cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kronisk utmattelsessyndrom
Risikofaktorer
Alle etniske grupper viser seg å være mottakelig for sykdommen. Lavere inntektsgrupper har litt større sannsynlighet for å utvikle CFS. En metaanalyse fra 2009 påviste at afroamerikanere og indianere har en betydelig høyere risiko for CFS sammenlignet med det hvite amerikanske flertallet. Flere kvinner enn menn får CFS - mellom 60 og 85 % av tilfellene er kvinner, men det finnes indikasjon på at forekomsten blant menn er underrapportert. Sykdommen forekommer oftere hos personer mellom 40 og 59 år. CFS er mindre utbredt blant barn og unge enn blant voksne. Slektninger av personer som har CFS ser ut til å være mer disponert for å utvikle sykdommen. Det finnes ingen direkte bevis på at CFS er smittsomt, selv om sykdommen kan forekomme hos flere medlemmer av samme familie; dette er antatt å skyldes en familiær eller genetisk sammenheng, men mer forskning er nødvendig for å kunne gi et definitivt svar.
En systematisk oversikt fra 2008 inkluderte 11 primærstudier som hadde vurdert ulike demografiske, medisinske, psykologiske, sosiale og miljømessige faktorer for å kunne forutsi utviklingen av CFS, og man fant at mange av disse faktorene var assosiert med CFS i betydelig grad. Forskerne konkluderte med at mangelen på muligheten til å generalisere og replikere studier betydde at «ingen av de identifiserte faktorene synes egnet for rettidig identifisering av pasienter med risiko for å utvikle CFS/ME innenfor klinisk praksis."
Differensialdiagnoser
Visse medisinske tilstander kan føre til kronisk tretthet og må utelukkes før diagnosen CFS kan gis. Hypotyreose, anemi, diabetes og enkelte psykiatriske lidelser er noen av de sykdommer som må utelukkes dersom pasienten viser tilsvarende symptomer.
Personer med fibromyalgi (FM, eller fibromyalgi syndrom, FMS) har muskelsmerter og søvnforstyrrelser. Multippel kjemisk overfølsomhet, Gulfkrig-syndrom og postpoliosyndrom har symptomer som ligner CFS-symptomer, og det finnes teorier om at sistnevnte også har en felles patofysiologi.
Selv om post-Lyme syndrom og CFS deler mange symptomer, påviste en studie at pasienter med førstnevnte syndrom opplever mer kognitiv svikt, mens pasienter med sistnevnte opplever mer influensalignende symptomer.
Komorbiditet
Mange CFS-pasienter har også, eller synes å ha, andre medisinske problemer eller relaterte diagnoser. Komorbid fibromyalgi er vanlig, der bare pasienter med fibromyalgi viser unormal smerterespons. Fibromyalgi forekommer hos en stor andel av CFS-pasienter i tiden mellom sykdomsutbrudd og det andre året, og enkelte forskere antyder at fibromyalgi og CFS er beslektet. Som tidligere nevnt, har mange CFS-rammede også symptomer på irritabel tarm syndrom, temporomandibulære leddsmerter, hodepine inklusive migrene, og andre former for muskelsmerter. Personer med CFS har betydelig høyere forekomst av stemningslidelser enn den øvrige befolkningen. Nedsatt stemningsleie er en vanlig reaksjon på tap forårsaket av kronisk sykdom, hvilket i noen tilfeller kan utvikle seg til å bli en komorbid situasjonsbestemt depresjon. Sammenlignet med den øvrige befolkningen, har mannlige CFS-pasienter større sannsynlighet for å oppleve kronisk bekkensmertesyndrom (CP/CPP), og kvinnelige CFS-pasienter har også større sannsynlighet for å oppleve kroniske bekkensmerter. CFS er vesentlig vanligere hos kvinner med endometriose sammenlignet med kvinner i den øvrige befolkningen i USA.
Historie
I 1934 oppsto et utbrudd av noe som den gang ble kalt atypisk poliomyelitt (på den tiden ansett som en form for polio) ved Los Angeles County Hospital. Tilstanden lignet sterkt på det som nå kalles kronisk utmattelsessyndrom, og rammet et stort antall sykepleiere og leger. I 1955 oppsto nok et utbrudd, denne gang ved Royal Free Hospital i London, som også for det meste påvirket sykehuspersonalet. Denne tilstanden lignet også CFS, og ble kalt både Royal Free-sykdom og godartet myalgisk encefalomyelitt, og dannet grunnlaget for beskrivelser nedtegnet av Acheson, Ramsay og andre. I 1969 ble godartet myalgisk encefalomyelitt klassifisert og innført i International Classification of Diseases (ICD) under Sykdommer i nervesystemet.
Økonomisk effekt
Reynolds et al. (2004) anslo at sykdommen forårsaket ca. 20.000 dollar i tapt produktivitet pr person med CFS, hvilket utgjorde 9,1 milliarder dollar pr år i USA. En studie fra 2008 beregnet at ME/CFS kostet det amerikanske samfunnet mellom 18,7 og 24 milliarder dollar årlig.
Sosiale problemer
En studie påviste at CFS/ME-pasienter opplever en tung psykososial byrde. En undersøkelse gjort av Tymes Trust rapporterte at barn med CFS ofte oppgir at de må kjempe for anerkjennelse av sine behov, og/eller de føler seg mobbet av medisinske og pedagogiske fagpersoner. Den tvetydige statusen CFS har som medisinsk tilstand kan føre til sterkere opplevelse av stigmatisering.
Støttegrupper
I en studie kom det fram at CFS-pasienter som deltar i støttegrupper ikke rapporterte noen endringer i negative interaksjoner, sammenlignet med den bedringen i negative interaksjoner som ble rapportert av pasienter som ble behandlet med kognitiv atferdsterapi. Pasienter med større mengde negative interaksjoner fikk gjennomsnittlig dårligere sosial støtte enn det sykdomsfrie kreftpasienter eller friske kontrollgrupper gjorde, hvilket i sin tur førte til større alvorlighetsgrad av utmattelse og funksjonssvikt enn KAT-pasienter.
Lege-pasient forholdet
Enkelte i det medisinske samfunnet ville først ikke anerkjenne CFS som en reell tilstand, og det fantes heller ingen enighet om utbredelsen av sykdommen. Det har hersket mye uenighet om årsaker, diagnose, og behandling av sykdommen. Den omstridte årsakssammenhengen kan påvirke livet til de som er diagnostisert med CFS, påvirke pasient-lege forholdet, legens tillit til egen evne til å diagnostisere og behandle, muligheten til å dele problemer ved diagnosen med pasienten, og ta opp problemstillinger som oppreisning, erstatning, og skyld. Det hersker stor uenighet om hvordvidt midler til forskning og behandling bør fokusere på fysiologiske, psykologiske eller psykososiale aspekter ved CFS. Denne splittelsen er særlig stor mellom pasientgrupper og talsmenn for psykologisk og psykososial behandling i Storbritannia. CFS-rammede beskriver en kamp for helsetjenester og legitimitet på grunn av en byråkratisk benektelse av tilstanden grunnet mangelen på en kjent etiologi. Uenigheten om hvordan tilstanden bør behandles av helsevesenet har resultert i en dyr og langvarig konflikt for alle involverte.
Også i Norge har frontene vært steile. Den norske ME-foreningen avviser at sykdommen helt eller delvis kan forklares psykologisk, og benytter diagnosekriteriene utarbeidet av et forskermiljø som står i opposisjon til den anerkjente ekspertisen på sykdommen, blant disse er Kenny de Meirleir, Judy Mikovitz og Martin Pall. Dette synes å bunne i holdninger ME-pasienter har møtt hos behandlere om at symptomene enten er innbilte, eller at de fremkalles av pasienten selv, bevisst eller ubevisst. Denne tilnærmingen er i strid med gjeldende kunnskap om psykiatri. Man finner igjen noe av denne tankegangen i den alternative behandlingsformen The Lightning Process (LP) som i stor grad har blitt markedsført som en kur mot ME/CFS. Organisasjonen Recovery Norge ble stiftet i 2017 med visjon om å samle historier fra pasienter som hevder seg helbredet fra medisinsk uforklarlige sykdommer ved hjelp av kognitive teknikker. De fleste av historiene gjelder ME-pasienter som har benyttet The Lightning Process, og en rekke LP-instruktører er selv medlemmer av organisasjonen.
I 2018 tok noen pasienter initiativ til en underskriftskampanje for å få avsatt den ledende ekspertisen på ME i Norge. En del av oppropets innhold var et krav om at ME måtte anses som en fysiologisk sykdom, og at hypotesene om psykiske sammenhenger derfor måtte skrotes, samt at den omstridte behandlingsmetoden The Lightning Process ikke lenger måtte foreslås til ME-pasienter. Kampanjen samlet over 6,000 underskrifter fra pasienter og pårørende. Oppropet kritiserte også behandlingen hos psykiater Bjarte Stubhaug. Kort tid etter ble det publisert en studie som viste at 8 av 10 pasienter som mottok denne behandlingen ble bedre.
I januar 2019 gikk et større antall fagpersoner ut med kritikk av underskriftkampanjen, og viste til at pasienter som er fastlåst i en forståelse av at ME er en rent fysiologisk sykdom har dårligere prognose for tilfriskning enn pasienter med en helhetlig tilnærming til sykdommen. Initiativtakerne fikk også kritikk for fortsatt å hevde at kreftmedisinen retuximab kunne ha effekt på ME-pasinter, til tross for at forskningen viser at den ikke har noen effekt.
Blodgivning
I 2010 innførte en rekke nasjonale blodbanker tiltak for å hindre eller forby personer diagnostisert med CFS å gi blod, basert på den mulige sammenhengen mellom CFS og XMRV. Disse tiltakene ble innført i bla Canada, New Zealand, Australia og USA. Helseministeren i Storbritannia uttalte under en parlamentarisk samling at CFS-pasienter ikke kan gi blod før de har tilfrisknet.
Gleneagles Hotel
Gleneagles Hotel er et kjent luksushotell i Perthshire, Skottland, åpnet i 1924. Det er bl.a. berømt for sine golfkurs. I 1986 fant Bilderberg-konferansen og i juli 2005 G8-toppmøtet sted på hotellet.
Chrysler LA-motor
Chrysler LA-motorer er en motorfamilie i 90° V, støtstag Over Head Valve konfigurasjon, bygget av Chrysler fra 1964 til dags dato. Den er en videreutvikling av A-motoren, og "L"en i "LA" står for "Light" – "Lett". En LA er ca 22kg lettere enn den eldre A-motoren. LA-motorene er støpt og bygget på Chryslers Mound Road Engine plant i Detroit i Michigan og fabrikker i Canada og Mexico. LA-motorene er stort sett forbundet med V8 motorer, men familien omfatter også V6 motorer og V10 motorer.
LA-motoren kom i forskjellige størrelser.
Fylkesvei 3308
Fylkesvei 3308 går mellom Rognsbru og Fjellbrua i Skien kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 56 (Telemark).
Wurmbergschanze
Wurmbergschanze (norsk: Wurmbergbakken) er en hoppbakke ved Braunlage i Tyskland. Bakken har K-punkt 90 meter og bakkestørrelse 100 meter. Den er eid av WSV Braunlage, og har hatt renn i kontinentalcupen for både menn og kvinner. Kvinnerennene inngikk i kvinnenes hoppuke. Bakken har tilskuerkapasitet på 20 000.
Anerkjent bakkerekord er 101 meter, satt av Morten Solem (Norge) i kontinentalcupen 2. februar 2003.
Wurmbergschanze ble bygd i 1922 som 40-metersbakke, og er siden blitt ombygd flere ganger. Den ble utbygd til K80 i 1984, K83 i 1991 og K90 i 2001/02.
Til tross for at Wurmbergschanze hadde kontinentalcuprenn for kvinner i 2010 (som måtte avlyses på grunn av dårlig vær) og 2011, ble Braunlage ikke tilbudt renn i den nye verdenscupen for kvinner i 2011/12. Hovedårsaken var at bakken har for dårlig infrastruktur, men lav publikumsinteresse og dårlig tilgang på sponsorer under det siste kvinnerennet hadde også betydning for avgjørelsen. Av disse grunnene valgte WSV Braunlage også å takke nei til et renn i FIS-cupen for menn som klubben ble tilbudt for sesongen 2011/12.
I 2014 varslet borgermesteren i Braunlage at tårnet i hoppbakken må rives fordi det er blitt sterkt skadet av rust. Undersøkelser som ble gjort etter at orkanen «Xaver» skadet tårnet i desember 2013, avdekket at etter en ombygging i 2000 hadde regnvann rent inn og påført stålkonstruksjonen fra 1951 store rustskader.
Reina (Oslo)
Reina er en vei på Ljan i bydel Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Knud Øyens vei.
Navnet, som betyr smal gressbakke, ble vedtatt i 1952 og henspiller på omgivelsene.
Husene langs veien har adresse Knud Øyens vei. Ingen hus har adresse Reina.
Dodonaea
Dodonaea  er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Enkelte forskere har regnet slekten til en egen familie, Dondonaeoiceae, men denne gruppen (Dondonaeoideae) regnes i APG II-systemet (siden 2003) til såpebærfamilien.
Merowedemningen
Merowe-demningen, også kalt Hamdab-demningen, er en demning med et vannkraftverk i Nilen, i det nordlig-sentrale Sudan, ca. 350 km nord for hovedstaden Khartoum. Anleggets installerte vannkrafteffekt er 1.250 MW fordelt på ti turbiner a 125 MW hver, og kraftverket vil forsyne store deler av denne delen av Sudan med både irrigasjonsvann og elektrisk kraft.
I alt måtte 70.000 mennesker flytte som følge av utbyggingen.
Demningen er 67 meter høy og 9 km lang, hvorav 520 meter betongdam og resten stein- og jordfylling. Den er en stein- og jordfyllingsdam, og det 174 km lange reservoaret som er under oppfylling vil få et volum på 12,5 km³, eller en femtedel av hele Nilens årlige tilførsel. prosjektet har hatt en rekke miljøpolitiske usikkerhetsmomenter og konflikttema knyttet til seg.
Grosvold
Grosvold er et norsk talkshow med Anne Grosvold som gikk på NRK1 fra 2007 til 2009. Programmet ble også sendt også på den svenske kanalen SVT 2. Programmet erstattet Først og sist med Fredrik Skavlan og ble erstattet av det svensk-norske talkshowet Skavlan.
Programmet gikk hver fredag etter Nytt på nytt og var en del av den såkalte Gullrekka.
Seertall
Etter en sterk åpning på 919 000 seere, mistet programmet drøyt 200 000 seere i oktober. Våren 2009 hadde programmet flere ganger over en million seere. Siste sending ble sett av 762 000.
Karl VII av Frankrike
Karl VII av Frankrike (Charles VII) (født 22. februar 1403, død 22. juli 1461), med tilnavnene «den seierrike» (le Victorieux) og «den veltjente» (le Bien-Servi), var konge av Frankrike fra 1422 og til sin død, selv om hans krav på tronen i utgangspunktet ble utfordret av Henrik VI av England.
Han var sønn av Karl VI, og dermed medlem av huset Valois. I utgangspunktet sto hans krav på tronen svakt siden engelskmennene okkuperte Nord-Frankrike, inkludert Paris. Etter at han med Jeanne d’Arcs hjelp ble kronet i Reims i 1429 fikk hans etter hvert overtaket og lyktes med å drive engelskmennene ut av Frankrike. Den siste delen av hans regjeringstid var preget av striden med sønnen hans, den senere Ludvig XI.
Unge år
Allerede året etter, i mai 1418 måtte han flykte fra Paris fordi byen var truet av styrkene til hertug Johan den fryktløse av Burgund. Et forsoningsmøte mellom de to 10. september 1419 endte med at hertugen ble drept av dauphinens menn. Karl benektet senere at dette skjedde med hans godkjenning.
Han utmerket seg ved sitt mot og sine lederegenskaper i kampen mot engelskmennene. Men to hendelser i 1421 førte til at hans selvtillit fikk seg en alvorlig knekk. Først måtte han foreta en ydmykende tilbaketrekning under et slag mot Henrik V av England, for deretter å bli utestengt fra arvefølgen etter at hans egen mor erklærte at han var resultat av et utenomekteskapelig forhold. Ydmyket søkte han tilflukt i Sør-Frankrike, under beskyttelse av dronning Yolande av Aragón, viss datter Marie han ektet.
Ved Karl VIs død gjorde han krav på tronen med den begrunnelse at påstanden om at han var uekte var en politisk betinget løgn. Nærmeste arving etter etablert salisk lov ville ellers være hertugen av Orléans, men han satt i engelsk fangenskap. Men i 1421 hadde Karl VI anerkjent Henrik V av England som sin arving i Troyes-traktaten mot at Henrik ektet hans datter Katarina av Valois. Siden Henrik V døde før Karl VI, gikk tronkravet i arv til hans og Katarinas sønn Henrik VI av England som ble anerkjent i det engelsk-kontrollerte Nord-Frankrike. Den mindreårige Henriks onkel hertugen av Bedford styrte på hans vegne.
Karl på sin side etablerte seg som konge i det uokkuperte Sør-Frankrike, men hans makt var begrenset selv der. Han var fortsatt kjent som dauphinen, eller nedsettende som «kongen av Bourges», etter regionen hvor han hadde sitt hovedfeste.
Vendepunktet
I 1429 erklærte en jente i tenårene fra landsbyen Domremy, på grensen mellom Lorraine og Champagne, som het Jeanne d’Arc, at hun hadde fått et oppdrag fra Gud, å sørge for at Karl ble kronet til konge i Frankrike. 10. mars kom hun til Chinon, hvor Karl holdt til.
Deretter fulgte den legendariske episoden hvor Jeanne identifiserte den ekte «dauphinen», som hun kalte ham inntil han var kronet, selv om han hadde byttet plass med en annen som utgav seg for å være ham. Karl hadde private samtaler med Jeanne og gikk god for at hun hadde kjennskap til hemmeligheter han bare hadde delt med Gud. Fylt med fornyet selvtillit ga Karl Jeanne tillatelse til å lede et felttog for å unnsette Orléans, og åpne veien for at Karl kunne bli kronet i Reims, den tradisjonelle kroningsbyen til de franske kongene.
Etter at den franske siden seiret i slaget ved Patay ble Karl VI kronet i katedralen i Reimes, den 17. juli 1429. I løpet av de neste 20 årene ble engelskmennene drevet ut av Frankrike befridd, bortsett fra Calais.
Joshua
Utbredelse
Joshua var et vanlig navn i England på 1800-tallet og igjen fra slutten av 1900-tallet.
Karl VII av Frankrike
Vendepunktet
Avgjørende for Karls suksess var støtten fra svigerfamilien, spesielt hans svigermor dronning Yolande og hertug René av Anjou.
Senere år
Slutten på Karls regjeringstid var preget av konflikten med hans sønn og arving, Ludvig. Ludvig ønsket reell makt mens han ennå var dauphin, noe Karl nektet å gi ham. Ludvig konspirerte mot faren, og la seg dessuten ut med farens elskerinne Agnès Sorel. I 1446 ble Ludvig forvist til Dauphinoise. I 1456 søkte han tilflukt hos hertug Filip III av Burgund.
I 1458 ble Karl syk og sendte bud på dauphinen, som nektet å komme og isteden begynte å forberede seg på farens død. Tross stadig forverret helse levde Karl ytterligere to år. Mot slutten hadde han helt mistet forstanden og var overbevist om at alle rundt ham sto i ledtog med dauphinen. Han var ikke lenger i stand til å spise, og døde til slutt den 22. juli 1461. På vei til gravstedet hans i Saint Denis, stoppet gravfølget i la Croix aux Fiens fordi saltmålerne nektet å frakte ham videre før de hadde fått utbetalt de ti pariserpundene de mente de hadde krav på. De satte fra seg båren midt i veien, og borgerne i la Croix innså til sist at de kanskje fikk overta frakten. Da lovet imidlertid hoffstallmesteren saltmålerne betaling av sin egen lomme, og gravfølget fortsatte mot Saint Denis, dit man kom frem nærmere kl åtte om kvelden. Like etter begravelsen begynte hoffstallmesteren og de lokale munkene å krangle om riksskrudet som dekket den døde.
Ved hans død var Frankrike for første gang siden karolingerne et virkelig samlet rike. Han ga landet en stående hær og søkte å fremme økonomisk vekst. Han ble likefullt først og fremst husket som Jeanne d’Arcs «dauphin».
Jeffrey Buttle
Buttle vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp under Vinter-OL 2006 i Torino. Han kom på tredjeplass i konkurransen single for menn, bak Jevgenij Pljusjtsjenko fra Russland og Stéphane Lambiel fra Sveits.
Joshua
Utbredelse
Joshua har vært et populært navn i USA siden 1970-årene.
Joshua var på begynnelsen av 2000-tallet et svært populært navn på nyfødte gutter i mange engelsktalende land.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Stéphane Lambiel
Stéphane Lambiel (født 2. april 1985 i Martigny) er en sveitsisksk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City, 2006 i Torino og 2010 i Vancouver.
Lambiel vant en olympisk sølvmedalje i kunstløp under vinter-OL 2006 i Torino. Han kom på andreplass i konkurransen single for menn bak Jevgenij Pljusjtsjenko fra Russland.
Lambiel ble verdensmester i kunstløp to ganger, 2005 i Moskva og 2006 i Calgary, begge i single for menn.
Coenaletidae
Coenaletidae er en liten familie med seksbeinte leddyr som hører til ordenen spretthaler (Collembola). Familien, som omfatter bare to kjent arter, blir plassert i en overfamilie for seg selv.
Utseende
Avlange, noe brede, lite hårete spretthaler. Antennene er nokså korte og fire-leddete. Hodet er bredere enn langt. Springgaffelen er ganske liten.
Levevis
De to artene lever sammen med eremittkreps i fjæra.
Utbredelse
Det er beskrevet én art fra Karibia og én fra Ny-Guinea.
Englands herrelandslag i rugby union
Englands herrelandslag i rugby union representerer England i internasjonal rugby union, og er det eneste europeiske landslaget som har vunnet verdensmesterskapet. Dette skjedde da mesterskapet ble arrangert i Australia i 2003.
Den første landskampen ble spilt 27. mars 1871 i Edinburgh, og endte med 4–1-tap mot Skottland.
De er faste deltagere i Seksnasjonersturneringen.
Deltagelse i Rugby-VM
Rød firkant markerer at de var vertsnasjon
Seksnasjonersturneringen
England deltar i den årlige Seksnasjonersturneringen ettersom de er rangert i Tier 1 av International Rugby Board, og har følgende meritter: (oppdatert etter 2023-turneringen)
Europavei 751
Europavei 751 går mellom Rijeka i Kroatia og Koper i Slovenia. Veiens lengde er rundt 190 km og følger kysten av halvøya Istria. Bare den felles strekningen med E61 er motorvei, mens strekningen mellom Pula og Materada er motortrafikkvei. De øvrige delstrekningene er godt utbygde hovedveier som for det meste går utenom tettstedene.
Opprinnelig endet E751 i Koper, men etter at det ble bygget en motortrafikkvei til grensen mot Italia har europaveien blitt skiltet dit. En motortrafikkvei mellom Materada og Koper er under anlegg.
Tokyo Dome
Tokyo Dome er et innendørs baseballstadion på Bunkyo i Tokyo i Japan som brukes av Yomiuri Giants. Hallen har en kapasitet på 47 000 tilskuere til amerikansk fotball og 75 000 til konserter.
Shijingshan kullkraftverk
Shijingshan kullkraftverk  er et kullkraftverk i hovedstadsprovinsen Beijing i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 880 MW, fordelt på fire like store enheter. Det bygges ytterligere 6 enheter. Noen av enhetene leverer fjernvarme.
Tom Frisvold
Tom Frisvold (født 6. mai 1962) var kjent under sitt opprinnelige navn, Tom Myklebust, som fotballspiller på Lillestrøm Sportsklubb (LSK) i 1982 og 1983, og var aktuell for det norske. Totalt spilte han 32 kamper for klubben, før han la opp for å engasjere seg i trossamfunnet Jehovas vitner, en organisasjon der han i dag er pressetalsmann.
Shereyk vannkraftverk
Shereyk vannkraftverk er et vannkraftverk i Nilen, i Sudan. Anleggets installerte vannkrafteffekt er 350 MW. Anlegget ble prosjektert av et russisk konsortium, i sammenheng med Kajbar vannkraftverk, også det i Nilen.
Primera División 1932–1933
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Chengdu J-10
J-10 er et forholdsvis nytt kinesisk multirolle jagerfly. Det ble deklassifisert helt i slutten av 2006, før dette var hemmeligholdet rundt flyet såpass at man visste lite om det. Flyet antas å være "4,5 generasjon" og sånn sett i samme klasse som mange fly vestlige land bruker.
Programmet startet som svar på Sovjetunionens nye jagerfly Su-27 og MiG-29 på 70-tallet. Flyet skal være Kinas nye hovedjagerfly. Flyet skal også eksporteres til Pakistan, som har vært en militærpartner med kineserne siden Pakistan ble nektet kjøp av vestlig militært utstyr etter prøvespregningene av atomvåpen på 90-tallet.
Eldar Vågan and The Eldarados
Eldar Vågan and The Eldarados er et norsk rockabilly- og underholdningsband.
Robert Trujillo
Trujillo vokste opp i Venice, California, hvor han sto fram blant de lokale musikerne.
Selv om Trujillo av og til bruker plekter foretrekker han å bruke fingrene på strengene, akkurat som den andre Metallica-bassisten Cliff Burton, men ulikt Trujillos forgjenger Jason Newsted, som kun brukte plekter.
Trujillo ble Metallicas bassist den 24. februar 2003 etter en prøve og gled deretter godt inn blant de øvrige band-medlemmene James Hetfield, Lars Ulrich, og Kirk Hammett. De andre tilbød ham 1 million dollar foruten det han prosentvis ville tjene sammen med bandet.
Trujillo var sammen med Benji Webbe fra Skindred & Dub War på et prosjekt kalt «Mass Mental» og ga ut et album i Japan med tittelen How to write Love Songs. Han var også Jerry Cantrells bassist for en kort tid.
Arne Ording
Arne Ording (født 7. mai 1898 i Kristiania, død 26. juli 1967) var en norsk historiker og politiker. Han var professor ved Universitetet i Oslo 1947–59, var med i redaksjonen for tidsskriftet Mot Dag på 1920-tallet, og var fra 1936 tilknyttet Arbeiderpartiet, bl.a. som rådgiver for utenriksministerne Trygve Lie og Halvard Lange.
Oppvekst og utdanning
Han var sønn av professor i teologi, Johannes Ording og fetter av offiser og rytter Bjart Anker Ording og politiker Aake Anker Ording. På morssiden var han barnebarn av Andreas Hauge. I mars 1942 giftet han seg med Sigrid Vidnes som var enke etter Jacob Vidnes. Derved ble han onkel til historikeren Gudmund Stang.
Han tok examen artium i 1916, og ble senere immatrikulert ved kgl. Frederiks Universitet. I 1921 ble han med i gruppen rundt tidsskriftet Mot Dag, og da Mot Dag ble formalisert som en organisasjon, ble Ording et av de fremstående medlemmene. Mot Dag var en revolusjonær sosialistisk gruppe, og hadde et mål om å tiltrekke seg en elite av intellektuelle. Ording tok en cand.philol.-grad i 1924, og fortsatte sine studier. Han hadde et opphold i Frankrike fra 1926 til 1927, og fikk der graden dr.philos. i 1930 med avhandlingen ''Le bureau de police du Comité de salut public. Étude sur la Terreur''. Ording var formann i Det Norske Studentersamfund i 1922.
Karriere
I 1936 utga han boken ''Den første internasjonale. Arbeiderbevegelsens gjennombrudd 1830–1875''. Samme år, i 1936, ble Mot Dag absorbert av norske Arbeiderparti. Ording redigerte sine periodiske Det tyvende århundre sammen med Finn Moe, og jobbet også som kommentator i Norsk rikskringkasting.
Under felttoget i Norge i 1940 var Ording med i pressegruppen som fulgte regjeringen. Ording dro sammen med regjeringen Nygaardsvold til Storbritannia ombord på HMS «Devonshire». I London arbeidet han som rådgiver for utenriksminister Trygve Lie. Han ble kjent blant folket i det okkuperte Norge for sine nyhetskommentarer, sendt fra London i BBC Radio. En samling av disse kommentarene ble publisert i 1946 som 100 kronikker.
Ording fortsatte som utenrikspolitisk rådgiver under Halvard Lange, selv om han avslo Langes tilbud om å bli utnevnt som statssekretær i 1949 og 1953. Han støttet aktivt Norges signering av Atlanterhavspakten i 1949, en kontroversiell sak. Ikke lenge etter, etablerte Norge sitt første utviklingsprosjekt i Kerala i India, om hvilket Ording skrev at ettersom kostnadene til det militære og forsvar steg, måtte publikum bli «gitt [...] noe positivt».
Fra 1947 til 1959 var han professor i internasjonal historie ved Universitetet i Oslo. Han redigerte Internasjonal politikk i denne perioden. Han hadde tidligere redigert et tidsskrift med samme navn fra 1937 til 1940. Han er best kjent for redigering av åttebindsverket Aschehougs verdenshistorie sammen med T. Dahl. Han skrev også Arbeiderbevegelsen fram til 1887; del 1 i første bind av Det norske Arbeiderpartis historie utgitt i 1937.
Ording døde i juli 1967 i Oslo. Han slet med Alzheimers sykdom i mange år.
Ordingprisen
Tidsskriftet Internasjonal politikk har fra 2008 delt ut en årlig pris for beste fagartikkel av allmenn interesse, skrevet av en student fra et av de nordiske landene (bachelor- og masternivå): Ordingprisen. Tema for bidragene kan være hvilket som helst innenfor fagfeltet internasjonal politikk og beslektede emner. Det oppfordres spesielt til å sende inn arbeider som ligger utenfor tradisjonelle rammer og faggrenser.
Hu Zongnan
Hu Zongnan (胡宗南; pinyin: Hú Zōngnán; Wade-Giles: Hu Tsung-nan, født 16. mai 1896 i Zhenhai i Ningbo i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina, død 14. februar 1962) var general i den nasjonale revolusjonshær og i Republikken Kinas hær og kjempet i den annen sino-japanske krig og i den kinesiske borgerkrig. Sammen med generalene Chen Cheng og Tang Enbo utgjorde han et triumvirat av Chiang Kai-sheks mest betrodde hærførere under krigen mot Japan. Etter at nasjoinalistene trakk seg tilbake til Taiwan i 1949 fortsatte han som presidentens militære strategiske rådgiver frem til sin død.
Shuidonggou kullkraftverk
(Beijing Jingneng) Shuidonggou kullkraftverk  er et kullkraftverk ved det arkeologiske funnområdet Shuidonggou i den autonome provinsen Ningxia Hui i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 320 MW, fordelt på to like store enheter.
Det eksisterer i tillegg planer om å bygge ut ytterligere 4x1 000 MW enheter, slik at anlegget når en total effekt på formidable 5 320 MW. Dette utbyggingstrinnet var derimot ikke igangsatt ved inngangen til 2013.
Charroux-klosteret
Charroux-klosteret (fransk Abbaye Saint-Sauveur de Charroux) var et benediktinerkloster i La Marche i Poitou på grensen av Aquitaine. Det ligger i en liten dal i nærheten av regionen Charente.
Historie
Det var i sin tid et av de mest betydningsfull benediktinerklostre i Frankrike i løpet av middelalderen. Det ble grunnlagt av grev Roger av Limoges i 785 og ble beskyttet av kong Karl den store.
Kirkerådet i Charroux ble holdt i 989 som ble sammenkalt under beskyttelse av hertugen av Aquitaine og greven av Poitiers, Vilhelm IV, kalt «Fierebras» (Sterk-arm).
Det ble brent i 1422 under hundreårskrigen. En av de betydelige abbedene var Jean Chaperon, virksom fra 1444 til 1473.
Under hugenottkrigen (fransk Guerres de Religion, religionskrigen) ble klosteret herjet av Roger de Carbonnière. Det ble avgjørende for institusjonen, og det ble aldri gjenopprettet. Klosteret ble helt forlatt i 1762 og det ble solgt som nasjonal eiendom i 1790 og kirken lå da i ruiner. Stein fra anlegget ble solgt som skrap, men familien Loyzeau de Grandmaison, som da eide det eneste gjenværende tårnet, sto imot truslene fra kommunen fra å få det revet som en fare for omgivelsene. På begynnelsen av 1800-tallet økte interessen for bevarelse ved Société des antiquaires de l'Ouest og anlegget ble klassifisert i 1840 da staten gikk inn som eier.
Arkitektur
Den store klosterkirken ble reist på 1000-tallet som en fortsettelse av karolingske arkitekturen. Hva som er igjen viser at det omgav en storartet rotunde, en rund bygning, komponert av tre konstruksjoner som var dedikert Vår frelser. I dag er det bare et åttekantede tårn igjen av rotunden som fortsatt står. Det blir kalt for «La tour Charlemagne» (Karl den stores tårn). Kapittelhuset er fra 1400-tallet og er det eneste levningen igjen etter klosterbygningene. Den består av skulpturer fra en gotisk portal.
Olavsvern base
Olavsvern base er en tidligere norsk marinebase i Ramfjord i Tromsø, som opprinnelig fungerte som drivstoffdepot for Marinen.
Basen ble nedlagt i 2009, solgt i 2013 og fungerer nå som en sivil forsyningsbase, eid av Olavsvern Group.
Historie
1. januar 2003 ble basen underlagt Haakonsvern orlogsstasjon i Bergen. Basens hovedoppgave var å støtte Sjøforsvarets undervanns- og missiltorpedobåter som opererte mest i Nord-Norge, men også til trening av norske og utenlandske spesialstyrker. Basen var forpliktet til å støtte alliert virksomhet under forskjellige omstendigheter.
I serien The Grand Tour kjører Jeremy Clarkson, Richard Hammond og James May rundt i basen, der sistnevnte krasjet hardt i et drag race og måtte til sykehus.
Infrastruktur
Basen omfatter 25 000 kvadratmeter med fjellanlegg lagt under 274 meter fjell, boligmasse på 13 000 kvadratmeter og 3000 meter dypvannskai. I en av fjellhallene er det tørrdokk for ubåter.
Basen består av en 340 meter lang dokk, egen tørrdokk, verksteder, kontorer og ammunisjonslagre. Den innvendige dokken kunne huse inntil seks ubåter samtidig. I tillegg hadde basen en utvendig flytekai som kunne betjene ulike fartøyer. Allierte atomubåter benyttet hyppig Olavsvern på vei til eller fra tokt i Barentshavet. Hovedkaien på Olavsvern ble benyttet til dette formålet. Hovedkaien er fortsatt fullt operativ og har uendret funksjonalitet for å betjene denne type fartøyer.
Inngangen til anlegget består av en over 900 meter lang tunnel.
Nedleggelse og salg
I 2009 bestemte Stortinget at marinebasen skulle nedlegges og avhendes. I februar 2013 ble det kjent at anlegget var solgt til Olavsvern Group for 38 millioner norske kroner. Taksten var 105 millioner norske kroner.
Kritikk
Salget av ubåtbasen gav Norge mye og svært negativ oppmerksomhet i NATO og i internasjonale medier, da det i 2015 kom frem at russiske forskningsskip, som det ble hevdet at til dels ble brukt til militære formål, fikk benytte basen.
Det ble også uttrykt frykt for at utenlandske aktører skulle plassere utstyr på Olavsvern.
Eierforhold
24. desember 2020 overtok selskapet WilNor Governmental Services (WGS) 66 prosent av aksjene i Olavsvern Group AS og fikk slik eiermessig kontroll over anlegget. WGS er et datterselselskap i Wilhelmsen-gruppen. Dette gav Forsvaret og deres allierte muligheten til å ta i bruk basen, fordi Wilhelmsen-gruppen i flere år har samarbeidet med Forsvaret.
I 2015 inngikk WGS en langsiktig avtale med Forsvarets logistikkorganisasjon om strategisk logistikkstøtte til norske og allierte styrker. Avtalen inkluderte også flere forsyningsbaser langs norskekysten for å sikre Forsvarets evne til å ivareta Norges suverenitet og forsvare landet mot eksterne trusler.
Forsvaret dropper Olavsvern
Det var dialog mellom FLO og WGS for å undersøke om tilgang til Olavsvern kunne styrke beredskapen i Forsvaret. I november 2020 konkluderte Forsvaret med at Olavsvern ikke skulle brukes som fremskutt logistikklager, da de heller ønsker å lagre utstyr i Ofoten-området.
Jungar kullkraftverk
(Beijing Jingneng) Jungar kullkraftverk  er et kullkraftverk i Jungar i prefekturet Ordos i det autonome området Indre Mongolia, nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW, fordelt på to like store enheter.
Anlegget er opprettet i tilknytning til kullgruven på samme sted.
Kolbu
Kolbu er ei bygd og et tettsted i Østre Toten kommune i Innlandet. Kolbu hadde 3119 innbyggere i 2016. Av disse bodde i tettstedet Kolbu Sentrum, som ligger omtrent seks kilometer sørvest for administrasjonssenteret Lena. Kolbu var tidligere en egen kommune.
Stedet
Geografisk ligger Kolbu sydvest i Østre Toten, med grense mot Vestre Toten i vest, Totenåsen i syd, Lensbygda i øst og Lena (tettsted) i nord.
I et tysk atlas fra midten av 1800-tallet var Kolbu det eneste stedsnavnet mellom Brandbu og Biri. Da var Gjøvik, Raufoss, Lena og Kapp alle betydelig mindre. Stedsnavnet Kolboe finnes også på et kart laget av Hr. Conferrence-Raad I. Erichsen utgitt i 1785. Kolbu tettsted har vært en typisk stasjonsby etter at Skreiabanen ble åpnet i 1902. De siste tiårene av 1900-tallet forsvant mange sentrumsfunksjoner. Her lå også Kolbu Meieri. Bygda har ett idrettslag Kolbu KK etter sammenslåing av Kolbu IL, IL Kolbukameratene og Kolbu/KK Fotball i 2020. Idrettslaget har to anlegg, begge med klubbhus, fotballbaner og lysløype. Kolbuplassen ligger i den nedre delen av bygda, mens KK-plassen ligger i den yttre delen. Lenger syd i Kolbu ligger Engen Kloster.
På midten av 1990-årene kom det igang en grasrotbevegelse med det mål å utjevne grensene og/eller overføre hele tettstedet med Moen skolekrets til en av kommunene. En spørreundersøkelse viste at befolkningen var mest knyttet til Østre Toten. Denne saken møtte stor motstand ifra Arbeiderpartiet både i Vestre Toten og på sentralt hold. Folkeavstemning ble avholdt, der grasrotbevegelsen vant med solid majoritet. Fra 1. januar 2003 ble kommunegrensa flyttet slik at hele Moen skolekrets og hele Kolbu tettsted kom i Østre Toten kommune.
Moen skole er nå omdøpt til Kolbu skole, da de to andre offentlige skolene i bygda (Smeby og Lund) ble lagt ned i 2007/2008. I Lund skoles lokaler startet imidlertid Toten Montessoriskole høsten 2007.
Den tidligere kommunen Kolbu
Kolbu var en selvstendig kommune fra 1. januar 1908 da Vestre Toten ble delt i tre (Eina, Kolbu, Vestre Toten). Kolbu hadde ved etableringen 2 412 innbyggere.
1. januar 1964 ble det meste av Kolbu med 2 906 innbyggere slått sammen med Østre Toten kommune, resten med Vestre Toten. På grunn av gårdbrukernes tilhørighet til to kirker, Ås kirke (Vestre Toten) og Kolbu kirke i Østre Toten, og uoversiktelige eiendomsforhold, ble kommunegrensen dratt opp på kryss og tvers igjennom tettstedet Kolbu. Dette førte blant annet til en interkommunal skole (Moen).
José Luis Sánchez Noriega
José Luis Sánchez Noriega (født 1957 i Comillas i provinsen Cantabria i Spania) er professor i filmhistorie ved Complutense-universitetet i Madrid.
Noriega har doktorgrad i informasjonsvitenskap og underviser også i humanistiske fag ved Carlos III-universitetet, og ved universitetene i La Coruña og Castilla-La Mancha.
Han skriver filmanmeldelser i tidsskriftet Reseña og er redaktør av årboken Cine para leer. Han har utgitt mange verk om film og massemediekultur, blant annet:
Ølbolle
Ølbolle eller ølskål er et tilnærmet halvkule- eller skålformet drikkekar til øl. Ølboller har gjerne en fotring eller en kraftigere stett. De fleste ølboller er svarvet, dreiet eller skåret av ett stykke tre, men det forekommer også senere typer i keramikk. Noen boller var laget av kåter (kuleformet utvekst eller knute på trær) og kunne få en form som var tilpasset hvordan emnet var formet. Treboller har vært brukt både til matlaging, til å spise grøt og suppe av og til forskjellige typer drikke. Det kan i noen tilfeller være vanskelig å skille ølboller fra andre boller og skåler. Ølbollene har gjerne malt og/eller skåret dekor, og de har ofte inskripsjoner med navn, eierinitialer og årstall rundt kanten.
Boller og skåler av tre er funnet i arkeologiske utgravinger i Norge. En bolle av bjørk fra Høstadfunnet på Byneset i Sør-Trøndelag er datert til ca. 800 f.Kr. Bollen er ikke dreiet, men skåret i bjørk. Den har stett og en skåret meanderbord rundt kanten. Den har en form som er svært lik de nyere ølbollene, og den kan ha være et tegn på at boller ble brukt til rituelle drikkeseremonier allerede i bronsealderen. Et jernalderfunn i Gloppen i Nordfjord har også klare trekk som vi finner igjen på nyere ølboller. I vikingtid og middelalder var det vanlig med boller og skåler av tre, og gjennom sagalitteratur og billedstoff fra middelalderen ser vi at man drakk av dem. I tiden etter reformasjonen var boller av tre trolig de vanligste drikkekarene både i by- og bygdemiljøer i Norge.
Betegnelser og typer
I eldre tid ser det ut til at folk skilte mellom betegnelsene «bolle» og «skål», og dette er dokumentert gjennom Wilhelm Lunds registreringer på Trøndelag Folkemuseum. «Bolle» har sammenheng med ordet «ball» som kan bety et kuleformet legeme og var brukt om kar som hadde en tilnærmet kulerund form, mens «skål» har sammenheng med skall og er flatere i formen. I senere tid ser det ut til at de to betegnelsene brukes om hverandre. Små boller som er beregnet for en person kalles gjerne einskilsbolle eller einskilskopp. Boller med to flate hanker ble gjerne kalt vangar, vengeskål eller vengebolle, mens de med fire ble kalt snippebolle eller snippeskål. Boller med hull i midten kaltes varaskål, åbryskål eller nopebolle. To boller som henger sammen med bunnen mot hverandre kalles dobbeltbolle,to boller der den ene kan brukes som lokk for den andre kaltes hanap og to eller tre boller som henger sammen i siden kalles tvillingbolle eller trillingbolle. Runde eller ovale boller med tut eller nebb kaltes trøys.
Dekor
De eldste, malte bollene fra 1500- og begynnelsen av 1600-tallet, er preget bladverk i middelalder- og renessansestil. Det er mulig at de har sine forbilder i importerte malte trekar, men alle de bevarte bollene med denne malingen ser ut til å være produsert i Norge, og de er trolig byarbeider. I byene og i overklassemiljøene blir drikkekar av tre avløst av kar i glass, metall og keramikk. Utover på bygdene blomstrer rosemalingen opp på 1700-tallet. Malte ølboller blir svært populære, og det utvikles en rekke variasjoner og lokale særpreg i dekoren. Bruken av ølboller holdt seg i utover på 1800-tallet, og i enkelte bygder kunne ølbolle være brukt ved bryllup opp mot midten av 1900-tallet.
Bruk
De små bollene ble det drukket av, og de kunne sendes rundt, slik at flere drakk av samme bollen. Ølboller som rommer rundt fem liter eller mer, sto på bordet, og så øste man ølet opp med små boller, øser eller andre kar når man skulle drikke. Men det kunne også være et karstykke å vise krefter ved å løfte og drikke direkte av store boller med én hånd. På en bolle fra Orkdal heter det: Det forekommer ølboller med lokk og ølboller med metallbeslag. Størrelsen kan variere fra små boller som rommer ca. 0,2 – 0,3 liter, og opp til 40 – 50 liter. For boller som rommer 0,15 liter eller mindre, brukes gjerne betegnelsen tumling. Tumlinger har nok helst vært brukt til brennevin.
Bollerim
De malte innskriftene eller «bollerimene» spenner over et vidt spekter av temaer. Vi kan finne bønner om fred som:
Mange bollerim beskrivelser ølets virkninger som denne fra 1765:
eller denne som går igjen på mange boller:
Et annet bollerim viser en selvbevisst bondestand:
Et av de vanligste bollerimene på nyere boller har røtter langt tilbake og her er en versjon fra 1619:
Apache OpenOffice
AOO benytter ODF som sitt primære dokumentformat. Dette er en ISO-standard som blant annet er tatt i bruk av offentlig sektor i Norge og EU for utveksling av digitale dokumenter. I tillegg støttes formatene til Microsoft Office og en rekke andre kontorprogrammer. AOO er multiplattform programvare, tilgjengelig for mange forskjellige operativsystemer, deriblant Microsoft Windows, macOS, Linux, Solaris, FreeBSD, NetBSD, OpenBSD og OS/2.
Historie
Apache OpenOffices røtter kan spores tilbake til kontorprogrampakken StarOffice som ble utviklet av det tyske programvarefirmaet StarDivision i 1986. StarDivision ble kjøpt opp av amerikanske Sun Microsystems i 1999. I 2000 bestemte Sun seg for å frigjøre kildekoden til StarOffice i håp om at en med hjelp fra det åpne programvareutviklingsmiljøet kunne skape en reell konkurrent til Microsoft Office som på den tiden i praksis hadde monopol på kontorprogramvare. Dermed etablerte man den veldedige organisasjonen OpenOffice.org (OOo) og inviterte andre IT-firmaer til å være samarbeidspartnere.
I 2001 hadde programvarepakken allerede blitt lastet ned over én million ganger, før den var ferdigstilt. Dermed var suksessen sikret. Første ferdige versjon ble lansert i 2002. Programvarepakken ble raskt også inkludert som standard i de fleste større distribusjoner av GNU/Linux-baserte operativsystemer.
Utover midten av 2000-årene ble imidlertid stadig flere av programvarepartnerne, blant annet Ximian (senere kjøpt opp av Novell), SUSE, Debian GNU/Linux og Ubuntu stadig mer misfornøyde med treghet i OOo-systemet når det gjaldt å implementere rettelser og forbedringer foreslått av dem selv. Sun ble anklaget for å være tilbakeholdne med å implementere endringer de ikke sto bak selv, for å gjøre det lettere for seg selv å selge kommersielle produkter basert på kildekoden om ønskelig.
Dette ga opphav til prosjektet Go-Open Office (Go-oo) der ulike firmaer og organisasjoner samarbeidet om å utgi rettelser til Ooo så snart en ny versjon av OOo kom. Dette utviklet seg etterhvert til at en tok kildekoden til OOo og gjorde betydelige endringer i den før en redistribuerte hele pakken på nytt - i praksis en egen, OOo-basert kontorprogrampakke. Denne versjonen ble levert med de fleste større GNU/Linux-distribusjonene, uten at brukerne selv var klar over forskjellen - siden den fortsatt ble distribuert under samme navn.
I 2010 ble Sun kjøpt opp av Oracle. Dette førte til at man blant de uavhengige utviklerne i OOo begynte å bekymre seg for at Oracle enten ville legge ned OOo-prosjektet eller stramme inn på lisensbetingelsene, noe de allerede hadde gjort med et annet åpent prosjekt som stammet fra Sun, OpenSolaris. En forsøkte dermed å komme Oracle i forkjøpet ved å etablere en ny organisasjon, The Document Foundation (TDF) for å utvikle en ny kontorprogrampakke basert på OOo, og så inviterte man Oracle som samarbeidspartner.
Oracle nektet imidlertid deltakelse i prosjektet, og sparket alle medlemmer fra styret i OOo som også satt i TDF under anklage om interessekonflikt. Dermed gikk de fleste av utviklerne i OOo over til TDF og tok med seg mange av programvarepartnerne. Deltakerne i Go-oo valgte å slå sammen dette prosjektet med TDF, noe som i 2011 førte til lanseringen av LibreOffice.
Oracle, som dermed satt igjen med et prosjekt uten mesteparten av utviklerne, valgte å legge ned organisasjonen OOo og gi bort programvaren og rettighetene til Apache Foundation, en åpen programvare-organisasjon som er kjent for web-serverprogrammet Apache – den mest brukte webserveren på internett. Apache døpte om programvarepakken til Apache OpenOffice og relanserte den under sitt egen lisens-system i mai 2012. , med støtte fra Oracle og IBM. Siden har IBM lagt ned sin satsing og det er mest frivillige utviklere igjen. Det har også vært stilt spørsmål ved hvorvidt det er behov for både AOO og LibreOffice.
I september 2016 gikk prosjektet ut i media med et rop etter flere utviklere, da de på grunn av for få aktive utviklere ikke lenger maktet å produsere nye utgivelser i samme tempo som før.
Oversikt
Apache OpenOffice-prosjektet søker «å som et brukernettverk, lage den ledende internasjonale kontorprogramvarepakken som vil kjøre på alle store plattformer og gi tilgang til all funksjonalitet og data gjennom åpene komponentbaserte API-er og XML-baserte filformater.»
Apache OpenOffice søker å konkurrere med Microsoft Office og emulerer dets utseende og opplevelse der hvor det er passelig. Apache OpenOffice kan lese og skrive de fleste filformatene som kan finnes i Microsoft Office, og har mange andre bruksmuligheter, som er en essensiell egenskap med programvarepakken for mange brukere. Apache OpenOffice er i stand til å åpne eldre versjoner av Microsoft Office-formater og skadede filer som Microsoft Office selv ikke klarer å åpne.
De primære plattformene som Apache OpenOffice rettes mot er Microsoft Windows, macOS (OS X), Linux og Solaris. Det er også porteringer tilgjengelig eller under utvikling mange andre operativsystemer, slik som FreeBSD og OS/2.
En utgave av «Federal Computer Week» listet OpenOffice.org som en av «de fem stjernene av åpenkildekode-produkter.» I kontrast, ble OpenOffice.org i 2005 brukt av avisen «The Guardian» for å illustrere hva den hevdet er begrensningene til åpen kildekode-programvare, selv om artikkelen avslutter med å poengtere at programvaren kan være bedre enn MS Word for å skrive bøker.