cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Urslavisk
Historisk utvikling
Urslavisk er med i gruppen av satem-språk blant de indoeuropeiske språkene (sammen med indoiranske språk, albansk og baltiske språk), der palatovelare konsonanter ble affrikater eller frikativer som ble uttalt lenger frem i munnen. I urslavisk ble de tidligere palatovelare plosivene koronale frikativer:
En annen viktig endring er sammenfallet mellom aspiererte og stemte konsonanter:
Etter dette gikk lang og kort *o og *a sammen: som i de baltiske språkene falt kort *o og *a sammen, mens lang *ō og *ā forble forskjellige i baltisk og falt sammen i slavisk. På et eller annet tidspunkt gikk urindoeuropeisk *ə tapt i alle stavelser unntatt den første i et ord, og skillet mellom lange og korte diftonger forsvant.
Etter at urslavisk hadde brutt ut av fellesskapet med baltisk, gjennomgikk det en 2000 år lang stabil periode med bare noen århundres raske endringer før den slaviske språkenheten brøt sammen på grunn av de slaviske folkevandringene i begynnelsen av 500-tallet. Dermed defineres den fellesslaviske perioden av en tidsskala som omfatter de tre palataliseringene og slutter med endringen av *ě til *a i visse kontekster.
Progressiv palatalisering
Den palataliseringen som antagelig er eldst, blir ofte kalt den «tredje» palataliseringen (heretter kalt progressiv palatalisering) på grunn av forvirring om de eksakte fonetiske omstendighetene som forårsaket den, samt på grunn av former som nominativ entall *otĭcĭ (fra *otĭk-os), mot vokativ entall *otĭče (fra *otĭk-e), som fikk det til å synes som om den progressive palataliseringen fant sted etter denne første regressive palataliseringen (se under). Imidlertid kan man ved å ta hensyn til og ordne andre diakroniske endringer (slik som det faktum at bakre vokaler ble mer fremre etter palatale konsonanter) på en tilfredsstillende måte forklare de fleste av disse uregelmessighetene, samtidig som man setter den «tredje» palataliseringen før de to andre i tid.
Den progressive palataliseringen foregikk slik: Velare konsonanter ble palataliserte (*k, *g, *x → *, *, *) når de kom etter en fremre trang vokal (lang eller kort) og sto foran en midtre bakre vokal (lang eller kort) over en morfemgrense. En *n eller *r mellom velaren og den trange vokalen synes ikke å hindre denne palataliseringen. Dessuten må den foregående fremre trange vokalen selv komme etter en konsonant.
Slavisk kontakt med germanske stammer (slik som de vandrende goterne) omkring 100- eller 200-tallet er det tidligste tidspunktet da den progressive palataliseringen kan ha foregått, ettersom slike lånord som *kuning → kŭnędzĭ («konge») og *pfenning → *pěnędzĭ («penning») reflekterer denne palataliseringen. Etter 800-tallet var palataliseringen antagelig ikke lenger virksom, ettersom væringene (*varying-) var kjent som (varęgŭ) i den østslaviske språkgrenen (ukrainsk og russisk, uten palatalisering av *g til *z), mens nominativ flertall  (varęzi) og lokativ entall viser at den andre regressive palataliseringen fortsatt var virksom, eller at formene er dannet ved analogi med andre substantiver som endte på velar konsonant.
Syllabisk synharmoni
Etter at den progressive palataliseringen fant sted, oppsto det i den fellesslaviske perioden en tendens til at suksessive segmentalfonemer i en stavelse assimilerte artikulatoriske egenskaper (først og fremst artikulasjonssted). En annen tendens, generelt kjent som «de åpne stavelsers lov», markerer begynnelsen på den fellesslaviske perioden. En ordning av fonemene i en stavelse (fra lav til høy sonoritet) førte til at endekonsonanter falt vekk og at konsonantgrupper ble forenklet (enten ved at de falt vekk eller ved epentese), diftonger ble til monoftonger, nasale konsonanter i slutten av stavelsen ble til nasalering av den forutgående vokalen (*ę og *ǫ), og så videre. Etter disse endringene oppsto det en CV-stavelsesstruktur (konsonant-vokal, segmentene var altså ordnet fra lav til høy sonoritet), og stavelsen ble språkets grunnleggende strukturelle enhet. Slik ble stavelser (ikke bare konsonanten eller vokalen) markert som enten «bløte» eller «harde», ettersom de fleste konsonanter hadde utviklet palataliserte allofoner i bløte stavelser (en situasjon som kalles «syllabisk synharmoni» eller «syllabem».
Regressive palataliseringer
Som en utvidelse av systemet med syllabisk synharmoni, ble velarer palatalisert til postalveolarer forant fremre vokaler (*i, *ĭ, *e, *ę) og *j.
Dette var den første regressive palataliseringen. Siden forekom flere vokalendringer: *ū mistet labialiseringen (muligens, heretter skrevet <y>, som i moderne polsk), både *ou og *eu ble *u, og bakre vokaler ble fremre etter palataler (inkludert *j). Dette ble tett fulgt av monoftongisering av diftonger i alle omgivelser.
På dette tidspunktet hadde urslavisk det følgende vokalsystemet:
Urslavisk opererte fremdeles under systemet med syllavisk synharmoni, og fordi det hadde en ny fremre vokal, jat (muligens en åpen fremre vokal, ) gjennomgikk språket den andre regressive palataliseringen, da velarer foran *ě ble palatalisert. Som ved den progressive palataliseringen ble disse til palatovelarer. Snart etter ble palatovelarene fra både den progressive palataliseringen og den andre regressive palataliseringen sibilanter.
Ved deklinasjonen av substantiver forekom den andre regressive palataliseringen bare i to viktige slaviske stammeklasser: o-stammene (maskuline eller nøytrale konsonantstammer) og a-stammer (feminine eller maskuline vokalstammer). Denne regelen påvirket de maskuline o-stammenes paradigme på tre steder: foran endelsene i nominativ flertall og i lokativ entall og flertall.
Differensiering blant dialektene
På dette tidspunktet ble variasjonen mellom dialektene mer synlige. Enkelte dialekter (slik som dem som senere ga opphav til gammeløstslavisk tillot at den andre regressive palataliseringen virket over en mellomstående *v.
Den fonetiske realisasjonen av de nyoppståtte sibilantene variererte fra dialekte. Ifølge Aleksandar Belić var palataliseringenes fonetiske karakter uniform gjennom hele den fellesslaviske perioden, mens de vestslaviske språkene utviklet *š senere gjennom analogi. I alle dialekter (unntatt lekhittisk) ble til. Den nedenstående tabellen illustrerer forskjellene mellom de forskjellige dialektene hva gjelder fonetisk realisasjon av palataliseringene.
