cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Eliot
Arv og ettermæle
John Eliot døde i 1690, 85 år gammel, og hans siste ord skal ha vært «Velkommen glede!» Et monument over ham er reist ved biblioteket Bacon Free Library i Natick. Episkopalkirken i USA har hedret ham ved å gjøre 21. mai til en minnedag om ham i sin liturgiske kalender.
Kistefossvegen (Jevnaker)
Kistefossvegen (1–35, 2-32) er en vei på Samsmoen i Jevnaker kommune.
Kistefossvegen starter fra E16 på vestsiden av Bergertjernet, og går sørover inn mot boligfeltet Samsmoen, der den ender opp i Krokusvegen. Veien ligger cirka 142 meter over havet ved avkjøringen fra E16.
Sideveier til Kistefossvegen er Bergerfossvegen, Granvegen, Myrvegen, Sandvegen, Furuvegen, Mofivelkroken og Krokusvegen.
Barry Kirk Jackman
Barry Kirk Jackman (født 16. mars 1981) er en barbadisk judoka.
Han representerte Barbados under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Guozijiangaten
Beijings tidligere keiserlige akademi (Guozijian), som går tilbake til 1306, og byens konfuciustempel, bygd i 1302, ligger langs denne gaten. Yonghetempelet ligger rett ved dets østlige innfallsport.
Jocky Scott
Spillerkarriere
Scott tilbrakte det meste av sin spillerkarriere hos de skotske ligaklubbene Dundee og Aberdeen. Han scoret et minneverdig hat-trick da Aberdeen slo Rangers 5–1 i en semifinale i den skotske ligacupen. Han fikk to landskamper for Skottland i 1971.
Managerkarriere
Etter at Scott la opp som spiller, har han vært manager for Aberdeen, Dundee, Arbroath, Dunfermline Athletic, Hibernian (midlertidig), Notts County og Raith Rovers. Han var reservelagstrener for Sunderland, før han sluttet seg til Plymouth Argyle som førstelagstrener under Bobby Williamson i 2004. Da Williamson fikk sparken, tok Scott over som midlertidig manager i fire kamper. Han var lenge den eldste manageren i den skotske fotballigaen.
Scott var favoritt til å ta over som manager for tredje gang i den ledige jobben i Dundee i oktober 2008 og han fikk jobben i slutten av måneden. Etter seirer over Queen of the South, Dunfermline Athletic og uavgjort mot St. Johnstone og Airdrie ble Scott utnevnt til månedens manager i førstedivisjon for november 2008, og etter en ny vellykket måned med resultater vant han den samme prisen igjen i februar 2009.
Den 3. april 2009 ble Jocky Scott innlemmet i Dundees Hall of Fame. Som en følge av at Dundee vant den skotske utfordrercupen i 2009, ble Scott den første manageren i skotsk fotball til å vinne alle de tre hjemlige cupturneringene (den skotske FA-cupen, den skotske ligacupen og Alba Challenge Cup). Til tross for denne prestasjonen, og at han ledet Dundee til toppen av førstedivisjon, ble Scott sparket som manager i mars 2010, etter at klubben gikk fire kamper på rad uten seier
Den 19. januar 2011 ble Scott utnevnt til manager for Stirling Albion. Selv om klubben rykket ned fra førstedivisjon, fortsatte Scott som manager for Stirling.
Statsbudsjettet 2008
Forslag til statsbudsjett for 2008 ble framlagt av Stoltenberg II-regjeringen for Stortinget i oktober 2007:
(Tall i millioner kroner)
Utgifter
Tre forhold er særlig verdt å merke seg i budsjettet:
1) Regnskapene viser større inntekter enn det som ble budsjettert, dette er bevisst underestimering av skatteinntektene fra Finansdepartementets side for å sikre et strammere budsjett.
2) Utgifter til spesialisthelsetjeneste (sykehus m.m.) grupperes under Overføringer til private (de regionale helseforetakene).
Andrés Loforte
Andrés Loforte (født 25. juli 1979) er en argentinsk judoka.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
True Heart Susie
True Heart Susie er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av D. W. Griffith.
Handling
Susie, en vanlig ung landsby-jente, er i all hemmelighet forelsket i en nabo-gutt ved navn William. Hun ofrer mye av sin egen lykke for å fremme hans ambisjoner, men uten at han er klar over det.
Etter hvert opplever William mer og mer suksess, men Susie innser at hun gjennom hennes egen innsats har hevet ham til et nivå hvor han nå har blitt utilgjengelig for henne.
Samuel Pedro
Samuel Lopes Robalo Pedro (født 24. april 2001) er en portugisisk fotballspiller som spiller for.
Jalpan de Serra
Jalpan de Serra, vanligvis omtalt som Jalpan, er en by og en kommune nordvest i den meksikanske delstaten Querétaro. Selve byen hadde 11 010 innbyggere i 2010, mens hele kommunen hadde 25 550 innbyggere.
Jalpan ligger i hjertet av det viktige økologiske området Sierra Gorda. I kommunen ligger det fem fransiskanske misjonsstasjoner som står oppført på UNESCOs verdensarvliste. Den er også hjemstedet til en liten gruppe av pamefolket.
Jalpan fikk status som «Pueblo Mágico» i 2010.
Navnet Jalpan er nahuatl og betyr «På sand» (xalli = «jord», pan = «på»).
Dong (forvaltningsenhet)
Dong (hangul: 동, hanja: 洞, norsk: bydel) viser til et administrativt forvaltningsnivå i byer i Sør-Korea og Nord-Korea.
I Sør-Korea inndeles provinser («Do») i «Si» (byer) og «Gun» (fylker).
«Si» inndeles i «Eup» (småby) og «Myeon» (distrikt). Forvaltningsenheten «Dong» (bydel) er minste inndeling av «Eup».
«Dong» er også den primære inndelingen av de større bydelene «Gu», som bare finnes i de største byene.
«Dong» inndeles flere steder i «Tong» (통; 統), men slike inndelinger har sjelden praktisk betydning i dagliglivet. Enkelte befolkningsrike «Dong» inndeles i «Ga» (가; 街), som ikke er et administrasjonsnivå, men benyttes til adressering.
Kenneth II av Skottland
Cináed mac Maíl Coluim (moderne gælisk: Coinneach mac Mhaoil Chaluim; anglisert som Kenneth II; født før 954, død 995 i Fettercairn), tilnavn An Fionnghalach, «brodermorderen», var konge av skottene (Alba). Som sønn av Malcolm I (Máel Coluim mac Domnaill), etterfulgte han kong Cuilén (Cuilén mac Iduilb) da denne døde, forsaket av kong Amdarch av Strathclyde i 971.
Darende
Darende er en by med 26 656 innbyggere (2015) i den tyrkiske provinsen Malatya. Den ligger nord for Elbistan, sørøst for Gürün, sørvest for Kuluncak og Hekimhan, og nordvest for Akçadağ.
Kenneth II av Skottland
Primære kilder
For året 973 rapporterte Melrose-krønikene at Kenneth, sammen med Máel Coluim I (Máel Coluim mac Domnaill), konge av Strathclyde, og «Maccus, konge av svært mange øyer» (det vil si Magnus Haraldsson (Maccus mac Arailt), konge av Man og øyene) og andre konger, walisiske og norrøne, kom til Chester for å anerkjenne den engelske kongen Edgars overherredømme. Det kan være at Edgar ved dette tilfellet regulerte og fastslo grensen mellom de sørlige landområdene til kongeriket Alba og de nordlige områdene til sitt engelske kongedømme. Cumbria var engelsk, den vestlige grensen lå ved Solway Firth. I øst lå grensen et sted i området som senere ble hetende Lothian, sør for Edinburgh.
Tigernach-annalene, i en sidebemerkning, navngir tre av mormaerne i Alba under Kenneths styre i oppslaget for året 976: Cellach mac Fíndgaine, Cellach mac Baireda and Donnchad mac Morgaínd. Den tredje av disse, om det ikke er en feil for Domnall mac Morgaínd, er meget sannsynlig en bror av Domnall, og således mormaer av Moray. De områdene som de to Cellachene styrte kan derimot ikke bli identifisert.
Siden kong Indulf (Idulb mac Causantín) hadde dødd hadde det vært en vedvarende strid mellom hans etterkommere og etterkommerne fra Kenneths familie. Ulster-annalene rapporterte for året 977 at «Amlaíb mac Iduilb [Amlaíb, sønn av Indulf], konge av Skottland, ble drept av Cináed mac Domnaill.» Tigernach-annalene oppga korrekt navn for Amlaíbs drapsmann: Cináed mac Maíl Coluim (Kenneth II). Således, om dog for kun en kort tid, var Kenneth blitt veltet av en bror av den foregående kongen.
Den tyske geistlige, Adam av Bremen, fortalte at den danske kongssønnen Svein Tjugeskjegg ble landsforvist fant han ly i Skottland, men om han var hos Kenneth eller en annen konge i Skottland, er ikke kjent. De norrøne kildene, Njåls saga, Orknøyingenes saga og andre tekster, forteller om kamper mellom «skotter» og norrøne nordboere, men disse er antagelig kriger som involverte figurer som Sigurd Lodvesson, jarl av Orknøyene, og mormaerne av Moray.
Krøniken forteller at Kenneth grunnla et stor kloster ved Brechin.
Kenneth ble drept i 995, Ulster-annalene sier «ved bedrag» og Tigernach-annalene sier «ved sine undersåtter». Senere kilder, som Melrose-krønikene, John av Fordun og Andrew av Wyntoun har gitt flere detaljer, nøyaktige eller ikke. Den enkleste redegjørelse er at han ble drept av sine egne menn i Fettercairn, via forræderi av Finnguala (også kalt Fimberhele eller Fenella), datter av Cuncar, mormaer av Angus, som hevn for drapet på hennes eneste sønn.
Bercháns profeti har lite å tilføye, unntatt at det navngir Kenneth «slektsmorderen» og hevder at han døde i Strathmore.
Barn
Kenneths sønn Malcolm II (Máel Coluim mac Cináeda) ble senere en konge av Alba. Kenneth kan ha hatt en annen sønn, kalt enten Dúngal eller Gille Coemgáin. En annen sønn av Kenneth kan ha vært Suibne mac Cináeda, en konge av Gall Gaidheil (norrøn-gælere) som døde i 1034.
Tolkning
Kenneths rival Amlaíb (gælisk for Olav), konge av Skottland, er utelatt av Krønike om kongene av Alba og senere skotske kongelister, kanskje på grunn av hans norrøne tilknytning. Den irske Tigernach-annalene synes å reflektere samtidige hendelser bedre. Amlaíb kan ha vært en direkte forgjenger av Kenneth som fikk lide damnatio memoriae (fordømt fra kollektiv minne) og slettet fra historien, eller han kan ha vært en rivaliserende konge anerkjent i deler av Skottland. En periode av delt kongedømme synes å være sannsynlig.
Amlaíb var arving av sin bror Cuilén, som ble drept ved å bli brent inne. Hans synes å ha fungert som en regent nord for elven Forth under sin brors fravær. Kenneth var bror til den avdøde Dubh, konge av Skottland, og var mest sannsynlig en landsforvist. han kunne kreve tronen grunnet støtte fra venner og slekt på morssiden. Han var antagelig eldre og mer erfaren enn sin rivaliserende konge. Amlaíb er som nevnt den gæliske formen for Óláfr (Olav), antagelig nedstammet han på morssiden fra nordmenn. Han kunne muligens kreve avstamming fra slekten Uí Ímair i Dublin, den norrøne slekten til Ivar Godfridsson, sønn av Gofraid/Godfrid av Lochlann. Historikeren Alex Woolf forslår at han var en sønnesønn av Amlaíb Cuarán (Olav Kvåran) eller hans fetter Olav Godfridsson.
Drapet på Kenneth II
I henhold til John av Fordun, som skrev på 1300-tallet, forsøkte Kenneth II å endre reglene for troneetterfølgelse ved å tillate «den nærmeste overlevende i blod til den avdøde konge å etterfølge», således sikre tronen for sine egne slektninger. Han skal således særskilt ekskludert Konstantin III og Kenneth III (Gryme),. De to mennene skal da i fellesskap ha sammensverget seg imot ham, overtalte Finnguala, datteren av Cuncar, mormaeren av Angus, til å drepe kongen. Hun skal ha gjort det, etter sigende for å oppnå personlig hevn da Kenneth II skal ha vært ansvarlig for drapet på hennes sønn. Oppslagene i Chronicles of the Picts and Scots, samlet av historikeren William Forbes Skene på 1800-tallet, har redegjørelsen for at Finnguala drepte Kenneth II som hevn, men ikke hennes tilknytning til Konstantin III eller hans slektninger. Skenes oppslag er datert til 1100- og 1200-tallet. Ulster-annalene nedtegner ganske enkelt: «Cinaed son of Mael Coluim [Kenneth, sønn av Malcolm], konge av Skottland, ble forrædersk drept» uten noen indikasjon til hvem som drepte ham.
