cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lindeman & Sachs
Handling
Når Norsk Hydro finner olje i Nordsjøen får Sachs i oppdrag å megle aksjer på vegne av styrtrike utenlandske investorer. Han benytter sjansen til å tjene urettmessige penger ved selv å gå inn i dealene. Dette blir oppdaget av bankens ledelse, men Sachs vrir seg unna og slutter tilsynelatende frivillig i banken. Nå har Sachs skaffet startkapital. Han og kameraten Plesner begynner for seg selv. De starter meglerforretningen Kapitalinvest.
Vebjørn Lindeman opplever en dyp krise i livet. Først gjør han en formiddabel tabbe på jobben. Dernest får han sitt livs sjokk på et seminar som Sachs arrangerer for norske finanstopper. På den annen side slutter han med å drikke. Etter utallige oppfordringer begynner han på ny å jobbe for Spenning. Han får frie hender til å legge om driften av rederiet.
Anders blir kjæreste med Renate. De har et intenst forhold, men begynner etter en tid å gli fra hverandre. Per Ole, utdanner seg til siviløkonom i St. Gallen i Sveits. Når Per Ole kommer hjem, starter han aksjerådgivning sammen med kameraten Jim Klafstad.
Anders begynner etterhvert et samarbeid med en frynsete karakter, Jonny Stene. De to lever et utsvevende liv og svindler småbedrifter med et katalogselskap. Når Anders kjenner det brenne under føttene, reiser han utenlands.
Den norske påtalemakten mistenker Georg Spenning for å ha saltet ned store formuer i utlandet opp gjennom seksti- og syttitallet. Han blir satt under etterforskning. Imens drifter Vebjørn det nye selskapet Spenning AS til et svært vellykket og lønnsomt konsern. Men når regjeringen Høyre slipper økonomien løs på åttitallet, blir Spenning AS et fristende objekt for den nye generasjonen aksjespekulanter. Brede Gran er tilbake og sikter på oppkjøp og slakt av bedriften. Bokas siste del utgjør en kamp om bedriften, et oppgjør som i realiteten er en tvekamp mellom Vebjørn Lindeman og Erling Sachs.
Andre bind av krøniken, Lindemans tivoli, utkom i 2008.
Kypros under EM i friidrett 2014
Kypros deltok med 7 utøvere under EM i friidrett 2014 som ble arrangert 12.–17. august 2014 i Zürich. Utøverne fra Kypros tok ingen medaljer under mesterskapet.
César Azpilicueta
César Azpilicueta Tanco (født 28. august 1989) er en spansk fotballspiller som spiller for Atlético Madrid.
Den 13. desember 2016 skrev han under en ny kontrakt med Chelsea til 2020.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Franziska van Almsick
Franziska van Almsick (født 5. april 1978 i Øst-Berlin) er en tysk tidligere svømmer.
Hun vant sin første olympiske medalje i 1992 i sommer-OL i Barcelona, i en alder av fjorten år. Almsick har i løpet av sin karriere vunnet fire sølvmedaljer, fem bronsemedaljer i olympiske leker, to gull, to sølv og to bronse fra verdensmesterskap, samt atten gull og tre sølv fra europamesterskap. I 1993, i en alder av femten år, ble hun utnevnt til Årets kvinnelige svømmer i verden av det amerikanske Swimming World Magazine. Hun mottok også utmerkelsen Årets kvinnelige svømmer i Europa tre ganger, siste gang i 2002.
Brad McCrimmon
Byron Brad McCrimmon (født 29. mars 1959 i Saskatchewan, død 7. september 2011 utenfor Jaroslavl, Russland) var en canadisk ishockeyspiller og -trener. Han spilte for Boston Bruins, Philadelphia Flyers, Calgary Flames, Detroit Red Wings, Hartford Whalers og Phoenix Coyotes og spilte 1 222 NHL-kamper mellom 1979 og 1997. I løpet av sin NHL-karriere scoret han totalt 81 mål og 322 assists. Han vant Stanley Cup med Calgary Flames i 1989, som han også var kaptein. Etter sin aktive spillerkarriere ble han trener. Han var assistenttrener for New York Islanders, Calgary Flames Atlanta Thrashers og Detroit Red Wings. I mai 2011 signerte McCrimmon en kontrakt som hovedtrener for KHL-laget Lokomotiv Jaroslavl.
Død
I september 2011 var McCrimmon om bord i et passasjerfly som styrtet i byen Jaroslavl klokken 16:05 MSK under en flyvning mellom Yaroslavl-Tunoshna lufthavn (IAR) og Minsk-1 internasjonale lufthavn (MHP). Hans lag Lokomotiv Jaroslavl var på vei til en bortekamp i Minsk. Etter å ha tatt av fra flyplassen, klarte ikke flyet å nå en tilstrekkelig høy høyde og krasjet i en ledning før det krasjet inn i Volga-elven.
Terje Breivik
Terje Breivik (født 24. mars 1965 i Ulvik i Hardanger) er en norsk politiker (V). Han var 2. nestleder i Venstre fra 2012 til 2020 og innvalgt på Stortinget fra Hordaland fra 2013 til 2021. Før dette var Breivik generalsekretær i Venstre 2004–2012 og ordfører i Ulvik 1995–2001. Han var parlamentarisk leder for Venstres stortingsgruppe fra 2018 til 2021.
Biografi
Han meldte seg inn i Venstre som 22-åring i 1987, og satt i Ulvik herredsstyre 1988–2003. Han var ordfører 1995–2001 og leder i Ulvik Venstre 2001–2003. Videre hadde han vært leder i Hordaland Venstre siden 2000 samt medlem av Venstres programkomité foran stortingsvalgene i 1997 og 2001 før han ble ansatt som generalsekretær sommeren 2004. Våren 2012 ble han valgt til 2. nestleder i partiet, og ble senere samme år nominert som Venstres førstekandidat til Stortinget fra Hordaland. Han var også førstekandidat i Hordaland i Stortingsvalget 2017.
Breivik er utdannet kommunalkandidat, og har sin bakgrunn som gründer og daglig leder i bredbåndsselskapet INO AS i Ulvik. Han har også vært lærervikar, rektor ved Ulvik kommunale musikkskole, leder for et stedutviklingsprosjekt og helse- og sosialsjef i Eidfjord kommune.
Stortingskomitéer
Breivik var Venstres finanspolitiske talsperson i perioden 2013 til 2018 mens Venstre var støtteparti til Erna Solbergs regjering, og forhandlet statsbudsjett på vegne av Venstre med regjeringspartiene og KrF. Breivik tok over som parlamentarisk leder i 2018 da både Trine Skei Grande (parlamentarisk leder) og Ola Elvestuen (parlamentarisk nestleder) gikk inn i Erna Solbergs regjering.
Las Vegas Railway Express
Las Vegas Railway Express, også kjent som X-train er ett planlagt tog som skal operere mellom Sør-California og Las Vegas i Nevada. Starten er planlagt til 31.12.2013.
Historie
Selskapet ble dannet i januar 2010 med Michael Barron i ledersetet, i en kombinasjon av to tidligere virksomheter. Vegas X Train planla å starte opp i midten av 2011, men på grunn av problemer med å få etablert avtaler med Amtrak, BNSF Railway og Union Pacific Railroad måtte starten la vente på seg.
American Museum of Natural History
American Museum of Natural History er et museum på Manhattan i New York. Museumskomplekset rekker over fire kvartaler Upper West Side ved Central Parks venstre side. Museet ble grunnlagt i 1869 og inneholder 30 millioner ulike antikviteter.
Elefanten Babar
Elefanten Babar er en klassisk fransk barnebokfigur som første gang ble presentert i bildeboka L'Histoire de Babar av Jean de Brunhoff i 1931.
Boka L'Histoire de Babar ble en stor suksess som etter hvert ble oversatt til flere språk. 1947. Den kom på norsk første gang i 1947, da under tittelen Historien om Babar, den lille elefanten. Historien er basert på en fortelling som de Brunhoffs kone fant på for å trøste barna Laurent og lillebroren Mathieu i 1930. Den handler om en ung elefant som forlater jungelen, besøker en stor by og kommer tilbake for å fortelle de andre elefantene om fordelene ved den moderne sivilisasjonen. Bøkene kjennetegnes av enkle, men engasjerende og konfliktfylte historier, morsomme og søte figurer, tegninger i klare farger og opprinnelig et stort bildebokformat.
Jean de Brunhoff gav ut ytterligere seks historier om Babar før han døde i 1937, bare 37 år gammel. Sønnen Laurent de Brunhoff har senere videreført serien med en lang rekke bøker fra 1948 og frem til i dag.
Historiene om Babar er i dag spredt over hele verden. Bøkene er oversatt til 17 språk og tegnefilmserien om Babar, som ble lagd tidlig på 1990-tallet, har blitt vist på TV i 160 land. Salget av bøker, filmer og spin-off-produkter har gjort Babar til en av Frankrikes mest kommersielt lønnsomme merkevarer.
Babar-bøker på norsk
Lista viser et utvalg av Babar-bøker som er oversatt til norsk. Mange av dem har kommet i flere opplag.
Tegnefilmer om Babar
Historiene om Babar er lagd i flere omganger som tegnefilm. Mest kjent er en fransk-kanadiske TV-serie som ble produsert fra 1989 til 1991 (sesong 1-5) med en sjette sesong fra 2000. Disse har blitt vist på norsk fjernsyn en rekke ganger og har vært til salgs både som VHS-kassetter og i DVD-format. Babar, elefantenes konge kom som helaftens kinofilm i 1999.
Park Chu-young
Park Chu-young  (født 10. juli 1985 i Daegu) er en sørkoreansk fotballspiller som for øyeblikket er kontraktsløs etter et opphold i den engelske klubben Arsenal FC. Han spiller som angriper.
Isingen
Isingen er et stort fjellmassiv i den sentrale delen av H.U. Sverdrupfjella i Dronning Maud Land. Fjellet ligger mellom Isingbreen i sørvest og Rogstadbreen i nordøst. Det er isdekket, men en rekke topper stikker opp gjennom isen og høyeste punkt måler 2830 moh.
Park Chu-young
Han er kjent for sin hurtighet, kreativitet og enve til å sende ballen videre i laget. Han er også dødballsspesialist. Han er en erfaren i å ta frispark, og er den som oftest tar slike på landslaget.
Isingen
Området ble fotografert fra fly av den tredje tyske antarktisekspedisjonen (1938–39) under ledelse av Alfred Ritscher. Detaljert kartlegging ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under Maudheimekspedisjonen 1949–52 og Den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.
Park Chu-young
2004
Parks polularitet økte etter at han deltok i AFC Youth Championship 2004 der han ledet det sørkoreanske U20 laget til sin 11. tittel. Han vant Golden Ball Award og valgt som den mest verdifulle spilleren i turneringen.
Gisseltakingen i den japanske ambassaden i Peru
Gisseltakingen og gisselaksjonen i den japanske ambassaden i Peru var en gisseltaking som skjedde i Perus hovedstad Lima og som varte 126 dager fra 17. desember 1996 til 22. april 1997.
Park Chu-young
2004
Viraken rundt Park økte ytterligere da U20-laget deltok i en åtte-lagsturnering i Qatar i januar 2005. Park laget mål mot Kina, tre mot Ukraina og to mot Algerie og Japan, og Sør-Korea vant turneringen. Park ble utpekt som Asian Young Footballer of the Year av Asian Football Confederation.
Gisseltakingen i den japanske ambassaden i Peru
Angrepet
Gjerningsmennene var 14 medlemmer fra den venstreekstreme geriljaen Movimiento Revolucionario Túpac Amaru (MRTA), som snek seg inn i ambassaden under en mottakelse, forkledd som kelnere. Angriperne utløste minst én kraftig eksplosjon og to mindre eksplosjoner inne i boligen. Kvinner blant gislene, blant dem den peruanske presidenten Alberto Fujimoris mor og søster, fikk forlate ambassaden etter noen timer.
Park Chu-young
2005
Han ble tatt ut til landslaget i juni 2005 og debuterte 3. juni mot med ett mål. Senere på året laget han ytterligere tre mål og la opp til fire i landslagssammenheng.
Gisseltakingen i den japanske ambassaden i Peru
Angrepet
På det meste var det 500 gisler i ambassaden. Den senere presidenten i Peru Francisco Sagasti ble sluppet fri etter et par dager. Ambassadørene fra [Østerrike, Japan, Brasil, Canada, Cuba, Hellas og Spania var blant gislene.
I løpet av dramaet løslot opprørerne, ved erkebiskop Luis Cipriani av Ayacucho som formidler, av og til grupper av gisler.
Militæraksjonen
Rundt kl. 15.00 den 22. april 1997 stormet ca. 100 bevæpnede peruanske soldater ambassaden. De klarte å overraske gisseltakerne mens de spilte fotball i ambassadens mottakelseshall. De fleste soldatene tok seg inn i ambassaden gjennom en 200 meter lang tunnel, rett etter at de hadde utløst en eksplosjon under ambassadens gulv. Like etter sprengte en annen gruppe kommandosoldater seg inn hoveddøra, og en tredje gruppe stormet ambassaden fra baksiden. Få minutter før kommandosoldatene stormet inn, sendte de militære et budskap til den pensjonerte marineoffiseren Giampietri Rajas, som var blant gislene og hadde klart å beholde personsøkeren sin. På personsøkeren fikk han melding om at sikkerhetsstyrkene ville slå til. Han sørget for å bringe beskjeden videre til de øvrige gislene.
Park Chu-young
2006
Han fortsatte like sårlig i K-Leauge, fikk bare åtte mål og ett opplegg på 30 kamper. Han fikk en god start mot Bangladesh i fotballturneringen i Asialekene 2006 i Doha med to mål, men det ble med det.
Gisseltakingen i den japanske ambassaden i Peru
Gisseltakernes krav
Gisseltakernes hensikt var å presse myndighetene til å løslate fengslede medlemmer av Tupac Amaru. Under forhandlingene med geriljaen tilbød president Fujimori gisseltagerne å gå fri dersom de løslot samtlige gisler, men avviste derimot alle krav om å sette fri fengslede geriljamedlemmer. Cubas leder Fidel Castro lovet å ta imot gisseltagerne, men dette tilbudet ble avvist av geriljaen. Ingen fanger ble satt fri som følge av gisseltakingen.
Park Chu-young
2006
Til slutt tapte Sør-Korea mot i semifinalen og  i kampen om 3.-plassen, noe som gav en sørkoreansk medaljetørke i turneringen for første gang på mange år.
Gisseltakingen i den japanske ambassaden i Peru
Etterspill
Ifølge flere gisler inne i ambassaden ble flere av gisseltakerne tatt til fange og utsatt for summariske henrettelser da kommandosoldatene hadde vunnet kontrollen inne i ambassaden. Likene av gisseltakerne ble senere undersøkt av flere sakkyndige, deriblant flere som hadde arbeidet for Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia. De kunne bekrefte at åtte av gisseltakerne var skutt i bakhodet.
Anhée
Anhée er en kommune i den belgiske provinsen Namur.
Gisseltakingen i den japanske ambassaden i Peru
Etterspill
I 2002 ble saken tatt opp av offentlige anklagere, men Perus høyesterett fant at saken hørte inn under militære domstoler, og der ble soldatene frikjent. Familiene til gisseltakerne fra MRTA fremmet en klage til den interamerikanske menneskerettighetskommisjonen IACHR (Inter-American Commission on Human Rights), hvor de anklaget den peruanske staten for brudd på menneskerettighetene. IACHR aksepterte klagemålet og tok saken til behandling.
Park Chu-young
2007
Ved K-Leagues åpning i 2007 fikk Park en god start med 10 mål på 11 kamper, men en fotskade gjorde resten av sesongen dårlig. Han ble også satt på benken på landslaget under 2007 AFC Asian Cup. Han måtte også se på FC Seouls kamp mot Manchester United, som sørkoreanerne tapte 0-4.
Park spilte i kvalifiseringskampene til Sommer-OL 2008, der Sør-Korea til slutt sikret seg en plass.
2008
Park startet året med inponerende kamper mot Turkmenistan og Kina. Han laget ikke mål selv, men hadde flere opplegg. Han laget mål for landslaget i den østasiatisk cupen og også i kvalifiseringskampene til Fotball-VM.
19. november laget Park det avgjørende målet i en kamp mot, som laget ikke hadde klart å slå på 19 år.
2009
I april var Fulham FC interessert i Park, men han ønsket å fortsette i AS Monaco.
Klubbstatistikk
''Per 30. januar 2010''
Kunståret 1522
Kunståret 1522 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1522.
Sesshū Tōyō
Sesshū Tōyō (japansk: 雪舟 等楊, født 1420 i Bitchū, Japan, død 1506 i Japan), siden 1431 kjent som Oda Tōyō og videre kjent som Tōyō, Unkoku og Bikeisai, var en fremtredende japansk mester innenfor Sumi-e fra midten av Muromachiperioden. Han var født inn i samuraifamilien Oda (小田家) og ble oppdratt og utdannet til å bli zenbuddhistisk prest i Rinzai-skolen.
Sesshū studerte under Tenshō Shūbun og ble påvirket av landskapsmalerier fra det kinesiske Song-dynastiet. I årene 1468-1469 foretok han en reise til Ming-dynastiets Kina, hvor han raskt ble anerkjent som en fremtredende maler. Ved sin gjenkomst til Japan, etablerte han det som nå er kjent som Unkoku-rin-skolen. Hans mest kjente verk er den såkalte «lange landskapsrullen» (山水長巻, Sansui chōkan) fra 1486.
Tankeng-demningen
Tankeng-demningen er en demning med et vannkraftverk vest for Qingtian, beliggende i elva Xiaoxi / Ou, i provinsen Zhejiang i det østlige Kina. Installert effekt er 600 MW, fordelt på 3 like store francisturbiner.
Utbyggingen startet i 2003 og anlegget stod ferdig i 2008.
Demningen er 162 meter høy og 507 meter lang. Nedslagsfeltet til vannmassene som samles er på 17.400 km².
Jarva Ytre skredoverbygg
Jarva Ytre skredoverbygg er et rasoverbygg på fylkesvei 180 i Vik kommune i Vestland. Det er 99 meter langt.
Donna Summer
Donna Summer (født LaDonna Adrian Gaines 31. desember 1948, død 17. mai 2012 i Florida) var en amerikansk sanger mest kjent for en rekke disco-hits på 1970 og -80-tallet, og fikk som fortjent tittelen Queen of Disco. Summer var kjent for den klokkeklare kraftige stemmen. Hun var en av de mest suksessfulle kvinnelige hitmakerne i 1970-årene, og var den første som hadde tre dobbelalbum på albumlisten (Billboard top 200) og den første kvinnelige artisten som hadde tre nummer en singler i en periode på 12 måneder, en rekord som fremdeles står. I 2013 ble hun innvotert i Rock and Roll Hall of Fame.
Jens Wendelboe har vært arrangør og orkesterleder for Donna Summer i mange år.
Tidlig karriere
Født i Dorchester i Boston, Massachusetts, som et av syv barn av kristne foreldre. Hun sang i kirken og ble i tenårene medlem av en rockegruppen The Crow, hvor hun var det eneste fargede medlem. Da hun var 18 forlot hun hjemmet og skolen og fikk en rolle i musikalen Hair på Broadway. Hun flyttet til München, Tyskland, hvor hun spilte i tyske versjoner av Godspell og Show Boat og ble tysk statsborger.
1970-årene
Mens hun koret for andre sangere og grupper, møtte hun produsentene Giorgio Moroder og Pete Belotte, Summer signerte platekontrakt i Nederland og ga ut det første albumet, Lady of the Night med The Hostage, som ble nr. 1 på hit-listene i Frankrike og Belgia, og nr. 2 i Nederland.
Sommeren 1975 gikk Summer til Moroder og Belotte med teksten til «Love To Love You Baby». Moroder, som var interessert i å utvikle den nye disco-sounden – Munich Sound – som var blitt mer og mer populær, kom opp med ideen om at Summer skulle stønne og lage «orgasmelyder». Donna Summer var mer betenkt, men gikk med på å spille inn en demo for å gi den til en annen sanger, muligens Penny McLean. Men Moroder var nærmest svimeslått av Summers «vokale orgasmer» og fikk overtalt Summer til å utgi singelen selv. I Europa var suksessen avmålt, men i USA fikk Casablancasjefen Neil Bogart ovetalt Moroder til å lage en 17 minutters versjon av låten, og Summer signerte kontrakten med Casablanca.
Love To Love You Baby gikk inn som nr. 2 på Billboard Hot 100 singellisten tidlig i 1976 i USA. Den nådde samme posisjon på VG-lista våren 1976. Albumet, hvor den ene siden inneholdt den 17 minutter lange versjonen av Love To Love You Baby, ble utgitt i 1975, solgte til gull. Noen musikk-kritikere mente låten var uanstendig, og den ble forbudt spilt på mange radiostasjoner. Time Magazine kunne rapportere at det ble oppnådd 22 orgasmer under innspillingen av låten.
To suksessfulle album, som begge solgte til gull, fulgte: A Love Trilogy med singelene «Could It Be Magic» og «Try Me I Know We Can Make It» (nr. 80 på Hot 100), og Four Seasons of Love med singlene «Spring Affair», (nr. 58 på the Hot 100) og «Winter Melody», (nr. 43 på the Hot 100). Begge album gikk inn på Billboard Album Chart, men Donna Summer følte seg ikke vel med sitt image som «first lady of love».
I 1977 kom albumet I Remember Yesterday. Med dette viste teamet Summer/Moroder/Belotte at de kunne kombinere disco med lydspråket fra i går. Fremtiden ble vist med «I Feel Love» som ble nr. 6 på Billboard Hot 100 og nr. 1 i England og mange andre europeiske land. I 1977 kom dobbel-LP-en som mange mener er hennes beste, Once Upon a Time, et album spekket med elektronisk disco.
I 1978 Summer spilte i filmen Thank God It's Friday og slapp singelen «Last Dance». Samme år slapp hun sitt første konsertalbum, Live and More. Fra denne ble «Heaven Knows» en ny top 5 på the Hot 100.
Fra 1980-årene
Albumet On The Radio: Greatest Hits 1 & 2 var hennes tredje nr. 1 U.S. album. Med dette var hun den første som hadde hatt tre doble album som nr. 1. Albumet inneholdt to nye spor; «No More Tears (Enough Is Enough)», en duett med Barbra Streisand, og «On The Radio» som var skrevet for filmen «Foxes». Etter en uoverensstemmelse med Casablanca fikk hun en lukrativ kontrakt med David Geffen og ble den første artisten under hans plateselskap «Geffen». På det personlige plan ble hun «a born again Christian».
Første platen fra hennes hånd under Geffen var The Wanderer i 1980. Tittelsporet ble nok en Summer-hit (nr. 3 på Hot 100). På tross av at tre av sporene ble hits, solgte albumet svake 600.000 kopier i USA. Neste utgivelse ble den dance-orienterte I'm a Rainbow. Dette ble også siste platen i samarbeid med Moroder.
Qincy Jones produserte den neste utgivelsen, Donna Summer, i 1982. Med denne var hun tilbake på Top 10 of the pop, R&B og dance-listen med «Love Is In Control (Finger on the Trigger)». På en annen singelutgivelse, «State of Independence» koret Michael Jackson.
I 1983 kom hennes største hit etter Bad Girls; She Works Hard for the Money. Hun ble med denne den første fargede kvinnelige artisten som hadde en video på tung rotasjon på BET og MTV. Utgitt på PolyGram's Mercury Records forgiftet suksessen hennes forhold til Geffen. Dette markerte også slutten på Summers store salgstall. Hennes to neste utgivelser kom dog på Geffen; Cats Without Claws (1984) og All Systems Go (1987).
I 1988 forlot Summer Geffen for godt, og signerte kontrakt med Atlantic Records. I 1989 var hun igjen på hitlistene med "This Time I Know It's For Real" fra albumet Another Place and Time, som ble hennes 14. top ten Billboard Hot 100. I 1991 kom albumet Mistaken Identity uten å komme inn på Billboard Hot 200 Album-listen. I 1992 fikk Donna Summer sin egen stjerne på Hollywood Walk of Fame. Hun samarbeidet med Girogio Moroder igjen etter 10 år med "Carry On". Denne var med på Moroders Forever Dancing album og på hennes dobbelalbum The Donna Summer Anthology året etter.
Alpint under Vinter-OL 1956
Under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo ble det arrangert seks øvelser i alpint. De tre beste i utfor, storslalåm og slalåm mottok VM-medaljer i tillegg til OL-medaljene. I den alpine kombinasjonen ble det bare delt ut VM-medaljer.
Kombinasjon, menn
For kombinasjonsøvelsene ble det ikke delt ut olympiske medaljer, bare VM-medaljer
Kombinasjon, kvinner
For kombinasjonsøvelsene ble det ikke delt ut olympiske medaljer, bare VM-medaljer
Beauraing
Beauraing er en kommune i den belgiske provinsen Namur.
Lagoa Rodrigo de Freitas
Lagoa Rodrigo de Freitas, mest kjent som Lagoa, er en innsjø i bydelen Lagoa sør i Rio de Janeiro. Den har et areal på rundt 2,2 km² og en gjennomsnittsdybde på 2,8 meter. Maksimum dybde er 4,3 meter. Den er forbundet til Atlanterhavet via en kanal, som fungerer som grense mellom bydelene Ipanema og Leblon. Det er to øyer i innsjøen: Ilha Piraquê og Ilha Caiçaras.
Rundt innsjøen går det en 7,5 km lang gang- og sykkelsti og en rekke parker. Eiendomsprisene rundt innsjøen er blant byens høyeste. Like nord for Lagoa ligger fjellet Corcovado med den kjente Kristusstatuen. Ved juletider har innsjøen et enormt flytende juletre.
Under De olympiske leker 2016 skal øvelsene i kanosprint og roing avholdes på innsjøen.
Attu (Grønland)
Attu (tidligere Agto) er ei bygd i Qeqertalik kommune på vestkysten av Grønland. I 2018 hadde den 200 innbyggere.
Navn
Navnet Attu betyr «det som ble berørt» på grønlandsk. Tidligere ble navnet skrevet Agto.
Geografi
Attu ligger på øya med samme navn, beliggende rundt 40 km sør for Kangaatsiaq på vestkysten av Grønland ut mot Davisstredet. Avstanden til Aasiaat i nord er 100 km.
K. H. Ting
Karriere
Ting, som kom fra Shanghai, ble utdannet ved St. John's University i Shanghai (1937–1942), der han mottok gradene B.A. i 1937 og B.D. i 1942. I 1942 ble han ordinert til det anglikanske diakonat, og giftet seg også, med Siu-May Kuo (død 1995). I 1946 flyttet han og hustruen til Canada der han ble misjonssekretær for Canadian Student Christian Movement. Deretter studerte han ved Columbia University og ved Union Theological Seminary, begge i New York i USA (1947 til 1948). Han ble uteksaminert med mastergrader i de frie kunster (M.A.) og i teologi.
Fra 1942 til 1945 arbeidet Ting med administrative saker i YMCA (før han dro utenlands), of fra 1946 til 1947 i Canadian Student Christian Movement. Fra 1948 til 1951 arbeidet han med administrative saker for World Student Christian Federation i Genève i Sveits. I 1951 dro familien, nå med en ung sønn, hjem til Kina. Deres annen sønn ble født i 1952. Han var generalsekretær for det Shanghai-baserte Selskap for kinesisk kristen litteratur fra 1951 til 1953. I 1953 ble han rektor for Nanjing Union Theological Seminary og det påfølgende år ble han and valgt til Tre-selv-bevegelsens stående lederskapskomite.
Attu (Grønland)
Historie
I 1974 ble det innviet en nybygd kirke i bygda.
En gang var den blant de største i landet, men folketallet har gått ned. Fra 1980 til 2014 falt innbyggertallet med 34 %.
K. H. Ting
Karriere
På denne tiden var helhjertet støtte til Sovjetunionen de rigeur blant kinesiske kommunister, og K. H. Ting viste seg som en føyelig samarbeidspartner. I Tianfeng, Tre-selv-bevegelsens offisielle organ, hyllet han undertrykkelsen av oppstanden i Ungarn høsten 1956.
Under kulturrevolusjonen mistet han sine stillinger, men kom gradvis tilbake i fremskutt posisjon fra 1973 og fremover. I 1980 ble han president for Kinas kristne råd og leder for Tre-selv-kirken, stillinger han beholdt til 1997, da han ble 82 år. K.H. Ting var opptatt av å dempe utenverdenens mistanker om at religionsfriheten var utilfredsstillende i Kina. I 1983 benektet han at den protestantiske kirke var offer for upassende overstyring eller innblanding fra det statlige Rådet for religiøse anliggender:
Noen år etter inntok han et annet standpunkt, og klaget gjentatte ganger på urettmessig innblanding i kirkelige anliggender fra partikadre, som for eksempet i et brev til Den nasjonale folkekongress i 1988: ''«Kadrene selv tror ikke på noen religion, heller ikke forstår de seg på religion eller skjønner noe av de troendes religiøse følelser. Ofte er de antagonistiske overfor religion, har en tendens til å slå ned på religiøs virksomhet og er motivert av et ønske om å eliminere religionen.».''
I 1985 var K. H. Ting med på å grunnlegge Vennskapelighetsstiftelsen. Han var lenge president for stiftelsen såvel som rektor for det gjenåpnede Nanjing Union Theological Seminary.
Vurderinger
Menneskerettighetsaktiviser verden rundt var delte i sine meninger om K.H. Ting. Noen ser ham som en marionett og propagandist for Det kinesiske kommunistparti (han benektet at forfølgelse av religiøst troende var noe som vedvarte flere steder i Kina, noe ble anfektet av blant annet Amnesty International). Andre mener at han gjorde en viktig innsats ved å få utvirket det best mulige for de kristne under omstendigheter han ikke selv rådde over.
Biskop Tings bidrag til kinesisk teologi omfatter særlig hans kampanje for «Theological Construction». Dette er noe som en del oppfatter som kontroversielt. Mest markant er at han satte til side den tradisjonelle protestantiske lære om rettferdiggjørelse ved tro med «rettferdiggjørelse ved kjærlighet». Dette har hatt som effekt at det blir mulig å omfatte innen kristenheten alle dem som praktiserer kjærlighet, uavhhengig av trosbekjennelse eller mangel derav. Dette er blitt oppfattet som et fremstøt for å forsone kommunismens ateistiske ideologi med kristendommen på en måte som bevarer gode relasjoner til de styrende organer i Folkerepublikken Kina.
Attu (Grønland)
Historie
Fram til 1. januar 2018 tilhørte Attu Qaasuitsoq kommune. Deretter ble den en del av Qeqertalik.
Samfunn
Fiske og fangst er det viktigste næringsvegene i bygda. Det finnes en liten fiskefabrikk med fryseri, hovedsakelig for innfrysing av torsk. Steinbitrogn mottas og sendes til videre foredling i Kangaatsiaq. Det foregår også fangst av sel og sjøfugl. Ut over fiske og fangst er sysselsettingen knyttet til tjenesteytende virksomhet, inkludert kommunale tjenester.
Attu trafikkeres av Royal Arctic Line på en av rederiets bygdeskipslinjer ut fra Aasiaat. I sommersesongen fra mai til september driver også andre virksomheter passasjertrafikk til bygda fra Kangaatsiaq og Aasiaat.
Afrikaneren
Afrikaneren er en norsk dramafilm fra 1966 regissert av Barthold Halle. Filmen handler om en sørafrikansk student ved et norsk universitet. Manuset ble skrevet av Sigurd Evensmo og var basert på hans novelle med samme navn. Novellen var hans vinnerbidrag i Bokklubbenes og I-films konkurranse året før.
Attu (Grønland)
Samfunn
Det er helikopterrute til Aasiaat på helårsbasis.
Afrikaneren
Den inneholder jazz-musikk skrevet av Egil Monn-Iversen, og utøvd av Bjørn Johansen (saksofon), Bernt Anker Steen (trompet) og Frode Thingnæs (trombone).
Bihav
Bihav er et avgrenset havområde nær kysten og utgjør en del av et større hav. Bihavene blir inndelt i middelhav og randhav.
Afrikaneren
Medvirkende
I mindre roller var:
Produksjon
Opptakene ble gjort ved Sølvi Wang og Egil Monn-Iversens landsted utenfor Vøra ved Sandefjord og inne i Norsk Film A/S sine filmatelier på Jar.
Texas City
Texas City er en by i Texas. Den ligger like ved Mexicogolfen, ved sørvestre bredd av Galveston Bay.
Texas City er en travel dypvannshavn og her er det mange petroleumraffinerier og mye petrokjemisk industri. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 45 099 innbyggere. I fylket, Galveston County, var bare League City og Galveston mer folkerike.
I 1947 eksploderte to skip fullt av kjemikalier da de lå i havna i denne byen. Nærmere 600 mennesker ble drept, og flere tusen ble skadd. Byen opplevde også en kraftig orkan i 1915, som påførte byen store materielle skader.
Tømmerfløter
Tømmerfløtere var en yrkesgruppe som sørget for tømmertransporterten på elver og innsjøer.
Tømmerfløterne ble både omtalt som fløtere og brøtningsfolk. Ved enkelte elver og vassdrag blir fløting benyttet som betegnelse for transporten av tømmer på strie elver, rolige elver og vann. Men i mange vassdrag skiller man mellom fløting og brøtning, og dermed også mellom fløtere og brøtningsfolk. Begrepet brøtning kommer fra at tømmeret kunne «brøtte seg», det vil si at det satte seg fast og lagde demning som blokkerer for alt tømmeret som kommer etter. Andre betegnelser for dette er «vase» eller «knute». Således ble brøtning utført av brøtningskara i elver eller elvestrekninger hvor elven var stri og det var innsnevringer. Fløting over vann og i større rolige elver ble utført av fløtere. De arbeidet i fløterlag som kunne variere fra 4 til 10 fløtere eller brøtningsfolk.
Det var også lokale yrkestitler for fløtere som utførte spesielle arbeidsoppgaver som ved Steinberg hengsle hvor de som satte flåtene videre nedover elva var «nersettere».
Arbeidet gikk ofte i arv fra far til sønn og tusenvis av husmenn, husmannssønner, småbruker- og bondesønner, tjenestefolk og løsarbeidere livnærte seg av trelastindustrien.
Ryan Franklin
Ryan Ray Franklin (født 5. mars 1973 i Fort Smith, Arkansas) er en Major League Baseballspiller. Franklin er en høyrehånds pitcher for St. Louis Cardinals. I 2005 ble Franklin den åttende Major League-spilleren og den andre Marinerspilleren som testet positivt på steroider. For dette ble han utestengt i ti dager. 13. desember 2007 ble han navngitt i Mitchell Report som en spiller i Major League som hadde benyttet ulovlige prestasjonsfremmende midler.
Tømmerfløter
Tømmerfløting var et sesongarbeid, fra slutten av april og til slutten av juni. Resten av året arbeidet mange av dem som tømmerhoggere, fra september til januar, og som tømmerkjørere så lenge snøen lå i skogen. Brøtningsfolka var avhengige av vårflommen, men ved flere vassdrag ble det bygget mange dammer slik at man kunne slippe vann også etter vårflommen, og på den måten forlenge sesongen. Arbeidstiden varte fra 7 til 18, lørdager sluttet de klokken 17, men ofte ble dagene lengre. Det var to matpauser i løpet av dagen.
Iginniarfik
Iginniarfik er ei bygd i Qeqertalik kommune på vestkysten av Grønland. I 2018 hadde bygda 82 innbyggere.
Ryan Franklin
Franklin var en del av laget som vant olympisk gull under OL 2000 i Sydney.
Iginniarfik
Navn
Stedsnavnet er grønlandsk og betyr «stedet der man vil skyte med pil og bue eller bøsse».
Geografi
Iginniarfik ligger på sørsiden av halvøya Alanngorsua, omkring 40 km sør for Kangaatsiaq og omkring 15 km øst for Ikerasaarsuk. Byga ligger ved en liten vik og stedet har forholdsvis mildt klima. Havet ved Iginniarfik er isfritt fra juni til desember.
Tømmerfløter
Brøtning og fløting var manuelt hardt og også et farlig arbeid, det var flere arbeidere som omkom. Utstyrt med fløterhake ga de seg i kast med å få tømmeret nedover elva. Når tømmeret var «kasta» og lå i vannet overtok fløterne arbeidet. Brøtningskara sin oppgave var å passe på at stokkene ikke ble liggende igjen langs land eller i bakevjer og det ikke brøttet seg (vaset seg).
Når tømmeret satte seg fast og man ikke fikk det raskt i drift igjen kunne det danne seg store tømmervaser (brøtt). Da var det viktig erfaring og dyktighet for å løse den opp, man måtte vite hvilke stokk man skulle løsne for å få løsnet hele vasen så tømret kom i gang. Dette arbeidet var meget farlig for når vasen løsnet kom alt tømmeret fort å man måtte komme seg unna. Var det spesielt farlige arbeid var det de ugifte eller gamlekara som ble bedt om å trå til.
Iginniarfik
Historie
I 1990-årene var det vekst i folketallet i bygda, men fra 2005 falt det igjen.
Alaouite-ordenen
Alaouite-ordenen (arabisk: Wissam Alaouit) er en marokkansk orden. Den ble innført i 1913 til belønning av sivile og militære fortjenester.
Iginniarfik
Historie
Fram til 1. januar 2018 tilhørte Iginniarfik Qaasuitsoq kommune. Deretter ble den en del av Qeqertalik.
Alaouite-ordenen
Bakgrunn
Alaouite-ordenen ble innstiftet 11. januar 1913 av sultan Mulai Yusuf til belønning av sivile og militære fortjenester. Ordenen har navn etter Alaouite-dynastiet. Marokkos konge er ordensherre.
Iginniarfik
Samfunn
Fiske og fangst er det viktigste næringene i Iginniarfik. Det finnes ikke mottak på stedet, så fangsten må leveres i Ikerasaarsuk eller Kangaatsiaq. Andre arbeidsplasser er tilknyttet tjenesteyting og offentlig virksomhet.
Bygda har butikk, bygdekontor og en skole for første til niende klasse. Skolen huser helsestasjon og skolekapell. Den gamle skolebygningen benyttes som forsamlingshus.
Alaouite-ordenen
Inndeling
Alaouite-ordenen er inndelt i fem grader:
En medalje er også knyttet til ordenen.
Iginniarfik
Samfunn
Iginniarfik trafikkeres av Royal Arctic Line på en av rederiets bygdeskipslinjer ut fra Aasiaat. I sommersesongen fra mai til september driver også andre virksomheter passasjertrafikk til bygda fra Kangaatsiaq og Aasiaat.
Tømmerfløter
Fløterne gikk eller løp fra stokk til stokk og det hente ikke sjeldent at de datt imellom og ble våte på beina eller på hele kroppen. De fleste av fløterne kunne ikke svømme, men de passet på hverandre best mulig. Når de skulle holde stokkene unna land og bakevjer måtte de vasse til knes og enkelte ganger helt til livet, de var mye våte og det slet på helsa. Skoene måtte ha tynne såler, slik at de hadde følelsen av hvordan stokken var. Det var en fordel med hull i skoene, slik at vannet rant ut igjen.
Iginniarfik
Samfunn
Det er helikopterflygninger mellom Iginniarfik og Aasiaat på helårsbasis.
Tømmerfløter
Det var opprinnelig et liv med overnatting i gapahuk og nyingen, man kunne også overnattet i små hytter eller buer. Istedenfor å ta klærne inn i bua hvor det ville bli utrivelig med rå damp av vann og gammel svette, ble de våte klærne hengt på utsida av veggen til om morgenen. Men det hendte også at de måtte sove i vått tøy når de ikke hadde tørt tøy. Senere når det kom skogsbilveger og biler kunne de kunne reise hjem eller bo på gårder eller hytter, da inneholdt ryggsekken bare dagsniste og kaffe til kaffekjelen på nyingen.
Man foretok en rensk etter at brøtingen var ferdig, det ville si at man igjen startet øverst i elva og fikk stokker som hadde stoppet opp ut i elvestrømmen. Stokkene kunne ha lagt seg langs land, i bakevjer, satt seg fast i stryk eller som bunntømmer. Dette kunne være mye tømmer og mye slit da det var lite vannføring.
Selv om arbeidet var hardt og farlig var det mange som arbeidet hele arbeidslivet med brøtning eller fløting, lengst kunne de arbeide som var ansatt ved en lense eller hengsle, for her var arbeidet litt enklere. I 1961 fikk 127 fløtere i Drammensvassdragets sin Fløtningsmedaljen for lang og tro tjeneste av Drammensvassdragets fellesfløtningsforening. Av disse var det to mann som fikk den for 60 års arbeid og 30 for 50 års arbeid.
Beskrivelse av tømmerfløting i Østerdalen i 1900
Hentet fra oppslagsverket Norge i det nittende aarhundre, fra kapittel Østerdalen av Jacob B. Bull.
Alt hvad der om høsten er hugget og om vinteren kjørt frem til fløtbart vand, skal nu af flommen bæres sydover fra dal til dal, fra bygd til bygd, saa langt elven rækker. Fra hundreder af smaaelver skal tømmerstok paa tømmerstok stødes ind i de større, og fra dem videre til selve Glommen. Med tømmerhake og øks, kaffekjel og nisteskræppe møder fløterlagene op til sit farlige arbeid. Dag efter dag staar de stærke mænd i det isnende vaarvand til langt op paa livet for at løsne lunner og lempe tømmer i strykene. Ombytte bliver der ikke tale om eller tid til, søvn blir der lidet af, og kaffekoppen og den stærke niste sammen med den friske luft og den store legemlige anstrengelse er det, som hjælper fløteren til at holde ud, ofte fjorten dage i træk i et arbeid, som synes at skulle overstige menneskelige kræfter. Uden betænkning gaar de til sin vaagsomme bedrift, springer fra sten til sten i det fossende stryk, hvor et feiltrin er døden, hopper fra stok til stok.
Gryte II kraftverk
Gryte II kraftverk er et vannkraftverk ved Grytevatnet på Ropeid i Suldal kommune i Rogaland.
Alaouite-ordenen
Insignier
Ordenstegnet for Alaouite-ordenen består av en hvitemaljert femtagget stjerne med røde kanter og en rød midtmedaljong med innskrift i arabiske bokstaver. Reversen har en rød parasoll i midtmedaljongen. Dette er et herskertegn for fyrstedynastiet. For offiserer og høyere grader finnes det grønne grener i hver av stjernens vinkler. Ordenstegnet er opphengt i båndet i en krans.
Gryte II kraftverk
Det utnytter et fall på 182 meter fra Krokavatnet, som er reguleringsmagasin.
Alaouite-ordenen
Insignier
Ordensstjernen er i sølv og har fem grupper av stråler. Den har en versjon av ordenstegnet i midten.
Gryte II kraftverk
Installert effekt er 500 KW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 2,4 GWh.
Kraftverket ligger ved inntaket til Gryte I kraftverk. Begge eies av en lokal grunneier.
The Martyrdom of Philip Strong
The Martyrdom of Philip Strong er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Richard Ridgely.
Alaouite-ordenen
Insignier
Ordensbåndet var først ensfarget oransje, men ble endret til oransje med smale hvite striper ved kantene.
The Martyrdom of Philip Strong
Handling
Philip Strong, en ung pastor i en stor og fasjonabel kirke, er omgitt av luksus - drevet frem av en velstående menighet. Han har forkynt Kristi læresetninger, men hans arbeid har bare vært et verk av tomme ord. For å bevise sannheten i det han sier, begynner Philip å arbeide i en fattig slum - hvor han får se en elendighet i verden som han aldri har kjent til før. Philip innser at dette skal være hans egentlige oppdrag i livet, og hjelpe de undertrykte og veldig fattige.
Alaouite-ordenen
Tildeling
Alaouite-ordenen kan tildeles for både sivil og militær innsats. Det er satt begrensninger på antallet samtidige mottagere i hver grad. Det kan til enhver tid kun finnes 40 innehavere av storbånd, 80 storoffiserer, 400 kommandører, 1,000 offiserer og 3,000 riddere.
G. Larsens Pipefabrikk
G. Larsens Pipefabrik var en norsk industribedrift etablert i 1844 og nedlagt 1979. Bedriften ble startet av dreieren Guldbrand Larsen (1815 – 1902) begynte produksjon av merskumspiper på Lillehammer. Fra 1860-årene ble briarpiper den viktigste artikkelen. Bedriften fikk etter hvert navnet G. Larsens Pipefabrikk og pipen ble markedsført under navnet «Mesnapipen».
The Martyrdom of Philip Strong
Handling
Men når han kjemper for de undertryktes kamp, ​​vekker han også hatet til mektige krefter - fra velstående mennesker, som ønsker å forårsake hans undergang. De gamle vennene hans har forlatt ham, den lille datteren hans dør kort tid senere, og kona han elsker står imot ham - men Philip kjemper videre så godt han kan. Sarah begynner å tro at Loreen - en kvinne som Philip forsøker å hjelpe - er den nye elskerinnen hans.
G. Larsens Pipefabrikk
Fabrikken hadde betydelig eksport; aksjeselskap fra 1916. Produksjonen ble lenge ledet av treskjæreren Lars Prestmoen (1871–1957). Ved siden av piper produserte man også paraplyer. Bedriften ble solgt til utenlandske eiere i 1984. Merket ble i 2009 fortsatt produsert av firmaet Stanwell i Danmark.
Anne Boleyn
Anne Boleyn, 1. markise av Pembroke, (navnet uttales: /ˈbʊlɪn, bʊˈlɪn/; født ca. 1501/1507 i Blickling Hall, død 19. mai 1536 i Tower of London) var dronning av England som Henrik VIIIs andre hustru og mor til dronning Elizabeth I.
Kong Henrik VIIIs ekteskap med Anne og hennes påfølgende henrettelse var delvis den kompliserte begynnelsen på en politisk og religiøs omveltning, reformasjonen i England, hvor Anne selv aktivt satte i gang kirkereformer. Hun hadde stor politisk påvirkning og har blitt kalt for «den mest innflytelsesrike og viktigste ektefelle en konge av England noen gang har hatt».
Anne Boleyn er mest kjent for sin dramatiske død. Hun ble henrettet for utroskap, incest og forræderi den 19. mai 1536. Det er utbredt antatt at hun var uskyldig i det hun ble tiltalt for, og hun har senere blitt regnet som en martyr av de engelske protestantene, delvis grunnet verkene til John Foxe. Hennes liv har vært utgangspunkt for utallige romaner, skuespill, operaer, fjernsynsdramaer og spillefilmer.
Omdiskutert fødselsår
På grunn av mangelen på kirkedokumenter fra perioden er historikerne ikke samstemte om årstallet for Anne Boleyns fødsel. Kildemateriale fra 1500-tallet er motstridende, og ulike årstall har blitt fremmet av forskjellige forfattere. En italiensk historiker (1600) antydet at hun ble født i 1499, mens Thomas Mores svigersønn antydet et såpass senere årstall som 1512. Alle de øvrige gjetningene faller innenfor disse to ytterpunktene. I våre dager har den akademiske debatten vært sentrert rundt to nøkkelår: 1501 og 1507. Det sistnevnte året ble først fremmet av en elisabethansk antikvar, William Camden, og var foretrukket inntil kunsthistorikeren Hugh Paget argumenterte mot det i 1981. To autoriteter på perioden, Eric Ives og Retha Warnicke (som har skrevet hver sin biografi om Boleyn) er uenige. Ives, en britisk historiker og juridisk ekspert, fremmer 1501, mens Warnicke, en amerikansk forsker og kvinnehistoriker, foretrekker 1507.
Det viktigste kjente skriftlige vitnesbyrdet er et brev Anne skrev ca. 1514. Hun skrev det på fransk, sitt andre språk, til sin far, som da levde i England, mens hun selv fullførte sin utdannelse i Nederlandene. Professor Ives har pekt på at brevets stil og dets voksne håndskrift tilsier at Anne må ha vært eldre enn 13 år da brevet ble skrevet. Dette blir støttet av en historieskriver fra slutten av 1500-tallet, som skrev at Anne var tyve da hun kom tilbake fra Frankrike. Disse argumentene blir avvist av Warnicke i flere bøker og artikler, og dette er også samme konklusjon som de fleste historikere støtter. Det nøyaktige fødselsåret vil kanskje aldri bli kjent.
Fødsel og familie
Anne var datter av Thomas Boleyn, senere jarl av Wiltshire og Osmonde, og dennes hustru Elizabeth Boleyn (født Elizabeth Howard), datter av Thomas Howard, 2. hertug av Norfolk. Det er ikke kjent hvor Anne ble født, men det var antagelig enten i sin families herskapsbolig Blickling Hall i Norfolk eller i deres foretrukne hjem Hever Castle i Kent.
Det ble etter hennes død spredt rykter om at hun led av polydaktyli ved at hun skal ha hatt seks fingre på venstre hånd (noe som på denne tiden ble betraktet som et tegn på kontakt med djevelen). Selv om dette ryktet har vært populært og ofte gjentatt, er det betvilt i moderne tid ettersom det ikke finnes samtidige vitnesbyrd som støtter påstanden. Ingen av de mange vitnene som har nedtegnet møter med Anne Boleyn, ofte pinlig detaljerte, har nevnt deformasjoner, langt mindre en sjette finger. Ettersom en fysisk deformasjon altså ble betraktet som et tegn på ondskap, er det lite sannsynlig at hun ville få møtt Henrik VIII og tiltrukket seg hans romantiske oppmerksomhet om hun hadde hatt en slik deformasjon. På grunnlag av dette har de fleste akademikere avvist ryktet.
Anne hadde to søsken. Som med henne selv er fødselsdatoene deres usikre, men det synes klart at hennes søster Mary Boleyn var eldre. Marys barn skal ha vært overbevist om at deres mor var den eldste søsteren, og det samme var Annes datter Elizabeth. Deres bror George Boleyn, vicomte av Rochford kan ha vært den eldste, avhengig av når man mener at Anne ble født, ettersom George helt klart kom til verden en gang rundt 1504.
Senere i livet hadde Anne ikke et spesielt nært forhold til sin far, men i sin barndom synes hun å ha vært ivrig etter å glede ham. Forholdet til søsteren Mary var i begynnelsen varmt, men de kranglet over hennes valg av ektefelle og var absolutt ikke på talefot da hun døde. Anne hadde samlet sett et lykkeligere forhold til sin mor og bror, og var tilsynelatende svært knyttet til begge.
Da Anne ble født, var Boleyn-familien ansett som en av de mest respektable familiene i det engelske aristokratiet, selv om de kun hadde hatt adelstittel i fire generasjoner. Senere ble de kritisert for å ha vært sosiale klatrere, men det var et politisk angrep på dem. Med ordene til en av hennes biografer: «Tradisjonen forteller oss også at familien Boleyn var en handelsfamilie fra London, men igjen leder tradisjonen oss på avveier: Anne Boleyn var født som en høyverdig aristokratisk dame.» Blant hennes forfedre var en borgermester av London, en hertug, to kvinner av aristokratiet og en jarl, og blant hennes slektninger på morssiden var den mektige familien Howard. Anne Boleyn var faktisk mer aristokratisk enn både Jane Seymour og Katarina Parr, to av Henrik VIIIs øvrige hustruer.
Antoine Louis
Antoine Louis (født 13. februar 1723 i Metz, død 20. mai 1792 i Paris) var en fransk militærlege og kirurg. Louis ble i 1743 regimentskirurg, i 1757 kirurg ved Charitésykehuset i Paris og i 1764 det kirurgiske akademis stående sekretær. Han utøvde omfattende litterær virksomhet og var en av 1700-tallets fremste kirurger. Framfor alt var hans langvarige arbeide som det kirurgisk akademis sekretær av stor betydning. Han var også en viktig bidragsyter til leksikonet Encyclopédie.