cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nights in White Satin
"Late Lament" (Sen klagesang)
New mother picks up and suckles her son
Amon Ereb
Amon Ereb (Sindarin: Den Ensomme Ås) er en bred, flat-sidet ås som dominerer store deler av de søndre slettene i Øst Beleriand i J.R.R. Tolkiens Midgard.
Nights in White Satin
"Late Lament" (Sen klagesang)
Senior citizens wish they were young
Vannfotavtrykk
Vannfotavtrykk for personer bestemmes i stor grad av personens livsstil og forbruk. Forbruket av kjøtt- og meieriprodukter er her en viktig faktor.
Amon Ereb
Siden det var det høyeste punktet i området, og det østligste fjellet i Andram, og stod litt for seg selv, hadde Amon Ereb en viss strategisk verdi, fordi det bevoktet veien forbi den Lang veggen av Andram. Denne veien førte inn i den søndre delen av Beleriand, og den nordre delen Taur-im-Duinath (en skog). Det var her at Denethor av Nandoene døde i det Første slaget, og mye senere ble den befestet av Caranthir for å vokte over flukten hans mot sør etter Dagor Bragollach og Fëanorene trakk seg tilbake dit etter Nirnaeth Arnoediad. Åsen blir også kalt bare Ereb av og til.
Nights in White Satin
"Late Lament" (Sen klagesang)
Cold-hearted orb that rules the night
Vannfotavtrykk
Vannfotavtrykk for nasjoner blir definert som det vannvolumet som trengs for produksjonen av de varer og tjenester som konsumeres av nasjonens innbyggere. Vannfotavtrykket til en nasjon kan deles i to, avhengig av hvor vannforbruket har funnet sted. Det interne vannfotavtrykket er den vannmengden som forbrukes av nasjonale vannressurser, mens det eksterne vannfotavtrykket er den vannmengden som forbrukes i andre land for å produsere de varene og tjenestene som importnasjonen konsumerer. De fire viktigste faktorene som bestemmer en nasjons vannfotavtrykk er
Amon Ereb
Liste de lieux du Beleriand
Nights in White Satin
"Late Lament" (Sen klagesang)
Removes the colours from our sight
Frygere
Frygere var en indoeuropeisk folk i oldtiden i Anatolia i dagens Tyrkia, som opprinnelig fra det sørlige Balkan. I henhold til den greske historikeren Herodot var de først kjent som brygere (eller brigere, gresk bρύγοι eller bρίγες) som ble endret til frygere etter deres endelige utvandring til Anatolia (Lilleasia) via Hellespont (Dardanellene).
Nights in White Satin
"Late Lament" (Sen klagesang)
Red is grey is yellow white
But we decide which is right
And which is an illusion
Frygere
Fra en begynnelse som stammefolk i landsbyer oppsto staten Frygia (gresk: Φρυγία, latin: Phrygia) på 700-tallet f.Kr. med hovedstad i Gordion, rundt 70–80 km sørvest av dagens hovedstad Ankara i Tyrkia. I løpet av denne perioden utvidet frygerne sitt rike østover og inn i kongedømmet Urartu, etterkommerne av hurrittere, en tidligere rival av hettittene. Deretter ble det frygiske kongedømmet en gang rundt 690 f.Kr. invadert av kimmeriere, et indoeuropeisk rytterfolk som i henhold til Herodot kom fra området nord for Kaukasus, som herjet og ødela Gordion. Deretter ble landet kortvarig erobret av nabolandet Lydia før det ble overtatt av det persiske rike ved Kyros den store og riket til Aleksander den store og hans hellenistiske etterfølgere. Det ble til sist overtatt av Attaliddynastiet i Pergamon før det til sist ble en del av Romerriket. Den siste dokumentert benevnelsen av språket frygisk var på 400-tallet e.Kr. og det var antagelig gått helt ut av bruk før 600-tallet e.Kr.
Kultur
Det var den «Store Mor», gudinnen Kybele (som grekerne og romerne kjente henne) som opprinnelig ble dyrket i fjellene i Frygia hvor hun var kjent som «Fjellmoderen» (se også artikkel Modergudinne). I Kybeles frygiske form bar hun en lang kjole med belte, en polos (høy, sylindrisk hårfrisyre) og et slør som dekket hele kroppen. Den senere versjonen av Kybele ble etablert av en elev av Feidias, skulptøren Agorakritos, og ble det bildet som i utstrakt grad ble benyttet av Kybeles økende gruppe av tilhengere, både i verden rundt Egeerhavet og i Roma. Det viser hennes menneskelighet samtidig som hun er opphøyet, hennes hånd hviler på en sittende løve og den andre hånden holder en tympanon, en pauke, det vil si en rundt rammetromme.
Frygia utviklet en avansert bronsealderkultur. De tidligste tradisjoner for gresk musikk er avledet fra Frygia, overført via greske kolonier i Anatolia, og inkluderte frygisk skala, noe som er betraktet som krigslignende skala i antikkens greske musikk. Frygiske Midas, kongen som gjorde til gull alt han berørte, ble i henhold til den populære myten opplært i musikk av selveste Orfeus. En annen musikalsk nyvinning som kom fra Frygia var aulos, et treblåseinstrument med to rør. Marsyas, satyren som etter sigende først gjorde musikkinstrumentet ved å benytte uthulte hjortetakker, var en frygisk tilhenger av Kybele. Han konkurrerte uklokt i musikk med den olympiske guden Apollon og tapte til sist. Apollon flådde deretter Marsyas levende og hengte provoserende hans skinn opp på Kybeles eget hellige tre, ei furu.
Mens en del forskere betrakter frygerne som en del av en større trakisk-frygisk-gruppe, har andre lingvister avvist denne hypotesen etter som trakisk (og således dakisk-trakisk) synes å tilhøre kentumspråk, den gren av de indoeuropeiske språk som ble skilt ut ved delningen med satemspråkene. Gruppen innbefatter germansk, keltisk, hellensk (gresk), italiske og tokariske språk. Av alle de indoeuropeiske språkene synes det som om frykisk har størst likheter med gresk, noe som tyder på at de to språkene tilhørte den samme dialektiske undergruppen av tidlig indoeuropeisk. Selv om frygerne benyttet seg av fønikisk alfabet har kun noen få dusin inskripsjoner på frygisk blitt funnet, hovedsakelig på gravskrifter, og mye om det som er antatt å være kjent om Frygia er således annenhånds informasjon fra greske kilder.
Frygia beholdt en adskilt kulturell identitet. Klassisk gresk ikonografi identifiserte trojanske Paris som en ikkegreker ved hans frygiske lue, noe som også ble båret av den persiske lys- og frelserguden Mithra, som ble videreutviklet av romerne i Mithras-kulten. Denne hodekledningen, frygisk lue har overlevd i moderne billedbruk som «frihetsluen» til amerikanske og franske revolusjonære på slutten av 1700-tallet.
Mytiske fortid
Navnet på den tidligste kjente mytiske konge var Nannakos (eller Annakos). Denne kongen bodde ved Ikoniom, romersk Iconium, dagens navn Konya, den mest østlige byen til kongedømmet Frygia på denne tiden; og etter hans død ved den legendariske høye alder av 300 år, ble landet oversvømmet av en stor oversvømmelse, som var blitt sådd ved et gammelt orakel. Den neste kongen som er nevnt i antikke kilder ble kalt for Manis eller Masdes. I henhold til Plutark, ble store dåder og bedrifter etter ham kalt for «maniske» i Frygia. Deretter synes det som om kongedømmet Frygia i greske kilder (som er hovedkilden) ble mer fragmentert blant ulike konger. En av disse kongene var Tantalos (som kanskje var den historiske utgangspunktet for en figur av samme navn, Tantalos, i gresk mytologi) som styrte over den nordvestlige delen av Frygia ved fjellet Sipylos. Tantalos ble straffet i evig tid i Tartaros, en del av Hades, for at han drepte sin sønn Pelops og vanhellig ofret ham til gudene, en referanse til opphevelsen av menneskeofring. Tantalos ble også falskt anklaget for å stjele fra lotteriene han selv hadde oppfunnet. I den mytiske tidsalder før den trojanske krig, i løpet av en mellomperiode, ble den frygiske bonden Gordios eller Gordias konge som oppfyllelse av en orakelspådom. De kongeløse frygerne hadde vendt seg til Sabazios' orakel i Telmessos i Lykia for å få råd, den gang en del av Frygia, senere en del av Galatia. De ble beordret av orakelet til å anerkjenne som deres konge den første mannen som red opp til gudens tempel i en vogn. Denne mannen var bonden Gordias som da dedikerte oksekjerra til tempelet, og knyttet den fast med en knute, den såkalte gordiske knuten. Gordias grunnla en ny hovedstad ved Gordion (som knuten fikk navn etter) i den vestlige delen av Anatolia, og som lå ved den gamle handelsvegen som gikk gjennom hjertet av Anatolia og som siden ble Dareios I av Persias «kongeveg» fra Pessinus til Ankara, og som ikke lå langt fra elven Sakarya.
Senere mytiske konger av Frygia ble alternativt navngitt Gordias og Midas. Mytene som omga den første Midas knyttet ham til en mytologisk fortelling om den frygiske helten Attis. Denne uklare Midas-figuren bodde i Pessinus og forsøkte å gifte sin datter til den unge Attis til tross for motstanden til hans mor Kybele og hans elsker, den androgyne Agdistis, betraktet som en guddom av frygerne og som en daimon av grekerne. Da Agdistis og/eller Kybele dukket opp, kastet de galskap på alle som deltok på bryllupsfesten. Midas skal ha omkommet i det påfølgende kaos.
Den berømte kong Midas var sønn av den gode kong Gordias nevnt ovenfor. Han er assosiert med Silenos og andre satyrer, og ikke minst med guden Dionysos som belønnet ham med ønsket (og forbannelsen) om at alt han tok på skulle bli til gull. Det fortelles at Midas kom fra Trakia, fulgt av en gruppe av sitt folk, og hadde reist til Anatolia for å vaske bort forbannelsen av «gullberøring» i elven Paktolos (dagens tyrkiske Sart Çayı). Etter å ha vasket bort gullet i elvens sand, ble Midas adoptert av den barnløse Gordias og tatt under beskyttelsen av gudinnen Kybele.
I henhold til Homers Iliaden var frygerne allierte av Troja under den trojanske krig. Frygia i Iliaden synes å være lokalisert i området ved innsjøen Askanios (dagens tyrkiske İznik Gölü) og ved den nordlige delen av elven Sakarya, og var således langt mer begrenset i omfang enn Frygia i klassisk tid. Iliaden har også en levning av et minne om den trojanske konge Priam som i sin ungdom kom for å hjelpe frygerne i deres krig mot amasonene. I løpet av denne episoden, som skjer en generasjon før trojakrigen, er det sagt at frygerne ble ledet av «Otreos og gudlike Mygdon». Begge synes å være knapt mer enn eponymer: det var et sted navngitt Otreos ved ved innsjøen Askanios i nærheten av den senere hellenistiske byen Nikaea, og navnet Mygdon er åpenbart et eponym for Mygdonia, et folk som ifølge Strabon levde i nordvestlige Anatolia og som ved en tid synes å ha blitt oppfattet som forskjellige fra frygerne.
Under trojakrigen ble det sendt frygiske krigere for å støtte Troja, ledet av Askanios og Forkys, sønnene av Aretaon. En frygisk helt som slåss i trojakrigen var Asios, sønn av Dymas og bror av Hekabe, dronning av Troja og mor til helten Hektor. Quintus Smyrnaeus nevner en annen frygisk prins, Koroibos, sønn av Mygdon, som kjempet og døde ved Troja; han hadde søkt etter hånden til den trojanske prinsessen Kassandra for giftemål. Kong Priams hustru Hekabe er vanligvis antatt å ha vært av frygisk fødsel som en datter av nevnte kong Dymas.
Den frygiske Sibylle (som er en gresk tittel og ikke et personnavn) var prestinne av det apollonianske orakel i Frygia.
I henhold til den greske historiker Herodot, hadde den egyptiske farao Psammetikus II to barn som ble oppfostret avsondret i den hensikt å finne det opprinnelige språk som var før alle andre språk. Barna ble rapportert å ha ytret «bekos», noe som er frygisk for «brød», og av den grunn kunne farao slå fast at frygerne var en nasjon som var eldre enn den egyptiske.
Den jødisk-romersk historiker Josefus hevdet at frygerne var grunnlagt av den bibelske figuren Togarma, sønnesønn av Jafet og sønn av Gomer: «og Thrugramma av turgrammere, som, slik grekerne besluttet, var kalt for frygere.» Josefus henviser til en ukjent gresk kilde og det er uklart om det er noe mer i dette enn at Togarmah som navn ligner på Thrugramma.
Frygerne og Frygia nevnes et par ganger i Det nye testamente, altså en senere kilde som hovedsakelig viser til frygisk som et fremmed språk: I Apostlenes gjerninger 2:10: «Er de ikke galileere, alle disse som taler? Hvordan kan da hver enkelt av oss høre sitt eget morsmål? Vi er partere og medere og elamitter, folk som bor i Mesopotamia, Judea og Kappadokia, i Pontos og Asia, Frygia og Pamfylia... » Og om apostelen Paulus i står det at «Den hellige ånd hindret dem i å forkynne Ordet i Asia; derfor fortsatte de gjennom det frygiske og galatiske området.» i Apostlenes gjerninger 16:6.
Vannfotavtrykk
Norges vannfotavtrykk er anslått til 1467 m³/år/innbygger (61 % av dette i andre land), og på verdensbasis om lag 1243 m³/år/innbygger.
Vannfotavtrykk blir gjerne målt i blått, grønt og grått vann.
Eksempler på vannforbruk per produsert vare (referansen er her, hvis ikke annet er gitt)
Kommunestyrevalg i Melhus
Kommunestyrevalg i Melhus er en oversikt over kommunestyrevalg og folkeavstemninger i Melhus kommune.
Folkeavstemning om kommunesammenslåing 2016
Melhus kommune gjennomførte 13. juni 2016 rådgivende folkeavstemning om eventuell kommunesammenslåing mellom Melhus og Skaun kommuner. Resultatet ble flertall for at Melhus kommune bør bestå som i dag, noe Melhus kommunestyre deretter vedtok 21. juni 2016.
Fotnoter
<references group='lower-alpha'/>
Roberto Ardigò
Roberto Ardigò (født 28. januar 1828 i Casteldidone, død 15. september 1920 i Mantova) var en italiensk filosof.
Ardigò var først prest, men forlot da han var i 40-årsalderen sitt religiøse standpunkt og drev utelukkende med undervisning, og ble i 1881 professor ved universitetet i Padova. Ardigò er stifter av den italienske positivismen, hans system framlagt i Opere filosofiche (11 bind, 1882-1918), skiller seg fra de andre positivistiske strømningene gjennom en mer våken kritikk og ved sterkt å framheve kunnskapteorien. Ardigò utelukker strengt hvert transcendent element og erkjenner ingen annen virkelighet enn den uendelige, universelle naturen, behersket av en utviklingslov, som virkeliggjøres ved en differensieringsprosess (han tenker seg en slags overgang fra det ubestemte til det bestemte).
Olav Grasbakken
Olav Grasbakken (født 1. juni 1945) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte FIG Gjøvik og Raufoss IL.
Han vant to NM-gull og åtte NM-medaljer på 400 meter hekk og femkamp i perioden 1968–1975.
Saint Vincent og Grenadinene under Sommer-OL 1996
Saint Vincent og Grenadinene under Sommer-OL 1996. Åtte sportsutøvere fra Saint Vincent og Grenadinene deltok i en sport, friidrett under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Det var tredje gangen som Saint Vincent og Grenadinene deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer. Friidrettsutøveren Eswort Coombs var nasjonens flaggbærer undrer åpningsseremonien.
Vox Lux
Vox Lux er en amerikansk filmmusikal fra. Filmen er regissert av Brady Corbet og basert på en historie av Corbet og Mona Fastvold Lerche. Natalie Portman spiller hovedrollen som popdivaen Celeste, mens Jude Law, Raffey Cassidy, Stacy Martin og Jennifer Ehle har andre roller. Vox Lux er dedikert til filmregissør Jonathan Demme, som døde i april 2017
Filmen hadde premiere på filmfestivalen i Venezia 4. september 2018. Den hadde kinopremiere i Norge 29. mars 2019 og ble blant annet vist på Amandus – Lillehammer Internasjonale Studentfilmfestival. Vox Lux fikk blandet mottakelse. Birger Vestmo fra Filmpolitiet skrev at filmen «er et skarpt og intenst portrett av en artists kamp for sin plass i en popkulturell verden rammet av terror. [...] Uansett hva man tar med seg fra Vox Lux, er det åpenbart at dette er en film som vil noe, og med Natalie Portman i en av sine sterkeste roller.»
Handling
Unge Celeste (Raffey Cassidy) overlever en traumatisk hendelse i 1999, og i kjølvannet av tragedien fremfører hun en sang skrevet av søsteren Eleanor (Stacy Martin). Låten blir en hit over natten, og Celeste blir fanget opp av en berømt musikkagent (Jude Law). Plutselig har hun en blomstrende karriere som popartist. Filmen hopper til 2017, der den voksne Celeste (Natalie Portman) forbereder et comeback i hjembyen etter noen tøffe år. Hun sliter samtidig med forholdet til både søsteren og datteren Albertine (Raffey Cassidy).
FC Nitra
FC Nitra (stiftet 1909) er en fotballklubb hjemmehørende Nitra i Slovakia. I 1959 spilte de for første gang i den øverste divisjonen i Tsjekkoslovakia. Laget spiller sine hjemmekamper på Štadión FC Nitra som har en kapasitet på 11 384 tilskuere.
Aparecida de Goiânia
Aparecida de Goiânia er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
FC Nitra
Hovedtrenere
''Oppdatert 23. september 2015''
Junior-VM i ishockey 2002
Junior-VM i ishockey 2002 ble arrangert i Pardubice og Hradec Králové i Tsjekkia i 2002.
FC Nitra
Nitraspillere med flest landskamper
''Oppdatert 23. september 2015''
Junior-VM i ishockey 2002
Sluttspill
† eeo. ‡ ''str..
FC Nitra
Nitraspillere med flest landskamper
Ľubomír Moravčík - 42 kamper, 6 mål, 38 kamper, 6 mål
Róbert Tomaschek - 52 kamper, 4 mål
Miroslav Stoch - 50 kamper, 5 mål
Miroslav König - 43 kamper
Igor Demo - 24 kamper, 4 mål
Ladislav Molnár - 1 kamper, 24 kamper
Herland (Askvoll)
Herland er ei bygd lengst vest på Atløyna i Askvoll kommune i Sunnfjord, Sogn og Fjordane, vest for kommunesenteret Askvoll, nord for Vilnesfjorden, og sør for Stavfjorden.
Herland er ei fiskerihavn, hvor gårdsbruk og fiskeri alltid har vært livsnerva. Det i dag to snurpere og noen sjarker som blir drevet fra Herland. Norges eldste gjenlevende krabbefabrikk ligger her. Den hadde over 90 ansatte i sin storhetstid på 1950-60-70-tallet. Herland har to store moloer som ble bygget på 1950-tallet, noe som gjør det til ei god havn i alle værforhold. Det er også ei stor gjestehavn og over 90 faste båtplasser for småbåter, moloene har også djupvannskaier, der større lasteskip kan ligge for lossing og lasting.
Herland har eget vannverk, grendehus og pub/kro. En del hytter er kommet de siste årene. Folketallet har økt med åtte de siste tre årene (i dag 2009).
Islands nasjonalskald Egil Skallagrimson skal ifølge historien ha drept «Atløy Bård» med kniv på Kongsgården på Herland på 900-tallet, dette under et besøk av kongssønnen Eirik Blodøks og hustru Gunnhild. Det antas at det var på Herland (ref kåseri av Knut Landøy), med den begrunnelse at garden ikke kunne sees fra sjøen (eneste på Atløyna som ikke sees fra sjø) og at han sprang tvers over hele øya for å rømme unna øyfolket og kongsmennene.
Poste restante
Poste restante (fr. «gjenliggende post»), er innenfor postvesenet den internasjonale termen fastsatt av Verdenspostforeningen for at en forsendelse kan hentes av mottaker på et postkontor.
Herland (Askvoll)
Under andre verdenskrig hadde tyskerne stilling her, og en befestet radiostasjon på toppen av Skarvikenova ved Brurastakken. På folkemunne kalt «på topp» eller på «tyskerhytta». Stedet ble strategisk valgt i «Festung Norwegen»-planen for sin fenomenale utsikt i alle himmelretninger.
Poste restante
Poste restante angis som utdelingsadresse på forsendelsen. Ulike land har ulike regler for hvor lenge en forsendelse adressert til Poste restante blir liggende på adressatpostkontoret før det returneres.
Herland (Askvoll)
Herland er også fødestedet til kunstneren Oddvar Torsheim.
Poste restante
Poste restante-adressering i Norge
Fullt navn på mottaker (eks. Arne Hansen)
Poste restante
Postkontor (eks. Haugen postkontor)
Postnummer Poststed (eks. 3942 Åsen)
Posten har adressesøk som kan benyttes for å finne korrekt postadresse.
Bjerke-pyramiden
Bjerke-pyramiden, også kalt Bjerke-banken, var et norsk pyramidespill av typen Ponzi-svindel som opererte i gamblermiljøet rundt Bjerke Travbane, og som kollapset i 1988.
Det var Knut Sanne som var opphavsmannen til konseptet som trolig startet helt i begynnelsen av 1980-årene, men det eksisterte også en «filial» i Bergen. Investorer ble lokket med avkastning på 10 % i måneden. Sanne ble begjært personlig konkurs i 1988, og oppga da at han skyldte kreditorer rundt 35 millioner kroner. Han hevdet at han ikke kontrollerte noen av pengene som var skutt inn, men at disse var videreformidlet til den svenske golfspilleren Mikael Friberg samt en annen svenske. Politietterforskerne trodde ikke på forklaringene hans, men det hindret ikke illsinte kreditorer å oppsøke Friberg i Sverige i et forsøk på å true tilbake pengene. Hvor mye penger som sirkulerte er uklart, men det ble anslått beløp i størrelsesorden en halv milliard. Konseptet hadde forgreininger til miljø for smugling av narkotika og brennevin, og flere av investorene var også involverte i Ole Christian Bach sitt lignende svindelkonsept.
Tilsynelatende var mye av de investerte midlene svarte penger, og det var relativt stille fra investorene da kollapsen inntraff. Noen få sto frem og fortalte om sine tap, blant disse var håndballtreneren Frode Kyvåg som kom inn på et sent tidspunkt og tapte et millionbeløp. I 1990 gikk politiet til arrestasjon av fire personer med sentrale roller i konseptet, blant disse var Per Sundby og Kristian Gimmingsrud. Etterforskningen gikk imidlertid i stå, og siktelsene mot disse to for bedrageri ble senere henlagt. Gimmingsrud gikk senere til injuriesøksmål mot magasinet Kapital som hadde omtalt ham som «bakmann» i Bjerke-pyramiden, men tapte i retten. Før dette hadde han vunnet et søksmål mot VG som i 1991 hadde gjengitt urettmessige svindelanklager fra en tidligere ansatt i Gimmingsruds selskap Ferieparadiset A/S.
Lars Arne Fjeldsbø organiserte aktivitetene i Bergensområdet, og samarbeidet med en ansatt i Den norske Creditbank sin filial i Knarvik som ordnet med lån til investorene. Ved opprullingen av nettverket ble den DnC-ansatte fengslet og siktet for grov utroskap. Fjeldsbø ble arrestert av britisk politi på Gatwick lufthavn. Senere samme år ble han arrestert i Frankfurt med et halvt kg heroin, og ble dømt til fire år og ti måneder i tysk fengsel. I 2015 ble han skutt og drept i Thailand av en annen nordmann som hadde tapt halvannen million på investeringer anbefalt av Fjeldsbø.
Armenitt
Armenitt er et fargeløst til hvit rombisk mineral som først ble funnet i Armen gruve på Kongsberg. Armenitt er et vannholdig silikat av aluminium, kalsium og barium (BaCa2Al6Si9O30•2H2O.) Mineralet finnes ofte sammen med mineral som axinitt-(Fe), pyrrhotitt, kvarts, kalsitt og epidot.
Originalprøven ble samlet i 1887 av cand.min. O.A. Corneliussen. Han skrev «Epidot?» på etiketten. Senere fant Henrich Neumann prøven i Naturhistorisk museum i samlingene til Universitetet i Oslo og skildret det som et nytt mineral i 1939. Mineralet er senere rapportert fra flere utenlandske forekomster.
Livstykke
Livstykke eller liv er navn på ulike typer tettsittende, ermeløse klesplagg som dekker overkroppen. Betegnelsen brukes både om korsett- eller vestliknende plagg som bæres sammen med kjoler og skjørt, en mote som oppstod i Europa omkring 1650 og fortsatt brukes i mange folkedrakter for kvinner, og om en type undertøy som barn og kvinner tidligere brukte sammen med strømper.
Livstykke kalles ofte bodice på engelsk og andre språk. Barneundertøyet kan kalles Leibchen på tysk.
Opplut er også betegnelse på livstykket.
Del av kjoledrakt
Livstykker var særlig vanlig i den europeiske kvinnedrakten på 1600- og 1700-tallet.
Plagget er kjent som underplagg siden middelalderen, men ble etter hvert båret sammen med kjoler slik at de dekorerte kantene ble synlige i utrigningen. Slike vestformede plagg, ofte kalt kjoleliv, bluseliv eller snøreliv, ble lukket med hekter eller snører og brukt over skjorter og serker.
Altdorf
Altdorf er hovedstaden i kantonen Uri i Sveits. Byen ligger ved elva Reuss, 462 meter over havet, og syd for sjøen Vierwaldstättersee.
Livstykke
Undertøy for kvinner og barn på 1900-tallet
Livstykke er også navn på en type strikket trøye som ble lukket med knapper eller hekter foran og utstyrt med knapper eller elastiske strømpeholdere til å holde strømper oppe. Slike livstykker ble innført på 1880-tallet som en sunnere og mer behagelig form for undertøy enn korsettet. Plaggene ble brukt av voksne kvinner som undertøy til reformdrakten fram til omkring 1910 og av barn, særlig jenter, til 1950-tallet.
Altdorf
Det var i Altdorf Wilhelm Tell ifølge legenden skal ha skutt eplet av hodet til sin sønn.
Livstykke
Undertøy for kvinner og barn på 1900-tallet
Livstykke ble brukt for å holde oppe lange strømper som endte midt på låret eller opp mot skrittet, i den kalde årstiden. Plagget besto av en litt lang singlet som hang som en trøye fra skuldrene, men i et litt stivere bomullsstoff enn undertøyet. Livstykket hadde gjerne knepping i full høyde, ofte på ryggen, det siste gjorde det nokså umulig for barnet å kle på seg selv. I nedkant hadde livstykket to – noen ganger fire – elastiske band med huller. De lange strømpene hadde isydd en knapp øverst, som ble kneppet på det elastiske bandet. Dette gjorde det enkelt å tilpasse lengden slik at strømpene av ull eller bomull ble holdt oppe i passe høyde. Alternativt kunne de elastiske bandene være påsatt clips, slik at det ikke var nødvendig med knapp på strømpene.
Ennå på 1920-tallet var det vanlig at gutter brukte korte bukser også om vinteren helt fram til de var konfirmerte, og da med lange svarte ullstrømper under om vinteren. Men livstykket gikk gradvis ut av bruk, det vil si det ble brukt bare av stadig mindre barn. På 1950-tallet var det for gutters vedkommende stort sett bare brukt opp til skolealder. Plaggene ble for jenters vedkommende avløst av hofteholdere eller strømpebelter, mens guttene gikk med legg- eller ankelsokker med sokkeholdere – alternativt knesokker med strikk.
Etter hvert som strømpebukser ble mer og mer vanlig fra 1960-tallet av, gikk livstykket helt ut av bruk.
Kari Kolbræk Ask
Kari Kolbræk Ask (født 2. mai 1949) er en norsk lokalpolitiker fra Senterpartiet. Hun ble av et enstemmig kommunestyre i Sigdal valgt til kommunens første kvinnelige ordfører i 2007 og gjenvalgt i 2011. Etter valget i 2015 overtok Anne Kristine Norman vervet som ordfører. Hellik Kolbjørnsrud fra Høyre var varaordfører i perioden 2011 til 2015.
Kari Kolbræk Ask er lærer og var rektor på skolen på Modum Bad før hun ble ordfører.
Arturo Kenny
Arturo Juan Kenny y Gahan (født 12. desember 1889 i Buenos Aires, død ?) var en argentinsk polospiller som deltok under OL 1924 i Paris.
Kenny ble olympisk mester i polo under OL 1924 i Paris. Han var med på det argentinske laget som vant poloturneringen foran USA. De andre spillerne på laget var Juan Miles, Guillermo Naylor, Juan Nelson og Enrique Padilla.
Bartosz Kizierowski
Bartosz Kizierowski (født 20. februar 1977) er en polsk tidligere svømmer. Han representerte landet sitt under fire OL, og var blant annet flaggbærer for sin nasjon under åpningsseremonien til Sommer-OL 2004.
Etiopia under OL
Etiopia deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1956 i Melbourne og har siden deltatt i alle sommerleker unntatt Sommer-OL 1976 i Montréal, Sommer-OL 1984 i Los Angeles og Sommer-OL 1988 i Seoul. Etiopia deltok første gang i vinterlekene under Vinter-OL 2006 i Torino, og deltok også under Vinter-OL 2010 i Vancouver.
Brita Lid
Brita Lid (født 28. januar 1893 på Voss, død 9. mars 1979) var en norsk lærer og forfatter som skrev bøker på nynorsk.
Liv og virke
Lid utga i alt syv fortellinger og historiske romaner, og dessuten en diktsamling, Dvergsmedsteinar, som ble utgitt i 1934. Hennes debut, Gunnvor, utkom i 1929. Hennes roman Gjenom eld og vatn fra 1933 ble filmatisert allerede samme år som den utkom. I romanen Stormtid forteller hun om Hans Nielsen Hauge. Boken delte førstepremien i en evangelisk romankonkurranse arrangert av Ansgar forlag.
Foruten å skrive egne tekster, oversatte hun også salmer fra tysk og dansk.
Brita Lid var leder av Lid kvinneforening på Voss, og i årene 1932-1948 leder i Norsk Misjonsselskap. Fra 1946 var hun styremedlem i Norsk kristelig forfatterlag.
Familie
Brita Lid var datter av gårdbruker Ola Gitleson Lid (1859–1928) og Maria Josefsdotter Bjørgum (1855–1941), søsterdatter av forfatter Brita Bjørgum (1858-1906) og søster av botaniker og forfatter Johannes (1886-1971) og etnolog Nils Lid (1890-1958). Hun forble ugift.
Andebu skole
Andebu skole er en barneskole i Andebu sentrum i Sandefjord kommune. Skolen åpnet i 1958 og overtok etter Gulli og Møyland skoler. Den ble utvidet i 1975 og 1979.
Morka-Koldedalen
Morka-Koldedalen er en dal som ligger i vestre del av Jotunheimen i Årdal i Sogn og Fjordane. Vassdraget Morka-Koldedøla inneholder blant annet Vettisfossen i overgang til Utladalen.
Morka-Koldedalen er ofte utsatt for mørk tåke og uvær, derfor har den fått sitt navn. Dalen blir ofte brukt som en avstikker på en eventuell tur til Falketind, da tar man nordover fra Andrevatnet. Selve dalen har flere utsatte passasjer, og anbefales derfor bare for erfarne fjellvandrere.
Hypurini
Hypurini er en gruppe av små, runde, mer eller mindre skjellkledte snutebiller.
Utseende
Små (ofte 2 – 3 mm), sterkt hvelvede, ofte nærmest kulerunde biller. Kroppen, særlig undersiden, er høyt hvelvet. Grunnfargen er mørkebrun eller svart, men denne er ofte nesten helt dekket av lyse skjell, særlig på undersiden. De mangler påfallende, oppstående hår. Hodet er temmelig lite, fasettøynene er store, men flate, snuten er lang, slank og krum. Normalt peker denne nedover eller bakover, og den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene. Antennene er knebøyde, ganske slanke med en markert kølle, og sitter festet på snuten i den ytre halvdelen. Brystskjoldet (pronotum) er mye smalere enn dekkvingene, fremst med en markert "krage", sidene er rundede. Det har ofte et par lave knøler på sidene og er sterkt punktert, men punkteringen er ofte mer eller mindre dekket av lyse skjell. Dekkvingene har markerte skuldre og tydelige punktrekker. Overflaten er gjerne ujevn med lave knøler eller grunne fordypninger. På sidene er dekkvingene bøyd ned slik at de dekker deler av dyrets sider. Beina er forholdsvis korte, og kan foldes tett inntil kroppen.
Levevis
Småsnutebillene lever for det meste på ulike slags urter og småbusker. Larvene utvikler seg vanligvis i modnende frø i belger, frøkapsler eller lignende, eller i blomster.
Om småsnutebillene blir forstyrret, folder de beina og snuten inntil kroppen og lar seg falle til bakken. De er da vanskelige å skille fra små frø eller sandkorn. Artene i denne gruppen kan gjøre lange hopp.
David Dunn
David John Ian Dunn (født 27. desember 1979 i Great Harwood, Lancashire) er en engelsk profesjonell fotballspiller som er spillende manager for League One klubben Oldham Athletic. Han spiller offensiv midtbane og er en teknisk begavet fotballspiller som har fått store deler av karrièren ødelagt av skader.
Blackburn Rovers
Som barn gikk Dunn på Blackburnkamper med sin bestefar, og 26. september 1998 fikk han drømmen sin oppfylt da han debuterte for sin favorittklubb i et målløst oppgjør mot Everton F.C.. Han kom inn som innbytter etter 70 minutter, men ble tatt av igjen etter 81 minutter da en lagkamerat fikk rødt kort. Nøyaktig fem måneder senere scoret han sitt første ligamål, i en 3-1 seier over Aston Villa. Debutsesongen til Dunn endte med nedrykk.
Etter en skuffende 11.-plass i serien påfølgende sesong, rykket Blackburn Rovers opp igjen året etter, mye takket være Dunn som noterte seg for tolv ligamål fra sin midtbaneposisjon. Samme sesong scoret han også hattrick fra straffemerket i en cupkamp mot Rochdale. Ett år etter opprykket vant Dunn ligacupen med Blackburn. Tottenham Hotspur ble slått 2-1.
Birmingham City
Sommeren 2003 ble Dunn solgt til Birmingham F.C. etter å ha kommet på kant med daværende manager Graeme Souness. På tre og en halv sesong spilte Dunn 58 kamper i Midlands-klubben, før ryktene begynte å svirre om en retur til gamleklubben. Han holdt på å havne i Bolton, etter å ha gjennomført en medisinsk test der i januar 2007. Men Blackburn snappet ham opp i tolvte time.
Blackburn Rovers
Sesongen 2009/2010 ble en stor opptur for Dunn. Nok en gang gikk han skadet noen måneder. Men til tross for det scoret han ni mål, det samme antall som de seks foregående sesongene til sammen. Og han beviste viktigheten av sin tilstedeværelse på Blackburns midtbane, med sin kreativitet og pasningsevne.
Oldham Athletic
30. juli 2015 signerte Dunn for League One klubben Oldham Athletic på en ettårskontrakt. Sjef Darren Kelly uttalte at Dunn ville gjøre lagets midtbane en av de sterkeste i ligaen for den kommende 2015/16-sesongen.
Internasjonalt
Han står bokført med én landskamp for. Det var i en treningskamp mot Portugal i 2002. Flere har hevdet at Dunn ville hatt mange flere landskamper om han ikke hadde vært så skadeutsatt. Paul Ince uttalte en gang at han trodde Dunn skulle bli den nye Paul Gascoigne.
Rogers Locomotive & Machine Works
Rogers Locomotive & Machine Works var en amerikansk lokomotivfabrikk i Paterson, New Jersey. Fabrikken ble grunnlagt i 1831 av Thomas Rogers, og året etter fikk han med seg to kompanjonger og stiftet firmaet Rogers, Ketchum and Grosvenor. Selskapet bygde sitt første lokomotiv i 1837, og var fra midten av 1850-tallet til midten på 1860-tallet den nest største lokomotivfabrikken i USA etter Baldwin Locomotive Works. I 1856 døde Thomas Rogers, og fabrikken skiftet navn til Rogers Locomotive & Machine Works, og dernest til Rogers Locomotive Company i 1893. I 1901 ble selskapet solgt til investorer og omdøpt til Rogers Locomotive Works. I 1905 slo selskapet seg sammen med American Locomotive Company (Alco). I 1913 la Alco ned lokomotivproduksjonen ved Rogers' fabrikk i Paterson. . Før Rogers ble kjøpt opp av Alco i 1905 hadde fabrikken bygd 6 271 lokomotiver - alle dampdrevne. Hovedmarkedet var USA, men et betydelig antall lokomotiver ble eksportert også. Rogers' viktigste eksportmarkeder var Chile, New Zealand og Cuba.
Bakgrunn
Thomas Rogers (født i 1792) hadde jobbet som snekker og deltatt i 1812-krigen mot Storbritannia da han fikk jobb i et spinneri. Eieren hadde tatt patent på mekaniserte vevstoler, men han undervuderte verdien av patentet og lot Rogers kjøpe det. I 1819 startet Rogers firmaet Clark & Rogers sammen med John Clark. I 1821 ble også Abraham Godwin kompanjong i firmaet som endret navn til Godwin, Rogers & Co. Forretningen gikk godt, og i 1822 flyttet virksomheten til nye og større lokaler. I 1831 hadde firmaet 200 ansatte da Rogers trakk seg ut og tok med seg sin andel av firmaet - et beløp på omtrent 38 000 dollar. Han hadde bestemt seg for å starte for seg selv.
Rogers, Ketchum & Grosvenor
Thomas Rogers grunnla fabrikken sin i 1831 som et spinneri og mekanisk verksted til å bygge maskineri til ull- lin- og bomullsproduksjon. Han startet byggingen av et toetasjers industribygg (Jefferson Mill) samme år, og planen var at maskinproduksjonen skulle foregå i første etasje mens andre etasje skulle brukes til spinneri. Året etter fikk han med seg New York-investorene Morris Ketchum og Jasper Grosvenor som kompanjonger. De stiftet firmaet Rogers, Ketchum and Grosvenor med Rogers som seniorpartner og president. Rogers sto for den daglige driften av firmaet, mens Ketchum og Grosvenor var fornøyd med å få avkastning på investeringene sine. Etterspørselen etter maskiner til tekstilproduksjon ble så stor at alt tilgjengelig areal i fabrikken ble brukt til maskinbygging. Fabrikken produserte også hjul, akslinger og andre lokomotiv-deler for eksterne kunder. I 1835 kunngjorde firmaet at de hadde til hensikt å starte med lokomotiv-produksjon.
14. oktober 1837 ble «Sandusky» - fabrikkens første lokomotiv - overlevert Mad River & Lake Erie Railroad. «Sandusky» var en suksess, og året etter bygde firmaet 7 lokomotiver. I 1839 var antall lokomotiver oppe i 11, og i årene som fulgte var produksjonen jevnt over økende. Allerede i mars 1841 ble det første lokomotivet for eksport bygd. Det var et 4-4-0 med serienummer 35 som ble overlevert Jucaro Railway på Cuba. Mellom 1842 og 1850 kjøpte Rogers opp nabotomter og nygde nye fabrikkslokaler. Dette økte produksjonskapasiteten, og i 1854 ble det bygd totalt 103 lokomotiver. Innen grunnleggeren Thomas Rogers døde i 1856 hadde fabrikken hans bygd over 660 lokomotiver totalt.
Rogers Locomotive & Machine Works
19. april 1856 døde Thomas Rogers, og kompanjongene gjorde om firmaet til aksjeselskap 16. juni samme år. Thomas Rogers' sønn Jacob ble president, og navnet på aksjeselskapet ble Rogers Locomotive & Machine Works. Under den amerikanske borgerkrigen (1861 - 1865) økte etterspørselen på lokomotiver siden nordstats-regjeringen brukte jernbanen til transport av utstyr og soldater. I krigsårene gikk produksjonen for fullt med over 800 ansatte. Under ledelse av sin engelskfødte fabrikksjef William S. Hudson (ansatt i 1852) fortsatte Rogers å forbedre lokomotivteknologien med flere patenterte oppfinnelser og nyvinninger. Selv om årsproduksjonen økte, fortsatte Rogers å tape markedsandeler til konkurrentene - og da spesielt til Baldwin. I 1870 var Rogers' årsproduksjon omtrent halvparten av Baldwins, mens den i 1880 var redusert til en fjerdedel. På midten av 1870-tallet sluttet fabrikken å produsere maskiner til tekstil-industrien. I 1881 døde Hudson, og ble erstattet av Robert S. Hughes. I 1887 og 1888 ble deler av bygningsmassen skadet i branner, og de ble bare delvis gjenoppbygd. I årene 1880 til 1890 hadde fabrikken en nedgang i aktiviteten.
Rogers Locomotive Company
I 1893 pensjonerte Jacob Rogers seg og overlot styringen til Robert S. Hughes. Jacob Rogers beholdt imidlertid finansiell kontroll over firmaet - som skiftet navn til Rogers Locomotive Company. I 1895 økte etterspørselen noe, og nådde en topp i 1900 med 172 bygde lokomotiver. På tross av dette fortsatte Rogers å tape terreng til Baldwin. I 1899 døde Hughes, og Jacob Rogers tok over som president igjen, men bestemte seg for å legge ned fabrikken 1. desember 1900. Han døde i juli 1901, og produksjonsstansen ble bare av midlertidig art, for selskapet ble solgt til en gruppe investorer fra New York.
Rogers Locomotive Works og Alco
Produksjonen startet opp igjen under navnet Rogers Locomotive Works, og i september 1901 rullet det atter en gang lokomotiver ut av fabrikken. De nye eierne hadde forbindelser til Louisville & Nashville Railroad og banken Norton & Co. Intensjonen var å investere i fabrikken og utvide, men lite ble gjort på grunn av manglende kapital. Et annet problem var at fabrikken ikke hadde plass til å utvide produksjonslokalene. Driften var ikke særlig vellykket, og i 1905 tok Alco over kontrollen av selskapet, selv om Rogers først i 1909 formelt ble en del av konsernet. Produksjonen av lokomotiver fortsatte, men maskiner og utstyr var nedslitt og gammeldags etter mange år uten nevneverdige nyinvesteringer. I 1913 besluttet Alco å legge ned lokomotivproduksjonen hos Rogers, og etter dette ble fabrikklokalene brukt til lagerplass før de til slutt ble solgt omkring 1919.
Rogers Locomotive Works i dag
I sentrum av Paterson på hjørnet av Spruce Street og Market Street lå den første fabrikksbygningen som ble reist i 1831. Denne ble revet og erstattet av en monteringshall og verksted i 1871. I 1982 ble Thomas Rogers Building (som bygningen heter) renovert, og er den eldste gjenværende bygning brukt av Rogers. Utvendig er den ikke mye forandret, men alt inventar og maskineri relatert til lokomotiv-produksjon er fjernet. Det er blant andre Great Falls Historic Preservation and Development Corporation og Paterson Museum som holder til i bygningen i dag. På baksiden (nordøst) står lokomotiv nr. 299 (kalt «Old No. 299») utstilt. Det ble bygd av Alco-Cooke i 1906 for USAs regjering og var et av 246 USA-bygde lokomotiver som ble brukt under byggingen av Panama-kanalen. Det ble returnert til Paterson i 1979.
Bevarte lokomotiver
Nedenfor er en kronologisk liste over bevarte lokomotiver bygd av Rogers før sammenslåingen med Alco i 1905.
Hard Rock Café Toronto
Hard Rock Café Toronto er en del av en amerikansk restaurantkjede. Den holder til i den canadiske byen Toronto, men det finnes lignende restauranter spredt over hele verden. Hver restaurant har en unik fremtoning, med musikalske klenodier fra verdensberømte artister, samt mange fra landets egne artister. Selve kjeden ble etablert i 1971, mens restauranten i Toronto ble åpnet 23. juni 1978. Det er plass til 500 personer i lokalene.
Hypnos
Hypnos (gresk: Ὕπνος, «søvn») var personifiseringen av søvn. Den romerske tilsvarighet var kjent som Somnus. Han var betraktet som en gud eller en ånd (daimon) og oppholdt seg i Erebos, et land med evig mørke, bortenfor portene til den oppadgående sol. Derfra steg han opp himmelen hver natt i toget til sin mor Nyx (Natten). Hypnos var ofte i par med sin tvillingbror Thanatos (Fredfull død) og oneiroiene (Drømmer) som var hans brødre eller sønner.
Erebos
Hypnos bodde i en hule i Erebos, og herfra kunne han ikke se solen gå opp eller ned. Ved inngangen var det en rekke valmuer og andre hypnotiske planter. Hans bolig hadde ingen dør eller port, slik at han ville ikke bli vekket av knirkende dørhengsler. Elven Lethe i underverden, kjent som glemselens elv, fløt forbi eller gjennom hans hule.
Slekt
Hypnos bodde ved siden av sin tvillingbror Thanatos (gresk: Θάνατος) i underverden, som var en guddom eller daimon for ikkevoldelig død, og hans berøring var like lett som hans bror. Hans mor var Nyx (gresk: Νύξ), nattens gudinne, og hans far var Erebos, en guddom eller personifisering av mørket. Nyx var en mektig og fryktinngytende gudinne, og selv Zevs fryktet å trenge seg inn i hennes rike.
Hans hustru var Pasithea, den yngste av kharitene (gudinner for skjønnhet og kreativitet), og ble gitt til ham av Hera, gudinne for ekteskap og fødsel. Pasithea er gudinne for hallusinasjoner, sansebedrag eller avslapning. Hans tre sønner var kjent som oneiroier (gresk: Ονειροι; latin: Somnia), og deres greske navn betyr «drømmer». Morfevs (Morfeus) var den fremste blant dem, den bevingede gud for drømmene, og kan ta menneskelig form i drømmene. Fobetor er personifiseringen av mareritt og skaper skremmende drømmer. Han kan ta form av dyr som bjørn eller tiger. Fantasos, den siste av dem, var kjent som den som frambrakte falske drømmer og drømmer fylt med illusjoner. Morfevs, Fobetor og Fantasos opptrådte i drømmene til konger (som gjerne drømte store tanker). Oneiroiene bodde i en grotte ved kystene av havet i vest. De hadde to porter som sendte drømmer ut til menneskene; den ene var bygd av elfenbein og den andre fra bukkehorn. Men før de kunne gjøre sitt arbeid og sende ut drømmer, måtte deres far Hypnos få menneskene til sovne.
Hypnos i Iliaden
Hun tilkalte Hypnos og ba ham om hjelp for å få Zevs til å sovne. Hypnos var motvillig da han sist hadde gjort det var guden rasende da han våknet opp og Hypnos måtte skjule seg hos sin mor Nyx. Hera tilbød ham først et vakkert sete av gull som ikke kan ødelegges, men han avslo gaven. Hera tilbød ham da Pasithea, den yngste av kharitene, som han begjærte. Hypnos gikk med på hennes ønske, men først måtte hun sverge ved elven Styx foran underverdens guder som vitner på at Pasithea var hans.
Med Hypnos' hjelp oppsøkte Hera sin ektefelle på Gargaros, den høyeste toppen på Idafjellet. Zevs ble forhekset av hennes sjarm og mistenkte ingenting da Hypnos kom skjult i en tåke bak et furutre. Zevs spurte hvorfor hun hadde kommet fra Olympos og hun fortalte den samme løgnen hun hadde fortalt Afrodite og at hun trengte hans kloke råd og tillatelse. Han svarte at hun kunne gå til foreldrene, men først skulle de hygge seg med hverandre. Han omfavnet henne, og Hypnos lot ham falle i dyp søvn med Hera i sine armer. Deretter dro han til grekernes skip for å fortelle Poseidon at han kunne hjelpe grekerne og gi dem seier mens Zevs sov: ''«Skynd deg Poseidon og hjelp danaernes kjemper i striden. Skjenk dem nu heder den stakkede stund, mens Allfader sover; ti jeg har dysset ham inn i den blideste slummer, da Hera lokket ham nylig med list til å hvile i elskov på leiet.»'' Deretter forsvant han, og krigen endret kurs i Heras favør og Zevs fant ikke ut at Hypnos atter en gang hadde lurt ham.
Hypnos i kunsten
Hypnos var et yndet motiv i kunsten, særlig i gresk vasemaleri. Et eksempel på en vase, kalt for «Ariadne forlatt av Thesevs», nå i samlingen til Museum of Fine Arts i Boston. Her er Hypnos framstilt som en bevinget gud som drypper vann fra Lethe, glemselens elv, på hodet til Ariadne mens hun sover. Et av de mest kjente kunstverker som framstiller Hypnos er bronsehode som i dag er bevart i British Museum i London (se illustrasjon). Dette hodet hadde vinger på hodet og håret hans er omfattende arrangert, en del bundet i knuter mens andre deler hang fritt fra hodet. Hodet er en romersk kopi av gresk original.
Ord avledet fra Hypnos
Det norske ordet «hypnose» er avledet fra navnet Hypnos, noe som viser til det faktum at når man er hypnotisert havner man i en søvnlignende tilstand (hypnos «søvn» + -osis «tilstand»). Det engelske ordet «insomnia» (søvnløshet) kommer fra hans latinske motpart, Somnus (in- «ikke» + somnus «søvn»), foruten en del mindre vanlige ord som «somnolent», som betyr søvnig, døsig, dorsk.
Latinske Somnus er avledet fra urindoeuropeiske *swep-no-, fra rotordet *swep-, og er beslektet med sanskrit svapnah, greske hypnos, litauiske sapnas, gammelirske suan, angelsaksiske swefn, og norrøne svefn («en drøm»).
Juan Miles
Juan Bautista Miles Passo (født 24. juni 1895 i Buenos Aires, død 18. desember 1981) var en argentinsk polospiller som deltok under OL 1924 i Paris.
Miles ble olympisk mester i polo under OL 1924 i Paris. Han var med på det argentinske laget som vant poloturneringen foran USA. De andre spillerne på laget var Arturo Kenny, Guillermo Naylor, Juan Nelson og Enrique Padilla.
Herdbarhet
Herdbarhet er materialets (stålets), evne til å la seg herde. Karboninnhold, austenittkornstørrelse og de øvrige legeringselementene virker inn på herdbarheten. Et mål på herdbarhet, er kritisk herdedybde.
Saint Vincent og Grenadinene under Sommer-OL 2000
Saint Vincent og Grenadinene under Sommer-OL 2000. Fire sportsutøvere, to menn og to kvinner fra Saint Vincent og Grenadinene deltok i to sporter, friidrett og svømming under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var fjerde gangen som Saint Vincent og Grenadinene deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Park
Park (fra fransk, av middelalderlatin parricus, «innhegning, dyrehage») er større grøntområde med beplantning, stort hageanlegg») og et vernet grøntområde, enten vernet som en nasjonalpark slik det er skapt fra naturens side (eller tilnærmet slik), eller det kan være et anlagt område, ofte i bybebyggelse, til glede og rekreasjon for mennesker.
Villmarksparker eller naturparker ligger i uberørt natur. Mange parker er beskyttet av nasjonalt lovverk. Noen verneområder er opprettet for at arter som er truet skal overleve. Enkelte verneområder fokuserer hovedsakelig på overlevelse for noen få utsatte arter, som gorillaer og sjimpanser.
Begrepet park brukes også om private og offentlige områder til næringsvirksomhet, eksempelvis en samling av ulike forskingsinstitusjoner kan kalles en forskningspark.
Historie
De første parkene var dyreparker eller jaktparker, skogsområder forbeholdt kongelig eller aristokratisk jakt i middelalderen. De var omgitt av høye murer eller hekker for å holde viltet inne og folk ute.