I redegjørelsen til John av Fordun var Konstantin den skallede, sønn av kong Cullen, «sammensverget uopphørlig for å få kongen og hans sønn drept.» En dag da Kenneth II og hans følge dro på jakt i skogene, «ikke langt fra hans eget bosted». Jakten tok ham til Fettercairn hvor Finella (Finnguala) bodde. Hun møtte ham og erklærte sin troskap og inviterte ham til sin bolig mens hun hvisket i hans øre at hun hadde fått høre om en sammensvergelse. Hun greide å lure ham til «liten hytte ute av syne» hvor en felle var skjult. Inne i hytten var det en statue, forbundet med tau til en rekke armbrøster slik at om statuen ble rørt ville det utløse armbrøstene. Kenneth II berørte statuen og "ble gjennomhullet av piler fra alle kanter, og falt uten ha ytret et eneste ord." Finella rømte gjennom skogene og nådde fram til sine medskyldige Konstantin III og Gryme. Kongens jaktkamerater fant snart det blodige liket. De kunne ikke finne Finella, men brente ned Fettercairn.
Alfred P. Smyth avviser de omstendelige detaljene i sammensvergelsen og den mekaniske påfunnet med statuen og armbrøstene som en ren fabel, men aksepterer den grunnleggende fortellingen at Kenneth II ble myrdet ved en sammensvergelse. Alan Orr Anderson fremmet sin tvil om fortellingen om Finella som han betraktet som «semi-mytisk». Han merket seg at det feminine navnet Finnguala / Findguala betyr "hvite skuldre", men foreslår at det kan være avledet fra find-ela, «hvit svane». Navnet figurerer i toponymer som Finella Hill (i nærheten av Fordoun) og Finella Den (i nærheten av St Cyrus), mens den lokale tradisjonen i The Mearns (Kincardineshire) har Finella øverst på tretoppene fra den ene lokaliseringen til den andre. Anderson har således teoretisert at Finella kan være en mytisk figur, og foreslår at hun kan ha vært en lokal elvegudinne. Et senere avsnitt hos John av Fordun nevner Finele som mor til Macbeth, konge av Skottland (styrte fra 1040 til 1057), men det er antagelig en feil basert på likheter i navnene. Macbeth var sønn av Findláech av Moray, ikke en kvinne ved navn Finella.
Afro-cubanere
Afro-cubanere betegner den befolkningen på Cuba som nedstammer fra svarte afrikanere bragt til det amerikanske kontinentet som slaver under den transatlantiske slavehandelen. Uttrykket afro-cubansk brukes om historiske og kulturelle elementer fra Cuba som man mener stammer fra det afro-cubanske samfunnet, f.eks. sider ved religioner, musikk, språk, kunst eller klassebetinget kultur.
Demografi
Ifølge folketellingen i 2001, som omfattet 11,2 millioner cubanere, beskriver 1,1 millioner cubanere seg som svarte, mens 2,8 millioner beskriver seg som mulatter eller mestiser. Dermed aksepterer en betydelig del av befolkningen å ha i det minste delvis afrikanske aner. Deler av befolkningen regner fremdeles sin tilhørighet til bestemte afrikanske folkegrupper, sælig yoruba, igbo og kongo, men også arará, mandingo, fula, makua og andre. Rasediskriminering er fortsatt vanlig på Cuba, selv om det ikke er offisiell politikk. Mange afro-cubanere mener at de nektes arbeid i den lukrative turistindustrien.
Uavhengige undersøkelser anslår tallet på personer av afrikansk opprinnelse på Cuba til mellom 33,9 % og 62 %. Minority Rights Group International mener antallet mulatter er 51 %.
Pandoras eske (1929)
Pandoras eske (originaltittel: Die Büchse der Pandora) er et tysk stumfilm-drama fra 1929, regissert av Georg Wilhelm Pabst med teaterstykkene «Erdgeist» og «Die Büchse der Pandora» av Frank Wedekind som forelegg.
Handling
Lulu er elskerinnen til en respektert, middelaldrende avis-utgiver, Dr. Ludwig Schön. En dag blir hun henrykt når en tidligere bekjent, Schigolch, dukker opp ved døren til hennes nye og moderne leilighet. Men når Dr. Schön også dukker opp, får hun Schigolch til å gjemme seg på balkongen. Schön gir Lulu nyheten om at han planlegger å gifte seg med Charlotte von Zarnikow, datteren til innenriksministeren. Lulu forsøker å få ham til å ombestemme seg. Men når han oppdager den uanstendige Schigolch, reiser han sin vei. Schigolch introduserer deretter Lulu for Rodrigo Quast. Dagen etter besøker Lulu bestevenninnen sin Alwa, som tilfeldigvis er Dr. Schöns sønn. Når Charlotte oppdager Dr. Schön og Lulu i en omfavnelse, og avbryter forlovelsen deres. Dr. Schön går deretter med på å gifte seg med Lulu.
Men rett før bryllupsseremonien deres blir han vitne til Lulu som er sammen med både Schigolch og Quast i sengen. Han truer dem med en pistol, men Lulu påstår at Schigolch er faren hennes. Schigolch og Quast klarer deretter å unnslippe. Når de er alene igjen insisterer Schön at Lulu burde begå selvmord med pistolen hans. Lulu nekter å gå med på dette, og under den påfølgende konflikten blir Schön drept. Lulu blir deretter arrestert, og dømt til fem år for mordet. Imidlertid utløser Schigolch og Quast en brannalarm, og kommer seg unna sammen med Lulu i all forvirringen. Alwa og Lulu bestemmer seg for å flykte fra landet sammen. Men på toget blir Lulu gjenkjent av en annen passasjer, Marquis Casti-Piani. Han tilbyr seg å tie, hvis hun gir ham penger. Men Casti-Piani selger Lulu til en egypter, for å arbeide ved bordellet hans. De må derfor forsøke å få tak i nok penger for å betale ut Lulu fra bordellet.
Kirsten Robsahm
Kirsten Robsahm (født 1. mai 1945, død 20. oktober 2022) var en norsk tennisspiller som vant flere titalls norske mesterskap. Hun spilte også squash hvor hun vant de tre første kvinnelige individuelle titlene, og badminton.
Robsahm, som debuterte på det norske landslaget som 14-åring, hadde flest seiere i dobbel dame og dobbel miks, og ble tildelt flere kongepokaler på en utendørs arena, den første i 1964. Hun ble i 1996 den første kvinnen over 50 år til å vinne et norsk mesterskap i tennis, på lag med Linda Beate Andersen, Molly Ulvin, Annikken Andersen, Tuva Hegna, Nina S. Knutsen og Anette Steen.
Robsahm kommenterte også tennis for TV-kanalen Eurosport sammen med blant andre Edvard Raastad og Christer Francke. I det private arbeidet hu som salgssjef med utdannelse fra Bedriftsøkonomisk Institutt og Markedsføringsskolen i Oslo.
Hun var datter av kjøpmann Lars Andreas Robsahm (1918–1963), som drev familiefirmaet Otto Robsahm & Co. Faren var også landslagsspiller i tennis. Hun vokste opp på Slemdal og Madserud.
Francisco Cajigal de la Vega
Francisco Cajigal de la Vega (også uttalt som Francisco Caxigal de la Vega) var en spansk militæroffiser. Han var guvernør på Cuba fra 1747 til 1760. I tillegg hadde han midlertidig posisjon som visekonge av Ny-Spania mellom den 28. april og den 5. oktober 1760.
Sjakk-OL 1996
Sjakk-OL 1996 (sjakkolympiaden) ble arrangert i Jerevan i Armenia i 1996.
Resultater
! # !! Lag !! Rating !! Poeng !! Buchholz !! MP
Jack Colvin
Jack Colvin (født 13. oktober 1934 i Lyndon i Kansas, død 1. desember 2005 av komplikasjoner etter slag) var en amerikansk skuespiller på teater, film og TV.
Colvin spilte rollen som tabloid-reporter Jack McGee i TV-serien The Incredible Hulk fra 1977 til 1982, inkludert i oppfølgeren fra 1988, og han hadde rollen som Dr. Ardmore i Child's Play. Gjennom hans skuespiller-karriere har Colvin dukket opp i over hundre filmer og TV-programmer, i tillegg til hans opptredener på teateret. Colvin vant Los Angeles 'Drama-Logue Awards i fem separate kategorier, som skuespiller, regissør, dramatiker, produsent og scenograf. Colvin underviste ved en film-skole i Roma, University of Southern California, Cal State Northridge, American Academy of Dramatic Arts og i 1994 begynte han ved Michael Tsjekhov International Workshop i Sussex og i 1999 begynte han ved Senter for Performance Research ved University of Birmingham. Colvin har også hatt roller i flere forestillinger som har blitt tildelt utmerkelser som Oscar, Emmy Awards og Tony Awards.
Finnmarken
Finnmarken kan ha flere betydninger:
«Finnmarken» er også navnet på flere skip:
Furespissmus
Furespissmus (Solenodon) kalles også almiquier og solenodonter og er en slekt med fossoriale insektetere (Eulipotyphla), stedegen for Cuba og Hispaniola i Karibia. Furespissmus er eneste slekt i furespissmusfamilien (Solenodontidae) og omfatter kun to nålevende arter, som begge er sterkt truet av utryddelse og har status som såkalte EDGE-arter. Den ene arten jaktes fortsatt som matauk i Haiti.
Etymologi
Den vitenskapelige betegnelsen Solenodon stammer fra de to greske uttrykkene solenos, som betyr kanal eller pipe, og odontos, som betyr tann. Navnet refererer til de to fortennene (2. fortann) i underkjeven, som er bestyrket med en kanal (som på norsk har blitt til fure, derav furespissmus) som kan levere toksin fra to kjertler som står i forbindelse med de aktuelle tennene via kanaler/piper/furer.
Beskrivelse
Furespissmus minner om ei forvokst kjempespissmus, er pelskledd og på størrelse med en liten katt. De veier typisk 700–1 000 g og måler vanligvis cirka 28–39 cm, målt fra snutespissen til haleroten. Halen måler i tillegg cirka 17,5–25,5 cm.
Dental formel: i3/3, c1/1, p3/3, m3/3 = 40 tenner.
Solenodonter har en karakteristisk, lang og svært bevegelig snute, som stikker frem over kjeven, og en lang, rottelignende hale som er skjellkledt. Den bevegelige snuten er festet til et skulderlignende kuleledd ved basen, noe som avstedkommer den usedvanlige bevegeligheten. Artene har relativt store ører og god hørsel i forhold til andre insektetere, men øyene er små og synet lite utviklet. Framlemmene er mer utviklet enn baklemmene og også lengre, og tærne (fem på hver fot) er utrustet med kraftige klør, som dyra bruker til å grave med og for å komme til mat med (ved å rive sund gamle trestammer og lignende). Som andre insektetere er også solenodonter sålegjengere.
Arter
Det finnes kun to nålevende arter med solenodonter; cubaalmiqui (stedegen for Cuba) og haitialmiqui (stedegen for Hispaniola). Begge er ifølge IUCNs rødliste sterkt truet av utryddelse. Haitialmiquien eksisterer i kraft av to underarter.
Cubaalmiqui og haitialmiqui skiller seg gjennom forskjeller i den dentale utrusningen. Cubaalmiqui har blant annet et diastem mellom I3 og C1 og mindre diastemer mellom I2–3 og C1–P1 enn haitialmiqui. Cubaalmiquien har dessuten kortere og mindre robuste klør på framlabbene og kortere, mindre tett og mindre ullen pels enn haitialmiquien.
Atferd
Artene er nattaktive og gir fra seg lyder som minner om «fugleskrik» og «grisegrynt». De har duftkjertler i armhulene, og det hevdes at den stramme muskduften minner geiter.
Solenodonter er ikke spesielt produktive. Hunnen hevdes å være mottakelig < 1 dag i 10-dagers intervaller. Hun føder typisk 1–3 unger, som veier 40–55 g ved fødselen. Nyfødte har naken rosa hud og øynene er gjenklistret. Pelsen vokser ut i løpet av de første 14 dagene. Ungene blir hos mora i flere måneder. De første to månedene transporteres ungene rundt hengende i pattene (som sitter i lysken på dyret) på mora. Man vet lite om avvenningsprosessen og hvor gamle dyra er når dem kan regnes som forplantningsdyktige. I fangenskap kan almiquier leve til de blir elleve år gamle.
Solenodontene lever hovedsakelig av leddyr, inkludert av noen arter med kjemisk forsvar, som for eksempel skorpioner, skolopendere og tusenbein, men også mye annet, som meitemark, snegler, krabber, frosker, slanger, øgler, ris og frukt med mer.
Av naturlig fiender finnes styksugle (Asio stygius), tårnugle (Tyto alba) og haitiboa (Epicrates striatus), samt introduserte rovdyr som indisk mungo (Herpestes javanicus), katter og hunder.
Habitat
Haitialmiquien trives i fuktig og våt, uforstyrret bredbladet løvskog i middels høyde og opp mot 2 000 moh. De fleste observasjonene stammer fra høyder over 1 000 moh, selv om arten også er observerte i lavere elevasjoner nær mennesker. I den Den dominikanske republikk finnes arten i mer variert habitat, som spenner fra tørre til våte soner. Den habiterer områder med kalksteinklipper og fin og middels gjennomtrengelig jord i bratter.
Slektstre
Inndelingen av Eulipotyphla følger Brace et al. (2016) og inkluderer den utdødde familien Nesophontidae.
Henry Raymond Williamson
Henry Raymond Williamson (født 1883 i Rochdale i Lancashire i England, død 1966) var en britisk baptistisk kinamisjonær.
Williamson ble en fremragende sinolog. Men han ville forbli i Kina og tillot ikke å bli nominert til professor for kinesiske studier ved University of London. Fra 1926 til 1938 var han direktør for Whitewright Institute and Museum i Jinan i Shandong. I 1938 ble han hjemkalt av Baprtist Missionary Society (BMS) for å bli deres nye utenlandsleder.
Etter sin pensjonering i 1951 forfattet han et verdifullt historieverk om BMS' kinamisjon: British Baptists in China, 1845-1952 (1957).
Arnhild Litleré
Arnhild Litleré (født 1960) er en norsk skuespiller født og oppvokst i Strandebarm.
Arnhild Litleré gikk ut fra Statens teaterhøgskole i 1985, og har siden 1985 arbeidet som frilans skuespiller med et vidt repertoar. I 1993 tok hun etterutdanning ved Oslo Film og TV Akademi.
Hun har jobbet ved Den Nationale Scene i Bergen, Det Norske Teater i Oslo, Agder Teater i Kristiansand, Teater Ibsen i Skien, i NRK og ved mange av de andre teatrene i Norge. Hun har også hatt flere roller i NRKs Radioteatret; den første allerede i 1987.
Litleré skriver også dikt og noveller. Hun har lest inn flere lydbøker.
Hun var initiativtaker til Fossedagane i Strandebarm; en kulturfestival med utgangspunkt i sambygdingen Jon Fosses verker. Fossedagene ble arrangert første gang i 2009, og Litleré har vært blant arrangørene i alle år siden.
Arnhild Litleré er kjent for å spille Britt i NRK s humorserie Side om side, som hadde premiere i 2013.
Joakim Aardalen
Joakim Aardalen (født 15. februar 1986) er en norsk bryter fra Fredrikstad Bryteklubb Atlas.
Aardalen har 9 NM-gull, har vært nordisk mester to ganger og har en kongepokal i bryting.
I 2012 deltok han i TV-serien Norges beste fighter på Viasat 4. I semifinalen slo han ut thaibokseren Petter Juuhl. I finalen møtte han norgesmester i jujutsu og kickboksing, Mads Rask, og tapte på submission i andre runde.
Joakim Aardalen satser innen kampsporten MMA, med et håndplukket treningsteam i ryggen.
Operasjon Harpune Nord
Operasjon Harpune Nord var en tysk avledningsoperasjon i Norge i 1941. Operasjonen ble satt i gang i forbindelse med den tyske  invasjonen av Sovjetunionen, Operasjon Barbarossa.
Ramón Ayala
Ramón Ayala (født 15. august 1979) er en puertroricansk judoka.
Han representerte Puerto Rico under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Kuluncak
Kuluncak er en by med 7 748 innbyggere (2015) i den tyrkiske provinsen Malatya. Den ligger nordøst for Darende, sør for Kangal, øst for Gürün og vest for Hekimhan.
Yossef Bussel
Yossef Bussel eller Josef Bussel (født 3. juli 1891, død 30. juli 1919) Var en av de opprinnelige initiativtakerne til den første jødiske kibbutzen kalt Degania i 1910.
The Turn in the Road
The Turn in the Road er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av King Vidor.
Yossef Bussel
Han var født av jødiske foreldre i Lakovitch i Hviterussland. Hans far døde mens han var liten. Han var usedvanlig intelligent og studerte blant annet hebraisk språk, og deltok i den zionistiske ungdomsbevegelsen «HaTchiya» (De gjenfødte). Emigrerte til Israel og sluttet seg til Degania fellesskapet i 1910. Han er mest kjent som forfatter av et brev til det Israelske bosetterkontoret, der han gir Degania navn etter de fem kornsortene de dyrket.
The Turn in the Road
Handling
Paul Perry, sønnen til Perryvilles mest velstående innbygger, gifter seg med pastor Matthew Barkers yngre datter Evelyn. Men søsteren hennes June skjuler sin egen kjærlighet til Paul. Etter at Evelyn dør under fødsel av barnet deres, blir Paul nesten sprø av sorg.
Yossef Bussel
Tilbake fra jobb den 30. juli 1919, forliste båten som han var ombord på ved «Kinneret», og han omkom bare 28 år gammel, og etterlot seg hustruen Chayuta og sin 5 måneder gamle datter Pessya.
The Turn in the Road
Handling
Spørsmålene hans til pastor Barker om Guds rolle i Evelyns død ryster Barkers religiøse tro. Barkers nye prekener, med fokus på Guds kjærlighet, vekker hans velstående menighet til å avskjedige ham som deres pastor.
Vereinigung der Verfolgten des Naziregimes
Vereinigung der Verfolgten des Naziregimes – Bund der Antifaschistinnen und Antifaschisten (VVN-BdA) er en tysk kommunistisk organisasjon grunnlagt i 1947, som overvåkes av Bundesamt für Verfassungsschutz, som beskriver den som venstreekstrem og ortodoks-kommunistisk. Organisasjon var nært knyttet til Kommunistische Partei Deutschlands, som ble forbudt i 1956, og har etter 1968 knyttet seg tett til Deutsche Kommunistische Partei. Organisasjonen eksisterte både i de vestlige og den sovjetiske okkupasjonenssonen. I det som var blitt DDR ble organisasjonen forbudt i 1953, av noen sett i sammenheng med en økende antijødisk politikk i kommunistlandene, mens den fortsatte å eksistere i Vest-Tyskland. SPD vedtok allerede i 1948 at medlemskap i VVN var uforenlig med medlemskap i SPD. Også de andre vesttyske partiene og flere jødiske menigheter distanserte seg fra organisasjonen. Statstjenestemenn fikk forbud mot å melde seg inn i VNN fra september 1950, og i 1951 forsøkte forbundsregjeringen å forby organisasjonen. Dens kontorer i Frankfurt am Main ble stengt av politiet i august samme år, og VNN ble så forbudt i delstatene Hamburg og Rheinland-Pfalz. Forbundsregjeringen forsøkte på nytt å forby organisasjonen i 1959. Fra 1970-tallet var medlemskap i VNN av myndighetene regnet som grunn til yrkesforbud i hele den offentlige tjenesten i henhold til ekstremistforordningen.
Santa Clara del Cobre
Santa Clara del Cobre er en landsby og administrasjonssentrum i Salvador Escalante kommune i den meksikanske delstaten Michoacán. Den befinner seg 18 km fra Pátzcuaro og 79 km fra delstatshovedstaden Morelia. Landsbyen hadde 14 359 innbyggere i 2010.
Santa Clara del Cobre er en typisk michoacansk landsby. De aller fleste innbyggerne tilhører purépecha-folket. De har arbeida med kobber siden før koloniseringa, noe som gjorde stedet til et viktig sentrum for kobberindustri i kolonitida.
Santa Clara del Cobre fikk status som «Pueblo Mágico» i 2010.
August Teodor Haugen
August Teodor Haugen (født 11. august 1991) er en norsk skøyteløper og rulleskøyteløper som deltar i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerer Norge og Sandefjord Skøiteklub.
I 2012 deltok Haugen i rulleskøyte-VM sammen med fetteren Tormod Bjørnetun Haugen og klubbkameraten.
Personlig
Haugen er en eldre bror av Sofie Karoline og fetter til Tormod Bjørnetun Haugen, begge aktive i Sandefjord Skøyteklubb.
Sammenlagt i Verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2020/21.
Eksterne lenker
Bilder
Jason Connery
Jason Joseph Connery (født 11. januar 1963 i London i England) er en britisk skuespiller.
Jason Connery er sønn av skuespilleren Sean Connery og den australske skuespilleren Diane Cilento. Connery var elev ved Millfield School, en uavhengig skole i Somerset i England, og senere ved den uavhengige Gordonstoun School i Skottland. Deretter ble han tatt opp i Bristol Old Vic Theatre School.
Connery utførte mange roller på teater og senere hadde han roller i flere B-filmer. Hans filmdebut var med The Lords of Discipline i 1983. Connery portretterte Robin Hood, en rolle hans far også hadde hatt i filmen Robin og Marian, i den siste sesongen av TV-serien Robin av Sherwood i 1986. Connery ble godt kjent i England for denne rollen.
Connery har portrettert James Bond-skaperen Ian Fleming i TV-dramaserien Spymaker: The Secret Life of Ian Fleming fra 1990. I 1997 hadde han hovedrollen i fantasy-filmen Merlin: The Quest Begins. Connery spilte i filmen Faithful Dealing i 2001, som ble spilt inn i London. I 2003 turnerte han med en teater-produksjon av The Blue Room. Connery spilte rollen som en vampyr-jeger i Brotherhood of Blood i 2007. Året etter gjorde Connery sin debut som regissør med filmen Pandemic og i 2009 regisserte han filmen The Devil's Tomb.
Fra 1996 til 2002 var Connery gift med skuespilleren Mia Sara. De fikk en sønn, Dashiell Quinn Connery, som ble født i juni 1997.
Charles Warren
Charles Warren (født 7. februar 1840, død 21. januar 1927) var en britisk general, arkeolog og Commissioner of Police of the Metropolis i London fra 1886 til 1888, i perioden til Jack the Ripper.
Militærtjeneste
Fra 1861 til 1865 arbeidet Warren som landmåler i Gibraltar. Fra 1865 til 1867 var han assisterende instruktør i landmåling ved Royal School of Military Engineering i Chatham.
I 1867 dro Warren til Palestina med Palestine Exploration Fund. Han gjennomførte den første betydelige utgravningen av Jerusalem og startet dermed en ny tidsepoke i bibelsk arkeologi. Hans mest betydelige funn var en vannsjakt, nå kjent som Warren's Shaft og en rekke tunneler under Tempelberget. Han hjalp også til med å oppdage moabittstelen.
Dårlig helse tvang Warren til å returnere til England i 1870. Han tjente for en kort tid ved Dover og så ved artilleriskolen i Shoeburyness (1871–1873). Kolonikontoret gav ham i 1876 spesialkommisjon for å landmåle grensene mellom Griqualand West og Oranjefristaten. I Transkeikrigen (1877–78) ledet han Diamond Fields Horse og ble hardt såret ved Perie Bush. Han ble midlertidig forfremmet til oberstløytnant og ble utnevnt som spesialkommisjonær for å undersøke «de innfødte spørsmål» i Bechuanaland hvor han ledet styrkene under et opprør. Han ble administrator av Griqualand West i 1879.
I desember 1884, nå generalmajor, ble Warren sendt som kongelig spesialkommisjonær for å lede en militær ekspedisjon til Bechuanaland for å sikre britisk herredømme i møte med tysk og transvaalsk tilranelse og for å kue boerstatene Stellaland og Goshen som var støttet av Transvaal og som stjal land og kveg fra de lokale tswana–stammene. Styrken var kjent som Warren-ekspedisjonen og bestod av 4000 briter og lokale soldater. De dro nordover fra Cape Town fulgt av de tre første observasjonsballonger som noen gang ble brukt av British Army i felten. Ekspedisjonen nådde sine mål uten blodsutgytelse, og Warren ble kalt tilbake i september 1885.
Politisjef i London
Warren stilte til valg til parlamentet i 1885 som uavhengig liberal kandidat i valgdistriktet Sheffield Hallamshire med et radikalt program. Han tapte med 690 stemmer og ble utnevnt som kommandant ved Suakin i 1886. Men få uker etter at han kom frem, ble han utnevnt til Commissioner of Police of the Metropolis etter at Edmund Henderson trakk seg.
Metropolitan Police Service var i dårlig tilstand da Warren tok over og led av Hendersons manglende aktivitet de siste årene. Den økonomiske tilstanden i London var dårlig, noe som førte til demonstrasjoner. Han var bekymret for mennenes velvære, men mye av dette ble det ikke gjort noe med. Mennene syntes han var fjern, selv om han stort sett hadde gode relasjoner med sine avdelingsledere. Ved dronning Victorias jubileum i 1887 fikk politiet betydelig publisitet etter at Elizabeth Cass, en antatt respektabel ung syerske ble (antagelig) feilaktig arrestert for prostitusjon og som fikk støtte av sin arbeidsgiver i rettssalene.
For å gjøre det verre kom ikke Warren som var liberal, godt overens med den konservative innenriksministeren Henry Matthews som ble utnevnt få måneder etter at han ble politisjef. Matthews støttet ønsket til James Monro som var assisterende Commisioner for kriminalitet, om i praksis å forbli uavhengig av politisjefen og støttet også politistyrkens finansielle leder som kontinuerlig braket sammen med Warren. Innenriksdepartementets daglige leder, Godfrey Lushington, kom heller ikke særlig godt overens med Warren. Warren ble også latterliggjort i avisene for sine overdrevne uniformering, hans bekymring for kvaliteten på hans menns støvler (en fornuftig bekymring med tanke på at de gikk opp til 35 km til dagen, men som ble tolket som noe som skyldtes han militære bakgrunn) og hans gjenintrodusering av drill. Den radikale pressen vendte seg fullstendig mot ham etter den blodige søndagen den 13. november 1887 da en demonstrasjon i Trafalgar Square ble brutt opp av 4000 politimenn til fots, 300 infanterister og 600 ridende politimenn og The Life Guards.
Warren introduserte i 1888 fem politimestre som hadde grad mellom superintendentene og Assistant Commissioners. Monro insisterte på at politimester for Criminal Investigation Department skulle være en venn av ham, Melville Macnaghten, men Warren motsatte seg utnevnelsen av ham på grunnlag av at Magnaghten under uroligheter i Bengal hadde blitt «banket opp av hinduer», slik Warren formulerte seg. Dette vokste til en betydelig krangel mellom Warren og Monro, hvor begge mennene tilbød sin oppsigelse til innenriksministeren. Matthews aksepterte Monros oppsigelse, men flyttet ham kun til innenriksdepartementet og lot ham beholde kommandoen over Special Branch som var hans særlige interesseområde. Robert Anderson ble utnevnt til Assistant Commissioner (Crime) og superintendent Adolphus Williamson ble utnevnt til politimester. Begge mennene ble oppmuntret til å holde kontakten med Monro bak Warrens rygg.
Jack the Ripper
Warrens største problem var Jack the Ripper–saken. Han ble antagelig feilaktig holdt ansvarlig for at jakten på morderen var mislykket, og han stod ovenfor anklager i avisene som ofte var helt uten grunnlag. Han ble anklaget for å ikke klare å tilby belønning for informasjon, selv om han hadde støttet ideen, mens den ble stoppet av innenriksdepartementet. Han ble anklaget for å ikke bruke mange nok politimenn, mens Whitechapel faktisk krydde av dem. Han ble anklaget for å være mer opptatt av å uniformere politimennene enn detektivarbeidet, men det ble ikke vurdert at han lot sine erfarne detektiver gjøre sitt arbeid og sjelden blandet seg inn i deres arbeid. Han ble anklaget for ikke å bruke sporhunder, og da han brukte dem ble han anklaget for å være besatt av dem.
Han svarte nokså uklokt på denne kritikken ved å angriepe sine kritikere i Murray's Magazine hvor han støttet selvjustis som politiet på gatene visste var en dårlig idé, og han klaget offentlig om sin manglende kontroll over CID som førte til en reprimande fra innenriksdepartementet for å ha våget å diskutere sitt kontor offentlig uten tillatelse. Warren hadde fått nok og sa opp, tilfeldigvis rett før mordet på Mary Jane Kelly den 9. november 1888. Alle superintendentene i styrken besøkte ham hjemme for å uttrykke sin anger. Han returnerte til militærtjenesten.
Senere militærtjeneste og boerkrigen
Warren ble i 1889 sendt for å lede garnisonen i Singapore og kranglet kontinuerlig med innenriksministeren. Han plasserte kanonene til Singapore og forble der til 1894. Da han returnerte til England, ledet han Thames–distriktet fra 1895 til 1898 da han ble forfremmet til generalløytnant og trakk seg tilbake.
DS «Sigurd Jarl» (1894)
DS «Sigurd Jarl» (kallesignal JSHC / LEUN) var et hurtigruteskip som ble overlevert Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab (NFDS) 8. mai 1894. Skipet var byggnummer 147 ved Akers mekaniske verksted i Kristiania, og kontraktssummen var 380 000 kroner. Skipet ble først satt inn på ruten Hamburg – Vestlandet – Vadsø, og gikk med hvitmalt skrog som turistskip om sommeren. I 1897 gikk hun en enkelttur i hurtigruten, og fra juni 1899 gikk hun som avløserskip. I 1908 ble skipet satt inn i fast rotasjon i hurtigruten. 23. april 1940 ble DS «Sigurd Jarl» senket i nærheten av Molde av tyske bombefly. Vraket ble hevet, men reparasjon ble for kostbart. I 1947 ble vraket solgt til Fredrikstad Mekaniske Verksted for opphugging.
Historie
DS «Sigurd Jarl» var bygd med tanke på bruk i rederiets Hamburg-rute, og det var på denne ruten skipet først ble satt inn. Om sommeren ble skroget hvitmalt, skorsteinen fikk rederiets «cruise-farger», og skipet gikk langs norskekysten som turistskip. I 1896 var hun på verksted for oppussing av innredningen og maskinvedlikehold. I 1897 kolliderte hun med DS «Valund» i nærheten av Bergen, og måtte på verksted for reparasjon. 11. september 1901 grunnstøtte hun nord for Ålesund, men kom av grunnen ved egen hjelp. Skipet måtte imidlertid til Bergen for å reparere propellen og utbedre skader på skroget. I november 1902 gikk DS «Sigurd Jarl» noen turer i ruten Bergen – Newcastle (Storbritannia). Høsten 1907 gikk hun som avløserskip i hurtigruten mellom Bergen og Vadsø.
I hurtigruten
I 1908 ble DS «Sigurd Jarl» ombygd og oppgradert for 100 000 kroner, og satt inn i fast rotasjon i hurtigruten. 16. mars 1912 gikk skipet i ruten Oslo – Tromsø – Vadsø da hun grunnstøtte på et undervannsskjær ved Jæren. Lasten ble losset, og med assistanse fra Det Stavangerske Dampskibsselskabs lokalrutebåter DS «Robert» og DS «Skjold» kom hun seg av skjæret. I 1920 var DS «Sigurd Jarl» ved Trondhjems Mekaniske Værksted (TMV) for ombygging. Hun fikk større skorstein, nye kjeler og innebygget midtskipshus. I april 1931 ble 3. plass (3. klasse) oppgradert med ny spisesalong og nytt promenadedekk. 22. november 1931 fikk skipet et maskinhavari i Vestfjorden i Nordland, og skipet måtte slepes til Bodø av hurtigruteskipet DS «Erling Jarl». I oktober 1935 gikk hun på grunn ved Tyrhaug fyr i Edøyfjorden på Nordmøre, og ble slept til Trondheim for reparasjon.
Ved krigsutbruddet i Norge den 9. april 1940 var DS «Sigurd Jarl» i Ålesund på nordgående. Rundturen nordover ble avbrutt, og skipet ble rekvirert av de norske myndighetene. 21. april 1940 ble DS «Sigurd Jarl» angrepet av et tysk bombefly mens hun lå ved Bolsøya i Moldefjorden, men ble ikke truffet. To dager senere, 23. april, lå skipet i Vågseterbukta nær Molde, da hun igjen ble angrepet av tyske fly. Denne gangen ble skipet truffet og sank. Alle ombord var forberedt på angrep, og ingen omkom. I november 1942 ble vraket hevet og kjøpt tilbake av NFDS for 160 000 kroner. Hun ble slept til Fredrikstad Mekaniske Verksted for å repareres, og verftet anslo reparasjonskostnadene til 1,7 millioner kroner. Rederiet var ikke villig til å bruke så mye penger, og besluttet derfor å ikke reparere vraket. I 1947 ble vraket solgt til Fredrikstad Mekaniske Verksted for 16 000 kroner, og i juli samme år videresolgt til Stavanger Skibs-Ophugnings Co. AS i Stavanger for opphugging.
Skipet
Ved levering i 1894 var tonnasjen 884,29 bruttoregistertonn, 547,48 nettoregistertonn, og lasteevnen var 470 dødvekttonn. DS «Sigurd Jarl» hadde lasterom forut og akter, og lasting og lossing foregikk med tre kraner; to forut og en midtskips. Hovedmaskinen var en trippel ekspansjon dampmaskin med arbeidstrykk 160 psi, bygd ved Akers mekaniske verksted. Oppgitt ytelse var 1 060 ihk (indikerte hestekrefter) og 178 nhk (nominelle hestekrefter). Skipet oppnådde 13,9 knop på prøveturen, mens normal marsjfart var 12,5 knop. Dette gjorde DS «Sigurd Jarl» til et av de raskeste skipene i Norges handelsflåte da hun ble levert. Skipet var bygd i stål, og var i 1907 sertifisert for 292 passasjerer i kystfart, 506 i lokalfart, og 78 i europeisk fart. Hun hadde 78 køyeplasser fordelt på 1., 2. og 3. plass (klasse). I 1933 fikk skipet installert radiotelefon, og i 1937 ble hun utstyrt med ekkolodd, radiopeileutstyr og elektrisk logg.
Rosévin
Rosévin (fra fransk: rosé, «rosa-aktig») er en alkoholholdig drikk fremstilt av blå og hvite druer. Vinen har som oftest rosa eller lys rød farge. Den er ikke alltid søt, selv om fargen kan antyde det.
Fremstilling av rosévin
Fargen på rosévin kommer av drueskallet på de blå druene. Med en skånsom og kort kontakt med drueskallet, får vinen den rosa fargen. Vinen fremstilles ofte som hvitvin, med noen unntak. Det er nemlig mulig å lage vinen ved å tilsette most av blå druer straks etter gjæringen har begynt. Det er ikke tillatt å tilsette rødvin i hvitvin for å lage rosévin.
Kjente typer rosévin
Det finnes et utall av forskjellige roséviner, noen av de vanligste kommer fra de franske distriktene Bordeaux, Provence, Jura og Loire
Andre land som produserer roséviner er Portugal, Chile, Italia, Østerrike, Spania, Australia, Sør-Afrika og Argentina.
Vin og mat i kombinasjon
Rosévin kan drikkes alene, men passer også utmerket til mat. Etter prinsippet om at mat og vin bør balanseres, så ingen av dem overdøver den andre i smak, kan rosévin egne seg spesielt godt til lyst kjøtt, kalvefilet, grillmat eller sushi. Dette avhenger selvsagt av tilbehøret, hvis dette har sterk smak. Stort sett krever lett mat en lett vin og tung mat en vin med litt tyngde. Man bør også tenke på å balansere våre fem smakssanser; retter med mye syre må for eksempel ha en vin med syrlighet, og salte retter trenger litt sødme.
Temperatur
Vinen skal serveres kjølig, gjerne ved 7–10°C
Vinglasset
Å servere vinen i riktige glass er en selvfølge, og vinglassets form er viktig. Det finnes mange fasonger å velge i, spesielt laget for å fremheve den enkelte vinstilens smak. Et vanlig glass til rosévin bør ha tulipanformet glassklokke, glasset bør være klart og ha stett. Rosévin også kan være litt sprudlende. Da vil man helst beholde boblene og bør bruke et glass med en mindre overflate i kontakt med oksygen. For eksempel et høyt, smalt flute-glass.
Dekantering/lufting av vin
Å dekantere vin gjør man for å fjerne bunnfall, vanligvis på modne viner og årgangsportviner. Rosévin, hvitvin og musserende vin har ikke mye bunnfall, så dekantering er som regel ikke nødvendig.
Lagring
Rosévin selges konsumklar (helst ikke til lagring).
Schloss Thurn und Taxis
Schloss Thurn und Taxis (egentlig Schloss St. Emmeram) i Regensburg oppstod fra klosteret St. Emmeram fra det 8. århundre. I forbindelse med oppløsningen av postrettighetene fikk fyrstehuset Thurn und Taxis klostereiendommen, og bygget den fra 1812 ut til residens. Slottet bebos fremdeles av fyrstehuset, og er et av de største bebodde slott i Europa. Fyrstefamilien eier også Europas største skogbesittelse.
Megatyphlus
Megatyphlus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Bittesmå (0,8-2,1 millimeter), slanke, blekt fargede (gjerne rødlige) kortvinger. Disse billene bærer preg av sitt underjordiske levesett. Øyne og flygevinger mangler helt. Kroppen er lang og tynn, jevbred, hodet forholdsvis stort med korte antenner. Pronotum og dekkvinger er ganske små, bakkroppen lang og smal. Beina er korte.
Levevis
Disse billene lever dypt nede i jorda og kommer sjelden til overflaten. De fleste av de kjente artene lever i områder med middelhavsklima. Det har blitt spekulert i at årsaken til at gruppen mangler i Nord-Europa er at de ennå ikke har vandret inn etter siste istid, da disse billene trolig har ganske dårlig spredningsevne.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlig-sentrale Europa (Østerrike, Italia, Slovenia, Kroatia, Bosnia-Hercegovina].
Trips
I Norge er det funnet 162 arter, hvorav 11 er importerte og finnes bare i drivhus. I verden er det omtrent 5000 arter.
Liv og utvikling
Trips er ofte gulbrune eller mer svart av farge og lever i blomster. Voksne (imago) finnes hele sommeren. De fleste er dårlige flygere selv om de har vinger, ofte er det med vindens hjelp at flytter fra blomsten de har vokst opp i.
Trips lever av plantesafter som den suger fra blomsten den lever i.
Forplantning
Trips har ufullstendig forvandling, men har allikevel et puppestadium (metamorfose) som finner sted mellom larvestadiet og voksent insekt (imago). Vingeanlegg er synlige i de siste larvestadiet og puppen er en fri puppe (exopterygote).