cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Astri Rynning
Familie
Både hennes far og farfar, Carl Ingwart Theodor Rynning, representerte Høyre på Stortinget.
Mens hun var førstelagmann giftet hun seg med sin forgjenger, Jens Fagereng.
Politikk og verv
Rynning var tidlig politisk interessert og mens hun var russ i 1934 skulket hun skolen for å høre på et foredrag C.J. Hambro, som var en bekjent av familien, holdt i Stavern.
Hun satt som vararepresentant fra 1965 til 1969 mens Kåre Willoch var handelsminister; hun var da medlem av justiskomiteen. Hun har også vært medlem av Oslo bystyre og var leder av Oslo Senior-Høyre 1987–1997, hvor hun også var æresmedlem.
Hun var forkvinne i Norske Kvinners Nasjonalråd 1959–1968, forkvinne i Kvinners Frivillige Beredskap og i Norske kvinnelige juristers forening 1952–1956. Fra 1978 til 1985 var hun forkvinne i Den norske Dommerforening.
Rynning ledet bemanningsutvalget som var oppnevnt for å vurdere ulike sider ved redusert bemanning på skip (NOU 1987:15).
I 1984 ble hun utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden for embedsfortjeneste og samfunnsnyttig virke.
Ousman Nyan
Ousman Nyan (født 5. august 1975 i Gambia) er en norsk tidligere fotballspiller. Han er mest kjent som Strømsgodset-spiller, men har også spilt for flere andre klubber. Nyan blir husket som en driblesterk midtbanespiller med stor aksjonsradius.
Karriere
Nyan er født i Gambia og kom til Norge som treåring. Familien valgte å bosette seg i Drammen, og Nyan spilte fotball og bandy for i barne- og ungdomsårene. Han rakk å debutere 16 år gammel for Drafns A-lag før han ble hentet til Mjøndalen i 1992, siden han tidlig ble regnet som et stort fotballtalent. I 1994 gikk Nyan videre til, og han debuterte i Eliteserien 24. april 1994 mot Viking, 18 år gammel. Nyan ble raskt en meget populær Strømsgodset-spiller og fikk også en mengde aldersbestemte landskamper. Han spilte for Strømsgodset til årsskiftet 1999/2000, da han fikk kontraktstilbud fra den greske klubben Panathinaikos. Like før avreise til Hellas ødela han imidlertid et leddbånd i kneet, og overgangen gikk i vasken.
Etter et lengre skadeavbrekk ble Nyan klar for, og han nøt der stor tillit under treneren Jan Halvor Halvorsen. Da Halvorsen fikk sparken sommeren 2002, havnet Nyan i unåde hos den nye treneren og valgte å bryte kontrakten. I sin oppsigelse skrev han blant annet: «Jeg har med hånden på hjertet forsøkt å yte mitt beste både i trenings og kampsituasjon. Nå når Start ikke lenger synes å ha bruk for min kompetanse på banen, finner jeg ikke lenger grunn til å bli værende».
Nyan fikk nå tilbud fra den franske toppserieklubben AC Ajaccio fra Korsika. Tiden i Frankrike begynte bra for Nyan, men han slet med skadeproblemer og ble der i kun en sesong. Sommeren 2003 ble han gjenforent med Jan Halvor Halvorsen som nå var blitt trener i Sogndal.
Før 2005-sesongen valgte Nyan å gå tilbake til Strømsgodset som hadde slitt i 1.divisjon i noen sesonger. Klubben gjorde det ikke spesielt bra i 2005 heller, men før 2006-sesongen gikk investorer tungt inn i Strømsgodset og kjøpte nærmest et helt nytt lag. Ousman Nyan var en av kun tre spillere som beholdt plassen sin i førsteelleveren fra sesongen før, og han var en sentral brikke i laget som vant divisjonen i 2006. Nyan var viktig for Strømsgodset også i Eliteserien i 2007 og 2008, men utover i 2009-sesongen ble det tydelig at han hadde store skadeproblemer. Knærne voldet ham store problemer og han bestemte seg derfor for å legge opp etter sesongslutt. Nyan fikk til sammen 219 obligatoriske kamper for Strømsgodset og skåret 22 mål. Både hans far «Jens» Nyan og hans bror Alpha Nyan har for øvrig også spilt for klubben.
Ousman er per 2017 trener for den lokale fotballklubben Austad FK i Drammen sammen med sin bror Alpha Nyan.
Robert Eriksson
Robert Holmøy Eriksson (født 23. april 1974 i Levanger) er en norsk lobbyist og tidligere politiker (FrP). Han var innvalgt på Stortinget fra Nord-Trøndelag 2005–2013 og var leder av Stortingets arbeids- og sosialkomité 2009–2013. Mellom 2013 og 2015 var han arbeidsminister i Erna Solbergs regjering. Etter at han sluttet i politikken i 2015 har han jobbet som PR-konsulent i firmaet MSLGROUP og som lobbyist for sjømatindustrien, og han ble i 2017 leder i bransjeforeningen Norske Sjømatbedrifters Landsforening.
Familiebakgrunn og yrkeskarrière
Han vokste opp på Lysthaugen i Verdal som sønn av sjåfør Gjermund Eriksson (1955–) og kontorsjef Rita Helene Musum (1956–). Eriksson fullførte videregående skole ved Verdal videregående skole i 1993. Etter førstegangstjenesten studerte han bedriftsøkonomi ved Høgskolen i Nord-Trøndelag. Han var daglig leder ved Vesta Salgssenter i Levanger 2001–2005. Han har også vært styreleder i Innherred Finans & Forsikring AS.
Lokalpolitikk
Eriksson var formann i Nord-Trøndelag FpU 1991–1994, medlem av Fremskrittspartiets Ungdoms sentralstyre 1995–1996 og 1998–2000, samt politisk nestformann i Fremskrittspartiets Ungdom 1998–2000. Lokalpolitisk var han formann i Verdal Fremskrittsparti 1992–1993, medlem av Verdal kommunestyre 1992–2011, gruppeleder 1995–2006, medlem av formannskapet 1999–2005 og medlem av Innherred samkommunestyre 2003–2005.
Eriksson var også medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1995–2005, gruppeleder 1997–2006, medlem av fylkesutvalget 1999–2003 og formann i Nord-Trøndelag Fremskrittsparti 2002–2008. Før han ble innvalgt på Stortinget i 2005, fungerte Eriksson som 1. vararepresentant 1997–2005. Han stilte til gjenvalg ved stortingsvalget i 2013, men Fremskrittspartiet fikk ikke nok stemmer i Nord-Trøndelag til å få en representant derfra.
Arbeidsminister
Eriksson ble i 2013 utnevnt til arbeidsminister i Erna Solbergs regjering. Han måtte forlate regjeringen mot sin vilje 16. desember 2015 etter at Fremskrittspartiet bestemte at han skulle byttes ut. Ifølge valgforsker Anders Todal Jenssen skyldtes avskjedigelsen at de «svakeste statsrådene [ble] byttet ut med nye sterke politikere» i forkant av stortingsvalget i 2017. I en bokutgivelse rettet Eriksson, etter at han måtte gå av som statsråd, sterke beskyldninger både mot embetsverket i Arbeids- og sosialdepartementet, Statsministerens kontor, ledelsen i Arbeids- og velferdsdirektoratet og FrPs ledelse, og hevdet de stod i «ledtog» mot ham, og tok et oppgjør med beslutningen om å fjerne ham fra regjeringen; Dagsavisen skrev at Eriksson «hadde en ekstremt dårlig tone med sitt embetsverk». Arbeids- og velferdsdirektør Joakim Lystad, utnevnt av den forrige rødgrønne regjeringen, var en av mange embetsmenn Eriksson kom på kant med, og som han erstattet med Sigrun Vågeng kort før han selv måtte forlate regjeringen. I den forbindelse uttalte Eriksson at han skulle "gjenreise A-en i NAV" (NRK-klipp 10. april 2015). Vågeng måtte selv gå i 2020 som følge av Trygdeskandalen og etter at hun hadde mistet tilliten hos Erikssons etterfølger Anniken Hauglie (H).
PR-konsulent og lobbyist
Etter tiden som arbeidsminister startet han 1. august 2016 i jobb som konsulent i PR-byrået MSLGROUP og ga beskjed om at han ikke ville stå på FrPs liste til neste stortingsvalg.
12. juni 2017 tok han over som leder i bransjeforeningen Norske Sjømatbedrifters Landsforening.
Runar Normann
Runar Normann (født 1. mars 1978 i Harstad) er en norsk fotballspiller som spiller for Landsås FK.
Normann har tidligere spilt i Fotballklubben Landsås, Harstad Idrettslag, Lillestrøm Sportsklubb (1997–1999), Coventry City FC, Sportsklubben Brann (2003), Vålerenga Fotball (2004) og Tromsø Idrettslag. Han har spilt norske landskamper på G17 (2 kamper), U20 (1 kamp) og U21 (3 kamper). Han er sønn av Bjørnar Normann som var en av Nord-Norges beste fotballspillere på 1960-tallet.
24. januar 2006 ble det kjent at Tromsø ikke forlenget kontrakten med Normann. 10. april skrev han under en amatørkontrakt med Harstad Idrettslag. Overgangen medførte en måneds karantene før han kunne spille offisielle kamper for klubben. 8. juni avgjorde han i cupens 2. runde mot Tromsdalen.
I februar 2009 stilte Normann på prøvespill i Tromsdalen UIL, som var nyopprykket til Adeccoligaen. I løpet av noen få uker overbeviste Normann TUILs nyansatte trener Morten Pedersen (tidligere lagkamerat med Normann i TIL) om at formen og ferdighetene fremdeles holdt til toppfotball. I mars 2009 signerte han proffkontrakt med Tromsø-klubben. Private sponsorer har inngått en bonusavtale for scoringer i Adeccoligaen 2009 med Normann. I september forlot han klubben på grunn av skader og manglende motivasjon.
Trivia
Runar Normann er én av 52 nordmenn som har spilt i Premier League (per 17. august 2010). Sammen med Jon Olav Hjelde og Christian Kalvenes er han den eneste nordmannen med Premier League-kamper som står uten kamper for.
Sitater om Normann
«Runar trenger bare kikke på joggeskoene for å holde seg godt trent.» Ham-Kam-spiller og tidligere Bodø/Glimt-kaptein Olav Råstad.
«Jeg er strålende fornøyd med å signere Normann. La meg si det slik, jeg ville ikke likt tanken på å se ham gå til noen annen klubb.» Coventry City- og tidligere Celtic-manager Gordon Strachan.
«Han er som en kenguru i et minefelt.» Tidligere Vålerenga-direktør Kjetil Siem om Normanns uttalelser i media.
Serro
Serro er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Hans Jürgen Gerhardt
Hans-Jürgen Gerhardt (født 5. september 1954), østtysk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1980 i Lake Placid.
Gerhardt ble olympisk mester i bobsleigh under vinter-OL 1980 i Lake Placid. Han var med på det østtyske laget som vant konkurransen i firerbob. De andre på laget var Bernhard Germeshausen, Meinhard Nehmer og Bogdan Musiol. Sammen med Bernhard Germeshausen vant han sølv i toerbob.
Gerhardt ble verdensmester i bobsleigh tre ganger, i firerbob 1977 i St. Moritz og i både toer- og firerbob 1981 i Cortina d'Ampezzo.
Sjilka (by)
Sjilka (russisk: Ши́лка) er en by i Zabajkalskij kraj i Russland. Den ligger ved elva Sjilka, rundt 180 km øst for Tsjita.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Søre Ål skole
Søre Ål skole er en fulldelt barneskole på Søre Ål i Lillehammer. Skolen har åpen planløsning med undervisning i landskap istedenfor klasserom. Innenfor dette er det inndeling i grupper etter behov. Anlegget består av fire bygninger. Skolen hadde 361 elever i 2018–19.
Skolen er ellers kjent for sitt rikholdige uteområde, som sammen med nærheten til marka gir gode muligheter for uteaktiviteter.
Elevene fra Søre Ål går vanligvis videre på Åretta ungdomsskole.
Den grå dame i Stavern
Den grå dame i Stavern er ifølge et lokalt sagn gjenferdet av en tjenestepike som skal ha blitt forført av sjøhelten Peter Wessel Tordenskiold (1690–1720). Det heter seg at den stakkars tjenestepiken ble gravid, hvorpå Tordenskiold sviktet henne og hun druknet seg i brønnen på Citadelløya. Siden skal hun ha gått igjen på Staverns Fort i form av en grå dame.
Sin fortsatte popularitet og de mer konkrete «kjensgjerninger» om den grå damens liv og etterliv skylder hun nok først og fremst Herman Wildenvey og hans sommerlystspill Klar til å vende, første gang oppført i Stavern i 1938. Det finnes ellers flere versjoner av sagnet, med varierende detaljer.
Den grå dame er fremdeles populær i Stavern, og et lokalt teaterlag har satt opp sitt eget teaterstykke Den grå dame og Peter Wessel fra 2002. Den 35 minutter lange barnefilmen Jakten på den grå dame, regi Rune Sørlie, etter en ide fra Odd Hjorth-Sørensens barnebok Toya og Losen (1958), ble innspilt med lokale aktører i 2004.
Kvinnen og Tiden
Kvinnen og Tiden var et tidsskrift med fokus på kvinnespørsmål utgitt og redigert av Henriette Bie Lorentzen og Kirsten Hansteen fra desember 1945 til 1955. I redaksjonsrådet satt blant annet Aaslaug Aasland, Margarete Bonnevie, Gerda Evang, Inger Hagerup, Åse Gruda Skard, Halldis Moren Vesaas, Nic Waal, Harriet Bog, Eva Kolstad og Rønnaug Eliassen. De første årene ble tidsskriftet utgitt av Cappelen forlag, som ble ledet av Bie Lorentzens fetter Henrik Groth. I åpningsnummeret stod blant annet en hilsen fra kronprinsesse Märtha.
Selv om tidsskriftet ikke var kommunistisk, fikk det problemer under den kalde krigen på grunn av Hansteens kommunistiske bakgrunn, og fra 1947 ønsket ikke lenger Cappelen å stå som utgiver. Etter en topp på 12,000 abonnenter i januar 1947 slet tidsskriftet frem til nedleggelsen i 1955 med synkende opplagstall. Allerede i april 1947, etter at Cappelen hadde avbrutt samarbeidet, var abonnenttallet sunket til 5,000.
Tidsskriftet ble fra 1947 i en periode utgitt av et eget aksjeselskap, A/S Kvinnen og Tiden, der styret bestod av Henriette Bie Lorentzen, Eva Kolstad (senere Venstre-leder) og Kirsten Hansteen. Tidsskriftet ble finansiert av den svenske godseieren og liberale politikeren Elisabeth Tamm, som tilhørte en av Sveriges rikeste familier og var Sveriges første kvinnelige riksdagsmedlem. Hun testamenterte også Fogelstad slott og det meste av sin formue (flere millioner i 1949-kroner) til tidsskriftet, og det ble opprettet et fond til dette formålet med Bie Lorentzen, Hansteen, Gerda Evang, Eva Kolstad, Honorine Hermelin og en svensk advokat som styre. På Fogelstad ble det også holdt forskjellige kurs og arrangementer. Til tross for støtten fra Tamm gikk opplaget nedover, og hadde i 1955 sunket til 900. Bie Lorentzen og Hansteen besluttet derfor å legge ned tidsskiftet og bad Tamm omgjøre testamentet, fordi de ikke følte de kunne gjøre bruk av en så stor formue.
Geir Grothen
Geir Grothen (født 17. mars 1965) er en norsk forfatter og kulturviter. Han er cand.philol. med hovedfag i idéhistorie, utdannet veileder og har videreutdanning i psykisk helse. Grothen bor i Drammen.
Fagboken Inn i saligheten kom i 1996, og dreier seg om norsk kulturpolitikk etter krigen. Han debuterte som skjønnlitterær forfatter i 2001 med romanen Her, sa hun på Gyldendal Norsk Forlag. Grothen arbeider som professor ved kulturstudier ved Høgskolen i Telemark.
Sete Lagoas
Sete Lagoas er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Freden i Teusina
Freden i Teusina ble undertegnet 18. mai 1595 av Kong Sigismund etter den nordiske tjuefemårskrigen.
Bakgrunn
Teusina var en by i Ingermanland, nær byen Ivangorod. Byen ble inntatt på 1590-tallet av svenske tropper, gitt tilbake til Russland i 1595, og tatt igjen i 1611.
Etter kong Johan IIIs krig mot Russland, og at Johan III i 1592 ble etterfulgt av Kong Sigismund, ble det i Teusina den 20. januar 1593 en toårig våpenhvileavtale mellom Sverige og Russland. Det etterfulgtes av en endelig fredsavtale i samme by 18. mai 1595.
En interessant detalj er at dette dokument aldri ble ratifisert av noen regent. Kong Sigismund III befant seg i Polen, og vegret seg for å befatte seg med svenske forhold. Tsar Fjodor I av Russland døde i 1598 uten å ha signert, og hans etterfølger, tsar Boris Godunov, skyldte på at Sigismund ikke hadde signert dokumentet. Begge statene iverksatte likevel sine plikter i henhold til avtalen, og som ble offisielt godkjent i Viborgskontrakten 28. februar 1609, og deretter i freden i Stolbovo 27. februar 1617.
Vilkår
Kexholms län ble gitt tilbake i 1597.
Dokumentet
Avtalen ble undertegnet av
Sven Nylander
Sven Olof Nylander (født 1. januar 1962 i Varberg) er en svensk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte på 400 meter hekk. Hans fremste meritter er sølvmedaljene fra EM (1990 og 1994), fulgt av EM-bronsen fra 1986. Nylander har en personlig rekord på 47.98 s fra Atlanta, Georgia, 1. august 1996.
Han er kanskje mest kjent for sine mange fjerdeplasser fra internasjonale mesterskap (VM 1983, VM 1987, OL 1984 og OL 1996).
Fundació Antoni Tàpies
Fundació Antoni Tàpies er et kulturelt senter og museum i Carrer d'Aragó i Barcelona i Catalonia. Det er hovedsakelig dedikert til kunstneren Antoni Tàpies liv og verker.
Stiftelsen ble åpna i 1984 av kunstneren selv, for å promotere studiet av og kunnskapen om moderne kunst og samtidskunst.
Bygningen som stiftelsen holder til i, er tegna av Lluís Domènech i Montaner.
Gessie villastad
Gessie villastad er et tettsted i Vellinge kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 497 innbyggere. Som navnet tilsier består tettstedet av villaer som er bygget rundt et systematisk vegnett.
Setubinha
Setubinha er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Reservepolitiet
Reservepolitiet, på folkemunne ofte kalt polititroppene, var en norsk militær organisasjon i Sverige under andre verdenskrig. Nærmere 15 000 norske flyktninger var innrullert i Reservepolitiet, som ble satt inn i tjeneste ved frigjøringen av Norge etter krigen. «Reservepolitiet» var en bevisst misvisende betegnelse for norske hæravdelinger. Tilsvarende ble kystartillerister kalt «havnepoliti».
Reservepolitiet på 13,000 mann utgjorde «Polititroppene» sammen med Rikspolitiet, en politistyrke på 1500 mann som også ble opptrent i Sverige og som i overgangsperioden etter krigen skulle løse vanskelige ordensoppgaver og danne stammen i en ny politietat.
Historie
Etter det nasjonalsosialistiske Tysklands angrep på Norge 9. april 1940, ble den norske hæren tvunget til å kapitulere etter to måneders kamp. Det militære utstyret ble da overtatt av tyskerne, bortsett fra det vesle som de norske flyktningene fikk med seg til integreringsleirene i Sverige.
Under krigen flyktet 50-60 000 norske menn og kvinner til det nøytrale Sverige. Blant disse flyktningene ble det rekruttert, utdannet og utrustet en helt ny norsk hær. Ved krigens slutt omfattet styrkene omkring 13 500 mann klare til innsats på divisjonsnivå og enda noen tusen som var under opplæring. Dette ble gjennomført etter en avtale mellom den norske eksilregjeringa i England og den svenske samlingsregjeringa under statsminister Per-Albin Hansson.
Fordi det å opprette utenlandske kampstyrker i Sverige stod i strid med den nøytralitetserklæringa som Sverige hadde gitt ved krigsutbruddet mellom Tyskland og de allierte vestmaktene i september 1939, ble det lagt ned en stor innsats på å skjule den virkelige hensikten med organiseringa og omfanget av arbeidet.
Fra 12. januar 1945 deltok politistyrkene i frigjøringa av Finnmark. I mai samme år ble mannskapene, med forsyninger for omkring én måned, overført til Norge for å hjelpe til med lov og orden etter frigjøringsdagen og arrestere tyskere og de som hadde samarbeidet med den tyske okkupasjonsmakten.
Den Danske Brigade
På liknende måte ble det opprettet danske styrker i Sverige fra november 1943. Organiseringa av Den Danske Brigade, også kalt Danforce, gikk imidlertid saktere fordi det ikke fantes en dansk eksilregjering og det var færre flyktninger fra Danmark. Mot slutten av krigen omfattet brigaden likevel 3500 mann.
Utdannelsesleirer
Polistroppenes udannelsesleier varierte noe over tiden, men blant annet ble følgemde steder berørt:
Xinyi (Xuzhou)
Xinyi (kinesisk: 新沂; pinyin: Xīnyí) er et byfylke i byprefekturet Xuzhou i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina.
Kulturminner
Det neolittiske Huatingfunnstedet (Huating yizhi, 花厅遗址) av Dawenkoukulturen ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Piraya (film)
Piraya (originaltittel: Piranha) er en amerikansk skrekk-komedie fra 1978 regissert av Joe Dante. Filmen handler om menneskeetende pirayafisker ved en militær forskningsstasjon. Et uhell gjør at de slippes ut i et vassdrag der det ofte er badegjester. Fiskene var opprinnelig tenkt brukt som en del av den militære krigføringen i Vietnam. Hovedrollene spilles av Bradford Dillman og Heather Menzies.
Filmen er lagd som en parodi på Haisommer.
I 1982 kom en oppfølger: Piraya II – Flyvende mordere, og i 2008 kom en nyinnspilling. I tillegg ble det produsert en TV-film i 1995.
Handlingsreferat
To tenåringer kommer over en tilsynelatende forlatt militær installasjon om natten. De utnytter det som ser ut til å være et utendørs svømmebasseng for å prøve nakenbading. De blir angrepet av en usett kraft i bassenget, og forsvinner snart under vannet. Maggie McKeown får i oppdrag å finne de savnede tenåringene i nærheten av Lost River Lake. Hun ansetter Paul Grogan som hennes guide. De kommer snart over den forlatte installasjonen. De oppdager bisarre eksemplarer på forskning, og ting som indikerer at noen bor der. Maggie finner en dreneringsbryter for det utvendige bassenget, og ønsker å tømme bassenget for å se bunnen. Men i det øyeblikket hun aktiverer bryteren, dukker det opp en mann og forsøker å stoppe henne. De oppdager et skjelett i det tomme bassenget, og ser at bassenget var fylt med saltvann. Mannen som dukket opp stjeler bilen deres, men krasjer den på grunn av sin desorientering. Mannen blir tatt med til Grogans hjem hvor de overnatter. De bruker deretter Grogans flåte nedover en elv, hvor mannen forteller at bassenget var fylt med dødelig piranha, og at Maggie har nå ført fisken ut i selve elven. Maggie og Grogan er skeptiske frem til de oppdager liket til Grogans venn Jack, som har blødd i hjel.
Mannen avslører endelig at han heter doktor Robert Hoak, ledende forsker i et nedlagt krigsprosjekt, Operation Razorteeth, som hadde til oppgave å konstruere en glupsk stamme av piranha som kan tåle det kalde vannet i de nord-vietnamesiske elvene og slå til mot Viet Cong. Prosjektet ble lagt ned når Vietnam-krigen ble avsluttet, men noen av disse mutante fiskene overlevde. Grogan innser at hvis den lokale demningen åpnes, så vil den nærliggende sommerleiren, hvor hans datter Suzie befinner seg, være i fare. De møter en kano med en gutt, hvis far har blitt drept av piranha. Hoak redder gutten, men blir skadd og dør før han kan avsløre hvordan det er mulig å drepe fisken. Blod fra Hoaks lik får piranha til å ødelegge flåten deres.
Et militært team ledet av oberst Waxman og tidligere Razorteeth-forsker Dr. Mengers tømmer gift i elven, og ignorerer protestene om at piranha overlevde det første forsøket på dette. Waxman og Mengers plasserer Maggie og Grogan i karantene for å hindre dem i å varsle media. Når de flykter, varsler Waxman politi for å arrestere dem. Fisken angriper sommerleiren, sårer og dreper mange barn og ansatte. Suzie stikker av på grunn av sin frykt for vann. Waxman og Mengers ankommer sommer-leiren for å arrestere Grogan og Maggie. Men Piranha går til angrep, og dreper mange flere samt Waxman. Men de må hindre at Piranha kommer seg helt til havet, og sprer seg over hele verden.
Om filmen
Den vant en Saturn Award i klassen beste klipp.
I rollene
(utvalg)
CosmoCaixa Barcelona
CosmoCaixa Barcelona er et vitenskapsmuseum i Barcelona. Det het tidligere Museu de la Ciència de Barcelona, men bytta navn da det ble bygd om med støtte fra La Caixa i 2004. CosmoCaixa ble kåra til årets museum i Europa i 2006.
Museet er delt inn i fire temaer:
Yngre dryas
Yngre dryas (eller dryas 3, på engelsk younger dryas eller YD) var en kald periode på slutten av siste glasial.
Yngre dryas er den siste og lengste av flere avbrudd i den gradvise oppvarmingen av jorda etter siste istids maksimum rundt 27,000 til 24,000 kalenderår BP. Kulden satte inn svært brått, kanskje på så kort tid som rundt ett år i året 10 730 f.Kr., og resulterte i et temperaturfall på rundt fem grader celsius i Europa og rundt tre grader celsius globalt. Resultatet var breframstøt og tørrere forhold over mye av dagens tempererte strøk på den nordlige halvkula.
De ulike metodene som er brukt for å fastsette begynnelse og slutt på yngre dryas gir bare små avvik, så det er rimelig sikkert at den drøyt tusen år lange kuldeperioden satte inn rundt år 10,900 f.Kr og endte 9,600 f.Kr.
Med yngre dryas endte den geologiske epoken pleistocen og jorda gikk inn i holocen.
Navn, definisjon, korrelasjon
Navnet yngre dryas ble tatt i bruk av den danske botanikeren og geologen Knud Jessen i 1935. Dryas octopetala er det latinske navnet på den arktiske planten reinrose, som var utbredt over hele Tyskland og Skandinavia i perioden.
Sett i en større sammenheng satte yngre dryas inn i kuldeanomalien Antarctic Cold Reversal («det antarktiske kuldetilbakefall») som startet 14,500 før vår tid (BP) og som etter en varighet på rundt to tusen år gikk mot slutten midt i yngre dryas.
Yngre dryas (Dr3) motsvarer Grønland-stadial 1 (GS-1) i de grønlandske iskjernene (GRIP, NGRIP). Det er ikke definert en typelokalitet for yngre dryas, men den danske paleoøkologen Johannes Iversen beskrev kriterier med utgangspunkt i profilen Bølling Sø på Jylland.
I Irland er tidsperioden kjent som Nahanagan stadial og i Storbritannia som Loch Lomond stadial.
Forløp
Yngre dryas startet med en usedvanlig rask avkjøling (innenfor en tiårsperiode), som på høyere breddegrader førte til nye breframstøt, på samme måte som i eldre dryas rundt 1,000 år tidligere. I Mellom-Europa nådde avkjølingen fram til 10,600 f. Kr. årsmiddeltemperaturer på - 3 til - 4 °C. I gjenoppvarminsgsfasen før 9,600 f. Kr. kan verdiene ha nådd rundt omtrent + 4 °C.
Kjerneboringer på den grønlandske innlandsisen (GRIP) og isotopundersøkelser av argon og nitrogen har vist at temperaturene der lå rundt 15 K lavere enn i vår tid. For Storbritannia er det fastslått gjennomsnittstemperaturer på rundt −5 °C.
Den spektakulært hurtige starten på yngre dryas er langt mer studert enn den mer gradvise avslutningen, men studier av marine sedimenter indikerer at den kalde Labradorstrømmens klimatiske innvirkning gradvis ble svekket, at Golfstrømmens nordlige front krøp lenger og lenger nordover og at sjøisen forsvant på relativt kort tid.
Oksygenisotoper
δ18O-verdier fra Grønlandsisen viser ifølge Dansgaard 1980 at det i startfasen av yngre dryas, fram til rundt 10,000 f. Kr., analogt med temperaturfallet skjedde en sterk tilbakegang i δ18O-verdiene på 5 ‰ (fra −33 ‰ til −38 ‰). Deretter steg verdiene analogt med temperaturen til −32 ‰ fram til starten av holocen.
Vulkanisme
Et større vulkanutbrudd på Island etterlot seg vedde-asken i Nord-Europa, en svært viktig stratigrafisk ledehorisont i yngre dryas som dateres til 12,121 ± 114 år BP tilsvarende 10,171 ± 114 f. Kr.
Virkninger
Det drastiske temperaturfallet førte til at skoggrensa sank og akkumulering av snø økte i høyderegionene. I Skandinavia forsvant nåletrærne og tundraområdene med permafrost bredte seg.
I Levanten bredte de tørre områdene seg, noe som kan ha vært impulsen som fikk natufierne til å utvikle åkerbruk.
På den sørlige halvkula hadde den omtrent samtidige Huelmo-Mascardi-kuleperioden et mindre dramatisk forløp enn yngre dryas på den nordlige hemisfæren. Muligens dreide det seg ikke om en global avkjøling, men om følger av hendinger på den nordlige halvkula, og spesielt i Nord-Atlanteren.
Virkningen av temperaturfallet i yngre dryas var mindre tydelig på vestsida av Nord-Amerika. Likevel gir breframstøt nordvest på stillehavskysten belegg for en avkjølingstrend.
Kulturhistorie
I Levanten utviklet natufierne det første åkerbruket.
Årsak
Det blir antatt at den hurtige nedkjølingen i yngre dryas skyldes at stor bresmelting i den forutgående varmeperioden førte til en forstyrrelse eller et avbrudd i den termohaline sirkulasjonen i Nord-Atlanteren. Muligens var den utløsende årsaken at en isbarrière i St. Lawrence–dalen i dagens Canada brast, slik at en stor mengde smeltevann som var samlet i Lake Agassiz rant ut i Nord-Atlanteren. Det kalde ferskvannet skal i henhold til teorien ha blitt liggende som et lokk over det saltholdige sjøvannet og ført til at den nordlige forlengelsen av Golfstrømmen bremset opp. Den termohaline «pumpa» startet først opp igjen etter at tilførselen av smeltevann ble redusert i kuldeperioden.
Denne teorien forklarer ikke hvorfor avkjølingsperioden startet tidligere på den sørlige enn på den nordlige halvkula. Det er fremdeles en utfordrende oppgave å utforske den eksakte årsaken til en så hurtig avkjøling og like brå avslutning i denne paleoklimatisk interessante tidsperioden.
En tysk forskergruppe som har studert sedimenter i Meerfelder Maar er talsmenn for et svært brått kuldetilbakefall, og forklarer det med kalde vestavinder fra Nord-Amerika, eventuelt sammen med mer havis over større områder.
Enkelte forskere, som Broecker (2002), Bond og Lotti (1995), betrakter avkjølingen i yngre dryas som en Heinrich-hendelse. Heinich-hendelser inntreffer når store flåter av isfjell kalver fra breene og flyter rundt i Nord-Atlanteren. Hendelsene benevnes H0 til H6, og ifølge Broecker og Bond/Lotti ble yngre dryas utløst av H0-hendelsen.
Meteoritt
I mai 2007 presenterte en forskergruppe fra Lawrence Berkeley National Laboratory en rekke indisier som de tolker slik at nedkjølingen i yngre dryas ble utløst av en meteoritt med lav tetthet som ble brutt i stykker i atmosfæren og eksploderte over Canada. Hendelsen som fant sted henimot 10,950 f.Kr., dvs. kort tid før yngre dryas, antas å ha forårsaket store skogbranner, artsdød og en destabilisering av iskappen. Funn som taler for teorien er karbonrike sedimentfunn, uvanlig mange lag ikke-jordiske bergarter, små karbonkuler oppstått ved hurtig avkjøling i atmosfæren, og helium-3-isotopen som ellers er ytterst sjelden på jorda. Sedimentsjikt med et svært avvikende utseende som inneholder disse geokjemiske anomaliene er senere funnet i et tjuetalls kjerneboringer over hele Nord-Amerika. De minner om K-Pg-grensen både når det gjelder tykkelse, utseende og farge. Den åpenbart kontinentale utbredelsen av dette laget er et klart indisium på at et stort meteorittnedslag i eller rett over jordoverflaten har skapt et enormt lufttrykk som spredte masser ut over et stort område. Den kjemiske sammensetning av bergartene i sjiktet minner sterkt om bergarter fra canadiske Quebeck, og antyder at et potensielt nedslagsområde kan befinne seg der.
Funn av nanodiamanter understøtter teorien om et stort nedslag, det samme gjør funn av gull og sølv som ulike arbeidsgrupper har påvist flere steder i Nord-Amerika. Riktignok har ikke andre arbeidsgrupper klart å påvise nanodiamanter i de gjeldende sedimentene, så det antas at grafén – grafan oksidaggregater feilaktig er blitt tolket som nanodiamanter.
I 2019 ble det publisert en artikkel som beskriver et funn fra sørlige Chile som støtter meteoritt-teorien. Laget er datert til å være omtrent 12 800 år gammelt og inneholder platina, gull, sferuler som er rike på jern og krom, og jernpartikler som er sjeldne i naturen. Det er også mye trekull, noe som tyder på store branner.
Vandring på Vår Herres klinkekule
Vandring på Vår Herres klinkekule er et konsertalbum utgitt av Erik Bye og Willy Andresen Orkester i Store studio i 1986.
Infanteri
Infanteri er en våpenart bestående av soldater som hovedsakelig kjemper til fots. Opprinnelig var infanteriet en av to forskjellige våpenarter; den andre var kavaleriet. Etter hvert som det har kommet flere og flere nye våpenarter har det relativt sett blitt færre infanterister, men i dag er infanteriet fremdeles den viktigste våpenarten.
Infanteri historisk har vært delt opp i lett infanteri og tungt infanteri. I dag deles infanteriet gjerne opp etter hvordan de forflytter seg: Luftmobilt infanteri, motorisert infanteri, mekanisert infanteri, marineinfanteri og annet. Tidligere slåss infanteriet med hånd- og prosjektilvåpen, for eksempel spyd og bue. I dag er de satt opp med automatgeværer og maskingeværer i tillegg til en rekke spesialvåpen for å bekjempe trusler fra for eksempel stridsvogner og fly.
Etymologi
Ordet kommer fra mellomfransk infanterie (i betydningen nyfødt, dum og stum) - hvor det betød en enkel fotsoldat som ikke passer for kavaleriet. I praksis ble betegnelsen brukt om en soldat som marsjerer og slåss til fots.
Historie
De fleste væpnede styrker i historien har blitt bygget rundt en kjerne av infanteri. Disse soldatene har brukt sine egne føtter for transport til slagfeltet og for taktiske bevegelser. Opprinnelig var infanteriet bare en mobb som slåss på en linje under direkte kommandorop. Etter hvert ble det klart at trening og organisering hadde fordeler, og etter hvert ble infanteriet organisert i avdelinger som kunne utføre manøvre under et slag.
Antikken
I antikken fikk man for første gang organiserte militærstyrker. To fremtredende eksempler på organisert infanteri var hellenske falankser og romerske legioner. Infanteriet var den viktigste våpenarten i perioden, både av kulturelle og tekniske grunner. En av de viktigste grunnene var at prosjektilvåpen fra denne perioden var lite effektive. Man kunne ikke holde fienden på avstand på noen god måte, og var avhengig av å møte ham «mann mot mann».
Romerriket hadde sine berømte legioner med tungt infanteri, store avdelinger på mange tusen mann. En høy grad av organisasjon og disiplin var nødvendig for å opprettholde slike store avdelinger. Da Romerriket falt på 400-tallet var det ingen stater som var i stand til å opprette og trene store infanteriformasjoner før i middelalderen.
Romerske og greske hærer besto imidlertid ikke utelukkende av tungt infanteri. Det var også nødvendig med hjelpestyrker (latin: auxilia) som kunne manøvrere i ulendt terreng, beskytte hovedstyrkenes flanker og fungere som tiraljører. Romerne brukte ofte ikke-romere i denne funksjonen. Der hvor legionærene var utstyrt med kortsverd, skjold og korte spyd, var disse hjelpestyrkene ofte utstyrt med kastespyd eller slynger.
Middelalderen og senere
I middelalderen var hestekavaleriet mye i fokus. Pansrede riddere ble rekruttert fra adelen, og infanteriet ble dannet av bønder. Dette ledet til stagnering av teknologien og metodene for infanteristrid. Man brukte fremdeles sverd, spyd og skjold, og ikke før senere i middelalderen ble det noen vesentlig utvikling på våpensiden. Billigere råvarer, spesielt jern, gjorde at våpen som sverd ble videre tilgjengelig.
Senere i middelalderen ble buer brukt mer effektivt til å motvirke kavaleriangrep, som for eksempel i slaget ved Agincourt. Over i renessansen førte også bruk av piker (lange spyd) og hellebarder som nærstridsvåpen til at direkte kavaleriangrep ikke lenger var effektivt. Infanteriet ble da igjen den ledende våpenarten.
Etter hvert som skytevåpnene ble utbredt ble det enklere å trene opp infanterister. Å bli god med bue krevde mange års trening, mens musketerer kunne trenes opp i løpet av uker. Til slutt ble infanteriformasjoner nesten usårlige for kavaleriangrep.
Etter hvert som skytevåpen ble enerådende på slagmarken utviklet man avdelinger og metoder som utnyttet skytevåpnenes egenskaper og demmet opp for deres svakheter. Avdelingene stilte opp på linje, innenfor hørevidde i forhold til befalet. Da skytevåpen var trege å lade om, stilte man opp i flere geledd bakover. De forskjellige geleddene byttet da på å skyte og lade, slik at avdelingen alltid hadde noen som var skuddklare. Tiraljører opererte foran egne linjer for å skape uorden i fiendens linjer.
Mot slutten av 1800-tallet ble skytevåpnene så hurtige å lade at det begynte å bli vanskelig å rykke fram mot en ventende fiendtlig avdeling. Under Krimkrigen og den amerikanske borgerkrigen så man dette flere ganger under slag som endte i rene blodbad.
Moderne tid
Etter hvert som moderne transportmidler kom til, spesielt jernbane, ble infanteriet mer mobilt. Tidligere hadde de kommet til slagmarken til fots eller med skip, men nå kunne infanteristyrker flyttes raskt over lange avstander. Fra 1890-tallet satte noen nasjoner opp infanteri på sykkel (hjulryttere), men den store revolusjonen i mobilitet kom på 1920-tallet, da lastebilen kom for alvor.
Tendensen med at hurtigskytende våpen gjorde det vanskelig å rykke fram fikk sin endelige konklusjon da maskingeværet kom på banen. Kombinasjonen maskingeværer, piggtråd og manglende beskyttelse for angriperen gjorde at krigføringen stivnet i skyttergravskrig der det ble konsentrert nok soldater, slik som på vestfronten under første verdenskrig. To faktorer var med på å bryte stillstanden; det ene var utviklingen av stridsvognen, det andre var utviklingen av ild og bevegelse, en infanteritaktikk som la vekt på at infanteriet skulle rykke fram i små grupper, bruke tilgjengelig skjul og dekning på slagmarken, og gjensidig støtte hverandre med ild for å få fienden til å holde hodet nede. Tyske stormtropper, tilbake fra Østfronten etter at Russland trådte ut av krigen, ble trent i denne taktikken og satt inn på vestfronten for å bryte stillstanden.
Erfaringer i verdenskrigene tilsa at infanteriet burde beskyttes bedre mot fiendtlig ild, og det ble utviklet pansrede personellkjøretøyer og stormpanservogner. For å ytterligere øke mobiliteten ble også fallskjermstyrker tatt i omfattende bruk under andre verdenskrig, og under Vietnam-krigen ble helikoptere brukt for å transportere infanteri raskt.
Infanteriets oppdrag
Infanteriet brukes oftest til angrep, forsvar eller patruljevirksomhet.
Patruljevirksomhet foregår hele tiden. Målet er å samle etterretning om fiendens styrker, både for å planlegge egne operasjoner og for å unngå å bli overrasket av fiendens trekk. Mellom frontene er det et par hundre meter til et par kilometers avstand, og det er her mesteparten av patruljeringen foregår. Den største faren på patrulje er å havne i et fiendtlig bakhold. I tidligere tider med soldatene oppmarsjert på lange linjer opererte patruljer som tiraljører og skarpskyttere.
Angrep foregår i moderne tid ideelt sett ved at eget artilleri og flyvåpen knuser fiendens stillinger, hvorpå eget infanteri spaserer inn og samler sammen de overlevende og gjør krigsfanger av dem. Hvis etterretningen på egen side, og spesielt patruljevirksomheten, har vært vellykket har man oversikt over de fleste av fiendens posisjoner. Disse kan beskytes med eget artilleri og luftstøtte. Man prøver å ta ut de viktigste posisjonene, så angrepet kan omgå andre posisjoner. Dette er med på å minske egne tap. Godt trente og ledede soldater vil kunne fullføre et angrep selv mot motstand. Tankeløst mot hjelper ikke – det bare øker tapene på egen side. Dette har blitt vist av japanske banzai-angrep under andre verdenskrig og av erfaringer under krigene mellom Israel og araberlandene.
Forsvar foregår ideelt sett når infanteristene har forberedt seg ved å befeste egne stillinger som er godt skjult, med eget artilleri klart til å gi støtte og godt samband til bakre hovedkvarter som har reserver i bakhånd. Fiendens artilleri vil da ikke klare å knuse egne styrker. En tropp er fordelt på et titalls stillinger i et sirkulært område 100–200 meter i diameter. Når artilleriilden opphører, flyttes lags- og støttevåpen ut i stillingene sine og soldatene forbereder seg på angrepet. Hvis fiendens angrep er i ferd med å lykkes, vil ofte egne styrker falle tilbake til neste linje med stillinger.
Andre oppdrag infanteriet får er eskorteoppdrag, bygging av stillinger, forflytning og reorganisering.
En spesiell type oppdrag som har blitt vanligere etter andre verdenskrig er fredsbevarende oppdrag. Det er ofte infanteri som er hovedstyrken her, og tjenesten er en blanding av patruljer, ofte ute blant lokalbefolkningen, etablering av observasjonsposter og vakthold og veiposter. En konvensjonelt trenet infanteristyrke vil trenge tilleggstrening for denne typen oppdrag, da det ofte bærer preg av mer tradisjonelt politiarbeid.
Aleksandr Bessmertnykh (diplomat)
Aleksandr Aleksandrovitsj Bessmertnykh (russisk Александр Александрович Бессмертных; født 10. november 1933 i Bijsk i Altaj kraj i Sovjetunionen – nå Russland) var en sovjetisk jurist, diplomat og en kort periode utenriksminister. Han gikk først på skole i Gorno-Altajsk og ble ansatt i utenriksministeriet i 1957 etter å ha fullført en juridisk utdannelse på MGIMO, universitetet i Moskva hvor de fleste russiske diplomatene får sin utdannelse. I 1957 tok han juridisk doktorgrad. Han behersker flere språk og det er kjent at han skrev noen av talene til Nikita Khrusjtsjov.
Infanteri
Infanteriutrustning
Alle slags våpen som kan brukes av én eller noen få personer har vært brukt i infanteriet. I tidlige tider var spyd, stridsøkser og noen ganger sverd vanlig. De tidligste spydene var bare spisse trepinner, ofte herdet i ilden, eller med spisser av stein eller bein. Senere fikk man våpen av bronse, og så av jern og til slutt stål. De første jernvåpnene var underlegne gode bronsevåpen, men var billigere på grunn av at jern var mer tilgjengelig.
Aleksandr Bessmertnykh (diplomat)
Fra 1960 til 1966 arbeidet han som oversetter for Sikkerhetsrådet i New York. Siden kom han til utenriksminister Andrej Gromykos stab og arbeidet med nedrustningsspørsmål og forholdet mellom Sovjetunionen og USA før han i 1970 kom som førstesekretær og stedfortreder for ambassadøren i den russiske ambassade i Washington D.C., en stilling han hadde helt til 1983. I denne tiden møtte han en rekke av de amerikanske presidentene: Richard Nixon, Gerald Ford, Ronald Reagan, Jimmy Carter og George H.W. Bush.
Infanteri
Våpen i antikken og middelalderen
I antikken var kortsverd gjeldende, for eksempel den romerske gladius på 60-70 cm. Romerne introduserte også de litt lenger spatha, og fra da av ble «langsverd» et begrep for sverd som var forholdsmessig lange for tidsperioden. I Østen ble sverd med enkel egg populære, mens sverd i Vesten som regel hadde dobbelt egg. Da tyngre kroppspansring ble vanlig i middelalderen ble også sverdene lengre og tyngre for å ha effekt mot pansrede motstandere, men mot slutten av perioden var de umoderne uansett, og ble utviklet til lettere våpen mer egnet for fekting.
Etter hvert ble buer vanlige, og spesielt den engelske langbuen var et viktig infanterivåpen under hundreårskrigen mot franskmennene fra 1337. Skytevåpen tok over for buer og armbrøster, og bajonetten tok over for spyd og sverd. Moderne infanterister er utstyrt med geværer, maskingevær, panservernmissiler og bombekastere.
Aleksandr Bessmertnykh (diplomat)
I 1983 ble han medlem av kollegiet for utenrikssaker i Sovjetunionen og utnevnt til leder for avdelingen for USA og Canada. Dette vervet førte til at han arrangerte et møte mellom Gorbatsjov og Reagan i Genève. I 1988 ble han første viseutenriksminister, og i 1990 utnevnte Gorbatsjov ham til ambassadør i Washington. Da Sjevardnadse trådte tilbake i desember 1990, ble Bessmertnykh 15. januar 1991 valgt til utenriksminister av Det øverste Sovjet. Men etter augustopprøret i Moskva i 1991 måtte han gå fra sin ministerpost.
Han har siden arbeidet videre med internasjonale spørsmål i ulike sammenhenger. Han er medlem av flere universiteter og akademier og har skrevet en rekke artikler og forskningsoppgaver om diplomatiske emner. Han har flere ordener og utmerkelser og bor i Moskva med sin kone Marina Wadimirovna, som han har en sønn og en datter med.
Infanteri
Skytevåpen
Fra slutten av 1800-tallet fram til midten av andre verdenskrig hadde et typisk infanterigevær med kaliber mellom 7 og 8 mm og 5-6 skudd i et internt magasin. Som regel hadde det en manuell sylinderlås. Eksempler er tyske Gewehr 98 og norske Krag-Jørgensen. Fra slutten av andre verdenskrig og fram til 1960-tallet var kaliberet det samme, men ofte var mekanismen semiautomatisk eller helautomatisk, og våpenet hadde rundt 20 skudd i et avtakbart boksmagasin. Eksempler er amerikanske M14 og sovjetiske SKS.
Et moderne infanterivåpen i dag er et automatgevær med kaliber mellom 5 og 6 mm og et magasin med 20 eller 30 patroner. Det er i stand til å avfyre hele magasinet på under tre sekunder. Det som skiller et automatgevær fra et maskingevær er at automatgeværene har lette løp, og blir raskt for varme til å brukes. Etter rundt 100 skudd i rask rekkefølge må de kjøles ned. Eksempler på automatgeværer er amerikanske M16 og britiske L85.
Lagsvåpen
I tillegg til sine personlige våpen disponerer infanteriet forskjellige lagsvåpen. I antikken kunne dette være forskjellige typer katapulter eller ballistaer. Etter hvert ble slike våpen overført til artilleriet, som utviklet seg som en egen våpengren. Infanteristene har likevel egne våpen som har lengre slagkraft eller rekkevidde enn vanlige våpen, slik som maskingevær. Et slikt trenger et par mann for å betjenes. En mann sikter og skyter, mens en annen mann hjelper til med ladingen og observerer. Et panservernmissil eller luftvernmissil betjenes ofte av to eller tre mann. Bombekastere trenger enda flere menn, ettersom våpenet er veldig tungt – opptil 100 kg. De som betjener disse våpnene har spesialtrening i det, men ofte er alle på laget kjent med den generelle virkemåten.
Rustning og vernedrakter
Fra antikken brukte man rustninger av lær og metall. Etter hvert som skytevåpen ble vanlige, falt dette ut av bruk da det uansett ikke beskyttet mot kuler. Artilleriets eksplosive granater medførte at hjelm igjen ble tatt i bruk. Utviklingen av nye materialer på 1900-tallet medførte at kroppspanser igjen ble praktisk, først som splintvester og senere skuddsikre vester. Fra begynnelsen av århundret måtte infanteriet også bære med seg beskyttelse mot kjemisk krigføring. I sin enkleste form er dette en vernemaske, men i ytterste konsekvens må en hel gummiert drakt, komplett med støvler og hansker, tas med.
Transport
I tidligere tider gikk infanteriet til og fra slagmarken. Jernbane ble senere brukt for å forflytte både soldater og utstyr. I mellomkrigstiden ble de best utstyrte infanteriavdelingene satt opp med lastebiler, men selv langt ut i andre verdenskrig hadde man ikke kapasitet til å forflytte alt infanteriet slik. Mot slutten av krigen ble en helt ny klasse kjøretøyer utviklet for infanteriet, kalt pansrede personellkjøretøyer (PPK). Dette var lett pansrede kjøretøyer med hjul- eller beltedrift. De kunne stå i mot de fleste artillerisplinter og håndvåpen, og ble hovedsakelig brukt for å frakte soldatene fram til det punktet hvor man regnet med kontakt med fienden. Et eksempel på hjulgående PPK er sovjetiske BTR-60. Et eksempel på beltegående PPK er amerikanske M113, også brukt i Norge.
I etterkrigstiden slo motoriseringen gjennom for fullt, og tidlig på 1960-tallet kom en ny kjøretøytype for infanteriet, kalt stormpanservogn. Det første eksempelet var sovjetiske BMP-1. En stormpanservogn har kraftigere bevæpning enn en PPK, og skal støtte infanteriet i kamp. I Norge er infanteri på stormpanservogn underlagt våpenartenKavaleriet.
I tillegg til våpen og rustning har infanteriet med seg mer personlig utstyr. Litt vann, en sammenleggbar feltspade, førstehjelpsutstyr, motmiddel mot nervegass, sovepose eller teppe, ekstra klesskift (først og fremst sokker), solbriller og feltbestikk.