cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oslo-Filharmonien
1979–2002 : Jansons-perioden
I løpet av sine 10 første år som sjefdirigent oppnådde Jansons målet om å sette Oslo-Filharmonien på verdenskartet. Men i et intervju i Aftenposten i forbindelse med tiårsjubileet uttalte Jansons at det ennå var et stykke igjen til det absolutte toppnivået: «Klangen må bli rikere, større – da trenger vi også flere musikere, vi er 99, vi må bli 110, først da er jeg fornøyd! – og vi må spille mer briljant, mer virtuost. Når forarbeidet har vært grundig, kan orkesteret spille virtuost i dag. Men virtuositet er ennå ikke blant orkestrets sterke sider, og det er nødvendig for å hevde seg i teten.» Videre trakk Jansons fram to hovedutfordringer: for det første var musikernes lønninger for lav til å trekke til seg de største unge talentene, dernest måtte noe gjøres med den dårlige akustikken i Konserthuset.
Fallout 2
Historie
Dersom spilleren finner det "hellige" Vault 13 er det blitt forlatt. "Den utvalgte" returnerer til landsbyen, og finner ut at de er tatt av "The Enclave", som vi serenere får vite at er restene av Amerikas regjering. Spilleren aktiverer en gammel oljetanker og autopiloten, som tar ham med til Enclave sin base på en offshore oljerigg.
Oslo-Filharmonien
1979–2002 : Jansons-perioden
Blant høydepunktene på 1990-tallet hører residensuken i Wiens prestisjetunge Musikverein-sal i 1997, der Oslo-Filharmonien fikk spille fem kvelder på rad, et privilegium kun forbeholdt et fåtall orkestre i verden. Oslo-Filharmonien ble i løpet av denne uken møtt med stående ovasjoner og gode anmeldelser kveld etter kveld, og mange av Oslo-Filharmoniens musikere rangerer dette som et høydepunkt i deres tid med orkesteret.
Fallout 2
Historie
Historien om Vault 13 viser seg å være at det ble fraflyttet, men at alle beboerne ble kidnappet av Enclave og brukt til uttesting av FEV-viruset. De som ville bli igjen i Vault 13 ble drept, og deathclaws ble sendt for å stoppe inntrengere og holde aktivitetene skjult. Spilleren kan oppdage at Gruthar, leder for deathclaw-ene ikke er en så hensynsløs drapsmaskin som man skulle tro. Slik Fallout 2 var i utgangspunktet forhindret en bug spilleren fra å få en lykkelig slutt for Vault 13.
Oslo-Filharmonien
1979–2002 : Jansons-perioden
I februar 2000 kunngjorde Jansons at han hadde besluttet seg for å trekke seg som sjefdirigent for Oslo-Filharmonien i protest mot de dårlige arbeidsforholdene i Oslo Konserthus. Jansons dirigerte sin siste konsert i Oslo Konserthus den 30. mai 2002 med Mahlers ''Symfoni nr. 3'' på programmet, og han så seg aldri tilbake. Orkesteradministrasjonen forsøkte flere ganger å lokke Jansons tilbake som gjesterdirigent, blant annet til 100-årsjubileet i 2019, men det lyktes aldri. I et sjeldent NRK-intervju i 2017 fortalte Jansons at han i 2002 følte forholdet til politikerne og landet var ødelagt og at han fortsatt 15 år senere følte det som et nederlag at han aldri fikk gehør for sitt krav om bedre arbeidsforhold for musikerne.
Fallout 2
Historie
"The Enclaves" plan er at FEV skulle modifiseres og spres via luften, og så angripe alt og alle som er genetisk modifisert gjennom radioaktivitet, og etterlate en "ren" verden.
Oslo-Filharmonien
1979–2002 : Jansons-perioden
En populær tradisjon i Jansons periode var de årlige sommerkonsertene i Holmenkollen, som var et samarbeid mellom Oslo-Filharmonien, NRK og Skiforeningen. Konsertene gikk av stabelen fra 1983 til 2002 og ble TV-overført til store deler av Europa. Jansons dirigerte selv konsertene 1983–1988 og 1993.
Fallout 2
Historie
Spilleren kan til slutt ødelegge oljeriggen, finne en GECK og gjenoopbygge Arroyo. Hver by har sin egen slutt, avhengig av hvilke valg spilleren har gjort. Byen Gecko kan for eksempel bli ødelagt av spilleren eller av Vault City, beboerne kan bli slaver, inngå våpenhvile med Vault City, eller de to byene kan bli allierte. Hva som skjer med karakterer som Harold eller Marcus omtales også til slutt - dersom de lever.
Oslo-Filharmonien
2002–2020
Som Jansons etterfølger falt valget på den aldrende stjernedirigenten André Previn. Previn hadde hatt en vellykket opptreden med orkesteret i mars 2001 der han dirigerte Mahlers ''Symfoni nr. 4'', og hadde høstet lovord både fra orkesterets musikere så vel som pressen. Valget av Previn var imidlertid kontroversielt. Kritiske røster, blant dem Leif Ove Andsnes, hevdet at Previn var blitt for gammel og manglet energien som måtte til for å videreføre orkesterets høye standard. Den britiske journalisten Norman Lebrecht mente at valget av Previn som sjefdirigent nærmest var en katastrofe for orkesteret. Sesongen 2004-05 ble den mest aktive i Previns periode som sjefdirigent med konserter på BBC Proms, Luzernfestivalen, i Musikverein i Wien og en turné til de største byene i USA, blant annet med en konsert i Carnegie Hall i New York. Solist på turnéene var Previns daværende kone, Anne Sophie Mutter. I ettertid vurderer mange Previn som en slags overgangsfigur i orkesterets historie. Sammenlignet med Jansons-perioden ble repertoaret ifølge enkelte mindre spennende og orkesterspillet mindre dynamisk. Et voksende problem i Previns periode var et stadig synkende besøkstall med stadig dårligere økonomi som følge, noe som førte til at orkesterets direktør, Erik Walderhaug, valgte å gå av etter kun to år.
Fallout 2
Karakteristikker
Hovedpersonen i Fallout 2 er vokst opp i et isolert og primitivt samfunn. Dette gjør hovedpersonen naturlig ignorant, slik at hovedpersonen må stille spørsmål om alt mulig i en ukjent og u-utforsket verden.
Oslo-Filharmonien
2002–2020
Jukka-Pekka Saraste var sjefdirigent i perioden 2006 til 2013 og var allerede en velkjent figur for orkesteret med hyppige gjesteopptredener på 1980- og 2000-tallet. Han var bare 25 år da han debuterte med Filharmonien i 1983 på en Freiakonsert. Saraste som dirigent beskrives som grundig men innadvendt. Han bemerket seg spesielt med sine fine Mahler-tolkninger. For framførelsen av Mahlers ''Symfoni nr. 2'' i 2013, som var Sarastes avskjedskonsert, ble han og orkesteret tildelt Musikkritikerprisen for 2012/13. Det vakte oppsikt da Saraste i en artikkel i den finske avisen Helsingin Sanomat i 2010 kalte daværende kulturminister Anniken Huitfeldt for vintiö (norsk: «slyngel»). Bakgrunnen for utspillet var misnøye med tildelingene fra Kulturdepartementet. Etter at hovedsponseren, Hydro, hadde redusert pengestøtten mente Saraste at det var Kulturdepartementets plikt å gå tyngre inn for å sikre framtidige utenlandsturnéer. Av innspillinger etter Saraste finner vi blant annet to Sibelius-symfonier på DVD (nr. 1 og 5) og en CD-innspilling av Mahlers ''Symfoni nr. 6'' på Simax. Saraste ble etter sin periode utnevnt til æresdirigent på livstid. Det vakte stor begeistring da Vasilij Petrenko i februar 2011 ble utropt som ny sjefdirigent for Oslo-Filharmonien fra sesongen 2013–14. Spontant ble det arrangert en gratiskonsert der Petrenko dirigerte orkesteret i Tsjajkovskijs ''Symfoni nr. 5'' og Johan Svendsens «Norsk Kunstnerkarneval». Forventningene var store til hva 34-åringen kunne utrette, og mange håpet på en «Mariss-effekt», en ung dirigent som kunne «leve og utvikle seg sammen med Oslo-Filharmonien». Petrenko var en stigende stjerne på dirigenthimmelen og hadde nærmest hatt samme betydning for Royal Liverpool Philharmonic Orchestra som Jansons hadde hatt for Oslo-Filharmonien. Som dirigenttype var Petrenko ganske annerledes enn sin forgjenger, han hadde en mer ekstrovert podiestil med stor entusiasme og formidlingsglede. Petrenko skapte i 2013 furore, også utenfor Norge, da han i et intervju i Aftenposten uttalte om kvinnelige dirigenter at «orkestermusikere reagerer bedre på å ha en mann foran seg. De har ofte mindre seksuell energi og kan fokusere mer på musikken». Petrenko beklaget senere uttalelsen. I 2018 ble det klart at kontrakten med Petrenko ikke ville fornyes utover sesongen 2019-20. Blant høydepunktene i Petrenkos periode hører en stor Asia-turné i 2014 og opptredenen under Proms i 2013. I motsetning til sine to forgjengere er Petrenkos periode grundig dokumentert med en rekke innspillinger på plateselskapet Lawo, blant annet en Skrjabin symfonisyklus, en Richard Strauss-serie og symfonier av Prokofjev og Mjaskovsky. I Petrenkos periode økte også publikumsbelegget, og i 2017 var belegget det nest beste siden 2001.
Fallout 2
Mottakelse
Fans av Falloutserien er ofte delt i sine meninger om Fallout 2. De vanligste klagene ligger i klagene på overdreven bruk av popkultur i spillet, som noen syns virker anstrenget. Andre klager går ut på det overdrevne "voksne" innholdet, som Golden Globes, pornostudioet i New Reno, eller hele New Reno. Mangelen på den atmosfæren man fikk i Fallout, og mangelen på forbedring innen grafikk og gameplay i forhold til originalen. Det har også vært klager på spillet sluttboss, Frank Horrigan.
Oslo-Filharmonien
2020–i dag
Klaus Mäkelä ble den så langt yngste sjefdirigenten i Oslo-Filharmoniens historie da han som 24-åring overtok etter Petrenko høsten 2020 for en periode på syv år. Enkelte kritikere mente valget av en så ung leder, om enn svært talentfull, var et dristig valg. I 2022 utga Decca en Sibelius symfonisyklus med Mäkelä og Oslo-Filharmonien.
Fallout 2
Mottakelse
Fallout 2 er av enkelte ansett som det beste spillet i Fallout serien, og blir av andre kun slått av Fallout New Vegas. Hos Metacritic har brukerne gitt spillet 9.1 (av 10) som er høyest av alle i serien. Spillet kom på steam i 2009, og fikk også da "veldig positive" anmeldelser.
Oslo-Filharmonien
2020–i dag
I 2020–21 gjorde Oslo-Filharmonien en større satsing på sosiale media og tilgjengeliggjorde konserter og annet materiale digitalt. Framføringen av Beethovens ''Symfoni nr. 9'' under Mäkelä fra 2019 ble en YouTube-vinner og hadde sommeren 2021 allerede 3,7 millioner visninger.
Oslo-Filharmonien har i dag 108 musikere. I den japanske boken Sekai no Okesutora 123 (Orkestrene) fra 1994 nevnes Oslo-Filharmonien blant de 60 beste orkestre i verden (Harmonien i Bergen er også blant de 100 omtalte orkestre).
1950–1980
Den første turnévirksomheten var landsdelturneer i Norge i de tidlige etterkrigsårene. Særlig i de krigsherjede nordlige fylkene var dette store og kjærkomne begivenheter, og folk dro milevis under vanskelige forhold for å få med seg en konsert. Landsdelsturneer i Nord-Norge var det også i 1966, 1977 og 1999. Orkesteret har også hatt landsdelsturneer på Vestlandet og Sørlandet. Den første Europa-turneen var i 1962 med konserter i bl.a. Philharmonie Berlin, Concertgebouw Amsterdam, Alte Oper i Frankfurt am Main og Beethovenhalle i Bonn. Dirigenter var daværende kunstnerisk leder Øivin Fjeldstad og sjefdirigent Herbert Blomstedt. Solister var Aase Nordmo Løvberg og Robert Riefling. Første Amerika-turné var i 1974 med 24 konserter på Vestkysten, ledet av Mendi Rodan og med Jens Harald Bratlie som solist. I 1978 ledet Okko Kamu en stor turné på østkysten med bl.a. første konserter Carnegie Hall, New York og det nokså nye Kennedy Center i Washington D.C.
Fra 1980
Orkesteret hadde stadig fristende turnétilbud, men økonomien var en hindring. Med Mariss Jansons som sjefdirigent fra 1979 åpnet det seg enda flere muligheter. Med midler stort sett fra Oslo-Filharmoniens Venner og private givere ble det gjennomført to store turneer i Storbritannia i 1982 og 1984 og en flere ukers turné i Tyskland, Østerrike og Sveits i 1985, da orkesterets spilte sin første konsert i Wiener Musikverein. Solister i 1982 var Eva Knardahl og Arve Tellefsen, i 1984 Jens Bratlie og Arve Tellefsen og i 1985 Jens Harald Bratlie og Vladimir Spivakov.
Oslo Filharmoniske Orkester og Mariss Jansons ble stadig mer etterspurt, og i løpet av de neste fem årene ble det gjennomført turneer i Italia, Spania, Frankrike (Festival d’éte), USA, Japan og nye turneer til Storbritannia samt Tyskland, Østerrike og Sveits. Første konsert på BBC Proms var i 1987, det neste i 1989 var kombinert med Edinburgh-festivalen (solister Leif Ove Andsnes og Truls Mørk). Første konsert på Festspillene i Salzburg var i 1990.
I andre halvdel av 80-tallet ble finansieringen av turneer og innspillinger løst gjennom de første sponsoravtalene. I de første årene var det flere hovedsponsorer: ABC bank, Aker, Hafslund Nycomed, Norsk Hydro og Norske Shell, og fra 1990 gikk Norsk Hydro inn som enesponsor.
Oslo Filharmoniske Orkester var blitt et av verdens mest omreisende orkestre, og reisevirksomheten fremgår av en summarisk oversikt over land og byer. Et helt spesielt år var 1997, da orkesteret hadde residensperioder både i Athen og Wien. Fem konserter på én uke i Wiener Musikverein, alle utsolgt, har få andre orkestre hatt.
Konserthussaken
I 1977 flyttet Filharmonisk Selskaps Orkester inn i nybygde Oslo konserthus. Prosessen for eget konserthus i Oslo hadde vært svært lang og kronglete, og langt eldre enn orkesteret selv: Ole Bull hadde startet innsamlingen til nytt konserhus allerede i 1860. På 1950-tallet ble arkitektkonkurransen utlyst og et vinnerutkast kåret i 1959. Først i 1972 begynte utgravningen på tomten i Vika, og etter en del problemer i form av budsjettoverskridelser og manglende finansiering sto bygget endelig ferdig til åpningskonserten den 22. mars 1977. Konserthuset betydde en markant forbedring av orkestermusikernes arbeidsforhold både med tanke på publikumskapasitet, podieplass og akustikk, men var likevel ikke så bra som mange hadde håpet på. Jansons påpekte i mange år at noe måtte gjøres med akustikken i konserthuset uten å ha bli hørt: «Oslo-Filharmonien er i dag ett av verdens ledende orkestre. Men de trenger gode arbeidsforhold for å kunne beholde den posisjonen og utvikle seg. Den får de ikke i Konserthuset i dag»
Innspillinger
Andre halvdel av 1950-tallet og et stykke inn på 1960-tallet har blitt omtalt som «den første gullalderen» i Filharmoniens platehistorie. I disse årene ble det gitt ut en mengde LP-plater på spesielt amerikanske platemerker: His Master's Voice, Mercury, RCA og Composers' Recordings og senere også Philips. Bare for RCA spilte Filharmonien inn omtrent 100 verker. Stort sett alt av dette var fra det symfoniske standardrepertoaret av komponister som Beethoven, Brahms, Dvořák, Tsjajkovskij, Haydn, Mozart, Schubert, Smetana og Rimskij-Korsakov. Blant RCA-innspillingene finnes for eksempel en plate med wienervalser av Johann Strauss d.y., som viser spennvidden i Filharmoniens repertoar på denne tiden. Filharmonien var i 1950-årene kjent som et orkester som gjorde gode innspillinger med lite prøvetid, med andre ord et billig studioorkester. På Composers' Recordings ble det gjort mange innspillinger av amerikansk musikk fra 1900-tallet dirigert av amerikanske dirigenter.
Fra 1960-tallet og fram til 1984 dreide innspillingsaktiviteten seg i all hovedsak om innspillinger av norsk musikk, både eldre symfonisk repertoar av kulturhistorisk verdi og samtidsmusikk. Disse innspillingene var støttet av instanser som Norsk kulturråd og Norsk Komponistforening og utgitt på platemerker som Norsk Kulturråds Klassikerserie, Norwegian Composers, NiM (Norway in Music) og Aurora.
Den virkelig store platesuksessen startet med utgivelsen av Tsjajkovskijs ''Symfoni nr. 5 på Chandos'' i 1984. I 1983 hadde orkesteret på ren dugnad spilt inn en demotape av Tsjajkovskijs ''Symfoni nr. 5'' som orkesterregissør Terje Mikkelsen og orkesterformann Oddvar Mordal tok med til London for å presentere for ulike plateselskaper. EMI våget ikke satse på et så ukjent orkester, men Brian Couzens i det lille plateselskapet Chandos likte det han hørte, og inngikk like så godt en avtale om innspilling av alle Tsjajkovskij-symfoniene inklusive Manfred-symfonien. Innspillingen av Tsjajkovskijs femte vakte stor begeistring hos anmelderne da den kom ut i 1984. Edward Greenfeld i Gramophone skrev blant annet: «første utgivelse i Tsjajkovskij-serien fra Jansons og Oslo-Filharmonien kunne knapt ha vært mer lovende. Alt i alt finnes det ingen annen innspilling som kan måle seg med denne: en varm anbefaling…» Også de neste Tsjajkovskij-innspillingene fikk god omtale, og snart fikk Filharmonien et tilbud om platekontrakt med EMI, som kunne tilby enda bedre betingelser når det gjaldt markedsføring og distribusjon enn Chandos. Filharmoniens samarbeid med disse to selskapene resulterte i totalt ni innspillinger for Chandos (foruten Tsjajkovskij-symfoniene, Bruckners Symfoni nr. 9 og Mahlers Symfoni nr. 2) og 21 innspillinger for EMI. I tillegg gjorde Jansons på slutten av sin periode med Filharmonien flere innspillinger for Simax, blant annet en Brahms symfonisyklus og fire Mahler-symfonier.
Periodene til Previn og Saraste var fattige på innspillinger sammenlignet med Jansons-perioden, Previn etterlot seg kun én innspilling: cellokonserter med Daniel Müller-Schott på Orfeo. Innspillingene tok seg opp i perioden til Petrenko, med en rekke utgivelser på det norske platemerket Lawo. I perioden til Klaus Mäkelä ble det for første gang siden Jansons-perioden utgitt innspillinger på et stort internasjonalt platemerke. Våren 2022 utkom samtlige Sibelius-symfonier på Decca.
1. konsertmestre
• Richard Burgin (1919–20)
• Gustav Lange (alternerende) (1919–27)
• Hugo Kolberg (1920–24)
• Herman van der Vegt (1924–25)
• Robert Soëtens (1925–27)
• Max Rostal (1927–28)
• Oskar Holst (alternerende) (1927–52)
• Ernst Glaser (1928–58)
• Hjørdis Møller (alternerende) (1952–53)
• Rudolf Brenner (alternerende) (1953–54)
• Henry Johnsrud (alternerende) (1953–57)
• Conrad von der Goltz (alternerende) (1957–58)
• Bjarne Larsen (1958–87)
• Jan Brodal (alternerende) (1966–77)
• Stig Nilsson (1977–2008)
• Terje Tønnesen (1983–2020)
• Magnus Ericsson (1984–99)
• Elise Båtnes (alternerende) (1993–2000)
• Elise Båtnes (2006–)
Daglig ledelse
• Intendant:
Tamme erter & villbringebær
Tamme erter & villbringebær er et musikkalbum med Maj Britt Andersen, utgitt i 1990.
Oslo-Filharmonien
Daglig ledelse
• Tønnes Birknes (1919–20)
• Claus Winter-Hjelm (1920–24)
• Mathieu Berckenhoff (1924–31)
• Sekretær:
• Thomas Beck (1933–40)
• Ragnar Kierulf (1946–49)
• Eigil Beck (1949–68)
• Alv Rasmussen (1968–82)
• Turi Ebbesen (1982–84)
• Marit Gaasland (fung.) (1984–85)
• Trond Okkelmo (1985–2002)
• Anders Franzén (2003–04)
• Morten Walderhaug (2004–06)
• Odd Sverre Gullberg (2007–13)
• Ingrid Røynesdal (2013–)
Nicky Shorey
Nicholas «Nicky» Shorey (født 19. februar 1981 i Romford) er en engelsk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for Reading.
I 2007 spilte han to landskamper for.
Refugio County
Refugio County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i den sørlige delen av staten. Det grenser mot Victoria County i nord, Calhoun County i nordøst, Aransas County i sørøst, San Patricio County i sør, Bee County i vest og mot Goliad County i nordvest.
Refugio Countys totale areal er 2 120 km² hvorav 125 km² er vann. I 2000 hadde fylket 32 359 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Refugio.
Paolo Gregoletto
Paolo Gregoletto (født 14. september 1985 i Miami, Florida) er en amerikansk bassist. Han spiller nå (2010) i bandet Trivium, og var tidligere medlem i Metal Militia. Gregoletto bor i Pompano Beach, Florida.
Gaucelm Faidit
Gaucelm Faidit (før 1185 – etter 1202) var en fransk trubadur (oksitansk trobador).
Faidit reiste rundt i Europa med sin hustru Guillelma Monja og framførte hans dikt og sanger. Noen av diktene førte til at Richard av Poitou tok han under sin beskyttelse. Richard ble senere kong Rikard I av England. Sørgesangen Faidit laget i anledning kongens død er et eksempel på en sørgesang (planh) over en venns bortgang. Faidit var også en lang tid ved hoffene til Bonifatius I. av Montferrat og Raymond av Azoult. Fra denne tiden ble Faidit regnet som en trobador. Omtrent 70 av sangene hans er bevart.
Det er mulig – men omstridt – at Gaucelm Faidit deltok i det tredje korstoget fra 1189 til 1191. Man regner som bevist at han i 1202 fulgte med tjenesteherren Bonifatius for å delta i det fjerde korstoget. Fra 1202 forsvinner Faidit sporløst ut av historien. Spekulative fortolkninger av enkelte sangtekster antyder at han fortsatt var i live rundt 1220.
Philocalis
Philocalis er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utbredelse
Arten lever på Ny-Guinea.
Den nordirske forsamling
Den nordirske forsamling (Northern Ireland Assembly) er den lovgivende myndigheten som ble etablert for Nord-Irland etter belfastavtalen. Forsamlingen trådte sammen første gang i 1998 med delegert makt fra Det britiske parlamentet, men har siden blitt suspendert flere ganger. Den avventer for tiden nominasjon av en eksekutivkomité.
Miloš Zeman
Miloš Zeman (født 28. september 1944 i Kolín) er en sosialdemokratisk politiker, som siden 8. mars 2013 er president i Tsjekkia. Han har tidligere vært statsminister.
I januar 2018 ble han gjenvalgt som president.
Bakgrunn
Zeman har en eksamen i økonomi fra 1969.
I 1970 ble han ekskludert fra Alexander Dubčeks kommunistparti, der han hadde vært medlem siden 1968. I 1989 var han involvert i Fløyelsrevolusjonen og deltok der aktivt. I 1993 ble han formann i Det sosialdemokratiske parti (CSSD). Han ble statsminister etter valget i juni 1998.
Zeman forlot det sosialdemokratiske partiet i 2007 etter en konflikt med den daværende partilederen, Jiří Paroubek.
Borgerrettspartiet
I oktober 2009 grunnla Zeman et nytt parti, Borgerrettspartiet.
I presidentvalget i januar 2013 gikk Zeman seirende ut av andre runde, der motkandidaten var Karel Schwarzenberg.
Else-Britt Nilsen
Else-Britt Nilsen (født 5. september 1946) er en norsk ordenssøster og sosiolog med doktorgrad i teologi. Hun er professor II i teologi ved MF vitenskapelig høyskole. Hun er dominikaner og har vært statsstipendiat siden 2001.
Liv og virke
Else-Britt Nilsen sluttet seg til klosterfellesskapet på Katarinahjemmet i 1971, samme år som hun tok magistergrad i sosiologi ved Universitetet i Oslo (UiO). I 1978 avla hun evige løfter i den fransk-norske kongregasjonen Dominicaines de Notre-Dame de Grâce, som Katarinahjemmet tilhører.
Hun tok en lisensiatgrad i teologi i 1982 (Université Catholique de l'Ouest, F-Angers) og ble dr. theol. i 1990 (UiO).
Else-Britt Nilsen er priorinne for Katarinahjemmet og tidligere generalpriorinne for Dominicaines de Notre-Dame de Grâce og har vært europeisk koordinator for Dominican Sisters International.
Hun har hatt flere forskningsoppdrag ved Institutt for anvendt sosialvitenskapelig forskning, gjort utredningsarbeid for den katolske kirke i Norge, samt vært stipendiat og forsker i flere perioder ved Institutt for systematisk teologi ved Det teologiske fakultet. Hun har også vært redaktør for St. Olav - Katolsk tidsskrift for religion og kultur.
I 2001 ble hun utnevnt til statsstipendiat, og senere ansatt som professor II i systematisk teologi ved MF vitenskapelig høyskole.
Else-Britt Nilsen har i flere år deltatt i økumenisk arbeid, og ble våren 2011 som første katolikk (og første kvinne) valgt til leder for Norges Kristne Råd.
Strålingspådriv
Strålingspådriv eller strålingspådrag er et mål på hvilken virkning en naturlig eller menneskeskapt faktor har som mulig klimaendringsmekanisme. Strålingspådrivet er definert som endring i netto irradians ved tropopausen. Netto irradians er differansen mellom inngående solstråling og utgående varmestråling fra jorda med atmosfæren, og måles i W/m².
Strålingspådriv har vist seg som et nyttig begrep i studiet av naturlige og menneskeskapte klimaendringer, og brukes hyppig i rapportene fra FNs klimapanel. Her blir verdiene til strålingspådraget gitt som endringer i forhold til en førindustriell bakgrunn. Strålingspådriv er et enkelt mål for de mange faktorer som påvirker klimaet, og er lettere å beregne enn selve klimaendringene, som i tillegg avhenger av mange kompliserte og vanskelig kalkulerbare tilbakekoplingsmekanismer mellom jord, hav og atmosfære.
Effektivt strålingspådriv
I hovedrapport 5 og senere (se Box 8.1 på side 665) ble effektivt strålingspådriv innført.
Effektivt strålingspådriv, ERF, beregnes ved å holde havtemperatur og sjøis konstant, mens stratosfæren og troposfæregenskaper som vanndamp, skyer etc. tillates å endre seg, noe som gir en viss positiv tilbakekopling.
Anslag for strålingspådriv i IPCCs 4. hovedrapport
Søylene i figuren viser strålingspådrivet fra ulike menneskeskapte og naturlige faktorer i forhold til førindustrielt nivå (1750). Røde søyler viser positivt pådriv (oppvarmende effekt), blå søyler negativt pådriv (avkjølende effekt). Linjestykker ved hver søyle viser usikkerheten i anslagene, innafor et 95 % konfidensintervall.
Figuren viser at økning i atmosfærens CO2-konsentrasjon utgjør det betydeligste strålingspådrivet, anslått til 1,66 W/m². De øvrige drivhusgassene (metan, lystgass og halokarboner) bidrar med til sammen 0,98 W/m².
Den viktigste avkjølende effekten som følge av menneskelig aktivitet kommer fra økt innhold av aerosoler i atmosfæren, på grunn av deres evne til å spre og absorbere innkommende solstråling. Aerosolene stammer i det vesentlige fra industriell virksomhet. Industrielle aerosoler består hovedsakelig av en blanding av sulfater, organisk karbon, sot, nitrater og industristøv. Aerosoler fra brenning av biomasse antas å ha en neglisjerbar effekt.
Enda viktigere er aerosolenes indirekte virkning ved at de fungerer som kondensasjonskjerner som bidrar til skydannelse. Økt skydekke øker jordas totale albedo, og virker avkjølende. Den samla direkte og indirekte effekten av aerosoler antas å gi et strålingspådriv på -1,2 W/m². Her er det imidlertid stor usikkerhet i anslagene.
Økt solaktivitet i perioden etter 1750 gir et forsvinnende lite bidrag til det totale strålingspådrivet – ca. 5 % av bidraget fra drivhusgassene.
Konklusjon: «Man vet nå med rimelig sikkerhet at effekten av menneskelig aktivitet siden 1750 svarer til et nettopådriv på +1.6 [+0.6 – +2.4] W/m².»
Strålingspådriv for CO2 som funksjon av konsentrasjon
Følgende formel har vært referert i IPCCs hovedrapporter etter årtusenskiftet for endring i strålingspådriv når CO2 endres, forutsatt at alt annet er uendret:
Formelen er funnet ved tilpasning til numeriske simuleringer for CO2 konsentrasjon i området 300 til 1000 ppm, så formelen må brukes med forsiktighet utenfor dette området.
Tallet kan sammenliknes med det man finner ved å ta differansen av Stefan-Boltzmanns lov ved 256 K og 255 K (utgangspunktet 255 K er valgt for å balansere innkommende solenergi):
Dette betyr at med alt annet uendret, vil en fordobling av CO2 grovt svare til én grads temperatur-økning.
I IPCCs sjette hovedrapport refererte til et nyere arbeid, der prefaktoren avhenger noe av konsentrasjonen. Strålingspådrivet ved en dobling av CO2 fra 278 ppm ble gitt som SARF=3,75 W/m² og ERF=3,93 W/m².
Strålingseffektivitet
IPCC bruker begrepet strålingseffektivitet (Radiative efficiency) om endringen i strålingspådriv for en endring i konsentrasjon på én ppb, se f.eks. Tabell 7.15 i AR6 WG1-rapporten.
For CO2 betyr det fra formelen over
der C skal angis i ppm. Strålingseffektiviteten er altså (i denne tilnærmelsen) omvendt proporsjonal med mengden i atmosfæren – den er ikke en egenskap ved molekylet alene!
Lockheed Lodestar
Lockheed 18 Lodestar var et militært transportfly fra andre verdenskrig.
Historie og utvikling
Prototypen, som hadde sin første flyvning i 1939, ble konstruert fra en Lockheed L-14 Super Electra som var blitt returnert til fabrikken fra Northwest Airlines etter en serie med havarier med selskapets andre L-14. Skroget ble forlenget med 1,5 m, noe som muliggjorde installasjon av ytterligere to seterader, noe de håpet ville gjøre det til et mer lønnsomt fly. Til tross for dette valgte de fleste amerikanske flyselskaper å kjøpe Douglas DC-3, og Lockheed fant det vanskelig å selge Lodestar på det amerikanske markedet.
Strålingspådriv
Strålingseffektivitet
Det er i dag mer enn 200 ganger så mye CO2 som metan i atmosfæren (se f.eks. Figur 2.4 i IPCC AR6 WG1-rapporten ). Om man som en tilnærmelse legger til grunn at den logaritmiske oppførselen for CO2 gjelder helt ned til 2 ppm, betyr dette at CO2 under like forhold er rundt 5 ganger så effektiv som drivhusgass som metan. Dette forklares med infrarødspektrene til molekylene, og da primært av at CO2 ligger nær maksimum for varmestrålingsspekteret mens metan ligger på flanken.
Lockheed Lodestar
Historie og utvikling
Eksportsalget gikk imidlertid noe bedre og totalt ble det bygget 625 Lodestars av ulike varianter med Pratt & Whitney eller Wright Cyclone motorer.
De største sivile kundene var:
Lodestar i norsk tjeneste
Norge fikk i perioden 1941–1943 tildelt 12 Lodestar som ble satt inn på den såkalte Stockholmsruten, en kurérrute mellom Stockholm og Leuchars i Skottland. Av hensyn til det nøytrale Sverige kunne ikke disse flyene operere som militære fly. De fikk sivil, engelsk registrering og ble formelt drevet som en av BOACs ruter, fløyet av lokalkjente norske flyvere, i selskapets uniform og utstyrt med engelske pass. I pakt med BOACs navnsetting av Lodestar fikk også disse «Loch-navn», men etter norske innsjøer; som Loch Lesja og Loch Losna.
I 1945, etter frigjøringen, ble No. 20 Transport Squadron opprettet på Fornebu. 15. august 1946 ble denne videreført som 335 skvadron (Transportskvadronen). I årene 1945–1950 disponerte skvadronen 7 Lodestar-fly.
Goliad County
Goliad County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i den sørlige delen av staten. Det grenser mot DeWitt County i nord, Victoria County i nordøst, Refugio County i sørøst, Bee County i sørvest og mot Karnes County i nordvest.
Goliad Countys totale areal er 2 226 km² hvorav 15 km² er vann. I 2000 hadde fylket 6 928 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Goliad.
Judo under Sommer-OL 2008 – 90 kg menn
Herrenes judo – 90 kg under Sommer-OL 2008 fant sted den 13. august 2008 på Beijing Science and Technology University Gymnasium i Beijing.
Eurovision Song Contest 2004
Eurovision Song Contest 2004 var den 49. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. For første gang ble konkurransen arrangert over flere dager, først med en semifinale onsdag 12. mai og deretter en finale lørdag 15. mai 2004.
Tyrkia var vertskap for første gang, etter landets seier året før med sangen «Everyway That I Can» av Sertab Erener. Konkurransen ble arrangert av den tyrkiske allmennkringkasteren TRT som la sendingene til Abdi İpekçi Arena i Istanbul. Programledere var Korhan Abay og Meltem Cumbul.
Til sammen deltok 36 land, noe som var ny rekord i konkurransen. Albania, Andorra, Belarus og Serbia og Montenegro deltok for første gang, mens Danmark, Finland, Litauen, Nord-Makedonia og Sveits returnerte til konkurransen etter å ha måttet stå over konkurransen i 2003 på grunn av dårlige resultater i 2002. I tillegg returnerte Monaco, som ikke hadde deltatt siden 1979.
Det rekordhøye deltakerantallet ble muliggjort ved at EBU kuttet ut kvalifiseringssystemet som hadde vært i bruk siden 1994. I stedet innførte man en semifinale onsdagen før finalen, slik at alle land som ønsket det, nå kunne delta hvert år. Tidligere førte en bunnplassering til at landet automatisk måtte stå over konkurransen året etter. Det nye systemet gjorde nå at alle land kunne delta hvert år, uavhengig av resultatet året før.
Vertsby og konsept
Etter at Sertab Erener vant finalen i 2003, var Tyrkia vertskap for første gang, 29 år etter at landet debuterte i konkurransen.
Tyrkias allmennkringkaster TRT var arrangør, og kanalen la konkurransen først til Mydonose Showland i Istanbul. Senere besluttet TRT å flytte hele arrangementet til den større arenaen Abdi İpekçi. Dette var første gang siden Birmingham i 1998 at arrangementet ikke fant sted i vertslandets hovedstad. Først med Düsseldorf i 2011 skjedde dette igjen.
Slagordet for konkurransen var «Under samme himmel», som understreket viktigheten av et forent Europa og tyrkisk integrering. Dette året innførte EBU den genriske konkurranselogoen med et hjerte i midten. Denne logoen har blitt brukt hvert år siden.
Format
Danmark, Finland, Litauen, Nord-Makedonia og Sveits var tilbake etter å ha stått over konkurransen i 2003 på grunn av dårlig plassering i 2002. I tillegg var Monaco tilbake for første gang siden 1979, men klarte ikke å kvalifisere seg til finalen.
Semifinalen
I semifinalen deltok 22 land: de tolv dårligst plasserte landene fra 2003, de fire debutantlandene, de fem landene som ikke var kvalifisert i 2003 og Monaco. Alle 36 deltakerlandene fikk muligheten til å stemme i semifinalen, men Frankrike, Polen og Russland, som alle var kvalifisert til finalen, droppet å vise semifinalen. Derfor fikk de heller ikke stemme. Siden har reglene blitt endret til at alle deltakerland må vise semifinaler.
I pausen under semifinalen ble de vist en kortfilm som på en humoristisk måte viste hvordan bandet ABBA ble startet, og hvordan plateselskapet reagerte første gang de fikk høre dem. De fire ABBA-medlemmene ble spilt av fire små dukker som fremførte utdrag fra flere av gruppens sanger. Videoen ble laget i anledning 30-årsjubileet for gruppens seier i 1974 med «Waterloo».
De ti landene med flest poeng i semifinalen, kvalifiserte seg til finalen tre dager etter. De finalistene var: Albania, Bosnia-Hercegovina, Hellas, Kroatia, Kypros, Malta, Nederland, Nord-Makedonia, Serbia og Montenegro og Ukraina.
Finalen
I finalen deltok 24 land: «de fire store», de ti beste fra finalen i 2003 og de ti beste landene fra semifinalen på onsdagen. Finalen åpnet med fjorårsvinner Sertab Erener, som entret arenaen i et virtuelt helikopter. Pausenummeret før avstemningen var en danseoppvisning av ensemblet Fire of Anatolia.
Resultatet ble avgjort gjennom telefonavstemning, og i finalen fikk alle de 36 deltakerlandene stemme. For å spare tid under avstemningen, gjentok programlederne poengene på ett språk. Tidligere hadde programlederne gjentatt avgitte poeng på både fransk og engelsk. Fra nå av ble poengene gjentatt kun på fransk (dersom poenget ble lest opp på engelsk), eller engelsk (dersom poenget ble lest opp på fransk). For første gang var Svante Stockselius konkurransesjef og ansvarlig for konkurransen, en rolle han skulle ha til og med 2010-konkurransen.
Med rekordmange deltakere, ble det også satt flere poengrekorder dette året. Tre land fikk over 200 poeng, og vinneren ble Ukrainas Ruslana Lyzjytsjko og sangen «Wild Dances». Hun vant med 280 poeng – den høyeste poengsummen til da. Dette var andre gang Ukraina deltok i konkurransen, etter å ha debutert året før.
Serbia og Montenegro kom på andreplass med balladen «Lane moje» fremført av Željko Joksimović, mens Hellas' store popstjerne Sakis Rouvas tangerte landets beste plassering ved å komme på tredjeplass. Både Joksimović og Rouvas skulle senere bli programledere for henholdsvis 2008- og 2005-konkurransen.
Norge var direktekvalifisert for finalen etter å ha blitt nummer fire året før. Det norske bidraget, Knut Anders Sørum og «High», endte til slutt på sisteplass i finalen etter å ha fått bare tre poeng – alle fra Sverige.
Semifinale
Semifinalen ble arrangert onsdag 12. mai 2004. De ti beste låtene kvalifiserte seg til finalen tre dager etter. Land markert med rosa, kvalifiserte seg til finalen.
Poengtavle
Semifinalen
Poenggivende land er oppført i alfabetisk rekkefølge ut fra to-bokstavsforkortelsen ISO 3166-1 alfa-2. Dette var den offisielle avstemningsrekkefølgen vedtatt av EBU. Land i rosa kvalifiserte seg til finalen.
12 poeng i semifinalen
Under er en oversikt over 12-poengere avgitt i semifinalen.
Finalen
Poenggivende land er ordnet i samme rekkefølge under finalen.
12 poeng i finalen
Under er en oversikt over 12-poengere avgitt i finalen.
Kommentatorer og sendinger
De fleste landene som overførte finalen, hadde kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. Oversikt over kommentatorer og sendinger under Eurovision Song Contest 2004:
Andre utmerkelser
I tillegg til det offisielle vinnertrofeet, ble det delt ut flere priser og utmerkelser i forbindelse med konkurransen. Blant dem var den offisielle Marcel Bezençon Awards og den fan-baserte Barbara Dex Award.
Barbara Dex Award
Barbara Dex Award var en uoffisiell og humoristisk fan-pris som ble delt ut årlig frem til 2021 av det belgiske nettstedet songfestival.be. Utmerkelsen ble tildelt den verst kledde artisten, ut fra stemmene til fans og besøkende på siden. Prisen var oppkalt etter den belgiske artisten Barbara Dex, som i et egensydd plagg kom på sisteplass i 1993. Under er vinneren som ble stemt frem av fansen i 2004:
Bjering
Bjering var et norsk bilmerke som ble produsert fra 1920-1926. Antall produserte biler er uklart, men var antagelig 6 biler.
Bilen ble konstruert av Hans Christian Bjering på Gjøvik. En liten serie på antagelig 4 biler ble produsert av firmaet hans A/S Autoslæde i 1920-1921. Bredden var bare 1 meter. Den var en toseter, konstruert etter tandem-prinsippet (et sete foran og et bak). Den var tilpasset kjøring på smale vinterveier og i sledespor. Motoren var en luftkjølt V-4 på 2010 cm² plassert mellom setene. Føreren satt bakerst over drivhjulene. Karosseriet var av tre. Den var også utstyrt med en snøplog av tre. Framhjulene kunne byttes ut med meier.
I 1923-1925 ble ytterligere 2 biler bygget ved Raufoss Patronfabrik etter kontrakt med Forsvarsdepartementet. Disse hadde bakmontert rekkemotor og var bygd i aluminium. Forbedrede snøploger gjorde at behovet for en slik bil falt bort, og reell serieproduksjon kom aldri i gang.
«Allegro»
«Allegro» var en bark bygget ved Bear River i Digby i Nova Scotia som «Keswick» og levert i mai 1882 til skipsreder L.H. Vaughan & Co. Skipet ble vidersolgt til A. Johnsen i Skudeneshavn, omdøpt «Allegro». Det forliste i 1906.
Allround-NM på skøyter junior 1982 for herrer
Allround-NM på skøyter junior 1982 for herrer ble avholdt 6. og 7. februar 1982 på Hamar stadion, Hamar med 39 deltakere, fordelt på 18 i eldre junior og 21 i yngre junior. Teknisk arrangør var Hamar Idrettslag.
Juniornorgesmestere i allround 1982 ble Bjørn Nyland, Ask Skøyteklubb i eldre junior og Geir Karlstad, Sportsklubben Ceres i yngre junior og begge mesterne ble det med tre distanseseire hver.
Aage Hauken
Aage Hauken (født 2. september 1947 i Bergen) er en norsk katolsk prest, teolog, organist og forfatter. Han har siden 2005 vært statsstipendiat. Hauken tilhører Dominikanerordenen.
Biografi
Hauken ble presteviet av biskop John Willem Gran 25. april 1976. Han var fra juli 1977 til august 1994 tilknyttet St. Dominikus kloster i Oslo, de siste fire årene som prior. Han var deretter rektor for Lunden kloster til 2004, og har siden vært kapellan for St. Franciskus Xaveriussøstrene på Voss og rektor for St. Olavs kapell der.
Han er utdannet som organist under Trygve Præsttun, Kjell Flem, Colin Walsh og Nikolay Apollyon, og har i tillegg til å virke som organist også skrevet 30 verker innen orgel-, kor- og klavermusikk.
Etter examen artium fra latinlinjen med gresk på Bergen katedralskole i 1966 studerte han ved Universitetet i Bergen (latin, egyptologi), Universitetet i Oslo (gammelgresk) og Blackfriars ved University of Oxford (teologi). I 1992 tok han doktorgraden med avhandlingen The Greek Vocabulary of the Roman Imperial Cult and the New Testament ved det pavelige universitet Sankt Thomas Aquinas (Angelicum) i Roma.
Fra 1980 til 1990 var han knyttet til Teologisk fakultet ved Universitetet i Oslo. I årene 1980–1985 oversatte han De deuterokanoniske bøker for Bibelselskapet. 1985–1990 hadde han et professorat i nytestamentlig teologi og historie ved Det pavelige universitet San Tommaso in Urbe i Roma.
Forfatterskap
Hauken har gitt ut både teologiske fagbøker, kulturhistorie og skjønnlitteratur.
Skjønnlitteratur
Haukens kriminalromaner har frater Andreas og pater Rafael som hovedpersoner, og detektiver. Romanene foregår innenfor et katolsk klostermiljø. I den tredje av romanene, Solgudens hevn (1998), opptrer en ny jeg-person, professor Magdalon, som virker basert på Hauken selv.
Centennial (Colorado)
Centennial er en by i Arapahoe County, Colorado. Centennial fikk bystatus i 2001 og er dermed Colorados nyeste by og niende største i folketall. Byen ble i 2012 rangert som nummer 47 i Money Magazines rangering av «100 beste mindre byer å bo i» og av CQ Press rangert som den 15. tryggeste byen i USA.
Aage Hauken
Skjønnlitteratur
Hauken har også redigert et utvalg av G.K. Chesterton: Fader Brown: historier i utvalg.
Klüwer
Klüwer er en norsk militærslekt. I 1670 kom Johan Wilhelm Klüwer som offiser fra Kurland til Trøndelag.
Er kjent medlem av familien er antikvaren Lorentz Diderik Klüwer (1790–1825).
Slektsvåpen
Klüwers slektsvåpen er i gull skjold en sort bjørnelabb. Hjelmtegnet er en globe og på den en søyle med tre strusefjær på toppen og dette mellom fire henholdsvis tre splittflagg.
Sagnet sier at en bjørn angrep kongen av Polen, slektens stamfar hogg snarrådig bjørnelabben av og han fikk derfor sitt våpen av kongen selv.
Den opprinnelige tyske stavemåten var Clüver, som på norsk har blitt både Klüwer og Klüver. Slekten er opprinnelig tysk, men spredt i dag til en rekke land.
Manic-5-PA
Manicougan 5 P.A. vannkraftverk, offisielt kalt Manic-5-PA, er et vannkraftverk i elven Manicouagan i provinsen Quebec i det østlige Canada. Denne elva renner gjennom Labradorhalvøya sørover og munner ut i St. Lawrence-elva nær Atlanterhavet. Vannkraftverket får kraft fra Daniel Johnson-demningen (Manicouagan-demningen) som demmer opp den kunstige Manicouagansjøen.
Manic-5 og Manic-5-PA får kraft fra demningen og innsjøen. Førstnevnte vannkraftverk er målt etter kapasitet det nest største av en rekke kraftverk i Manicouagan-elva. Installert effekt er 1 064 MW. Anlegget sto ferdig i 1989.
Vannkraftverkene i Manicouagan-komplekset omfatter:
Rullemann og Hilleborg
Rullemann og Hilleborg er en norsk variant av en folkevise som finnes i store deler av Europa. I Norge kalles visa også Svein Nordmann eller Kvinnemorderen. I TSB katalogen er den registrert som D 411.
Handling
En ridder kommer til en jomfru og overtaler henne til å rømme med seg. Etter en stund stopper de og han begynner å grave en grav. Graven er til henne, sier han. Han har tidligere drept sju eller ni jomfruer og gravlagt dem her. Hun ber om å få lov til å lyske ham før hun skal dø, og han går med på det dersom hun kan love at hun ikke vil drepe ham om han skulle sovne. Hun lover det. Under lyskingen sovner han og hun binder ham på hender og føtter. Deretter vekker hun ham og dreper ham med kniven sin.
Eksempel
M.B. Landstad, Norske Folkeviser 1853, s. 567 og 571
Frem av taaken
Frem av taaken (orig.: Out of the Fog) er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Albert Capellani.
Handling
Faith Coffin opplever at kjæresten hennes drukner, og innrømmer deretter overfor broren Job - en religiøs fanatiker - at hun er gravid. Etter at Faith har født, driver Job henne til selvmord ved å ta henne med til et bortgjemt fyrtårn i Florida Keys hvor hun hopper i døden. Job holder Faiths datter Eve fra all menneskelig kontakt frem til hun er 20 år gammel, og blir kysset av Jim Smooth - en sjømann. Kort tid senere hjelper hun en enke som føder på en nærliggende lystbåt, og hun forelsker seg i Philip Blake - kapteinen ved lystbåten.
Etter at Philip frakter enken hjem og kommer tilbake, blir Eva låst inne i fyrtåret av Job, og han forteller resten av verden at Eva har dødd. Men en kamerat av Philips kamerat, angriper Eve når hun har blitt løslatt og låser igjen Job i tårnet. Etter at Philip redder Eva fra kameraten sin, oppdager de Job død av hjertesvikt som oppsto i det han forsøkte å komme seg ut av tårnet for å redde Eva.
Francisco Villota
Francisco Villota Baquiola (født 18. november 1873 i Madrid, død 7. januar 1950 samme sted) var en spansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Villota ble olympisk mester i pelota under OL 1900 i Paris. Det var kun to lag, et spansk og et fransk, som deltok i pelota, et baskisk ballspill som spilles med massiv ball med to deltakere på hvert lag. Kampen, som ble spilt 14. juni 1900, ble vunnet av det spanske laget som besto av Villota og José de Amézola y Aspizúa.
René-Lévesque vannkraftverk
René-Lévesque vannkraftverk (fransk: Centrale René-Lévesque, engelsk: René-Lévesque Generating Station), tidligere kalt Manicougan 3 eller bare Manic-3, er fra juni 2010 det offisielle navnet på et vannkraftverk med to demninger i elven Manicouagan i provinsen Quebec i det østlige Canada. Denne elva renner gjennom Labradorhalvøya sørover og munner ut i St. Lawrence-elva nær Atlanterhavet. Vannkraftverket får kraft fra egen demning (René-Lévesque) som består av to separate steinfyllingsanlegg og danner Manicouagan 3-sjøen. Reservoaret har ikke endret navn.
Østlige dam er 71 meter høy og 378 m lang. Vestlige dam er 107 meter høy og 395 meter lang. Oppdemmet 200 km langt reservoar er på 236 km². Manicougan 3 er målt etter kapasitet det nest største av en rekke kraftverk i Manicouagan-elva. Installert effekt er 1,244 MW fordelt på 6 turbiner. Anlegget stod ferdig i 1976.
Vannkraftverkene i Manicouagan-komplekset omfatter: