cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frederik Christian Kaas (1727–1804)
I 1756 kommanderte han fregatten Hvide Ørn. I 1756 deltok han med kommandør Adam Frederik Lützow i en middelhavsreise med orlogsskipet Island; både sjef og nestkommanderende døde om bord, og Kaas førte skipet hjem. I perioden 1757–1764 var han sjef for forskjellige fregatter, mest i Middelhavet. Den 7. januar 1765 ble han gift på Constantinsborg med Sophie Elisabeth Charisius (født 25. januar 1743 død 9. september 1769, datter av konferensråd Constantin August Charisius til Constantinsborg (født 1712, død 1776) og Kirstine født baronesse Güldencrone. 1765–1766 deltok han på en diplomatisk misjon til Marokko, 1769 var han sjef for linjeskipet Mars.
Den 11. september 1771 ble han i Bøstrup Kirke gift med Edele Sophie Kaas (født 10. mai 1747, død 22. oktober 1800), datter av generalmajor Otto Ditlev Kaas (1719–1778) og Dorothea Sophie von Eickstedt (1714–1764). Samme år avløste han admiral Gaspard Frédéric de Fontenay som sjef for Søkadetkorpset; i denne stillingen ble han til 1781, da han ble utnevnt til Holmens sjef som overekvipasjeemester. Som sådan virket han til 1792.
I 1792 ble han 3. militærdeputert i Admiralitets- og Kommissariatskollegiet. I 1794 avanserte han til 2. og 1796 til 1. deputert. I 1795 og 1796 var han også sjef for eskadrer som opererte i Østersjøen. Gjennom sin andre hustru ble han eier av Nedergaard på Langeland. Han ble hvit ridder i 1780 og døde 28. mars 1804. Han er begravet i Bråby kirke. Det finnes et maleri av Peder Als fra 1752 (Frederiksborgmuseet, tidligere feilaktig antatt å være et portrett av broren) samt malerier av Jens Juel (Orebygård, Nedergård, Nysø og Gisselfeld) og en pastell.
Shai Kakon
Shai Kakon (født 5. november 2002) er en israelsk seiler.
Hun representerte Israel under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 30 i laser radial.
Fylkesvei 6662
Fylkesvei 6662 (Fv6662) går mellom Heggdal og Utleira i Trondheim. Veien er 2,7 km lang.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 862 (Sør-Trøndelag).
Østlige Europa
Østlige Europa er en subregion i Europa som dekker et landareal på 1 672 716 km² med 144 913 000 innbyggere i juli 2022.
1Ukraina og Moldova har søkt om medlemskap i EU og er innvilget kandidatstatus. 2Ukraina har også søkt om medlemskap i NATO.
Transnistria er folkerettslig de jure en del av Moldova, men er de facto en selvstyrt utbryterrepublikk øst for elven Dnister.
Ukraina og Polen er de største og mest folkerike landene i regionen.
Største byområder er Kyiv, Minsk, Warszawa, Bucuresti, Budapest, Kharkiv, Praha, Sofia og Odessa.
I tillegg er det transkontinentale landet Russland plassert i denne subregionen av FN. Russland er verdens desidert største land og har et areal på 17 098 246 km² med 143 972 346 innbyggere. 77 % av arealet ligger geografisk i Asia. Den europeiske delen er på 3 965 467 km² med 107 163 554 innbyggere. Moskva er hovedstad og russisk er offisielt språk.
Roar Skolmen
Roar Bredo Olsen Skolmen (født 23. januar 1945 i Arendal) er en norsk filmregissør og forfatter.
Regissør og forfatter
Skolmen flyttet fra Arendal til Bærum omkring 1960 og ble assistent i NRKs avdeling for rekvisitter. Omkring 1970 fikk han jobb hos Norsk Film og søkte om støtte til kortfilmen ''Sønn av solen. Erotiske undertoner'', som han ikke fikk innvilget. Han fikk oppmerksomhet for sin kortfilm Freden og dens pris (1973) som tok for seg hensikten med Alfred Nobel og hans fredspris, og tok del i en NRK-debatt om filmen. Han ble senere kjent i media gjennom filmen I ungdommens makt (1980) om ungdomslederen Arbo. I 1984 utga han sin første bok. Året efter utkom Veien til Gyldenblå om barna Frèderic og Cecilie som skal redde den fornuftsdrevne planeten Gyldenblå, en roman som ble til manus for den svenske TV-serien Vägen till Gyllenblå!. Filmen Lucifer – sensommer gult og sort (1990) med sitt sterke billedspråk utløste også debatt.
I 2000 kom han igjen i medias søkelys, da hans dokumentarbok I skyggen av Kon-Tiki gikk ut med påstand om at Thor Heyerdahl hadde jukset med vitenskapelige fakta og på den måten bedratt sine lesere. Boken fremsatte for det første at det ikke var Heyerdahl som hadde skapt den såkalte Amerika/Polynesia-teorien, men avdøde forskere som Heyerdahl uten kildeangivelser hadde gjort bruk av. For det andre hevdet han at teorien var avleggs og ikke stemte med virkeligheten. Skolmen og Heyerdahl diskuterte påstandene i to sendinger på Dagsnytt 18.
I 2010 gav Skolmen ut Nordmenn i paradis, som tok for seg nordmenns reiser til Polynesia. Nyere forsking gav Skolmen rett. Bakgrunnen for Skolmens engasjement har vært at han selv har bodd med sin familie i Fransk Polynesia, laget film der og studert sydhavslitteraturen i Bjarne Kroepeliens boksamling.
I 1998 gav han ut romanen Den blå grotte, om 15 år gamle Marias reise gjennom Det gamle testamentet frem til Jesus fødsel. Den er oversatt til tysk og fransk. Roar Skolmen har gjennom 12 år, fra 2005 til 2017 skrevet omfattende lokalhistoriske artikler for Arendal historielags årbok Sånn var det.
Protorchestia nitida
Protorchestia nitida er en art i slekten Protorchestia innenfor tangloppefamilien av ordenen Gammaridea, som inngår i gruppen av amfipoder.
Homo cepranensis
Homo cepranensis er et foreslått artsnavn på et arkaisk menneske. Den foreslåtte arten er kjent fra et enkelt skalletak som ble oppdaget den 13. mars 1994. Fossilet ble avdekket ved et uhell under arbeidet med motorveien Autostrada A1. Det er dokumentert og beskrevet av arkeologen Italo Biddittu, som var til stede da det ble avdekket. Funnet ble kalt «Argil» av sin oppdager, og «cepranomannen» etter den nærliggende byen Ceprano i provinsen Frosinone, 89 kilometer sørøst for Roma i Italia.
Protorchestia lakei
Protorchestia lakei er en art i slekten Protorchestia innenfor tangloppefamilien av ordenen Gammaridea, som inngår i gruppen av amfipoder.
Homo cepranensis
Det generelt morfologisk robuste funnet viser spesielle egenskaper, særlig i frontallappen, som mangler ekvivalenter ellers i Europa og andre steder. Dens taksonomi har vært kontroversiell, etter som den skiller seg fra andre arter som homo ergaster, homo erectus og heidelbergmennesket. Den er tidligere blitt sammenlignet med florisbadkraniet (Homo helmei) som ble oppdaget i Florisbad, Sør-Afrika i 1932. Som regel blir homo cepranensis klassifisert under den løse samlebetegnelsen arkaiske mennesker.
Funnet er blitt anslått som omkring 450000 år gammelt.
Uførefjellet
Uførefjellet er et fjell i Kinn kommune i Vestland. Det har en høyde på 313 meter over havet. Fjellet har navn etter den fraflytta garden Uførene, som ligger ved Norddalsfjorden nordvest for Uførefjellet. Fjellet blir også kalt Sundefjellet (opprinnelig form «Sundafjellet») og har da navnet sitt fra Leversundet, som ligger på sørsida av fjellet, ved Eikefjorden.
Uførefjellet er en langstrakt åsrygg som går øst-vest mellom Eikefjorden på sørsida og Norddalsfjorden i nord. Den er skogvokst med furu øverst. På den bratte sørsida er det bjørkeskog i øst og varmekjær lauvskog i vest. På nordsida fins mye bjørkeskog med innslag av furu og granplanting.
Uførefjellet er etter århundreskiftet blitt et populært mål for fotturer, Det er da vanlig å starte ved den store transformatorstasjonen på Grov ved østsida av fjellet. Det går også en sti fra vestsida, men denne går i bratt og til dels kronglete terreng og er dårlig merket. I gode snøvintre blir det også gått opp skiløype til topps fra østsida. Spesielt i puddersnø, blir dette en fin skogstur på ski. Skitur UførefjelletFra vest er terrenget helt uegnet for skiløping.
Det er en god bestand av hjort (Cervus elaphus) i dette området. Spesielt er det godt vinterbeite i brattlendet i sør. Det er registrert kvitryggspett (Dendrocopus leucotus) og nøttekråke (Nucifraga caryocatactes), begge arter er trolig hekkefugl.
Sergio Bassi
Sergio Bassi (født 23. juni 1951 i Codogno i Lombardia i Italia, død 16. mars 2020 i Crema) var en italiensk singer-songwriter.
Bassi ble oppdratt av sine besteforeldre i nærheten av Codogno. Som voksen flyttet han til Legnano, så til Piacenza og bodde i syv år i San Francesco al Campo. Deretter returnerte han til hjembyen.
Der ble han smittet av viruset SARS-CoV-2 og døde i mars 2020 i Crema.
Emile Robins belønning
Emile Robins belønning blir gitt til mannskap på redningsskøyter som har gjort en særlig innsats. Utmerkelsen har navn etter Emile Robins (1819-1915). Han var en fransk cognacprodusent som var visepresident i det franske sjøredningselskapet Société centrale de sauvetage des naufragés. Han ga gaver til redningsselskap i flere land. Redningsselskapet i Norge fikk og tildelt midler.
Emile Robins legat I fra 1899 ble investert i norske statspapirer. Avkastningen ble brukt til Emile Robins belønning. Denne hederutmerkelsen ble utdelt de fleste årene mellom 1905 og 1977. De første årene ble prisen utdelt for innsatsen gjennom en hel sesong. Senere ble det påskjønnelse for en redning hvor det ble vist offervilje. Lenge var hederprisen 150 kroner, som ble delt mellom skøytemannskapet. Fra 1961 ble det utdelt sølvmedaljer.
Redningsselskapet fikk også senere gaver fra Emile Robin.
Emile Robind fond fra 1902 ble brukt til støtte til skøyteførere som måtte slutte på grunn av høy alder eller sykdom.
Emile Robins legat II ble brukt til bryllupsgave til mannskap på redningsskøytene, og til døtre av mannskap som giftet seg med sjømenn. Gaven var en fint innbunden bibel og et veggur.
Emile Robins legat III ble brukt til konfirmasjonsgaver til døtre og datterdøtre av mannskap på redningsskøytene. Gaven var en svart ullkjole og et lite sølvkors.
Vitenskapsåret 1986
Vitenskapsåret 1986 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1986.
Emile Robins belønning
Emile Robins legat IV ble brukt til påskjønnelse av skøytemannskap med lang tjenestetid.
Vitenskapsåret 1986
Fødsler
covid-19, som spredte seg (koronaviruspandemien) ||align=center|33 ||align=center|2020 ||
Dødsfall
|| biokjemiker, nobelprisvinner ||align=center|87 ||align=center|1899 ||
Emile Robins belønning
Etter 1980 ble ikke disse gavene utdelt. Avkastingen fra legatene er blitt brukt til julehilsen til pensjonerte sjøfolk.
Elena Oetling
Elena Oetling (født 18. april 1993) er en meksikansk seiler.
Hun representerte Mexico under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 32 i laser radial.
MF «Bømlafjord»
MF «Bømlafjord» er en hybridferge bygget for Fjord1, levert i februar 2020.
Den 29. mars 2020 gikk den på grunn utenfor Buavåg, bare noen uker etter at den ble bygget.
Chalcoprionus
Chalcoprionus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En stor (ca. 50 millimeter), svart trebukk. Pronotum og dekkvingenes fremre del er svært tett og kraftig punkterte. Antennene er ganske tynne, hodet temmelig lite med en bred, V-formet fure i pannen. Pronotum er rektangulært med en kraftig pigg midt på hver sidekant. Dekkvingene er nesten parallellsidige med rettvinklede "skuldre", med noe utydelige, opphøyde lengderibber.
