cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Providenija
Byen kalles av og til Porten til Arktis, og etter Sovjetunionens fall har turisme fra det nærliggende Alaska gitt lokaløkonomien et betydelig løft. Bering Air, et flyselskap fra Alaska, tilbyr charterturer til Providenijabukta lufthavn fra både Nome og Anchorage. Alaska Airlines hadde tidligere regelmessige ruteflyvninger til Providenijabukta lufthavn på 1990-tallet, og var kjent for «Vennskapsflyvningen» i 1988, da det var det første amerikanske flyselskapet med rute til en sovjetisk by.
DeSoto County (Florida)
DeSoto County er et fylke i den amerikanske delstaten Florida. Fylket ble grunnlagt 19. mai 1887, og da oppkalt etter den spanske oppdagelsesreisende Hernando de Soto som også fikk Hernando County oppkalt etter seg.
DeSoto County er 1 656 km² stort. Av dets område består 6 km² av vann. I 2000 hadde fylket 32 209 innbyggere, og U.S. Census Bureau kalkulerte at det i 2005 ville ha 35 406 innbyggere. Det har en befolkningstetthet på 20. Fylkets administrasjonssenter er Arcadia. Fylket består av micropolitanområdet Arcadia, Florida.
Head to Head Boredom
Head to Head Boredom er et musikkalbum med Gluecifer. Albumet ble utgitt i 1999.
Harlem shake
Harlem shake er en dans. Harlem Shake ble funnet opp i bydelen Harlem i New York i 1981. Shake er et engelsk ord for riste, eller røre på seg.
Stillehavsregionen
Stillehavsregionen er et begrep som refererer til de land og områder som ligger rundt Stillehavet. Regionen utgjør 38 stater og territorier.
Det er mange økonomiske sentrum i regionen, Auckland, Brisbane, Ho Chi Minh-byen, Hongkong, Lima, Los Angeles Manila, Melbourne, Panama by, Portland, Busan, San Diego, San Francisco, Santiago de Chile, Seattle, Seoul, Shanghai, Singapore, Sydney, Taipei, Tokyo, Vancouver og Yokohama.
Honolulu er sete for flere mellomstatlige og ikke-statlige organisasjoner i regionen.
Regionen har et stort mangfold, med den økonomiske dynamikken i Hongkong, Singapore, og Taiwan, den teknologiske kompetansen til Japan, Korea og vest USA, naturressursene i Australia, Colombia, Filippinene, Canada, Mexico, Peru, Russlands fjerne østen og USA, den menneskelige ressurs i Indonesia og Kina og landbruksnæringen i Australia, Chile, Filippinene, New Zealand og USA samt flere andre.
Tom Harald Jenssen
Tom Harald Eklund Jenssen (født 27. august 1953) er en norsk siviløkonom og pensjonert forlagsmann. Frem til han gikk av med pensjon sommeren 2023 var Jenssen konsernsjef for bokkonsernet Cappelen Damm, som ble etablert gjennom en sammenslåing av forlagene Cappelen og N.W. Damm & Søn.
Forleggervirksomhet
I januar 1990 ble Jenssen administrerende direktør i forlaget N.W. Damm & Søn AS. Fra 2002 fram til 2007 var han også konserndirektør i Egmont, med ansvar for Egmonts Bokdivisjon, som omfattet forlag i Sverige og Danmark. Tom Harald Jenssen ble valgt til styreleder for Den norske Forleggerforening i 2012.
I 1984 overtok Tom Harald Jenssen lederjobben i Teknologisk forlag etter faren Rudolf Jenssen, som grunnla forlaget. I 1988 ble Teknologisk forlag kjøpt opp av mediekonglomeratet Gutenberghus, seinere Egmont, som allerede i 1984 hadde kjøpt forlaget N.W. Damm & Søn. Jenssen fikk da en lederposisjon i Damm.
Fra 1998 til 2005 kjøpte Damm under Jenssens ledelse de åtte forlagene Allehånde, Universitetsforlagets grunnskoleavdeling, Ex Libris forlag – inklusive de norske utgiverrettighetene til Harry Potter-bøkene –, Faktum Orfeus-forlagene, NKS-forlaget, ukemagasinet Ny Tid, Tingleff forlag og Hilt & Hansteen. I samme periode ble gjennomførte Egmont interne fusjoner mellom Damm, bokklubbforlaget Hjemmets Bokforlag og seriebokforlaget Fredhøis Forlag. I og med fusjonen med Fredhøis fikk Damm tilgang til Bladcentralens distribusjonsapparat. I 2006 kjøpte Jenssen og Damm bokhandlerkjeden Tanum fra Anne Carine Tanum. Senere samme år tok Jenssen initiativet til forhandlinger mellom Bonnier og Egmont om en fusjon mellom Cappelen og Damm. Fusjonen ble bekjentgjort 11. juni 2007. Dermed ble det fusjonerte forlaget, Cappelen Damm, Norges største forlag.
Familie
Tom Harald Jenssen er sønn av forleggeren Rudolf Jenssen, som etablerte Teknologisk forlag.
Jenssen er gift med forfatteren Gudny Ingebjørg Hagen.
Harpe bru
Harpe bru er en veibro som ble åpnet 17. desember 2016 i Sør-Fron i Gudbrandsdalen. Den inngår i ny trase av E6 på strekningen Frya-Sjoa, del av E6 Biri-Otta-prosjektet. Broen krysser Lågen sør for Harpefoss og er 324 meter lang.
Det ble tidlig i planleggingsfasen bestemt at broen skulle ha maks to pilarer i elva fordi broen ligger i gyteområdet til storørret. For å til dette falt valget på en extradosed bru som er en hybrid av skråkabelbru og bjelkebru (kjørebanen bæres både av kablene og av bjelken) og tåler i tillegg lange spenn. Spennet mellom de to tårnene i elva er på 100 meter. Brobjelken er stivere enn på en tradisjonell skråkabelbro. Den har lavere tårn og slakere vinkel på kablene. For spare vekt ble det brukt en lett vulkansk pimpstein som tilslag i betongen. Broen er det eneste av sitt slag i Skandinavia. På verdensbasis er det knapt 70 slike broer.
Harpe bru har fire kjørefelt og bredden er 20,7 meter. Mellom kantbjelkene er bredden 20,5 meter. Tårnene går 16 meter over brodekket. Mellom pilarene i elva er det 100 meter. Harpe bru har fått navnet sitt fra beliggenheten og ikke minst fordi kablene danner en harpeform.
Tilikum
Tilikum (født desember 1981, død 6. januar 2017) var en spekkhogger som bodde i fangenskap i SeaWorld i Orlando i Florida. Tidligere levde han på Sealand of the Pacific i South Oak Bay i Britisk Columbia. Han var far til 21 kalver, og 11 av dem er fortsatt i live. I fangenskap har han vært involvert i forskjellige dødsulykker på tre personer, hvor to av dem var trenere og en var besøkende på SeaWorld. Det er blant annet laget en film som handler om han, som heter Blackfish.
Beskrivelse
Tilikum er 6,9 meter lang og veier 5 400 kilogram. Hans brystfinner er 2,1 meter lange og han har en 2 meter lang kollapset dorsal finne. Han er den største spekkhoggeren i fangenskap. Lydene han lager er høyere enn alle andre hann-spekkhoggere på hans størrelse.
Sealand of the Pacific
Tilikum ble først holdt i Sealand of the Pacific i Britisk Columbia. Han bodde der sammen med to eldre hunn-spekkhoggere som het Haida II og Nootka IV. Haida og Nootka var veldig aggressive mot ham, siden han var nederst på den sosiale rangeringen der. Mat ble holdt fra Tilikum når han ikke hørte etter det trenerne ga beskjed om.
Første dødsulykke
Den 20. februar 1991 ble Keltie Byrne drept av de tre spekkhoggerne. Hun var en av trenerne der og konkurrerte med svømming. Hun falt ned i tanken hvor de tre hvalene var og de dro henne ned i vannet. Hun druknet til slutt fordi spekkhoggerne ikke ville gi slipp på henne. På den tiden var begge hunnspekkhoggerne gravide, men ingen av trenerne visste dette. Tilikum ble den 9. januar 1992 flyttet til SeaWorld Orlando i Florida.
Andre dødsulykke
6. juli 1999 ble 27 år gamle Daniel P. Dukes funnet død i tanken til Tilikum. Han hadde besøkt SeaWorld dagen før, og blitt etter stengetid og brutt seg inn til spekkhoggerne. Han døde av hypotermi og drukning ifølge den offentlige versjonen, men det var også synlig at Tilikum hadde skadet kroppen hans. Om skadene skjedde etter at han var døde eller om han døde av dem er det ingen som helt nøyaktig vet.
Tredje dødsulykke
24. februar 2010 ble den 40 år gamle treneren Dawn Brancheau drept. Tilikum druknet henne etter en «Dine with Shamu»-forestilling. De flyttet han til forskjellige basseng, og han slapp til slutt Dawn i ett lite, medisinsk basseng. Det har vært mye oppstyr rundt denne saken. Først påsto SeaWorld at Tilikum tok tak i hestehalen til Dawn og at han trodde hestehalen var en fisk siden hun hadde holdt en fisk tidligere. Vitner sier derimot at Tilikum tok tak i armen til Dawn.
Tilkum begynte å opptre i showet igjen den 30. mars 2011. Trenerne får ikke lov til å være i vannet med han, så det blir brukt vannslanger til å massere ham isteden for hender.
Øla bru
Øla bru er en veibro i Nord-Fron i Gudbrandsdalen. Den inngår i den nye traseen for E6 på strekningen Frya-Sjoa i E6 Biri-Otta-prosjektet. Broen krysser elva Øla sør for den sørlige portalen til Teigkamptunnelen og er 85 m. Brua ble åpnet 17. desember 2016. Det er en såkalt platebro med fire kjørefelt og bredden er 17,5 meter.
Tilikum
Avkom
11 av de 21 avkommene til Tilikum er fortsatt i live. Han fikk sitt første avkom Kyuquot med Haida II den 24. desember 1991 da han bodde på Sealand. † I 1999 begynte Tilikum trening for kunstig inseminasjon. I 2001 fikk Kasatka som bor på SeaWorld San Diego, et avkom fra kunstig inseminasjon fra sæden hans. Den 3. mai 2002 fikk Takara (en annen spekkhogger fra San Diego) ett avkom fra kunstig inseminasjon fra sæden hans.
Tetra (fisk)
Tetra er en fellesbetegnelse for flere fiskearter som tilhører karpelaksfiskene og deres tidligere underfamilie afrikanske tetraer (Alestiidae). Det er ingen naturlig gruppe.
Neontetraen er en av mange arter som er svært populære i akvaristikken på grunn av sine klare farger og fordi de er enkle å holde i fangenskap.
De fleste tetraer er stimfisk, men det er også noen revirhevdende arter, som f.eks. kerritetra og Weitzmans rovtetra.
De fleste tetraer blir bare 2-5 cm lange. Noen av unntakene er skivetetra (15 cm), kongotetra (10 cm), norsk flaggtetra (7 cm), colombiatetra (6,5 cm), rødøyetetra og svart tetra (6 cm).
Karpelakser
Tetra GmbH
VM i terrengtriatlon 2013
VM i terrengtriatlon 2013 (verdensmesterskapet i terrengtriatlon) ble arrangert i Haag i Nederland i 2013.
Offsettrykk
Offsettrykk, offset er en indirekte litografisk trykkmetode, særlig for trykksaker i store opplag. Metoden er en videreutvikling av litografisk trykk (såkalt direkte lito). Litografi er en plantrykksmetode, hvor de trykkende og ikke trykkende områdene av trykkformen ikke har noen høydeforskjell. Dette baserer seg på motsetningsforholdet mellom fett og vann. Der trykkplaten er fettvennlig vil platen være mottakelig for trykkfarge. Og motsatt – trykkfargen fester ikke på platen der denne er vannvennlig.
Trykkplaten er i de fleste tilfeller laget av aluminium, og blir kjemisk behandlet på overflaten. Originalen overføres fotografisk eller elektronisk til trykkplaten som så blir spent rundt en sylinder i trykkpressen. Platen påføres vann og farge. Når balansen mellom vann og farge er korrekt, vil vann-farge-emulsjonen kun feste seg på trykkplatens hydrofobe områder (trykkende områder). Fargen avsettes (sets off) på en gummiduk som overfører trykkfargen til papiret. Dermed kommer ikke trykkplaten i direkte kontakt med papiret. Offsettrykk er såkalt plantrykk i motsetning til høy- og dyptrykk der trykkformene har fordypninger eller forhøyninger for fargen.
Plantrykk (litografisk offset) er én av fire hovedtrykkmetoder. De andre tre er høytrykk (boktrykk), dyptrykk og serigrafi (silketrykk).
Trykkteknikken
Offset er en alminnelig og utbredt teknikk for trykking, hvor et innfarget trykkbilde overføres (eller avsettes – offset) først til en sylinder med gummiduk, deretter til substratet (papir er det vanligste). Det er en indirekte trykkmetode hvor trykkbildet overføres fra trykkplate til gummiduk og videre over til et substrat. Meget unntaksvis benyttes også direkte overføring fra plate til substrat.
Når teknikken brukes i kombinasjon med den litografiske prosess, som er basert på at vann og olje frastøter hverandre, er offsetteknikken såkalt planografisk – det vil si uten høydeforskjeller mellom informasjonsbærende områder (hydrofobe områder som tar farge) og områder uten farge (ikke-trykkende områder er hydrofile områder). De informasjonsbærende områdene mottar trykkfarge fra fargevalsene, mens de ikke-trykkende områdene tiltrekker seg vann. Vannet danner en tynn film som holder de ikke-trykkende områdene fri for trykkfarge. Betegnelsen fuktevann er mer faglig korrekt. Fuktevannet er bl. a. tilsatt ulike alkoholer for å redusere overflatespenningen i vannet, biocider for å unngå vekst av mikroorganismer samt pH- og hardhetsregulerende tilsetninger.
Historikk
Den først litografiske offset trykkpresse ble laget i England ca. år 1875 og var laget for trykk på metall. Offsetsylinderen var dekket av spesielt behandlet kartong som overførte det informasjonsbærende området (trykkbildet) fra den litografiske steinen til overflaten av metallet. Omkring fem år senere ble kartongen skiftet ut med gummi, som fremdeles er det mest brukte materialet.
Den første personen som brukte en offsetpresse til å trykke på papir, var antakelig amerikaneren Ira Washington Rubel i 1903. Han fikk idéen tilfeldigvis da han la merke til at når papiret under produksjon ved en feil ikke ble ført inn i hans litografiske presse, ble trykkbildet overført til den gummikledde mottrykkssylinderen – og neste avtrykk fikk trykk på begge sider: Direkte lito på forsiden og et trykkbilde fra gummiduken på baksiden. Rubel la merke til at trykkbildet på baksiden var skarpere og klarere enn trykket med direkte lito, fordi den myke gummiduken var bedre egnet til å presse mot papiret enn den harde steinen. Han bestemte seg raskt for å bygge en trykkpresse som trykte hvert avtrykk fra plate til gummiduk og videre til papir.
Brødrene Charles Harris og Albert Harris observerte uavhengig denne prosessen omtrent på samme tid, og utviklet like etter en offsetpresse for Harris Automatic Press Company. Harris baserte sin offsetpresse på en roterende boktrykksmaskin. Den brukte en metallplate som ble spent rundt en sylinder i toppen av maskinen og presset mot fargevalser og fuktevalser. En sylinder med gummiduk var plassert direkte under, og i kontakt med, platesylinderen. Denne mottrykkssylinderen presset papiret mot gummiduken slik at trykkbildet kunne overføres (se illustrasjon). Selv om det samme prinsippet fortsatt er i bruk i dag, er teknikken forfinet til å inkludere tosidig trykk og rotasjonstrykk med lange papirbaner (fra ruller med papir fremfor ark, f. eks. avistrykk)
Offsettrykk i dag
I 2005 var trykkehastigheten for offset opp mot 20 000 ark pr. time i arktrykk og ca. 2 millioner pr. time i de største avisenes rotasjonstrykkerier. Trykkplatens holdbarhet varierer fra noen tusen til mange millioner, avhengig av type trykkplate. I dag er den store andelen som trykkes, inkludert aviser, gjort med bruk av offsetprosessen.
Offsettrykk er med stor margin den vanligste formen for kommersiell trykking, takket være dens kvalitet i forhold til volum og papirkostnader. Markedet deler seg mellom arkoffset for små og mellomstore opplag (fra noen hundre til noen titalls tusen i Norge) og rotasjonsoffset for store opplag. Den prinsipielle forskjellen er at arkoffset mates med papirark, mens rotasjonsoffset (som er virkelig store maskiner) mates med papir fra rull – men den grunnleggende offsetteknikken er fortsatt den samme. I Norge er det for øvrig vanlig at opplagstallene blir mindre og mindre.
Christian Møinichen Havig
Christian Møinichen Havig (født 4. april 1825 på gården Havika i Overhalla i Namdalen, nå Namsos kommune, død 1912) var en norsk lensmann og stortingsrepresentant for Nordlands amt 1871–88.
Slekt
Havigs slekt stammet fra gården Havika utenfor Namsos. Han ble i 1854 gift med Dorthea Karstine Nergaard (1831–1915), som kom fra Seierstad på Jøa, og var far til stortingsrepresentant (V) Christian Fredrik Nergaard Havig (1855–1927) og lensmann i Vefsn Thorleiv Nergaard Havig (født 1867).
Liv
Havig ble født på Havika, men i hans barndom flyttet foreldrene til Vikna lenger nord. Bortsett fra omgangsskolen fikk han lite undervisning. Likevel klarte han på egen hånd å lære seg så mye, at han ble antatt som kontorbetjent hos lensmannen i Nærøy og Vikna. Senere ble han ansatt hos en slektning, lensmann Havig i Namsos, som var stortingsmann. Her innehadde han en periode vervet som byens ordfører og forlikskommissær. I 1848 fikk han fast ansettelse som betjent hos sorenskriveren i Namdalen, hvor han ble inntil han i 1858 ble utnevnt til lensmann i Vefsn i Nordland. Denne stillingen beholdt han helt til 1904, da han ble etterfulgt av sin sønn Thorleiv N. Havig.
I 1871 ble Havig valgt til representant for Nordlands amt på Stortinget, og ble gjenvalgt for de følgende stortingsperiodene helt frem til 1888. I perioden 1871–74 var han medlem av Justiskomiteen. I 1875 ble nå medlem av den ordinære Jernbanekomiteen, hvor han fra 1880 var formann. 1874–76 var han sekretær i Odelstinget og senere sekretær i Stortinget. Han var medlem av riksretten 1883–84, en tid som midlertidig president. I 1884 ble han valgt til medlem av den parlamentariske jurykommisjonen, og var lagtingspresident 1885–88.
Havig opptrådte etter unionsoppløsningen i 1905 som tilhenger av republikken. Dette året var han ordfører i Vefsn kommune.
Mærrapanna naturreservat
Mærrapanna er et naturreservat og et friområde med badeplass i Fredrikstad kommune i Østfold. Området ligger på sørsiden av Hankøsundet nær fylkesvei 117 mellom Vikane og Slevik. Stedet har mye glatt svaberg av granitt, flotte klippeformasjoner og variert vegetasjon. Granitten er mer eller mindre orangefarget.
Mærrapanna naturreservat ble opprettet 21. juni 1996, og utgjør et område på drøyt 96 dekar.
Området som utgjør badeplassen har en stor gress-slette, og lav vegetasjon av furu- og løvtrær ispedd ett og annet forvillet frukt-tre fra den gang området hadde flere husmannsplasser under gården Slevig Østre. Badestranden har langgrunn sand- og leirebunn på innsiden av området, og svabergsstrand på utsiden. Parkering for området finnes ca. 600 meter fra badeplassen. Et fredet område med tett vegetasjon av barlind finnes langs adkomstveien ut dit.
Det går tursti til den nærliggende, og nå landfaste Gjetøya, som også er friområde. Gjetøya var også en gang rom for en husmannsplass til tross for at det nærmest ikke finnes noe jord mellom svabergene. Øya gir fine fiskemuligheter, og kan vise et par fine jettegryter. Bading er tillatt, men øya er ikke spesielt tilrettelagt for dette.
Qian Yunlu
Qian Yunlu (kinesisk: 钱运录; pinyin: Qián Yùnlù; født i 1944 i provinsen Hubei i Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker.
Thor Bekeng
Thor Bekeng (født 1905, død 1977) var en norsk offiser og politiker (Nasjonal Samling) som under krigen ble innsatt som fylkesmann i Finnmark.
Han ble født i Kongsberg og var sønn av samlagsbestyrer Sigvard Bekeng og Marthe f. Bratvold. Etter latinartium som privatist i 1924 tok han Krigsskolens nederste avdeling på et år, og ble offiser av lavere grad. Han ble sendt til Chile for Forsvarsdepartementet i 1926–27, men studerte også jus og var ferdig med cand.jur.-graden i 1930. Han skal ha praktisert jus i kortere tid i Sande i Vestfold. I 1933 giftet han seg med Herborg (pikenavn Holmeset) (d. 1993) og slo seg ned i Kirkenes som overrettssakfører.
Han meldte seg inn i Nasjonal Samling i 1935. og var Nasjonal Samlings toppkandidat i Finnmark ved stortingsvalget året etter, uten å bli valgt.
Ved det tyske angrepet på Norge i april 1940 var Bekeng vernepliktig offiser og tjenestegjorde som nøytralitetsvakt, men skal ha blitt internert fra 12. eller 13. april til 7. juni 1940 for «sin tyskvennlige innstilling». Han ble konstituert som fylkeskontorsjef i Troms i januar 1941, og i april samme år ble han tilsatt som fylkeskontorsjef i Finnmark. Han ble innsatt som fylkesmann i Finnmark av Nasjonal Samling den 14. juni 1941, etter at hans forgjenger Hans Julius Gabrielsen ble arrestert. Han var fylkesmann frem til 1944 da Johan Andreas Lippestad overtok.
Under landssvikoppgjøret i 1947 ble Bekeng dømt til 15 års straffarbeid og rettighetstap. I tillegg fikk han inndratt 31 000 kr som han hadde mottatt i lønn som fylkesmann, samt at han måtte betale 12 000 kr som han som fylkesmann hadde bevilget til nazistiske formål.
Etter krigen bosatte han seg på Lysaker i Bærum. Han døde i 1977 og etterlot seg kone.
Time kirke
Time kyrkje er en kirke i Time i Rogaland fra 1859.
Byggverket er konstruert i tre i en rektangulær form og har 700 plasser.
Asiactenius
Asiactenius er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Små (7,5-10 millimeter), svartaktige oldenborrer. "Snuten" (clypeus) er avrundet trapesformet, noe innbuktet i midten. Antennene består av ti ledd, de fem ytterste danner en vifte med korte blader. Det er stor forskjell på kjønnene, hunnene er mye bredere enn hannene.
Ahmed Abdelwahed
Ahmed Abdelwahed (født 26. mai 1996 i Roma) er en egyptisk og italiensk friidrettsutøver som konkurrerer i hinderløp.
Escambia County (Florida)
Escambia County er et fylke i den amerikanske delstaten Florida.
Claritza Herrera
Claritza Herrera (født 9. oktober 1952) er en cubansk volleyballspiller.
Hun representerte Cuba under Sommer-OL 1972 i München, hvor hun ble nummer 6.
São Luís do Quitunde
São Luís do Quitunde er en kommune i delstaten Alagoas i nordøstregionen av Brasil.
ISO 3166-1 alfa-3
ISO 3166-1 alfa-3-koder er trebokstavers landskoder definert i ISO 3166-1, en del av ISO 3166-standarden utgitt av International Organization for Standardization (ISO) for å representere land, avhengige områder og spesielle geografiske områder. De gir bedre visuell assosiasjon mellom koder og land enn alfa-2-kodene (det tredje kodesettet er numerisk og gir dermed ingen visuell assosiasjon). De har vært inkludert i ISO 3166-standarden siden første utgave fra 1974.
Bruksområder
ISO 3166-1 alfa-3-kodene brukes mest prominent i ISO/IET 7501-1 for maskinlesbare pass, som standardisert av Den internasjonale organisasjon for sivil luftfart (ICAO), som inkluderer flere ekstra koder for spesielle pass; noen av disse kodene er reservert og ikke brukt på nåværende tidspunkt i ISO 3166-1.
FN bruker en kombinasjon av ISO 3166-1 alfa-2- og alfa-3-koder, sammen med koder som er eldre enn ISO 3166, for nasjonale kjennetegn på kjøretøy, som er koder brukt for å identifisere utstederlandet til et bilskilt; noen av disse kodene er reservert på ubestemt tid i ISO 3166-1.
Offisielle koder
Følgende er den komplette lista over alfa-3-koder som er i bruk i dag.
Private koder
Private koder er koder som kan brukes fritt av de som trenger å legge til flere land, territorier eller andre geografiske enheter i deres applikasjon av ISO 3166-1, og ISO 3166/MA vil aldri bruke ta disse kodene i bruk. Følgende alfa-3-koder kan brukes privat: AAA til AAZ, QMA til QZZ, XAA til XZZ og ZZA til ZZZ for eksempel brukes følgende koder i ISO/IEC 7501-1 for spesielle maskinlesbare pass:
Reserverte koder
Reserverte koder er koder som har gått ut av bruk eller kreves av en brukerapplikasjon av standarden, men ikke kvalifiserer for inklusjon i ISO 3166-1. For å unngå overgangsproblemer og for å hjelpe brukere som trenger ekstra koder for at deres systemer skal fungere reserverer ISO 3166/MA disse kodene, og plikter å ikke bruke dem for annet enn de angitte grunnene i et begrensa eller ubegrensa tidsrom. De reserverte alfa-3-kodene kan deles inn i følgende fire kategorier: særskilte reservasjoner, midlertidige reservasjoner, reservasjoner på ubestemt tid og koder det er enighet om ikke å bruke.
Særskilte reservasjoner
Særskilt reserverte koder er koder som er reservert på forespørsel fra medlemsland i ISO, regjeringer og internasjonale organisasjoner, som er nødvendige for å støtte en viss applikasjon, som angitt av den som forespør, og er begrensa til slik bruk. All videre bruk av disse kodene må godkjennes av ISO 3166/MA. Følgende alfa-3-koder er særskilt reservert:
Følgende alfa-3-koder var tidligere særskilt reservert, men er nå offisielt tildelt:
Midlertidige reservasjoner
Midlertidige reservasjoner er koder som er reservert i en overgangsfase etter at de har blitt sletta fra ISO 3166-1. Disse kodene kan kun brukes i en overgangsperiode på minst fem år mens de nye kodene som har erstatta dem tas i bruk. Disse kodene kan tildeles på nytt av ISO 3166/MA etter at overgangsperioden er over. Følgende alfa-3-koder er for tiden midlertidig reservert:
Reservasjoner på ubestemt tid
Koder som er reservert på ubestemt tid er nasjonale kjennetegn på kjøretøy under FN-konvensjonen om veitrafikk av 1949 og 1968 som er forskjellige fra kodene i ISO 3166-1. Disse kodene forventes å enten bli eliminert eller erstatta av ISO 3166-1-koder. I mellomtida har ISO 3166/MA reservert disse kodene på ubestemt tid. Enhver bruk utover de to konvensjonene frarådes og vil ikke godkjennes av ISO 3166/MA. Kodene kan også angis på nytt av ISO 3166/MA når som helst. Følgende alfa-3-koder er for tiden reservert på ubestemt tid:
Følgende alfa-3-kode var tidligere reservert på ubestemt tid, men har blitt tildelt som offisiell kode for et annet land:
Koder det er enighet om ikke å bruke
I tillegg vil ISA 3166/MA ikke bruke følgende alfa-3-koder på nåværende tidspunkt, siden de brukes i ISO/IEC 7501-1 for spesielle maskinlesbare pass:
Slettede koder
Bortsett fra kodene som er midlertidig reservert og to andre koder som er særskilt reservert (FXX for France métropolitaine og SUN for Sovjetunionen), har følgende alfa-3-koder også blitt sletta fra ISO 3166-1:
Vinstersletta bru
Vinstersletta bru er en veibro i Nord-Fron i Gudbrandsdalen. Den inngår i ny trase av E6 på strekningen Frya-Sjoa, del av E6 Biri-Otta-prosjektet. Broen krysser elva Vinstra i Lomoen og har en lengde på 129 m. Den ble åpnet 17. desember 2016. Det er en såkalt platebro. Broen har fire kjørefelt og bredden er 18,5 meter.
Aksel Fossen
Aksel Fossen (1919-2009) var en norsk industriarbeider og politiker (Ap) fra Odda. Han ble innvalgt på Stortinget fra Hordaland i 1969 og satt på Tinget i fire perioder fram til 1985.
Utmerkelser
Fossen var under andre verdenskrig matros og skytter i handelsflåten og ble tildelt en rekke utmerkelser for sin innsats. Han ble æresmedlem i Arbeiderpartiet i 1996.
Zhang Kexin (freestylekjører)
Zhang Kexin (født 5. juni 2002) er en kinesisk freestylekjører.
Hun representerte Kina under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 9 i halfpipe.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 7.
Cobh
Cobh er blitt spesielt kjent som RMS «Titanic»s siste havn som skipet forlot 11. april 1912 og har et eget besøksenter. Mot byen ligger øyene Spike og Haulbowline. På et høydepunkt i byen står St Colman's, katedralkirken til det romersk-katolske bispedømmet Cloyne. Det er en av de høyeste bygningene i Irland, og står på 91,4 meter. I henhold til folketellingen av 2016 har byen en befolkning på 12 800 innbyggere.
Navn
Landsbyen på øya var kjent som Ballyvoloon, en translitterasjon av den irske  Baile Ui-Mhaoileoin  («O'Malones sted»), mens Royal Navy-havnen, etablert på 1750-tallet, ble kjent som «The Cove of Cork» eller kun «Cove». Den kombinerte bydelen ble omdøpt til «Queenstown» i 1849, under et besøk av dronning Victoria. Navnet ble deretter endret til Cobh under den irske uavhengighetskrigen, etter vedtak av et forslag fra det lokale administrative rådet 2. juli 1920. Cobh er en gælisering av det engelske navnet Cove, og det deler samme uttale. Det har ingen betydning i det irske språket.
I gammel tid var området kjent som Cuan an Neimheadh («havnen i Neimheidh»), en [Nemed|figur]] i middelaldersk irsk legende. Great Island ble kalt Oileán Ard Neimheidh («den høye eller viktige øya Neimheidh»).
Historie
Ifølge sagnet er Neimheidh (eller Nemed) en av de første menneskene som kom til Irland mer enn 1000 f.Kr. og kom i land i det naturlige havnebassenget som nå kalles Corks havn. Den største øya i havnebassenget er oppkalt etter ham.
Landsbyen på øya ble først referert til som «Cove–landsbyen» av en historiker som i 1750 beskrev at den var bebodd av sjømenn og tollere. I 1787 var det ifølge en oversikt over Corks næringsliv omtrent 30 forretningsdrivende i Cobh deriblant en slakter og en manufakturhandler.
Verdens eldste seilforening som nå heter Royal Cork Yacht Club, ble opprettet i 1720 i Haulbowline som The Water Club, men er flyttet til Crosshaven på andre siden av havnen, etterat den er slått sammen med Royal Munster Yacht Club. Cobh har på grunn av den naturlige havna vært base for militære skip og marineaktivitet i flere viktige kriger. Under napoleonskrigene mellom England og Frankrike (1803–1815) var Cobh en taktisk viktig marinebase for engelskmennene. Byen hadde egen britisk admiral og mye av dagens bebyggelse ble bygget da. Etterat krigene var over tok det en periode før byen blomstret opp som feriested og rekreasjonssentrum med godt og rimelig varmt klima.
Som en av de viktigste irske havnene for trafikk over Atlanterhavet, ble havna utreisehavn for 2,5 millioner av de seks millioner irer som emigrerte til USA fra 1848 til 1950. Cobh var også utreisehavn for mange som ble sendt til Australia til straffekolonier. I Cobh museum finnes lange lister over dømte som ble sent på slike skip.
I første verdenskrig var havna base for britiske og amerikanske krigsskip som jaktet på tyske undervannsbåter som var en trusel mot den allierte handelsflåten. Amerikanerne ombord på amerikanske destroyere som brukte Cobh som base var de første amerikanere som kom i aktiv strid under første verdenskrig i 1917.
Etter den irske- britiske avtalen om selvstendighet av 1921 forble havna britisk marinebase fram til den ble overlevert til den Irske stat i 1938.
Grindsted
Grindsted er en by i Sydjylland i Danmark med 9,633 innbyggere i 2013. Den ligger i Billund kommune hvor den er administrasjonssenter. Frem til kommunalreformen i 2007 lå den i tidligere Grindsted kommune.
Byen vokste frem på 1800-tallet i forbindelse med oppdyrkning av heden og ble senere knutepunkt for jernbanen. Av industri kan nevnes Grindstedværket, slakteri og annen foredlingsindustri knyttet til landbruket.
Byens kirke – Grindsted kirke – er fra 1100-tallet.
Aztekere
Aztekerne var et mesoamerikansk folk som dominerte det sentrale Mexico i århundrene før den spanske okkupasjonen i 1521. Aztekisk mytologi, historie og byggeskikk er fremdeles en sentral del av meksikansk kulturarv.
Navnet aztekere
På nahuatl, aztekernes språk, betyr ordet azteker «en som kommer fra Aztlán», aztekernes mytologiske opprinnelse i nord. Aztekerne refererte også til seg selv kombinasjoner der det inngikk elementet mehikaer, meshikaer eller mexicaer, opprinnelsen til navnet «Mexico». Den tyske geografen Alexander von Humboldt (1769–1859) var den første som foreslo å bruke navnet «azteker» som et felles uttrykk for alle folkeslagene som ved handel, skikker, religion og språk var forbundet med meksikanerne.
Det dominerende folket i Aztekerriket var mēxihcah, også kalt tenōchcah (etter den mytologiske grunnlegger av Tenochtitlan, Tenoch). De kalte seg selv Culhua-Mexica etter at mexicaindianerne sammen med de underkuede culhuaindianerne var med og utviklet Aztekerriket. Ordet aztek ble aldri benyttet av aztekerne selv. Alt ettersom deres rike ekspanderte begynte stadig flere folk i de aztekiske kjerneområder å tale nahuatl og tro på det mytologiske opphav nord i aztlán, noe som for kan forklare at man i Aztekerrikets storhetstid også kan tale om disse assimilerte grupper som azteker.
Historie
Aztekernes skapelsesberetning forteller om fire store tidsaldere som gikk forut for den nåværende verden og som alle endte med katastrofer. Den femte alder overlevde takket være en helt som ofret seg og ble til solen.
Ifølge legenden kom aztekernes forfedre nordfra, fra det mytiske urhjemmet Aztlán, og vandret til Texcocosjøen i det sentrale Mexico. De lokale makthaverne tepanekerne gav dem tillatelse til å slå seg ned i sumpene sør for byen Tlatelolco. Her ble de veiledet av deres gud Huitzilopochtli til å finne det rette sted å slå seg ned. Da de så en ørn som spiste en slange, sittende på en nopal-kaktus ved en stor stein på en liten høyde, tok de det som et tegn på at det var her de skulle slå seg ned, og de bygde byen Tenochtitlan. Den er i dag Mexico bys sentrum. Den legendariske ørnen, med slangen i nebbet, er avbildet på det meksikanske flagg og riksvåpen.
Ifølge mytene var Acamapichtli den første kongen i Tenochtitlan. De påfølgende kongene var hans etterkommere. Herskermakten forble ubrutt i hans slekt helt til det siste.
Da Acamapichtli døde i 1395, ble han etterfulgt av sin bror Huitzilihuitl, så enda en bror; Chimalpopoca i 1417. I 1427 ble han igjen etterfulgt av Itzcoatl, sønn av Acamapichtli. Den store ekspansjonen kom under Moctezuma I (1440–1469). Han utvidet riket ved erobringene mot nord og øst helt ut mot kysten i Veracruz ved Mexicogolfen, han sikret seg også handelsveiene sørover. Mot sørøst ble herredømmet i 1458 utvidet til Mixteca Alta. Da Axayacatl overtok i 1469, regjerte han over et sterkt rike, som dominerte hele det sentrale Mexico.
Aztekernes storhetstid
Da Tezozomoc døde, overtok hans sønn Maxtla tepanekernes trone. Han så med mishag på aztekernes økende innflytelse, og snikmyrdet aztekernes kong Chimalpopoca, og Chimalpopocas nevø Itzcoatl ble ny konge. Han erklærte tepanekerne krig. Han allierte seg med en prins av Texcoco, Nezahualcoyotl, og de beleiret Maxtlas hovedstad Azcapotzalco. Maxtla overga seg etter hundre dager og gikk i eksil. Nezahualcoyotl vendte tilbake til Texcoco som helt og ble byens nye konge. Tenochtitlan, Texcoco og tepanekerbyen Tlacopan dannet den aztekiske trippelalliansen som kom til å dominere Mexico-dalen og spre sin makt også utenfor området. Store verdier som metaller, kakao. gummi og quetzalfjær, ble hentet inn fra forskjellige kanter av riket, og ble fordelt mellom de tre alliansebyene; 2/5 til Tenochtitlan, 2/5 til Texcoco, og 1/5 til Tlatelolco. Tenochtitlan ble gradvis den sterkeste i alliansen.
Itzcoatls nevø Motecuhzoma I arvet tronen i 1440 og utvidet riket. Hans sønn Axayacatl (1469) tok også kontrollen over mixtekernes og zapotekernes rike. I 1481 hersket hans sønn Tizoc i kort tid før han ble erstattet av sin yngre bror Ahuitzol, som reorganiserte hæren. Riket var på sitt sterkeste under hans ledelse. Ved århundreskiftet ble hovedstaden rammet av en rekke flommer, og den siste oversvømmet også kongens palass og førte til at kong Ahuisotl druknet. Hans etterfølger var Motecuhzoma II (bedre kjent som Moctezuma II). Hans første oppgave ble å renovere og gjenoppbygge den flomskadede byen, slik at den sto fram som enda vakrere og mer skinnende enn før flommene. Da Motecuhzoma II møtte Hernán Cortés i 1519, ble spanjolene overveldet over den vakre byen. Men hele byen ble utslettet under spanjolenes erobringskrig, noe som førte til aztekerrikets undergang 1521.
Aztekernes verden
Aztekisk mat var konsentrert om mais. Vann, maisvelling og pulque, den fermenterte saften av agave, var de vanligste drikkene.
Aztekisk skrift er et piktografisk og ideografisk skriftsystem som ble brukt til å skrive klassisk nahuatl.
Aztekernes gudelære
Templo Mayor var et av aztekernes viktigste templer. Det lå i hovedstaden Tenochtitlan, som i dag er Mexico by. Tempelet var via til de to gudene Huitzilopochtli og Tlaloc.
Aztekerne brakte med seg sin egen gudeverden da de kom til Mexicodalen, men tok også opp i sin kultur troen på gudene til sine nye nabofolk, og tok deres guder med i sin egen gudeverden. Aztekerne ble sett på som de mest religiøse av alle indianergrupper.
Det var spesielt to guder som sto høyt over alle de andre; Ild og Jord. Å dyrke korn og andre avlinger krevde mye regn, og på de tørre høyslettene i Mexico oppsto derfor dyrkingen av Tlaloc. Han var den gamle guden for regn og vann og var en av de viktigste gudene i Teotihuacan, gudenes by. Senere overtok Atlaua hans rolle. Den mest berømte guden var utvilsomt den guddommelige fjæreprydede slangen Quetzalcoatl. Han var symbol på både død (som slange) og gjenfødelse (de glitrende fjærene fra quetzal-fuglen som slangen var dekket av).
Menneskeofringer
Menneskeofring inngikk i de fleste meksikanske stammenes religiøse kult. Særlig blodtørstig var krigsguden, Huitzilopochtli. Han krevde sine største ofre hvert 52. år, og da var det verdens undergang som truet. Den spanske erobring av Mexico sammenfalt med dette punkt i aztekernes kalender. På den annen side var Quetzalcoatl en mildere gud. Quetzalcoatl krevde bare dyreoffer, og kunne tilfredsstilles med både slanger og sommerfugler.
Blant aztekerne antok de årvisse rituelle menneskeofrene eksepsjonelle proporsjoner. Da hovedpyramiden i Tenochtitlan ble innviet i 1487, under Ahuitzotl (1486–1502), var antallet ofre under den tre- eller fire dager lange seremonien særlig stort. Det var ellers normalt med omtrent 15 000 menneskeofre hvert år.
Ofringen foregikk på toppen av den største tempelpyramiden i sentrum av byen. Fire prester holdt offeret fast over en buet stein; mens de fire holdt, åpnet en femte prest offerets bryst, rev ut det bankende hjertet og holdt det opp mot sola. Etter ofringen ble hjertet lagt i en spesiell krukke der det ble brent. Liket ble kastet ned trappene fra pyramiden, armer og ben ble hugget av og spist seremonielt, mens hodet ble hugget av og satt på en stolpe ved tempelets grunnmur. Der hang hodet til kjøttet råtnet bort og bare hodeskallen sto igjen.
Å ofre til sola var det mest vanlige, men det fantes mange andre metoder. Blant annet ble barn druknet som offergave til regnguden Tlaloc.
Det å bli ofret ble betraktet som en ære, og hvert år ble det valgt ut ofre blant frivillige aztekere, som gjennomgikk en periode med oppvartning, feiring og beundring før de ble ofret. Men det var flest krigsfanger som ble ofret. Aztekerne fremskaffet de mennesker som skulle ofres ved å kreve store antall mennesker utlevert fra underkastede nabostammer, eller ved stadige krigstokter. Fangene ble til offerhøytiden ført opp til toppen av hovedtempelet eller en av de andre 13 offerpyramidene hvor ofringene skjedde.
Slegge
Slegge er en stor, tung hammertype med langt skaft. Hodet er som regel av metall og vanligvis flatt eller avrundet. Skaftet er oftest av tre.
Den som bruker en slegge, vil som regel holde skaftet i begge hendene og bruke muskulaturen i hele overkroppen, ikke bare armene, som ved bruk av hammer.
Bruk
Slegger kan brukes til å bryte løs stein og grunn og rive ned byggverk. De er viktige redskap i byggekunst, utbygging av transportveier, i gruvedrift og geologisk feltarbeid.
Flagler County
Flagler County er et fylke i den amerikanske delstaten Florida.
Pinnsvinets hemmelighet
Pinnsvinets hemmelighet (fransk:Le Hérisson) er en fransk film fra 2009, med regi av Mona Achache.
Achache har også skrevet manus, fritt etter Muriel Barberys roman Pinnsvinets eleganse.
Handling
Paloma er en 11 år gammel jente, som bor i en luksuriøs leilighet i Paris sammen med familien sin. Hun er intelligent og observant for alderen. Men hun føler også på stor skuffelse og fortvilelse, og bestemmer seg for å avslutte livet på 12-årsdagen sin - som er nøyaktig 165 dager unna i det historien begynner.
Men etter hvert oppdager Paloma også en mye vakrere side ved livet og resten av verden, enn hun opprinnelig trodde var mulig. Dette tvinger henne også til å revurdere planene om å begå selvmord.
Johannes Hjemgaard
Johannes Hjemgaard (født 14. mai 1889, død 8. mars 1969) er en norsk tidligere fekter.
Han vant to NM-gull i kårde i 1922 og 1936.
Lupang Hinirang
«Lupang Hinirang» er nasjonalsangen til Filippinene. Musikken ble komponert i 1898 av Julian Felipe på spansk, mens teksten ble skrevet av Jose Palma i 1899.
Den har vært offisiell siden 1956.
Offisiell tekst
Kun den filippinske versjonen er offisielt anerkjent av loven. Republic Act No. 8491, the 1998 Flag and Heraldic Code spesifiserer, «Nasjonal sangen skal alltid bli sunget på nasjonal språket innenfor eller utenfor landet», og gir bøter og fengsel for brudd.
Sjømannsskolen
Sjømannsskolen er en fireetasjers bygning som ble oppført for Oslo Sjømannsskole i 1917. Selv om skolen forlot bygningen i 1989 nyttes fortsatt navnet for det borglignende bygget som ligger i Kongsveien 30 i Ekebergskråninga like over Grønlia i Oslo. Skolen huset en tid Handelshøyskolen BI. Fra 2005 overtok eiendomsselskapet Avantor, og Norsk Akademi for Naturmedisin flyttet inn i skolen samme år. I 2012 holdt Lyceum – Akademi for Integrert Medisin til i lokalene. I 2011 begynte en totalrenovasjon av byggets indre strukturer, og fra 2013 har den offentlige videregående skolen Kongshavn videregående skole tatt over bygget.
Oslo Sjømannskole
Christiania Sjømannsskole ble opprettet i 1845 og holdt til flere steder i byens sentrum de første årene. I 1913 var det arkitektkonkurranse for nybygg, og denne ble vunnet av Andreas Bjercke og Georg Eliassen med utkastet «Brede Seil». I 1917 stod det nye bygget av tegl ferdig, delvis kledd med huggen iddefjordsgranitt. De fire lave hjørnetårnene forsterker bygningens borgaktige utseende. Mot vest har første etasje bueganger. I etasjen over er det lagt en observasjonsaltan for navigasjonsopplæring i hele bygningens lengde. Hovedinngangen er midt på sørfasaden. Bygget ble tildelt Houens fonds diplom i 1923.
Innenfor hovedinngangen er det freskomalerier av Per Krohg med motiver fra dyrekretsen. Fra Sjømannsskolen er det utsikt til Nesodden, Bærum og mye av de sentrale og vestlige delene av Oslo. Eiendommen ligger på gnr. 235 og bnr. 89 (tidl. bnr. 9). Adressen var tidligere Karlsborgveien 4, men veien har siden fått navnet Kongsveien, og bygget, nummer 30.
På sjømannsskolens tomt like ovenfor bygget finnes Oslos eldste kulturminne. Det er veideristninger som skal være rundt 6000 år gamle. I området er også funnet noen av Oslos eldste spor etter bosettinger.
Oslo Sjømannsskole nedla virksomheten i bygningen i 1989.
Handelshøyskolen BI
Oslo Handelshøyskole, senere Handelshøyskolen BI, hadde sitt Senter for lederutdanning i bygget frem til flyttingen til Nydalen i 2005.
Aoife MacMurrough
Aoife MacMurrough eller irsk Aoife Ní Diarmait (født 1145, død 1188), også kjent som Aoife av Leinster var datter av Dermot MacMurrough, irsk Diarmaid Mac Murchadha (1110 – 1. mai 1171), kong av Leinster og hans hustru Mor O'Toole (ca. 1114–1191).
Den 29. august 1170, som en følge av den normanniske invasjonen av Irland som hennes far hadde krevd, giftet hun seg med Richard de Clare, 2. jarl av Pembroke, bedre kjent som «Strongbow», leder av den normanniske invasjonen. Hun ble gift i katedralen Christchurch Cathedral i Waterford. Hun hadde blitt lovet bort til Strongbow av hennes far som hadde reist til England for be om en invasjonshær som kunne gjeninnsette ham som konge i Leinster. Dermot hadde han egentlig ikke anledning til gi sin datter bort i ekteskap da Aoife i henhold til Tidlig irsk lov hadde selv lov til å velge hvem hun giftet seg med. Hun gikk likevel med på det arrangerte ekteskapet.
Under normannisk lov ga dette ekteskapet Strongbow rett til etterfølge som hersker av kongedømmet Leinster. Under den irske Brehon-loven ga ekteskapet henne kun en livrente og hvor landområdene normalt ville gå til hennes mannlige søskenbarn. Dog anerkjente Brehon-loven overføringen av det som ble kalt for «sverdland» som følge av en erobring.
Aoife ledet kamper på vegne av sin ektemann og er stundom bli nevnt som «Røde Eva», eller irsk «Aoife Rua». Hun fikk tre barn med sin ektemann:
DS «Bjørgvin» (1910)
DS «Norge», senere DS «Bjørgvin», var et kystruteskip som gikk i kystrutefart for Arendals Dampskibsselskab i perioden 1910-1960. DS «Norge» sank utenfor Haugesund i 1928 og anses som Arendals Dampskibsselskabs verste forlis. Skipet ble senere hevet og ble omdøpt. DS «Bjørgvin» gikk i rutetransport frem til 1960 da det sank utenfor Tønsberg.
Gunnar Flagstad
Gunnar Flagstad (født 11. oktober 1970 i Gjøvik) er en norsk pianist.
Biografi
Flagstad er utdannet ved Østlandets musikkonservatorium og Norges musikkhøgskole, der han tok en Master i «akkompagnement/samspill» våren 1997. Han har vært ansatt ved musikkhøgskolen (NMH) siden 1997, og er i dag førsteamanuensis i akkompagnement og Fagseksjonsleder for klaver, akkompagnement, gitar og akkordeon. Flagstad har også i en årrekke vært tilknyttet Barratt Due musikkinstitutt.
Flagstad har spilt i en lang rekke land i Europa på ledende arenaer som Wigmore Hall, St. Martin-in-the-Fields og BBC Radio 3 (London), Konzerthaus (Berlin), Lucerne Festival (Sveits), Usadba Jazz festival (Russland), og i Norge på festivaler som Festspillene i Bergen, Oslo Kammermusikkfestival, Hardanger Musikkfest og Festspillene i Nord-Norge. Han har jevnlig gjestet NRK radio og TV, har turnert omkring i hele Norge med Rikskonsertene. Som kammermusiker spiller han med slike som Tine Thing Helseth Quintet, samtidsensemblet TRAKTOR og pianoduoen 20 fingre. I duo med Tine Thing Helseth turnerte han i Irland høsten 2017.
Flagstad er en av de tre kunstnerisk ansvarlige i konsertserien Resonans på Gjøvik. Han er også fagleder for akkompagnement på kurset og festivalen Valdres sommersymfoni, og sitter i kunstnerisk råd for Ringsakeroperaen.
Radio 5 – Indre Østfold Nærradio
Radio 5 – Indre Østfold Nærradio var en nærradio som sendte programmer i Rakkestad, Trøgstad og Marker, der kanalen hadde egne avdelinger. I tillegg sendte radiokanalen i Eidsberg. Kanalen sendte omtrent 35 timer ukentlig fra deres egne avdelinger. De resterende 133 timer i uken ble sendt ifra Radio Smaalenene.
Radio 5 gikk konkurs og ble avviklet i 2015.
Katarsis
Katarsis (gresk: κάθαρσις, katharsis, «renselse») er et begrep som Aristoteles brukte i sin bok Om diktekunsten, der temaer om den greske tragedien analyseres. Begrepet bygger på at en tilskuer gjennom å se for eksempel et tragisk teater eller en tragisk film får utløsning for vonde følelser, og sjelen renses dermed. Aristoteles mente at tragedien renser oss. Definisjonsmessig er katarsis det plutselige følelsesmessige klimaks eller sammenbrudd som består av en overveldende følelse, det være seg følelsen av sorg, empati, glede eller annet, og som etterfølges av følelsen av fornyelse og et nytt liv.
Begrepet har vært et av de mest omdiskuterte ordene i litteraturhistorien.
I filmverdenen brukes begrepet om en films siste og ultimate spenningspunkt. I en film går spennings- og følelsesnivået i bølger, gjerne slik at hvert nye spenningspunkt er mer intens enn det foregående. Det siste, og meste intense, spenningspunktet kalles katarsis.
Begrepet katarsis blir også brukt i moderne psykoterapi, spesielt i Freudiansk psykoanalyse, om det at klienten forteller om og på nytt gjennomlever de dype følelsene forbundet med hendelser i klientens fortid og som klienten hittil har undertrykket eller ignorert og følgelig ikke har fått bearbeidet og som derfor har gitt klienten sterke og vedvarende psykiske plager.
Erfaring har vist at en slik katarsis ofte er det som skal til for å fullstendig fjerne de psykiske plagene.