cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raymond Carver
Liv og virke
Nitten år gammel giftet Carver seg med sekstenårige Maryann Burk. De fikk en datter og en sønn, og skilte seg i 1982. Allerede i 1978 hadde Carver skrevet et brev til Maryann der han fortalte at han hadde innledet et forhold til lyrikeren Tess Gallagher, og det første ekteskapet tok da i realiteten slutt. Carver og Gallagher giftet seg etter å ha holdt sammen i mange år.
Carver var venn av Tobias Wolff og Richard Ford. I 1988 ble han opptatt i American Academy of Arts and Letters. Helt siden tiden ved Humboldt State College og fram til ti år før sin død var Carver en tung alkoholmisbruker. Mange av hans fortellinger vitner om hans trang til alkohol.
Carver døde av lungekreft i en alder av 50 år i Port Angeles (Washington).
Carvers fortellinger ble oversatt til japansk av forfatteren Haruki Murakami.
Annet
I den amerikanske dramakomedien Birdman fra 2014 står en Broadway-oppsetning basert på Carvers novelle What We Talk About When We Talk About Love sentralt i handlingen.
Historien om de tre små fisk
Historien om de tre små fisk, også kalt De tre små fisk, er den norske versjonen av Three Little Fishies, en populær amerikansk swinglåt fra 1939. Sangen regnes i dag vanligvis som en barnesang, både i Norge og utlandet.
Bakgrunn
Historien om de tre små fisk ble opprinnelig skrevet i 1939 som Three Little Fishies, seinere også kalt Itty Bitty Pool. Låtskriverne var to unge studenter ved University of Tennessee i USA, Josephine Judson Carringer og Betty Lynn Kirk, som skal ha solgt sangen videre for 200 dollar. Saxie Dowell, amerikansk swingkomponist og storbandleder, utvidet teksten og melodien, og sangen ble en stor slager med topplassering på salgslistene samme år i en versjon sunget av radiokjendisen Kay Kyser.
Den humørfylte swinglåten har kommet i et utall versjoner og innspillinger siden, deriblant sunget av den amerikanske storbandsjarmøren Harry Babbitt og den australske sangduoen The Barry Sisters i 1961.
Three Little Fishies er også blitt utgitt med norsk tekst av Bias Bernhoft og Arild Feldborg. Sangen ble innspilt som Swingdilla allerede i februar 1940 av revyartisten og komikeren Leif Juster med Willy Johansens orkester. Den ble utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 2703. Justers versjon inneholder en annen og lengre variant av den norske teksten enn den som stort sett brukes i dag. Justers variant inneholder bl.a. at de måtte flykte fra en hval før de ble fanget i et garn omtrent som den engelske teksten. Disse delene er i dag utelatt. Juster parodierer blant annet scat-sang, en lydlek som var særlig populær innen swingjazz på 1930- og 1940-tallet, og hans humoristiske Swingdilla ble en stor slager. Juster sang den også på NRK fjernsynet på 1960-tallet.
Tre små fisk med den nåværende norske teksten har seinere blitt utgitt på flere barneplater, blant annet på Ingebrigt Daviks Hit eit steg i 1989, en innspilling som opprinnelig kom tidlig på 1970-tallet, og som Har du hørt historien om de tre små fisk på Wenche Myhres Du og jeg og vi to! fra 2001. Sangen er derfor i dag først og fremst kjent som en barnesang i Norge og mye brukt i barnehager og småskoleklasser der den også synges som en sanglek. Den blir også brukt i fjernsynsreklamene for Stabburets «makrell i tomat», regissert av Lars Kilevold.
Artilleri
Artilleri er opprinnelig maskineri for å kaste prosjektiler, slik som beleiringsmaskiner og kanoner. I moderne militær sammenheng betyr det også våpenarten som består av soldater som er utrustet med slike våpen. Ifølge CFE-avtalen er begrepet grovkalibrede artillerisystemer med evne til å engasjere landmål, primært ved indirekte ildgivning. Slike artillerisystemer utgjør den vesentlige indirekte ildstøtte til kombinerte hærstyrker. Grovkalibrede artillerisystemer er kanoner, haubitser, artilleriskyts som kombinerer kanonens og haubitsens egenskaper, bombekastere og flerrørs rakettutskytningsramper med et kaliber på 100 millimeter eller mer. I tillegg skal ethvert fremtidig grovkalibret, direkte ildgivningssystem som har sekundær, effektiv, indirekte ildgivningsevne, telles med i forhold til maksimalantallet for artilleri. Artilleriets skytshelgen er Sankta Barbara.
Feltartilleri
Feltartilleri betegner artilleri som beveger seg i felten sammen med andre bakkestyrker. I dag skiller man mellom tauet feltartilleri og selvdrevet feltartilleri. Man har også flere typer skyts; kanoner, haubitser og missiler.
Det norske forsvaret bruker selvdrevet felthaubits av typen K9 Thunder.
Utdypende artikkel: Det norske forsvarets utskifting av M109.
Festningsartilleri
Festningsartilleri er en betegnelse på fastmontert artilleri på befestninger. Festningsartilleri som skal forsvare et kystområde, et sund eller lignende kalles kystartilleri.
Skipsartilleri
Skipsartilleri er artilleri montert på skip. Den siste typen artilleriskip ble betegnet som slagskip. De siste slagskipene gikk i opplag på 1990-tallet. Det siste slagskipet i bruk var USS Iowa BB-61 som nå er museumsskip i Los Angeles. Skipet ble brukt under invasjonen av Irak i 2003, der det ga artilleristøtte til amerikanske bakkestyrker som rykket inn i landet.
Luftvernartilleri
Luftvernartilleriet ble opprettet først for å bekjempe ballonger og luftskip, og senere fly. De har spesialisert utstyr for å treffe bevegelige mål. I tiden etter andre verdenskrig gikk luftvernartilleriet til en viss grad over til å bruke luftvernmissiler.
Norsk luftvernsartilleri består av Kampluftvernbatteriet og NASAMS.
Jeong Do-jeon
Jeong Do-jeon (hangul: 정도전, hanja: 鄭道傳) (født 1937 el. 1342 i Danyang i Nord-Chungcheong, død 1398) var av middelalderens mest innflytelsesrike koreanske aristokrat og politiker, tidlig i Joseon-Korea. Han var tilhenger av og rådgiver til den første av Joseon-kongene, Taejo. Etter at Taejo hadde blitt konge, overlot han statsforvaltningen til Jeong. Jeong ble dermed den mektigste og mest innflytelsesrike personene i den nyetablerte riket, og bidro sterkt til å legge Joseon-rikets ideologiske, institusjonelle og juridiske grunnlag. Noen mener Jeong grunnla Joseon gjennom Taejo, og ikke den andre veien.
Jeong var statsminister fram til 1398.
Irlandskrøniken
Irlandskrøniken er det moderne navnet på en samling av kirkelige annaler som opptegner historiske hendelser i Irland fra år 432 til 911 e.Kr. Den utgjør den viktigste fortellingen for den tidligste irske historie.
Det eksisterer ingen kjente originaler til krøniken, men dens innhold er avledet fra et stort antall av opptegnelser for de individuelle år som opptrer i den samme rekkefølge og ordvalg i senere krøniker som fortsatte som et selvstendig manuskript for årene etter 911.
Kong Skrue av Skruerike
Kong Skrue av Skruerike (opprinnelig His Majesty, McDuck) er en Disney-tegneseriehistorie skrevet og tegnet av Don Rosa. Den ble første gang utgitt i Uncle Scrooge Adventures nr. 14 i 1989. Første norske utgivelse var i Høst-ekstra 1991, bilag til Donald Duck & Co.
Irlandskrøniken
Formatet
Hendelsene er listet i egne notater under overskriften for hvert enkelt år. De fleste inntredener består av kun en eller to setninger, og noen år har kun en eller to notater. Vikingtoktet på klosteret Iona Abbey i 806 hvor hele befolkningen ble massakrert, er typisk nok opptegnet i all korthet: «Samfunnet på Iona ble drept av hedninger, det sekstiåtte». Antallet viser til de døde.
Forfatterskapet
Det finnes ingen direkte bevis på identiteten på forfatterne, men forskerne er sikre på at krøniken ble skrevet av annalister som arbeidet i kirker og klostre og at innholdet var tenkt for eklektiske lesere. Krøniken ble skrevet på forskjellige steder til ulik tid, det tidligste bevis for en av forfatterne er på Iona en gang etter 563, fortsatte inntil omtrent 642. Rundt 639 ble annen krønike begynt et annet sted og slått sammen med den på Iona en gang på den siste halvdelen av 600-tallet. Krøniken ble deretter fortsatt til omtrent år 740. Fra omtrent 740 og til 911 arbeidet krønikens annalister på det irske fastlandet, kanskje midt i området Brega (noen ganger Breagh), men også mulig i klosteret Clonard. Noen forskere tror at arbeidet kan ha blitt flyttet til Armagh på begynnelsen av 800-tallet, men dette er omdiskutert.
Kong Skrue av Skruerike
Handling
Skrue McDuck finner en gullplate hvor innskriften forteller at Francis Drake hadde seilt opp Andebyelven og gjort krav på bakken hvor Skrues pengebinge står, for dronningen av England. Britene bygde et fort på toppen av bakken, men da spanjolene senere beleiret fortet overdrog de landet til Kornelius Kvakk. Han klarte å skremme bort spanjolene ved hjelp av popkorn, og beholdt området, som Skrue senere kjøpte.
Irlandskrøniken
Forfatterskapet
Etter 911 ble krøniken brukket i to hoveddeler, en i Armagh (og som ble inkludert i Ulster-annalene) og en i Clonmacnoise. De fleste overleverte kopier av krønikens opprinnelige innhold er avledet fra Clonmacnoise-krøniken.
Innholdet
Et stort antall av krønikens opptegnelser er nekrologer. Dødsfallets årsak var viktig for annalistene som en indikator for dødens «åndelige kvalitet», de følte eller mente at det indikerte om den døde vil gå til Himmelriket eller Helvete.
Kong Skrue av Skruerike
Handling
Skrue og nevøene hans oppdager at området aldri hadde vært en del av Amerikas forente stater, og erklærer Skruerike som en selvstendig stat innenfor Andeby. Skrue krever å få tilbakebetalt all skatt han hadde betalt, mens byen svarer med å innføre tøffe import- og eksportavgifter.
Innen kort tid blir Skruerike invadert av B-gjengen, som tar kontroll over landet, men endene klarer å ta tilbake landet. Til slutt kommer Andebys ordfører til Skrue og forteller at den tilbakebetalte skatten vil føre til at Andeby går konkurs. Skrue ser seg lei av alt dette, og brenner opp et dokument som beviser Skruerikes selvstendighet ved en «ulykke» og lurer alle andre til å tro at han hadde smeltet gullplaten som også beviste at Skruerike var selvstendig.
Irlandskrøniken
Innholdet
Etter 800 utgjør notiser av norrøne vikingtokt (som eksempelet over) et stort antall av opptegnelsene. Andre notat inkluderer observasjoner av astronomiske hendelser, som solformørkelsen som skjedde den 28. juni 512. Noen hendelser som skjedde utenfor Irland ble også opptegnet; i løpet av deler av 700-tallet og 800-tallet er dens kronologi for noen hendelser i England faktisk mer nøyaktig enn de samme opptegnelsene i Den angelsaksiske krønike.
Innarbeidelse av andre kilder
Krøniken gjorde bruk av Bedes Chronica Maiora og annalene til Marcellinus Comes, vanligvis ved å gjøre notater av kroning og dødsfall av engelske konger og bysantinske keisere. Disse innarbeidelsene har gitt forskerne viktige redskap for å identifisere uoverensstemmelser i krønikens datering.
Santo Antônio do Jacinto
Santo Antônio do Jacinto er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Myrra
Myrra lages av harpiks etter sevjen til trær i slekten Commiphora, som inngår i balsamfamilien (Burseraceae). Treet vokser i Arabia og Afrika. Sekretet er svettet ut av barken og tørret i luft. Utseende er gulbrune eller rødbrune, uregelmessige, sprø korn eller klumper av vekslende størrelse. Overflaten er dekket av hvit-gult støv. Bruddet er hvelvet, fettglinsende, gulbrunt til rødbrunt, ofte med matte, hvite årer og lysere flekker. Tynne stykker er gjennomskinnelige. Lukten er aromatisk; smaken er bitter, rivende.
Historie
Ifølge myten skal myrraen ha fått sitt navn etter prinsesse Myrrha, som var datter av kong Cinyras. Denne prinsessen ble så grepet av forbudt kjærlighet at hun flyktet til Arabia, der hun sank ned i en dyp sorg. Venus forvandlet henne til det treet som bærer hennes navn og som ennå gråter tårer, den bitre, men rennende og helsebringende myrraen. Egypterne hentet myrra fra Punt, et fordums land sør for Egypt, og brukte det til balsamering av sine døde. Myrra nevnes ofte i Bibelen f.eks. i første Mosebok 37:25. Dette viser at stoffet var en betydelig handelsvare allerede for 3500 år siden. Det ble brukt i israelittenes hellige smurning, til parfyme og røkelse og inngikk i drikken som ble gitt til dødsdømte.
Bruk av myrra
Grekerne brukte myrra og røkelse. I Apollotempelet i Miletus i 243 f. Kr. var der gull- og sølvkar, virak, myrra, kanel og andre krydder. Dioskorides beskriver flere ulike sorter myrra, men tilrår bare at den brukes som er frisk, lett, ensfarget med hvite striper i bruddet. Den skal også være bitter i smaken, velluktende og skarp. Plinius beskriver en spesiell myrra som er samlet uten inngrep i treet, og som inngikk i israelittenes tempelrøkelse. Også i Koranen blir myrra nevnt. Myrra ble brukt mot et stort antall sykdommer. Den ble brukt alene og i blanding med andre legemiddel både til inntaking og til inngniding, i blanding med «kvikkemelk» til øyensalve, til munnvann, mot dårlig lukt i armhulene, til tygging ved dårlig ånde og til snusing mot snue osv. En myrratinktur ble brukt for å få fortgang i fødselen, for å fremkalle menstruasjon og mot lammelser ved slagtilfeller. Myrra ble også brukt som tannpulver og tanntinktur. Selv om undersøkelser av myrraens virkninger mangler, ble den brukt som hostestillende middel og stimulerende middel.
Oslo Harmonikvartett
Oslo Harmonikvartett var en kortlivet norsk sanggruppe som besto av Wenche Myhre, Kari Diesen og Sølvi Wang. Gruppen dukket opp midt på 1960-tallet, og fikk kun gitt ut to singler. Gruppen er videre antagelig den eneste kvartetten som bare har bestått av tre medlemmer. Innspillingene ble gjort med Egil Monn-Iversen som orkesterleder.
Deres første singel lå på VGs topp 20-liste i ti uker i 1967.
Tredje mellomepoke i Egypt
Tredje mellomepoke er den tidsperiode i Egypts oldstidshistorie, som strekker seg fra 21. dynasti og 26. dynasti. En rekke rivaliserende dynastier hersket i løpet av denne tidsepoken, blant annet libyere i 22. dynasti i Bubastis og 24. dynasti i Sais. Samtidig styrte Amons presteskap i Teben. Til sist ble Egypt er erobret av nubiere fra sør for Egypt.
Politisk situasjon
Epoken var preget av to maktsentre, den nye byen Tanis på Nildeltaet som det 21. dynasti flyttet til, og Teben i sør hvor Amons presteskap sikret sitt maktområde med rekke festninger i Midtre Egypt. Prestene legitimerte sine avgjørelser via guddommelige orakelbeslutninger, men ga likevel faraoene i Nildeltaet formell anerkjennelse. Flere ganger ble det forsøkt å knytte allianser ved familieforbindelser og ekteskap mellom Tanis og Teben. Herskerne i Tanis giftet seg også inn i den libysk krigeradelen som lenge hadde vært bosatt der. Tanis opprettholdt også kontakt med Midtøsten som handelsbyen Byblos og videre til Assyria. En datter av kong Siamun (986–967 f.Kr.) fra 21. dynasti giftet sin datter til kong Salomo og fikk byen Gezer i Kanaan som medgift.
21. dynasti
Perioden med det 21. dynasti er karakterisert av landets kongeverdighet gikk i oppløsning. Selv under Ramses XI holdt det 20. dynasti på miste sitt grep om makten i byen Teben hvor presteskapet i økende grad ble mektige og uavhengige. Etter hans død styrte hans etterfølger Smendes I fra byen Tanis, og derfra Nildeltaet i Nedre Egypt. Presteskapet i Teben styrte i praksis Midtre og Øvre Egypt. Delingen av landet var mindre betydningsfullt enn hva det kan synes ettersom både prestene og faraoene var inngifte. Organiseringen av Amontempelets besittelser over hele landet krevde skipstrafikk langs Nilen og nødvendig samarbeid. Embetet «Amons gudehustru» hadde stor betydning på grunn av orakelsvarene og ble som regel besatt av en prinsesse fra nord.
22. og 23. dynasti
Egypt var klart forent da det 21. dynasti ble grunnlagt av Sjesjonk I i 945 f.Kr. (eller 943 f.Kr.). Han nedstammet fra oldtidens Libya, fra innvandrere fra stammen Mesjwasj, opprinnelig fra bortenfor Kyrenaika. Det førte til stabilitet til landet for godt over et århundre, men etter styret til Osorkon II, hadde Egypt igjen blitt revet i to stater med Sjesjonk III av den 22. dynasti som kontrollerte Nedre Egypt ved 818 f.Kr. mens Takelot II og hans sønn Osorkon (den framtidige Osorkon III) styrte Midtre og Øvre Egypt. I Teben var byen kastet en rivning mellom styrkene til Pedubast I, som hadde utropt seg selv til farao i opposisjon til den eksisterende linje med Takelot II. Disse to fraksjonene lå stridigheter inntil konflikten først ble løst i År 39 til Sjesjonk III da Osorkon avgjørende beseiret hans fiender. Han fortsatte med å grunnlegge det libyske dynasti i Øvre Egypt bestående av Osorkon III, deretter hans sønn Takelot III og til sist dennes sønn Rudamun. Kongedømmet fragmenterte raskt etter Rudamuns død hvor lokale bystater hevdet seg under konger som Peftjaubast av Herakleopolis Magna, Nimlot av Hermopolis, og Ini av Teben.
24. dynasti
Det nubiske kongedømmet i sør dro fordel av denne fragmenteringen og politiske ustabiliteten. Før Piyes militære invasjon av Egypt i hans år 20, hadde den tidligere nubiske herskeren, Kashta, allerede utvidet sin innflytelse inn i Teben da han tvang Shepenupet, den fungerende Amons gudehustru, og samtidig søster av Takelot III, til å adoptere hans egen datter Amenirdis som sin etterfølger. Deretter, tyve år senere, en gang rundt 732 f.Kr. marsjerte hans etterfølger Piye nordover og inn i Egypt, beseiret de kombinerte styrkene til flere av de innfødte egyptiske herskerne: Peftjaubast, Osorkon IV av Tanis, Iuput II av Leontopolis og Tefnakht av Sais.
25. dynasti
Piye etablerte det 25. dynasti og utpekte de beseirede herskerne som sin provinsguvernører. Han ble etterfulgt først av sin bror Shabaka, og deretter av sine to sønner, henholdsvis Shebitku og Taharqa. Det forente Egypt under 25. dynasti var så stort som det hadde vært siden det nye rike. Faraoene, som Taharqa, bygget eller restaurerte templene og monumentene over hele Nildalen, inkludert i Memfis, Karnak, Kawa, Gebel Barkal og andre steder.
Egypts internasjonale omdømme hadde gått betydelig tilbake ved denne tiden. Landets allierte hadde havnet innfor innflytelsessfæren til Assyria og fra rundt 700 f.Kr. var det åpenbart at det ville bryte ut krig mellom de to stormaktene. Til tross for Egypts størrelse og rikdom, hadde Assyria langt større tilgang på tømmer mens Egypt hadde kronisk knapphet, noe som gjorde det mulig for Assyria å framstille langt mer kull som det trengtes for jernsmelting og således ga landet langt større tilgang på jern, som var nødvendig for å utruste en hær. Denne ulikheten mellom de to landene ble kritisk i løpet av den assyriske invasjonen av Egypt i 670 f.Kr. Farao Taharqas styre og det til hans etterfølger og fetter Tanotamun var preget av vedvarende konflikt med assyrerne. I 664 f.Kr. avgjorde assyrerne konflikten til sin fordel, samtidig herjet de Teben og Memfis.
Cynthia Woodhead
Cynthia Lee «Sippy» Woodhead (født 7. februar 1964 i Riverside, California) er en amerikansk tidligere svømmer som under sommer-OL 1984 i Los Angeles tok sølv på 200 m fri. Under langbane-VM 1978 i Berlin tok Woodhead to gullmedaljer og to sølvmedaljer. Hun har også seks gullmedaljer og én sølvmedalje fra Panamerikanske leker, hvorav hun vant fem av gullmedaljene under lekene i 1979 i San Juan.
Tredje mellomepoke i Egypt
Avslutningen av tredje mellomepoke
Øvre Egypt forble for en tid en del av området som Tanotamun kontrollerte. Nedre Egypt ble styrt fra 664 f.Kr. av herskere fra 26. dynasti, klientkonger etablert av assyrerne som uansett greide med hell å bevare Egypts uavhengighet i vanskelige tider henimot Assyria. I 656 f.Kr. okkuperte Psamtik I Teben og farao, konge av Øvre og nedre Egypt, og brakte økt stabilitet til landet i styre fra byen Sais som varte i 54 år. Fire påfølgende konger fra Sais fortsatte å lede Egypt inn i ytterligere en periode av fred og framgang fra 610 til 525 f.Kr. Beklageligvis for dette dynastiet var det en stormakt som vokste fram i østlige Asia; Perserriket. Farao Psamtik III hadde etterfulgt sin far Ahmose II i kun seks måneder før han måtte møte de persiske styrkene ved Pelusium. Perserne hadde allerede erobret Babylon og Egypt var ingen større hindring. Psamtik III ble nedkjempet, men klarte å rømme til Memfis før han til sist ble tatt til fange, tatt med til Susa, hovedstaden for den persiske konge Kambyses II. Siden ble Psamtik henrettet under påskudd om at han drev med konspirasjoner mot Kambyses. Den persiske kongen tok da formelt tittelen som farao.
Cynthia Woodhead
Woodhead ble i 1979 kåret til Årets svømmer i verden av det amerikanske magasinet Swimming World Magazine.
Tredje mellomepoke i Egypt
Historiografi
Historiografien for denne perioden er omdiskutert av en rekke årsaker. Først er det en strid om anvendelsen av en meget kunstig betegnelse som dekker en meget lang og komplisert epoke i egyptisk historie. Tredje mellomepoke inkluderer lange perioder med stabilitet og framgang som kronisk ustabilitet og generell uro. Selve betegnelsen skygger for dette. For det andre er det betydelige problemer med kronologien som angår flere områder: første er det vanskeligheter med datering som er felles for all egyptisk kronologi, men disse er sammensatt grunnet synkronisme med bibelsk arkeologi (se artikkel Bibelsk kronologi) som også inneholder omstridte dateringer. Til sist er det en del egyptologer og bibelforskere, eksempelvis Kenneth Kitchen eller David Rohl, som har uvanlige, nyskapende, eller kontroversielle teorier om familieforholdene til dynastiene som utgjør denne perioden.
Seathrún Céitinn
Seathrún Céitinn, kjent på engelsk som Geoffrey Keating, var en irsk prest, dikter og historiker. Han er født i Burgess ved Cahir i grevskapet Tipperary, omkring 1569. Han døde omkring 1644, og er begravet ved Tubrid Graveyard i soknet Ballylooby-Duhill.
I november 1603 var han en av de førti første studentene som fikk begynne å studere ved det nyetablerte irske college i Bordeaux i Frankrike. Han tok sin teologiske doktorgrad ved Bordeaux universitet i 1610, og vendte så hjem til kirkelig tjeneste i Irland.
Som dikter er han mest kjent for verkene «Farewell to Ireland» som han skrev da han forlot Irland for å begynne sine studier, og «Lament on the Sad State of Ireland», skrevet som en kommentar til jarlenes flukt.
Han er mest kjent for sitt historiske verk Foras Feasa ar Éirinn, (bokstavelig: «Grunnlaget for kunnskap i Irland», oftest oversatt til Irlands historie), skrevet i en tidlig utgave av moderne irsk og fullført rundt 1634.
Verket Foras Feasa beskriver Irlands historie fra Skapelsen til normannernes invasjon på 1100-tallet. Verket er basert på de rike irske historiske og pseudohistoriske tradisjonene, historiske dikt, annaler og kirkelige opptegnelser. De engelske herskerne i Irland ønsket ikke at bøker på irsk skulle trykkes, så Foras Feasa ble sirkulert som manuskript.
Sagflis
Sagflis er flis fra skjæring av trevirke, og brukes som regel i sagbrukenes fyrkjeler, selges som råstoff til sponplateindustrien eller utnyttes som strø i mat til husdyr. Den egner seg også som råstoff i pellets- og brikettproduksjon.
Fuktigheten i tørr sagflis ligger på 15-20%, mens rå sagflis kan ha et fuktinnhold på 35-50%.
Neue Juristische Wochenschrift
Neue Juristische Wochenschrift (NJW, ) er det betydeligste generelle juridiske tidsskrift i Tyskland. Det har et opplag på 51 000 eksemplarer, og ifølge egne anslag omkring 100 000 lesere.
Det ble grunnlagt i 1881 som Juristische Wochenschrift. Fra 1947 har det utkommet som Neue Juristische Wochenschrift.
Tidsskriftet utgis i Frankfurt am Main av Verlag C. H. Beck. Zeitschrift für Rechtspolitik legges ved som bilag til tidsskriftet.
Santo Antônio do Monte
Santo Antônio do Monte er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Tusenbein
Tusenbein (Diplopoda) er en klasse av leddyr som har mer enn 11 beinpar, og der beinparene er fordelt to og to på hvert av kroppens ledd. Hos de fleste er kroppen ganske lang, og tusenbein kan ha mange hundre (men ikke tusen) bein. I 2021 oppdaget man for første gang ett tusenbein med mer enn tusen bein. Arten Eumillipes Persephone som ble oppdaget i Australia har 1306 bein. Kroppen har, som hos andre leddyr, et hardt ytre skjelett bestående av kitin, men hos tusenbeinene er dette skallet forsterket med kalk, et trekk de deler med krepsdyr, men ikke med andre landlevende leddyr. Tusenbein er planteetere, og mange av dem er nedbrytere.
Det er 34 arter i Norge. Eksempel på norske arter: Penseltusenbein, båndkeisertusenbein, kuletusenbein, spøkelsestusenbein.
Liv og utvikling
Den lange bøyelige kroppen gjør at disse dyrene kan komme seg fram på mange trange steder og med det store antall bein har de stor skyvekraft. Tusenbein lever på bakken i strøsiktet, litt ned i jorden, under bark på råtnende trær, i kompost og lignende plasser. Noen arter er tilknyttet strandsonen (havstrender).
Det er ikke vanlig å se tusenbein uten at en løfter på en stein eller graver litt i jorden, det er fordi de fleste er nattaktive. Dessuten er tusenbein ømfintlige for tørke og søker til fuktige steder.
Tusenbein er hovedsakelig planteetere eller lever av dødt organisk materiale. De er forholdsvis langsomme dyr som stoler på sitt harde skall og sin giftighet til vern mot fiender.
Anatomi
Det finnes kun en art tusenbein som har over tusen bein, de fleste har færre. Antallet er fra 22 bein (11 par) til 1306 bein (653par), som hos den australske arten Eumillipes Persephone. I Norden er det arten Ormekeisertusenbein (Ophyiulus pilosus) som har flest bein med opp til 234 (117 par). Yngre dyr som ikke er kjønnsmodne,(imago) har ofte færre kroppsledd og derfor også færre bein. Tusenbein er «dobbelfotinger», med to par bein på hvert kroppsledd. Skolopendere, steinkrypere og jordkrypere har bare ett par bein på hvert kroppsledd, og er «enkeltfotinger».
Hodet har et par antenner, som er forholdsvis korte, trådformede, uten «klubbe» ytterst, men de kan være svakt utvidet. Noen arter er blinde, mens andre har punktøyne samlet i grupper. Disse øyegruppene kan bestå av få øyne på siden av hodet, til større grupper på opptil 90 punktøyne og som derfor kan ligne på fasettøyne. Til forsvar har tusenbeinene giftkjertler som gjerne åpner på sidene av hvert kroppsledd. Disse skiller ut illeluktende og giftige stoffer, blant annet cyanid.
Mangefotinger skiller seg fra andre leddyr ved at kroppen ikke er inndelt i kroppsavsnitt (tagmata), slik som hos edderkopp- og krepsdyr, med bakkropp og cephalothorax (hodet og brystet er sammenvokst til et avsnitt), eller som hos insektene der kroppen er tredelt, med hode, brystparti (thorax) og bakkropp. I stedet har de bak hodet tallrike, tilsynelatende ganske like kroppsledd som bærer ett (for de andre gruppene) eller to (for tusenbeinene) par bein.
Miyoshi Umeki
Miyoshi Umeki (født 3. april 1929 i Otaru på Hokkaido i Japan, død 28. august 2007 i Licking i Missouri i USA) var en japansk-amerikansk skuespiller.
Tusenbein
Forplantning
Paring hos tusenbein, skjer ved at hannen fører sine kjønnsorganer inn i hunnen. Hannens kjønnsorgan sitter på undersiden av det sjuende kroppsleddet, der et par bein er utformet som paringsorganer. Hunnen har sin kjønnsåpning på tredje kroppsring. Ofte holder hannen seg fast til hunnen (i hennes antenner), med sitt første beinpar, som kan være omdannet (redusert) til noen kroker. Hannen overfører en «spermiepakke» til hunnen, som lagrer denne til hun skal legge egg.
Miyoshi Umeki
Bakgrunn
Miyoshi Umeki var det yngste av ni barn. Hennes far eide et jernstøperi.
Karriere
Etter andre verdenskrig begynte Umeki sin karriere som nattklubbsanger i Japan, og kalte seg da Nancy Umeki. Hun var tidlig influert av tradisjonelt kabuki teater og amerikansk populærmusikk.
Hun spilte inn for RCA Victor Japan fra 1950 til 1954 og spilte i filmen Seishun Jazu Musume. Hennes innspillinger var særlig amerikansk jazz, som hun fremførte dels på japansk og dels på engelsk, eller kun på ett av de to språk. Blant sangene hennes fra denne gang var «It Isn't Fair», «Sentimental Me», «My Foolish Heart», «With A Song In My Heart», «Again», «Vaya con Dios», «(How Much Is) That Doggie in the Window?» og «I'll Walk Alone».
For sin første filmrolle, som Katsumi i filmen Sayonara, vant hun i 1957 en Oscar for beste kvinnelige birolle. Med denne filmen var hun første asiatiske skuespiller som vant en Oscar.
I 1958 var Umeki med to ganger på varietéshowet The Gisele MacKenzie Show på NBC der hun fremførte flere sanger. I 1959 ble Umeki nominert til Tony-prisen for beste kvinnelige hovedrolle i en musikal, for hennes opptreden i Broadway-produksjonen Flower Drum Song. Musikalen gikk i to år, og hun var også med filmversjonen av musikalen.
Hun er også kjent for sin medvirkning i den amerikanske TV-serien The Courtship of Eddie's Father, der hun spilte Mrs. Livingston mellom 1969 og 1972.
Hennes første ekteskap, med TV-direktør Frederick Winfield Opie i 1958, endte i skilsmisse i 1967. Paret fikk en sønn, Michael H. Opie, født i 1964. Umeki giftet seg med Randall Hood i 1968, og hennes sønns navn ble derfor endret til Michael Randall Hood. Hennes andre ektemann døde i 1976.
Hun døde 78 år gammel av kreft.
Tusenbein
Systematisk inndeling / norske arter
Norske navn følger Artsdatabankens høringsforslag på norske navn så langt de finnes, resten er oversatt fra svenske navn i den svenske Nationalnyckeln: Mångfotingar: Myriapoda. eller fra artens latinske navn.
Supertanker (album)
Supertanker er det tredje albumet til den norske rockegruppen Postgirobygget og ble utgitt i 1999. Alle tekster og melodier er skrevet av Arne Hurlen, med unntak av «Hjelp hun er her» og «Mannen som var for høy», som er skrevet av Arne Hurlen og Ulf Risnes. Albumet lå totalt 11 uker på VG-lista i 1999, hvor det hadde 10.-plass som beste plassering.
Kaninhalvøya
Kaninhalvøya (russisk:Канин полуостров – Kanin poluostrov) er ei halvøy i det autonome distriktet Nenetsk i Russland. Den har et flateinnhold på 10 500 km².
Halvøya ligger mellom Kvitsjøen i vest, Barentshavet i nord og Tsjosjskajabukta i øst. Den dekker et areal på 10 500 km² og er 300 kilometer lang fra nord til sør. Dens nordligste punkt er Kapp Kanin.
Kaninhalvøya er tynt befolket. Det er ingen byer i området, kun mindre tettsteder og bosetninger, som Sjojna, Nes, Tsjizja, Konusjin Nos, Kija, Kanin Nos, Jazjma, Vostotsjnaja Kambalnitsa og Mikulkin Nos.
Longum
Longum er et tettsted i Arendal kommune, nord for Arendal by. Tettstedet har navn etter Longum-gårdene, som ligger i og nær ved tettbebyggelsen.
Fylkesvei 421, som tidligere var Vestlandske hovedvei, har siden 1805 hatt sin trase gjennom Longum, omtrent der Europavei 18 gikk inntil sommeren 2019.
Hovedveien og biltrafikken var lokaliseringsfaktor for en rekke funksjoner: bl.a. bensinstasjon, bilverksted og kolonialbutikk og skapte midt på 1900-tallet randbebyggelse langs veien. Det var her kommunen Austre Moland valgte å plassere bygdas sentralskole, Nesheim skole.
Et nytt byggefelt (1990-tallet) på Lonaåsen, like ved Longumvannet gjorde at stedet fikk befolkningsstørrelse som i Statistisk sentralbyrå klassifiserte til betegnelsen tettsted. Stedet har postnummer 4849.
Landemerker i tettstedet er Nesheim skole, bensinstasjonen og Longumvannet.
Fylkesvei 141 fører vestover fra Longum til det populære utfartsstedet Granestua og Gloseheia kvartsgruve. Veien fører videre til Froland, men er sperret med bom.
Europavei 18 ble i 2019 flyttet slik at den ligger sør for tettstedet. Longumkrysset, et stort motorveikryss på E18, ligger like sør for tettstedet.
Tettstedet hadde 261 innbyggere pr 1. januar 2018. Longum lå tidligere i Moland kommune.
Foreningen Brukskunst
Foreningen Brukskunst (1918) ble startet for å bringe kunstnere og industridesign sammen under slagordet «Vakrere hverdagsvarer».
Mottoet tok man etter den svenske Gregor Paulsson som i 1919 utga boken «Vakrare vardagsvare». Ellers lot man seg inspirere av Svenska Slöjdföreningen og Deutscher Werkbund. Viktig i starten var gullsmeden Jacob Tostrup Prytz (1886–1962), nylig hjemvendt fra utlandet, og også var lærer og rektor på Statens håndverks- og kunstindustriskole 1914-56. Med ham var Carl W. Schnitler og Thor Bendz Kielland også sentrale. Foreningen hadde en egen Kirkekomité og brukte Kunstindustrimuseet til utstillinger. Klubben hadde fra 1930 også utstillinger i Kunstnernes Hus. I 1932 ble Knut Greve fra Norsk Folkemuseum sekretær. Tidsskriftet Brukskunst ble avviklet i 1934.
Under den andre verdenskrig jobbet foreningen med bohaver for familier som hadde mistet sine hjem. Tidsskriftet Bonytt ble først utgitt i 1941 med Arne Remlov og  Per Tannum som redaktører, og mye brukt til publisering blant foreningens medlemmer. Første æresmedlem ble arkitekten Harald Aars, som også var med fra starten.
Nytt navn ved gjenetableringen i 1946 ble Landsforeningen Norsk Brukskunst. Distriktskontorer ble åpnet i Oslo, Bergen, Trondheim, Stavanger og Kristiansand.
Oslo-avdelingen, som nå antok det gamle navnet Foreningen Brukskunst, fikk Arne Remlov som formann, de avholdt sin første høstutstilling  i 1947 og hadde salgsutstillinger til jul i Kunstnernes Hus. Fra 1948-50 var Knut Greve formann. I 1952 ble navnet Landsforbundet Norsk Brukskunst. President 1956-61 var Bernt Heiberg og fra 1957 delte foreningen ut Jacobprisen.
Foreningen drev Galleri Vognremissen i Basarhallene ved Oslo domkirke.
Splittelse og opphør
Flere gikk på 1950- og 60-tallet over til begrepet kunsthåndverk, så faggruppen Norske Brukskunstnere (NB) endret sitt navn til Norske kunsthåndverkere i 1974 da Kulturmeldingen kom. Dette var et av resultatene av Kunstneraksjonen 1974. Gruppen meldte seg ut av landsforeningen i 1978, og like etter fulgte også interiørarkitektene.
De som fremdeles ville tilhøre landsforeningen, kalte seg i 1978 Foreningen Brukskunst. Dette gjald blant annet designere fra Porsgrund Porselænsfabrikk og Hadeland Glassverk, men også Grete Prytz Kittelsen som var president 1975-78. Disse skiftet navn til Norske Brukskunstnere i 1997.
Landsforeningen endret i 1986 til navn til Landsforbundet Norsk Form. Dette forbundet ble nedlagt i 1993, da Norsk Form ble etablert.
Peter II av Portugal
Peter II av Portugal (portugisisk: Pedro II; født 26. april 1648, død 9. desember 1706) var regent (1668–1683) og deretter konge av Portugal og Algarve. Han var den tredje sønnen til kong Johan IV av Portugal, og etterfulgte sin bror Alfonso VI av Portugal grunnet at broren var syk og mentalt ustabil, men hadde da i en rekke år fungert som regent av landet. Han giftet seg også med broren hustru Marie Françoise de Nemours (1646–1683), etter at hun skilte seg fra Alfonso VI grunnet hans impotens. Han fikk en datter med henne. Han giftet seg for andre gang i 1687 med Maria Sofia av Neuburg.
Peter II allierte seg med England, fastsatte Portugals uavhengighet med signeringen av fredsavtalen i Lisboa i 1668, noe som avsluttet den portugisiske etterfølgerkrigen mot Spania. I krigen, som begynte i 1640,, hadde Portugal betydelig støtte fra England basert på ekteskapsbetingelsene mellom Karl II av England og portugisiske prinsesse Katarina av Braganza. Alliansen med England var avgjørende for å befeste Peter IIs maktposisjon. Han forsøkte også å sentralisere monarkiet og minske makten til den portugisiske adelen som hadde økt etter kong Johan IVs død. Under Peters regjering forbedret Portugals posisjon seg, ikke minst økonomisk. Peter II fikk tilnavnet o Pacífico, «Stillehavet».
Peter II døde 58 år gammel etter fire dagers sykdom i Quinta de Alcântara i Lisboa, og ble gravlagt i Panteão Real da Casa de Bragança (det kongelige panteon for huset Bragança) i Lisboa. Han fikk åtte barn, inkludert den yngre Johan som etterfulgte sin far som konge.
Dag Ove Johansen
Dag Ove Johansen (født 4. februar 1950 i Mo i Rana) er en norsk forfatter.
Johansen er utdannet lærer, og har undervist i barneskole, spesialskole, ungdomsskole og videregående skole. I årene 1969-74 utga han science fiction-fanzinen Fabula. Hans eget nettmagasin Fabula er oppkalt etter denne fanzinen. Han debuterte i 1974 med science fiction-novellesamlingen T for Tramatura.
Komsatrilogien handler om steinaldermenneskene bosatt ved Nord-Europas største helleristningsfelt i Alta. Bøkene kom inn under Kulturrådets innkjøpsordning.
Siden 2007 er han ansvarlig for Bondes Forlag.
Forvaltningsfellesskapet Rietschen
Forvaltningsfellesskapet Rietschen er et forvaltningsfellesskap bestående av to kommuner i den nordlige delen av Landkreis Görlitz i Fristaten Sachsen, Tyskland. De to samarbeidskommunene er Rietschen og Kreba-Neudorf. Forvaltningsforbundet har 3 863 innbyggere (31. desember 2008).
FA-cupen 1911/12
FA-cupen 1911/12 var den 41. sesongen av den engelske FA-cupen. Finalen ble spilt mellom Barnsley og West Bromwich Albion. Også denne sesongen ble det spilt omkamp for å avgjøre vinneren.
Forvaltningsfellesskapet Rietschen
Forvaltningsfellesskapet befinner seg i den nordlige delen av kretsen, ca. 14 km nord for Niesky. Elven Weißer Schöps flyter gjennom området. I nord er landskapet preget av den fortsatt pågående utvinningen av brunkull og gruvedriften og i sør av et utpreget myr- og skogslandskap. Bundesstraße 115 og banestrekningen Berlin–Görlitz går gjennom området.
Medlemskommuner
Forvaltningsselskapet ble opprettet den 1. januar 2000 av to kommuner, etter at Forvaltningsforbundet Heidedörfer ble oppløst:
Bamsefjell
Bamsefjell er et fjell i den vestlige delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Fjellet ligger 18 kilometer vest for Nils Larsenfjellet mellom Kreitzerisen og H.E. Hansenbreen. Høyeste punkt måler 2188 moh.
Området ble fotografert fra fly under Operasjon Highjump i 1946–47. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble utarbeidet av H.E. Hansen ved Norsk Polarinstitutt i 1957.
NM i terrengløp
Norgesmesterskap i terrengløp er to arrangement i rekken av norgesmesterskap i friidrett. De to arrangementene innen terrengløp er fordelt på kort løype, med 2 km for kvinner og 3 km for menn, og lang løype, med 6 km for kvinner, og 10 km for menn. NM i terrengstaffetter, for menn og kvinner arrangeres sammen med NM i terrengløp kort løype. Stafettene ble fra 2004 lagt om fra klubblag til kretslag, etter svak deltakelse over flere år.
Det første mesterskapet på 3 km ble vunnet av Sturla Kaasa i 1947, mens den første 10 km ble vunnet av Knut Kvalheim i 1976. Kvinnenes 2 km og 6 km ble første gang arrangert i 1984 med Ingrid Kristiansen som vinner av begge løpene.
Distanser
Distansene i terrengløp for menn og kvinner har variert opp igjennom årene på denne måten:
Strathearn
Strathearn eller Strath Earn, (skotsk gælisk, Srath Èireann) er en dal (strath) in Skottland hvor elven Earn renner i gjennom. Den strekker seg fra Loch Earn i Perth og Kinross til Firth of Tay.
«Strathearn» eller «Strathern» er også et etternavn i USA.
Wytham
Wytham er en liten landsby og verdslig sogn i distriktet Vale of White Horse i midten av grevskapet Oxfordshire, England. Den ligger på sørsiden av elven Seacourt Stream, en sideelv av elven Thames, rundt 5 km vest for Oxford. Den ligger rett vest for den vestlige omkjøringsvei, en del av Oxfords ringvei A34. Den nærmeste landsbyen er Godstow. I henhold til noe udatert folketellingen i 2001 har landsbyen og sognet en befolkning på 131 innbyggere.
Historie
Wytham var den nordligste delen av grevskapet Berkshire fram til grenseendringer i 1974 som overførte sognet til Oxfordshire.
Stedsnavnet Wihtham er første gang nedtegnet som Wihtham en gang rundt 957. Dets opprinnelse er angelsaksisk i betydningen «gård eller landsby ved sving i elven».
Henrik I av England fikk en datter utenfor ekteskap med Ansfride, født ca. 1070, en kvinne fra Wytham.
Landgodset Wytham sammen med klosteret Wytham Abbey var tidligere eid av jarlene av Abingdon. Sognekirken i Wytham, dedikert alle helgener, er en bygning opprinnelig fra middelalderen, men ble omfattende ombygd mellom 1811 og 1812 av Montagu Bertie, 5. jarl av Abingdon.
Både landsbyen og skogområdet har ofte vært åsted for Colin Dexters kriminalromaner om Inspektør Morse.
John Arch
John Maurice Archambault, mest kjent som John Arch (født 15. mai 1959 i Colorado Springs i Colorado i USA) er en amerikansk tidligere progressiv metal vokalist.
Han holdt seg borte fra heavy metal i 17 år, (med unntak for en opptaksprøve med Dream Theater) og hadde så comeback i 2003 med EP-en A Twist of Fate. På albumet medvirker Jim Matheos, Joey Vera (begge Fates Warning), og Mike Portnoy (Dream Theater).
Borzja
Borzja ble grunnlagt i 1899 og fikk innvilget bystatus i 1950.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Kveke
Kveke (Elytrigia repens) er en 70 cm høy art av grasfamilien med lange, krypende og dyptgående jordstengler rike på næring. Kveke har flattrykte småaks med flatsiden vendt mot strået. Kveke er et av våre vanskeligste ugress.
Beskrivelse
Den er et flerårig gress. Vekstformen er først tuedannende, men den blir snart flatedekkende. De bladbærende stenglene er lyst grågrønne og hule med tydelige kne. Bladene er linjeformede og spisse med skarpt takket rand som man nærmest kan skjære seg på. Oversiden er ru og snau. Fargen er grønn, grågrønn eller blågrønn på begge sider.
De blomsterbærende stenglene bærer toradede, sittende småaks, med 3 til 8 blomster som bærer de gule støvknappene fritt fremme. Frøene er nøtter, som modner godt og spirer særdeles villig.
Systematisk navn
Den norske artsdatabanken plasserer kveke i slekten Elytrigia Desv., mens Global Biodiversity Facility oppgir det som et synonym til det vitenskapelige navnet de anerkjenner: Elymus repens (L.) Gould.
Underarter
I Norge er kveke to underarter ifølge artsdatabanken:
Utbredelse
Kveke finnes naturlig i hele Europa og det meste av Asia. Arten er naturalisert i alle andre verdensdeler (unntatt Antarktis). Den hører hjemme på mineralrik bunn i full sol, og derfor har den vært naturlig forekommende på strandvoller og i tangbunker langs strender. Utbredelsen er 1 x 0,20 m (100 x 20 cm/år), heri ikke medregnet spredning via rotskudd. Rotnettet består av leddelte, hvite jordstengler og trådaktige finrøtter. Jordstenglene kan vokse 60 cm eller mer ut fra den opprinnelige planten, og de kan finnes ned i 20 cm dybde. Fra hvert ledd av jordstengelen kan det dannes en ny plante.
Bruk
Planten ble omtalt av Jens Holmboe ved synonymet Triticum repens som en av de viktigste kildene til spiselige røtter i gammel tid. Mel framstilt av planten kunne brukes for å drøye mel og brukes i flatbrød.
Hannibal – Rome’s Worst Nightmare
Hannibal – Rome's Worst Nightmare er en BBC-produsert TV-film fra 2006, og handlet om Hannibals krigføring mot romerne under andre punerkrig.
Handling
Det er cirka 200 år før Kristi fødsel, og Roma er den antikke verdens supermakt. Nasjonen tror de er fullstendig uovervinnelige. Men en mann er fast bestemt på å endre dette. Hannibal er en mann bundet av ed til å hevne de urett som tidligere ble påført hjemmet hans, og i jakten på hevn kommer han aldri stoppe for noe. Historien utforsker mannen bak myten. Med 40 000 soldater og 37 elefanter marsjerte han 1 500 mil for å utfordre fiendene hans på deres egen jord. Det var en handling så dristig at få mennesker trodde at dette var mulig.
Fylkesvei 162
Fylkesvei 162 går mellom Gjettum ungdomsskole og Valler videregående skole i Bærum.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 162 og var en tid nummerert Fv1426. Per oktober 2021 hadde en fått det opprinnelige nummeret Fv162 tilbake.
Kamerun under Sommer-OL 1996
Kamerun under Sommer-OL 1996. Femten sportsutøvere, elleve menn og fire kvinner fra Kamerun deltok i fem sporter, boksing, bryting, friidrett, judo og vektløfting under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Det var niende gangen Kamerun deltok i et OL. De vant ikke noen medaljer.
Santos Dumont
Santos Dumont er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Paris–Roubaix 2006
Paris–Roubaix 2006 fant sted den 9. april 2006 og var den 104. utgaven av det tradisjonsrike rittet. Rytterne startet i Compiègne og gikk i mål i Roubaix på en strekning på 259 km. Sveitseren Fabian Cancellara vant rittet foran Tom Boonen og Alessandro Ballan. Leif Hoste, Peter Van Petegem og Vladimir Gusev ble egentlig nummer 2-4, men bli diskvalifisert fordi de syklet videre når togbommen gikk ned like før mål.
Padova (provins)
Provinsen Padova (it. Provincia di Padova) er en provins i regionen Veneto i det nordlige Italia. Padova er provinsens hovedstad.
Det var 849 857 innbyggere ved folketellingen i 2001.
Geografi
Provinsen Padova grenser:
Friðrik Friðriksson
Friðrik Friðriksson (født 25. mai 1868 i Háls í Svarfaðardal, død 9. mars 1961) var en islandsk prest som i hovedsak blir husket for sitt arbeid med å etablere flere organisasjoner som fikk påvirkning på Island i det tjuende århundret. Han grunnla KFUK/KFUM på Island, samt både kor og fotballag.
Friðrikson er representert med en oversettelse av salmen «Velsigna band som bind» i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013.
Stadio del Trampolino
Stadio del Trampolino (norsk: Hoppbakkestadion) er et skihoppanlegg ved tettstedet Pragelato i Italia. Anlegget var arena for skihopping og kombinert under OL i Torino i 2006. Det har fem hoppbakker, hvorav de to største ble brukt under OL: K125 (HS140), K95 (HS106), K60 (HS66), K30 og K15. Storbakken er Italias største hoppbakke.
Byggingen av anlegget startet i august 2002, og hoppbakkene sto ferdig i 2004. Infrastrukturen rundt ble ferdigstilt i 2005. Første internasjonale renn i anlegget var B-verdenscup i kombinert 8. og 9. januar 2005, fulgt av verdenscup i både kombinert og spesielt hopp («prøve-OL») måneden etter. I tillegg til hopp og kombinert i OL i 2006, ble Stadio del Trampolino også brukt under vinter-Universiaden i 2007, og det har hatt renn i Sommer Grand Prix.
Hoppanlegget har flomlys, og alle fem bakkene har plastmatter som muliggjør helårsbruk. Anlegget har en tilskuerkapasitet på 9000.
Bakkerekord i K125-bakken er 144 meter, satt av Simon Ammann (Sveits) i verdenscupen 13. desember 2008. I K95-bakken er anerkjent bakkerekord 104,5 meter, satt av Dmitrij Vasiljev (Russland) og Michael Uhrmann (Tyskland) i OL 12. februar 2006. Dmitrij Ipatov (Russland) hoppet imidlertid 108 meter i vinter-Universiaden 19. januar 2007. I HS66-bakken er bakkerekorden (på plast) 65,5 meter, satt av Tomasz Byrt (Polen) i et juniorrenn 16. august 2007.
Nettstedet OkFoto fortalte i oktober 2015 at hoppanlegget i Pragelato står til forfalls. Bare 11 år etter at anlegget ble bygd, bar det tydelig preg av manglende vedlikehold og bruk. Siste større renn i hoppbakkene var Sommer Grand Prix i 2009. De lokale myndighetene i Pragelato foreslo i mars 2017 å rive de to største hoppbakkene og gjøre den delen av anlegget om til alpinanlegg. De tre minste hoppbakkene skal beholdes.
Belluno (provins)
Provinsen Belluno (it. Provincia di Belluno) er en provins i regionen Veneto i det nordlige Italia. Belluno er provinsens hovedstad.
Det var 209 550 innbyggere ved folketellingen i 2001.
Geografi
Provinsen Belluno grenser:
Folkegrupper og språk
I provinsen Belluno er det i tillegg til italienerne to etniske minoriteter kjennetegnet ved hvert sitt språk: