cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hareid
Næringsliv
Viktige industribedrifter er Hareid Group og Jets AS. Hareid har mange som pendler ut av kommunen til jobb. De fleste til Ulstein (620 i 2022), ifølge Fylkesstatistikken for Møre og Romsdal.
Skoler
Det er fire barneskoler i kommunen: Hareid, Hjørungavåg, Bigset og Brandal. Brandal er en privat drevet friskole. Det er en ungdomsskole: Hareid ungdomsskule. Det er ingen videregående skole i kommunen, men Ulstein vidaregåande skule ligger bare 1,5 km fra kommunegrensen.
Idrett
Hareid har markert seg i friidrett, og på løpsdistanser spesielt. De mest kjent utøverne har vært Audun Garshol og Trine Pilskog. Begge OL-deltakere, i henholdsvis 1972 og 2004.
Ellers har Hareid hatt noen enkeltutøvere i fotball som har markert seg. Den klart mest kjente er Åge Hareide, som har 50 A-landskamper for Norge og som også har hatt en internasjonal karriere som spiller og trener.
På Hovden i Hareid er det en 9-hulls golfbane.
Kultur
Hjørungavågspelet er et av de største kulturelle begivenhetene i Hareid. Det er et skuespill som blir arrangert ved nasjonalmonumentet på Overåsanden i Hareid. Dette for å markere 1000-års minnet for slaget ved Hjørungavåg, som mange hevder foregikk her.
Hareidstemna er et stevne som varer i ti dager i oktober. Hareidstemna har blitt arrangert hvert år siden 1962. Konserter, ungdomskvelder og utstillinger er blant det som er å finne på Hareidstemna.
Religion og livssyn
I Hareid er 74,5 prosent av befolkningen medlemmer i Den norske kirke (2021). Hareid sogn er en del av Søre Sunnmøre prosti. Hareid kirke ble oppført i 1877.
Regionalt samarbeid
På Søre Sunnmøre er det relativt små avstander og det er en del samarbeid over kommunegrensene. Hareid samarbeider med Ulstein, Volda og Ørsta når det gjelder barnevern og PPT. NAV-kontoret for Hareid, Sande og Ulstein er på Hareid. Distriktstannklinikken for Hareid og Ulstein er på Hareid. Når det gjelder renovasjon er det et samarbeid mellom Hareid, Herøy, Sande og Ulstein via Søre Sunnmøre Reinhaldsverk.
Banshee
Banshee eller Bean Sídhe er en mytisk skapning som dukker opp i irsk og skotsk folklore.
Navnet er satt sammen av de gæliske ordene bean (kvinne) og sidhe (fe), og betyr følgelig kvinnelig fe. Bansheene følger bestemte familier, og varsler et familiemedlems bortgang med sitt karakteristiske skrik. Opprinnelig gjaldt det bare familiene O'Neill, O'Brien, O'Connor, O'Grady og Kavanagh, men listen har blitt utvidet gjennom inngifte. Hvis flere banshee-er kommer sammen og hyler, er det et varsel på en viktig persons bortgang. Bansheen er alltid ei kvinne som hovedsakelig inntar en av tre former; som ung kvinne, som staselig dame eller som gammel hurpe. Det hender også at hun blir sett mens hun vasker de blodflekkete klærne til den som skal gå bort, hun kalles da bean-nighe (vaskekone).
Jussi Björling
Johan Jonatan «Jussi» Björling (født 2. februar 1911 i Borlänge i Dalarnas län, død 9. september 1960 på øya Siarö i Stockholms skjærgård) var en svensk tenorsanger, betraktet som en av 1900-tallets fremste operasangere. Han ble utnevnt som hovsångare i 1944 og tildelt Litteris et Artibus i 1945.
Bakgrunn
Sammen med brødrene Olle og Gösta fikk han sangundervisning av faren, sangeren David Björling. Jussi debuterte da han var fem år gammel, og sammen med brødrene og faren turnerte han i Sverige og USA som Björlingkvartetten.
Karriere
19 år gammel gjorde Björling sin debut på Stockholmsoperaen. Samme år ble han tatt opp på Kungliga Musikaliska Akademiens konservatorium i Stockholm, hvor han hadde John Forsell og Tullio Voghera som lærere.
Han var deretter tilknyttet Stockholmsoperaen i årene 1930–39.
Flere suksessrike opptredener gjorde at han fikk engasjementer i utlandet, blant annet i Chicago og Buenos Aires. I 1937 debuterte Björling i Carnegie Hall, og året etter i Metropolitan Opera i New York. Han var siden i flere sesonger knyttet til Metropolitan-operaen. Han var på flere besøk i Norge.
Björling ble en av hovedattraksjonene ved Metropolitan i 40- og 50-årene (med et avbrudd under andre verdenskrig). Han sang nesten hver tenorrolle på det franske og italienske repertoaret. På operascenene sang han særlig det italienske repertoaret, og blant hans mest kjente roller var hertugen av Mantova i Giuseppe Verdis Rigoletto og Rodolfo i Giacomo Puccinis La Bohème.
Død
15. mars 1960 fikk Björling et hjerteinfarkt like før han skulle på scenen i Royal Opera House i London. Han greide å synge denne kvelden, men var sterkt svekket og døde seks måneder senere, 49 år gammel på familiens sommersted på øya Siarö i Stockholms skjærgård da han fikk et nytt infarkt natten til 9. september samme år. Begravelsesseremonien fant sted ti dager senere i Engelbrektskyrkan i Stockholm. Det var direkte fjernsyns- og radio-overføring fra begravelsen. Han er gravlagt i sognet Stora Tuna ved sitt fødested i Dalarna.
Arven etter Björling
Hans mest kjente innspilling er «O helga natt», som ble sunget inn halvannet år før han døde, og som spilles i radio, på kjøpesentre og i andre sammenhenger hver eneste jul. Mange mener Jussi Björling her har levert den beste versjonen av denne sangen noensinne.
Han hadde et bredt repertoar som omfattet også romanser og populære sanger. Gjennom sin varme, lyriske tenor og gode foredragevner ble han i sin samtid både en av de største operasangere, men også svært folkekjær, særlig i Norden og USA. Han ble 29. november 1959 tildelt Grammy Award for beste klassiske vokal for albumet Bjoerling in Opera.
Jussi Björlingmuseet ble innviet 22. oktober 1994 i Borlänge. Museet ble nedlagt 31. desember 2020.
Sensur
Sensur er undertrykkelse av tale eller annen offentlig kommunikasjon som kan anses som upassende, skadelig, følsom eller ubeleilig som bestemt av en regjering, mediene eller andre kontrollorgan. Det kan gjøres av myndigheter og private organisasjoner eller av personer som driver selvsensur. Det forekommer i en rekke forskjellige sammenhenger, inkludert tale, bøker, musikk, film og andre kunstarter, presse, radio, fjernsyn og Internett på bakgrunn av mange forskjellige årsaker, inkludert nasjonal sikkerhet, for å kontrollere uanstendighet, barnepornografi, hatmeldinger, å beskytte barn, for å fremme eller begrense politiske eller religiøse syn, for å forebygge sladder og ærekrenkelser, og for å beskytte intellektuell eiendom. Det kan eller kan ikke være lovlig. Mange land gir sterkt vern mot sensur ved lov, men ingen av disse beskyttelsene er absolutt, og det er ofte nødvendig å balansere motstridende rettigheter for å kunne fastslå hva som kan og ikke kan bli sensurert.
Sensur i Danmark-Norge
I Danmark-Norge var det påbudt at trykte skrifter skulle forhåndsgodkjennes av professorene ved Københavns universitet. I 1596 kom en forordning som påbød at en bokhandler som solgte danske bøker trykt i utlandet (slik at de unngikk dansk sensur), skulle tape sin eiendom - samt to fingre. I 1635 diskuterte de samme professorene om ikke historien om Faust burde forbys, i tilfelle en leser ble forledet til å inngå pakt med djevelen.
Kong Frederik 6. brukte sensur i sin kamp mot opplysningstidens tanker. Det sensuren strøk ut med rød blyant, lot utgiverne stå som huller i teksten eller med ---streker. Avisinnlegg kalte kong Frederik «tidens skrive-frekkhet», og sørget for at bare to aviser fikk enerett til å ringe utenlandske nyheter og bli sendt med det kongelige postvesenet. Den ene var Den til Forsendelse med de kongelige Brevposter allernaadigst privilegerede Berlingske politiske og Avertissements-Tidende som første gang ble utgitt i 1749. Den andre var Dagen som la ned i 1843. Begge støttet konge og regjering, ellers kunne de sett langt etter privilegiene. Kongens yndlingslesning var imidlertid ukeavisen Politivennen som konsentrerte seg om drapsaker, skandaler og undersåttenes små og store problemer. Ofte sørget kongen for at klagene ble fulgt opp, og de påtalte manglene utbedret. Drapssaker ble ikke sensurert, og stoff fra Politivennen er å finne som blogg.
Begrunnelse
Begrunnelse for å utøve sensur er forskjellig for ulike typer informasjon som blir sensurert:
Franco-Amerika
Franco-Amerika brukes som begrep over områder med høy tetthet av fransk-kanadisk og fransk-amerikansk bosetning. Franskmenn kom i 1603 til det som er dagens Canada i dagens Nord-Amerika og de slo seg ned ved Port-Royal på St. Croix Island som ligger i provinsen Nova Scotia i Canada. I 1608 reiste franskmennene videre vest og slo seg ned i Québec, dagens Ville de Québec i provinsen Québec i Canada.
Gjennom det 17. århundre og det 18. århundre fortsatt franskmennen sine reiser i Nord-Amerika. Etter hvert kontrollerte de nesten hele Nord-Amerika, som ble oppkalt La Novelle-France Ny-Frankrike. På det meste, i 1712, strakte Ny-Frankrike seg fra Newfoundland (dagens Newfoundland and Labrador-provins i Canada) til Øvresjøen (Lake Superior) og fra Hudson Bay til Gulf of Mexico. Området ble deretter inndelt i fem kolonier med atskilt administrasjon: Canada (dagens Canada), Acadia (dagens Canada), Hudson Bay (dagens Canada), Newfoundland (dagens Canada) og Louisiana (dagens De forente stater).
Mange av dagens amerikanske byer – for eks., New Orleans (opprinnelig La Novelle-Orléans), St. Louis, Detroit (opprinnelig Détroit), Pierre (opprinnelig St. Pierre), Baton Rouge, osv. – var deler av Ny-Frankrike og noen av disse byene har fortsatt fransk-talende mennesker, for eksempel, Cajun (ordet er en dårlig uttalelse av amerikanere av ordet 'Les Canadiens', 'the Canadians') i delstaten Louisiana.
I dag finnes det 11 millioner franske etterkommere først og fremst i Canada (i provinsene Québec, New Brunswick, Nova Scotia, Manitoba, Sasktachewan, Alberta). Byen Montréal i provinsen Québec er den største fransk-talende byen etter Paris.
De fleste av Ny-Frankrikes etterkommere i De forente stater har blitt assimilert, men i Canada lever fremdeles den franske kulturen og den er sterk i hele landet.
Operasjon Compass
Operasjon Compass var en britisk operasjon i Afrika under andre verdenskrig.
Carmo
Carmo er en kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil.
Operasjon Compass
Forspill
I november 1940 invaderte italienske styrker sammen med tropper fra Libya Egypt, der de slo leir langs Middelhavet, i en viss avstand fra grensen til Libya.
De allierte mente at deres motangrep var akseptabel styrkeinnsats siden italienske tropper ikke bare hadde invadert Hellas og Frankrike som begge var alliert med Det britiske samvelde, men dessuten etter angrepet på Egypt hadde plassert tropper på området til et britisk protektorat.
Styrkene innen motangrepet
Italienerne hadde satt opp flere leirer fra kysten i nord til leiren Sofafi lengre sør. Nærmest Sofafi lå en leir ved navn Nibeiwa. Disse to leirene var ganske langt fra hverandre, og britisk spaning viste at området mellom dem var glissent befestet. Grunnen til dette var at leiren ved Sofafi og leiren ved Nibeiwa lød under forskjellig befal, og kommunikasjonen innen den italienske armé var ofte direkte dårlig, noe som skulle vise seg avgjørende på flere kritiske tidspunkter under andre verdenskrig. Dermed ble dette et viktig utgangspunkt for angrepet mot Grazianis styrker.
Styrken som skulle benyttes ved Operation Compass bestod av 7. panserdivisjon (de såkalte ørkenrottene), 4. indiske brigade samt en del blandede kompanier. Italienerne hadde det 21. korps i sør og det 23. korps i nord.
Forløp
Den 8. desember startet britiske tropper fra den 7. panserdivisjon sitt motangrep. Britene lyktes med overraskelsesmomentet sitt. Natten til den 8. desember smøg den 7. panserdivisjon og 4. indiske brigade seg tett inn på en italienske fronten. De splittet seg opp, og den indiske brigaden angrep leiren Nibeiwa i ryggen mens 7. panserdivisjon gikk mot Sofafi. Forvirringen i de italienske leirene ble total da de ble vekket straks før morgengry av bulderet fra britiske Matilda-panservogner. På dette tidspunktet disponerte O'Connor 57 Matilda-panservogner. Senere i krigen skulle disse panservogner betraktes som foreldede og nesten ubrukelige ettersom utviklingen gikk så fort på dette stadiet. Men i begynnelsen av krigen var de «udødelige mordermaskiner».
Matildene kunne stå imot praktisk tatt alle våpen italienerne disponerte. Italienerne hadde ikke noen slike panservogner blant sine styrker, bare noen få og mindre sterke og en hel del lette panservogner som lignet mer på bestykkede biler. Det eneste som muligens kunne gi Matildene problemer var minefelt, flyangrep og visse italienske panservernskanoner.
Noen Matilder kom senere ut for miner. Flyangrep var ikke aktuelt ettersom det ikke forekom flyspaning om natten. Dermed gjenstod bare panservernkanonene, men det skulle vise seg at disse ikke kunne utrette mye, dels på grunn av overraskelsesmomentet og dels på grunn av at Matildene var langt flere på samme sted enn man kunne håndtere. Resultatet ble nærmest en massakre i leiren Nibeiwa (den indiske brigaden hadde flest panservogner), og det gikk ikke så mye bedre for italienerne i Sofafi.
Motangrepet førte til at to av de italienske leirene ved Middelhavet ble isolert fra de øvrige italienske styrkene og dermed tvunget til overgivelse.
Følger
Operasjonen førte til at italienske styrker trakk seg tilbake mens allierte tropper avanserte. Under slaget ved Tobruk (12. januar 1941) ble byen okkupert av britiske og australske styrker.
Det britiske angrepet overbeviste Hitler om at Mussolinis ord om at han skulle kunne ta seg av Storbritannia i Afrika var alt for optimistiske. Hitler stod nå foran et vanskelig valg; om han skulle hjelpe Mussolini i Nord-Afrika eller om han skulle fokusere alle krefter på Sovjetunionen. Han valgte å danne arméen Deutsches Afrikakorps og den 12. februar 1941 sendte han over Erwin Rommel, en av sine beste generaler, til Tripoli for å lede den tyske motoffensiven.
Siobhán Donaghy
Siobhán Donaghy (født 14. juni 1984 i London) er en engelsk sangerinne og låtskriver, mest kjent som tidligere medlem i bandet Sugababes.
Gundega Sproģe
Gundega Sproģe (født 12. desember 1972) er en tidligere latvisk tresteg- og lengdehopper. Hennes fremste prestasjon er niendeplass i VM i 1997. Hun konkurrerte også i OL i 1996, og under VM innendørs i 1997, men uten å komme til finalen. Sproģe har en personlig rekord på 14.76 meter, fra juni 1997 i Sheffield, som også er latvisk rekord. I 1999 ble hun utestengt for bruk av anabole steroider.
Ribble (elv)
Ribble er en elv i grevskapene North Yorkshire og Lancashire i det nordlige England.
Den starter der to mindre vannveier, Gayle Beck og Cam Back, samles like ved Yorkshires tre topper. Den renner så gjennom Settle, Clitheroe og Preston, før den renner ut i Irskesjøen var Lytham.
En gangvei, Ribble Way, er anlagt langs store deler av elven.
Ribble markerte kongedømmet Mercias nordgrense, og i Domesday Book (1086) er den nordgrense for grevskapet Cheshire.
Rundfunkchor Berlin
Rundfunkchor Berlin (Berlin radiokor) er et profesjonelt, blandet kor i Berlin, stiftet i 1925. Rundfunkchor Berlin har et internasjonalt renommé og vant i 2011 sin tredje Grammypris.
Blant sjefsdirigentene har vært Simon Halsey (2001–2014) og Gijs Leenars (siden 2014).
Pipizini
Pipizini er en gruppe av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Tribusen omfatter ca. 175 kjente arter, 13 av dem forekommer i Norge. De er små til middelsstore, kullsvarte blomsterfluer med hårete øyne. Navnet galleblomsterflue brukes på norsk om de fleste artene i gruppen Pipizini.
Utseende
Små til middelsstore (4-11 mm), slanke, blankt kullsvarte blomsterfluer, bare føttene kan ha lysere farge, dessuten har Pipiza-artene gjerne gule flekker på bakkroppen. De kan minne om Cheilosia-arter, men skilles fra disse på det flate ansiktet. Fasettøynene er tydelig hårete og møtes i pannen hos hannene, men ikke hos hunnene. Antennene er forholdsvis korte, mest mørke, det tredje leddet av ulik form. Ansiktet er flatt og hårete, munnkanten ikke framskytende. Thorax er mer eller mindre blank, med mørke hår. Bakkroppen er avlang, mattere enn thorax, med mørke, oppstående hår. Beina er slanke, lårene og stort sett også leggene svarte, føttene mer eller mindre gule. Det innerste fotleddet kan være noe utvidet hos hannen. Vingene er slanke, glassklare eller mer eller mindre røykfargede. De ulike artene i denne gruppen er vanskelige å skille, noen ganger er det bare mulig å bestemme hannene sikkert ved å undersøke kjønnsorganene.
Levevis
Larvene er rovdyr som først og fremst lever av bladlus, gjerne slike som danner galler. De kan også leve av skjoldlus og sugere. De voksne fluene lever mest i skog og flyr i april-september.
Utbredelse
Slekten er utbredt i alle verdensdeler bortsett fra Afrika (og Antarktis, der det ikke finnes høyere insekter). Hovedtyngden av artene lever i den palearktiske sone.
Systematisk inndeling / nordiske arter
Plasseringen av denne gruppen er noe usikker, gruppen har få trekk som binder den sammen med andre blomsterflue-grupper. Noen taksonomer vil plassere den i en underfamilie for seg, Pipizinae. Andre vil plassere slekten i underfamilien Syrphinae, noe som passer bra med at larvene lever av bladlus. Det vanligste er likevel å plassere gruppen i Eristalinae.
Midthavsrygger
Midthavsryggene (MOR) er en lang undersjøisk fjellrygg som stiger 1–3 km over havbotnen. En midthavsrygg finnes Atlanterhavet (Den midtatlantiske ryggen), Indiahavet og i sørlige Stillehavet med en rift hvor det veller opp lava. Ryggene kan være omkring 1500 km breie og strekker seg gjennom hele lengden av verdenshavene. De har vanligvis en dybde på omtrent 2600 meter og stiger omtrent 2000 meter over den dypeste delen av et havbekken, det vil si i et avgrenset havområde. Noen steder bryter de gjennom havflaten som vulkanske øyer, eksempelvis Island og Jan Mayen.
Midthavsryggene er de yngste delene av jordens og havbunnens overflate. Her stiger magma opp og størkner til ny havbunnskorpe. Magmaen er svært tyntflytende og lettsmeltet. Når ny smeltet lava trenger opp gjennom midthavsryggen og størkner, vil den allerede eksisterende havbunnen bli presset ut til begge sider av midthavsryggen. Slik foregår havbunnsspredning. På denne måten vil havbunnen være et speilbilde om midthavsryggen. Hastigheten for spredning av havbunnen bestemmer morfologien til toppen av midthavsryggen og dens bredde i et havbekken. Dette fenomenet ble oppdaget ved studier av paleomagnetisme. Framstillingen av ny havbunns- og oseanisk litosfære er et resultat av oppstrømning av mantelen ved den lineære svakheten mellom skilleplatene som svar på plateseparasjon, og skaper ny oseanisk skorpe og litosfære ved avkjøling.
Midthavsryggene i verden er forbundet og danner et sammenhengende globalt system av midthavsrygger som er en del av hvert hav, noe som gjør det til den lengste fjellkjeden i verden. Den sammenhengende fjellkjeden er 65 000 km lang (flere ganger lengre enn Andesfjellene, som er den lengste kontinentale fjellkjeden), og den totale lengden på det oseaniske ryggsystemet er 80 000 km lang.
Duncan Spencer
Duncan Spencer (født 5. april 1972 i Nelson i Lancashire) er en tidligere engelsk cricketspiller. I 2001 ble han utestengt i 18 måneder for bruk av nandrolon
Rutherford-spredning
Rutherford-spredning betegner det eksperimentet som Ernest Rutherford ledet i 1911 og førte til oppdagelsen av atomkjernen..Han observerte hvordan α-partikler ble avbøyer i sin bevegelse av forskjellige atomer. Da denne spredning skyldes den frastøtende Coulomb-kraften mellom partiklene og atomkjernen, omtales også prosessen som Coulomb-spredning.
Oppdagelsen førte til at Rutherford kunne danne seg et bilde av atomet som bestående av en liten, positivt ladet atomkjerne med elektroner kretsende omkring i stor avstand fra denne. Dette var grunnlaget for Rutherfords atommodell som dermed erstattet Thomsons rosinbollemodell hvor elektronene beveget seg i en jevn bakgrunn med positiv ladning fordelt over hele atomet. Allerede i året etterpå ga Niels Bohr  en matematisk beskrivelse av denne nye modellen som etterhvert utviklet seg til moderne atomfysikk.
Historie
Da Rutherford ble ansatt ved Universitetet i Manchester i 1907, fortsatte han sine undersøkelser av egenskapene til α-partikler. Sammen med sin assistent Hans Geiger viste han at disse kunne påvises ved et ionosasjonskammer som senere ble kjent som Geiger-teller. I denne sammenheng oppdaget de at alfapartiklene ble spredt når de gikk gjennom forskjellige gasser eller materialer. Dette forundret Rutherford da han trodde at de var såpass tunge at de ville bevege seg omtrent uhindret.
Allerede i 1908 publiserte Geiger de første resultatene av et eksperiment som undersøkte spredning av α-partikler mot gull eller aluminum. Disse metallene kun lett lages i tynne folier som ikke absorberte for mye stråling. Som kilde for alfapartiklene ble et lite, konisk rør inneholdende radon benyttet. Det var utført slik at kun små spredningsvinkler kunne observeres.
For å undersøke muligheten for at partiklene kunne spredes til større vinkler, ble et nytt eksperiment planlagt. Her ville man se om alfastrålingen kunne reflekteres fra en metallisk flate. Den unge student Ernest Marsden ble nå knyttet til prosjektet. Den radioaktive kilden var her skjermet med en blyplate slik at kun reflekterte partikler ville kunne detekteres. De fant at en brøkdel 1/8000 partikler ble reflektert, det vil si spredt en stor vinkel.
Etter dette eksperimentet gjorde Geiger i 1910 mer presise målinger av småvinkel-spredning i et forbedret vakuumrør. Ved å benytte en renere α-kilde som ga en veldefinert energi til partiklene, kunne han vise at spredning mot forskjellige metaller økte raskt med deres atomnummer. Videre kunne han redusere energien til alfapartiklene ved å la de gå litt gjennom luft og fant derav at spredning med en viss vinkel økte ved avtagende energi.
Disse resultatene fikk Rutherfordi til å skrive i 1911 sitt viktige arbeid The Scattering of α and β Particles by Matter and the Structure of the Atom. Ut fra eksperimentene konkluderte han her med at α-partiklene måtte ha vært utsatt for et så sterkt elektrisk felt som tilsvarte at hele den positive ladningen i atomet var konsentrert i en liten kjerne med radius mindre enn 10-12 cm, det vil si mindre enn 1/10000 av dets størrelsen. Spredningen skyldes Coulomb-kraften mellom de innkommende partiklene og atomkjernen. Ut fra denne antagelsen beregnet han spredningstverrsnittet for prosessen og viste at det var i overensstemmelse med de oppnådde resultatene. Geiger og Marsden gikk nå i gang med å bygge opp et helt nytt eksperiment for å verifisere disse antagelsene ved nøyaktige målinger av α-spredning for vilkårlig store vinkler. Resultatene ble publisert i 1913 og ga den endelige bekreftelse av denne Rutherfords atommodell.
Matematisk beskrivelse
Når atomkjernen antas å ha elektrisk ladning Q = Ze der e er elementærladningen, gir den opphav til et elektrisk potensial Φ = Q/4π ε0r i avstand r  når man benytter måleenheter i SI-systemet. En α-partikkel som befinner seg i dette punktet og har ladning q, har da en potensiell energi
Ved å innføre konstanten κ = qZe/4π ε0, kan denne skrives mer kompakt som.
Man kan anta at alfapartikkelen med masse m  har hastigheten v langt borte fra atomkjernen hvor potensialet kan settes lik null. Den starter da ut med en total energi som er lik med den kinetiske energien
Da partikkelen har positiv ladning q på samme måte som kjernen, vil en partikkel som beveger seg rett mot denne, bremses opp. Ved en minste avstand d vil den helt stoppe opp og reflekteres tilbake i motsatt retning. I dette punktet er den kinetiske energien gått over til ren, potensiell energi slik at denne avstanden er. Desto høyere hastigheten er, desto nærmere atomkjernen kommer α-partikkelen.
Hyperbelbevegelse
I sin beregning av spredningstverrsnittet for prosessen benyttet Rutherford seg av at Coulomb-kraften fra atomkjernen varierer med avstanden på samme måte som gravitasjonskraften som styrer en planet om Solen. Da kraften er frastøtende, vil bevegelsen istedetfor en ellipse bli en hyperbel som for noen kometer. På samme måte som for en bunden ellipsebane, har hovedaksen en lengde a som kun avhenger av den totale energien til partikkelen og er derfor uavhengig av hvordan den nærmer seg atomkjernen. Fra det spesielle tilfelle med en sentral kollisjon har man da at d = 2a hvorav denne lengden kan uttrykkes ved hastigheten til alfapartikkelen.
For en vilkårlig kollisjon ville partikkelen ha passert atomkjernen i en avstand b fra kjernen hvis det ikke hadde vært noen spredning. Dette er kollisjonens «støtparameter». Når den er i sitt nærmeste punkt, befinner den seg i en retning gitt ved vinkelen α fra denne innkommende retningen. Den totale spredningsvinkelen er derfor θ = π - 2α. Fra geometrien til kollisjonen følger nå at
Av samme grunn er avstanden til kjernen i dette nærmeste punktet
For et sentralstøt er θ = π  slik at rmin = 2a som forventet.
Spredningstverrsnitt
Denne klassiske beregningen av bevegelsen til alfapartikkelen som Rutherford gjennomførte, kan nå benyttes til å beregne det differensielle spredningstverrsnittet for prosessen. Det gir sannsynligheten for å detektere en partikkel i et differensielt romvinkelelement dΩ = 2π sinθ dθ. Formelen
ved å benytte sammenhengene a = d/2 = κ/2K. Det spesielle med dette resultatet til Rutherford er at man kommer frem til samme formel ved bruk av kvantemekanikk. I utgangspunktet var det ingen grunn til et slikt sammentreff.
Fylkesvei 1796
Fylkesvei 1796 går mellom Gåsbu og Hveberg i Hamar.
Circus Maximus (band)
Circus Maximus er et norsk progressiv metal-band etablert i 2000. Bandet ble til etter at bandet Total Blackout ble lagt ned. Dette bandet besto av brødrene Mats og Truls Haugen, gitarist Trond Henriksen, bassist Lyes Abid og etterhvert Michael Eriksen på vokal. Gruppen ble opprettet rundt 1993, og holdt til på Lambertseter Ungdomsklubb frem til 1998.
Etter to demoer kom debutalbumet The 1st Chapter i 2005. Musikkalbumet ble produsert av bandet, innspilt i diverse studioer i Norge, og mikset i oktober 2004 i Danmark i Jailhouse Studios av Tommy Hansen (Helloween, Jorn, TNT, Wuthering Heights). Vokalen til Eriksen er omtalt som lik vokalistene Tony Harnell og Joey Tempest.
I 2005 spilte bandet på flere festivaler og holdt flere konserter i Skandinavia sammen med blant andre Jorn, Kamelot, Pagan's Mind og Glenn Hughes. I 2005 spilte bandet sin første konsert i USA på festivalen ProgPower i Atlanta, USA.
Medlemmer
Nåværende
Tidligere
José Maria Neves
José Maria Pereira Neves (født 28. mars 1960) er en kappverdisk politiker som fra 9. oktober 2021 er president på Kapp Verde. Han var statsminister fra 1. februar 2001 til 22. april 2016. Han er medlem av Det afrikanske partiet for Kapp Verdes uavhengighet (PAICV).
I oktober 2021 vant Neves presidentvalget i første runde med 51,5% av stemmene slik at en andre valgomgang ikke ble nødvendig.
Zastava M21
Zastava M21 er et serbisk automatgevær i 5,56 x 45 mm NATO kaliber. Det er utviklet og produsert av Zastava Arms. Geværet er basert på russiske AK-47.
Perrong
Perrong (fra fransk perron = trapp, av pierre = sten) er en betegnelse for den forhøyde konstruksjonen som er bygd langs eller mellom sporene for skinnegående transportmidler for å lette på- og avstigning for passasjerer samt håndtering av gods. Det finnes også spesielle perronger for bagasje, rengjøring og reparasjoner.
Zastava M21
Overblikk
I likhet med mange moderne automatgeværer har M21 en picatinnyskinne for festing av ekstrautstyr, slik som kikkertsikter, vertikalt grep, bipod og lignende. Zastava M21 er gassdrevet med et roterende sluttstykke. Geværet har et innvendig forkrommet løp, kaldhamret rifleløp eller et alternativt polygonløp. I tillegg har det en innebygd 22 mm granatkaster, foldbar metallkolbe, syntetisk håndgrep med en ekstra høyrehåndsvelger for skytemodus og en picatinnyskinne for kikkertsikter. Det kan også festes på en 40 mm granatkaster under løpet. Magasinkapasiteten er på 30 runder. M21 har en skuddtakt på 680 skudd per minutt. Den vedvarende skuddtakten ligger på 120 skudd per minutt.
Alessandro Scarlatti
Pietro Alessandro Gaspare Scarlatti (født 2. mai 1660 i Palermo på Sicilia, død 22. oktober 1725 i Napoli) var en italiensk barokk-komponist som skrev over 600 solokantater, 100 operaer og en rekke oratorier og messer.
Han regnes som grunnlegger av den napolitanske operaskolen.
Tidlige år
Alessandro Scarlatti var eldste sønn av sangeren Pietro Scarlatti og Eleonora d'Amato. Fem i søskenflokken ble profesjonelle musikere, tre ble sangere og i tillegg til Alessandro ble Francesco (1666–1741) komponist.
Sannsynligvis fikk Scarlatti sin første musikkopplæring av faren eller av en antatt onkel på morssiden, Vinzenzo Amato, som var maestro di cappella ved katedralen i Palermo. I 1672 ble tolv år gamle Alessandro og to yngre søstre sendt til Roma. Årsaken kan ha vært sult og uro i Palermo, men det var heller ikke uvanlig at fattige familier plasserte talentfulle barn i omgivelser der de fikk større muligheter til å utvikle seg. Det er ikke kjent hva slags musikkopplæring Scarlatti fikk i Roma; sannsynligvis ble han plassert i en korskole i tilknytning til en stor kirke eller et presteseminar. I byens aktive musikkliv ble han kjent med musikken til mange av tidens store komponister og begynte å tiltrekke seg rike meséners oppmerksomhet. Scarlatti var hele livet avhengig av rike musikkelskere og var flink til å pleie sine kontakter. Det blir antatt at Giacomo Carissimi gav ham undervisning i komposisjon, men det foreligger ingen dokumentasjon som kan støtte antakelsen.
Den tidligste kjente dokumentasjonen om Scarlattis opphold i Roma er vielsesattesten fra 12. april 1678, da han giftet seg med Antonia Anzaleone. De fikk sju sønner og tre døtre, men bare fem ser ut til å ha overlevd barnealderen. To ble profesjonelle musikere: Pietro Filippo ble organist og komponist og Domenico en berømt cembalist og en betydelig komponist.
Kapellmester i Roma, Napoli og Firenze
I 1683 fikk Scarlatti sin første offisielle stilling, som kapellmester ved kirka San Girolamo della Carità. Etter en sannsynlig introduksjon av marchese di Carpio, ambassadør til Spania i Vatikanet, som i januar 1683 var blitt utnevnt til visekonge av Napoli, oppførte Scarlatti operaen La Psiche i Napolis Teatro San Bartolomeo i karnevalsesongen 1683/84. I 1684 ble han visekongens kapellmester og bekledte denne posten fram til 1702, bare avbrutt av en kort periode i januar til mars 1688. I 1689 var han en kort tid lærer ved Conservatorio di Santa Maria di Loreto i Napoli, ellers ser det ut til at han bare var aktiv som pedagog i sine siste leveår.
I 1680-årene var ikke Napoli det operasenteret som byen ble senere, og i nesten to tiår var over halvparten av alle operaene som ble oppført i byen skrevet av Scarlatti. Scarlattis atten år i Napoli var preget av iherdig arbeid, han skrev operaer i et stadig økende tempo og mange fant veien til andre italienske byer – enkelte ut over Italias grenser. Gjennom 1690-årene hardnet kravene til: hvert eneste år skulle to til tre operaer skrives, øves inn og oppføres. I tillegg forventet visekongen og andre at han skrev serenader, oratorier og kantater. Scarlatti begynte dessuten å bli frustrert over den frivole musikksmaken i byen, eksempelvis ble seriøse venetianske operaer spritet opp med komiske scener for å tilfredsstille det napolitanske publikumet. Rundt århundreskiftet underminerte den politiske uroen som ledet fram til den spanske arvefølgekrigen de privilegertes posisjon og gjorde Scarlattis situasjon usikker.
I juni 1702 fikk han tillatelse til å reise fra Napoli i fire måneder og tok med seg sønnen Domenico til Firenze. Prins Ferdinando de' Medici, sønn av storhertug Cosimo III av Toscana, var en dyktig musiker og en framstående musikkmesén i årene 1680 til 1710. Han hadde allerede sørget for et titalls oppførelser av Scarlattis operaer i Siena, Livorno, Firenze og i Villa Medicea di Pratolino, og Scarlatti håpet på en fast stilling hos ham. Scarlatti oppførte en omarbeidet versjon av Flavio Cuniberto i Pratolino, men den faste stillingen ble det ikke noe av og i desember kom han sterkt forsinket tilbake til Napoli og gjenopptok funksjonen som leder av cappella reale.
Kirkemusikk i Roma
31. desember 1703 aksepterte Scarlatti en post som hjelpekapellmester ved Santa Maria Maggiore i Roma og omtrent på samme tid gikk han på ny i kardinal Ottobonis tjeneste. Utsiktene i Roma var ikke gode, pave Innocens XII hadde lagt ned forbud mot all teater- og operaoppføring i byen og forbudet ble først opphevet av pave Klemens XI i 1710. Så Scarlatti konsentrerte seg framfor alt om kirkemusikk, og de fleste oratoriene hans kom på denne tiden. Han oppførte riktignok to operaer i Venezia i 1707 og sendte flere nyskrevne operaer til Ferdinando i Firenze som sørget for å få dem oppført der. Med unntak av noen fragmenter med usikkert opphav er alle tapt.
I tillegg til oratoriene skrev Scarlatti mange kantater og serenader for Ottoboni, Panfili og andre. Han nøt stor respekt i byen, og under pseudonymet «Terpandro Politeio» ble han sammen med Bernardo Pasquini og Arcangelo Corelli den 26. april 1706 innvalgt i Accademia dell'Arcadia, en krets av lærde som forsøkte å gjenopplive og pleie antikkens ånd gjennom dyrking av idyllisk hyrdepoesi. Det var Scarlattis evne til å improvisere og skrive tekst og musikk til solokantater som hadde forbløffet medlemmene. I mai 1707 ble Scarlatti utnevnt til kapellmester ved Santa Maria Maggiore.
Opera i Venezia, Napoli og Roma
Under karnevalet i 1707 forsøkte Scarlatti å erobre det venetianske publikummet ved å oppføre to nye operaer, Mitridate Eupatore og Il trionfo della libertà, i Teatro Grimani. I stedet for den vanlige tredelte librettoen med sin intrigemettede handling, var Girolamo Frigimelica-Robertis librettoer til disse operaene femdelt og holdt strengt i et mønster etter den klassiske franske tragedie. Dette forsøket på å heve nivået på den italienske og spesielt den venetianske operaen, ble imidlertid ikke møtt med særlig entusiasme hos publikum.
Comendador Levy Gasparian
Comendador Levy Gasparian er en kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil.
Alessandro Scarlatti
Opera i Venezia, Napoli og Roma
Fra 1717 til 1722 oppholdt Scarlatti seg på ny hovedsakelig i Roma. Pave Klemens XI slo ham til ridder i 1715, noe som framgår av dedikasjonen i Missa Clementina II (1716). I Roma avsluttet Scarlatti sin lange operakarriere med flere verk på Teatro Capranica. Han skrev i forordet til Griselda (1721) at den er hans 114. opera. Sluttpunktet ble satt med en omarbeidet versjon av Arminio, en opera han opprinnelig skrev for Pratolino i 1703.
Scarlatti trakk seg tilbake til Napoli i 1722 og levde sine siste år i ro og fred. Få måneder før sin død møtte han fløytisten og komponisten Johann Joachim Quantz, og en samling sonater for fløyte og strykere er et mulig resultat av dette møtet. Scarlatti gav også Johann Adolf Hasse komposisjonsundervisning i denne tiden.
Scarlattis grav befinner seg i Cecilia-kapellet ved S. Maria di Montesanto i Napoli. Epitafen er skrevet av kardinal Pietro Ottoboni og har en ordlyd som betyr omtrent: «Her hviler ridder Alexander Scarlatus, som utmerket seg med sin selvbeherskelse, generøsitet og fromhet, og [som] en stor musikkfornyer.»
Operaer
Scarlatti satte selv opp en liste over 117 egenskrevne operaer, men lista inneholder nok enkelte bearbeidelser og gjennomkomponerte arier.
I prinsippet var Scarlatti en tradisjonalist, men fikk sin musikkhistoriske betydning ved å innføre temposkjemaet hurtig – langsom – hurtig i den tresatsige sinfonia som han fra og med Dal male il bene regelmessig brukte som innledning til sine operaer. Scarlattis form dannet snart mønster for de italienske operakomponistenes «sinfonia», og med denne formen som utgangspunkt startet utviklingen som førte fram til den klassiske symfonien.
Scarlatti så det som operakomponistens fremste oppgave å gi et musikalsk uttrykk for menneskesinnets alle nyanser. For å hjelpe seg i forsettet hadde han ved siden av en uuttømmelig melodisk inspirasjon også et rikholdig harmonisk vokabular som han brukte uten å sky verken skarpe dissonanser eller dristige modulasjoner. Ariemelodiene er ikke først og fremst tenkt å være iørefallende melodier, men heller spenningsfylte sanglinjer som lik en feberkurve tegner opp scenefigurens sinnstemning.
I resitativene la Scarlatti vekt på en plastisk musikalsk framstilling av teksten, og malte ut spesielt følelsestunge eller innholdmettede nøkkelord med illustrerende koloraturer. Ellers blir han regnet som opphavsmannen til det orkesterledsagede accompagnato-resitativet som han brukte hyppig fra og med Olimpia vendicata når han ønsket å understreke dramaturgisk viktige situasjoner.
I de tidlige operaene finner en tallrike korte arier i strofisk form, som den kjente «Già il Sole del Gange» fra L'honestà negli amori. Samtidig begynner da capo-arien å slå gjennom. Den fantes allerede på midten av 1600-tallet, men takket være det innholdet Scarlatti fylte den med, ble formen snart like dominerende som overtyreformen han innførte, og en rad da capo-arier danner den musikalske ryggraden i praktisk talt alle italienske operatpartiturer mellom 1690 og 1770, i det minste innen opera seria-sjangeren.
Kantater
Over 600 kammerkantater kan med stor grad av sikkerhet tilskrives Scarlatti, mens over 100 har et mer usikker opphav. Mens operaene henvendte seg til alle samfunslag, var disse verdslige kantatene for én eller to sangstemmer overveiende beregnet på et publikum av kjennere og liebhabere. Tekstene var ofte skrevet av musikkelskende aristokratiske amatører og behandler gjerne stoff hentet fra den antikke mytologien og hyrdediktningen. Musikalsk består kantatene av tre eller fire arier med resitativer som knytter sammen handlingen, i kantatene for to stemmer forekommer det også duetter. Ved siden av et rent generalbassakkompagnement medvirker ofte konserterende soloinstrumenter, for eksempel en trompet i den omfangsrike solokantaten Su le sponde del Tebro. Scarlatti var en av de siste med så viktige bidrag til denne hundre år gamle kantatetradisjonen.
Oratorier og annen kirkemusikk
Messene, motettene og den øvrige kirkemusikken er av forholdsvis mindre betydning. Unntaket er messen Santa Cecilia (1721), som er det første forsøket i en stil som nådde høydepunktet med Johann Sebastian Bach og Ludwig van Beethovens store messer. Dessuten hører en streng og rørende Johannespasjon fra ca. 1680 til Scarlattis beste kirkemusikalske verk.
Instrumentalverk
I årene 1715–1725 skrev Scarlatti concerti grossi, kammersonater og en mengde toccataer og korte cembalostykker. I form og stil er instrumentalmusikken ganske gammeldags og lite interessant sammenlignet med hans samtidige Corelli og den yngre Vivaldi. Den beste instrumentalmusikken hans er overtyrene og ritornellene i operaene.
Verk i utvalg
Operaer (librettist, sted og året for uroppørelse)
Heksene (film)
Heksene (engelsk The Witches) er en britisk eventyrfilm fra 1990 regissert av Nicolas Roeg og basert på Roald Dahls barnebok Heksene.
Handlingsreferat
I løpet av en ferie sammen med bestemoren Helga i Norge blir en 8 år gammel amerikansk gutt, Luke Eveshim, advart angående hekser, kvinnelige demoner med et ubegrenset hat mot barn. Helga forteller Luke hvordan han kan avsløre en heks fra en vanlig kvinne: «En ekte heks har klør i stedet for negler, som de gjemmer ved å bruke hansker. De er skallede som de gjemmer ved å bruke parykk som ofte gir dem utslett. En heks har også annerledes føtter uten tær, har et lilla skjær i pupillene, og har en kraftig luktesans som de bruker til å snuse frem barn. For en heks stinker barn omtrent som avføring etter hund. Jo mer møkkete barn er, desto mindre sannsynlig er det at en heks kan lukte dem.»
Gdańsk Lech Wałęsa lufthavn
Gdańsk Lech Wałęsa lufthavn (polsk:Port Lotniczy Gdańsk im. Lecha Wałęsy) (IATA: GDN, ICAO: EPGD) er en internasjonal lufthavn utenfor Gdańsk i Polen. Flyplassen ligger i byen i byområdet Trójmiasto og ligger 10 km fra Gdańsk, 10 km fra Sopot og 23 km fra Gdynia.
Heksene (film)
Handlingsreferat
Helga forteller at barndomsvenninnen hennes, Erica, ble offer for en heks, og ble forbannet for å tilbringe resten av livet sitt fanget inne i et maleri. Etter at foreldrene til Luke blir drept i en bilulykke, blir Helga verge for Luke, og de flytter til England. På 9-årsdagen til Luke blir Helga syk med diabetes. Hennes lege anbefaler at de tilbringer sommeren ved sjøen. Ved et hotell langs kysten møter Luke en vennlig gutt, Bruno Jenkins. Men Luke blir uvenn med hotell-sjefen, Mr. Stringer, etter at kjæledyret hans skremmer Stringers kjæreste.
På hotellet er det også en konvensjon, og den allmektige lederen for verdens hekser deltar under navnet Eva Ernst. Luke gjemmer seg for å spionere på møtet. Eva Ernst presenterer hennes siste oppfinnelse: En trylledrikk som gjør alle verdens barn om til mus. Bruno, som fikk servert drikken tidligere, blir ført inn i rommet, blir forvandlet til en mus og flykter fra heksene. Luke blir oppdaget a heksene, og tvunget til å drikke trylledrikken, og blir forvandlet til en mus før han kommer seg unna. Luke finner snart Bruno, og gjenforenes med Helga. Luke utarbeider en plan for å beseire alle heksene, ved å snike seg inn i Evas rom for å stjele en flaske med Trylledrikken som de ønsker å bruke for å bli kvitt alle heksene. Luke og Helga forsøker å levere Bruno til foreldrene hans. Men de tror ikke på historien hennes, og de blir skremt av musen.
Gdańsk Lech Wałęsa lufthavn
Flyplassen er oppkalt etter Polens tidligere president Lech Wałęsa.
Bespin
Bespin er en fiktiv gassplanet fra Star Wars-universet. Lando Calrissian hadde en gruvekoloni her i Imperiet slår tilbake.
Gdańsk Lech Wałęsa lufthavn
Opprinnelig het flyplassen Rębiechowo – etter en nærliggende landsby, og dette navnet er fortsatt i bruk i større utstrekning enn det offisielle navnet.
Historie
Gdańsk Lech Wałęsa lufthavn ble åpnet for sivil luftfart i 1993 og dagens terminal sto ferdig i 1997.
Med hensyn til antall reisende er det i dag den tredje største flyplassen i Polen. Den brukes også som nødflyplass for Frédéric Chopin lufthavn Warszawa-Okęcie.
Marsrevolusjonen (Danmark)
Marsrevolusjonen i Danmark (1848) er betegnelsen for de begivenhetene som ledet til innføringen av konstitusjonelt monarki i Danmark ved Grundlovens stadfestelse.
Bakgrunn
Marsrevolusjonen var en rekke voldsomme begivenheter i flere europeiske land, bl.a. i Frankrike og Tyskland som følge av en stadig økende tilslutning til demokratiske styreformer hos den borgerlige befolkningen. Følgene av revolusjonene nådde også Danmark, som lenge hadde hatt en stigende bevegelse for en forfatningsendring.
Frederik VII (1848–63) var 39 år gammel da han besteg tronen 20. januar 1848. Han hadde som prins ført en uregelmessig tilværelse, var uten særlige kunnskaper og hadde beskjeftiget seg med statssaker i svært liten grad. Dette, sammen med at han hadde liten lyst til å påta seg en enevoldskonges tunge ansvar og arbeidsbyrde gjorde ham på forhånd velvillig stemt overfor tanken om en konstitusjonell forfatning.
De nasjonalliberale hadde straks etter tronskiftet på forskjellige måter fremsatt krav om en konstitusjonell forfatning for kongeriket og Slesvig. De ble svært skuffet over kunngjøringen og så på bestemmelsen om at kongerikets 1.300.000 innbyggere og hertugdømmenes 800.000 skulle ha like stor representasjon, som en krenkelse av den danske befolkningens rettigheter. Bevegelsen i kongeriket samlet seg mer og mer i kravet om en konstitusjonell forfatning for Danmark til Ejderen. Også i Hertugdømmene var man misfornøyd ettersom slesvigholsteinerne ikke ville vite av en fellesforfatning mellom Hertugdømmene og Kongeriket.
Casinomøtet
Februarrevolusjonen i Frankrike drev stemningen ytterligere i været og hos slesvigholsteinerne vakte den troen på at man snart kunne realisere sine fremtidsplaner, om nødvendig med makt. I Holsten oppløstes den lovlige orden mer og mer. Ved Casinomøtet i København den 11. mars proklamerte de liberale førere Ejderstatstanken under stormende tilslutning. Den 18. mars samlet 70 medlemmer av begge Hertugdømmenes stenderforsamlinger seg i Rendsburg og vedtok å sende en deputasjon til København med forskjellige krav til kongen. Et av kravene var øyeblikkelig innkalling av de to stenderforsamlingene til en forenet samling og fremlegging av et utkast om en slesvigholsteinsk forfatning, samt om Slesvigs innlemmelse i det tyske forbund. Da nyheten om dette nådde København, vedtok hovedstadens borgerrepresentasjon straks den 20. mars en uttalelse til kongen med krav om et minister- og systemskifte. Erklæringen var forfattet av Orla Lehmann og endte med ordene:. Samme kveld hadde de liberale lederne innkalt til møte i Casino hvor man vedtok en liknende erklæring. Man ble dessuten enige om å følge borgerrepresentasjonen til Christiansborg Slott for å overbringe erklæringen til kongen neste dag. Også magistraten hadde sluttet seg til.
Toget til Christiansborg
Det var det berømte folketoget til Christiansborg 21. mars; 10 000 mennesker deltok under sterk og løftet stemning, men uten forstyrrelse av den offentlige orden. Borgerrepresentasjonens formann og ordfører Laurits Nicolai Hvidt trådte frem for kongen, som på forhånd hadde fattet sin beslutning. Bardenfleth og andre hadde i ukene forut påvirket ham i ejderdansk retning og han innså nødvendigheten av et systemskifte.
Umiddelbart før toget kom til slottet hadde han kunngjort dette for gehejmestatsrådets medlemmer. Disse hadde øyeblikkelig innlevert sin avskjedssøknad, med unntak av Bardenfleth. Dette kunngjorde kongen nå for Hvidt og denne igjen for forsamlingen foran slottet. Kongens opptreden og hans erklæring om å ville være sitt folk «en tro Leder til Ære og Frihed» vakte stor begeistring for ham i hovedstaden og utover i hele landet. Denne begeistringen holdt seg i brede lag av befolkningen i hele hans regjeringstid, til tross for tallrike skuffelser.