cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aspmyra stadion
Ombygging
Prosjektet inkluderte byggingen av 6 900 m² med næringsareal, som ble leid ut til 13 forskjellige bedrifter. Næringsarealet eies av Aspmyra Næringsbygg, som igjen eies av flere lokale investorer. Aspmyra fikk også nye flomlys, som ble kjøpt brukt fra Ullevaal stadion i Oslo for 5 millioner kroner. De nye flomlysene førte til noen innledende klager fra Bodø lufthavn, som mente at lysene kunne distrahere pilotene under landing. Klubben vurderte også å legge kunstgress, og søkte om å bli med på UEFAs kunstgressprosjekt. Prosjektet innebar at UEFA ville støtte nytt kunstgress med inntil 1,5 millioner kroner, men prosjektmidlene ble i stedet tildelt Eyravallen i Ørebro i Sverige. 2. desember 2002 kjøpte Nordlandsbanken en tredjedel av aksjene i Aspmyra Eiendomsutvikling fra klubben for 10 millioner kroner, for å redde klubben fra konkurs. I 2003 brukte Bodø/Glimt 650 000 kroner på leie og 700 000 på driftskostnader for stadionet.
Bodø/Glimt måtte som den del av utbyggingsavtalen bidra til å finansiere et friidrettsanlegg i Mørkvedlia, som erstatning for at løpebanene på Aspmyra ble fjernet. Utbyggingsavtalen påla også Aspmyra Eiendomsutvikling å bygge nytt garderobeanlegg for treningsbanen på Aspmyra, slik at dette fikk samme standard som hovedgarderobene. Selskapet fikk kritikk av kommunen i 2002 for ikke å ha prioritert denne delen av avtalen. Kostnaden på 170 000 kroner for å flytte Grands klubbhus og bygge et nytt garderobeanlegg for treningsbanen ble betalt i fellesskap mellom kommunen, Grand, Aspmyra Eiendomsutvikling og Glimt-sponsoren Nordland Entreprenør.
Økonomiske problemer
I 2003 konverterte Aspmyra Næringseiendom hele gjelden på 20,5 millioner kroner til sveitsiske franc. På grunn av transaksjonen økte selskapets gjeld med 10 prosent det neste året. I 2004 skiftet eierselskapet navn til Aspmyra Stadion AS. Bodø/Glimt fikk før årsskiftet 2005/2006 advarsel om at de kunne risikere å ikke få fornyet profflisensen, på grunn av negativ egenkapital. Bodø/Glimt fikk derfor ettergitt 5,5 millioner av Aspmyra Stadions gjeld til kommunen i november 2005. Dette gjorde at klubbens driftsselskap fikk positiv egenkapital og klubben fikk beholde klubblisensen sin av forballforbundet. I mai 2006 ble gressbanen på Aspmyra erstattet med en kunstgressbane. Treningsbanen fikk nytt kunstgressdekke i 2007.
Etter at Glimt rykket opp til Tippeligaen i 2008 uttalte klubben at Aspmyra var «utdatert» og at en oppgradering til anslagsvis 200 millioner kroner var nødvendig for å få et moderne stadion. Direktør Benn Eidissen uttalte at Aspmyra var blant landets mest moderne arenaer i 2001, men at den om et par år ikke ville være blant de 25 beste stadionene i Norge. Forslaget var å finansiere dette med DA-midler (kompensasjonsordningen for differensiert arbeidsgiveravgift), supplert med penger fra Nordlandsbanken, lokalt næringsliv, kommunen og Nordland fylkeskommune. Det ble gjennomført mindre oppgraderinger for om lag 10 millioner kroner i forkant av 2008-sesongen, finansiert ved bruk av DA-midler. Støtten besto av to spesifikke tilskudd til klubben, et tilskudd på 2,2 millioner kroner og et rente- og avdragsfritt lån på 8,3 millioner kroner, med en løpetid på ti år. I 2009 gikk Nordlandsbanken inn med 5 millioner kr, slik at selskapets gjeld til banken dermed ble redusert fra 19,2 til 14,2 millioner kroner.
I juli 2009 mottok Nordland fylkeskommune et brev fra Kommunal- og regionaldepartementet om at departementet ville gjennomgå tilskudd og lån som var gitt til Bodø/Glimt. En nærmere gjennomgang av Innovasjon Norge konkluderte med at lånet og tilskuddet var å betrakte som ulovlig støtte i henhold til gjeldende regelverk. Endringen innebar at både det økonomiske tilskuddet og det rentefrie lånet måtte omgjøres til rentebærende lån, med virkning fra de tidspunktene lån og tilskudd ble gitt. De fysiske investeringene var gjort på stadionanlegget, og lånene ble sett på som lån til Aspmyra Stadion AS og ikke til FK Bodø/Glimt, og aksjeselskapet måtte dermed stå som debitor for lånene. Endringen vil ytterligere forverre den økonomiske situasjonen for Aspmyra Stadion AS, og dermed også for Bodø/Glimt, siden klubben eier 67 % av aksjene i selskapet. Klubben måtte ha positiv egenkapital for å beholde klubblisensen. Fordi Bodø/Glimt var hovedaksjonær i stadionselskapet, inkluderte konsernregnskapet deres også den gjelden til Aspmyra Stadion AS. Dermed ville konsekvensen av Innovasjon Norges avgjørelse, være at klubben risikerte å ende opp med en negativ egenkapital og bli flyttet ned til 2. divisjon. For å beholde positiv egenkapital foreslo Bodø/Glimt å selge Aspmyra tilbake til kommunen.
Bodø kommune kjøpte tilbake stadionet våren 2011, som en del av en økonomisk redningspakke til Bodø/Glimt. Vedtaket ble fattet av bystyret 17. februar 2011, der de sterkeste tilhengerne var Arbeiderpartiet og Høyre, mens de tre partiene Fremskrittspartiet, Venstre og Rødt stemte mot. Ordfører Odd Tore Fygle hevdet at kommunen kjøpte tilbake et stadion med mye høyere verdi enn det de solgte det for i 1999. Motstanderne hevdet derimot at det ikke var kommunens ansvar å gi økonomisk førstehjelp til et profesjonelt idrettslag. Kommunen betalte om lag 16 millioner kroner for å overta gjeld og slette lån i fotballklubben, mot å få ta over stadionet. Etter å ha overtatt stadionselskapet fusjonerte kommunen det med Bodø Spektrum, som blant annet driver Nordlandshallen. Dette gjorde at gjelden kunne overtas av kommunen, uten å påvirke kommuneregnskapet.
Som følge av Bodø/Glimts sportslige suksess i årene etter 2019, med kvalifisering til europaspill, ble det nødvendig med flere oppgraderinger av stadion. Størst av disse var kapasiteten som må være minst 8000 sitteplasser for å tilfredsstille UEFA kategori 4 som kreves for gruppespill i Europa. Våren 2021 ble det derfor satt opp en tribune i vest med 660 plasser som økte kapasiteten til ca. 6300. For europa-sesongen 2021-22 fikk Bodø/Glimt dispensasjon fra kapasitetskravet dels grunnet koronapandemien som uansett begrenset mulig tilskuertall gjennom høsten 2021. Denne dispensasjonen ble ikke forlenget av UEFA og derfor ble det våren 2022 satt opp tribune med om lag 1900 ekstra sitteplasser der det tidligere var ståplasser foran den gamle hovedtribunen i nord. Denne tribunen åpnet til seriestart mot Rosenborg 3. april 2022. Aspmyra har med dette en kapasitet på 8 270 plasser.
Fasiliteter
Stadionet eies og driftes av Bodø Spektrum AS, som er et aksjeselskap heleid av Bodø kommune. Bodø/Glimt er ansvarlig for drift av losjene, konferansesenteret og VIP-tjenestene. Dagens stadion har en tilskuerkapasitet på 8 270 seter og 280 VIP-plasser. VIP-plassene ligger i den søndre tribunen, som har 15 VIP-losjer, hver med plass til 12 personer, samt 100 VIP-plasser for tilskuere som har kjøpt billett til Aspmyra Sportsbar. Tribunen er et kombinert forretnings- og kontorbygg, som er eid av Aspmyra Næringsbygg, som igjen eies av Gunvald Johansen AS. Bodø/Glimts kontorer ligger i denne delen, som sammen de offentlige arealene leies av Glimt. Diadora har kjøpt navnerettighetene til denne tribunen.
Adkomst
Aspmyra stadion ligger i Hålogalandsgata, ca. 1 km sør for Bodø sentrum. Stadionet betjenes av bybussrute 1 og 3 og ligger rett ved Bodø stadion og Bodø videregående skole. Stadionet er også innenfor ti minutters gange fra Bodø lufthavn og Norsk Luftfartsmuseum.
Fotball
Bodø/Glimt er hovedbrukeren av Aspmyra og har spilt flere europacupkamper her. De første europacupkampene var i cupvinnercupen på slutten av 1970-årene. Bodø/Glimt spilte mot Napoli i 1976/77, og Union Luxembourg og Inter Milan i 1978/79. I 1990-årene spilte Bodø/Glimt flere kvalifiseringskamper til UEFA-turneringer på Aspmyra, men de kunne ikke spille kamper i de ordinære rundene der på grunn av manglende flombelysning. I 1994/95 ble kampen mot Olimpija Rīga spilt på Aspmyra, mens kampen mot Sampdoria måtte spilles på Ullevaal stadion. Klubbens UEFAcup-kamp mot Trabzonspor i 1996 måtte også spilles på Ullevaal, selv om kvalifiseringskampen mot Beitar Jerusalem hadde blitt spilt på Aspmyra. Det samme skjedde i UEFA-cupen 1999/00, da Glimt fikk spille kvalifiseringskampen mot Vaduz på Aspmyra, mens førsterundekampen mot Werder Bremen ble spilt på Lerkendal stadion i Trondheim. Etter at stadionet ble modernisert, kunne Bodø/Glimt igjen spille hjemmekamper der i UEFA-turneringer. I UEFA-cupen 2004/05 spilte Bodø/Glimt mot Levadia Tallinn og Beşiktaş på Aspmyra.
I tillegg til Bodø/Glimt, har også Grand Bodø Aspmyra som hjemmebane. Dette gjelder også kvinnelaget deres, som har spilt kamper i Toppserien, men som pr 2007 spilte de fleste seriekampene sine i Nordlandshallen. I 1980-årene var Grands herrelag byens beste og spilte i daværende andre divisjon, en divisjon over Glimt.
Andre idretter
Sesongen 1966/67 ble det andre av åtte Senior-B norgesmesterskap i allround på skøyter arrangert. Magne Torstein Olsen, som representerte Oslo Idrettslag, ble den andre senior-B-norgesmesteren blant 18 deltagere. Mesterskapet ble arrangert av IK Grand (Bodø) den 4. og 5. februar 1967.
I 1980 ble det arrangert NM i friidrett på Aspmyra, som var det første friidrett-NM som ble arrangert i Nord-Norge. Året etter ble semifinalen i kvinnenes Europa-cup i friidrett arrangert på Aspmyra. Aspmyras eneste herrelandskamp i fotball ble spilt 22. mai 2002, da Norge spilte 1–1 mot Island, og det ble satt ny tilskuerrekord etter ombyggingen med 8 126 tilskuere. I august 2007 spilte U-23-landslaget for kvinner landskamp mot Sverige på Aspmyra, som endte 2–2. I 2012 ble NM-finalen i Rugby League spilt på Aspmyra for første gang, da Bodø Barbarians tapte 34–24 for Oslo Capitals. I 2015 ble NM-finalen på nytt spilt på Aspmyra, da Bodø Barbarians vant sitt første norgesmesterskap etter å ha vunnet 25–12 mot Trondheim/Flisbyen.
Konserter
Det har også blitt arrangert flere konserter på Aspmyra under navnet «Aspmyra Live». Første gang var i 2005, da Postgirobygget, deLillos og Manfred Mann's Earth Band spilte. I 2008 opptrådte blant annet Bryan Adams under «Aspmyra Live».
EM-søknad
Som en del av en felles norsk-svensk søknad om å få arrangere EM i fotball 2016, foreslo Bodø kommune og Bodø/Glimt å bygge et nytt stadion på Rønvikjordene. Planene ble presentert i slutten av juli 2008, med et stadion som var planlagt å ha en kapasitet på mellom 30 000 og 35 000 tilskuere, og som ville ombygd til en kapasitet på mellom 10 000 og 15 000 tilskuere etter at turneringen var ferdig. Det nye stadionet var beregnet å koste mellom 500 og 700 millioner kroner, og skulle i stor grad finansieres med DA-midler. Kulturminister Trond Giske uttalte at minst én av arenaene måtte være i Nord-Norge hvis søknaden skulle kunne få statlig støtte. Bodø ble vraket som søkerby på den skandinaviske søknaden, som til slutt aldri ble sendt til UEFA. For Aspmyra har kommunen uttalt at de har langsiktig opsjon på å kjøpe den nordre tibunen, for å bygge en ny tribune der. Det ble beregnet å koste ca. 3 millioner kroner å rive den og utvikle den som næringseiendom.
Synode
Synode (via latin synodus, «møte», fra gresk synodos, «sammenkomst», sammensatt av syn-; og gresk hodos, «vei») kan bety forsamling eller møte. Ordet brukes i visse religionssamfunn enten om viktige møter eller styrende organer. I den ortodokse og den katolske kirke betyr en synode et kirkemøte hvor alle biskoper har stemmerett, og i en rekke protestantiske kirkesamfunn betegner det et styrende organ hvor representanter for kirkefolket er valgt på demokratisk basis, se synodalforfatning.
Chersonesia
Chersonesia er en slekt av sommerfugler som hører til gruppen Cyrestinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). De lever i tropiske og subtropiske områder. Vingene er sterkt flikete.
Utseende
Ganske små sommerfugler, vingene er som oftest noe flikete, hvite, oransje eller brune med smale, mørke tverrstriper. De ligner på slekten Cyrestis men er betydelig mindre, vingene er mindre flikete og vingenes grunnfarge er oftest oransje.
Levevis
Larvene lever på trær i fiken-slekten (Ficus). Disse sommerfuglene har en forholdsvis langsom og «vimsete» flukt og har blitt beskrevet som «papirlapper som flyr i vinden». De flyr ikke langt avgårde, men holder seg nær til visse grener. Trolig besøker de sjelden blomster, men suger til seg væske fra sølepytter, sopp og honningdugg fra bladlus.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra India i vest til Sulawesi i øst.
Ian Taylor
Ian Taylor (født 4. juni 1968 i Birmingham) er en engelsk fotballspiller som sist spilte for Northampton Town.
Taylor startet sin karriere i nonligalaget Moor Green i 1991. Et år senere ble han kjøpt av Port Vale for £15 000. Han var to sesonger i Port Vale før han gikk til Sheffield Wednesday for £1 000 000. Et halv år senere kjøpte Aston Villa han for den samme summen, £1 000 000. Han ble værende i denne klubben fram til 2003 da han gikk gratis til Derby County. Han spilte to sesonger for Derby, og var også klubbens kaptein i de sesongene.
Den 30. juni 2005 skrev han under på en kontrakt med Northampton Town som spiller i Football League Two.
Prometa
Prometa er en integrert legebasert behandlingsopplegg for alkohol-, kokain- eller metaamfetamin-avhengigheter lisensiert av det børsnoterte firmaet Hythiam, Inc. Regimet «involves therapy and medications, both oral and intravenously injected,» i henhold til en artikkel i The New York Times magazine.
Deutschvölkische Freiheitspartei
Deutschvölkische Freiheitspartei («det tyskfolkelige frihetspartiet», DVFP) var et høyreradikalt tysk politisk parti, dannet 16. desember 1922 og oppløst 1933.
Historie
Partiet oppsto som avspaltning av Deutschnationale Volkspartei (DNVP). Deutschvölkische Freiheitspartei var et etnisk basert nasjonalistisk parti. Albrecht von Graefe var leder fra 1922 til 1928, og etter ham overtok Reinhold Wulle til partiet ble oppløst i 1933. I 1923 hadde partiet omkring 50 000 medlemmer. Etter parlamentsvalget i 1924 fikk partiet 6,5 % av stemmene og 32 medlemmer av riksdagen. Blant de valgte parlamentsmedlemmene var Erich Ludendorff, Wilhelm Frick, Ernst Röhm og Gottfried Feder.
I den såkalte völkisch-tekningen sto begreper som ættetenking, etnisk renhet og rasehygiene sentralt, og sammenhengen mellom ætt og jord, i betydningen at de naturgitte forutsetningene de ulike folkegruppene har levd under i århundrer har påvirket disse og gitt dem ulike karakteregenskaper. Historien som en evig strid mellom etniske grupper og denne kampen måtte vinnes om ikke egen folkegruppe skulle gå til grunne. De så jøder, frimurere, katolikker og kommunister som krefter som ødela germanerne og bekjempet derfor disse.
Partiet avviste Weimarrepublikken og krevet øyeblikkelig handling for å knuse kommunismen i Sovjetunionen. Det hadde sin basis i jordeiermiljøer i det protestantiske i Nord- og Øst-Tyskland og innen det prøyssiske offiserskorpset.
Partiets viktigste organ var Das Deutsche Tagblatt, fra 1928 kalt Deutsche Nachrichten.
Dybdeskarphet
Dybdeskarphet er et begrep som brukes innen fotografi for å angi hvor skarpt et bilde tar seg ut foran og bak fokuserings­planet i et motiv. Avstanden mellom det planet i forgrunnen og det planet i bakgrunnen av motivet som synes skarpt (akseptabel uskarphet), kalles skarphets­dybde. Den delen av skarphets­dybden som ligger bak fokuserings­planet er alltid større enn den delen som ligger foran. Dette sees tydelig ved fotografering på store avstander. Ved nærfotografering er ikke forskjellen synlig, da er skarphets­dybden i praksis like stor foran og bak fokuserings­planet.
Dybdeskarpheten avhenger av tre forhold:
Mosambik under Sommer-OL 1980
Mosambik under Sommer-OL 1980. Fjorten sportsutøvere, tolv menn og to kvinner fra Mosambik deltok i to sporter, friidrett og svømming under Sommer-OL 1980 i Moskva. Det var første gangen som Mosambik deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Den demokratiske republikken Kongo under Sommer-OL 2012
Den demokratiske republikken Kongo deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Fire utøvere, tre menn og en kvinne, deltok i tre sporter, friidrett, judo og boksing. Det var niende gangen Den demokratiske republikken Kongo (hvorav fire som Zaire) deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer. Friidrettsutøveren Ilunga Mande Zatara var landets flaggbærer under åpningsseremonien
Bauksitt
Bauksitt (eller bauxitt) er en naturlig forekommende, heterogen aluminiummalm. Det består vanligvis av en eller flere aluminiumhydroksider pluss ulike mineraler som jernmalm, kvarts, titanoksid og aluminiumsilikat.
Om lag 85% av all verdensproduksjon av bauksitt foredles til aluminiumoksid (Al2O3), som igjen brukes som råstoff for produksjon av aluminium.
Bauksitt ble oppdaget for første gang i 1821 av geologen Pierre Berthier. Funnet ble gjort ved byen Les Baux-de-Provence i Sør-Frankrike, og bauksitt (bauxitt – gammel skrivemåte) er oppkalt etter denne byen.
Machinima
Machinima (uttalt /məˈʃiːnəmə/ eller /məˈʃɪnəmə/), en sammensetning av ordene machine og cinema, er en fellesbetegnelse for en teknikk brukt for og lage filmer/snutter hvor CGI er rendert i real-time, i interaktive 3D-motorer i stedet for profesjonelle 3D-animasjonsprogrammer. Motorer fra Førstepersonsskytespill og Rollespill er mest brukt. Renderingen kan bli gjort i real-time ved bruk av Personlige datamaskiner (enten med skaperens datamaskin eller seerens), i stedet for komplekse 3D-motorer som krever en mye kraftigere datamaskin. Vanligvis er machinimaproduksjoner laget ved hjelp av verktøy (demofilming, nivå editor, script editor etc.) og ressurser (bakgrunner, nivåer, karakterer etc.) tilgjengelige i et spill.
Bauksitt
Verdensproduksjon
I 2007 var Australia verdens største produsent av bauksitt med nesten en tredjedel av verdensproduksjonen. Fulgt av Kina, Brasil, Guinea og India. Selv om etterspørselen etter aluminium er økende finnes det nok uutvunnet bauksitt til å fylle etterspørselen i flere hundre år. I tillegg holder økt resirkulering av aluminium etterspørselen etter bauksitt nede.
Kilde: U.S. Geological Survey, Mineral Commodity Summaries, January 2009
Leyton undergrunnsstasjon
Leyton undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Stasjonen ble åpnet den 22. august 1856 av Eastern Counties Railway som Low Leyton, og fikk sitt nåværende navn 27. november 1868. Undergrunnsbanens Central-linje overtok jernbanestrekningen og stasjonen i 1947.
Janka Djagileva
Janka Djagileva (født Jana Stanislavovna Djagileva, russisk: Яна Станиславовна Дягилева, født den 4. september 1966, død 9. mai 1991) var en russisk poet og musiker kjent for sitt engasjement i undergrunnsrock-scenen i Sibir og Sovjetunionen på slutten av 1980-tallet og starten på 1990-tallet. Djagileva samarbeida flere ganger tett med Jegor Letov fra Grazjdanskaja Oborona og spilte sammen i bandprosjektet Velikie Oktjabri.
Hennes musikk henta inspirasjon fra den russiske folk-tradisjonen, men også fra punk. Tekstene hennes har blitt beskrevet som depressive og inneholder klare dystopiske skildringer, men også hverdagslige sanger om den russiske folkesjela. Støyelementer var en viktig del av hennes elektriske album, som inneholdt vegger med fuzzgitarer og støycollager.
Djagileva ble funnet død i av en fisker i elva Inja den 17. mai 1991, etter å ha vært savnet i åtte dager. Fra offisielt hold ble dødsfallet omtalt som en ulykke, selv om det antas at hun tok sitt eget liv som følge av lang tids depresjon.
Oppvekst
Jana Stanislavovna Djagileva ble født den 4. september 1966 i Novosibrisk, i det daværende Sovjetunionen, til Stanislav Ivanovitsj og Galina Djemetevnij Djagileva. Begge foreldrene jobbet i industrien, faren på et varmekraftverk og mens moren med industriventilasjon. Hun var av hovedsakelig russisk herkomst, men hadde også enåttendels ukrainsk og tsjekkisk blod. Familien bodde under enkle kår i et tradisjonelt sibirsk trehus i Jandrintsevskaja 61, i sentrum av Novosibirsk. Djagileva begynte på skole nr. 42, i det som i dag er Gymnasium nr. 1 i Novosibirsk. Hunm ble omtalt som stille Foreldrene fikk henne til å ta pianotimer, men læreren tok selv kontakt med foreldrene, da hun ikke viste noen interesse for å øve. Hun lærte seg seinere å spille gitar i en gitarsirkel på ungdomsklubben Zjirkombinata. Dikning hadde en viktig plass i livet hennes fra ung alder, og hun skreiv mye som ung. Hennes litterære favoritter var blant annet Marina Tsvetajeva, Anna Akhmatova, Nikolaj Gumiljov og Andrej Platonov. I 1980 ble moren rammet av kreft. Hun uteksaminerte fra videregående i 1983.
I 1984 begynte Djagileva å studere geoteknikk ved instituttet for vannengineering i Novosibirsk (i dag det statlige akademiet for vanntransport i Novosibirsk). Foreldrene hadde i utgangspunktet håpet at hun ville begynne å studere ved kulturinstituttet i Kemerovo, men morens kreftsykdom gjorde dette vanskelig. Hun avbrøt geoteknikk-studiene allerede det påfølgende året.
Musikalsk karriere
I desember 1985 reiste hun til Leningrad, hvor hun møtte den russiske poeten og musikeren, Aleksander Basjlatsjiov. Dette møtet gjorde et stort inntrykk og var starten på et svært nært vennskap mellom de to. Selv om dette forholdet var ikke-romantisk, så Fra denne Leningrad-perioden finner man de tidligste bevarte diktene hennes.
Djagilevas mor døde den 8. oktober 1986, etter å ha kjempet mot kreften i seks år. Bare noen måneder seinere, i februar, tok musikervennen Alekander Bashlatsjiov sitt eget liv i Leningrad. De to hadde opparbeida et svært tett forhold, og Bashlatsjiov overleverte noen av sine siste dikt til Janka like før sin død. Disse hendelsene gikk dypt inne på henne, og I april 1987 møtte hun for første gang Jegor Letov fra punkbandet Grazjdanskaja Oborona. De to innledet et romantisk forhold og de to levde på flukt i Sovjetunionen, etter at det sovjetiske politiet hadde prøvd å arrestert Letov på et sjukehus. Letov var dermed ettersøkt av myndighetene og KGB, noe han skulle være helt fram til 1987. De to haiket rundt og overlevde på å stjele fra matbazarer,
Djagileva gjorde sin første innspilling i 1987, en innspilling som er kjent under navnet Ne polozjeno. Med musikalsk bistand fra Jegor Letov, som bidro med støttevokal, elektrisk gitar og perkusjon. I den påfølgende perioden spilte Janka mange leilighetskonserter, eller på såkalte kvartirniks. Den sovjetiske sensuren så tidvis strengt på opposisjonelle musikkformer og leilighetskonserter var en måte å unngå restriksjonene mot å spille offentlig. Sommeren 1988 dro Djagileva til den vest-sibirske byen Tjumen for å delta på en musikkfestival. feDjagilevas første offentlige konsert fant sted den 24. juni 1988, på en punkfestival i kulturhuset Neftjanikov i Tjumen. Under denne tida i Tjumen spilte Janka inn sitt første kassettalbum, Deklassirovannym elementam. Innspillinga ble gjort sammen med backingbandet Velikie Oktjabri (De store oktoberne), som besto av musikere i Sibirs punkmiljø. Albumet ble spredt gjennom magnitizdat-metoden, som var de sovjetiske undergrunnsmusikernes motstykke til litteraturens samizdat.
Død
thumb|Djagilevas på gravplassen Zaeltsovskij i Novosibirsk, Russland. 9. mai 1991, forsvant Djagileva fra hjemmet sitt på landet, hvor hun bodde med familien. 17. mai ble hun funnet druknet i elven Inja, langt fra hjemmet. Hun ble 24 år gammel. Det er usikkert om hun tok livet sitt etter en lengre periode med depresjon; den offisielle konklusjonen var at det var en ulykke. Det gikk også udokumenterte rykter om at hun hadde blitt drept. Det var først etter hennes død at Djagilevas musikk slo igjennom i den russiske offentligheten.
Pico d’Antónia
Pico d'Antónia er det høyeste fjellet på den kappverdiske øya Santiago. Fjellet ligger midt på øya og er 1 394 meter høyt. Fjellet ligger i en nasjonalpark med samme navn. Fjellet er av vulkansk opprinnelse.
Jan Jakob Maria de Groot
Jan Jakob Maria de Groot (født 18. februar 1854 i Schiedam i Nederland, død 24. september 1921 i Grosslichterfelde) var en nederlandsk sinolog.
Han reiste rundt i Kina, var en tid tolk i Nederlandsk India og ble deretter professor i Leiden, men overflyttet i 1911 til det nye professoratet i kinesisk ved Berlins universitet.
Årøya (Lyngen)
Årøya (kvensk: Saari, nordsamisk: Vuorri) er ei øy i Lyngen kommune i Troms og Finnmark. Øya ligger i fjorden Lyngen, nord for Årøybukt.
I tidligere århundrer var Årøya handelssted og lensmannssted. På 1950-tallet kjøpte Forsvaret øya, og sivil ferdsel var forbudt på øya fram til 1. juli 2006. I dag er øya avmilitarisert og overtatt av Lyngen kommune, og det meste av øya (unntatt den nordligste delen) er vernet som landskapsvernområde. I verneområdet er det forbudt å gå i land mellom 1. mai og 15. juli.
Jan Jakob Maria de Groot
Han preget begrepet kinesisk universisme, som han benyttet for de tre lærer (daoisme, konfucianisme og buddhisme) i Kina, sometter hans suyv var sammensmeltet til en enhetlig karakter (universisme).
Wolfs Rain
Handling
Ifølge en gammel legende når verdens undergang kommer, vil Paradis oppstå, men kun ulver vil vite hvordan det kan bli funnet. Selv om ulver regnes for å ha vært utryddet i mer enn to hundre år, eksisterer de fremdeles, forkledd i menneskeform for å overleve.
Skyting under Sommer-OL 1900
Skyting under Sommer-OL 1900. Det var mange skytekonkurranser som ble gjennomført i Paris sommeren 1900. Ni av dem ble av International Olympic Committee besluttet å regnes som olympiske.
Sven Tumba
Sven Tumba (født som Sven Olof Gunnar Johansson 27. august 1931 i Stockholm, død 1. oktober 2011 i Stockholm) var en svensk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo, 1956 i Cortina d'Ampezzo, 1960 i Squaw Valley og 1964 i Innsbruck.
«Tumba» Johansson vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han var med på det svenske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og USA.
Tolv år senere, under vinter-OL 1964 i Innsbruck vant han en sølvmedalje med Tre Kronor som ble nummer to bak Sovjetunionen. Tumba ble turneringens toppscorer med åtte mål.
Tumba ble verdensmester i ishockey tre ganger, 1953 og 1957 og 1962. I løpet av 17 år spilte 245 landskamper for Sveriges herrelandslag i ishockey og scoret 186 mål. Han vant åtte svenske mesterskap i ishockey i perioden 1954-1963 med Djurgårdens IF.
Han spilte også fotball i Allsvenskan med Djurgårdens IF og ble i 1959 svensk mester. Han spilte en landskamp for Sveriges herrelandslag i fotball, mot i Oslo i 1956.
Stor høsthårmygg
Stor høsthårmygg (Bibio clavipes) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Denne arten finnes over hele Norge bortsett fra i høyfjellet, men ytterst ved kysten blir den ofte erstattet av den lignende arten liten høsthårmygg (Bibio longipes). Som det norske navnet antyder, flyr den om høsten.
Utseende
En middelsstor (lengde 6 – 9 mm), slank, påfallende langbeint hårmygg. Vingene er melkehvite (ikke glassklare som hos liten høsthårmygg) og vingemerket (pterostigma) er blekt og utydelig, særlig hos hannene. Hannen har kropp og bein svarte, bakkroppen på sidene med lange, hvite hår. Bakføttenes første ledd er tykt og ovalt. Hunnen har vanligvis et stort innslag av gulbrunt på forkroppen og beina, med tre svarte striper langs ryggen, men dette kan variere. Larvene er gråhvite med mørkere hodekapsel.
Frøy-linjen
Frøy-linjen er en rekke forsvarsanlegg som ble bygget i Troms under den kalde krigen. Anleggene strekker seg fra grenseområdet mot Sverige og Finland helt ut til kysten. Antallet anlegg er 299 fordelt på syv kommuner. Deler av anleggene er sikret mot kjemiske-, bakteriologiske- og kjernefysiske våpen. Forsvarsanleggene var ment å skulle stoppe en sovjetisk invasjon lenge nok til at allierte styrker kunne komme til unnsetning. Anleggene ble diskret bygget fra starten på 1980-tallet og fram til 1995. Kostnaden er antydet til minst en halv milliard kroner. Anleggene ble forlatt i 1995, omtrent samtidig som man var ferdig med å bygge de siste delene av anleggene, ettersom fiendebildet mot Norge hadde endret seg som følge av Sovjetunionens oppløsning og den kalde krigens slutt.
I 2011 ble anleggene avhendet, og rivingen av anleggene startet så året etter. Per desember 2014 var rundt 75 prosent av anleggene blitt revet, og resten skulle også rives – bortsett fra noen få anlegg som det var meningen skulle bevares til museale formål.
Stor høsthårmygg
Levevis
Arten påtreffes oftest i skogkanter, lysninger i skogen og hager. Som hos andre hårmygg levere larvene i bakken, der de spiser råtnende plantedeler og trolig også sopp. De bruker ett år på utviklingen. De voksne myggene flyr fra slutten av august til midten av oktober. De kan være aktive i ganske kaldt vær, og flyr også om natten. Denne arten har store bestandssvingninger fra år til år.
Frøy-linjen
Da Russland annekterte Krim-halvøya i 2014, beordret Forsvarsstaben stans i rivingen av operative anlegg.
Stor høsthårmygg
Utbredelse
Arten finnes over hele Europa, og videre østover i alle fall til Mongolia. I Norge er den funnet over hele landet, men går bare såvidt over tregrensa i fjellet. Lignende arter finnes i Japan og Nord-Amerika.
Frøy-linjen
I 2014 startet Forsvaret en revisjon av sine operative planer, det samme gjør NATO for hele Europa. Fram til disse planene avklarer behovet i Nord-Troms, vil Frøy-anlegget stå der, med tilsyn. Heimevernet får trolig disponere noe areal, men ellers blir det status quo. Det betyr at der inventaret ikke er fjernet, så vil avfukting stå på. I 2017 ble Frøy-linjen innrangert i Forsvaret. Det betyr at Forsvarsbygg får såkalt tomgangsleie fra Hæren. Fra samme tid varslet Forsvaret at omvisninger og annen kulturell aktivitet i regi av Nord-Troms museum må opphøre.
Stor høsthårmygg
Et interessant artsproblem
Stor høsthårmygg ligner sterkt på den beslektede arten liten høsthårmygg (Bibio longipes), men kan skilles på at vingene er melkehvite hos stor høsthårmygg, glassklare hos liten skogshårmygg, at vingemerket er blekt og utydelig hos stor høsthårmygg, mørkt og tydelig hos liten høsthårmygg, og små forskjeller i munndeler, hannens bein og kjønnsorganer. Artene lar esg lett skille i materiale fra Skandinavia og Storbritannia, men i Mellom-Europa ser de to formene ut til å gli over i hverandre. Tilsynelatende er det slik at de to artene er klart skilte i Nord- og Vest-Europa, men ikke i Mellom-Europa. Dette er et eksempel på et såkalt ring-artspar. Et annet slikt eksempel er de to måkeartene gråmåke og sildemåke.
Erling Hoff Leirvik
Erling Hoff Leirvik (født 10. mars 1957) er en norsk sosialantropolog. Han er utdannet mag.art. i sosialantropologi fra Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (den gang Universitetet i Trondheim) i 1991. Han har undervist som amanuensis ( 1991 - 1993) og timelærer ( 1998 - 2003) ved samme institusjon og arbeidet på SINTEF ved avdeling for Kunnskap og Strategi ( 2001 - 2006).
Arbeidet ved 3 folkehøgskoler med Selvutvikling og Kulturfag. Og kursholder i Selvutviklingsrelaterte tema i mange år.
Hoff Leirvik var fra 2007 til 2013 ansatt som førstelektor i helsefag ved Høgskolen Stord/Haugesund, der han utviklet og organiserte en videreutdannelse i Integrativ Ledelse og Samhandling
Samhandling i Rosenborg
Hoff Leirvik er mest kjent for sin forskning på samhandling i Rosenborg Ballklub. Her prøver han å finne teoretiske uttrykk for det som Nils Arne Eggen kaller «rosenborgrytmen», det at du blir god ved å gjøre de andre gode.
Michael Cimino
Michael Cimino (født 3. februar 1939 i New York City, død 2. juli 2016 i Los Angeles ) var en amerikansk filmregissør. Han vant Oscar for beste regi med filmen Hjortejegeren (1978).
Oppvekst
Michael Cimino ble født i New York City enten 16. november 1943 (ifølge sin egen biografi) eller 3. februar 1939 (som er datoene på skolepapirene hans). Han har også oppgitt 3. februar 1943 som en fødselsdag. Cimino var utdannet ved Yale University, der han gikk ut med en mastergrad i kunst i 1963.
Hjortejegeren
Etter suksessen til Tordensky og Rappfot, fikk Cimino full støtte til sin neste film, Hjortejegeren (The Deer Hunter) (1978). Kreativ frihet og en magisk rollebesetning gjorde filmen til en suksess både blant presse og publikum. Filmen vant en rekke priser, blant annet Oscar for beste regissør og beste film.
Høybråten Basketballklubb
Høybråten Basketballklubb (HBBK) ble stiftet 23. desember 1970. Klubben mest kjent for at de på kvinnesiden har vunnet 16 norske mesterskap i basketball for damer uavbrutt gjennom 15 år (1981–1995), samt i 1998, noe som skaffet dem en plass i Guinness rekordbok. Klubbfargene er blått og hvitt.
Michael Cimino
Himmelporten
Etter Hjortejegeren fikk Cimino frie tøyler fra United Artists på sin nye film, Himmelporten (Heaven's Gate) (1980). Filmen endte med å fordoble budsjettet sitt flere ganger, og endte opp som en økonomisk katastrofe som dyttet United Artists ut på kanten mot konkurs. Filmen ble sett på som et skrekkeksempel på datidens Hollywood, der alt «var ute av kontroll» siden regissørene hadde kontroll over filmene, og ikke produsentene. Dette ble begynnelsen på slutten på «Det Nye Hollywood», som hadde vokst seg frem på 1970-tallet, etter mange tiår dominert av de store studioene og dere studioproduksjoner.
Høybråten Basketballklubb
Den mest profilerte spilleren var Lisbeth Jansen, som også var med på alle NM seirene. Tidligere landslagsspillere fra klubben (med antall kamper i parentes) er: Lisbeth Jansen (38), Vibeke Bolstad Thorsteinsen (27), Lena Jansen (24), Britt Syverud (20), Hilde Pettersen (16), Eileen Thoresen (15), Helle Langaas Paulsen (13), Turid Raz (10), Eli Eskerud (6), Ingvild Jansen (3), Nina Svarverud (3).
Michael Cimino
Himmelporten
Filmen førte også til at Cimino selv ble stemplet som umulig å jobbe med, og selv Hjortejegeren ble sett på med nye kritiske øyne. Filmen som ble sluppet på kino var riktignok en forkortet utgave av Ciminos visjon. Da filmen senere ble vist på kabel-TV i Los Angeles i hele sin lengde, ble kritikken litt mildere. Dette var også begynnelsen på begrepet director's cut.
Footloose
Da Footloose skulle spilles inn i 1984, ble ikke Paramount Pictures enige med Herbert Ross om kontrakten hans, og tilbød overraskende nok jobben til Cimino. Han jobbet med filmen i fire måneder før han ble sparket etter å kommet med flere (for studioet) uholdbare krav om scenekonstruksjoner, som studioet fryktet ville føre dem inn i en ny Himmelporten-situasjon.
Senere karriere
Cimino skrev flere filmmanus som aldri ble realisert etter Himmelporten. I 1985 regisserte han krimdramaet Dragens år (Year of the Dragon), med Mickey Rourke i hovedrollen. Manus var skrevet sammen med Oliver Stone, basert på romanen av Robert Daley. Filmen ble ikke godt mottatt, og kritisert for hvordan den portretterte kinesere i USA. Filmen ble nominert til fem Razzie-priser.
I 1987 regisserte han Sicilianeren (The Sicilian), basert på en roman av Mario Puzo, og i 1990 Desperate timer (Desperate Hours), en nyinnspilling av en Humphrey Bogart film, med Anthony Hopkins og Mickey Rourke.
I 2001 ble Ciminos første roman utgitt, Big Jane.
Jan Toreg
Jan Toreg (født 14. september 1951 i Oslo) er en norsk filmarbeider som har dekket de fleste funksjoner innen filmproduksjon, men arbeidet som manusforfatter, regissør og klipper. Han har hatt oppdrag ulike sjangere som kortfilm, dokumentar, reklame og fiksjon/drama siden 1968. Som klipper og gjesteforeleser er han også kjent som «Dr. T.»
Toreg har mottatt flere priser, blant annet vant novellefilmen Reisen den norske Kortfilmfestivalens førstepris for beste film, i 1982. Ved siden av film- og TV-produksjon har han skrevet to fagbøker: Klipp til ... i 2002 og Klipperen – Den tredje fortelleren i 2011; begge utgitt på Abstrakt forlag.
Leytonstone undergrunnsstasjon
Leytonstone undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Stasjonen ble åpnet den 22. august 1856 av Eastern Counties Railway. Den har også vært en del av jernbanenettet til selskapene Great Eastern Railway og London and North Eastern Railway, før den i 1947 ble overført til undergrunnsbanens Central-linje.
Liste over begreper i buddhismen
I litteratur som omhandler buddhisme og meditasjon er det mange uttrykk og lister av ord med rot i pali eller sanskrit som benyttes.
(pāli: khandha)
Se Paramita
Lonevåg
Lonevåg er et tettsted og administrasjonssenteret i Osterøy kommune i Vestland, og et knutepunkt for næringslivet i kommunen. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. Lonevåg har fått navnet etter Lonelva som renner ut i sjøen i en smal våg. Dette er den opprinnelige «Lonevågen». Nedre del av Lonevassdraget er en flat elvedal.
Liste over begreper i buddhismen
Se også: Buddhisme
Lonevåg
Fra Osterfjorden går den smale Lonevågen. Vågen er ikke over 500 m brei og går 5 km innover fra Osterfjorden. Da den nye kommunesammenslåingen kom i 1964 ble det bestemt at Lonevåg skulle bli administrasjonssentrum i Osterøy kommune. Det ble da gjort vedtak om å bygge rådhus og ungdomsskole.
Liste over begreper i buddhismen
Se: Buddhisme og De fire edle sannheter
Se: Buddhisme
Den irske uavhengighetskrigen
Den irske uavhengighetskrigen eller  den anglo-irske krig ble utkjempet mellom britiske regulære styrker og irske geriljaenheter fra IRA mellom januar 1919 og juli 1921. IRA regnet seg som Irlands rettmessige hær, underlagt parlamentet Dáil Éireann som ble opprettet i 1918. Krigen endte da britene tilbød våpenhvile for å kunne forhandle frem en avtale, noe som endte opp i den anglo-irske traktat.
Bakgrunn
Irske republikanere har tradisjonelt satt begynnelsen på uavhengighetskrigen til Påskeopprøret i 1916, da Den irske republikk ble proklamert. I et ideologisk perspektiv er ikke dette helt uriktig, ettersom opprettelsen av Den irske republikk i 1919 ble tilbakedatert til 1916, men det var ingen organiserte krigshandlinger før Det første Dáil hadde gjort sitt vedtak og erklært krig mot den britiske administrasjonen i Dublin.
Krigsutbruddet
Det er bred enighet om at den første krigshandlingen fant sted 21. januar 1919, da IRA-medlemmer under Dan Breen drepte to konstabler fra Royal Irish Constabulary (RIC) som eskorterte en sprengstofftransport ved Soloheadbeg i Tipperary. Breen handlet på eget initiativ, men i et klima hvor det var klart at det dreide seg om en krigshandling og ikke et enkeltstående tyveri av sprengstoff. Samme dag var Dáil Éireann samlet i Mansion House i Dublin, hvor det ble vedtatt en uavhengighetserklæring og et krav om at britiske militærganisoner skulle evakueres. Tre dager etter angrepet ble det erklært unntakstilstand i det sørlige Tipperary.
Krigen sprer seg
IRA-medlemmer begynte å angripe britisk offentlig eiendom, stjele våpen og penger og drepe fremtredende medlemmer av den britiske administrasjonen. Den første embetsmannen som ble myrdet var magistraten John Milling i Westport i Mayo (grevskap), som hadde fengslet frivillige for å samle seg ulovlig og drive eksersis.
Opprørerne kopierte taktikken boerne hadde brukt under boerkrigen: Raske, målrettede raid uten uniform. Noen republikanske ledere, som Eamon de Valera, ønsket å benytte konvensjonell krigføring, ettersom dette kunne bidra til å legitimere republikken i andre nasjoners øyne. Men Michael Collins og andre IRA-ledere, som hadde mer praktisk erfaring, var motstandere av slik taktikk, fordi de hadde sett hva det førte til i 1916, da hele ledelsen for opprøret ble arrestert og mange ble henrettet.
Voldsbruken var i begynnelsen svært upopulær i befolkningen, men britenes svar i form av brutalitet, ødeleggelse av privat eiendom, tilfeldige arrestasjoner og drap fikk holdningene til å gradvis snu seg. I begynnelsen av 1920 nektet havnearbeidere i Dublin å losse krigsmateriell, og de fikk snart følge av transportarbeiderne i Irish Transport and General Workers Union. Flere hundre fikk sparken, men flere sluttet seg til streiken. Britene måtte hente over togførere fra England for å få flyttet tropper via jernbane.
Arthur Griffith anslo at i konfliktens første 18 måneder utførte britiske styrker 38 720 raid mot private hjem, arresterte 4982 mistenkte, utførte 1604 væpnede angrep, forårsaket betydelig ødeleggelse i 102 byer og drepte 77 ubevæpnede republikanere eller andre sivile. Et av Griffiths fremste bidrag under krigen var å opprette Dáil Courts, irske domstoler som virket parallelt med de britiske, og erstattet dem etterhvert som IRA moralske autoritet og territorielle kontroll vokste.
IRAs hovedmål gjennom hele krigen var Royal Irish Constabulary, som for det meste hadde irske katolikker som medlemmer, ettersom de så RIC som britenes øyne og ører i Irland. Medlemmene og brakkene var svært utsatt, og var en viktig kilde til våpen for IRA. RIC hadde 9700 mann stasjonert i 1500 brakker spredd over hele landet. I april 1919 oppfordret Dáil til å utstøte RIC-medlemmer fra samfunnet, noe som førte til en kraftig demoralisering av styrken etterhvert som folk i stadig større grad vendte ryggen til dem. Antallet som sa opp steg, og antallet nye rekrutter falt. Noen RIC-medlemmer begynte å gi IRA informasjon. I løpet av krigen ble 363 RIC-medlemmer drept og 510 såret.
Michael Collins og IRA
Michael Collins var en viktig drivkraft i uavhengighetsbevegelsen. Han var finansminister i Den irske republikk og leder for IRAs etterretningsenhet, og aktivt involvert i å skaffe penger og våpen til IRA. Collins etablerte et effektivt nettverk av spioner innenfor Dublin Metropolitan Police og forskjellige deler av den britiske administrasjonen. Spesielt var spioner innenfor Dublin-politiets G Division viktig. Denne spesialenheten var dypt hatet av IRA, ettersom medlemmene av den ofte identifiserte republikanere som ellers hadde vært ukjent for britiske soldater eller Black and Tans. Collins opprettet The Squad, en gruppe som hadde som sin eneste oppgave å identifisere «G-men» og andre agenter for britene og eliminere dem. Fra 1919 begynte Collins også å ta livet av etterretningsoffiserer i RIC. En del av målene deres fikk en advarsel, og kunne velge å forlate Irland og dermed redde livet; noen valgte å gjøre dette.
IRAs øverstkommanderende var Richard Mulcahy, som hadde ansvar for å organisere og koordinere IRA-enhetene rundt om i landet. I teorien måtte både Mulcahy og Collins stå til ansvar overfor forsvarsministeren, Cathal Brugha. I praksis hadde Brugha bare en kontrollfunksjon. Mye av ansvaret lå også på de lokale lederne, som Liam Lynch, Tom Barry, Sean Moylan, Sean MacEoin og Ernie O'Malley, som i stor grad organiserte geriljaaktivitetene etter eget initiativ. Gjennom hele konflikten hadde IRA sine største konsentrasjoner i Munster og Dublin, med bare mindre grupper i andre deler av landet.
På papiret hadde IRA tatt over 100 000 mann fra Irish Volunteers, men Collins anslo at bare omkring 15 000 faktisk var i tjeneste i løpet av krigen, med omkring 3000 i tjeneste til enhver tid. I tillegg kom kvinneorganisasjonen Cumann na mBan og ungdomsbevegelsen Fianna Éireann, som bidro med transport av våpen, etterretning og innkvartering av IRA-soldatene.
IRA hadde, særlig et stykke ut i krigen, stor hjelp fra sivilbefolkningen, som for det meste nektet å gi opplysninger til RIC og britiske soldater, og ofte skjulte IRA-medlemmer som var på flukt. I september 1919 førte dette til at britene begynte med en uoffisiell represaliepolitikk. I Fermoy i Cork brente de ned de viktigste forretningene i byen etter at en britisk soldat var blitt drept. Det samme skjedde senere i Limerick, Balbriggan og andre steder, og førte til sterk økning i støtten til IRA både i den irske befolkningen og internasjonalt.
I april 1919, etter flere IRA-raid, sluttet skattevesenet å fungere i det meste av Irland. Befolkningen ble oppfordret til å bruke pengene til Collins' nasjonallån, slik at republikkens regjering kunne få inn penger. Magistraten Alan Bell fra Balagher fikk i oppgave fra britene å spore opp pengene som gikk inn i dette fondet. Innen 26. mars 1920 hadde han klart å konfiskere over 71 000 pund fra Sinn Féins hovedkvarter, og han var i ferd med å beslaglegge mer som han hadde funnet i forskjellige banker. Men den dagen ble han trukket ut av en trikk i Dublin og skutt tre ganger i hodet. Innen årets utgang hadde nasjonallånet fått inn 357 000 pund. Mye av dette var skattepenger; det ble fortsatt betalt skatt til de lokale myndighetene, men ettersom Sinn Féin-medlemmer kontrollerte disse, ble pengene ikke gitt videre til britene.
Da Eamon de Valera kom tilbake fra USA, hvor han hadde forsøkt å få anerkjennelse for republikken, krevde han i Dáil at IRA måtte slutte med bakhold og mord som gav britene mulighet til å fordømme hæren som en terrororganisasjon. I stedet skulle de begynne med konvensjonell krigføring. Dette var helt urealistisk og ble umiddelbart avvist.
Britenes respons
I august 1920 vedtok Det britiske parlamentet Restoration of order in Ireland Act. Alle likskuedomstoler ble suspendert på grunn av det store antallet arrestordrer som ble utstedt på medlemmer av de britiske styrkene. De ble erstattet av militære granskningsdomstoler. Historikere har tolket dette skrittet dithen at David Lloyd George valgte å slå ned opprøret fremfor å forhandle. Dermed fortsatte voldsspiralen fra sommeren, og det ble en kraftig økning i antall voldsepisoder fra november 1920 til juli 1921.
Ben Muirhead
Benjamin «Ben» Muirhead (født 5. januar 1983 i Doncaster) er en engelsk fotballspiller som for øyeblikket spiller for amatørlaget Alfreton Town. Muirhead er midtbanespiller og har gått gradene i ungdomsakademiet til Manchester United.