Levevis
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.
Utbredelse
Arten er kjent fra Colombia.
Judo under Sommer-OL 2020 – 66 kg menn
Judo under Sommer-OL 2020 – 66 kg menn ble arrangert i Nippon Budokan den 25. juli 2021.
7. divisjon fotball for menn (Rogaland)
7. divisjon fotball for menn (Rogaland) er en regionalliga i fotball under Rogaland Fotballkrets. Fra og med sesongen 2011 var 7. divisjon det tredje høyeste nivået i det regionale divisjonssystemet.
Vortemelkslekta
Vortemelkslekta (Euphorbia) er en slekt i vortemelkfamilien.
Det er svært stor planteslekt med over 2000 arter; bare Astragalus har flere arter. De varierer fra krypende, ettårige urter til store trær og vokser i alle landområder over hele verden. I tørre deler av Afrika og Madagaskar finnes det sukkulente arter, som minner mye om kaktus, selv om det ikke er noe nært slektskap.
Norske arter
Følgende arter er funnet i Norge:
Mørre kraftverk
Mørre kraftverk er et vannkraftverk i Åfjord kommune i Trøndelag, eier er TrønderEnergi Kraft AS.
Kraftverket utnytter et fall på 84 meter og er et magasinkraftverk med Storvatnet som kilde.
Midlere årsproduksjon er på 53 GWh og installert effekt er på 13,6 MW og drives med en francisturbin.
Det er fjernstyrt fra TrønderEnergis hovedkontor, men også fra kraftverkene på Berkåk og fra Svartelva kraftverk i Rissa.
Det ble satt i drift 1977.
Under byggingen av kraftverket skjedde et større uhell 22. desember 1974 da et kvikkleireras tok med seg mye av anleggsutstyret og mer enn 100 m av fylkesvei 715.
Serbisk mesterskap i mangekamp 2016
Serbisk mesterskap i mangekamp 2016 ble arrangert 12. - 13. mai 2016 i Novi Sad i Serbia
Mihail Dudas var eneste utøver, og greide kvalifiseringskravet til sommer-OL 2016 i Rio.
Resultater
Dudaš hadde følgende resultater: 100 m på 10,75 s (-0,2), lengdehopp 7.47 s (-0,1), kulestøt 13,78 m, høydehopp 1,92 m, 400 meter 48,96 s, 110 meter hekk 14,52 s (-1,9), diskos 46,70 m, stavsprang 4,80 m, spydkast 59,55 m, 1500 meter 4:32,11.
Andor Mikalsen
Andor Marin Mikalsen (født 12. juli 1923, død 14. mai 2006) fra Vefsn var handelsbestyrer og varaordfører i Grane fra 1. januar 1976 til 1. mai 1977. Mikalsen var varaordfører under ordfører Trond Brennhaug. Han etterfulgte Brennhaug og ble selv etterfulgt av Kurt Fiplingdal i dette vervet.
Pseudorchestoidea
Pseudorchestoidea er en slekt innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
Arter
Tidligere inkludert i slekten Pseudorchestoidea:
Marilena Makri
Marilena Makri (født 18. november 2002) er en kypriotisk seiler.
Ika Kaminka
Ika Kaminka (født 25. juli 1958 i Bergen) er en norsk oversetter og kunsthistoriker. Hun er utdannet cand. philol. fra Universitetet i Bergen 1990.
Hun oversetter fra japansk og engelsk. Hennes første oversatte bok var Haruki Murakamis Norwegian Wood og det var den første av hans romaner som ble oversatt direkte fra japansk til norsk. Kaminka ble i 2012 tildelt Bastianprisen for sin oversettelse av Haruki Murakamis 1Q84 Bok 1 & 2. I 2021 ble hun tildelt Det skjønnlitterære oversetterfonds pris for sitt samlede virke som oversetter fra japansk og engelsk.
I tillegg til en rekke av Murakamis bøker, har hun blant annet oversatt Natsume Sōsekis Kokoro, Natsuo Kirinos Ute, og gjendiktet Takashi Hiraides diktsyklus Til valnøttens gjenstridige utholdenhet. Fra engelsk har hun blant annet oversatt Jonathan Safran Foers Alt blir klart og betydelig.
Kaminka er medlem av Norsk Oversetterforening og var foreningens leder i perioden 2008–2010 og 2014–2020.
Utvalgte oversettelser
Andre forfattere:
Gjendiktninger
Hiromi Itō: Dikt. Chapbook. (Den grønne malen, 2013). I utvalg ved oversetteren.
_____: Ete, pule, drite, føde, drepe, blø. (H/O/F, 2016). I utvalg ved oversetteren.
_____: Eg er Anjuhimeko. ((H/O/F, 2017). Originalens tittel: わたしはあんじゅひめ子である. (Watashi wa anjuhimeko de aru.) 1993.
Takashi Hiraide: Til valnøttens gjenstridige utholdenhet. (Oktober, 2013). Dikt. Originalens tittel: 胡桃の繊維のために (Kurumi no sen'i no tame ni), 1982.
Ayane Kawata: Tid av himmel. (Oktober, 2016). Originalens tittel: 空の時間 (Sora no jikan), 1969.
Eksterne lenker
Kort presentasjon på oversetterforeningens nettside
Carson McCullers
Lula Carson Smith, kjent under navnet Carson McCullers, (født 19. februar 1917 i Columbus, Georgia, død 29. september 1967 i Nyack, New York) var en amerikansk forfatter. Hun skrev romaner, noveller og to skuespill, i tillegg til essays og noe poesi. Hennes første og også mest kjente roman The Heart Is a Lonely Hunter ble utgitt på norsk under tittelen Hjertet er en ensom jeger. I denne boken skildrer McCullers den åndelige isolasjonen som preger livet til samfunnets utstøtte og marginaliserte eksistenser i USAs sørstater. De senere romanene hennes har lignende tematikk, og har alle handling lagt til Sørstatene.
Romanen Reflections In a Golden Eye (Reflekser i et gyllent øye) er filmatisert i regi av John Huston og med Marlon Brando, Elisabeth Taylor, Brian Keit og Julie Harris i noen av rollene.
Romanen The Ballad of the Sad Cafe ble utgitt på norsk i 1955 som Balladen om den bedrøvelige kafé, illustrert av Chrix Dahl.
Barndom og oppvekst
Carson McCullers' fødenavn var Lula Carson Smith. Hennes oldefar på morssiden var plantasjeeier og krigshelt fra den amerikanske borgerkrigen, der han kjempet på Sørstatenes side. Hennes far var urmaker og juvelér av fransk (hugenott-) avstamning, i likhet med skikkelsen «Wilbur Kelly» i romanen Hjertet er en ensom jeger. Da hun var ti år gammel begynte hun å ta pianotimer, og da hun var femten fikk hun en skrivemaskin i gave fra sin far.
Hun var elev ved Columbus High School, og etter endt skolegang dro hun hjemmefra som 17-åring. Hun dro med dampskip fra Savannah, Georgia til New York City, der hun etter planen skulle studere pianospill ved Juilliard School of Music. Men hun mistet pengene som var satt av til denne utdanningen, og planen ble aldri realisert. Hun skaffet seg i stedet arbeid som ikke krevde særskilte yrkeskvalifikasjoner, og fulgte forfatterkurs på kveldstid, først ved Columbia University, med forfatteren Dorothy Scarborough som lærer, deretter ved New York University (ved Washington Square College) med Sylvia Chatfield Bates som lærer.
Carson besluttet at det var forfatter hun ville bli, og i 1936 publiserte hun en selvbiografisk tekst med tittelen Wunderkind i tidsskriftet Story. Dette var en tekst som hennes lærer Sylvia Bates roste høyt,. Den handler om et musikalsk vidunderbarn som mislykkes, og mer generelt om ungdommelig usikkerhet. Teksten er også utgitt i samlingen The Ballad of the Sad Café.
Voices (Tusse Chiza-sang)
«Voices» (norsk oversettelse: stemmer) er en elektropopsang fra 2021 med den svensk-kongolesiske sangeren Tusse. Sangen ble første gang fremført 20. februar 2021 under delfinale 3 i svenske Melodifestivalen. Sangen kvalifiserte seg til finalen 13. mars 2021, og vant til slutt hele konkurransen. Med seieren var «Voices» Sveriges bidrag i Eurovision Song Contest 2021 i Rotterdam i Nederland, der den ble nummer 14 i finalen.
Om sangen
Sangen er skrevet av det svenske låtskriverteamet Joy Deb, Linnea Deb, Jimmy «Joker» Thörnfeldt og Anderz Wrethov. De fire har alle levert en rekke bidrag til Melodifestivalen, norske Melodi Grand Prix og Eurovision Song Contest tidligere. Det tidligere ekteparet Joy og Linnea Deb var med på skrive «Heroes», som Måns Zelmerlöw vant Eurovision Song Contest med i 2015. Anderz Wrethov står blant annet bak «Fuego» for Eleni Foureira (andreplass for Kypros i 2018) og «Too Late for Love» med John Lundvik (femteplass for Sverige i 2019). Jimmy «Joker» Thörnfeldt har tre sanger med i Eurovision Song Contest 2021, Joy og Linnea Deb to. Thörnfeldt sto også bak «El Diablo», som deltok for Kypros, mens alle disse tre var blant låtskriverene av «Adrenalina», som deltok for San Marino i 2021.
Sangen handler om vennskap, frihet og viktigheten av at alle stemmer blir hørt. Ifølge artisten Tusse ble sangen til da han satt i en musikk-session sammen med de fire låtskriverne: «Vi satt og skrev musikk, men ingenting føltes riktig, og ingenting kom nært hjertet. Men så kom det frem at de allerede hadde skrevet en sånn vakker låt, som jeg fikk høre. Og jeg sa bare: 'Den er det! Det er den vi må gå for».
Melodifestivalen
3. desember 2020 offentliggjorde Sveriges Television at «Voices» var blant de 28 låtene som var plukket ut til å delta i Melodifestivalen 2021. Sangen fremføres av Tusse, som kom til Sverige som enslig asylsøker i 2010. I 2019 ble han kjent i Sverige, da han vant svenske Idol.
Sangen var det siste bidraget på scenen i delfinale 3 i Stockholm lørdag 20. februar 2021. Der vant sangen delfinalen og kvalifiserte seg til finalen i Stockholm lørdag 13. mars.
Foran finalen var «Voices» og Tusse den største favoritten til å vinne Melodifestivalen. I finalen var sangen det syvende ut på scenen av tolv deltakere. «Voices» vant både juryavstemningen og fikk suverent flest stemmer i telefonavstemningen med nærmere 3 millioner stemmer. Sangen vant sammenlagt med 175 poeng, et godt stykke foran andreplassen «Every Minute» med Eric Saade som fikk 118 poeng. Med seieren ble «Voices» Sveriges bidrag til Eurovision Song Contest.
Glomnes kraftverk
Glomnes kraftverk er et vannkraftverk på Glomnes ved Oppstrynsvatnet i Stryn kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk etablert i 2001 som utnytter et fall på 40 meter i Glomsdøla.
Installert effekt er 350 kW fra en francisturbin og en liten peltonturbin. Årsproduksjon er 3,3 GWh.
Zhaocheng Jin Tripitaka
Zhaocheng Jin Tripitaka er en kinesisk kopi av den buddhistiske lærekanon (Tripitaka). Den stammer fra Jin-dynastiets tid.
Det er på rundt 7000 kapittel, og er med dette det mest omfattende trykte verk fra Jindynastiets tid. Det medtar en rekke sutraer som mangler i senere utgaver av Tripitakaen.
EØS-rådet
EØS-rådet (EEA Council) er det øverste samarbeidsorgan mellom EU og EØS/EFTA-landene. EØS-rådet har som oppgave å gi EØS-avtalen politisk framdrift og vurdere hvordan avtalen samlet sett virker og utvikler seg. EØS-rådet er et organ på politisk nivå for utveksling av synspunkter mellom EU og EØS/EFTA-landene på EØS-avtalen og sentrale saksområder som berøres av avtalen.
