cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Japans historie
Tokugawa-perioden (1603–1868)
Tokugawa-perioden blir også kalt for Edo-perioden på grunn av flytting av hovedstaden fra keiserens by, Kyoto til Edo, dagens Tokyo. Med sin konservative politikk klarte dynastiet å holde fred i landet i 250 år.
Meijiperioden (1868–1912)
Meiji-perioden (.jap 明治時代, Meiji jidai) blir gjerne definert som epoken hvor Japan ble regjert av Mutsuhito (keiser Meiji). Den omfatter tidsrommet mellom 25. januar 1868 og 30. juli 1912. Meijirestaurasjonen ble begynnelsen på en omstilling fra et føydalsamfunn til en moderne imperialistisk stormakt under navnet Keiserriket Japan. Utviklingen som landet gjennomgikk i denne perioden er derav avgjørende for det nåværende Japan og dets betydning internasjonalt.
Taishoperioden (1912–1926)
Perioden er sammenfallende med regjeringstiden til Taishō-keiseren, fra hans fars død 30. juli 1912 til hans egen, 25. desember 1926. Keiserens dårlige helse ble ansett som en av hovedgrunnene for at maktsentret fra oligarkiet rundt keiser Meiji til parlamentet, riksdagen og dermed til en mer demokratisk stat. Utenrikspolitisk fortsatte landets imperialistiske politikk med målet å være Øst-Asias og Øst-Stillehavets hegemonimakt. Den aggressive militarismen ble bremset av problemer med å betale opprustningen og av USAs interesser, særlig i stillehavsområdet.
Hans Berntsen
Hans Heitmann Berntsen (født 8. juli 1870 i Rana, død 30. november 1939) var en norsk fagforeningsmann. Han ble i 1898 ansatt som reiseagitator for Arbeiderpartiet i det nordenfjeldske Norge, og startet over 300 fagforeninger.
Japans historie
Showaperioden (1926–1989)
Regjeringstiden til keiser Hirohito betegnes som showaperioden og varte fra 25. desember 1926 til 7. januar 1989. Med noe over 62 år er det det antatt lengste regjeringstid i det japanske keiserdømmes 2000-årige historie. Hans regjeringstid så overgangen fra det militaristiske og nasjonalistiske Japan i begynnelsen av showaperioden via den andre verdenskrigs katastrofe og deretter dannelsen av en av verdens mest moderne industristater med en velfungerende demokrati. Tiden må derfor inndeles i disse tre perioder.
Hans Berntsen
Han kan gjenkjennes under navnet Benk Benkson i romanserien Dansen gjenom skuggeheimen. En statue av ham ble i 1958 reist i Mo i Rana.
Japans historie
Årene før andre verdenskrig (1926–1937)
Denne perioden var preget av en økende nasjonalisme, imperialisme og etterhvert fascistiske trekk i Japans politikk. Parlamentet ble dominert av militære og landet konsoliderte sin posisjon på det kinesiske fastlandet i Mandsjuria. Utviklingen førte til den andre kinesisk-japanske krig i 1937 som var på sett og vis starten på den andre verdenskrigen i Stillehavet.
Andre verdenskrig (1937–1945)
Etter erobringen av de viktigste kinesiske byer i 1937/38 var Japan den klart dominerende makten i regionen. Denne aggresjonen svarte USA på med et handelsembargo. Utviklingen tilspisset seg og førte til Angrepet på Pearl Harbor ved slutten av 1941og Japans entré i den andre verdenskrig for alvor. Japan trakk fordeler av beleiringen av Kina og kunne derav ekspandere sin innflytelse i Sørøst-Asia, slik at til og med Australia ble truet. For å oppnå denne posisjonen brukte de japanske styrkene til dels svært brutale metoder.
Japan hersket over Filippinene, Ny-Guinea, Burma, Indonesia, som sammen med utallige øygrupper dannet en oljerik koloni. Først i juni 1942 ved slaget om Midway snudde vinden seg for japanerne. Den japanske marinen tapte blant annet fire hangarskip og i august 1942 tapte Japan ved Guadalcanal ett viktig slag.
Den keiserlige armé var vidt fordelt utover riket, men deres forsyninger var svært sårbare ovenfor angrep av ubåter. Arméen holdt seg i god stand frem til 1944, men med økende inntog av tropper fra den europeiske og amerikanske slagmarken ble de alliertes motoffensiv markert. Sørøstlige Asia ble gradvis befridd gjennom en rekke militære operasjoner, som ble kjent som «øyhopping» ved øy for øy ble erobret. Slik beveget de amerikanske stridskreftene stadig nærmere de japanske hovedøyene.
Til tross for bitter motstand ved slaget om Iwo Jima og Okinawa feilet de viktigste forsvarsstillingene til Japan. Selv om dette håpløse militære grunnlaget var destruerende for Japans utsikter, valgte de å ikke kapitulere. Noe senere ble den omstridte bombingen av Hiroshima og Nagasaki utført (den 6. og 9. august 1945). Sovjetunionen erklærte Japan krig den 8. august 1945. Disse hendelsene var avgjørende for Japans kapitulasjon, som ble kunngjort av keiser Hirohito den 15. august i en radiotale.
Massakren i Katyn
Massakren i Katyn (polsk: Katyń) er en polsk historisk dramafilm fra 2007 regissert av Andrzej Wajda. Filmen omhandler massakeren i Katyn som fant sted nær den russiske byen Smolensk våren 1940. Den er i stor grad basert på ''Post mortem. Opowieść katyńska'' («Post Mortem: Historien om Katyn») av Andrzej Mularczyk.
Den ble nominert til Oscar i klassen for beste utenlandske film og vant en rekke andre priser, inkludert to Golden Globes.
Bakgrunn
Katyn-massakren, i Polen også kjent som zbrodnia katyńska («Katyńforbrytelsen»), var en massehenrettelse av polske krigsfanger og borgere etter ordre fra ledelsen av det Sovjetiske kommunistpartiet i 1940. Det mest alment anerkjente overslag over antallet myrdede er på om lag 22 000. Ofrene ble myrdet i Katynskogen, i fengslene i Kalinin (i dag: Tver) og Kharkov, og andre steder. Om lag 8 000 var offiserer som ble tatt til fange under den sovjetiske invasjon i Polen i 1939, og resten var polakker som var blitt arrestert angivelig fordi de i følge sovjetisk sikkerhetspoliti var «etterretningsagenter, gendarmer, spioner, sabotører, fabrikkeiere, advokater, prester og embedsmenn».
Under den tyske invasjon av Sovjetunionen oppdaget tyske styrker massegravene i Katynskogen. De fant det hensiktsmessig å gjøre informasjonen kjent i det tyskokkuperte Polen som ledd i krigspropagandaen rettet mot den pågående krigen mot Sovjet-unionen. Men etter annen verdenskrigs avslutning, da Polen var kommet inn i den sovjetiske innflytelsessfære, ble sannheten om massakrene hemmeligholdt og undertrykt av de kommunistiske regimene i Polen og Sovjet. De hevdet i sin propaganda i østblokklandene at det hadde vært tyske styrker som hadde utført massakrene i Katyn.
Etter kommunismens fall i Polen i 1989 erklærte landets første ikke-kommunistiske regjering umiddelbart at det var Sovjetunionen som hadde begått udåden. I 1990 medgav den sovjetiske leder Mikhail Gorbatsjov at massakrene var sovjeternes ansvar. I 1991 offentliggjorde Boris Jeltsin de dokuimenter som autoriserte massakeren.
De er nå noen gravlunder for polske offiserer i nærheten av massakerstedet i Katynskogen. Mange forhold rundt drapene er fremdeles (i henhold til 2010) uklare eller er ikke blitt lagt på bordet, og mange graver med drepte øst for elven Bug er umerket eller i en forfallen forfatning.
Sammendrag av handlingen
Hendelsene i Katyn fortelles gjennom kvinners øyne; mødrene, hustruene og døtrene til ofrene som ble henrettet på Stalins ordre i 1940.
Andrzej (Artur Żmijewski) er en ung polsk kaptein i et regiment av det lette kavaleri Uhlan, og han skriver en detaljert dagbok. I 1939 blir han tatt til fange av Sovjetarmeen, og den skiller offiserene fra utskrevne vanlige soldater – de sistnevnte får lov til å reise hjem, mens offiserene holdes tilbake. Hans hustru Anna (Maja Ostaszewska) og datter Weronika, med tilnavnet «Nika» (Wiktoria Gąsiewska) finner ham kort før han deporteres til Sovjetunionen. Han har da en mulighet til å flykte, men nekter å utnytte den på grunn av sin troskapsed til det polske militære.
Filmen viser nå også den tyske operasjon med kodenavnet Sonderaktion Krakau, som blant annet innebar stengningen av det jagiellonske universitet i Kraków (tysk: Krakau) og deportasjonen av dens professorer til konsentrasjonsleirer. Faren til Andrzej er en av de deporterte, hans hustru får beskjed om at han døde i leiren i 1941.
I krigsfangeleiren fortsetter Andrzej å skrive i sin dagbok. Han nedtegner navnene på de offiserer som sovjeterne forflytter fra leiren, og noterer datoene. Om vinteren lider Andrzej åpenbart under kulden, og hans kollega Jerzy (Andrzej Chyra) låner ham en ekstra genser. Denne genseren er merket med Jerzys navn. Til slutt er det Andrzejs tur til å bli tatt ut av leiren, men Jerzy blir igjen.
Filmen hopper frem til etterkrigsårene i Polen, hvor Andrzejs kone og barn fremdeles mangler opplysningen om hans skjebne. Det offentliggjøres meldinger om Katynmassakren, med ofrenes navn, men Andrzejs navn er ikke på listen. Hustru og datter lever i håpet om at han ikke var blant ofrene. Jerzy, som har overlevd krigen har tatt tjeneste i Ludowe Wojsko Polskie (LWP) – den polske hær som er under den kommunistiske polske regjering. Men han bærer på en personlig lojalitet til sine venner, og likesom alle polakker elsker han sitt land og har medfølelse med den som har lidd. Han besøker Anna og hennes datter og forteller at Andrzej er død. For da listene over ofrene ble sammenstilt må Andrzej ha blitt feilidentifisert på grunn av genseren med Jerzys navn; det var Andrzej som ble drept, og åpenbart ikke Jerzy. Tynget og knust over tanken om at han nå tjener dem som drepte hans kamerater i Katyn, begår Jerzy selvmord.
Bevisene for det sovjetiske ansvar for Katynmassakeren skjules omhyggelig av myndighetene, men noen få modige mennesker som undersøker kleseffekter funnet i gravene overleverer til slutt Andrzejs dagbok til hans enke Anna. Dagboken viser tydelig den dagen i 1940 da han må ha blitt drept, både ved skildringen av deportasjonsreisen østover like før, og av at den etterpå er tom. Datoen er av stor betydning: Hvis drapene foregikk i 1940, var området med massegravene under sovjetisk militær kontroll. Det var først i annen del av 1941 at tyskerne hadde kontrollen der.
Filmen avslutter med en gjenskaping av hvordan det antas at massakrene skal ha funnet sted. I disse scenene viseres drapene av flere av hovedpersonene i filmen.
Filmen tar også med klipp fra tyske filmaviser fra krigstiden som fremstiller massakren som en sovjetisk forbrytelse, og utdrag fra sovjetiske filmaviser som presenterer massakren som en tysk forbrytelse. Noe dokumentarisk filmmateriale fra stedet for massakren vises også.
Produksjon
Filmingen begynte den 3. oktober 2006, og ble avsluttet 9. januar 2007. Filmen hadde premiere den 17. september 2007, årsdagen for den sovjetiske invasjon øst i Polen i 1939.
Kontrovers
Det har vært strid om politiske sider rundt filmen. Ifølge regissør Wajdas produksjonsnotater ble filmen til under honorær beskyttelse fra den polske president Lech Kaczyński, en konservativ politiker. Det var noe strid i Polen om hvordan de daværende polske myndigheter angivelig forsøkte å dra nytte av filmen under en valgkamp.
Fremstillingen av sovjetiske skikkelser er av noen blitt hevdet å være for endimensjonal. Andre påpeker at filmen forsøker å skjelne nyansert mellom «sovjetere» (som politisk kategori) og russere (som etnisk gruppe), og at den sovjetiske skikkelsen kaptein Popov presenteres på et positivt vis. Nazistiske tyske skikkelser fremstilles også overveiende negativt, fremholdes det.
Litauen under Sommer-OL 2004
Litauen under Sommer-OL 2004. Femtini sportsutøvere, førtisju menn og tolv kvinner fra Litauen deltok i tretten sporter under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var sjette gangen Litauen var med i et sommer-OL. De kom på 45.-plass med en gull- og to sølvmedaljer. Basketballspilleren Saulius Štombergas var Litauens flaggbærer under åpningsseremonien.
Massakren i Katyn
Kontrovers
Den 8. september 2007 offentliggjorde Rossijskaja gazeta,den russiske regjerings offisielle avis, en kort kommentar av Aleksander Sabov der han mente at bevisene for sovjetisk ansvar var upålitelige og bare hvilte på en eneste og tvilsom kopi av et dokument knyttet til massakren. Dette utløste en middelbare svar fra polske medier. Rett etter fremholdt den polske avis Gazeta Wyborcza den formelle sovjetiske innrømmelse av NKVDs ansvar, og reproduserte i fac simile en rekke dokumenter for å underbygge dette.
I april 2009 forbød myndighetene i Folkerepublikken Kina filmen i Kina, fordi «dens ideologi ikke er på linje med den kinesiske stats offisielle syn». Men på det sorte marked i Kina er det ikke vanskelig å få kjøpt piratkopier av filmen.
Den 2. april 2010 ble filmen vist på den russiske fjernsynskanalen Rossija K (Kultura). Det var filmens premiere i Russland, og den skjedde under opptakten til en planlagt russisk-polsk minnestund i Katyn under nærvær av polske og sovjetiske samfunnstopper. Filmen fikk uventet mange seere. Uken etter krasjet flyet med den polske hoveddelegasjonen nær Katyn, og alle ombord ble drept. Som en av flere spontane reaksjoner i Russland endret den viktigste russiske fjernsynskanal, Rossija 1, sitt sendeskjema og sendte filmen i beste sendetid kvelden etter, den 10. april. Forut for dette presenterte ankermannen for det statlige nyhetskanalen Vesti, og sa at massakrene var foretatt av «et totalitært regime». Tidligere samme søndagen hadde en annen russisk fjernsynskanal vist på skjermen henrettelsesordrene med Josef Stalins underskrift på.
SAE
SAE kan vise til
In dulci jubilo
In dulci jubilo er en tysk-latinsk julesalme fra 1300-tallet. I norsk oversettelse heter den Jeg synger julekvad, og har vært en av de mest brukte norske julesangene.
Tekst og oversettelse
Det første verset av In dulci jubilo blir tradisjonelt tilskrevet dominikanermunken Henrik Suso (død 1366) mens de tre neste versene trolig er skrevet senere.
Hele sangen er først kjent i en utforming på tysk og latin, «In dulci jubilo nun singet und seid froh» og anses være skrevet eller nedtegnet av professoren Petrus Dresdensis i Praha. En slik blanding av språkene - her tysk og latin - gjør den til et såkalt makaronisk dikt. Slike dikt er kjente fra 900-tallet i folkediktningen, og kom med denne salmen også inn i kirkelig diktning.
Teksten som i dag blir brukt på bokmål og nynorsk bygger på Martin Luthers tyske gjendiktning fra 1533. Magnus Brostrup Landstads gjendiktning til norsk ble første gang utgitt som nr. 30 i hans Jule-Salmer fra 1856 som Jeg synger frydekvad. I Landstads kirkesalmebog fra 1869 hadde den omtrent fått den form den har på bokmål i dag, slik den står i Norsk salmebok. Salmen ble oversatt til nynorsk av Bernt Støylen i 1905 basert på Landstads gjendiktning.
Melodien
Den eldste kjente melodikilden er fra rundt 1420, og denne melodien er med små endringer enda i bruk. Fra middelalderen finnes det også andre melodier til salmen.
Den mest kjente melodisatsen stammer fra Johann Walter, og det finnes tallrike videre bearbeidinger, som koralforspillet til Johann Sebastian Bach og en kantate komponert av Dietrich Buxtehude. I 1976 hadde Mike Oldfield en populærversjon av melodien på LP-en Boxed.
Første verset i de eldste kildene
{| border="0" cellspacing="10"
Hos Hans Thomissøn (1569)
{| border="0" cellspacing="10"
Wiedenborstel
Wiedenborstel er en kommune i Steinburg krets i Schleswig-Holstein, Tyskland. Wiedenborstel er med sine sju innbyggere den minste kommunen i hele Tyskland. Alle innbyggerne i kommunen tilhører den samme familien. I 1910 hadde Wiedenborstel 119 innbyggere.
Geografi
Wiedenborstel ligger i Aukrug naturpark, om lag 12 km nord for Kellinghusen, og 10 km vest for Neumünster. Kommunen ligger dermed ganske sentralt i Schleswig-Holstein. Hovedveien mellom Neumünster og Itzehoe går gjennom Wiedenborstel.
Stijn Devolder
Han la opp etter 2019-sesongen.
Front Page
Front Page er et norsk punkband fra Halden, stiftet i  1978. Front Page ga ut albumet Monster / Kick Them i 1979, og denne regnes av mange som Norges første punksingel. De ga også ut tre fullengders LP-er før bandet ble oppløst i 1983.
Gackt
Gackt Camui (japansk: 神威楽斗, offisielt navn: 大城 ガクト Ōshiro Gakuto, født 4. juli 1973 i Okinawa) kjent som GACKT, er en japansk komponist, vokalist, og multi-instrumentalist. Han ble kjent gjennom visual kei-gruppen Malice Mizer, hvor han var vokalist fra 1995–1999.
Album
Med Malice Mizer Solo
Singler
Med Malice Mizer Solo
Jintang
Jintang (kinesisk: 金堂县 ; pinyin: Jīntáng Xiàn) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Den ligger under den subprovinsielle by Chengdu.
Befolkningen var 837.271 i 1999.
Kulturminner
Ruiguang-pagoden i Huaikou (Huaikou Ruiguang ta, 淮口瑞光塔) fra Songdynastiets tid ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Kimen
Kimen er en norsk film fra 1974 regissert av Erik Solbakken. Hovedrollene spilles av Kjell Stormoen, Svein Sturla Hungnes, Ragnhild Michelsen, Helle Ottesen, Helge Jordal og Ragnhild Hilt. Filmen er basert på Tarjei Vesaas' kjente roman med samme tittel.
Handlingen
Noen få mennesker bor på en grønn øy i havgapet mot vest. I det enkle og jordnære miljøet lever de i harmoni med hverandre. Et lite samfunn i balanse, tilsynelatende. Men når en psykisk ustabil fremmed kommer til øya, ødelegges plutselig balansen. Den fremmede forårsaker en ung jentes død. Dødsfallet rammer øysamfunnet hardt. Angst og massepsykose rammer befolkningen.
Dramatikken i filmen belyser tema som massepsykologi og den enkeltes ansvar for kollektive ugjerninger.
Om filmen
Filmen fikk gode kritikker både av Aftenpostens Gunvor Gjessing og av Arbeiderbladets Bjørn Granum da den kom ut. Førstnevnte anmelder skrev blant annet: «Filmens mest iøynefallende trekk er at den er klar, med en handling som er lett å få tak i. Den burde angå mange, for her finnes det atskillig å tenke over: Utbrudd av skjulte ødeleggelseskrefter, massehysteri, flokkens handling og den enkeltes ansvar». Hun skrev også «Skuespillerne har krevende oppgaver og mestrer dem godt». Arbeiderbladets anmelder skrev blant annet følgende: «''Vi har fått en ny lovende filmskaper i Norge. Etter flere år med kortfilm har Solbakken slått ut i full blomst med sin helaftens spillefilmdebut''».
Kimen fikk terningkast 3 av Dagbladet i 2003.
Blagovesjtsjensk
Blagovesjtsjensk (russisk: Благове́щенск, betyr «Bebudelsens by», kinesisk: 海兰泡 (Hailanpao)) er en russisk by. Den er administrasjonssenteret i Amur oblast, og hadde ved folketellingen i 2002 219 221 innbyggere.
David Miller (ishockeyspiller)
David Miller (født 15. desember 1925, død 8. oktober 1996) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo.
Miller ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han var med på det canadiske ishockeylaget som vant turneringen foran USA og Sverige. Det var laget «Edmonton Mercurys» som representerte Canada under OL-turneringen.
Miller ble verdensmester i ishockey i 1952, OL-turnering i Oslo var også det 19. verdensmesterskapet i ishockey.
Dynamikk (mekanikk)
Dynamikk er læren om krefter og kraftsystemer som endrer et legemes bevegelse.
Dynamikken er en gren av den klassiske mekanikken som beskriver hvordan krefter påvirker legemers bevegelse, stabilitet og likevekt. Ved hjelp av dynamikken kan vi bestemme et legemes bevegelse hvis kreftene som virker på det er kjent, eller vi kan bestemme kreftene som virker på legemet hvis dets bevegelser er kjent.
Burgerbukta
Burgerbukta er ei bukt på sørsiden av Wedel Jarlsberg Land på Spitsbergen som strekker seg omtrent syv kilometer i nordlig retning fra den indre delen av Hornsund. Den er mellom tre og fire kilometer bred og syv kilometer lang.
Dortin Dalstrøen
Dortin Martinsen Dalstrøen (1899–1960) var en norsk forfatter. Under psevdonymet Trond Fjeld (som henspiller på Tronfjell i Alvdal) skrev han om den norske utvandringen til Amerika.
I det daglige arbeidet Dalstrøen som kontormann i Tynset trygdekasse, der han de siste 15 årene av livet var bestyrer.
Burgerbukta
Burgerbukta er en del av Sør-Spitsbergen nasjonalpark og er oppkalt etter den østerrikske fotografen Wilhelm Burger som kartla området i 1872.
Neset Minuttøyra i Austre Burgerbukta er oppkalt etter fjernsynsprogrammet Svalbard minutt for minutt.
BMW H2R
H2R har en 6,0 liter V12-motor med BMWs Valvetronic- og Dobbel-VANOS-teknologi, som er basert på BMW 760i. H2Rs hydrogenversjonen av motoren yter 232 hk og har en toppfart på 302,4 km/t, i motsetning til bensinversjonen som yter 445 hk.
Sølvi Edvardsen
Sølvi Edvardsen (født 26. januar 1951) er en norsk koreograf. Hun omtales som en av Norges mest anerkjente koreografer innen moderne dans.
I Oslo var hun danser Collage Dansekompani (1977–85) og ensemblets koreograf i team med Inger Buresund og Lise Nordal, samt Kristina Gjems (1980–92).
Anyue
Anyue (kinesisk: 安岳县 ; pinyin: Ānyuè Xiàn) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Ziyang.
Befolkningen var i 1999 på:1.528.158.
Kulturminner
Anyue-grottene (Anyue shiku, 安岳石窟), skulpturene i Vairocana-grotten (Piludong) (Pilu dong shike zaoxiang, 毗卢洞石刻造像) og Mumen-tempelet (Mumen si, 木门寺) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 319 fører gjennom fylket. Riksveien begynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan, og Chongqing, til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Tetsuya
Tetsuya Ogawa, aka Tetsu, (født 3. oktober 1969 i Osaka, Japan) er bassist i det japanske bandet L'Arc~en~Ciel.
Eric Paterson
Eric Paterson (født 11. september 1929 i Edmonton, død 14. januar 2014 i Sherwoos Park) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo.
Paterson ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han var med på det canadiske ishockeylaget som vant turneringen foran USA og Sverige. Det var laget «Edmonton Mercurys» som representerte Canada under OL-turneringen.
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Canada vant sju kamper og spilte uavgjort 3-3 mot USA. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng, de tapte en kamp, 2-4 til Sverige.
Paterson ble verdensmester i ishockey i 1952, OL-turnering i Oslo var også det 19. verdensmesterskapet i ishockey.
Fuyu Li
Fuyu Li (født 9. mai 1978) er en profesjonell kinesisk landeveissyklist som sykler for Team RadioShack. Han har syklet for Trek-Marco Polo Cycling Team siden 2005, med unntak av 2007-sesongen da han syklet for det amerikanske laget Discovery Channel.
Olav Strøm
Olav Johannes Strøm (1866–1963) var en norsk fagforeningsleder og en av pionerene innen fagbevegelsen i Norge.
Han jobbet som ung mann på teglverk, og stiftet i 1886 den første fagforening for teglverksarbeidere i Kristiania.
Tidlig på 1890-tallet jobbet han som anleggsarbeider ved den nye jernbanen til Brevik, og var aktiv i Skien. Der fikk han Arbeidersamfundet og fagforeningene til å stille eget kommuneprogram. Da de ikke fikk sine kandidater inn på Venstres liste stilte de sågar egne lister.
I 1893 fikk han i samarbeid med Sivert Larsen Lunde en del av Arbeidersamfundets medlemmer med i en sosialdemokratisk forening. På Arbeiderpartiets landsmøte høsten dette året møtte Strøm som representant for de nye foreningene i Skiens-traktene, og ble valgt til sekretær.
Som partisekretær begynte han en omfattende virksomhet som omreisende agitator blant rallarer og anleggsarbeidere. I 1895 sto han bak stiftelsen av Det norske Vei- og Jernbaneforbund, som senere skiftet navn til Norsk Arbeidsmandsforbund. Han ble forbundets første formann.
I 1903 ble han politianmeldt for underslag mot forbundet, og mistet formannsvervet. Senere bodde han i Finnmark og Kvinesdal.
Han var også senere aktiv i partipolitikken, både i Arbeiderpartiet og i Norges Kommunistiske Parti.
Strøm er skildret litterært i romanverket Dansen gjenom skuggeheimen, der en av hovedpersonene, «Ølløv Skjølløgrinn», opplever en lignende livsreise som Strøm.
Arktisk perlemorvinge
Arktisk perlemorvinge (Boloria chariclea) er en sommerfugl som tilhører gruppen perlemorvinger (Argynnini) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Denne arten, som er sirkumpolar (finnes i nordområdene både i Europa, Asia og Nord-Amerika) finnes bare i indre Troms og i Finnmark i Norge. Den tilhører en gruppe av mange, ganske like arter og man må undersøke mønsteret på bakvingenes underside for å skille dem. Hos arktisk perlemorvinge er denne spraglet med et stort innslag av rødbrunt og lite lyse flekker.
Levevis
Arktisk perlemorvinge flyr på steinete fjellvidder, mest over tregrensen. Lite er kjent om biologien, men det antas at næringsplanter kan være fioler, viere og kanskje også tyttebær.
Adriabukta
Adriabukta er en 2-3 km bred bukt i Hornsund på sørsiden av Wedel Jarlsberg Land på Spitsbergen, Svalbard. Bukta er avgrenset av utstikkeren Treskelen med Treskelodden i øst, og fjellet Urnetoppen (813 m) i nord. I botnen av bukta når Urnetoppens bratte fjellside nesten helt ut i sjøen. Området tilhører Sør-Spitsbergen nasjonalpark.
Stedet er oppkalt etter Adriaterhavet.
Her ble det i 1926 oppført en bistasjon ytterst på «Treskelen» (Treskelodden) helt sør i bukta, for norsk fangst i det som utgjorde Fagstfelt 3 (Nordre Hornsund). Hytta var helt ødelagt allerede før andre verdenskrig. Det er også en nyere ekspedisjonsbase litt lengre nord innerst i Adriabukta, som ble bygget ved tuften og gravrøysen etter en annen fangststasjon.
Tianjin
Tianjin (kinesisk: 天津; pinyin: Tiānjīn; Wade-Giles: T'iēn-chīn; kinesisk postalromanisering: Tientsin) er en kinesisk storby som er hovedstad i den selvstendige byprovins av samme navn i det nordlige Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2011) til 11,5 millioner, for hele byprovinbsen til 15,2 millioner.
Den kinesiske enkelttegnsforkortelsen er 津 for Jin.
Byen var tidligere del av provinsen Hebei.
Historie
Landet som Tianjin ligger på er i historisk tid blitt til ved sedimentering av en rekke elver som munner ut i Bohaibukten. Også Guleelven hadde en gang utløp i dette området.
Tianjin ble gjort til prefektur i 1725. Tianjin fylke ble opprettet under prefekturet i 1731.
I juli 1900 ble byen erobret av bokserne under bokseropprøret. Det var omfattende kamper i og rundt byen under opprøret; fremmedmaktenes unnsetningsstyrker gikk i land rett ved Tianjin. De utenlandske konsesjoner var under beleiring i ukevis. Fremmedmaktene okkuperte byen etter å ha slått ned opprøret, og gav ikke tilbake kontrollen til Qing-styret før i august 1902. Den ledende Qing-general Yuan Shikai gjorde meget for å utvikle Tianjin til en moderne by, og organiserte her den første moderne kinesiske politistyrke.
Tianjin fikk riksumiddelbar administrativ bystatus (直轄市) i 1927.
Den 30. juli 1937 ble Tianjin tatt av Japan, som del av den andre sino-japanske krig, men byen ble ikke fullstendig okkupert idet konsesjonene ble latt i fred frem til japanernes krig ble utvidet i 1941. Sommeren 1939 representerte Tianjinepisoden en større krise mellom Japan og Storbritannia. Japanerne blokkerte den britiske konsesjon fordi britene ikke ville utlevere seks kinesere som hadde myrdet en kollaboratør til japanerne. Det kunne ha endt med krig. Da den britiske statsminister Neville Chamberlain etter råd fra Royal Navy i lys av situasjonen i Europa ikke var villig til å sende britiske krigsskip til Østen for å bryte blokaden, endte det etterhvert med at kineserne ble utlevert – og henrettet.
Under den japanske okkupasjon ble Tianjin styrk av en marionettregjering med sete i Beijing.
Den 9. august 1940 fikk de britiske styrker ordre om å trekke seg ut. Den 14. november 1941 fikk også de 47 amerikanerne fra US Marines tilbaketrekningsordre, men rakk det ikke før krigsutbruddet mellom Japan og USA den 8. desember. Bare de italienske og Vichy-franske styrker fikk lov til å være igjen av japanerne. Den japanske okkupasjon varte til krigsslutt 15. august 1945. Etter 1945 ble Tianjin base for amerikanske styrker. I desember 1946 ble en kvinnelig student fra Beijing voldtatt av en amerikansk soldat, og dette og en rekke andre og uoppklarte voldtekter i Tianjin utløste en meget stor studentdemonstrasjon der den 1. januar 1947. Amerikanerne trakk seg ut av Tianjin i juni 1947.
Kommunistiske styrker inntok Tianjin 15. januar 1949 etter 29 timers lange kamphandlinger. Tianjin forble en egen byprovins, med unntak av årene fra 1958 til 1967, da den ble del av og hovedstad for provinsen Hebei.
Tangshanjordskjelvet i 1976 tok livet av 23.938 mennesker i Tianjin og forvoldte store skader. Etter at Kina begynte å åpne seg sent i 1970-årene er Tianjin gjennomgått rask utvikling selv om den nå henger noe etter andre viktige byer som Shanghai, Beijing og Guangzhou. Tianjin er blitt sentrum for Binhai New Area, en Pudong-lignende spesiell økonomisk sone som er ment å balansere ut Shanghai i noen grad.
Noen av øvelsene under de olympiske leker i Beijing i 2008 ble avholdt i Tianjin.
Administrative enheter
Byprovinsen Tianjin har jurisdiksjon over 15 distrikter (区 qū) og 1 fylker (县 xiàn). I november 2009 ble distriktene Tanggu (塘沽区), Hangu (汉沽区) og Dagang (大港区) langs kysten slått sammen i Binhai nye område (滨海新区), Tianjins økonomiske og teknologiske utviklingsområde.
Jernbane
Beijing-Shanghai høyhastighetstog har stoppested her. Selve byen er stoppested på den viktige jernbanelinen Jinghubanen som løper fra Beijing til Shanghai via blant annet Jinan, Nanjing og Suzhou, og for Jinghabanen fra Beijing til Harbin.
Vei
Tianjin ligger inntil motorveien Beijing-Tianjin-Tanggu, kalt «den gyldne passasje».
Claire Littleton
Claire Littleton er en fiktiv figur som ble spilt av skuespilleren Emilie de Ravin i TV-serien Lost; en serie som fortalte om livene til de overlevende i et flykrasj i Stillehavet. Claire er introdusert allerede i innledende episode som en gravid kvinne. Figurens bakgrunn er at en synsk person hadde fortalte henne at hun måtte dra til Los Angeles for å adoptere bort sitt kommende barn. Hun var fast i serien inntil hun på mystisk vis forsvinner i den fjerde sesongen. Figuren kom derimot tilbake som fast deltager i serien i sjette sesong.
Kreftforeningen
Kreftforeningen er norsk bruker- og interesseorganisasjon som har som formål å fremme forskning til forebygging og behandling av kreft, støtte kreftrammede og deres pårørende, og drive opplysningsarbeid om kreft. Den er en av de største bruker- og interesseorganisasjonene i Norge med over 116 000 medlemmer og 27 000 frivillige. Foreningen er en landsdekkende ideell organisasjon for frivillig kreftarbeid i Norge. Kreftforeningens arbeid er basert på innsamlede midler, testamentariske gaver og tippemidler.
Claire Littleton
Før flyulykken
På adopsjonskontoret treffer hun paret Stewart som gjerne vil adoptere et barn. Da Claire skal underskrive fraskrivelsen til barnet, virker ingen av pennene. Hun innser da at barnet ikke skal adopteres bort, hvorpå hun drar og prater med den synske igjen. Han sier at hun må adoptere barnet, men nå til et nytt par som befinner seg i Los Angeles. Han forteller at hun må ta akkurat dette flyet for å komme seg til rett sted på rett tid – situasjonen kan ikke utsettes. Dette flyet er Oceanic Flight 815 som havarerer på den mystiske øya i Stillehavet.
Kreftforeningen
Historikk
Kreftforeningens historie begynte i 1938 da Norsk Forening til Kreftens Bekjempelse ble etablert. Ti år senere ble det stiftet en ny kreftforening, Landsforeningen mot Kreft. De to foreningene arbeidet for en felles sak, men hadde i utgangspunktet forskjellig ideologi. I 1980-årene begynte en brobyggingsperiode mellom dem, som resulterte i sammenslåing og etablering av Den Norske Kreftforening i 1988. I 2004 tok foreningen formelt navnet Kreftforeningen, som den på folkemunne var best kjent under.
Generalsekretærer (utvalg)
Ingrid Stenstadvold Ross overtok i 2020 som generalsekretær etter Anne Lise Ryel som hadde hatt stillingen siden 2002.
Virksomhet
Foreningen jobber for at færre skal få kreft, flere skal overleve og best mulig livskvalitet for kreftpasienter og pårørende.
Kreftforeningen har hovedkontor i Oslo, i tillegg til åtte distriktskontorer over hele landet. På hovedkontoret finnes også Kreftforeningens Vitensenter. Det er en arena for opplevelser, forskningsformidling og spennende arrangementer, hvor publikum kan prøve interaktive installasjoner og lære mer om kreft.
Kreftforskning er et prioritert område for Kreftforeningen. Om lag halvparten av foreningens midler som disponeres til formål går til kreftforskning. Forskning er nødvendig for å øke forståelsen av kreftceller og forbedre diagnostisering og behandling av kreftpasienter, kreftomsorg og kreftforebyggende tiltak. Norsk kreftforskning kunne ikke hatt et høyt nasjonalt og internasjonalt nivå uten den støtten som den norske befolkning gir gjennom Kreftforeningen. I 2019 bevilget Kreftforeningen 230 millioner kroner til kreftforskning. Hvert år deler foreningen ut Kong Olav Vs Kreftforskningspris til en kreftforsker som særskilt har utmerket seg gjennom sitt vitenskapelige engasjement. Prisen er den høyeste utmerkelsen Kreftforeningen gir.
Kreftforeningen jobber også mye med forebyggende arbeid. Omtrent hvert tredje tilfelle av kreft skyldes livsstil, og spesielt er tobakksbruk og usunt kosthold viktige årsaker. Det betyr at hvert tredje tilfelle av kreft kan forebygges. Innenfor områdene tobakk, sol, kosthold og fysisk aktivitet jobbes det mye med opplysningsvirksomhet og kampanjer for å nå ut til folket med informasjon. Solvettreglene er kanskje kjent for de fleste. Disse er det Kreftforeningen som står bak.
Kreftforeningen gjennomfører flere landsomfattende aksjoner årlig. De største er Krafttak mot kreft, Rosa sløyfe i oktober og Blå sløyfe. I tillegg til dette har de flere kampanjer og opplysningsdager som #sjekkdeg-kampanjen, Hudkreftdagen, Verdens kreftdag og Stjerneaksjonen. Kreftforeningen er medlem i ExtraStiftelsen Helse og Rehabilitering.
Kreftforeningen har en rådgivningstjeneste, for folk som har spørsmål om kreft. Der får man kontakt med noen som kan lytte, forstå og gi svar. Avhengig av hva man lurer på, kan man få snakke med spesialsykepleiere, jurister og sosionomer både på telefon, nettprat, sende sms eller e-post.
Pasientforeningene
Kreftforeningen samarbeider med 17 pasientforeninger. På frivillig basis driver disse landsomfattende likemannsarbeid med besøkstjeneste til nye kreftpasienter, medlemsmøter, informasjon, kurs og rekreasjonstilbud. Pasientforeningene er selvstendige organisasjoner med egne vedtekter. Overfor helsepersonell, politikere og myndigheter er de pådrivere, og har gjennom årene oppnådd viktige avtaler som ivaretar de ulike pasientgruppenes interesser.
Pasientforeningene får økonomisk og faglig støtte av Kreftforeningen, og har over 35 000 medlemmer.
George Newnes
George Newnes, 1. baronett, (født 13. mars 1851 i Matlock Bath i Derbyshire i England, død 9. juni 1910) var en britisk forlegger og redaktør.
Han startet sin forleggerkarriere i 1881, da han grunnla magasinet Tit-Bits som inneholdt utdrag fra bøker og andre publikasjoner. I 1884 flyttet magasinutgivelsen fra Manchester til London, og Newnes begynte å jobbe med W.T. Stead. Sammen etablerte de den månedlige journalen Review of Reviews i 1890.
Hans mest kjente publikasjon var The Strand Magazine, etablert i 1891, der Arthur Conan Doyle første gang fikk publisert sine mysterieserier om Sherlock Holmes. Han grunnla også flere andre magasiner som The Westminster Gazette (1873), The Wide World Magazine (1888) og Country Life (1897). I 1891 ble forleggervirksomheten lagt inn i det nyetablerte forlaget George Newnes Ltd. I 1897 startet forlaget med bokutgivelser.
Politisk var Newnes liberal. I 1885 ble han valgt som parlamentsmedlem (MP) for den nyopprettede valgkretsen Newmarket i Cambridgeshire. Denne posisjonen hadde han i ti år. I 1895 ble han utnevnt til baronett. Han ble igjen innvalgt til Underhuset i 1900 for Swansea, et sete han hadde frem til han trakk seg tilbake i januar 1910.
Newnes fikk oppført en stor residens i Lynton i Devon. Han spilte en sentral rolle i utviklingen av tvillingbyene Lynton og Lynmouth. I 1898 finansierte han Southern Cross-ekspedisjonen til Antarktis, under ledelse av Carsten Borchgrevink, mot at han fikk enerett på å publisere resultater og beretninger fra ekspedisjonen.
Joar Eimhjellen
Joar Eimhjellen (født 11. august 1903 i Naustdal, død 22. desember 1992 i Trondheim) var en norsk skolemann og politiker (Ap).
Han vokste opp på Fimland i Naustdal som sønn av lærer Kristian Eimhjellen og hustru Kristianne Fimland. Han giftet seg i 1927 med Gudrun Grindberg fra Verdal. Han gikk Levanger lærerskole og underviste i Osen, Meråker, Vadsø, Namsos og Trondheim før han i 1951 ble skoleinspektør i Stjørdal. Han avgikk med pensjon i 1970.
Eimhjellen var ordfører i Meråker 1938–1939 og ordfører i Stjørdal 1956–1959. Han var også engasjert i IOGT.
Han døde i Trondheim og ble begravet fra Tiller kirke.
Dayi
Dayi (kinesisk: 大邑县 ; pinyin: Dàyì Xiàn) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det tilhører den subprovinsielle by Chengdu.
Befolkningen var i 1999 på:493.116.
Kulturminner
Residensen til familien Liu i Dayi (Dayi Liushi zhuangyuan, 大邑刘氏庄园) – det vil si til godseieren Liu Wencai (刘文彩) – ble i 1996 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Liu Wencai (død 1949) ble i kommunistisk propaganda i Mao-tiden fremstilt som selve arketypen på en grusom utbytter av fattigbøndene.
Fekting under Sommer-OL 1900
Fekting under Sommer-OL 1900. Fekting var med på OL-programmet for annen gang i 1900 i Paris. Det var deltakere fra nitten nasjoner som gjorde opp om sju olympiske titler fra 14. mai til 27. juni. Hjemmenasjonen Frankrike dominerte stort og vant totalt 15 medaljer hvorav fem gull.
Kronprinzenpalais
Kronprinzenpalais (kronprinspaléet) er et palé på Unter den Linden i bydelen Mitte i Berlin.
Det ble opprinnelig bygget som privathus for en hoffsekretær mellom 1663 og 1669. I 1733 ble det av Philipp Gerlach ombygget til bypalé for kronprins Fredrik, den senere kong Fredrik den store. Mellom 1919 og 1937 brukte Berlins nasjonalgalleris moderne avdeling bygningen. Deutsches Historisches Museum benyttet bygningen i perioden Zeughaus Berlin var under ombygging.
Scancem
I selskapet inngikk all sementproduksjon og sementhandel utenfor Norge og Sverige, samt virksomheter innen betong- og betongvare, kull, tørrbulk og kalk.
Scancem kjøpte seg etterhvert opp i flere andre utenlandske sementselskaper:
I 1996 fusjoneres all sement og byggevarevirksomhet i Aker og Euroc inn i Scancem. Aker og Euroc eier da 1/3 hver. De internasjonale operasjonene videreføres i datterselskapet Scancem International. Scancem er på denne tiden verdens 6. største sementselskap.
I 1999 selges Scancem til det tyskbaserte selskapet Heidelberger Zement, senere HeidelbergCement.
Ølensjøen
Ølensjøen (også brukt Ølenssjøen, Ølsjøen og Ølen) er et tettsted og administrasjonssenteret i Vindafjord kommune i Rogaland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. Ølensjøen er det største tettstedet i kommunen. Ølensjøen var også administrasjonssenter i tidligere Ølen kommune, som 1. januar 2006 slo seg sammen med nabokommunen Vindafjord. Ølensjøen er også regionssenter for indre deler av Haugalandet.
I Ølensjøen ligger Ølen videregående skole, bibliotek, kulturhus, idrettshall, svømmehall og landets største privateide slakteri, Fatland Slakteri. De to kommunene Etne og Vindafjord har felles lensmannsdistrikt med kontor i Ølensjøen. Regionsenteret Ølensjøen har en rik og mangfoldig flora av butikker med blant annet et stort møbelsenter, mange klesforretninger, urmaker, flere frisørsalonger og et lite kjøpesenter.
Historikk
Navnet Ølen kommer av norrønt Ǫlund. Dette kan ha vært det opprinnelige navnet på Ølensfjorden. Tilhørende innbyggernavn er Ølensbu. Navnet har sammenheng med norrønt ala, næring eller føde, og kan sikte til rikdom på fisk. Navn som Ølensjøen og Ølensvåg er laget ut fra navnet ǫlund.
Frem til slutten av 1800-tallet var bygdenavnet Aalund (Ålund). Navnet på tettstedet som en i dag ofte betegner som Ølensjøen sies å stamme fra «Landhandlerstedet Aalundssøen». Like ovenfor Ølensjøen ligger bygdemuseet Nerheimstunet, på den gamle og sentrale gården Nerheim. Dette navnet ble skrevet som Niarðhæim i 1326 og kommer av guden Njord fra norrøn mytologi. Her stod det et gudehov til ære for Njord. Senere ble det vigslet til kirkested, og de to første Ølenskirkene stod her i den første kristne tiden og frem til 1874. Da den nye kirken ble bygget i 1874 ble denne plassert lenger nede ved sjøen, blant annet for at den ikke skulle stå så værhardt til, og for å være lettere tilgjengelig for de som kom sjøveien.
Siamesisk algeeter
Siamesisk algeeter (ofte forkortet SAE) er en karpefisk som holder til i elver og bekker, samt oversvømte skoger i regntiden.
Den har en lysebrun, langstrakt kropp med en litt flat buk. Den har en tydelig, svart, vannrett stripe fra snute til hale. Denne fisken kan bli opp til 16 cm lang.
Aker Norcem
Gerhard Heiberg var arkitekt bak fusjonen, og ble selskapets konsernsjef, slik han hadde vært i Norcem.
Siamesisk algeeter
Akvaristikk
Denne hardføre arten er ofte å finne i akvariehandelen, og er en av de mest populære og effektive rengjørerne av akvarier. Den går for å være en av de få artene som eter penselalger. Når man skal kjøpe siamesisk algeeter, bør man imidlertid passe på at man får riktig art. Disse fiskene er ofte feilmerket i butikken, flying fox (Epalzeorhynchos kalopterus), falsk flying fox (Garra cambodgiensis), kinesisk algeeter (Gyrinocheilus aymonieri) og siamesisk algeeter (Crossocheilus siamensis) blir ofte forvekslet med hverandre selv om de utseendemessig ikke er så like.
De er aktive og raske svømmere som stimer hvis de holdes i en gruppe, men noen enslige individer viser aggresjon mot sine egne og beslektede fisker. Generelt kan SAE holdes i de fleste selskapskar, det rapporteres sjelden at de er aggressive slik som kinesisk algeeter eller ildhale.
Siden SAE er effektive for å holde algeveksten nede i akvariet, holder mange dem i tett beplantede kar med sterk belysning som øker algeveksten. I motsetning til andre algeetende akvariefisk, verdsettes SAE for sin evne til å ete rødalger. Dette er imidlertid opportunistiske fisker som tar både bunntabletter og annet fôr, en tendens som blir mer tydelig med alderen.
De foretrekker temperaturer fra 24 til 26 °C, en pH mellom 6,5 og 8,0 og en hardhet på 5-20 dH. De er dyktige hoppere, og akvariet bør derfor ha et tettsluttende lokk slik at den siamesiske algeeteren ikke ender opp på gulvet.
Laizhou
Befolkningen var i 1999 på 875 982.
Kulturminner
Klippeinnskriftene i Yunfeng Shan og Tianzhu Shan (Yunfeng shan, Tianzhu shan moya shike) ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Statikk
Statikk (kalles også likevektslære) er læren om krefter og kraftsystemer som holder legemer i likevekt. Basert på Newtons lov om at kraft=motkraft.
Laizhou
Samferdsel
Kinas riksvei 206, som går gjennom Laizhou, løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.
Statikk
Statikken er en gren av den klassiske mekanikken som beskriver hvordan krefter påvirker legemers bevegelse, stabilitet og likevekt. Et legeme er i likevekt når det er i ro, eller når det beveger seg med konstant hastighet og i uendret retning. Da er resultantkraften som virker på legemet lik null.
Statikk må ikke forveksles med statistikk som er noe helt annet.
Brepollen
Brepollen er en 6-9 km bred bukt helt innerst i fjorden Hornsund på sørsiden av Wedel Jarlsberg Land og nordsiden av Sørkapp Land på Spitsbergen, Svalbard. Bukta er avgrenset av Treskelen i nordvest og Samarinvågen i sørvest. I botnen av når Hornbreen under Ostrogradskijfjella (622 m) helt ut i sjøen. Området tilhører Sør-Spitsbergen nasjonalpark.
18. februar
18. februar er den 49. dagen i året. Det er 316 dager igjen av året, 317 i skuddår.
Dagens navn
Frøydis, Frode og Fatima
Fødsler
Se flere som er født 18. februar i Kategori:Fødsler 18. februar.
Dødsfall
Se flere som døde 18. februar i Kategori:Dødsfall 18. februar.
Navnedag
Sverige: Frida, Fritjof
Danmark: Concordia
Wiens forskyvningslov
Wiens forskyvningslov er en lov i fysikken som sier at den spektrale energitettheten til sort stråling varierer ikke med bølgelengden og temperaturen uavhengig av hverandre, men på en sammenkoblet måte. Det ble vist av den tyske fysiker Wilhelm Wien i 1893. Han kom frem til dette fundamentale resultatet ved å kombinere de termodynamiske lovene med Doppler-effekten som strålingen utsettes for ved en langsom forandring av volumet som omslutter den. En direkte konsekvens er at den bølgelengden eller frekvensen hvor energitettheten er maksimal, er omvendt proporsjonal med den absolutte temperaturen til strålingen. Dette ble eksperimentelt verifisert av den tyske eksperimentalfysiker Friedrich Paschen allerede i 1895.
Loven var viktig i den videre utforskningen av egenskapene til strålingen som kulminerte med oppdagelsen i 1900 av Plancks strålingslov. Denne er kompatibel med Wiens forskyvingslov.
I plottet til høyre ser man at maksimum til kurven flytter seg til venstre etterhvert som temperaturen øker. Det blir forskjøvet. Wiens forskyvingslov har også den konsekvensen at slike kurver ved forskjellige temperaturer aldri vil skjære hverandre. Den er en av de mest kjente eksempler på en skalalov i fysikken.
Praktisk bruk
Loven sier strålingen er mest intens ved en absolutt temperatur T for en bølgelengde λm  som er gitt ved relasjonen
Verdien av konstanten på høyre side følger fra Plancks strålingslov. Den første, presise målingen av denne konstanten ble gjort av de to tyske eksperimentalfysikerne O. Lummer og E. Pringsheim i 1900.
Solen har en overflatetemperatur på ca. 5780 K som gir λm = 530 nm som tilsvarer synlig lys. Jorden med en overflatetemperatur på ca. 300 K, vil ha maksimal utstråling for bølgelengder rundt 10 μm som er i den infrarøde delen av det elektromagnetiske spekteret og blir absorbert i atmosfæren. Dette er en viktig grunn for drivhuseffekten. Den kosmiske bakgrunnstrålingen har en temperatur i dag på som tilsvarer bølglengder omkring λm = 1 mm eller frekvenser rundt 300 GHz.
Teoretisk begrunnelse
Ved bruk av termodynamikk hadde den østerrikske fysiker Ludwig Boltzmann vist i 1884 at energitettheten økte med temperaturen T i fjerde potens. I denne forbindelse hadde Boltzmann sett på hva som skjer med strålingen, innesluttet i en sylinder med et stempel, når stemplet trekkes langsomt ut slik at volumet øker. En slik adiabatisk forandring betyr at entropien til strålingen forblir uforandret.