cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Duggpunkt
Duggpunktet er knyttet til relativ fukt. Høy relativ fukt indikerer at duggpunktet er nærmere lufttemperaturen. Hvis den relative fukten er 100 %, vil duggpunkttemperaturen og lufttemperaturen være like. Hvis man har et konstant duggpunkt vil den relative fukten minke når lufttemperaturen øker. Dette er årsaken til at tropisk klima kan ha lav relativ fukt og likevel kjennes ubehagelig.
Man pleier å føle ubehag ved høye duggpunkt. I Vest-Agder kaller man dette for «joglefall» (doggfall) som varer til det meste av fuktoverskuddet er blitt til duggdråper. De som er vant med kontinentalklima, begynner å få det ubehagelig når duggpunktet kommer opp mellom 15 og 20 °C.
Beregning av duggpunkt
Betegner man metningstrykket til vanndampen som p_*(T) når den har absolutt temperatur T, er duggpunktstemperaturen T_D definert som
der p_v er dens partialtrykk. Da dette kan uttrykket ved den relative fuktighet \phi som, kan duggpunktstemperaturen finnes fra ligningen
Løsningen vil avhenge av hvilken formel man benytter for metningstrykket p_*(T).
En av de enkleste formlene man kan benytte, er August-formelen. Den gir metningstrykket som
hvor p0  og B  antas å være konstanter. Duggpunkts-temperaturen kan da bestemmes ut fra relativ fuktighet og temperaturen til vanndampen ved ligningen
Michael Barnes
Michael Barnes (født 24. juni 1988 i Chorley) er en engelsk fotballspiller. Michael ble oppdaget av Manchester United da han spilte for Conference North-laget Lancaster City i FA Youth Cup. Etter et seks uker langt vellykket prøvespill i klubben ble den unge spissen Manchester United-spiller ved juniorakademiet i januar 2006. Han har hatt flere opptredener for Manchester Uniteds suksessrike reservelag. Sommeren 2008 forlot Barnes United, etter at han ikke ble tilbudt noen ny kontrakt.
Karriere som spiller (alle turneringer)
Per 14. juli 2008
Duggpunkt
Beregning av duggpunkt
Hvis man betrakter denne formelen for temperaturer mellom 0 °C og 40 °C, vil de absolutte temperaturene T  og TD  variere forholdsvis lite, og B = 5180 K. I dette temperaturintervallet har man da med ganske god nøyaktighet at duggpunktstemperaturen varierer lineært med temperaturen til luften for en gitt, relativ fuktighet. Dette er også i overensstemmelse med observasjoner som figuren til høyre viser.
Samme konklusjon følger også fra den mer presise Magnus-formelen. Som en tommelfingerregel finner man da at ved høy fuktighet vil en forandring på 1 °C i duggpunktet relativt til lufttemperaturen medføre omtrent en forandring på 5 % i den relative fuktigheten.
Eksterne lenker
Luftfuktighet
Anders Bakken
Anders Bakken (født 20. juni 1955 på Voss) er en norsk tidligere langrennsløper som representerte Lillehammer Skiklub.
Bakken vant 50 km i NM på ski, langrenn i 1981 og deltok under vinter-OL for Norge i 1980 i Lake Placid med 15.-plass på 50 km. Han har også vunnet Birkebeinerrennet to ganger i 1978 og 1979.
Han er onkel til langrennsløperne Ragnhild og Magne Haga.
Robert LeRoy
Robert LeRoy (født 7. februar 1885, død 7. september 1946) var en amerikansk tennisspiller som deltok i OL 1904 i St. Louis.
LeRoy vant to olympiske medaljer i tennis i OL 1904 i St. Louis. Han kom på andreplass i både single- og i doubleturneringen. I singlefinalen tapte han til sin landsmann Beals Wright med 4-6, 4-6.
Øst-Flandern
Øst-Flandern er en provins i Flandern og Belgia. Den grenser til Nederland og de belgiske provinsene Antwerpen, Flamsk Brabant, Hainaut og Vest-Flandern. Hovedstaden heter Gent. Arealet er på 2,991 km² og er delt inn i 6 distrikter med totalt 65 kommuner.
Aalst-distriktet:
Dendermonde-distriktet:
Eeklo-distriktet:
Gent-distriktet:
Sint-Niklaas-distriktet:
Kjell Jacob Sollie
Kjell Jacob Sollie (født 26. juni 1953 i Røros) er en norsk tidligere langrennsløper. Han representerte Ålen Idrettslag
for senere å representere Strindheim IL og etter å ha gitt seg som aktiv på internasjonalt nivå tilbake til Ålen IL. Han var på det norske herrelandslaget.
Sollie deltok under vinter-OL for Norge i 1980 i Lake Placid med 24.-plass på 50 km.
Verdensserien i sandvolleyball 2019
Verdenscupen i sandvolleyball 2018/19 ble organisert av FIVB og begynte 26. august 2018 i Siófok og ble avsluttet i Roma i september 2019.
Ducati Motor Holding
Ducati Motor Holding S.p.A. er en italiensk motorsykkelprodusent som ligger i Borgo Panigale i Bologna. Ducati er kjent for sitt design og mange suksesser innen roadracing, spesielt i VM-sammenheng i klassen Superbike.
Selskapet ble stiftet i 1926 av brødrene Bruno, Marcello og Adriano Ducati. Frem til 2. verdenskrig produserte det radioapparater. Først i 1946 presenterte Ducati «Cucciolo», den første 50 cm³ mopeden.
Motorsykler i produksjon
Dette er en oversikt over motorsykler som nå produseres av Ducati
Racing
Ducati har i en årrekke dominert VM i Superbike. Siden 2003 har fabrikken også kjempet i toppen i MotoGP. I sesongen 2007 ble australieren Casey Stoner verdensmester på Ducati Desmosedici GP07 i MotoGP. Siden starten av Superbikeserien i 1988 har Ducati vunnet hele 14 VM-titler i årene 1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999, 2001, 2002, 2003, 2004, 2006, 2008, 2009 og 2011.
Odd Hammernes
Odd Hammernes (født 28. september 1948 i Asker) er en norsk tidligere skihopper. Han representerte Asker Skiklubb.
Hammernes deltok under vinter-OL for Norge i 1976 i Innsbruck med 33.-plass i normalbakke og 50.-plass i stor bakke.
Meritter: Lengste hopp 150 meter i Vikersund (1975) Hoppukedeltaker 67/68, 71/72 og 74/75
2003: "Member Athletic Hall of Fame" University of Denver Colorado, USA. 1976: Olymiadeltager, NM-sølv storbakke, 5.-plass normalbakke 1975: 2.-plass Holmenkollen 4.-plass NM-storbakke 12.-plass Skiflynings VM Kulm 4.-plass: Skiflyving i Vikersund 1973: 4.-plass NM-storbakke 8.-plass NM-normalbakke 1969, 1971 og 1972: College Mester USA 1967: Gull NM-junior 1965: Gull NM-junior nr. 5. NM stor bakke senior 1964: Gull hovedlandsrennet Nr.1 Nordisk Juniorlandskamp
Arne Morten Granlien
Arne Morten Granlien (født 6. april 1955 i Lillehammer) er en norsk tidligere kombinertløper. Han representerte Gausdal Idrettslag.
Granlien deltok under vinter-OL for Norge i 1980 i Lake Placid uten å fullføre kombinertrennet. Han kom på 10.-plass i kombinert i VM på ski i 1978.
Casiphia
Casiphia er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore (gjerne 15-25 millimeter), svarte eller brunlige trebukker, blant de minste artene i gruppen Prioninae. Det er stor forskjell mellom kjønnene, hannene har kraftige, kamformede antenner mens disse er ganske spinkle hos hunnene. Hos noen arter har hannen også sterkt forkortede dekkvinger. Hunnene er større og bredere, gjerne også noe mer fargerike.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Systematisk inndeling
Artlisten følger
Dolomitt
Dolomitt er et bergartsdannende karbonat-mineral som består av kalsium magnesium karbonat (CaMg (CO3)2). Dolomitt er en metamorf sedimentær bergart. Fargen er ofte hvit, men kan inneholde grålige årer. I likhet med marmor er utgangspunktet kalkskall fra små sjødyr. Disse fantes i havet, der de sank ned og avleiret seg i flere meter tykke lag (sedimenter) på bunnen. Senere geologiske omveltninger har over tid hevet fjellene og endret den opprinnelige strukturen fra leireaktig til stein (metamorfose).
Oppmalt dolomitt leveres i sekkevis og brukes vanligvis til kalking av åkre og hager. Store mengder blir også spredt i vann og vassdrag for å dempe virkningen av sur nedbør.
Dolomitt dannes fra karbonatavsetninger ved at magnesium erstatter kalsium.
Historie
Mest sannsynlig ble mineralet dolomitt først beskrevet av Carl von Linné i 1768. I 1791 ble det beskrevet som en bergart av den franske naturforskeren og geologen Déodat Gratet de Dolomieu (1750–1801), først i bygninger i den gamle by Roma, og senere da prøver ble samlet inn i fjellene som nå er kjent som Dolomittene i nordlige Italia. Nicolas-Théodore de Saussure var den første som navnga mineralet, da etter Dolomieu, i mars 1792.
Norge
Noen steder i Norge blir dolomitt utvunnet til industrielt bruk. I Norge finnes det uttak av dolomitt på følgende steder:
Røsvik
Røsvik (lulesamisk: Rusvijkka) er et gammelt handelssted og tidligere fergested i Sørfold kommune i Nordland. Stedet ligger på vestsiden av fjorden Sørfolda, ca. 28 km nord for Fauske. Røsvik hadde 209 innbyggere i 2007, men innbyggertallet har siden falt under 200.
Kirke
Røsvik kirke er en trekirke fra 1883 med 600 plasser.
Røsvik bo- og behandlingssenter
Psykiatrisenteret Røsvik bo- og behandlingssenter var tidligere en helseinstitusjon i Røsvik. Sommeren 2019 kjøpte misjonsorganisasjon Ungdom i Oppdrag (UIO) Nordland bygningsmassen til den nedlagte institusjonen for å drive virksomhet der.
Røsvik kystfort
HKB (Heeres küsten batterie) 8/974 Sörfold sto klar i 1942, lokalisert i Røsvik. Batteriet besto av 6 stk Belgiske 7,5 cm. K236 kanoner med rekkevidde på 10000 meter. Batteriet ble omvæpnet i 1945 og det besto da av 4 stk. 88mm FLAK 37 luftvernkanoner.
Røsvik var også oppsatt med:
Det var også over 8000 miner utlagt i Røsvik.
Røsvik var et viktig kystfort under 2.verdenskrig, og store styrker var plassert her. Hitler hadde en plan om at Norge skulle bli delt i to og grensen skulle gå gjennom Røsvik. Lite er dokumentert og fotografert. I Røsvik finnes mange bunkere, ruiner og andre spor fra krigen Dette har til nå vært et ubenyttet turistpotensiale. Kystfortet er lite kjent i kommunen/Salten.
Røsvik skole har arbeidet med å rydde frem deler av kystfortet, samt lage en merket tursti med informasjon.
Fergested
Veien mellom Fauske og Røsvik sto ferdig i 1932; den er i dag riksvei 826. I april 1941 ble det satt i drift ei fergerute mellom Røsvik og Bonåsjøen, som en del av riksvei 50 mellom Fauske og Narvik. Da veien mellom Straumen og Sommerset (nåværende europavei 6) ble åpnet i 1966, begynte ferga å gå mellom Sommerset og Bonåsjøen. Fra 1964 gikk det ferge mellom Røsvik og Nordfold i Steigen. Den ferga ble nedlagt da Steigentunnelen ble åpnet i 1991.
Fergekaia og ei ventebu i Røsvik ble foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner, som ble utgitt av Statens vegvesen i 2002.
Leopold Theodor Barner
Leopold Theodor Barner (født Svensen 26. mars 1819 i Christiania, død 5. juli 1853 i Bergen) var en norsk forfatter av et kulturhistorisk verk, Studier over nogle af vor Tids sociale og videnskabelige Forholde (1853).
Liv
Han var sønn av sekretær og senere byskriver i Bergen Christen Svensen (1787–1863) og Cecilie von Barner (1794–1833). Han het opprinnelig Svensen, men tok i voksen alder etternavnet Barner etter moren.
Barner var elev under rektor Ørn ved Skiens skole, før han ble privat dimittert til examen artium av Marcus Jacob Monrad. Han studerte deretter ved universitetet og ble cand. jur. i 1851. Han fikk aldri noe embete, og døde i Bergen av nervefeber i 1853.
Man vet lite om Barners liv, men et avsnitt i Ludvig Auberts dagbøker fra 1850-tallet inneholder noen opplysninger om hans personlighet. Etter embetseksamen la Barner «jura snart paa Hylden og befattede sig kun med Philosophien». Han skal ha vært «et underligt Menneske, som ingen af hans Kammerater kunde blive klog paa». «Original var han i alle Ting». En gang under en fottur med kameratene skal han ha fått lyst til å reise til Paris, og reist av gårde med et skip fra Skien uten å varsle familien. Aubert hadde disse opplysningene fra Barners skolekamerat Hans Thomas Meinich.
Verk
Ved sin død var Barner i ferd med å utgi et kulturhistorisk verk, som utkom hos Beyers boktrykkeri i Bergen i 1853 under tittelen Studier over nogle af vor Tids vigtigste sociale og videnskabelige Forholde. Boken fikk en rosende omtale av Monrad i Norsk Tidsskrift for Videnskab og Litteratur. Deler av verket hadde tidligere stått på trykk i Christiania-Posten og Bergenske Blade.
Ifølge Paulus Svendsen er boken skrevet som en reaksjon på revolusjonene av 1848 ute i Europa. Barner mener revolusjonene på kontinentet er et tegn på at fransk og tysk åndsliv er i forfall, mens England har gått fri for revolusjonen og har en blomstringsperiode foran seg. Svendsen mener Barners tanker har mye til felles med juristen Anton Martin Schweigaards kritikk av tysk filosofi 20 år tidligere, men Barner utvider kritikken til også å gjelde det franske åndslivet. Barner deler også Schweigaards anti-klassiske syn, ved at han anser det som et sykdomstegn at fransk og tysk filosofi er så opptatt av den greske antikken. Grunnen til den franske kulturens slette tilstand finner han i et moralsk forfall. Fransk litteratur er «i Bund og Grund fordærvet», og en forfatter som Balzac nærmest vender moralen på hodet, slik at «det Onde stilles øverst og det Gode nederst». Derimot setter han pris på Charles Dickens' romaner og den franske vaudevillen, som han mente var et bedre organ for å ta opp politiske problemer enn revolusjonen.
Arild Linneberg diskuterer Studier i Norsk litteraturkritikks historie. Han klassifiserer verket som «metahistorisk», og mener Barners kritikk av hegelianismen og positivismen minner noe om moderne postmodernister som Michel Foucault og Jean-François Lyotard. «I norsk sammenheng er det en unik diskusjon av forholdet mellom naturvitenskapelig og humanvitenskapelig metode».
Batteri Olga
Organisasjon
Batteriet består av:
Ildledertroppen
Ildledernes primærfunksjon er å lokalisere og bekjempe fiendtlige enheter ved hjelp av krumbane på frontlinjen. Lagene får utdanning både innen ledelse av bombekaster og artilleri, med mulighet for viderekursing i ledelse av jagerfly og bombefly. Lagene skal også inneha kompetanse innenfor infanteristrid, og lett jegertjeneste. Ildledertroppen er en noe spesiell tropp med tanke på tradisjonelt militært hierarki og oppbygning. I leir er ildlederlagene direkte underlagt sitt tilhørende batteri og driver utdanning på lik linje med andre vernepliktige avdelinger i Hæren. I felt derimot bortfaller denne underleggelsen, og lagene inngår i hvert sitt kompani i 2. bataljon og er direkte underlagt sin kompanisjef. Ildlederne i BttO er i motsetning til BttN oppsatt på sekshjuling og snøscooter, og ikke panservogn slik ildledere i manøvermiljøet normalt er.
Stabstroppen
Stabstroppen er ansvarlig for oppsett og drift av batteriets kommandoplass, rekognosering av stillinger og etterforsyning av batteriet i felt. Kommandoplassens primærfunksjon er å ta imot Ildledertroppens måldata, regne disse om til skytedata og sende de ut til Kanontroppen. Rekognoseringslagets oppdrag er å rekognosere og lede kanonene og kommandoplassen inn i sine stillingsområder. Troppens forsyningselement (tren) er ansvarlig for etterforsyning av batteriets behov for proviant, ammunisjon, drivstoff og forbruksartikler. Stabstroppen er satt opp med NM-198 lettpansret kommandovogn basert på M113, Hägglunds Bv206 beltevogn, Mercedes-Benz Geländewagen 240 feltvogn og lastevogn Scania P-93.
Idrettsmarka
Da fotballen først kom til Egersund rundt år 1900 ble det spilt rundt omkring i gater og på åpne plasser i byen. Egersund FK ble stiftet i 1909 og spilte sine hjemmekamper på et jorde på Slettebø. På grunn av at dette jordet bare var tilgjengelig om høsten begynte man rundt første verdenskrig å se seg omkring etter et passende sted å anlegge en permanent fotballarena.
Valget falt på Fredriksminde, et jordstykke på Husabø like sør for prestegården som ble innkjøpt for 500 kr. Da EIK ble stiftet i 1919 var banen enda ikke ferdig, og EIK måtte spille på Slettebø inntil den nye banen var ferdig i mai 1924. Banen ble anlagt som grusbane og lå i forhold til dagens hovedbane i en vinkel på om lag 90 grader, med et mål omtrent der klubbhuset ligger i dag og et ved løå til Hognestad.
I 1934 tok EIK over ansvaret for anlegget fra kommunen og klubben la straks planer for å vende banen til dagens posisjon, så i gress + lage løpebaner slik at man fikk et komplett idrettsanlegg. Banen stod klar i 1939 etter at klubben hadde brukt mer enn 20 000 kr på oppgraderingen, men krigen gjorde at den ikke ble tatt i bruk skikkelig før i 1947, etter at tyske krigsfanger hadde reparert skader som okupasjonsmakten hadde påført anlegget. Ved hjelp av krigsfangene ble også treningsbane bygget, først som grusbane. EIKs finanser førte imidlertid til at Idrettsparken gikk tilbake i kommunalt eie. Inntil 1948 hadde spillerne skiftet i en løe som stod ved banen, men dette året fikk EIK oppført garderober på anlegget. 10 år senere stod andre etasje i klubbhuset ferdig med kafe og møtelokale. Det ble videre utbygd på midten av 1980 tallet.
Under oppgradering av anlegget på midten av 1990-tallet da gressmatten ble skiftet ut og ny løpebane lagt, ble det klargjort for ny hovedtribune på klubbhus-siden, men det ble forst alvor over tribuneplanene etter EIKs opprykk til andre divisjon i 2004. Arbeidet med hovedtribunen startet i april 2005. To måneder senere stod betongunderdelen ferdig med 300 stoler nærmest midtbanen og med ståplasser for ytterligere 1000-1500 mann mot Nordre sving. Bunnskrapt kommunekasse gjorde at det ikke var penger til taket i første omgang, men dette arbeidet ble gjort våren 2011, slik at pr i dag har Idrettsparken tak på bortimot 2000 publikumsplasser.
Alphonzo Bell
Alphonzo Edward Bell sr. (født 29. september 1875, død 27. desember 1947) var en amerikansk tennisspiller som deltok under OL 1904 i St. Louis.
Bell vant to olympiske medaljer i tennis under OL 1904 i St. Louis. Han kom på andreplass i doubleturneringen sammen med Robert LeRoy. I singleturneringen tapte han samifinalen til gullvinneren Beals Wright og fikk bronse.
Boligbygg Oslo
Boligbygg Oslo KF er et kommunalt foretak som eier, drifter og leier ut de kommunale boligene i Oslo kommune. Foretaket har sin historie tilbake til Leiegårdskontoret som ble opprettet i 1898.
Boligbygg Oslo har ansvar for forvaltning, drift og vedlikehold av ca.11 700 boliger. Til sammen bor det over 25 000 mennesker i boligene. Med en million kvadratmeter boligareal er Boligbygg Norges største utleier av boliger. Det er Oslos bydeler som tildeler boligene, på bakgrunn av kriterier vedtatt av Oslo bystyre. Boligbygg Oslo forteller bydelene om hvilke boliger som til enhver tid er ledig, stiller boligene til disposisjon for bydelene og inngår leiekontrakt med den som har fått tildelt bolig.
Eiendomsforetaket ble etablert i forbindelse med Eiendomsreformen i 2003, og foretaket ble etablert 1. januar 2004. I 2020 ble Oslobygg KF etablert, og overtok ansvaret for utbyggingsvirksomheten i Boligbygg.
Boligmassen
Om lag 3 % av boligene i Oslo er kommunale, og de fleste kommunale boligene ligger i de østlige bydelene. Bydelen med flest kommunale boliger er bydel Sagene med 2 099 boliger, fulgt av Gamle Oslo med 1 701 og Grünerløkka med 1 324. Bydel Ullern har bare 248 kommunale boliger. Litt over to tredeler av Boligbyggs boliger ligger i heleide kommunale eiendommer, og en tredel er boliger i borettslag og sameier. I overkant av 80 prosent er ordinære boliger uten spesiell tilrettelegging, mens ca. 20 prosent er omsorgsboliger tilpasset eldre, eller HC/PU-boliger for personer med spesielle behov. UngBo er 124 boliger for personer mellom 17 og 23 år.
Theatre World Award
Theatre World Award er en amerikansk teaterpris som deles ut årlig til skuespillere som har utmerket seg på teaterscenen i New York.
Historie
Prisen ble delt ut for første gang etter 1945- til 1946-sesongen, og blant de første vinnerne var Betty Comden, Judy Holliday og John Raitt. Blant vinnerne i årene etter er blant annet Julie Andrews, Lea Salonga, Carol Channing, Barbara Cook, Tim Daly, Loren Dean, Calista Flockhart, Grace Kelly, Cloris Leachman, Carol Lynley, Lizbeth MacKay, Jayne Mansfield, Audra McDonald, Helen Mirren, Brenda Blethyn, Gillian Anderson, Patricia Neal, Brooke Shields, Maureen Stapleton, Meryl Streep, Bernadette Peters, Vanessa L. Williams, Danny Aiello, Richard Burton, Marlon Brando, Dixie Carter, Billy Crudup, Ralph Fiennes, Andy Griffith, Laurence Harvey, Charlton Heston, Burt Lancaster, Jude Law, Anthony Perkins, Christopher Plummer, Cliff Robertson, Eli Wallach, Lucie Arnaz, James Dean, Dustin Hoffman, Dick Van Dyke, Carol Burnett, Jane Fonda, hele rollebesetningen i A Chorus Line, og – i det 21. århundre – Marissa Jaret Winokur, John Lloyd Young, Antonio Banderas, Christina Applegate, Fantasia Barrino, Harry Connick jr., Hugh Jackman og Reba McEntire.
Vinnerne velges av en komité bestående av New York-baserte kritikere. Denne komiteen består i dag av Peter Filichia (Theatermania.com), Harry Haun (Playbill), Matthew Murray (TalkinBroadway.com), Frank Scheck (New York Post), Michael Sommers (Newhouse Papers), Doug Watt (Critic Emeritus, New York Daily News) og Linda Winer (New York Newsday), og er samordnet av Theatre World-redaktøren John Willis og Associate-reaktøren Ben Hodges.
Prisen er kjent som «Janus», etter den romerske guden, og er en bronseskulptur designet av Harry Marinsky.
Pavlo Pasjajev
Pavlo Vahifovytsj Pasjajev (ukrainsk: Павло Вагіфович Пашаєв født 4. januar 1988) er en ukrainskfødt aserbajdsjansk fotballspiller som spiller for FK VPK-Ahro.
Landslaget
17. november 2015 fikk han sin første landskamp for mot.
Religionssamtalene i Marburg
Religionssamtalene i Marburg (tysk: Marburger Religionsgespräche) fant sted fra 1. oktober til 4. oktober 1529 på Marburger Schloss etter invitasjon fra landgreve Philipp.
Beskrivelse
De var de første av en rekke luthersk-reformerte nattverdssamtaler. Philipp av Hessen inviterte til religionssamtalene etter at Worms-ediktet igjen var blitt bekreftet på riksdagen i Speyer i 1529. Det var nå nødvendig med en felles linje mot «de gammel-troende» (Die Altgläubigen), dvs. katolikkene, og Habsburgerne.
Marburgerartikkelen stilte opp en enighet på 14 av 15 punkter. Dette var pubnkter rettet mot «papismen» og «gjendøpere», og vedrørende flere av kristendommens viktigste lærer. Artiklene ble senere, sammen med blant annet Schwabachartiklene, også grunnlag for Den augsburgske bekjennelse.
Det 15. punktet omhandlet nattverden, men her så ingen av partene mulighet til å komme til enighet. Kun fellesskapet mot den gamle kirken kunne bekreftes.
Stridspunktet var det forskjellige synet Martin Luther og Ulrich Zwingli hadde på nattverden: Luther holdt fast ved Kristi reelle nærvær (realpresens, «hoc est corpus meum»), mens Zwingli bare ville forstå «est» som signifikativt (= det «betyr»).
Deltagerne var ved siden av Luther og Zwingli dessuten Philipp Melanchthon og Johannes Oekolampad (fra Basel), og i en ytre krets (noen som «tilhørere») blant annet Martin Bucer, Jakob Sturm, Caspar Hedio, Justus Jonas den eldre, Andreas Osiander, Johannes Brenz og Stephan Agricola. Melanchthon stod sammen med Luther i nattverdsspørsmålet og betegnet zwinglianernes syn som «ufrom lære», Bucer stod på Zwinglis side.
Virkning
Rett nok var det gjennom århundrene mange ganger forsøk på tilnærming, med det var først ved Leuenbergerkonkordansen i 1973 som overvant de gjensidige fordømmelser vedrørende partenes forskjellige nattverdsteologier.
Erik Gogstad
Erik Christian Gogstad (født 7. mai 1963 i Råstad ved Sandefjord) er en norsk tidligere bobkjører. Han representerte Viking Bobklubb.
Gogstad deltok under vinter-OL for Norge i 1992 i Albertville med 27.-plass i toerbob.
Altocumulus
Altocumulus eller rukleskyer er en skytype bygd opp av lag eller flak av kuleformede skydotter eller ruller. Hvert enkelt element er større og mørkere enn elementene i cirrocumulus, men mindre enn dem i stratocumulus.
Skyene hører til klassen mellomhøye skyer, og blir dannet mellom 2000 og 5500 meters høyde. Ofte ser man skyene foran en kaldfront, og i enkelte områder kan de på varme og fuktige sommermorgener være et tegn på at det kan utvikles tordenskyer senere på dagen.
Skyene består for det meste av underkjølte vanndråper, men i svært lave temperaturer kan de også inneholde iskrystaller. På samme måte som med altostratus blir disse skyene dannet ved heving av store luftmasser, etterfulgt av kondensasjon. Forskjellen er at altocumulus blir påvirket av instabilitet i den omkringliggende atmosfæren, og den stigende luften danner de små cumulusaktige skydottene. Hvis skyene er tykke nok kan de av og til føre til litt regn, og det er som oftest også et tegn på at en front er like om hjørnet, særlig hvis skydekket har blitt tykkere i løpet av dagen.
Ofte kan man ha både altocumulus og altostratus samtidig på himmelen og de kan dekke svære områder, særlig i forbindelse med fronter.
Det finnes flere varianter av altocumulusskyer:
Where You Lead
«Where You Lead» er en amerikansk sang, skrevet i 1970 Carole King og Toni Stern.
Den forekom først på Kings bestselgende LP, Tapestry (Ode SP 77009), i januar 1971. Sangen var inspirert av Ruts bok, hvor det står: «Hvor du går, skal jeg følge».
Barbra Streisand spilte også inn sangen. Den ble utgitt på singlen Columbia 4-45414 (som nådde hitstatus) i 1971 og på hennes LP, Barbra Joan Streisand (Columbia KC 30792) i august samme år. I 1972 ble en liveinnspilling av sangen utgitt på singlen Columbia 4-45626 og på hennes LP, Live Concert at the Forum (Columbia KC&nbdsp;31760). Den ble igjen en mindre hit.
Carole King gjeninnspilte «Where You Lead» til den populære TV-serien, Gilmore Girls, med sin datter Louise Goffin. Den ble brukt som seriens temasang.
På sin CD, Love Makes the World – Deluxe Edition fra 2005, gjeninnspilte King sangen med Louise Goffin. Her hadde den tittelen «Where You Lead I Will Follow». Sangen forekom på live-DC-platen, The Living Room Tour, samme år.
King fremførte sangen med James Taylor på mange av showene på deres felles Troubadour Reunion Tour i 2010.
Norsk versjon
Bjørg Engh har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Hvor du går».
Henriksdal Spring Tour
Henriksdal Spring Tour er en frittstående elitekonkurranse i sprangridning som arrangeres over to helger på Henriksdal i Sjöbo i Sverige.
I 2009 fant konkurransen sted 16.-18. april og 23.–26. april. Deler av den nordiske eliten deltok, blant disse var Malin Baryard, Maria Gretzer, Roine Zetterman, Peder og Jens Fredricson, Pia Pantsu, Linnea Ericsson samt toppryttere fra enkelte andre land. Totalt var det mer enn 2 000 starter fordelt over to gressbaner der konkurransene foregikk parallelt. Konkurransene fungerte videre som kvalifikasjonsrunder for Falsterbo Horse Show. Ved siden av eliterytterne deltok også mange unge ryttere i konkurransene.
Maria Pia (bru)
Ponte de D. Maria Pia er en jernbanebru som går over Douro rett øst for Porto i Portugal.
Ludvigsen
Ludvigsen er et vanlig etternavn i Norge. Per januar 2020 var det 2,699 med etternavnet Ludvigsen i Norge. Navnet er et patronymikon, og betyr sønn av Ludvig.
Larvikitt
Larvikitt er en monzonittisk dyperuptiv bergart som er kjent for sitt vakre fargespill.
Maria Pia (bru)
Brua er en stålbru konstruert av Gustave Eiffel og bygget fra 1876 til 1877 på oppdrag av kongen av Portugal og er oppkalt etter dronningen Maria Pia.
Larvikitt
Bergindustri
Larvikitt er Norges viktigste naturstein som utvinnes i stor skala. I steinbruddene tas det ut to hovedvarianter, lys larvikitt og mørk larvikitt. Det kan være betydelige variasjoner i utseende på steinen mellom lokalitetene. Bruddene ligger hovedsakelig i Larvik i Vestfold og litt inn i Porsgrunn i Telemark. Larvikitt er bare funnet i Oslofeltet, hovedsakelig ved Larvik og områdene rundt. Den blir brukt til fasader, gravmonumenter, benkeplater, fliser og lignende over hele verden. Bergarten har fått sitt navn etter byen Larvik. Som handelsvare blir den ofte markedsført under navn som lys labrador, mørk labrador, Blue pearl, Emerald pearl og lignende, og er blitt en viktig eksportartikkel. I 2005 ble det eksportert larvikitt for 660 millioner kroner. Larvikitt ble i februar 2008 kåret til Norges nasjonalbergart.
Maria Pia (bru)
Buen ble bygget fra begge sider uten støtte nedenfra, før tårnene på sidene ble bygget. Midlertidige vaiere ble festet mellom tårnene og buen. Vaierne ble demontert da buen stod ferdig og stod av seg selv. Brobanen ble bygget fra begge sider samtidig som buene ble bygget. Byggemetoden førte til at arbeidet gikk raskt og ble senere benyttet på mange andre bruer.
Larvikitt
Utbredelse
Larvikitt er vanlig forekommende i sørlige del av det som kalles Oslofeltet. Dette er en monzonittisk dyperuptiv som utgjør en hovedgruppe av Oslofeltets bergarter.
Maria Pia (bru)
Maria Pia har en høyde på 60 meter, total lengde på 563 meter og et spenn på 160 meter og var på den tiden den lengste buebru i verden.
Larvikitt
Petrologi
Larvikitt hører til de magmatiske bergartene (eruptive). Den er en dypbergart, også kalt intrusiv størkningsbergart, som er blitt dannet under høyt trykk og høy temperatur dypt nede i jordskorpen. Den består hovedsakelig av alkalifeltspat og plagioklas. Mindre mengder biotitt, augitt, nefelin, magnetitt, ilmenitt, olivin og kvarts kan være til stede.
Maria Pia (bru)
Maria Pia var en suksess og Eiffel fikk da oppdrag med Viaduc de Garabit (Garabit Viaduct) over Truyère i Sentralmassivet.
Larvikitt
Petrologi
Larvikitt har et blålig fargespill som skyldes lysbrytning i mikroskopiske lameller av plagioklas i alkalifeltspat (schillereffekt). Bergarten får dermed en spesiell glans som gjør den attraktiv som pryd og bygningsstein. Dette fargespillet har av mange blitt forvekslet med fargespillet fra plagioklasvarianten labradoritt. Fargespillet i labradoritt ligner på fargespillet i larvikitten, men her skyldes det variasjon av natriuminnholdet i krystallene.
Larvikitt som bygningsmateriale
Larvikitt har blitt brukt som bygningsstein i kirker og andre byggverk siden middelalderen. Likevel startet den kommersielle driften ikke før på 1880-tallet. Det første bruddet ble startet av Ferdinand Narvesen i 1884. På den tiden kalte geologene den for labrador. Det var før W.C. Brøgger i 1890 beskrev bergarten som en augitt-syenitt og ga den navnet larvikitt etter byen Larvik som lå like ved. Senere har det vist seg at larvikitten i lokalitetene for det meste kan klassifiseres som alkali-monzonitter. Tross dette blir larvikitt den dag i dag solgt under navn som labrador, syenitt og granitt. Trolig fordi disse navnene klinger litt bedre.
Norges nasjonalbergart
Larvikitt ble i februar 2008 kåret til Norges nasjonalbergart. Den var en av ti blant 50 bergarter som var blitt plukket ut av en fagjury, som gikk videre til folkeavstemning. Da avstemningen var over den 18. januar, hadde larvikitt fått 40 % av stemmene og lå an til å bli en klar vinner. Siden larvikitt er så «typisk norsk» som den er, kunne fagjuryen lett slutte seg om denne bergarten. Kåringen ble presentert i anledning av Norges geologiske undersøkelses 150-årsjubileum 6. februar 2008.
Thulitt som tidligere er blitt «kåret» som «Norges nasjonalstein», er ikke diskreditert av kåringen av Norges nasjonalbergart.
Erviktunnelen
Erviktunnelen er en 640 m lang tunnel som ligger i Stad kommune i Vestland. Tunnelen ble åpnet i 1991, og avløste en svingete og rasfarlig strekning langs Ervikstranda. Tunnelen går mellom Haus og Kjølsdalen.
Spellemannprisen 1973
Spellemannprisen 1973 var den andre utgaven av Spellemannprisen og ble delt ut lørdag 2. mars 1974 i Chateau Neuf i Oslo. Fiolin- og hardingfele-spilleren Sigbjørn Bernhoft Osa ble tidelt juryens hederspris. Dette var andre gang utdelingen ble arrangert, og første gang det ble delt ut pris i de nye klassene gammeldans og folkemusikk, årets jazz-plate og årets verbal-plate.
Utdelingen ble overført på både radio og TV av NRK, begge steder i opptak. Rolf Kirkvaag var programleder mens Egil Monn-Iversen ledet orkesteret.
«Vädersolstavlan»
«Vädersolstavlan», opprinnelig malt av Urban målare i 1535, er en av de eldste kjente avbildningene av Stockholm. Originalen er forsvunnet, men en kopi fra 1630-tallet utført av Jacob Heinrich Elbfas henger i Storkyrkan i Stockholm.
Spellemannprisen 1973
De påmeldte bidragene ble vurdert av en jury bestående av Finn Jor,, Stein Dag Jensen, Espen Eriksen (journalist), musikerne Rowland Greenberg og Per Asplin, samt med Yngvar Holm som jurysekretær.
«Vädersolstavlan»
På Urban målares tid ble halofenomenet sett på som et illevarslende jærtegn og redde mennesker søkte seg til kirkene. Olaus Petri ville at bisolene som ble sett over byen noen timer på morgenen den 20. april 1535 skulle dokumenteres og bestilte derfor maleriet.
Spellemannprisen 1973
Øvrige nominerte
Årets kvinnelige pop-artist:
Årets mannlige pop-artist:
Årets gruppe:
Gammeldans og folkemusikk:
Årets jazz-plate:
Årets seriøse plate:
Årets viseplate:
Årets verbal-plate:
Årets barneplate:
Eksterne lenker
Spellemannprisen 1973
Abdullah Al-Rashidi
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok han bronse i skeet.
Christian Fennesz
Musikken til Fennesz er vanskelig å karakterisere, men består av gitar pluss elektronisk kreativitet. Mange kaller det støy, med andre ord kan det være vanskelig å finne noen bestemt form i hans komposisjoner. Men lydbildet er ofte delt opp i flere lag og man finner oftest en melodi skjult i alt «kaoset».
Han har sterke relasjoner til det østerrikske plateselskapet Mego, som er et selskap som stort sett gir ut eksperimentell elektronisk musikk.
Albumet han ga ut i 2001, Endless Summer, er nummer 22 på Pitchfork sin liste over de beste ambient albumene, The 50 Best Ambient Albums of All Time.
Fennesz har også jobbet sammen med det norske bandet Ulver, samt østerrikeren Peter Rehberg og amerikaneren Jim O'Rourke fra Sonic Youth. Sammen opptrer de under navnet Fenn O'Berg.
Med Fenn O'Berg Med Food
Med Fenn O'Berg
Homo naledi
Homo naledi er en utdødd menneskeart funnet i Gautengprovinsen i Sør-Afrika i 2013. Skjelettene ble funnet i Rising Star-grotten. I 2017 ble skjelettene datert til å være mellom 335,000 og 236,000 år gamle.
Etymologi
Ordet naledi betyr «stjerne» på tswana og sesotho-språkene. Homo naledi kan derfor oversettes til «stjernemennesket».
Oppdagelse
Mens de utforsket Rising Star-grottene oppdaget grotteutforskerne Rick Hunter og Steven Tucker den 13. september 2013 en trang sjakt som gikk ca. 12 meter ned i bakken inne i grottene. Sjakten ledet til et rom 30 meter under bakken. På bunnen i rommet lå det spredd med fossilbein.
Datering
En absolutt datering av funnet, eller av de omliggende steinartefakter, fant ikke sted da funnene ble beskrevet første gang. I stedet ble det avledet av anatomiske kjennetegn at en alder på inntil 2,5 millioner år var tenkelig. En detaljert sammenligning av Homo naledis karakteristika med andre og sikkert daterte hominine fossiler gav i 2016 imidlertid en «høyst sannsynlig» alder på bare 912.000 år.
En uran-thorium-datering, i tillegg til paleomagnetiske analyser, ble i 2017 tolket dit hen at fossilene var 335,000 til 236,000 år gamle.
Diego Guastavino
Diego Nicolás Guastavino Bentancor (født 26. juli 1984 i Montevideo), også kalt Diego Guastavino, er en uruguayansk fotballspiller. Guastavino er midtbanespiller/spiss, og spilte senest for den norske klubben Brann.
Han fikk sin debut for Brann i kvartfinalen i NM-cup mot Odd Grenland 8. august 2009, i en kamp Odd Grenland vant 5–1. Hans første tippeligakamp kom hjemme på Brann Stadion åtte dager senere, da han spilte 85 minutter og scoret Branns siste mål i 4–2-seieren mot Strømsgodset.
Sprint-NM på skøyter junior 1993
Juniornorgesmestere ble Marthe Sundby, Aurskog-Finstadbru SK for damene og Lars Stomperudhaugen, Hamar IL for herrene.
Diego Guastavino
Tidligere har han spilt for Sud America, Deportivo Maldonado, Lugano og River Plate. Guastavino gikk deretter til Lyn i mars 2008 på anbefaling av Lyn-vennene Matias Almeyda og Terje Liverød, og sistnevnte er nå hans agent. Den 4. august 2009 ble det klart at Guastavino blir Brann-spiller, et halvt år før kontrakten hans med Lyn gikk ut.
Han er regnet som en spiller med et meget godt teknisk repertoar, samt at han har særdeles gode avslutninger. Etter lenge å ha slitt med småskader og manglende tillit, etablerte Guastavino seg i Lyns startellever i vårsesongen 2009. Enkelte medier har sammenlignet ham med tidligere Stabæk-spiller Alanzinho.
Etter 2011-sesongen valgte Gustavino å avbryte kontrakten med Brann som løp ut 2012-sesongen på grunn av at han ønsket å spille i Uruguay av familiegrunner.
Moss (sentrum)
Moss sentrum er en bydel i Moss og omfatter Værla, Mossesundet øst, Bjerget/ Næsset (området fra Dronningens gate til trafostasjon ved Mossehallen), Malakoff, Hollenderbjerget (stedet rundt høyblokken i Svaebakken), Skarmyra og Klommesten frem til Krapfossbrua.
Bygningsmassen nedenfor rundkjøringen med en stor krans i seg på Jeløya er i dag også en del av Moss sentrum.
Norsk jernbanemuseum
Norsk jernbanemuseum er Norges nasjonale jernbanemuseum. Det er ett av verdens eldste jernbanemuseer og ble etablert på Hamar i 1896, noe som også gjør Norsk jernbanemuseum til Norges eldste tekniske museum. Dagens lokalisering er den tredje i byen. Første plassering av museet var i ett rom i 2. etg. over venterommet i dagens stasjonsbygningen på Hamar. i 1912 måtte museet pakkes ned. Etter noe diskusjon om plassering reåpnet man i 1930 i bydelen Disen, hvor Jernbaneskolen lå. Her åpnet museet med en liten park, med stasjonsbygninger. Rullende materiell var også nå kommet med i samlingen. I 1956 flyttet man til nybygget administrasjons- og utstillingsbygning i Rosenlundvika ved Domkirkeodden. I 2003 åpnet en ny administrasjons- og utstillingsbygning på Martodden - i nordenden av museumsparken.
Norsk jernbanemuseum er en egen etat underlagt Samferdselsdepartementet, og etatsstyres av Jernbanedirektoratet.
Museets innhold
Utstillingene innendørs i den hovedbygningen omfatter gjenstander, modeller og illustrasjoner fra norsk jernbanehistorie, videovisning, PC-spill, animasjonsfilmer, reiseplanlegger og jernbaneprosa- og musikk. Friluftsmuseet/museumsparken er åpent kun i perioden juni til september.
Lokomotiv- og vognhallene inneholder en historisk samling lokomotiver og vogner helt fra jernbanens tidligste år i Norge. Blant annet er ett av Norges største damplokomotiv – Dovregubben samt kongevogner og annet historisk materiell utstilt. Museumsparken er anlagt med skinnegang, signaler, stasjonsbygninger, lokomotivhall, åpen restaurantvogn til bruk for publikum, hvilebrakke for banemannskap, Narvesens første aviskiosk og banevokterbolig (ex. Sonsveien). I sommersesongen kjøres «Tertittoget» (smalsporet 750 mm bane) og minitoget «Knertitten» (hagejernbane) i museumsparken.
Norsk jernbanemuseum har et spesialbibliotek for norsk jernbanevirksomhet og en rikholdig fotosamling. Fotosamlingen omfatter et stort antall bilder fra rundt 1860 og frem til i dag. Samlingen dokumenterer jernbanens anlegg og drift i Norge og bildene er tatt av mange forskjellige fotografer, både profesjonelle, jernbanens ansatte og privatpersoner. Deler av samlingene er publisert på Digitalt museum.
Museet ble tilknyttet Dovrebanen med et sidespor langs Birkebeinervegen for transport av materiell i 1996, ved at Norcems sidespor fra 1959 ble forlenget.
Store deler av museets samling av rullende materiell (lokomotiver og vogner) er deponert hos andre. Museet eier storparten av den museale materiellparken ved både Urskog-Hølandsbanen og Setesdalsbanen; samt mange av de museale trekkaggregatene ved Krøderbanen.
Museet har to operative togsett som kan kjøres på det nasjonale jernbanenettet. Det ene er : "Karettoget" med damplokomotivet Caroline (type 2a nr 17) fra 1861 og karetvogner fra 1880-1890-tallet og "Stålvogntoget" som trekkes enten av et diesellokomotiv av type di 3 (nr 602, nr 616 eller nr 642) eller av et elektrisk lokomotiv av type el 11 (nr 2098 eller 2107) eller el 13 (nr 2142) og som for øvrig består av vogner i fra 1960-tallet.
Atle Norstad
Atle Norstad (født 22. april 1961 i Sarpsborg) er en norsk tidligere bobkjører. Han representerte Borg Bobklubb.
Norstad deltok under vinter-OL for Norge i 1992 i Albertville med 27.-plass i toerbob.
Landhockey under samveldelekene 2002
Landhockey under de britiske samveldeleker 2002. Landhockey var en av flere sporter under de syttende samveldelekene som ble arrangert i Manchester i England i perioden 25. juli til 4. august 2002. Det var andre gangen som landhockey var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 2002 var det åtte herrelag og åtte damelag som detok. India vant dameturneringen og Australia vant gull i herreturneringen.
Granneheimen kapell
Granneheimen kapell eller Grandeheimen kapell er et bedehuskapell i form av en langkirke i tømmer i Masfjorden kommune i Vestland fylke. Bygget ble oppført som bedehus 1926 og vigslet på pinsedagen i 1927. I 1931 ble det vigslet for kirkelig bruk. Senere er kapellet utvidet i 1953 og 1973. Ved sistnevnte anledning ble det oppført et klokketårn.
Regalskipet «Äpplet» (1622)
Regalskipet «Äpplet» var et svensk orlogsskip bygd i Västervik i årene 1618-1622. Skipet hadde en bestykning på 52 kanoner hvorav tjue store, 48-pundskanoner i hovedbatteriet. Skipet ble tatt ut av flåtelistene etter bare tre år. Regalskipet var et mislykket fartøy som hadde fått et altfor svakt skrog ettersom proporsjonene var større enn opprinnelig beregnet. «Äpplet» hadde en kjøllengde på 42,76 m eller fire meter mer enn regalskipet «Vasa»s kjøllengde på 38,75 meter. Dette var den svenske kongen Gustav II Adolfs første forsøket på skip med to batteridekk eller meget kraftig bestykning. Til tross for at prosjektet var mislykket og skipsbyggerne måtte kjøpe tilbake skipet, skulle kongen forsøke igjen. Resultatet var regalskipet «Vasa» og regalskipet «Äpplet».
Adelaide João
Karriere
Hun vant karriereutmerkelsen under Sophia Awards i 2018.
På det siste bodde hun i Casa do Artista, og ble rammet av covid-19, i en alder av 99 år.
Regalskipet «Äpplet» (1622)
Byggingen
Denne kontrakten som ble hentet fram av marinehistorikeren Jan Glete i nyere tid, avslørte en bestilling på tre skip av to entreprenørere fra Nederland, Paridon van Horn og Christian Welshuisen, som blant annet var de viktigste leverandører av fartøy til den svenske marinen. I perioden 1619 til 1622 var tre skip levert fra verftet i Västervik, «Perseus» på 500 tonn i 1620, «Västervik» på 300 tonn i 1621 og «Äpplet» på 1 300 tonn. Det siste skipet kostet 33 000 daler for kongen, til sammenligning kostet regalskipet «Vasa» 53 300 daler. (Beregnet til 42 000 daler i 1625.) Ett mellomskip som «Gustavus» på 800 tonn kostet mellom 15 000 og 16 000 daler. Det tredje skipet som erstattet «Förgyllda Äpplet» ti år etter det var ødelagt utenfor Kalmar, ble det første orlogsskipet med et deplasement på mer enn ett tusen tonn siden «Stora Skeppet» var utgått i 1609.
Med i kontrakten var en bestikk for det planlagte skipets proporsjoner oppgitt, det skulle ha en lengde i kjølen på 60 alen (en svensk alen på 0,594 m), en bredde på 18 alen og dybden i rommet på seks alen (avstand mellom dekk og kjøl). Avstanden mellom nedre og øvre dekk har blitt oppgitt til syv fot eller 2,07 m. Denne bestikken viser et skip med en kjøllengde på 35,64 meter med et skrog som hatt en bredde på 10,69 meter og indre avstand på 4,15 meter mellom kjølen og nedre dekk. Det hadde to gjennomgående dekk, som muligens rommet skipets artilleri.
Men den 10. mai 1619 ble det inngått en ny kontrakt om byggingen av storskipet, det skulle bli lengre med ti ekstra alen i kjølen. Samtidige skip i kontrakten ble dermed gjort større enn opprinnelig tenkt. Etter skipet var gjort ferdig om våren 1622 ble det oppmålt, da kom det ut at en forlengelse hadde funnet sted; kjøllengden var 72 alen (42,76 meter) lang, bredden 19 alen og dybden i rommet på 7 alen. Regalskipet «Vasa» har en kjøllengde på 38,75 meter og en lengde mellom stevnene på 47,5 meter.
Regalskipet «Äpplet»
Det nye storskipet som deretter betegnes som et «regalskip» som det første av sitt slag, var lengre og større enn det berømte regalskipet «Vasa», men det er smått med detaljene om utseendet og den øvre delen av skroget. Bevarte regenskaper fra arkliet (artilleriadministrasjoen) funnet på Krigsarkrivet viser at «Äpplet» hadde en usedvanlig bestykning, bekreftet på en bestykningsplan fra 1625; 20 store 48-punds kanoner. Dette er noe av det største som ble montert på et seilskip på 1600-tallet. Samtidige 24-punds kanoner fremstilt i Danmark 1613-1629 hadde en stykkvekt på opptil 200 kulevekter eller to hundre ganger vekten av prosjektilet. Bestykningsplanen viser at «Äpplet» hadde en samlet bestykning på 46 kanoner, hvorav 20 48-punds, 8 eller 10 12-punds og 16 3-punds kanoner samt seks haubitser kalt «stormstykker» for nærkamp og ti mindre skyts kalt «märshakar». De seks haubitser og de ti mindre skyts ble som regel bare brukt i nærkamp. Fra 1624 er det vist at 6-punds kanoner var avfyrt, forbruket av krutt var ført opp i regnskapene fra arkliet. Besetningen er oppgitt å være på 346 mann, utenom eller medregnet 164 soldater.
Etter å ha blitt levert, ble det oppdaget alvorlige skader på konstruksjonen som et resultat av forlengelsen, forholdet mellom kjøllengde og bredde var på cirka 3,8:1, langt mer enn regalskipet «Vasa»s forhold på 3,3:1, dermed ble skroget utsatt for deformering ettersom det ikke hadde tilstrekkelig langskipsstyrke. Et lavt skrog med liten vindfast kunne bli så lang at det lettere blir utsatt for hogging-fenomenet. Formuleringer fra Skeppsholmen i kontrakten fra 10. februar 1625 omkring reparasjonen av «Äpplet» viser at skroget var for svakt for artilleriet. Skipsbyggerne i Västervik allerede den 15. desember 1623 fikk en kontrakt om å reparere manglene på «Äpplet» etter disse var påvist. Skroget ble forsterket med dobbelhud og innlagt tre i akterskipet for kahytten. Dette arbeidet ble overført til Henrik Hybertsson og Arent de Groot som fikk en kontrakt verdt 13 000 daler for reparasjonen.