cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marvika Orlogsstasjon
Plassering/omfang
Sør for Marvika ble det anlagt et kanonbatteri på Gleodden og på østsiden av fjorden en minestasjon i Romleåsen. Stortinget bevilget penger til anleggene i 1895 og 1896. Mineanlegget var i hovedsak ferdig i 1897 med minemagasin, kabelmagasin, båtskur, oppsynsmannsbolig, uthus og avfyringsstasjon.
I nord ses Varoddbroen og restene etter den gamle minestasjonen som skulle kunne minelegge innløpet til Topdalsfjorden.
I 1897 ble både Marvika orlogsstasjon og Gleodden bestykket med kanoner og mineleggingsutstyr. Orlogshavnen i Marvika ble bygget på et tidspunkt da Sverige dominerte fiendebildet.
Høsten 1939 ble Kristiansand sjøforsvarsavsnitt satt opp med standkvarter i Marvika. Randøya fort var en del av Marvika orlogsstasjon. Under okkupasjonen lå orlogsstasjonen under Artillerigruppe Kristiansand.
Fra 1998 var Marvika standkvarter for Sørlandet Sjøforsvarsdistrikt (SSD).
Bebyggelsens utvikling
I 1899 stod Marvikens oplagshavn ferdig. De viktigste bygningene den gangen var sjefsbolig, to underoffisersboliger, magasinbygning, torpedomagasin med kjele- og pumperom, verksted med smie og to ammunisjonsmagasiner. Fra disse og magasinbygningen var det lagt skinnegang ned til kaien ved hovedutstikkeren. I 1901 ble området omdøpt til Marviken marinedepot.
Hovedtyngden av bebyggelsen som fremdeles står, ligger langs bukten innerst i Marvika. En rekke nyere verkstedbygg ligger langs kaifronten på begge sider av bukten. Rett nord for viken ligger to bygninger fra etableringstiden; båthuset (inv.nr. 0041) og varegodslageret (inv.nr. 0039), begge reisverkskonstruksjoner på gråsteinsmur, overdekket av saltak med nyere tegltekning. Begge bygninger er godt bevart. Båthuset i stående panel er i to etasjer med vinduer i gavler og på vestsiden. Båter tas inn på skinneløp (slisker) gjennom åtte to-fløyede porter på den ene langsiden. Varegodslageret, som i 1916 ble ombygget til magasin, er i tre etasjer, har liggende panel og to- og fireramsvinduer langs alle vegger.
Et torpedobåthus, oppført innerst i viken i 1916, ble nylig revet, slik at den eldste bygningsmassen fremstår som relativt fragmentert og uten samlende elementer.
Marvika orlogsstasjon ble nedlagt 1. august 2002.
Etter nedleggelsen
Etter at Sjøforsvaret trakk seg ut av Marvika har flere kulturinstitusjoner startet virksomhet i området. Disse holder til i bygninger som er modernisert og i noen tilfeller relativt nybygde. Blant virksomhetene er Kristiansand Symfoniorkester, Foreningen S/K Boy Leslie, Agder teater, Kirkefestspillene og Opera Sør.
Anlegget er også brukt som base for dypvannstesting av ubåter fra det tyske verftet Howaldtswerke-Deutsche Werft (HDW) Verftet har i en årrekke brukt kystområdet utenfor Sørlandet til utprøving av sine nybygde ubåter både på grunn av de gode kaiforholdene og de gunstige forholdene for dypdykking. Norskerenna i Skagerrak har dybder på opp til 500 meter og er godt egnet for utprøving av avansert undervannsteknologi. Howaldtswerke er blant annet kjent for sine avanserte ubåter med brenselcelleteknologi.
På en tidligere fotballbane ved orlogsstasjonen har  sin hjemmebane, Sør Arena.
Kilder
Landsverneplan Marvika
Bo R. Holmberg
Bo Roland Holmberg (født 5. februar 1945 i Ådalen, Ångermanland) er en svensk lærer og forfatter, særlig av barnebøker.
På norsk 6 bøker, blant annet de to barnebøkene med kjærlighetstema Han sa ja! (1998) og Det må bli henne! (2004).
Sphaerorutela
Sphaerorutela er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Levevis
Larvene lever i råtnende ved.
Six Degrees of Inner Turbulence
Six Degrees of Inner Turbulence (ofte forkortet til SDOIT eller 6DOIT) er det progressive metal bandet Dream Theaters sjette studioalbum. Det ble utgitt 29. januar på Elektra Records.
Six Degrees of Inner Turbulence er en to-disk utgivelse. Den første disken inneholder fem spor som varer fra 6-14 minutter hver, mens hele den andre disken er et slags konseptalbum. Platen består av det 42 minutter lange tittelsporet, delt inn i 8 deler.
Albumet mottok blandede reaksjoner fra fansen, hovedsakelig på grunn av den åpenbare forskjellen på den første og den andre disken. Den første disken inneholdt en rekke tunge, eksperimentelle spor, mens den andre holdt seg til den vanlige Dream Theater-stilen fra Metropolis Pt. 2: Scenes from a Memory og tidligere album.
Det første sporet på den første disken begynner med skurringen som avsluttet Dream Theaters forrige album, Scenes from a Memory. Denne tradisjonen fører de videre ved å åpne deres neste album, Train of Thought, med den samme tonen som avsluttet Six Degrees of Inner Turbulence.
Sporliste
CD1 1:
Kafubu
Kafubu er ei elv i Den demokratiske republikken Kongo. Den starter ved den lille byen Kipushi vest for Lubumbashi, renner igjennom Lubumbashi og nordover. Den munner ut i elva Luapula. Luapula renner ut i innsjøen Mweru som danner grensen mellom Nord-Zambia og Kongo. Kafubu er en forløper til elva Kongo.
I en rapport fra 2011 er det blitt dokumentert alvorlig forurensning av Kafubu og sideelvene. Dette som et resultat av uansvarlig gruvedrift i provinsen Haut-Katanga.
Slaget ved Northampton (1460)
Slaget ved Northampton ble utkjempet under rosekrigene, den 10. juli 1460, ved Northampton i Northamptonshire, England. Til tross for det store antallet med styrker som var involvert på begge sider, og til tross for den overlegne defensive posisjonen til Lancaster-styrkene, ble slaget usedvanlig kort og med lite blodutgytelser.
Bakgrunn
Etter katastrofen for Huset York i slaget ved Ludford Bridge så det ut til at yorkistenes sak var tapt. Noen av kommandantene – Warwick, Salisbury og Edward Plantagenet nådde Calais den 2. november 1459, mens hertugen av York og jarlen av Rutland flyktet til Irland.
På det engelske fastlandet utnyttet Huset Lancaster seieren. James Butler, jarl av Wiltshire ble utnevnt til stattholder i Irland, og Henry Beaufort, 3. hertug av Somerset ble kaptein av Calais. Ingen av dem lyktes i å ta opp sine embeter, ettersom irene nektet å kaste ut York mens Calais holdt byportene godt stengt.
Somerset fikk en hær for å storme Calais, men de måtte først krysse kanalen, og man begynte å bygge en flåte i Sandwich i Kent. Så snart skipene var ferdige raidet Warwick Sandwich og tok dem. I mai krysset Warwick igjen kanalen, og ødela de nye skipene som var under bygging.
Warwick lot sin onkel være igjen i Sandwich med en liten styrke som skulle holde et brohode med tanke på en invasjon av England. Den 26. juni 1460 steg Warwick, Salisbury og Edward i land der med to tusen soldater. Kongen og dronningen befant seg i Coventry med en liten hær. Warwick gikk inn i London 2. juli og hadde da samlet en hær på 20 000–30 000 mann.
Slagoppstillingen
Da det ble klart at styrkene ville møte hverandre stilte kongen sine menn opp i defensive posisjoner ved Northampton, med ryggen mot elven Nene. Foran dem ble det gravet en grøft, som ble fylt med vann og beskyttet med spisse påler. Kongens hær var omkring halvparten så stor som Warwicks. Den hadde noe feltartilleri.
Warwick sendte en delegat for å forhandle med kongen. Humphrey Stafford, 1. hertug av Buckingham, som var lancastrianernes kommandant i felt, svarte at «jarlen av Warwick skal ikke komme i kongens nærvær, og hvis han kommer skal han dø.» Mens Warwick nærmet seg Northampton fikk han ytterligere to ganger beskjed om at han ikke fikk treffe kongen. Så snart han hadde nådd sin posisjon sendte han beskjed om at «klokken to skal jeg snakke med kongen, eller jeg skal dø». For fjerde og siste gang fikk han beskjed om at han ikke fikk treffe kongen.
Slaget
Klokken to rykket yorkistene frem. Soldatene var stilt opp i rekker, men kraftig regn og vind hindret deres fremmarsj noe. Da de nærmet seg lancastrianerne ble de møtt av en kraftig skur av piler, men de slapp å møte artilleriild fordi regnet gjorde kanonene ubrukelige.
Da Warwick nådde lancastrianernes høyre flanke begikk denne flankens kommandant, lord Grey, forræderi. Han fikk sine menn til å legge ned våpnene, og lot yorkistene slippe inn i leiren. Dette slo de lojale lancastrianerne helt ut, og slaget varte bare en halv time til etter dette. Forsvarerne kunne ikke manøvrere innenfor forsvarsverkene og flyktet raskt fra slagmarken.
Thonon-les-Bains
Thonon-les-Bains er en kommune i departementet Haute-Savoie i regionen Auvergne-Rhône-Alpes sørøst i Frankrike. Kommunen er underprefektur i departementet.
Her renner vassdaget La Dranse ut i Genfersjøen.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Thonon-les-Bains
Blessing Okagbare
Blessing Okagbare (født 9. oktober 1988 i Sapele) er en nigeriansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp, lengdehopp og tresteg. Hun har sølv i lengdehopp fra VM i friidrett 2013 og Sommer-OL 2008, og har flere gullmedaljer i sprint og lengdehopp fra Samveldelekene, Afrikalekene og Afrikamesterskapet i friidrett. Hun var med å vinne 4 x 200 meter stafett under Stafett-VM i friidrett 2015.
Hun er gift med den nigerianske fotballspilleren Igho Otegheri.
Bakgrunn
Okagbare er født i Sapele i delstaten Delta sør i Nigeria. Hun hadde god fysikk, og ble oppmuntret til å begynne med idrett. Hun spilte tidligere fotball, men begynte med friidrett i 2004. Hun vant tresteg under Nigerian National Sports Festival i 2004.
Okagbare har studert ved University of Texas i El Paso i USA.
2006–2008
Okagbare deltok i junior-VM i friidrett 2006, men kom ikke til finalen verken i lengde eller tresteg. Hun vant lengdehopp og tresteg under det nigerianske mesterskapet i friidrett 2007, med hhv. 6,50 meter og 14,13 meter. Hun deltok i Afrikalekene 2007, og fikk der sølv i lengdehopp bak Janice Josephs. I tresteg kom hun på fjerdeplass.
I forbindelsene med studiene i USA kom hun på andreplass i lengdehopp og fjerdeplass i tresteg under NCAA-mesterskapet i friidrett innendørs 2008. Hun vant lengdehopp og tresteg under Conference USA Championships utendørs, som er et collegemesterskap for det sørlige USA, og fikk sølv i tresteg og bronse i lengdehopp under det nasjonale NCAA-mesterskapet i friidrett 2008. I juli vant hun lengdehopp og tresteg under det nigerianske mesterskapet i friidrett 2008. Hun deltok også i OL 2008 i lengde, men kom på 13.-plass i kvalifiseringen, en plass for svakt til å være kvalifisert til finalen. Imidlertid ble finaleklare Ljudmila Blonska fra Ukraina diskvalifisert for doping, og Okagbare kom likevel til finalen. Der forbedret hun sin personlige rekord til 6,91 meter og endte på en overraskende tredjeplass. Tatjana Lebedeva fikk opprinnelig sølvmedalje i lengdehopp under Sommer-OL 2008, men ble i 2017 ble fratatt denne sølvmedaljen for brudd på dopingbestemmelsene, da IOC retestet dopingprøver. Okagbare rykket dermed opp til andreplass i lengdehopp under Sommer-OL 2008.
2009–2010
Hun vant 60 meter, lengdehopp og tresteg under Conference USA Championships innendørs i 2010, og vant 60 meter og lengdehopp under NCAA-mesterskapet innendørs. Utendørs vant hun 100 meter og lengdehopp under Conference USA Championships, og hun vant også 100 meter og lengdehopp under NCAA-mesterskapet i friidrett. Hun vant 100 meter under det nigerianske mesterskapet i friidrett. Hun deltok i Diamond League 2010, og fikk femteplass på 100 meter under Herculis og sjetteplass under Weltklasse Zürich. I juli deltok hun i Afrikamesterskapet i friidrett 2010 i Nairobi, og fikk der gull på 100 meter, lengdehopp og 4 x 100 meter stafett.
Hun representerte Afrika under Kontinentalcupen i friidrett 2010, og fikk der bronse på 100 meter og på 4 x 100 meter stafett.
Konstantin Päts
Konstantin Päts (født, død 18. januar 1956) var en estisk politiker og Estlands første president.
Blessing Okagbare
2011–2012
Okagbare deltok i Diamond League 2011, og kom på tredjeplass på 100 meter i Shanghai, fjerdeplass i Doha og femteplass under London Grand Prix. I juni vant hun 100 meter og lengdehopp under det nigerianske mesterskapet i friidrett 2011. Hun deltok i VM i friidrett 2011, og kom der på femteplass på 100 meter og på 4 x 100 meter stafett. Under Afrikalekene 2011 vant hun lengdehopp, og hun kom på andreplass i lengdehopp bak sin landsvenninne Oludamola Osayomi.
Okagbare deltok i Diamond League 2012, og vant 100 meter under London Grand Prix og Herculis. I Herculis-stevnet løp hun for første gang under 11 sekunder, da hun løp på 10,96. Hun vant 100 meter og lengdehopp under det nigerianske mesterskapet i friidrett 2012, og hun fikk gull i lengdehopp og sølv på 100 meter under Afrikamesterskapet i friidrett 2012. Hun representerte Nigeria under Sommer-OL 2012, og kom der på åttendeplass på 100 meter, etter at hun senket sin personlige rekord til 10,93 i forsøksheatet og 10,92 i semifinalen. I finalen løp hun på 11,01. Hun deltok også i lengdehopp, der hun kom på sjuendeplass, og på 4 x 100 meter stafett, der Nigeria kom på fjerdeplass.
2013–2014
Hun satte personlig rekord på 200 meter i mai, med 22,31 sekunder. Under Diamond League 2013 deltok hun i både i lengdehopp og på 100 og 200 meter. Hun vant lengdehopp i to av Diamond League-stevnene, og hun vant 100 meter og 200 meter én gang. Hun satte personlig rekord i lengdehopp da hun vant Herculis-stevnet i Monaco, der hun hoppet 7,00 meter med «lovlig vind» og 7,04 med 2,1 m/s medvind. Under London Anniversary Games satte hun nigeriansk og afrikansk rekord på 100 meter, med 10,86 sekunder, en tid hun forbedret i finalen til 10,79 sekunder. I juni vant hun lengdehopp, 100 meter og 200 meter under det nigerianske mesterskapet i friidrett 2013. Under VM i friidrett 2013 fikk hun sølv i lengdehopp, 2 cm bak Brittney Reese, og hun fikk bronse på 200 meter med samme tid som Murielle Ahouré på andreplass (22,32). På 100 meter kom hun på sjetteplass.
Konstantin Päts
Biografi
Päts betyr «brød» på estisk og var navnet på en av hans forfedre, som var en møller av yrke. Päts' forfedre var som de fleste estere protestanter, men hans far Jakob Päts, en byggmester, konverterte til den ortodokse kirke og giftet seg med en russer, Olga Tumanova.
Utdannelse
I 1898 besto Päts avgangseksamen fra Fakultet for jus ved Universitetet i Tartu som cand.jur. Senere mottok han æresdoktorgrader ved Universitetet i Tartu, Tallinn tekniske universitet og ved Andhra University, og et æresmedlemskap av Det estiske vitenskapsakademi.
Blessing Okagbare
2013–2014
Hun vant 100 meter under Jamaica International Invitational 2014. Gjennom Diamond League 2014 vant hun 200 meter i Shanghai og Paris, og hun vant lengdehopp i Shanghai. Under Stafett-VM i friidrett 2014 deltok hun på Nigerias stafettlag som kom på fjerdeplass på 4 x 100 meter stafett, og hun vant 100 meter og 200 meter under det nigerianske mesterskapet i friidrett 2014. Hun deltok på 100 og 200 meter under Samveldelekene 2014, og på 100 meter vant hun finalen med ny mesterskapsrekord på 10,85 sekunder. Hun vant også 200 meter, og ble med det den fjerde kvinnen som vant begge disse distansene under Samveldelekene. Nigeria fikk sølv på 4 x 100 meter stafett med Okagbare på laget. I august fikk hun to gullmedaljer under Afrikamesterskapet i friidrett 2014; hun vant 100 meter individuelt, med ny mesterskapsrekord på 11,00 sekunder, og hun deltok på Nigerias stafettlag som vant 4 x 100 meter stafett.
2015–2016
Okagbare deltok både på 4 x 100 meter og 4 x 200 meter stafett under Stafett-VM i friidrett 2015. På 4 x 200 meter løp hun sammen med Regina George, Dominique Duncan og Christy Udoh, og de vant denne øvelsen med ny afrikansk rekord på 1:30,52. På 4 x 100 meter stafett kom Nigeria på sjuendeplass. Under Jamaica International Invitational 2015 kom hun på andreplass på 100 meter, bak Elaine Thompson. Hun vant 100 meter under Diamond League-stevnet Shanghai Golden Grand Prix, og hun kom på andreplass i London Grand Prix, og hun kom på andreplass sammenlagt på 100 meter i Diamond League 2015 med 12 poeng, kun slått av Shelly-Ann Fraser-Pryce som fikk 20 poeng. Hun deltok i VM i friidrett 2015, og kom der på åttendeplass på 100 meter, men stilte ikke til start på 200 meter på grunn av en skade i hamstringen. Hun deltok kun på 4 x 100 meter stafett under Afrikalekene 2015, men fikk der gull sammen med Cecilia Francis, Ngozi Onwumere og Lawretta Ozoh.
Konstantin Päts
Militær og litterær erfaring
Päts tjenestegjorde i det russiske 96. infanteriregiment i Omsk i Pskov, hvor han senere ble utnevnt til fenrik. I 1901 startet han å arbeide som redaktør av avisen Teataja i Tallinn. I 1904 ble han leder av den estisk-russiske blokken i kommunalvalget i Tallinn, men ble avvist stillingen som ordfører i Tallinn på grunn av at han ikke var etnisk russisk, og ble i stedet varaordfører. Han oversatte flere verk om selvstyre og birøkt til estisk. Han deltok i revolusjonen i 1905 og ble dømt i hans fravær, ettersom at han hadde flyktet til Sveits og deretter til Finland. Han vendte tilbake til det russiske imperiet i 1909 og ble fengslet for et år i St. Petersburg fengsel. Mens han var fengslet mistet han sin ektefelle og giftet seg aldri igjen.
Tidlig politisk karriere
Päts var en av de tre medlemmene av Frelseskomiteen (Päästekomitee eller Eestimaa Päästmise Komitee) som utstedte den estiske uavhengighetserklæringen den 24. februar 1918. Samme dag ble Päts utnevnt til leder av regjeringsrådet og innenriksminister i den nylig proklamerte republikken Estland. Under den påfølgende tyske okkupasjon ble han arrestert av tyske myndigheter og tilbrakte tiden mellom juni og november i en fangeleir i Polen. Etter hjemkomsten til Estland ble han utnevnt til postene som statsminister og krigsminister i den provisoriske regjeringen, hvilke han holdt inntil 8. mai 1919.
Blessing Okagbare
2015–2016
I 2016 vant hun 100 og 200 meter under det nigerianske mesterskapet i friidrett. Hun representerte Nigeria under Sommer-OL 2016, men ble slått ut i semifinalen på 100 og 200 meter. Hun deltok på 4 x 100 meter stafett, der Nigeria kom på sjuendeplass.
2017–2018
Under Diamond League 2017 endte hun på tredjeplass totalt på 100 meter, med 22 poeng. Hun deltok i VM i friidrett 2017, og kom der på åttendeplass i lengdehopp, men ble slått ut i semifinalen på 100 meter.
Konstantin Päts
Tidlig politisk karriere
Päts holdt posten som Estlands rikseldste (Riigivanem) flere ganger:
Blessing Okagbare
2017–2018
Okagbare satte ny nigeriansk rekord på 200 meter med 22,04 sekunder under Wes Kittley Invitational i Abilene i Texas i mars. Hun deltok på 4 x 100 meter stafett under Samveldelekene 2018, der Nigeria kom på tredjeplass. Hun kom på andreplass på 100 meter under Diamond League-stevnet i Doha, og hun kom på andreplass på 200 meter under Jamaica International Invitational 2018. Hun deltok på Afrikas lag på 4 x 100 meter stafett under Kontinentalcupen i friidrett 2018, men disse ble diskvalifisert for å trå utenfor sin bane.
2019–2020
Hun startet 2019-sesongen med en tredjeplass på 200 meter under Diamond League-stevnet i Doha, og en andreplass på 100 meter under Shanghai Golden Grand Prix. Hun vant 100 meter under Meeting International Mohammed VI d'Athlétisme de Rabat, og hun vant 200 meter under Prefontaine Classic. I august deltok hun i Afrikalekene 2019, og fikk fjerde beste tid i dorsøksheatet på 100 meter, men ble diskvalifisert i semifinalen for tyvstart. Nigeria ble slått ut i forsøksheatet på 4 x 100 meter stafett. Under VM i friidrett 2019 ble hun diskvalifisert i forsøksheatet på 200 meter, for å løpe utenfor sin bane. Hun konkurrerte ikke i 2020.
Konstantin Päts
Tidlig politisk karriere
Gjennom hele hans politiske karriere var han en entusiast og grunnlegger av selvstendige lokale og profesjonelle selvstyreorganer og yrkesfaglige skoler. Han var overbevist om at menneskets liv er for kort for å sikre en stabil statlig organisasjon, og fra 1918 begynte han å designe et rammeverk av selvstyre av ulike fagmiljøer og etniske minoriteter, for å finne en godt balansert stat basert på proporsjonal representasjon og samarbeid av de forskjellige gruppene.
Blessing Okagbare
2021–2022
Okagbare kom på andreplass på 200 meter under Golden Spike i Ostrava, og hun kom på andreplass på 100 meter under Doha Diamond League. Hun løp flere 100-metere under 11 sekunder med lovlig vind i 2021, blant annet løp hun på 10,99 i semifinalen under Nigerian Trials, det nigerianske uttaket til OL. Hun vant 100 meter i dette uttaket, og ble kvalifisert til Sommer-OL 2020, som ble arrangert i Tokyo i 2021. Hun deltok på 100 meter under OL, og løp inn til 11,05 i sitt forsøksheat den 30. juli. Dagen etter skulle hun løpe semifinale, men Athletics Integrity Unit (AIU) varslet at hun hadde testet positivt på et veksthormon den 19. juli, så hun ble diskvalifisert fra OL.
Konstantin Päts
Tidlig politisk karriere
Det liberale 1920-tallet var ikke en god periode for hans ideer. Forslag til konstitusjonelle reformer ble avvist av det politiske samfunnssystemet. Men to profesjonelle selvstyrende ministerier (Handelskabinettet og Landbrukskabinettet) og to selvstyrende kulturelle ministerier bestående av etniske minoriteter (tyskere og jøder) ble grunnlagt i denne perioden.
1922–1923 var han også Riigikogus president.
Päts’ reformer
I begynnelsen av 1930-tallet, på tross av den økonomiske og konstitusjonelle krisen, ble han kalt av Kaarel Eenpalu til atter å påta seg rollen som Estlands statsoverhode. (Eduard Laaman i sin biografi over Päts («Pater Estoniae») trekker en parallell til Cincinnatus.)
Han presiderte over to regjeringer og ble den 21. oktober 1933 valgt som lederen av overgangsregjeringen til den nye grunnloven, hvor statsoverhodet var en president. I denne stillingen innførte han en unntakstilstand over hele landet (en delvis unntakstilstand hadde vært i bruk i visse deler av Estland siden 1918) og begynte en grundig statlig reform der han fikk innført sine politiske ideer, som han hadde talt for i flere tiår. I løpet av den etterfølgende tiden ble mange nye bygninger, i hovedsak nye skoler av alle slag, regjeringskontorer og selvstyreinstitusjoner, samt broer og kraftverk, bygget.
Da Grunnloven av 1934 ble ansett for diktatorisk organiserte han en ny grunnlov gjennom en folkeavstemning og en nasjonal deltagende forsamling. I overgangen til sin grunnlov ble han Estlands Riigihoidja (President-Regent) den 3. september 1937 og republikkens president, etter den nye grunnloven, den 24. april 1938. Hans grunnlov var basert på de moderne polske og belgiske grunnlovene. Han beundret det britiske to-kammerparlamentet. Hans regjeringsperiode huskes som en epoke av uavhengighet, økonomisk suksess og velstand i de følgende femti år med sovjetisk okkupasjon.
FA-cupen
FA-cupen (offisielt navn The Football Association Challenge Cup) er det viktigste cupmesterskapet i engelsk fotball, og verdens eldste fotballturnering. Den første finalen ble spilt i 1872. Finalen spilles vanligvis på Wembley i London.
Konstantin Päts
Okkupasjon og senere liv
Konstantin Päts' utenrikspolitikk var mindre vellykket. Etter begynnelsen av andre verdenskrig hadde han erklært Estlands nøytralitet, men ble tvunget til å tillate sovjetiske militære baser i Estland. En komplett okkupasjon og innlemmelse i Sovjetunionen fulgte neste år. Hans etterfølgere i eksil (Jüri Uluots og August Rei) vurderte ham som det juridiske estiske statsoverhodet og seg selv som hans stedfortredende inntil hans død. Han ble arrestert og deportert av russerne og døde på et psykiatrisk sykehus i Kalinin (nå Tver) i 1956.
FA-cupen
Fulham har rekorden for antall kamper spilt for å vinne tittelen i 1975; laget spilte tolv kamper i løpet av seks runder.
Tidligere vinnere av FA-cupen
Arsenal har vunnet flest titler – 14 ganger. To klubber har vunnet cupen tre år på rad – Wanderers (1876–78) og Blackburn Rovers (1884–86). De ti klubbene med flest seire (og når de sist gang vant og tapte en finale):
Åtte klubber har vunnet FA-cupen det samme året som de har vunnet ligaen («The Double»). Det er Preston North End (1889), Aston Villa (1897), Tottenham Hotspur (1961), Arsenal (1971, 1998 og 2002), Liverpool (1986), Manchester United (1994, 1996 og 1999), Chelsea (2010) og Manchester City (2019). Da Preston vant «The Double», gikk de ubeseiret gjennom serien, og slapp ikke inn et eneste mål i cupen. Arsenal og Manchester United deler rekorden med tre dobbeltseire hver. Arsenal er den eneste klubben som har vunnet «The Double» i forskjellige tiår, og har faktisk vunnet i tre forskjellige tiår. Vinnerne av «The Double» står med fet skrift i tabellen nedenfor.
I 2001 vant ikke Liverpool ligaen, men de vant den engelske ligacupen og UEFA-cupen, og fullførte dermed en annen trippel. Denne mindre prestisjetunge kombinasjonen er av motstandernes tilhengere blitt kalt Tin Pot Treble (tinnpokaltrippelen). De vant også FA Charity Shield-trofeet.
Finalen i 2020 ble spilt uten tilskuere på grunn av covid-19 viruset.
Resultater fra samtlige finaler
Fet skrift på lagene betyr de vant The Double (serien og FA-cupen) den sesongen
Smyrna
Smyrna (gresk: Σμύρνη eller Σμύρνα) var en antikk gresk bystat lokalisert sentralt og strategisk ved vestkysten av Anatolia mot Egeerhavet. Grunnet dens fordelaktige havneforhold, hendige forsvarsmuligheter, og bra innlandsforhold, fikk Smyrna gode vilkår til vekst og framgang. Den antikke byen er lokalisert ved to steder innenfor dagens moderne by Izmir i dagens Tyrkia. Det første stedet, antagelig anlagt først av en opprinnelig urbefolkning, før den ble overtatt av gresk innvandrere, økte i betydning i løpet av den arkaiske tid som en av de fremste antikke greske bosetningene i vestlige Anatolia. Det andre stedet er knyttet til Aleksander den store og fikk metropolitiske proporsjoner i løpet av den romerske tiden. Det meste av dagens levninger er fra den romerske tiden, hovedsakelig etter et betydelig jordskjelv på 100-tallet e.Kr.
Gamle og nye Smyrna
Av praktiske forhold har man innført en skjelning mellom Gamle Smyrna med den opprinnelige bosetningen som ble grunnlagt en gang på 1000-tallet f.Kr., først som en besetning av greske aiolere, og ble senere overtatt og utviklet i løpet av arkaisk tid av jonere; og selve Smyrna, den nye byen som flyttet fra den gamle i løpet av 300-tallet f.Kr., og hvis grunnleggelse var inspirert av og igangsatt av Aleksander den store, og således innledet den hellenistiske perioden for Smyrna og i hele det østlige Middelhavet.
Gamle Smyrna var lokalisert på en liten halvøy forbundet med fastlandet via en smal landtange i den nordøstlige hjørnet av den indre Smyrnabukta (i dag kalt for Ismirbukta etter den nye tyrkiske byen), og ligger ved utkanten av en fruktbar slette og ved foten av fjellet Yamanlar. Ved dette fjellet er det avdekket arkeologisk en tidligere anatolisk bosetning i forbindelse med bukten. I dag er Gamle Smyrna som arkeologisk sted (på tyrkisk kalt for Bayraklı Höyüğü) beliggende rundt 700 meter i innlandet ved nabolaget Tepekule ved Bayraklı (38°27′51″N 27°10′13″E.).
Nye Smyrna utviklet seg samtidig langs skråningen av fjellet Pagos (i dag kalt for Kadifekale) og langs siden av en kysten av sundet som går umiddelbart nedenfor hvor en liten bukt eksisterte fram til 1700-tallet. Kjernen av den senere hellenistiske og det tidlige romerske Smyrna utgjør i dag et større område av İzmir Agora friluftsmuseum på dette stedet. Forskning blir utført både i den gamle som i den nye byen, fra siden 1997 for Gamle Smyrna og siden 2002 for nye Smyrna fra den klassiske perioden. Det skjer i et samarbeid mellom Ismir arkeologiske museum og metropolittkommunen Izmir.
İzmir
Denne artikkelens omfang dekker antikkens by Smyrna, ikke dagens moderne by İzmir, som ble erobret av tyrkiske osmanere på 1400-tallet. Med erobringen arvet de ikke de framstående historiske minnene, i motsetningen til to andre viktige handelsnettverk som Konstantinopel (omdøpt til Istanbul) og Aleppo (i Syria). İzmirs endring til en betydelig internasjonal havn på 1600-tallet var hovedsakelig et resultat av oppmerksomhet fra utlendinger, og byens europeiske orientering. For byens historie fra og med middelalderen og Det osmanske rike og fram til moderne tid, se artikkel İzmir.
Etymologi
Det er foreslått flere forklaringer til navnet Smyrna. En av disse involverer en gresk myte avledet fra en eponymisk amasone ved navn Smyrna (gresk: Σμύρνα). Hun forførte den greske helten Thesevs, og han kom til å døpte byen ved dette navnet til hennes ære. Det er også navnet på et område i byen Efesos, og kan også bli gjenkjent under formen Myrina, en aiolisk by i Mysia. I inskripsjoner og myter er det ofte skrevet som Zmurna (Ζμύρνα), Zmurnaios (Ζμυρναῖος), «av Smyrna». Smyrna er også et gammelgresk ord for myrra, et sekretet fra tresort. Ordet myrra er avledet fra arameisk murr (ܡܪܝܪܐ) i betydningen «var bitter». Denne planten var stedegen i Midtøsten og nordøstlige Afrika. Den eldste kjente gjengivelse på gresk av byens navn er aiolisk gresk Mýrrha (Μύρρα), noe som tilsvarer med senere joniske og attiske Smýrna (Σμύρνα) eller Smýrnē (Σμύρνη), begge antatte etterkommere av en urgresk form *Smúrnā.
Et forsøk på å lede navnet tilbake til en eldre opprinnelse enn grekere, er det i oldtidens Anatolia et navn kalt Ti-smurna som er nevnt på en del Nivå II-tavler i den assyriske handelskolonien ved Kanesj (dagens Kültepe) i Anatolia (første halvdel av 1000-tallet f.Kr.). Forstavelsen ti- identifiserer et særegent navn, skjønt det er ikke etablert med sikkerhet at dette navnet viser til antikkens by Smirna.
Det moderne navnet İzmir er avledet fra det tidligere greske Smyrna (Σμύρνη), skjønt de første to stavelsene i frasen εις Σμύρνην (uttalt som «is Smirnin»), som betyr «til Smyrna» på gresk. En tilsvarende etymologi eksisterer også for andre tyrkiske byer med enten tidligere gresk navn, slik som İznik (fra frasen «is Nikaean», «til Nicaea»), Istanbul (fra frasen «is tan Polin», «til byen») eller selv for den gresk øya Kos, kalt for «İstanköy» på tyrkisk.
Oldtiden
Byen er en av de eldste bosetninger ved Middelhavet. De arkeologiske oppdagelsene av stedene Yeşilova Höyük og nabolaget Yassıtepe lokalisert på det smale deltaet ved elven Meles, i dag sletten Bornova, har ført til at byens historie er eldre enn tidligere antatt. Funnene indikerer tre nivåer hvorav to av dem er forhistoriske. Nivå to har spor av tidlig til midtre kobberalderen, og Nivå 3 fra en steinalderbosetning fra neolittisk tid. Disse to nivåene vil ha blitt bosatt av innfødte, stedegne folk i området for grovt sett mellom 6000 til 3000 f.Kr. Med kysten som har trukket seg unna over tid, har stedet senere blitt benyttet som et gravsted. Flere graver som inneholdt gjenstander er datert grovt sett fra 3000 f.Kr., samtidig med den første byen i Troja.
Ved 1500 f.Kr. havnet hele regionen under innflytelsen til det sentralanatoliske hettittiske riket som nevnte flere steder i nærheten av Smyrna i deres nedtegnelser. De første faste bosetninger ved Smyrnabukta i nordøstlige delen. I forbindelse med økningen av silt i bukta som ble ført ned elva og økte kystlinja, ble den bosetningen som senere utgjorde kjernen av Gamle Smyrna ble grunnlagt på en høyde ved skråningen av fjellet (i dagens kvartal Bayraklı). Denne bosetningen, som nevnt over, er antatt å strekke seg tilbake til 3000-tallet f.Kr. og var samtidig med Troja. Det antyder at en by av innfødte lelegere eksisterte før greske kolonister begynte å bosette seg langs kysten av Anatolia på begynnelsen av 1000-tallet f.Kr. Imidlertid, invasjoner på 1200-tallet f.Kr. fra Balkan og/eller Svartehavet av de såkalte havfolkene ødela Troja VII og de øvrige kulturene i sentrale og vestlige Anatolia havnet som helhet i den generelle perioden av gresk og anatolisk mørke tidsalder og bronsealderens sammenbrudd.
Gamle Smyrna
«Gamle Smyrna» er betegnelsen på byen fra den arkaiske perioden for å skille denne bosetningen fra den senere bosetningen bygd senere i skråningen av Pagos. Den greske bosetningen er bevitnet av keramikk som er datert til rundt 1000 f.Kr. og framover og de fleste oldtidsruiner som er bevart går tilbake til 725-700 f.Kr.
Herodotos skriver at by ble grunnlagt av aiolere fra Lesbos og Kyme som ekspanderte østover. Den var en av byene i forbundet av aioliske bystater som markerte en aiolisk grense mot de joniske koloniene. Byen ble senere overtatt av jonere ved at flyktninger fra Kolofon bosatte seg i byen og etter et opprør i Smyrna, tradisjonelt satt til år 688 f.Kr. overtok jonerne byen og den ble den trettende byen i det joniske forbundet. Reviderte mytologier gjorde Smyrna til en koloni av Efesos. I 688 f.Kr. vant den joniske bokseren Onomastos fra Smyrna en pris ved Olympia, men den joniske overtagelsen av Smyrna var nok en senere hendelse. Den ble nevnt av poeten Mimnermos fra Kolofon (før 600 f.Kr.). Den aioliske formen av navnet ble beholdt selv i attisk dialekt, og epitetet «Aioliske Smyrna» var i bruk lenge etter erobringen.
De eldste huset oppdaget i Gamle Smyrna er datert til 925 og 900 f.Kr. Murene på det godt bevarte huset, 2,45 ganger 4 meter, besto av et lite rom typisk for jernalderen, var bygd av soltørket murstein og taket lagt med halm. Det eldste huset med flere rom fra denne perioden ble også funnet i Gamle Smyrna, bygd i løpet av den andre halvparten av 600-tallet f.Kr. Huset hadde to etasjer og fem rom med en indre gårdsplass. Rundt denne tiden begynte innbyggerne å beskytte byen med en tykk mur og festningsvoll gjort av soltørket murstein. Smyrna ble bygd i henhold til det urbane rutenettsystemet til Hippodamos, arkitekt og byplanlegger fra Miletos på 400-tallet f.Kr. Gatene var lagt i retning nord-sør og øst-vest, og ble krysset i rette vinkler i et mønster også funnet i Midtøsten, men et av de tidligste eksempler i en vestlig by. Alle huset var også rettet sørover. Blant de eldste gater som var steinsatte er også funnet her.
Smyrnas posisjon ved munningen av den lille elven Hermos ved hodet av en dyp sjøarm (Smyrnaeus Sinus) nådde langt inn i innlandet og lot greske handelsskip kom til hjerte av Lydia, noe som plassert Smyrna ved den vesentlige handelsruten mellom Anatolia og Egeerhavet, noe som førte til inntekter og betydning for byen på 600-tallet f.Kr. Miletos og senere Efesos lå ved havet i enden av en annen stor handelsrute gjennom Anatolia og konkurrerte en tid suksessfullt mot Smyrna, men etter at begge byenes havner var siltet opp var Smyrna uten en rival.
Elven Meles som strømmet ved Smyrna er omtalt i den greske litteraturen og en fellestradisjon knyttet Homer til Smyrnas dal og breddene av Meles. En grotte hvor han skal ha komponert sine dikt ble beskrevet for å ha vært nær elvens kilde og hans tempel, Homereion, sto ved dens bredder. Meles' fast strøm sommer og vinter som endte ved byen ble feiret av Aristeides og Himerios. Grunnet Meles fikk Homer epitetet Melesigenes, «sønn av Meles», og figurerer på faste mynttyper fra Smyrna, en myntklasse viste poeten sittende mens han hold en bok på knærne og støttet sin høyre hånd på et vis som siden ble kalt for «homerisk» av numismatikere.
Den arkaiske byen Smyrnas viktigste helligdom var tempelet for gudinnen Athene som er datert tilbake til 640–580 f.Kr. og er delvis restaurert i dag. Fra 600-tallet f.Kr. og framover oppnådde Smyrna status som bystat, polis. Rundt tusen mennesker levde utenfor bymurene mens andre levde i mindre landsbyer i nærheten hvor det var kultiverte marker, oliventrær, vingårder og verksteder for keramikere og steinhoggere. I byen var handel viktig, men folk fleste skapte sitt levebrød ved jordbruk og fiske. Smyrna var på denne tiden ingen liten by lenger, men et urbant senter som hadde innflytelse i handelen i Egeerhavet og til dels Middelhavet. Den ble medlem av det joniske forbund, hevet seg til å bli en av de fremste kulturelle og kommersielle sentrene i Middelhavet og nådde sitt høydepunkt i årene mellom 650–545 f.Kr.
Underlagt Lydia
Mermnadedynastiet er navnet på kongefamilien i Lydia etter ca 680 f.Kr. Da disse kongene økte Lydias militære makt og aggressivitet, var den rike handelsbyen Smyrna blant de første angrepsmål. Gyges (ca 687—652 f.Kr.) ble imidlertid beseiret ved breddene av Hermos, og situasjonen ved slagmarken viste at Smyrnas makt økte langt østover i Anatolia. Byen bygde en sterk festning på en høyde for å beherske Nymfidalen, og ruinene av denne er fortsatt imponerende.
I henhold til poeten Theognis (ca 500 f.Kr.) var det stolthet som til sist ødela Smyrna. Mermnadedynastiets Lydia erobret byen en gang rundt 610–600 f.Kr. og det rapportert at deler av Smyrna ble ødelagt og brent, skjønt nyere analyser av levningene i Gamle Smyrna (Bayraklı) har vist at tempelet var fortsatt i bruk eller raskt reparert under lydisk styre. Poeten Mimnermos klaget i sine dikt over hvor byens borgere forfalt i hans tid og ikke lenger kunne stå imot Lydias aggresjon. Det var Alyattes II (609—560 f.Kr.) som erobret Smyrna i tillegg til Kolofon. Selv om Smyrna ikke opphørte å eksistere var byens gresk liv, kultur og politiske liv ødelagt. Den ble omorganisert som et landsbyssystem. Smyrna er nevnt i fragment av Pindaros og i en inskripsjon fra 388 f.Kr., men byens storhet var noe som lå i fortiden.
Hellenistisk tid
Aleksander den store grunnla byen på nytt på en ny lokalisering bortenfor elven Meles en gang rundt 340 f.Kr. Han hadde beseiret perserne i flere slag og til sist Dareios III selv ved Issos i 333 f.Kr. Gamle Smyrna lå på en liten høyde ved havet og ga nok plass for noen få tusen mennesker, men skråningene av åsen Pagos (Kadifekale) ble valgt som grunnlag for den nye byen, i henhold til Strabon. Det ga grunnlag for en ny befolkningsvekst for byen
Det var hans etterfølgere Antigonos I Monofthalmos (316—301 f.Kr.) og Lysimakhos 301—281 f.Kr.) som utvidet og befestet byen. Akropolis, som lå i ruiner, tidligere «Smyrnas krone», hadde vært en bratt spiss som var 380 meter høy og hang over den nordøstlige enden av bukta. Den senere moderne byen Izmir ble bygd på toppen av den hellenistiske byen, delvis på skråningene av Pagos i nærheten av sørøstlige delen av bukta, og delvis på den nedre grunnen av åsen og havet. Skjønnheten i den hellenistiske byen, tettpakket på den lave grunnen og steg opp i rekke på rekke langs åssiden, ble hyppig priset av besøkende og feiret på byens mynter.
Romersk tid
I 133 f.Kr. da Eumenes III Aristonikos, den siste kongen av attaliddynastiet i Pergamon, holdt på å dø uten å etterlate seg en arving, testamentert han kongeriket Pergamon til Romerriket, og det omfattet også Smyrna. Byen kom således inn under Romerriket som en del av den romerske provinsen Asia. Romersk tid betydde en ny økonomisk vekst for byen. I nær slutten av 100-tallet e.Kr. opptrådte Smyrna som en av de syv kirkene i Asia som ble omtalt i Johannes' åpenbaring i Det nye testamente. Smyrna hadde en kristen menighet som hevdet å ble motarbeidet av byens jødiske andel I motsetningen til flere andre kirker hadde ikke apostelen Johannes noe negativt å si om denne kirken. Han spådde derimot at forfølgelsen ville fortsette og oppmanet dem med svulstige ordlag om å «Vær tro til døden, så skal jeg gi deg livets seierskrans.» Forfølgelsen av de kristne fortsatte inn neste århundre, i alle fall hevdes det at Polykarp, biskop av Smyrna, ble martyr i 155.
Grunnet byens betydning kom romerske keisere til Anatolia for å besøke Smyrna. Tidlig i 124 besøkte keiser Hadrian byen som en del av sine reiser over hele Romerriket og muligens også keiser Caracalla i årene 214–215. På denne tiden var Smyrna en vakker by med steinlagte gater.
I 178 ble byen herjet av jordskjelv. Det var en av de verste katastrofene som hadde rammet byen noensinne. Jordskjelvet raserte byen til grunnen. Ødeleggelsen var så stor at det var nødvendig med økonomisk støtte fra keiserriket for gjenoppbygging. Keiser Marcus Aurelius bidro meget til byggeaktivitetene og byen ble reist opp på nytt. Agora ble restaurert i denne perioden. Mye av de arkitektoniske verkene vedrørende den førtyrkiske perioden som fortsatt er synlige og bevart kommer fra denne perioden.
Bysantinsk tid
Romerriket brøt sammen i 476 og ble delt i to deler, Vestromerriket og Østromerriket. Mens den vestlige delen gjennomgikk store endringer i forbindelse med folkevandringene, fortsatte den østlige delen, Det bysantinske riket, stort sett som før, og dyrket etter hvert sin egenart. Latin ble etter hvert erstattet av gresk som administrasjonsspråk. Smyrna ble en del av Østromerriket og bevarte sin status som et betydelig religiøst senter i den første tiden. Imidlertid minsket byens betydning betydelig i løpet av senantikken og tidlig middelalder, og kom aldri tilbake til den framgang den hadde i romersk tid.
Da Konstantinopel ble setet for myndighetene framfor Roma, minsket handelen mellom Anatolia og Vesten i betydning grad, og som en følge sank aktivitetene i Smyrna. Seldjukernes kommandant Tzachas (også nevnt som Çaka Bey) erobret Smyrna i 1084 og brukte den som en base for angrep til havs, men ble frigjort av general Johannes Doukas. Byen ble herjet flere ganger av seldsjukk-tyrkerne, og var i tilstand av ruiner da keiserriket Nikeas hersker Johannes III Ducas Vatatzes forsøkte å gjenoppbygge den en gang etter 1222. Den var fortsatt i ruiner da Ibn Battuta erobret byen en gang rundt 1330. I 1402 stormet den muslimske hærføreren Timur Lenk byen og massakrerte det meste av innbyggerne. Etter denne tiden var byen å betrakte som osmansk, og en ny tid begynte for byen under navnet Izmir.
Agora
Levningene av antikkens agora i Smyrna utgjør i dag Izmir Agora Museum i Izmirs kvarter Namazgah, men blir generelt referert til som «agoraen» blant innbyggerne. Den ligger på den nordlige skråningen av Pagos, og var det kommersielle, lovmessige og politiske sentrum av den antikke byen, foruten også et sentrum for kunstnerisk aktivitet og for undervisning.
Smyrnas agora ble bygd i løpet av den hellenistiske tiden. Etter det ødeleggende jordskjelvet i 178, ble Smyrna gjenoppbygd under keiser Marcus Aurelius i henhold til en byplanlegging gjort av den antikke arkitekten Hippodamos av Miletos. Bysten av keiserens hustru, Faustina den yngre, på den andre hvelvingen i den vestlige stoa bekrefter dette faktum. Den ble konstruert på et hellende terreng i tre etasjer, nær byens sentrum. Terrenget er 165 meter bredt og 200 meter langt. Det er omringet på alle kanter av en portiko, søylegang. Den var i bruk fram til bysantinsk tid. Ettersom en bysantinsk og senere osmansk gravlund ble lagt direkte over ruinene av agoraen, er den bevart fra ødeleggelse av moderne bygninger. Denne agora er den største og best bevarte av alle agoraer i Jonia. Den er i dag omgitt av moderne bygninger som dekker dens østlige og sørlige deler.
Ved ankomst til plassen er den vestlige stoa til venstre, bakenfor er basilikaen og på høyre side den osmanske gravlunden. Plassen var omgitt av portiko på tre sier. Basilikaen og den vestlige portiko ble bygd over en infrastruktur med runde hvelvinger for å beskytte den mot framtidige jordskjelv. Den østlige enden og de sørlige portikoer består av en struktur på to etasjer. Nedenfor basilikaen var det en overdekket markedsplass. Formgivningen av denne hadde en sterk likhet med krypto-portikoer i de vestlige provinser. Den monumentale inngangen på østlige side var et av de mest storstilte og hvelvstrukturer i hellenistisk tid.
En stoa på to etasjer, 17,5 meter bredt ble konstruert på den østlige og vestlige siden av agoraen. Hver stoa var inndelt i tre gallerier med to rekker med søyler. Hver stoa hadde en øvre etasje. Disse stoaene var beskyttet fra solen og mot regn av et tak. Disse imponerende strukturene målte 75 meter ganger 18 meter. Den sørlige delen av den vestlige stoa hadde mange vannkanaler og en stor vanntank.
Arkeologi
Selv om Smyrna ble undersøkt av den franske arkeologen Charles Texier på midten av 1800-tallet og selv om den tyske konsul i Izmir hadde kjøpt landområder rundt det antikke teateret i 1917 for å begynte utgravninger, ble de første egentlige vitenskapelige undersøkelser påbegynt i 1927. De meste av oppdagelsene ble gjort i tiden 1931–1942 av den tyske arkeolog Rudolf Naumann og tyrkiske Selâhattin Kantar, sistnevnte var direktør av museene i Izmir og Efesos. De avdekket en rektangulær struktur i tre etasjer, med trapper foran, bygd på søyler og hvelv rundet en stor gårdsplass i bygningens indre.
Nye utgravninger begynte i agoraen i 1996 og har fortsatt jevnlig siden 2002 under ledelse av kommunemyndighetene i Izmir. En skole som brant ned i 1980 har ikke blitt bygget opp igjen og det har utvidet den antikke agoraen ytterligere og gitt muligheter til ytterligere undersøkelser. De fleste viktige resultatene er har blitt avdekket i agoraens nordlige port. Der har det blitt funnet siselerte statuetter av gudinnen Hestia som lå i fortsettelsen av et alter for Zevs. Statuer av gudene Hermes, Dionysos, Eros og Herakles har også blitt funnet, foruten også mange generelle statuer, byster, graveringer, statuetter og monumenter av folk og dyr gjort av ulike materialer som marmor, stein, bein, glass, metall og terrakotta. Inskripsjoner funnet her listet mennesker som hadde gitt støtte til Smyrna etter jordskjelvet i 178.
El 17
Historikk
El 17 ble anskaffet av NSB på grunn av ønske om nytt materiell til fjern- og ekspresstog på de elektrifiserte hovedlinjene etter en evalueringsprosess der lokomotiver og motorvogner ble vurdert. El 17 ble valgt som lokomotiv på grunn av fleksibiliteten, vekten og på grunn av asynkronmotoren, som etter tester hos Deutsche Bundesbahn med verdens første asynkronlokomotiver av typen DB type 120, viste lovende resultater. NSB bestilte på grunnlag av dette og på tross av nyanskaffelsen El 16 seks lokomotiver fra Thyssen-Henschel, som bygde lokomotivene, mens Brown, Boveri & Cie. i Tyskland og NEBB i Oslo leverte den elektriske utrustningen. På samme tid bestilte også NSB personvogner av typen B7 som skulle settes inn samtidig med lokomotivet.