Den urslaviske perioden endte da den syllabiske synharmonien gikk tapt. Den første årsaken var endringen av *ě til *a etter palataler og *j, som førte til kontraster mellom *ča og *ka. Videre ble svak jer (*ь/ĭ og *ъ/ŭ) forkortet før de falt vekk (se Havlíks lov), slik at det ble skapt nye lukkede stavelser, og gruppene *tl og *dl gikk tapt overalt unntatt i vestslavisk, idet de ble forenklet til *l eller erstattet av henholdsvis *kl og *gl. På dette tidspunktet hadde fellesslavisk de følgende konsonantene.
For mange fellesslaviske dialekter, inkludert de fleste av de vestslaviske, alle de østslaviske unntatt de lengst mot nord, og enkelte av de vestlige sydslaviske, ble *g lenisert fra en stemt velar plosiv til en stemt velar frikativ ( → ). Fordi denne endringen ikke var universell, og frodi den ikke fant sted i flere østslaviske dialekter (slik som belarusisk og sydrussisk) før etter at Havlíks lov hadde virket, stiller George Shevelov spørsmålstegn ved projeksjoner av denne endringen til et tidlig tidspunkt, og postulerer tre uavhengige tilfeller av lenisjon, idet han tidfester den tidligste til før 900 e.Kr. og den siste til begynnelsen av 1200-tallet.
Lånord
Ordforrådet i urslavisk omfatter også en del lånord fra språkene hos de forskjellige stammene og folkene de urslavisk-talende kom i kontakt med. Disse var for det meste indoeuropeisk-talende, først og fremst talte de germanske språk (gotisk og gammelhøytysk), vulgærlatin eller tidlige romanske dialekter, mellomgresk eller i mindre grad iransk og keltisk.
Mange uttrykk av gresk-romersk opphav vant veien inn i slavisk med gotisk som formidler. Analyser har vist at de germanske lånordene i slavisk viser minst fire distinkte kronologiske lag, og må ha tilflytt urslavisk gjennom en lang periode.
Blant de ikke-indoeuropeiske språkene er det mulig at det har bestått forbindelser med forskjellige tyrkiske avariske språk, men rekonstruksjoner er meget upålitelige på grunn av det ringe bevisgrunnlaget og på grunn av de forholdsvis sene nedtegnelsene av både slaviske og tyrkiske språk.
Den eldre litteraturen, samt enkelte eldre etymologiske ordbøker, foreslår ofte iransk eller keltisk opphav for alle slaviske ord med uklar etymologi. I virkeligheten møter disse forslagene liten støtte blant lingvister.
Litteratur
Jooseppi Julius Mikkola sitt hovedverk er Urslavische Grammatik i tre deler («Urslavisk grammatikk», 1913–1950).
Horpestadvatnet
Horpestadvatnet er en sterkt næringsrik (hypertrof) innsjø i Klepp kommune, Rogaland. Innsjøen hører til Orrevassdraget, og får tilsig fra øst gjennom Roslandsåna fra Frøylandsvatnet. Utløpet er i vest gjennom Horpestadkanalen til Orrevatnet. Den sørvestre delen av vannet inngår sammen med Ergavatnet i Orrevatnet naturreservat.
Vannet har en stor bestand av småfallen, ikke særlig verdifull lagesild. Det er også sik og ål i vannet.
The Italian Barber
The Italian Barber er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av D. W. Griffith.
Handling
Tony, en frisør, på vei til butikken møter lille Alice. Han blir umiddelbart forelsket i henne, og kan ikke lenger tenke på noe annet. Senere blir de forlovet, og planlegger å gifte seg.
Imidlertid kommer Alices søster Florence, en vaudeville-artist, tilbake fra sin turné sammen med sin partner Bobby Mack. Men Tony blir forelsket i Florence, noe Alice snart blir klar over - og det oppstår etter hvert en rekke komplikasjoner.
Hosea av Israel
Hosea (hebraisk:, Hôšēăʻ; «Frelse»; latin: Osee) var konge av det nordlige israelittiske Israel og sønn av Ela som ikke nødvendigvis er identisk med den israelittiske kong Ela. William F. Albright har datert hans kongetid til 732–721 f.Kr., mens Edwin R. Thiele har kommet fram til datoene 732–723 f.Kr.
Tiltredelse til tronen
Assyriske nedtegnelser har hovedsakelig bekreftet den bibelske fortellingen om hvordan Hosea ble konge. I henhold til Andre Kongebok konspirerte Hosea mot og drepte sin forgjenger Pekah av Israel. Den assyriske kong Salmanassar V angrep deretter Israel og tvang Hosea til underkaste seg og betale skatt. En udatert inskripsjon fra Tiglat-Pileser III (Salmanassars forgjenger) skryter av å ha gjort Hosea til konge etter at dennes forgjenger har blitt veltet:
Mengden med tributt/skatt som ble krevd av Hosea er ikke nevnt i Bibelen, men kong Menahem av Israel, rundt 10 år tidligere (743/742 f.Kr.), ble krevd for 1000 talenter sølv til Tiglat-Pileser III for å «styrke hans grep på kongedømmet», åpenbart mot Menahems rival Pekah. Den assyriske eponymiske liste viser at Salmanassar V drev krig «mot» (et sted, navnet mangler) i årene 727, 726, og 725 f.Kr., og det er antatt at det manglende navnet er kongedømmet Israel i Samaria. Den babylonske krønike hevder at Salmanassar herjet byen til Sha-ma-ra-in (Samaria). Ytterligere bevis finnes ved at Salmanassar, ikke assyriske Sargon II, som først erobret Samaria, til tross for sistnevntes påstand, senere i sin kongetid, var dets erobrer, noe som ble vist av forskeren Hayim Tadmor, ved at Sargon II ikke hadde krigføring i vest i løpet av hans to første år av sitt styre (722 og 721 f.Kr.).
Kong So av Egypt
Hosea kom til sist til å holde tilbake tributten han lovte den assyriske kongen, ettersom Horsa forventet støtte fra «So, konge av Egypt». Det er uklart hvem denne kongen av Egypt er: en del forskere har argumentert for at «So» viser til den egyptiske byen Sais (som New English Bible antyder), og derfor viser til farao Tefnakht av det 24. egyptiske dynasti; imidlertid var den fremste byen i Egypt på denne tiden Tanis, noe som antyder at det var en unødvendig korrigering av teksten, og at bibelforskeren Kenneth Kitchen er korrekt i å identifisere «So» med Osorkon IV fra det 22. egyptiske dynasti. Alternativt kan «So» referere til en mindre betydningsfull egypter, eksempelvis den egyptiske hærføreren Siebe som er nevnt i assyriske nedtegnelser.