David Andahl
David Dean Andahl (født 30. oktober 1964 i Bismarck i Nord-Dakota i USA, død 5. oktober 2020) var en amerikansk politiker, rancher og forretningsmann (landutvikler).
EØS-rådet
Rådet møtes vanligvis to ganger i året. Det er sammensatt av et regjeringsmedlem fra hvert av EØS/EFTA-landene og formannskapslandet i EUs råd samt representanter for EUs utenrikstjeneste, Kommisjonen og rådssekretariatet.
Møtene i EØS-rådet er todelte. Den ene delen er en uformell politisk dialog, fulgt av et formelt EØS-rådsmøte og en orienteringsdebatt om aktuelle saker. Formannskapet i EØS-rådet skal veksle hvert halvår. Utenriksministerne fra formannskapslandet i EØS/EFTA og formannskapslandet i EUs råd leder EØS-rådet etter tur.
David Andahl
Biografi
Han ble landbruker med en egen ranch, og utviklet også annen forretningsvirksomhet. Andahl satt i seksten år i Burleigh Countys Planning and Zoning Commission, og var dens formann i åtte år.
EØS-rådet
EØS-rådet er omtalt i EØS-avtalens artikler 89–91.
David Andahl
Biografi
Som politiker engasjerte seg også i kampanjen for å gjenvelge Donald Trump.
Dendroides
Dendroides er en slekt av kardinalbiller. De voksne billene har sagtakkede eller kamformede antenner. Larvene lever som rovdyr under barken på døde trær.
David Andahl
Biografi
Ved nominasjonsvalgene i 2020 beseiret Andahl den sittende Jeff Delzer i det republikanske parti som kandidat til et sete i North Dakota House of Representatives. Han ble oppført på valgseddelen, men døde en måned før selve valgene i november, i en alder av 55 år. Navnet hans stod fortsatt på stemmesedlene, og det endte med at han ble valgt posthumt.
Dendroides
Utseende
Middelsstore (8 – 17 mm), langstrakte, noe flate biller. De europeiske artene er skarpt røde eller oransje, andre arter kan være hovedsakelig svarte eller brunlige. Hodet er middels stort med fremoverrettede kjever (prognath). Fasettøynene er forholdsvis store. Antennene er ganske lange og kraftige, som oftest sagtakkede hos hunnene og kamformede hos hannene, og består av 11 ledd. Brystskjoldet (pronotum) er forholdsvis lite og bredere enn langt. Dekkvingene er avlange og bredest i den bakerste delen, uten punktrekker. Beina er forholdsvis korte, vanligvis svarte. For- og mellomføttene har fem ledd, bakføttene fire. Larvene er avlange, flate, lyse og tynnhudete. De er bredest bakerst, den fremre delen av kroppen er ganske slank. Hodekapselen er rund og hodet er tydelig avsatt fra resten av kroppen. Kjevene er sigdformede. Antennene er forholdsvis lange, beina ganske korte. Bakkroppen ender i to spisse vedheng som danner en gaffel, i motsetning til resten av kroppen er det bakerste segmentet kraftig sklerotisert (hardt).
Pseudorchestoidea biolleyi
Pseudorchestoidea biolleyi er en art i slekten Pseudorchestoidea innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.
Dendroides
Levevis
Larvene lever som rovdyr under barken på døde trær. Larveutviklingen kan ta 2-3 år. Noen arter legger egg på brannskadet virke, disse har infrarød-følsomme føleorganer og kan merke en skogbrann fra lang avstand. De flyr da dit for å legge egg på de nybrente stammene. De voksne billene spiser forskjellige salgs sukkerholdige væsker, for eksempel honningdugg produsert av bladlus og utflytende sevje. De kan også finnes på blomster der de drikker nektar. I alle fall noen arter produserer giftstoffet cantharidin, som antas å spille en rolle i tiltrekning mellom kjønnene. De skarpe fargene er signaler om at billene er giftige eller usmakelige. Noen ganger har insekter av andre familier etterlignet kardinalbiller, men kardinalbillene kan også etterligne giftige biller av andre familier, for eksempel rødvinger (Lycidae).
David Andahl
Biografi
Han døde av komplikasjoner forårsaket av COVID-19.
Dendroides
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i Nord-Amerika og forekommer også ved Stillehavskysten i Sibir.
David Andahl
Forviklinger med 2020-valget
North Dakota Attorney General Wayne Stenehjem gav da en uttalelse om at hvis en kandidat velges posthumt, skal plassen gås til den det relevante distriktskapittelet av hans parti (republikanerne i dette tilfelle) bestemmer. Den 4. november utnevnte guvernør Doug Burgum Wade Boeshans til det vakante sete, og støttet seg til Nord-Dakotas konstitusjon som sier at guvernøren «may fill a vacancy in any office by appointment if no other method is provided by this constitution or by law». Men North Dakota Legislative Assembly gikk til sak for å blokkere utnevnelsen og mente guvernøren hadde overskredet sine fullmakter, og utnevnte i stedet Jeff Delzer til å fortsette i setet. North Dakota Supreme Court kom den 24. november 2020 til den kjennelse at guvernøren ikke hadde myndighet til å utnevne noen til å fylle et vakant sete i den lovgivende forsamling.
Carolina João
Carolina João (født 1. mars 1997) er en portugisisk seiler.
Hun representerte Portugal under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 34 i laser radial.
Ateneo de Madrid
Ateneo de Madrid er en privat kulturinstitusjon som befinner seg i den spanske hovedstaden Madrid. Institusjonen ble grunnlagt i 1820. Dens fulle navn er Ateneo Científico, Literario y Artístico de Madrid («Vitenskapelig, Litterært og Kunstnerisk Athenæum i Madrid»).
Mercedes-Benz W116
Mercedes-Benz W116 er en serie luksusbiler produsert fra september 1972 til 1979. W116 var den første modelserien av Mercedes-Benz som offisielt ble kalt S-Klasse – selv om tidligere sedan-modeller allerede var blitt benevnt med bokstaven 'S' for Sonderklasse eller «særklasse».
<!--
History
The 'new' S-class generation development began in 1966, which was only a year after the launch of the W108/09. This was the first Mercedes saloon to feature the brand new corporate styling theme which was to be continued until 1993 when the 190 was discontinued. The design, finalized in 1969 was a dramatic leap forward, with more masculine lines that combined to create an elegant and sporty character. The basic design concept was actually inspired from the R107 SL-Class roadster, especially the front and rear lights.
The car was presented in September 1972. The model range initially included two versions of the M110 engine (Straight-six with 2,746 cc displacement) - the 280S (using a Solex carburetor) and the 280SE (using Bosch D-Jetronic injection), plus the 350 SE, powered by the M116 engine (V8 with 3,499 cc displacement). Half a year later two new models powered by the M117 engine (V8 with 4,520 cc displacement) were added to the range - the 450SE and the 450SEL (with a 100 mm longer body).
The most notable W116 was the high-performance, limited-production 450 SEL 6.9, which was introduced in 1975, and became the first production car to use an electronic four-wheel multi-channel anti-lock braking system (ABS) as an option from 1978 on. This model boasted the largest engine installed in a post-war Mercedes-Benz up to that time, and also featured self-leveling hydropneumatic suspension.
The 300 SD sedan (USA and Canada only) had a turbocharged 3.0-litre I5 diesel engine developed from the record breaking C111 experimental vehicle.
The 450SEL was named the European Car of the Year in 1974.
Production totaled 473,035 units. The W116 was succeeded by the W126 S-Class in 1979. The W116 was sold throughout Europe, the Americas, Asia, the Middle East, Africa, and Australia.
Models
In 1975, the W116 was upgraded with a new fuel injection system to comply with revised exhaust emission standards in European markets. A slight power reduction was a result of this update. In 1978, a series of engine upgrades restored original performance levels with new fuel injection systems.
450SEL 6,9
The high-performance 450SEL 6.9 version of the S-Class was built on its own assembly line by Daimler-Benz in Stuttgart, Germany and based on the long-wheelbase version of the W116 chassis. The model was generally referred to in the company's literature as the "6.9", to separate it from the regular 450SEL.
The 6.9 was first shown to the motoring press at the Geneva Auto Show in 1974, and produced between 1975 and 1981 in extremely limited numbers. It was billed as the flagship of the Mercedes-Benz car line, and the successor to Mercedes-Benz's original high-performance sedan, the 300SEL 6.3. The 6.9 also has the distinction of being among the first vehicles ever produced with optional electronically controlled anti-lock brakes, first introduced by Mercedes-Benz and Bosch in 1978. The 6.9's successor — the top of range 500 SEL — continued the 6.9's remarkable self-leveling hydropneumatic suspension as an extra-cost option.
Special features
The 6.9 was the first Mercedes-Benz to be fitted with the hydropneumatic self-levelling suspension system introduced by Citroën in 1954, unlike the 600 and 6.3 which employed air suspensions. Using a combination of fluid-filled struts and nitrogen-filled pressure vessels or "accumulators" in lieu of conventional shock absorbers and springs, the system was pressurized by a hydraulic pump driven by the engine's timing chain. Compared to the new Mercedes-Benz system, Citroën's was belt-driven, exactly like a conventional power steering pump; failure of the Citroën system thus might result in loss of suspension. Conversely, every unit of the 6.9 was shipped with hard rubber emergency dampers that served as temporary springs and allowed the car to be driven in the event of a hydraulic failure. The special hydraulic fluid required by the system was stored in a tank inside the engine compartment. Not only was the system totally self-adjusting, ride height could be altered by a dash-mounted push-pull knob under the speedometer that raised the car an additional two inches (50 mm) for increased ground clearance. The National Highway Traffic Safety Administration (NHTSA) made this feature illegal in the US market, but it could be enabled simply by removing a limiter at the tank-mounted control valve.
Four-wheel disc brakes and four-wheel independent suspension were standard across the W116 model range.
M-100 power plant
The engine was a cast iron V8 with single overhead camshafts operating sodium-filled valves (as are found in piston-driven aircraft) against hardened valve seats on each aluminium alloy cylinder head. Each hand-built unit was bench-tested for 265 minutes, 40 of which were under full load. Bosch K-Jetronic electromechanical fuel injection was standard at a time when fuel-injected cars were uncommon. As in all Mercedes-Benz automobile engines, the crankshaft, connecting rods and pistons were forged instead of cast. In non-US trim, the 6.9 l (6,834 cc or 417 in³) power plant was conservatively rated at 286 hp (213 kW) with 405 lb·ft (549 N·m) of torque helping to compensate for the 2.65 to 1 final drive ratio necessary for sustained high-speed cruising. The North American version, introduced in 1977, was rated with 36 fewer horsepower and 45 fewer lb·ft (250 and 360, respectively), due to more stringent emissions control requirements. In the interest of both engine longevity as well as creating some extra space under the hood, a "dry sump" engine lubrication system was used. Dry sump lubrication was originally developed for use in race cars as a way to prevent foaming of the engine oil by the crankshaft, which in turn would create a serious drop in oil pressure. The system circulated twelve quarts of oil between the storage tank and the engine, as opposed to the usual four or five quarts found in V8s with a standard oil pan and oil pump. As a result, the engine itself had no dipstick for checking the oil level. Rather, the dipstick was attached to the inside of the tank's filler cap (accessible from the engine compartment) and the oil level was checked with the engine running and at operating temperature. The dry sump system also had the benefit of extending the oil change interval to 12,500 miles (20,000 km). This, along with hydraulic valve lifters which required no adjusting and special cylinder head gaskets which eliminated the need for periodic retorquing of the head bolts, made the 6.9 nearly maintenance-free for its first 50,000 miles (80,500 km). The 6.9 required little basic service other than coolant, minor tune-ups, oil changes, and replacement of the air, fuel, oil and power steering filters.
Det viktigste er ikke å vinne, men å delta
Det viktigste er ikke å vinne, men å delta er et olympisk motto som først ble formulert i en tale av biskopen i Pennsylvania under Sommer-OL i London i 1908. Senere tok Pierre de Coubertin opp disse ordene. Uttrykket er en del av den olympiske trosbekjennelsen som lyder: «Det viktigste er ikke å vinne, men å delta, slik som det viktigste i livet, ikke er triumfen, men kampen. Det sentrale er ikke å beseire, men å kjempe bra.»
Mercedes-Benz W116
Race track performance
Top speed was factory-rated at 140 mph (225 km/h), but some journalists testing the car saw speeds approaching 150 mph (241 km/h). Among those journalists was Brock Yates. Yates was approached by the factory to write promotional literature about the 6.9. He agreed, but under the condition that he could list the car's faults as well as its positives. Daimler-Benz agreed in turn, and Yates was given a US-spec 6.9 to drive from Manhattan to the Road Atlanta grand prix race track in Georgia. There, Yates would drive the car in as-arrived condition at racing speeds for a full 40 laps or just over 100 miles (160 km). The only change made to the car upon its arrival at Road Atlanta was the necessary adjustment of tire pressure. Driving 40 laps was a difficult task even for a purpose-built race car, let alone a street-legal sedan designed and geared for high-speed Autobahn cruising. The 6.9 suffered no mechanical problems and averaged a very respectable 72 mph (116 km/h) throughout the test, completing it with little more than excess dust on the bodywork from the Michelin radial street tires on which the car was driven to Atlanta. Yates was so comfortable driving the 6.9 around the track that he reported having run at least one lap with the sunroof open and the radio on, but the high price of the car made him think better of such risky driving and he finished the test with the radio off and both hands on the wheel.
Price and interior features
All of this technology came at a very high price. At a time when the most expensive Cadillacs, the mid-sized Seville and full-sized Cadillac Fleetwood Series Seventy-Five limousine each listed for about US$16,000, the 6.9 listed for around $40,000, more than the Big Three but less than most Rolls-Royces. When the car was officially introduced into the North American market for the 1977 model year, the price was well past $40,000 and was $52,995 by the end of production. The only way to get a 6.9 in the US or Canada prior to 1977 was to import one through the grey market. Though the 6.9 was undeniably a luxury car, it was a rather austere one compared to the sheer opulence available in a Rolls-Royce or full-sized Cadillac. The interior was identical to that in the less expensive models except for the push-pull suspension control knob just under the speedometer, a low suspension pressure warning and height adjustment indicator lights in the instrument cluster, and wood trim finished in burled walnut veneer on the dash and console. The rest of the W116 lineup was trimmed in striated zebrano veneer.
The 6.9 lacked expected luxury touches such as power-adjustable outside mirrors or front seats, although a unique power rear seat, heated seats and even orthopedically designed front seats were options. Buyers outside North America could also opt for headlight wipers and washers and/or headlights with a special vacuum-operated linkage whose aim could be adjusted at the dash depending on vehicle load. There was also a new standard feature in 1976: most Mercedes-Benz automobiles that year were equipped with a sophisticated electronic climate control system developed for Chrysler Corporation for use in their top models. The system turned on the heater, air conditioner or both, depending on the thermostat's setting and ambient temperature, automatically maintaining whatever temperature the driver selected. The compressor was an American import as well, supplied by the Harrison division of General Motors.
Far more modern than the contemporary Cadillac, which still had a live rear axle, and both faster and larger inside than the either the Rolls-Royce or Cadillac, the 6.9 was indistinguishable from its W116 stablemates save for a modest "6.9" badge on the decklid and wider tires. US models also had different bumper rubbers fitted to the "park bench" impact absorbing bumpers. As discreet as the badge was, it could be deleted/ordered with option 261 omission of the displacement figure on the trunk lid at extra cost for those who wanted to avoid attention either from drivers of other high-performance cars or from law enforcement. In the words of David E. Davis, the 6.9 was "a $50,000 exercise in going fast."
Still, for fans of the discontinued 6.3 or for those who simply had to have a car which Car and Driver proclaimed to be "the greatest Mercedes-Benz ever built," it seemed that money was no object. At its launch in 1975, the 450SEL 6.9 cost DM 69,930. In the last year of production, 1979, the car was available at a price of DM 81,247. Even though this was far from inexpensive, the courage of the Mercedes-Benz strategists in launching the car onto the market paid off. A total of 7,380 units were built by 1980, and most of these were exported to the USA. This volume figure looks rather small at first glance, but production figures tend to be significantly smaller in the top luxury segment where this model competes. Also, the 6.9 was not the only S-Class model, and was purchased by the rich, the famous, and the powerful despite the rising cost of gasoline brought on by the Arab oil embargo. Thus, the 7,380 total sales volume is quite respectable once the price and contemporary economic climate are taken into account.
Today
In a poll conducted by Britain's Classic & Sports Car magazine and printed in their April 1999 edition, the Mercedes-Benz 6.9 ranked fourth on their list of the "world's greatest saloons." The May 2004 edition of another British publication, Mercedes Enthusiast magazine, ranked the 6.9 number fifteen on their all-time top twenty list of great Mercedes-Benz automobiles. Even with such accolades, a 6.9 is a reasonably priced collectible automobile despite its rarity. The online NADA Used Car Guide lists a top value of US$20,000. At present, the market for cars of this type is somewhat soft, and a prime example can be had for considerably less. As is often the case with older cars that contain exotic engineering and parts unique to that one model, however, running and maintenance costs for a 6.9 can quickly overshadow a low initial purchase price.
Notable versions
Noted owners included: Sir Bernard Ashley; James Hunt; John F. Kennedy, Jr.; Frank Sinatra
Technical data
Technical data Mercedes-Benz W116 (Manufacturer's figures except where stated)
Features
The W116 S-Class incorporated a broad variety of Mercedes-Benz safety innovations. -->
Slovakia under EM i friidrett 2012
Slovakia deltok med 12 utøvere under EM i friidrett 2012 som ble arrangert 27. juni–1. juli 2012 i Helsingfors. Slovakia tok en medalje under mesterskapet.
Ringerike Grand Prix 2023
Ringerike Grand Prix 2023 var den 46. utgaven av Ringerike Grand Prix og ble arrangert 7. mai 2023 av Ringerike Sykkelklubb. Rittet var klassifisert som kategori 1.2 av Det internasjonale sykkelforbundet (UCI).
Seniorrittet var 174 km, og juniorrittet var 103 km.
Manuel Alegre
Manuel Alegre de Melo Duarte (født 12. mai 1936 i Águeda, Portugal) er en portugisisk lyriker og politiker. Ved presidentvalgene i 2006 og 2011 tapte han begge ganger for Aníbal Cavaco Silva. Alegre fikk i 2006 flere stemmer enn Mario Soares. Etter nellikrevolusjonen fikk han ansvar for statseide medier i Mario Soares' regjering. Han tilbragte mange år i Algerie i eksil under Salazar-regimet og kom tilbake få dager etter nellikrevolusjonen. Zeca Afonso satte musikk til noen av Alegres dikt. Alegre har blitt foreslått til nobelprisen i litteratur av vitenskapsakademiet i Lisboa. Amália Rodrigues fremførte også tekster av Alegre.
Han ble tildelt Camões-prisen i 2017.
Elzan Bibić
Elzan Bibić (født 8. januar 1999) er en serbisk mellomdistanseløper. Hans fremste meritt til nå er gull på 3,000 meter ved Europeisk Ungdoms-OL 2015 og Balkanmesterskapet i friidrett innendørs 2016.
Idrettskarriere
Bibić vant både 1,500 og 3,000 meter ved det serbiske ungdomsmesterskapet i juni 2015.
Han vant 3,000 meter ved balkanmesterskapet i friidrett for ungdom, der han løp på 8:37,36, foran rumenske Andreja Dorina Rusua og tyrkiske Nurkan Dagtekin. Han vant også 3,000 meter ved Europeisk Ungdoms-OL 2015 (European Youth Summer Olympic Festival), foran Nurkan Dagtekin og Tindaro Lisa.
I desember deltok han ved EM i terrengløp 2015, og kom der på 28.-plass i ungdomsklassen.
Ved det serbiske mesterskapet innendørs i februar 2016 vant han 3,000 meter foran Nemanja Cerovac. Han satte der ny serbisk juniorrekord med tiden 8:12,03. Han deltok deretter ved Balkanmesterskapet i friidrett innendørs 2016 i Istanbul, og han vant også der 3,000 meter. Rumenske Damiel Ionut Betej kom på 2.-plass og makedonske Nicolai Gorbusco kom på 3.-plass.
I juli vant han på nytt 3,000 meter ved balkanmesterskapet i friidrett for ungdom, med tiden 8:16,86. Den 14. juli vant han 3,000 meter ved Ungdoms-EM i friidrett 2016.
Eve Garnett
Liv
Hun hadde middelklassebakgrunn, og tok kunstnerutdannelse først ved Chelsea School of Art og senere, på 1930-tallet, ved Royal Academy. Hun stilte ut ved flere kjente gallerier, og ble premiert for sine landskapsmalerier ; men viet seg etterhvert til illustrasjoner.
Bøker
Garnett utga to oppfølgere Further Adventures of the Family from One End Street (skrevet 1941, utgitt 1956) og Holiday at the Dew Drop Inn (1962). Forfatterskapet forøvrig omfatter In and Out and Roundabout: Stories of a Little Town (1948), Lost and Found: Four Stories (1974) and First Affections (1982) og To Greenland's Icy Mountains (1968) om Hans Egede. Hun skrev også et hørespill om Egede, The Doll's House in the Arctic, og var i det hele tatt interessert i Norge og Norden. Hun besøkte Norge flere ganger. Barna i blindgata er oversatt til norsk, men oppfølgerne er ikke oversatt.
Holvassgården
Holvassgården  Holvatnet  i Trøndelag var en stor fjellgård som lå i Stjørna kommune før kommunesammenslåingen mellom Rissa og Bjugn kommuner i 1964. Gården ligger på Holvatnet midt i grensetraktene mellom Åfjord kommune, Verran kommune og Rødsjø i Rissa kommune. Gården bestod av 21 000 dekar jord med skog både i Sleppen, Grøndalen, Agnetlia, Blankheia og Hølen som utgjør det hele fjellplatået for stedet. Gården var bebodd til 1956 da siste forpakter Anders Rødsjø med familie gjennom 23 år valgte å flytte hjem til Rødsjøen. Idag er stedet ryddet. Gården var godt utstyrt og folket som bodde på gården livnærte seg i hovedsak av skogen i området. Det ble også drevet med husdyr, jakt og fiske. Historien går tilbake til 1800-tallet og frem til midten av 1950-årene.
Det er også et beitedistrikt for hudsyr og Fosen reinbeitedistrikt for sørsamene.
Gården er også en av 25 postene til kjentmannsmerket til Rissa kommune.
Bebyggelsen
Gården hadde god bebyggelse. På stedet var det ei stor nordlandslån med flere rom til bruk. Et fjøs, et sommerfjøs, et stabbur og et tilhørende kvern og sagbruk.
Historie
Holvassgården som mange andre gårder på Fosen tilhørte engang Austrått Gods. Den har hatt mange eiere, blant dem tidligere stortingsmann Lars Garberg som senere solgte og kjøpte en fjellgård ved Løkken Verk i Meldal.
Operasjon Oleander, pinsehelgen 1944. Tyskerne satte igang en stor rassia flere steder på Fosen og Holvatnet var ett av stedene. De fant ingenting av interesse, men samme natt var flere kjente norske motstandsmenn i Trøndelag på gården og la på rømmen. Under den annen verdenskrig var flere motstandsfolk innom gården. Blant dem, Trygve Eikset, Sverre Aune, Halvdan Gjelvold, Jon Moan, Johan Moan og Ludvik Kruksve.
Bioreaktor
En bioreaktor er en teknisk innretning eller system som støtter et biologisk aktivt miljø i den hensikt å lage et spesielt biologisk produkt. Det kan for eksempel være en innretning som ved hjelp av en kjemisk reaksjon lager produkter som innebærer bruk av organismer eller biokjemisk aktive stoffer avledet av slike organismer. Denne prosessen kan enten være aerob eller anaerob. Bioreaktorene er vanligvis sylindriske, og varierer i størrelse fra noen liter til flere tonn, og er ofte laget av rustfritt stål. Det kan også henvise til en enhet eller et system utviklet for å dyrke celler eller vev i sammenheng med cellekultur.
Pseudorchestoidea gracilis
Pseudorchestoidea gracilis er en art i slekten Pseudorchestoidea innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder.