsøk på å forene de tyske statene i en enhetlig statsdannelse.
Fra Wienerkongressen til Vormärz 1815–1847
Etter freden i Wien, fulgte det en tid i Sachsen med en gjenoppbygging og omstrukturering av det politiske systemet. Kong Fredrik August døde i 1827, og ble etterfulgt som konge av broren Anton den gode.
Da julirevolusjonen brøt ut i Frankrike i 1830, begynte det også å bryte ut opptøyer og opprør i Tyskland. Opptøyene antok varierende former og ga ulike utslag i de forskjellige tyske delstatene, som følge av lokale forskjeller i styresettet. I Sachsen ble opprøret i 1831 slått ned med militær makt. Regjeringen ble likevel tvunget til å komme med politiske innrømmelser, deriblant ved delvis å akseptere kravene fra den liberale delen av borgerskapet.
Reformene var riktignok moderate, men de førte likevel til den første grunnloven i september 1831. Eneveldet ble erstattet av et konstitusjonelt monarki, borgernes rettigheter og friheter ble for første gang konstitusjonelt garantert og det ble lovfestet at parlamentets medlemmer (Landagen) skulle velges av folket. Den nye Saksiske Landdagen var delt i to kamre. Overhuset ble satt sammen etter den føydale modellen i den gamle Landdagen. Underhusets representanter ble valgt av et bredere lag av befolkningen.
I 1832 kom en ny lovgivning som sikret byene en større grad av lokalt selvstyre. Gjennom en landreform som innebar deling av jord, ble også bøndene mer frigjort fra det føydale godseierne. Også rettsvesenet og forvaltningen ble i de påfølgende årene gjenstand for grunnleggende reformer.
Den 6. juni 1836 ble Fredrik August II utnevnt til ny konge etter Anton den gode.
Etter 1815 ble Sachsen gjenstand for en omfattende industriell utvikling. Landet var den første virkelig industrielle regionen i Tyskland, og befolkningen økte i byene gjennom innflytting fra landsbygdene som følge av behovet for mer arbeidskraft. I byene vokste det etterhvert frem et industri-proletariat med svært dårlige levevilkår. Det oppstod sosiale problemer som bykommunene ikke var istand til å takle og som parlamentets folkevalgte hadde liten interesse i å løse.
I tysk og østerriksk historie ble denne epoken kjent som Vormärz («før mars»), og betegner de sosiale forhold som ledet frem til marsrevolusjonen i Tyskland i 1848.
Marsrevolusjonen i 1848/49
Våren 1848 ble Leipzig sentrum for marsrevolusjonens opptøyer i Sachsen. Den 13. mars hadde kong Fredrik August II utnevnt en ny regjering. Den 19. mars holdt Robert Blum en folketale under en politisk demonstrasjon på kornmarkedet i Zwickau. Etter dette ble han utnevnt til æresborger av byen, og innvalgt i Forparlamentet i Frankfurt.
Men det viste seg ganske snart at representantene for den øverste delen av middel-klassen, med titlene Großbürger, var mer opptatte av å sikre sine egne familiers forbindelser med adelen, og dette på bekostning av fellesskapets interesser. De viste ingen vilje til å lindre nøden i byene og i landsbygdene.
Våren 1848 var antallet arbeidsledige i Sachsen kommet opp i 60 000, og blant befolkningen på landsbygda brøt det ut opptøyer. Den 5. april ble slottet i Waldenburg antent av rasende folkemengder, og gikk opp i flammer.
Den 1. mai 1849 gikk kong Fredrik August II til det skritt å oppløse parlamentet. Men dette førte bare til at opptøyene forplantet seg og blusset opp i Dresden i form av Maioppstanden i Dresden.
To dager senere ble det nedlagt forbud mot borgervernets politiske demonstrasjoner, og myndighetene i Sachsen truet med å tilkalle militære styrker fra Preussen for å slå ned opprøret. I Dresden kom det til sammenstøt, mens kong Fredrik August II flyktet til Königstein festning. Den 6. mai marsjerte prøyssiske tropper inn i kamper mot demonstrantene. Etter fire dagers kamper var det 30 falne soldater og omkring 200 døde demonstranter på barrikadene. Mange ble arresterte som politiske fanger. Revolusjonen var blitt slått ned, uten at det ble gjort noen politiske innrømmelser fra myndighetenes side.
Sachsen i det tyske keiserrike
Den 14. juni 1866 stilte Sachsen seg på Østerrikes side under den østerriksk-prøyssiske krig. Sachsen ble snart ansett som Østerrikes viktigste og mest effektive allierte, ettersom forsvaret av Sachsen selv ble forkastet til fordel for å hjelpe til med Østerrikes krigføring i Böhmen. Sachsen ble raskt okkupert av prøyssiske tropper, og i slaget ved Königgrätz den 3. juli 1866 i dagens Hradec Králové i Böhmen led Østerrike et nederlag. Sachsens effektivitet under krigføringen hjalp trolig landet til å unngå skjebnen til andre nordtyske stater som var allierte med Østerrike. Deriblant ble kongeriket Hannover annektert av Preussen etter krigen.
I 1868 ble det gjennomført en forfatningsendring som ga Sachsens Landdag større handlingsrom, og som videre førte til at underhuset ble valgt av et bredere lag av befolkningen.
I 1870 og 1871 ble Sachsen dratt inn i den fransk-prøyssiske krig, og med Preussens seier over Frankrike, ble den nordtyske føderasjon omdannet av Otto von Bismarck til det tyske rike med Vilhelm I av Tyskland som keiser. Johan I av Sachsen var riktignok Sachsens konge, men var underlagt og måtte sverge troskap til keiseren. Liksom andre tyske fyrster, bevarte han likevel flere av oppgavene til en suveren monark, deriblant muligheten til å inngå diplomatiske relasjoner med andre stater.
Fra og med 1867 ble kongeriket Sachsen sentrum for den tyske arbeiderbevegelsen under ledelse av August Bebel og Wilhelm Liebknecht.
Perioden fra 1904 til novemberrevolusjonen i 1918
Den 15. oktober 1904 ble Fredrik August III innsatt som den siste konge av Sachsen, og Sachsens siste statsleder som var tilhørende huset Wettin. Han ble ansett som konservativ og konfliktsky, men til tider også temmelig tolerant. Den 1. mai 1906 utnevnte han den liberale politikeren grev Hohenthal til både innenriks- og utenriksminister. Hohenthal innførte reformer i en mer demokratisk retning, der flertallet i Sachsen fikk stemmerett, men med hans død i 1909 stanset også reformene.
Den 2. august 1914 kalte kong Fredrik August III inn «sønner og brødre» til militærtjeneste. Første verdenskrig var begynt, og av Sachsens omkring 5 millioner innbyggere, ble 750 000 dratt inn i krigen som soldater. 229 000 av disse døde på slagmarken. Dette var siste gangen Sachsen stilte med en egen hær. Som en dyktig militær strateg deltok kongen som den eneste tyske monark direkte i krigshandlingene.
Etter krigens slutt i 1918, var novemberrevolusjonen et faktum. Den 8. november ble makten overtatt av det saksiske arbeider- og soldatråd. Den 10. november erklærte den sosialdemokratiske politikeren Hermann Fleißner Sachsen som republikk på sirkuset Sarrasani, og tre dager senere abdiserte kong Fredrik August III fra sitt slott Guteborn ved Ruhland.
Den 28. november ble det innført allmenn stemmerett, med direkte og hemmelige valg for alle menn og kvinner som var fylt 21 år, og i februar 1919 ble det holdt valg til Sachsens første demokratisk valgte parlament.
Den 25. februar 1919 trådte den provisoriske grunnloven i Sachsen (Vorläufige Grundgesetz für den Freistaat Sachsen). Kongeriket Sachsen var nå blitt historie, og den nye fristaten Sachsen hadde ved grunnleggelsen et areal på 14 993 km².
Riksvåpenet
Riksvåpenet av 7. juni 1889 er inndelt i to deler, med et tredelt skjold med en skjoldfot. Skjoldet er inndelt i 12 felter.
I skjoldfoten vises symbolene på Altenberg og Henneberg. I hjerteskjoldet (feltene 5 og 8) vises Sachsens romber. Hjelmtegnet symboliserer Vogtland, Thüringen, Sachsen, Meißen og Oberlausitz. Skjoldet holdes av to gyldne løver på hver sin side. Nedenfor skjoldet henger Hausorden der Rautenkrone. På båndet er inngravert det latinske mottoet Providentiae memor (Forsynet er oppmerksom). En purpurfarget mantel med gullkrone omgir våpenet.
Forvaltningsenheter før og etter 1816
Fra 1806 til 1816 bevarte kongeriket Sachsen den administrative inndelingen i amt fra middelalderen. Siden 1500-tallet hadde Sachsen vært inndelt i syv kursaksiske kretser (Erzgebirgischer Kreis, Kurkreis, Leipziger Kreis, Meißnischer Kreis, Neustädtischer Kreis, Thüringer Kreis og Vogtländischer Kreis). I tillegg eksisterte det egne forvaltningsstrukturer i Oberlausitz og Niederlausitz. I tillegg bestod flere administrative enheter som levninger fra Kurfyrstedømmet Sachsen utenfor disse kretsene: Bispedømmet Meißen, bispedømmet Merseburg, bispedømmet Naumburg-Zeitz, territoriet Sachsen-Zeitz, territoriet til det tidligere fyrstedømmet Querfurt, grevskapet Mansfeld og grevskapet Stolberg.
Ved Generell instruks for inndeling i krets- og amts-ledere (Generalinstruktion an die Kreis- und Amtshauptleute) av 22. juni 1816 ble forvaltningen inndelt i mindre geografiske enheter. De såkalte Erblande ble inndelt i 11 Amtshauptmannschaft, som igjen var underlagt tre Kreishauptmannschaft i Meißen, Chemnitz og Leipzig. Den lille Vogtländische Kreis ble ikke inndelt i Amtshauptmannschaft.
I tillegg beholdt Markgrevskapet Oberlausitz sin egen forvaltningsstruktur. Under Overamtregjeringen i Budissin var administrasjonen fordelt på fire byer (Vierstädte) som hadde tilhørt Forbundet av seks byer i Oberlausitz: Budissin, Kamenz, Löbau og Zittau.
Forvaltningsenheter fra 1835
Etter at Sachsens nye forfatning ble vedtatt i 1831, med den derigjennom erklærte konstitusjonelle samlingen av kongeriket, ble det nødvendig med en forvaltningsreform. Gjennom en forordning av 6. april 1835 ble derfor Overamtsregjeringen i Oberlausitz og de tidligere Kreishauptmannschaft avløst av fire Kreisdirektionen med sete i Budissin/Bautzen, Dresden, Leipzig og Zwickau.
Kreisdirektion Dresden bestod av fem, og fra 1838 fire Amtshauptmannschaft, og omfattet den forhenværende Meißnischer Kreis i tillegg til Osterzgebirge. Kreisdirektion Zwickau ble dannet av den tidligere kretsen Erzgebirgischer Kreis, herunder Herskapet Schönburg, og Vogtländischer Kreis og bestod av fem Amtshauptmannschaft. Kreisdirektion Leipzig bestod av tre, og fra 1838 fire Amtshauptmannschaft om omfattet den tidligere Leipziger Kreis i tillegg til enkelte mindre østlige deler av Meißnischer Kreis. Kreisdirektion Budissin/Bautzen omfattet landskapet Oberlausitz i tillegg til et område i vest i Meißnischer Kreis som tilhørte bispedømmet Meißen. Den ble i 1838 delt i to Amtshauptmannschaft.
Forvaltningsreformen i 1873 og 1874
Gjennom omorganiseringen av forvaltningsstrukturen i lov av 21. april 1873 ble den administrative inndelingen av kongeriket Sachsen avgjørende forandret. De fire Kreisdirektionen ble avskaffet og erstattet av fire nye Kreishauptmannschaft, som igjen var inndelt i 25 Amtshauptmannschaft. De tre største byene Leipzig, Dresden og Chemnitz ble kretsfrie og var direkte underlagt sine respektive Kreishauptmannschaft.
Forvaltningsreformen fant sted med virkning fra 15. oktober 1874. Den førte til det endelige skillet mellom rettsvesenet og administrasjonen, og førte også til at de ulike Amtshauptmannschaft ble tildelt reelle forvaltningsorganer.
I 1878 ble Amtshauptmannschaft Glauchau dannet av Herrschaft Schönburg. Amtshauptmannschaft Dresden ble i 1880 delt i Amtshauptmannschaft Dresden-Altstadt og Amtshauptmannschaft Dresden-Neustadt (men gjenforent i 1924).
I året 1900 ble Kreishauptmannschaft Chemnitz skilt ut fra Kreishauptmannschaft Zwickau som et femte Kreishauptmannschaft. Frem til 1918 økte antallet Amtshauptmannschaft og kretsfrie byer ytterligere.
Gilbert Imlay
Gilbert Imlay (født 9. februar 1754 i Upper Freehold i New Jersey i USA, død 20. november 1828) var en offiser i den amerikanske uavhengighetskrigen, og senere en eventyrer, forretningsmann og forfatter. Han er mest kjent for å ha hatt et kort forhold til den engelske feministen og forfatteren Mary Wollstonecraft som resulterte i at Mary fødte en datter, Fanny Imlay.
Liv og virke
Imlay deltok i uavhengighetskrigen som offiser i New Jersey Line, en enhet i Den kontinentale armé. Etter krigen reiste Imlay til Kentucky for å spekulere i landområder og der svindlet han en rekke mennesker, blant annet Daniel Boone, som da arbeidet som landmåler. Han inngikk avtaler om å kjøpe landområder, og solgte så videre uten å betale de opprinnelige eierne. Det ble utstedt arrestordre på Imlay, men han unnslapp sine kreditorer ved å flykte til England i 1786.
I London fikk han utgitt en geografisk bok i 1792, A Topographical Description of the Western Territory of North America (En topografisk beskrivelse av det vestlige territorium i Nord-Amerika). Påfølgende utgaver, inkludert eventyrene til Daniel Boone, skrevet av John Filson, som et appendiks (tilføyelse). Med Mary Wollstonecrafts støtte og assistanse forsøkte også Imlay å skrive en roman og fikk utgitt The Emigrants (Emigrantene) i 1793. Det samme året, under den franske revolusjonen, ble han diplomatisk representant for USA i Frankrike mens han samtidig drev sine ulike forretninger av mer eller mindre tvilsom art.
På den tiden britene blokkerte franske havner kunne Imlay profittere på å omgå blokaden. Det er på denne tiden han møtte den intellektuelle Mary Wollstonecraft som han sjarmerte. For å beskytte henne fra faren ved å være engelsk i Frankrike da det var krig mellom de to nasjonene, lot han Mary bli registrert ved amerikanske ambassaden som hans hustru, til tross for at de aldri var eller ble gift. Etter at deres datter Fanny var født, fulgte Mary ham til Paris fra Le Havre. Da dro han umiddelbart til London og etterlot Mary og deres nyfødte datter i kaoset i Paris under den franske revolusjonen.
Mary Wollstonecraft klarte etterhvert selv å komme til London, men han hadde da liten interesse av henne. I et desperat forsøk på å opprettholde hans interesse, forsøkte hun å hjelpe ham i hans forretninger, og hun reiste til Norge for å lete opp et skip han hadde interesser i. Da hun kom tilbake fra den lange turen, oppdaget Wollstonecraft at Imlay levde sammen med en skuespiller. Det satte en effektiv stopp for deres forhold. Mary Woolstonecrafts reisebrev fra reisen til Norge og Norden ble senere utgitt i bokform med tittelen Min nordiske reise.
Mary Wollstonecraft giftet seg senere med filosofen William Godwin, og hennes og Imlays barn ble adoptert av Godwin.
Eocen
Klima i eocen var uvanlig varmt. Perioden ble innledet med en av de raskeste og voldsomste oppvarmingsperiodene i Jordas historie, og en ganske brå avkjøling ved periodens slutt. Denne brå avkjølingen forårsaket en mindre masseutryddelse. På sitt varmeste var det tropisk og subtropisk klima så langt nord som til Grønland og Svalbard. Etter eocen har Jorda aldri igjen vært så varm.
Dyrelivet i Europa fra denne perioden er relativt godt kjent, takket være funnene fra Messelgruven i Tyskland, der den primitive primaten «Ida» (Darwinius massilae) er et kjent eksempel. En liten, knapt meter høy forløper til dagens hest – Eohippus – utviklet seg i denne perioden. Et annet kjent sett med fossiler fra denne perioden kommer fra baltisk rav, som finnes rundt Østersjøen. Dette har gitt en svært artsrik fauna av insekter og andre leddyr som vitner om et varmt klima på denne tiden. I motsetning til de samtidige pattedyrene er disse insektene ofte svært like moderne former.
I eocen var det vulkansk virksomhet på Vøring- og Møreplatåene i Norskehavet. En gruppe norske forskere hevdet i 2004 at den brå temperaturstigningen for omtrent 55 millioner år siden skyldtes utslipp av metan i forbindelse med disse vulkanene.
Eocen deles opp i fire geologiske aldrer:
Fylkesvei 35
Fylkesvei 35 (Fv35) går mellom Skjøl i Øvre Eiker og Syrbekk i Tønsberg.
Historie
Da Vestfoldbanen ble oppgradert mellom Barkåker og Tønsberg i 2011, ble planovergangen ved Tomsbakken eliminert.
Strekningen Fossan–Kronlia i Vestfold sto ferdig 1954. Den ble bygget i traséen til den nedlagte Tønsberg–Eidsfossbanen og fikk navnet «Bispeveien». Veien fikk fast dekke i 1956.
Margaret Osborne duPont
Margaret Evelyn Osborne duPont (født 4. mars 1918 i Joseph i Oregon, død 24. oktober 2012 i El Paso i Texas) var en amerikansk tennisspiller.
Fylkesvei 35
Historie
Frem til 2019 hadde veien traséer i mellom Hov og Bærenga i Ringerike, med armer til Heradsbygda og Hvervenkastet. Disse traséene hadde ingen direkte forbindelse med resten av fylkesveien, og fikk egen betegnelse fylkesvei 290.
Margaret Osborne duPont
Margaret duPont vant totalt 37 Grand Slam-titler i løpet av sin tenniskarriere hvorav seks i single. Hun vant 20 titler sammen med Louise Brough blant annet vant de ni strake seire i Det amerikanske mesterskapet i double (1942–1950). DuPont vant tre singlefinaler i amerikanske mesterskapet på rad 1948–1950. Hun spilte i tre singlefinaler i Wimbledon, hun vant i 1947 mot Doris Hart men tapte både i 1949 og 1950 til sin doublepartner Louise Brough. Hun vant også singletittelen i Det franske mesterskapet men hun deltok aldri i Det australske mesterskapet.
DuPont deltok på det amerikanske Wightman Cup-laget 1946–1950, 1954–1955, 1957 og 1962 hun spilte totalt 18 kamper og vant alle.
Margaret Osborne duPont ble i 1967 opptatt i International Tennis Hall of Fame.
Senterkirken
Senterkirken Eiker er en frimenighet på Loesmoen i Hokksund.
Menigheten ble etablert av Tor-Egil og Elsa Røyland. Høsten 2007 tok deres eldste sønn, Tormod Røyland over som pastor. Menigheten har egne lokaler i Finneveien 27 i Hokksund, og har sine møter på søndager kl. 17.00.
Vassbotndalen landskapsvernområde
Vassbotndalen landskapsvernområde ligger i Alta kommune i Finnmark. Området ble opprettet i 1991 og er på 76,96 km². Landskapsvernområdet er opprettet da det er et vakkert dalføre med flott planteliv.
Atuarfik Anders Nielsen
Atuarfik Anders Nielsen er den eneste skolen i bygda Alluitsup Paa (Sydprøven), som ligger i Nanortalik kommune syd i Grønland.
Bygda har totalt 374 innbyggere.
Atuarfik Anders Nielsen
Høgskolen i Akershus
Høgskolen i Akershus (HiAk) var en statlig høgskole i Norge som eksisterte fra 1. august 1994 til 1. august 2011, da den ble slått sammen med Høgskolen i Oslo til Høgskolen i Oslo og Akershus.
I 2011 hadde HiAk 3005 studenter og 311 ansatte årsverk. Høgskolen var en av 24 statlige høgskoler i Norge og et resultat av at fem statlige høgskoler i Oslo-området ble slått sammen som en del av Høgskolereformen i 1994.
Gjennom sine forløperinstitusjoner kunne høgskolen spore sin historie 150 år tilbake i tid, til den første utdanningen av jordmødre som kom i stand i Christiania på 1850-tallet.
Fram til 2003 hadde HiAk lokaler på Blaker, Lørenskog, Stabekk og i Sandvika. I 2003 ble Høgskolestiftelsen på Kjeller slått sammen med HiAk og alle fem lokalitetene ble samlokalisert i nye lokaler høsten 2003 på Kjeller utenfor Lillestrøm. Lokalene bestod av dels eksisterende bygningsmasse som tidligere tilhørte Televerkets forskningsinstitutt (senere Telenor FoU), samt en del nybygg som stod ferdig til bruk i september 2003.
Høgskolen tilbød fag- og profesjonsstudier. Disse kunne tas i varierende lengder fra halvårsenheter til bachelorgrader, mastergrader og enkelte doktorgradstudier, samt en rekke kurs-, etter- og videreutdanninger.
Høgskolens fire avdelinger var:
Nattverdsoblat
En nattverdsoblat eller et nattverdsbrød, i Den katolske kirken kalt hostie, er en brødbit som brukes under nattverden, et takksigelsesrituale i den katolske og protestantiske kirken innstiftet av Jesus som et minnemåltid kvelden før han ble korsfestet. Tradisjonelt skal dette brødet bakes kun med hvetemel og vann. I en del reformerte kirker anses ikke ingrediensene å ha noen betydning.
Nattverdsbrødet er i den vestlige kirke normalt usyret brød, det vil si brød hvor det ikke har foregått noen hevingsprosess. Av praktiske årsaker bruker man normalt individuelt utstansede skiver, et par millimeter tykke, sirkelrunde og med en diameter på 2-3 centimeter. I enkelte kirker er det vanlig at presten bruker en større oblat under konsekrasjonen, helligelsen eller innvielsen av brød og vin som finner sted ved opplesning av innstiftelsesordene til nattverden.
I de østlige kirker er det normalt å bruke syret brød; dette var et sentralt spørsmål under det store skisma 1054. Man bruker der også vanligvis et brød av mer konvensjonell form som brytes opp. I enkelte menigheter og kirker i de vestlige kirkene har det også blitt vanlig å bruke brød av konvensjonell form. Dette er da vanligvis usyret.