Slutten på styret
Hva som skjedde med Hosea etter at kongedømmet Israel ble ødelagt, og når og hvor han døde er ukjent.
Kronologisk bemerkning
Kalenderen for beregning av årene til kongene i Judea og Israel ble forskjøvet med seks måneder da det til Judea begynte i tishri (høsten) og det til Israel i nisan (våren). Kryss-synkronisering mellom de to kongedømmene har derfor ofte gjort det mulig å presisere begynnelsen og avslutningen til en kongetid innenfor en seks måneders utstrekning. I tilfellet Hosea viser synkroniseringen med kongetiden til Hiskia av Juda at han kom på tronen en gang mellom første tisri i 732 f.Kr. og dagen før første nisan 731 f.Kr. Slutten på hans styre skjedde mellom første nisan 723 f.Kr. og dagen før første tisri det samme året. Denne presiseringen av datoene for Nosea er gitt ved senere forskere som bygde på Thieles arbeid, ettersom Thiele ikke aksepterte Hosea/Hiskia-synkroniseringen i Andre Kongebok 18. At Hosea døde før første tisri høsten 723 et tilleggsbevis som at det var Salmanassar, ikke Sargon II, som innledningsvis erobret Samaria. Salmanassar døde ikke før desember 722 eller januar 721 f.Kr.
Dorothy Ludwig
Dorothy Ludwig (født 16. januar 1979) er en canadisk skytter som konkurrerer i pistolskyting. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hennes beste resultat var nummer 34 i 10 meter luftpistol.
Lee Chang-woo
Lee Chang-woo (født 12. mai 1983) er en sørkoreansk håndballspiller. Han er målvakt og spilte på Sør-Koreas herrelandslag i håndball i Håndball-VM 2011.
Seljebrannmåler
Seljebrannmåler (Epione repandaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den kan kjennes på de tofargede vingene, og kan skilles fra den nærtstående arten ospebrannmåler (Epione vespertaria) på de spissvinklede vingespissene.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 25 – 30 mm), slank, mest brunoransje måler. Antennene er smalt fjærformede hos hannen, trådformede hos hunnen. Vingene er brunoransje ut til det ytterste tverrbåndet, rødaktig grå utenfor dette. Forvingen har markerte, spissvinklede vingespisser og er litt innbuktet bak disse. Ytterkanten er helt jevn uten bølging. Ved roten har den en V-formet, svart tverrstripe. Nær fremkanten omtrent midt i vingen er det en liten, svart flekk, og omtrent to tredjedeler ute i vingen er det et skrått, i midten utbuktet, svart tverrbånd som fortsetter på bakvingen. Utenfor dette tverrbåndet er vingen gråaktig. Larven er gråbrun, litt knudrete og ligner sterkt på en avbrukket kvist. Litt foran midten har den to små, svarte vorter på ryggen.
Upstairs and Down
Upstairs and Down er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Charles Giblyn.
Residens
En residens (latin: residentia/residere, å sitte, slå seg ned, bo) er et fyrstelig eller kongelig regjeringssete. Vanligvis forstås det som den faste bopelen til en verdslig eller kirkelig fyrste, i motsetning til det administrative setet til en regjering eller et midlertidig besøkt herresete som middelalderens tyske pfalz-fyrster.
Upstairs and Down
Handling
Alice Chesterton (spilt av Olive Thomas) er forlovet med kjedelige Tom Carey. Hun flørter med mange av de mannlige gjestene ved forskjellige sosiale sammenkomster, og møter i den forbindelse Terence O'Keefe - en polospiller fra Irland som har kommet til New York for å kjøpe hester på vegne av det britiske militæret. De blir straks interessert i hverandre, men dette fører også til komplikasjoner.
Residens
Residensbygningen er oppført som slott eller palass, hvorav begrepet residensslott er avledet.
Seljebrannmåler
Levevis
Denne arten er knyttet til fuktig løvskog, også sumpskog. Larvene lever mest på selje (Salix caprea), men de kan også finnes på or, osp, slåpetorn og andre busker. De voksne målerne flyr om natten i juli – september og kommer gjerne til lys. Overvintringen skjer som egg.
Residens
Dagens betydning
En ambassadørs representative bolig blir i dag ofte kalt en residens. Begrepet blir nå også brukt i forbindelse med luksuriøse bosteder for personer med høye krav. Eksempelvis er en seniorresidens et hotellignende boligkompleks med høyeste komfort for (velstående) pensjonister (en eufemisme for eldrebolig). En strandresidens eller jaktresidens er et luksushotell eller et eksklusivt ferieboliganlegg med direkte tilgang til en strand eller jaktområder. En fyrstes sommersete blir ofte kalt sommerresidens.
Seljebrannmåler
Utbredelse
Seljebrannmåleren finnes i Europa. I Norge er den funnet nord til Nord-Trøndelag, men den ser ut til å mangle på Vestlandet.
Residens
Residensby
Et klassisk eksempel på en residensby er München, som var setet til Wittelsbachene, og som utviklet seg til å bli Bayerns sentrum, og som følge av dette også sentrum for politikk, næringsliv og kultur i Bayern. I dag blir bygninger fra tiden som residensby ofte benyttet til offentlige formål.
Brian Aherne
Brian Aherne (født William Brian de Lacy Aherne 2. mai 1902 i King's Norton, Worcestershire, død 10. februar 1986) var en engelsk skuespiller.
Brian Aherne dukket opp på scenen allerede som niåring. Etter det spilte han i mange stumfilmer før han hadde sin debut i lydfilmen med Madame Guillotine (1931). Etter noen år med flere lydfilmer i England dro han til Hollywood. Han lagde over 30 filmer, og har i dag en stjerne på Hollywood Walk of Fame, rettere sagt ved 1752 Vine Street.
Brian Aherne døde av hjertefeil i Venice, Florida i en alder av 83.
Hysterese
Hysterese er brukt om flere fenomer der virkningen kommer senere eller svakere enn den ytre påvirkningen burde tilsi.
Jean Rescues
Jean Rescues er en amerikansk stumfilm fra 1911 regissert av Laurence Trimble.
Eugene Olaussen
Ansgar Eugène Olaussen (født 27. desember 1887 i Tønsberg, død 22. januar 1962) var en norsk politiker som var medlem i Arbeiderpartiet, Norges Kommunistiske Parti og Høyre, før han endte i Nasjonal Samling.
Bakgrunn
Ansgar Eugène Olaussen var sønn av Hannibal Olaussen (1848–1916) og Bella Sophie Johansen (1852–1918). Faren hadde innvandret fra Tanum i Sverige og var bokbinder av yrke, likesom Eugènes storesøster Anna Catharina. Familien bodde senere i Moss. Eugène Olaussen havnet senere i Hokksund.
Han startet i arbeidslivet som 13-åring, og etter noen år som arbeider lærte han seg typografi. Han gikk i lære i aviser som Moss Avis og Jarlsberg.
Sosialdemokrat
Olaussen var medlem av ledelsen i Norges socialdemokratiske Ungdomsforbund, senere Norges Kommunistiske Ungdomsforbund fra 1907 til 1924 og redaktør av forbundets avis Klassekampen fra 1911 til 1921.
I forbindelse med partikampene var han blant dem som var mest lojale overfor Komintern og ble derfor regnet til venstrefløyen. Mellom 1922 og 1924 var han stortingsrepresentant fra Buskerud, og fikk i den forbindelse kritikk fra Komintern for sin og gruppas kriseprogram, som innebar en politikk for å lindre følgene av den rådende politikken innenfor et kapitalistisk rammeverk.
Kommunist
Han var i 1923-1924 NKUs representant i NKPs sentralstyre og i 1924 redaktør for det teoretiske tidsskriftet Proletaren.
Fedrelandslaget
Han gikk deretter over til Fedrelandslaget og Høyre etter å ha vurdert og forkastet ideen om å gå tilbake til Arbeiderpartiet. Han var imidlertid ingen prominent personlighet i sitt nye, politiske selskap. I forbindelse med sin nyvunne motstand mot arbeiderbevegelsen og dens vesen ble han påvirket av nasjonalistiske ideer, og særlig av Fridtjof Nansen.
Han beveget seg etter dette i retning nazismen, og fra 1940 jobbet han nært opp mot Nasjonal Samling, selv om han ble nektet medlemskap, trolig grunnet sitt nå ganske anstrengte forhold til alkohol. Han skrev hyppig i partiets publikasjoner. Han var imidlertid blant dem som i størst grad forsøke å gi nasjonalsosialismen en sosialistisk karakter.
Eugene Olaussen ble i 1947 dømt for landssvik.
Dudley DeGroot
Dudley Sargent DeGroot (født 10. november 1899 i Chicago, Illinois død 5. mai 1970) var en amerikansk sportsutøver og trener, i hovedsak i amerikansk fotball. Han var hovedtrener for Washington Redskins i National Football League (NFL) fra 1944 til 1945 hvor han hadde et sammenlagresultat på 14–5–1; seierprosenten på .737 er høyest i lagets historie for hovedtrenere med en full sesong. DeGroot var også hovedtrener for Santa Barbara State College—nå University of California, Santa Barbara (1926–1928), San Jose State University (1932–1939), University of Rochester (1940–1943), West Virginia University (1948–1949) og University of New Mexico (1950–1952), med et sammenlagtresultat på 117–67–9 i college football. Han var også hovedtrener for Los Angeles Downs i All-America Football Conference (AAFC) fra 1946 til 1947 og deltok i de olympiske leker 1924 i Paris. DeGroot ble olympisk mester i rugby union under OL 1924 i Paris. Han var med på det amerikanske laget som vant rugby union. Det var kun tre lag som deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 1. til 17. mai 1924. Det amerikanske laget vant begge sine kamper, de beseiret Romania med 39–0 og de slo Frankrike med 17–3.
Som hovedtrener for Washington Redskins i Washington, D.C. sikret DeGroot divisjonstittelen i Eastern Division og nådde NFL Championship Game hvor de tapte 15–14 mot Cleveland Browns.
Arnved Nedkvitne
Arnved Nedkvitne (født 21. mai 1947 i Haugesund) er en norsk middelalderhistoriker som var professor i historie ved NTNU og Universitetet i Oslo. Han har forsket på handelsforbindelser i og med Skandinavia i middelalderen, middelalderbyen Oslo, religiøse forestillinger i middelalderens Skandinavia og skandinaviske bosetninger på Grønland i norrøn tid.
Nedkvitne ble dr. philos. ved Universitetet i Bergen i 1983 og var ansatt som forsker der frem til 1991. I 1991 ble han utnevnt til professor i norsk middelalderhistorie ved Universitetet i Trondheim. Han hadde samme lærestol ved Universitetet i Oslo fra 1993 til 2009. I 1993 ble han innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.
Universitetet i Oslo sa opp Nedkvitne i 2009 etter årelange konflikter mellom de ansatte på Historisk institutt, men Nedkvitne anla med støtte fra Forskerforbundet sak mot universitetet for å få avskjeden kjent ugyldig (se Nedkvitne-saken). Lagmannsretten kom i juni 2011 frem til at oppsigelsen var gyldig fordi Nedkvitne hadde unnlatt å stille på møter med dekanen. Saken førte til debatt om akademisk frihet i Norge.
Utdannelse og karriere
Han ble cand. philol. i historie med hovedoppgaven Handelssjøfarten mellom England og Norge i høymiddelalderen ved Universitetet i Bergen i 1975, og ble dr. philos. i 1983 med avhandlingen Utenrikshandelen fra det vestafjelske Norge 1100–1600. Han var ansatt ved Universitetet i Bergen fra midten av 1970-årene til 1991, først som vitenskapelig assistent mens han arbeidet med doktorgraden og deretter med forskningstipend fra Norges almenvitenskapelige forskningsråd.
I 1991 ble han utnevnt til professor i middelalderhistorie ved Universitetet i Trondheim. I 1993 overtok han lærestolen i norsk middelalderhistorie ved Universitetet i Oslo. Han har utgitt en rekke bøker.
Nedkvitne har veiledet over 40 hovedfag og mastergrader og to doktorgrader frem til eksamen.
Forskning
Forskningen hans har særlig fokusert på handelsforbindelser i og med Skandinavia i middelalderen. Han har også levert betydelige bidrag til Oslos historie i middelalderen, og folkereligiøsitet og religiøse forestillinger i middelalderens Skandinavia, særlig knyttet til religionsskiftet og overgangen til kristendommen.
Nedkvitnes tidlige forskning handlet om Skandinavias økonomiske historie i middelalderen, og særlig om forholdet til Hansaforbundet. Nedkvitne var bidragsyter til boken Tyskland-Norge: den lange historien, der han argumenterte for at «hanseatene gav Norge en uunnværlig kanal til det europeiske marked, og drev en handel som dannet selve grunnlaget for bosetningen i Nord-Norge.» Nedkvitne konkluderte med at «uten hanseatene er det ikke sikkert Finnmark ville vært norsk.» Fra 1990-årene har Nedkvitne utgitt flere arbeider om middelalderbyen Oslo. Sammen med Per G. Norseng har han utgitt boken Byen under Eikaberg : fra byens oppkomst til 1536 (1991) revidert utgave Middelalderbyen ved Bjørvika (Cappelen, 2000).
Ifølge Kåre Lunden har Nedkvitne skrevet «ei rekkje arbeid som må bli ståande som hovudverk i norsk økonomisk historie. I seinare år har han vore ein viktig fagleg fornyar, knytt til 'den kulturelle vendinga' i faget». Ian Peter Grohse har uttalt at «gjennom de siste tre tiårene har Arnved Nedkvitnes omfattende forskning på norsk fiskeri, skipsfart og utenrikshandel bekreftet hans stilling som en av Norges aller fremste økonomiske historikere og en ledende forsker på norsk–hanseatiske relasjoner».
I 2011 utgav Nedkvitne en bok om ære, lov og religiøs etikk i Norge de siste tusen årene. Boken The German Hansa and Bergen 1100–1600 (Böhlau, 2014) er en omarbeidet versjon av den norskspråklige doktoravhandlingen fra 1983, beregnet for et internasjonalt publikum.
Boken Norse Greenland: Viking Peasants in the Arctic (Routledge, 2018) handler om vikingbosetninger på Grønland i perioden 985–1415. Nedkvitne viser at bosetterne møtte store økologiske utfordringer og overlevde i det harde klimaet gjennom å tilpasse praksiser de hadde med seg fra kystsamfunn i Norge. Han argumenterer for at det norrøne Grønland var et springbrett for europeerne som først oppdaget Amerika og at bosetningene hadde en betydning som langt oversteg deres beskjedne størrelse.
Faglig formidling
Nedkvitne har blant annet engasjert seg i formidling av kunnskap om middelalderbyen Oslo og i diskusjonene om Middelalderparken. Han har blitt beskrevet av Dagsavisen som en av de fremste kjennerne av Oslos historie.
Utmerkelser
Han er medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i den humanistiske klasse, og ble innvalgt i 1993.
Avskjedssaken mot Nedkvitne
24. februar 2009 ble Nedkvitne avskjediget som professor av Universitetsstyret. Det hadde ikke skjedd før at en professor har blitt avskjediget på den måten ved universitetet. Professorene var tidligere embedsmenn og kunne bare avsettes ved dom.
Universitetsstyret mente Nedkvitne hadde «grovt [...] krenket sine tjenesteplikter gjennom en årrekke, på tross av skriftlig advarsel eller irettesettelse». Ifølge Nedkvitne selv var bakgrunnen for avskjeden at han i leserinnlegg i Universitas og Uniforum og i e-poster hadde uttalt seg sterkt kritisk om ledelsen ved sitt institutt, om dekana Trine Syvertsen ved Det humanistiske fakultet og til dels om kolleger ved instituttet. 11. mars 2009 varslet Nedkvitne at han gikk til sak mot universitetet, med støtte fra Forskerforbundet, for å få omgjort oppsigelsen. Saken kom opp i januar 2010, og 29. januar 2010 falt dommen i Oslo tingrett, som frifant UiO på alle punkter og påla saksøker å betale statens omkostninger. Jan Fridthjof Bernt mener saken «kan sees som et bidrag til en nedbygging av det generelle stillingsvernet for professorer», mens Henning Jakhelln mener at «dypest sett handler denne saken om både ytringsfrihet og akademisk frihet». 18. februar avgjorde hovedstyret i Forskerforbundet at de betaler for anken av saken fordi saken har «prinsipiell karakter» knyttet til bl.a. ytringsfrihet og akademisk frihet.
Nedkvitne har registrert seg som student ved UiO for å få tilgang til universitetets fasiliteter.
MS «Ro Chief»
MS «Ro Chief» er en norsk brønnbåt bygget i 2002 ved Aas Mekaniske Verksted som byggenummer 166. Skipet ble levert den 2. november 2002 til Rostein. Ved levering var skipet verdens største brønnbåt. MS «Ro Chief» var den ellevte brønnbåten Aas leverte til rederiet. Skipet har en lengde på 53 meter og en bredde på 12 meter. MS «Ro Chief» er utstyrt med en Deutz SBV6M628 som yter 1235 kW ved 1000 omdreininger i minuttet. Dette gir skipet en servicefart på 8,5 knop. Skipet har også montert elektrisk sidepropell forut og akter med ytelse på 420 kW.
Arnved Nedkvitne
Avskjedssaken mot Nedkvitne
Borgating lagmannsrett behandlet ankesaken fra 18. januar 2011 til 26. februar 2011. I dommen som ble offentliggjort 11. mars 2011, fikk Universitetet medhold i saken. I juni 2011 avslo Høyesteretts ankeutvalg å behandle Nedkvitnes anke, slik at dommen er rettskraftig.
Nedkvitne i universitets- og forskningsdebatt
Nedkvitne har etter 2011 vært aktiv i universitets- og forskningsdebatt, både gjennom faglige bidrag og diskusjon i media. Han har blant annet kritisert store satsinger på såkalt «fremragende forskning» i humaniora. Han har også stilt spørsmål ved pengebruken på det nye senteret for livsvitenskap ved UiO.
George Dixon
Dixon ble olympisk mester i rugby union under OL 1924 i Paris. Han var med på det amerikanske laget som vant rugby union. Det var kun tre lag som deltok i rugby-turneringen som ble avviklet i perioden 1.–17. mai 1924. Det amerikanske laget vant begge sine kamper, de beseiret Romania med 39-0 og de slo Frankrike med 17-3.
Norgesmesterskapet i håndball for kvinner 2014
Norgesmesterskapet i håndball for kvinner 2014 var en norsk håndballturnering som kåret norgesmesteren i håndball for kvinner 2014.
Toyohira-ku (Sapporo)
Toyohira-ku (japansk: 豊平区) er en av 10 bydeler i Sapporo i Hokkaido, Japan. Bydelen ble opprettet i 1972 i forbindelse med Vinter-OL 1972. Fire andre bydeler i Sapporo grenser til Toyohira-ku. Per 1. april 2012 hadde den en befolkning på 214 437, med 109 510 husholdninger og en befolkningstetthet på 4 626,47 personer per km². Arealet er 46,35 km².
FK Senica
FK Senica er en slovakisk fotballklubb fra byen Senica i regionen Trnava vest i Slovakia. FK Senica ble stiftet i 1921 og spiller sine hjemmekamper på Štadión FK Senica.
Klubben spilte i 4. divisjon i 2008/2009, men etter sammenslåingen med Inter Bratislava som rykket opp til Corgoň Liga samme sesong overtok de deres plass på øverste nivå. I sin første sesong der endte de midt på tabellen (6.-plass), mens de i 2010/2011 ble nummer 2, bare fem poeng bak seriemester Slovan Bratislava.
Klubben tapte finalen i den slovakiske cupen etter ekstraomganger mot Žilina i 2011/12, og det samme gjentok seg i 2014/15 da Trenčín vant etter straffesparkkonkurranse.
Hovedtrenere
''Oppdatert 14. januar 2015''
Veikartet for fred
Veikartet for fred er en plan som behandler hvordan Israel-Palestina-konflikten skal løses. Initiativet til planen ble tatt av USAs president George W. Bush i en tale den 24. juni 2002, hvor han tok til orde for en uavhengig palestinsk stat i fredelig sameksistens med Israel. Planen ble presentert i april 2003 av en «kvartett» av internasjonale aktører: USA, EU, Russland og FN. Partene i avtalen kom til uoverensstemmelse i gjennomføringen av planens første fase i løpet av 2003. Partene bekreftet sine ønsker om å gjenoppta Veikartet for fred i 2005 og 2007, men forhandlingene førte ikke frem, og planen ble aldri satt ut i livet.
Jostein
Jostein (historisk også skrevet Jøsten) kommer av det norrøne Jósteinn, som er sammensatt av Jo- (hest) og -stein (stein).
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Jostein i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Sigurd Asmundsen
Sigurd Asmundsen (født 18. september 1871 i Christiania, død 8. februar 1934) var en norsk skuespiller.
Han scenedebuterte i 1891 og var engasjert ved Nationaltheatret 1899-1934. Asmundsen grunnla i 1898 Norsk Skuespillerforbund.
Han ligger begravet på Vår Frelsers gravlund i Oslo.
Secret Story
Sangene er drømmende, og enkelte mener det er en kjærlighetsfortelling der platen hinter oppdagelsen av kjærlighet og mister den tragisk. Albumet viser i stor grad et enormt spekter av lyder ved å benytte alt fra strykere til barnekor til synth og det har inspirasjon fra både kambodsjansk, brasiliansk og argentinsk musikk.
Sigurd Asmundsen
Sigurd Asmundsen var sønn av skuespilleren Jacob Hveding Asmundsen og Rosa Anna Charlotte Baldani. Han var fra 1897 gift med Bolly Frances Schou.
Secret Story
Bonusspor
Med Methenys remastrede(oppgradert) versjon av albumet la han også til fem bonuslåter.
Priser og nominasjoner
Secret Story ble en kjempesuksess for Metheny og han vant en rekke priser for albumet.
Mira Suhonen
Mira Suhonen (født 9. juli 1985) er en finsk skytter som konkurrerer i pistolskyting. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hennes beste resultat var nummer 32 i 10 meter luftpistol.
Il Lombardia 2021
Il Lombardia 2021 var den 115. utgaven av sykkelrittet Il Lombardia. Det ble avholdt den 9. oktober. Tadej Pogačar vant.
Pascal Zuberbühler
Pascal Zuberbühler (født 8. januar 1971 i Frauenfeld i Sveits) er en sveitsisk fotballspiller er målvakt i den engelske Premier League-klubben Fulham FC.
Klubbkarrière
Zuberbühler spilte til sammen 187 kamper for klubben Grasshoppers mellom 1991 og 1999. Han vant Swiss Super League tre ganger og den sveitsiske cupen én gang. Han begynte senere i FC Basel, der han spilte 217 kamper, og vant ytterligere Swiss Super League tre ganger og den sveitsiske cupen to ganger til.
Han signerte en toårskontrakt for West Bromwich Albion FC etter en fri overgang fra Basel den 14. juli 2006. Hans første opptreden i Albion-klubben var i en vennskapskamp mot klubben Motherwell FC, hvor han fikk ros fra sin manager Bryan Robson for positivt spill. I februar 2007, etter å ha skiftet klubb flere ganger, ble han fortalt av West Brom at han var overflødig, og at de ikke ville stå i veien for ham om han ville til en annen klubb. Han signerte kort tid senere en 18-måneders kontrakt med sveitsiske Neuchâtel Xamax, og flyttet dit på en fri overgang. I 2008 dro han videre til Fulham FC.
Vagabond Luck
Vagabond Luck er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Scott R. Dunlap.
Handling
Jimmie Driscoll arbeider innenfor hesteveddeløp, og sørger for at Jim Richardsons hester vinner en rekke løp. Men han får sparken fordi han blir ansett til å være alt for stor og tung. Han reiser deretter til hjemmet til avdøde dommer Bell, og Jimmy er forelsket i dommerens datter Joy - som ble stående nesten uten penger etter at faren hennes nylig døde. Joys bror Harry skriver til henne og ber om mer penger fordi han desperat trenger penger, og hun slår seg derfor sammen med Jimmie i håp om å tjene nok penger på årets aller siste konkurranse.
Battalgazi
Battalgazi er en by med 301 483 innbyggere (2015) i den tyrkiske provinsen Malatya. Den ligger nord for Malatya, sør for Baskil og sørøst for Yazıhan.
Henrik Anker Steen
Henrik Anker Steen (født 26. november 1912 i Berlin, Tyskland, død 14. mars 1970) var en norsk skuespiller, regissør og oversetter.
Biografi
Anker Steen var engasjert ved Det Nye Teater, Trøndelag Teater, Folketeatret, Oslo Nye Teater, Det norske teatret og Nationaltheatret. Ved siden av teater virket han som film- og TV-skuespiller. Anker Steen debuterte i 1949 i Edith Carlmars Døden er et kjærtegn. På 1960-tallet var han virksom ved Fjernsynsteatret. Anker Steen gjorde sammenlagt et tyvetalls roller i filmer og på TV 1949–1970.
Som regissør var han virksom ved teateret, men regisserte også Fjernsynsteater-forestillingen Duell i 1962. I tillegg oversatte han dramatikk fra engelsk og dansk.
Familie
Henrik Anker Steen var sønn av depotsjef Bernt Anker Steen (1885-1953) og Maren Louiose Rudolph (1876-1951). Han var gift med skuespilleren Ragnhild Michelsen.
Dedyini
Dedyini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke trebukker. Antennene er minst så lange som kroppen. Pronotum er smalt og sylindrisk. Den vanligste arten, Arrhytmus rugosicollis, er brunsvart med en gulhvit flekk på hver dekkvinge. På beina er lårene sterkt klubbeformede, leggene tynne.
Utbredelse
Slekten Arrhytmus er endemisk for Madagaskar bortsett fra at én art også forekommer på Komorene. Den eneste arten i typeslekten Dedya er beskrevet fra Kongo.
Kongsberg barneasyl
Kongsberg barneasyl, eller bare Kongsberg asyl, tilbød pass, pleie og mat til barn fra fattige familier for at mødrene kunne disponere dagtiden til å livnære familien med arbeide i Kongsberg. Det fungerte omtrent som vår tids barnehager, og holdt åpent fra klokken 06.00 om morgenen til tidlig kveld. Asylet ble stiftet i 1845 for barn som var under syv år og dermed var for unge til å begynne på allmueskolen. Fra starten av var asylet en privat virksomhet og det utgikk en «subskribsjonsinnbydelse» i 1844 til alle som ville bidra. Institusjonen ble støttet av det statlige ("offentlige") og kommunale ("private") fattigvesenet, og etterhvert av sparebanken.
Hardcore-hiphop
Hardcore-hiphop eller hardcore-rap er en undersjanger av hiphop som utviklet seg gjennom østkyst-hiphop perioden på 1980-tallet. Utviklet av artister som Run—D.M.C., Schoolly D, Boogie Down Productions og Public Enemy. Sjangeren er generelt preget av sinne, aggresjon og konfrontasjon.
Diaclaspus
Utseende
Middelsstore (15–22 millimeter), avlange, matte, mørkbrune oldenborrer. Forkroppen er kledt med korte, nedliggende lyse hår. Antennene er ti-leddete med en tre-leddet vifte. Pronotum har rettvinklede bakhjørner, er parallellsidig i den bakerste fjerdedelen, foran dette svakt buet innsmalnende forover. Beina er kraftige, for-leggene har tre nokså lange, men butte tenner, bak-leggene to ganske lange sporer (omtrent så lange som det første fotleddet). Føttene er lange og tynne.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Kenya og Mosambik.
See You Later, Alligator
«See You Later, Alligator» er en ikonisk amerikansk rock and roll-sang fra 1950-årene.
Nathan Deakes
Nathan Douglas Deakes (født 17. august 1977) er en australsk kappgjenger. Han slo gjennom under Samveldelekene 2002 da han vant både 20 og 50 km kappgang. Samme bedrift gjentok han under Samveldelekene 2006. Deakes ble også bronsemedaljør under OL 2004 på 20 km kappgang. Deakes' største meritt så langt var seieren under VM i Osaka 2007 da han vant 50 km kappgang.
21. juli 2008 offentliggjorde Deakes at han trakk seg fra sommer-OL 2008 i Beijing.
See You Later, Alligator
Den mest berømte innspillingen av sangen ble imidlertid foretatt 12. desember 1955 av Bill Haley and His Comets under en innspillingssession for Decca Records. Ulik mesteparten av Haleys innspillinger for Decca, som ble foretatt i the Pythian Temple studio i New York City, ble «See You Later, Alligator» og B-siden, «The Paper Boy (On Main Street U.S.A.)», innspilt i selve Decca-bygningen i New York City. Produsent var Milt Gabler.
Sangen var med i musikkfilmen Rock Around the Clock, som en begynte å filme med Haley and the Comets i januar 1956. Decca Records utga den 1. februar 1956, både på 78-plate og single.
Bill Haleys innspilling av «See You Later, Alligator» populariserte et slagord, som allerede var i bruk på den tiden, og ingen mindre enn Prinsesse Margaret av Storbritannia be sitert for å ha sagt det (Dette ble referert til i en biografi over prinsessen, publisert i begynnelsen av 1960-årene). Den kom til å bli Haleys tredje og siste millionselgende single, selv om den ikke nådde toppen på de amerikanske platesalgslistene.
Haley og the Comets kom til å gjeninnspille sangen flere ganger i løpet av sin karriere: I 1964 for Guest Star Records, en drastisk omarrangert versjon for Mexicos Orfeon Records i 1966 og én gang til for Sveriges Sonet Records. Den var også et viktig element i bandets livenumre. Flere utgaver av The Comets etter Haley har også spilt inn versjoner av sangen på plate. Guidry, under sitt psevdonym Bobby Charles, gjeninnspilte sangen selv i 1990-årene.
I Spania gjorde en populær gruppe kalt Parchís en coverversjon med tittelen, «Hasta luego cocodrilo».
På Broadway ble «See You Later Alligator» fremført av Robert Britton Lyons, som portretterte Carl Perkins, i musikalen Million Dollar Quartet, som hadde premiere i New York i april 2010. Robert Britton gjorde også en coverversjon av sangen på innspillingen, Million Dollar Quartet, med den originale rollebesetningen på Broadway (copyright 2010 av MDQ Merchandising, LLC).
Norske versjoner
Jan Borseth og Bjørn Lindquist har skrevet norske tekster. Borseths norske versjon bærer tittelen «Har'ke pengene jeg trenger». Lindquists versjon heter «Fire geiter».
Irbestredet
Irbestredet (på engelsk kjent som Irbe Strait og Irben Strait, svensk Svorbesundet, estisk: Kura kurk, latvisk: Irbes jūras šaurums ) er den sentrale sjøveis ferdselsveien ut fra Rigabukten, mellom Sõrvehalvøya på Saaremaa og Kurlandhalvøya og ut i Østersjøen.
Lady Godiva (1911)
Handling
I Middelalderen bestemmer en kvinne seg for å gjennomføre en ridetur helt splitter naken, for å protestere mot ektemannens politikk angående å innføre enda høyere skatt.
Butikken om hjørnet
Butikken om hjørnet er en amerikansk, romantisk filmkomedie fra 1940, regissert av Ernst Lubitsch.
Manusforfatterne Samson Raphaelson og Ben Hecht baserte manuset på ungarske Miklós Lászlós teaterstykke Perfumerie fra 1937.
Hovedrollene i filmen spilles av James Stewart, Margaret Sullavan og Frank Morgan. På rollelisten finner man også Joseph Schildkraut.
Handling
Filmen forteller historien om to personer som arbeider i samme butikk. De kan ikke utstå hverandre, men gjennom en kontaktannonse innleder de en korrespondanse som raskt utvikler seg til en avstandsforelskelse, uten at noen av dem mistenker at den forhatte kollegaen er identisk med den anonyme brevvennen.
Nyinnspilling i 1998
Butikken om hjørnet ble spilt inn på nytt i 1998 som Du har m@il. I nyinnspillingen hadde Meg Ryan og Tom Hanks hovedrollene, og filmen var regissert av Nora Ephron.
Kulturarvstatus
I 1999 ble Butikken om hjørnet definert av det amerikanske Library of Congress som en del av USAs kulturarv, og filmen ble innlemmet i USAs National Film Registry.
Walnumfjella
Walnumfjella er et fjellparti i den sentrale delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Fjellpartiet ligger mellom Gunnestadbreen og Jenningsbreen om lag seks kilometer øst for Widerøefjellet, og omfatter toppene Høgryggen, Verheyefjellet, Svindlandfjellet, Smalegga, Blaiklockfjellet og Deromfjellet. Høyeste punkt ligger 2870 moh.
Området ble fotografert fra fly under Thorshavnekspedisjonen 1936–37 og oppkalt etter Ragnvald Walnum (1883–1953), tidligere formann i Hvalrådet. Ytterligere flyfotografering ble gjennomført under Operasjon Highjump i 1946–47. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble utarbeidet av Norsk Polarinstitutt i 1957. Navnet ble endret fra Walnumfjellet i Walnumfjella i 1988.
Kattfjordvatnet
Kattfjordvatnet er en innsjø på Kvaløya i Tromsø kommune. Den ligger på Kattfjordeidet, omtrent midtveis mellom Kattfjorden i sørvest og Ersfjorden og Kaldfjorden i nordøst. Vatnet ligger 151 meter over havet og har et areal på 0,40 km². Det har utløp mot øst via Ersfjordelva. Vatnet er 2,2 kilometer langt og fra 50 til 350 meter bredt, med den bredeste delen lengst mot vest.
Fylkesvei 862 passerer langs sørsida av vatnet. Kattfjordvatnet er et populært fiskevatn både sommer og vinter.
Grenseverdi
I matematikk er en grenseverdi (kortform grense) en verdi som en funksjon nærmer seg, når funksjonsargumentet nærmer seg et bestemt punkt, eller uendelig. Også en følge kan ha en grenseverdi, som det n-te leddet nærmer seg når n går mot uendelig. For både funksjoner og følger krever en formell definisjon at en først har definert uttrykk som «nær» og «nærmer seg», noe som kan gjøres både i et metrisk rom og i et normert vektorrom.
Grenseverdier spiller en grunnleggende rolle i matematisk analyse.
Skrivemåter og grunnlegende begrep
Grenseverdien b til en funksjon f når funksjonsargumentet nærmer seg verdien a, kan uttrykkes på de to ekvivalente måtene
Isachsenfjella
Området ble fotografert fra fly under Operasjon Highjump i 1946–47. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble utarbeidet av Norsk Polarinstitutt i 1957. Fjellet er oppkalt etter polarforskeren og offiseren Gunnar Isachsen (1868–1939) som blant annet ledet den fjerde Norvegia-ekspedisjonen i 1930–31.
Grenseverdi
Skrivemåter og grunnlegende begrep
Symbolet \lim er en forkortelse for det latinske ordet limes, som opprinnelig betydde grensen mellom to landområder. Når en romer nærmet seg limes, kom han nærmere en områdegrense.
Kristen Ulstein
Han er utdannet cand.polit. fra Universitetet i Oslo og har en MA fra Universitetet i Zimbabwe.
Grenseverdi
Skrivemåter og grunnlegende begrep
En grenseverdi til en følge kan tilsvarende skrives som
En følge som har en grenseverdi sies å være konvergent. En følge som ikke er konvergent, er divergent.
Definisjon av grenseverdien til en reell funksjon
For mengden av reelle tall \bf R måler en vanligvis avstand ved hjelp av absoluttverdi, og to reelle tall er nær hverandre dersom absoluttverdien av differansen er liten. En reell funksjon av én variabel har grenseverdien b når funksjonsargumentet nærmer seg et opphopningspunkt a, dersom det for et hvert reelt tall finnes et reelt tall \delta > 0, slik at hvis x er et tall i definisjonsmengden til f, så gjelder det at
Definisjonen kan uttrykkes slik: Forskjellen mellom f(x) og b kan gjøres så liten man vil, ved å velge x tilstrekkelig nær a.
[[Fil:Limit-at-infinity-graph.png|thumb|For alle
er verdien av
Kristen Ulstein
Ulstein har hatt flere verv i frivillige organisasjoner og offentlige utvalg. Han har vært styreleder i OIKOS Økologisk Norge og i KFUK-KFUM Global (da Ungdomsaksjonen), ordfører i Frisam Kontaktforum og var daglig leder ved etableringen av Frivillighet Norge i 2005.
Grenseverdi
Definisjon av grenseverdien til en reell funksjon
f(x)
innenfor en avstand ε fra grenseverdien
A Kookie Little Paradise
Campbell utgav den på singlen ABC 10134 i 1960. Innspillingen starter med lydeffekter av en jungelfugl og et Tarzan-rop.
Grenseverdi
Definisjon av grenseverdien til en reell funksjon
L
A Kookie Little Paradise
En versjon med The Three Swingers ble utgitt på single (Guyden 2036) i 1960. Den britiske sangeren Frankie Vaughan spilte også inn en versjon i 1960.
Grenseverdi
Definisjon av grenseverdien til en reell funksjon
.]] I definisjonen over er både a og grenseverdien b endelige størrelser. Definisjonen må justeres litt dersom en ønsker å studere en grenseverdi når funksjonsargumentet går mot uendelig: En funksjon har grenseverdien b når funksjonsargumentet går mot uendelig, dersom det for et hvert reelt tall finnes et reelt tall S > 0, slik at
A Kookie Little Paradise
Norsk versjon
Psevdonymet Pirre P. har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Et festlig lite paradis». The Monn Keys har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Triola TN-241.
Grenseverdi
Definisjon av grenseverdien til en reell funksjon
Definisjonen for minus uendelig er tilsvarende.