cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siracusa
Romersk keisertid og bysantinsk tid
I 1038 gjenerobret den bysantinske general Georgios Maniakes byen og sendte for sikkerhets skyld relikviene av den hellige Lucia til Konstantinopel. Den eponymiske festningen på enden av Ortigia bærer hans navn, skjønt den ble bygget under huset Hohenstaufen. I 1085 tok normannere Siracusa som da var det siste arabiske befestningen på Sicilia. Byen ble befridd etter en lang beleiring i løpet av sommeren av Roger I av Sicilia og hans sønn Jordan av Hauteville som ble gitt byen som greve. Nye kvartaler ble bygd, og katedralen ble restaurert, det samme med andre kirker.
Høymiddelalderen
I 1194 okkuperte keiser Henrik VI av Det tysk-romerske rike det sicilianske kongerike, inkludert Siracusa. Etter en kort periode styrt fra republikken Genova (1205–1220) under den beryktede admiral og pirat Alamanno da Costa, som favoriserte en oppgang i handelen, ble kongelig autoritet igjen sikret i byen av Fredrik II. Han begynte konstruksjonen av Castello Maniace, biskopens palass, og Bellomopalasset. Straks han døde kom det en periode med uro og føydalt kaos. I den sicilianske vespers krig mellom dynastiene angevinene og aragonesene for kontroll over Sicilia, allierte Siracusa seg med Aragón og fordrev angevinene i 1298. Byen mottok fra de spanske herskerne store privilegier som belønning. Forrangen til fyrstefamilier er også vist i byggingen av storslåtte palasser for adelsfamiliene Abela, Chiaramonte, Nava, og Montalto.
Tidlig moderne historie
Siracusa ble rammet av store jordskjelv i 1542 og 1693, og av en pest i 1729. Ødeleggelsene på 1600-tallet endret for alltid byens utseende foruten også hele Val di Noto sørøst på Sicilia, byer som ble ombygd i henhold til de typiske trekkene av siciliansk barokk, betraktet som de mest typiske uttrykk for kunsten i sørlige Italia. Spredningen av kolera i 1837 førte til et opprør mot huset Bourbon som satt med regjeringen. Straffen for opprøret var provinshovedstaden ble flyttet til Noto, 32 km sørvest for Siracusa, men uroen var ikke over da byfolk deltok aktivt i den sicilianske uavhengighetskrigen i 1848.
Etter foreningen med Italia i 1865 fikk Siracusa tilbake sin naturlige status som provinshovedstad. I 1870 ble bymurene revet og bro ble bygget til øya Ortigia. Det påfølgende året ble det bygget jernbaneforbindelse til byen.
Christian Wilhelm Rynning-Tønnesen (politimester)
Karriere
7. januar 1941 ble han arrestert av tyskerne og satt i fangenskap i Møllergata 19 i Oslo og senere i Polizeigefängnis Stettin i daværende Tyskland. Han ble løslatt i september 1941 og kom seg til Storbritannia. Der tjenestegjorde han fra 1942 til 1945 som krigsadvokat i de norske tropper i Storbritannia, og i perioden 1943–1944 studerte han ved Scotland Yard i London.
Siracusa
Moderne historie
Under den andre verdenskrig ble byen rammet av store ødeleggelser av bombing fra både de allierte som fra det nasjonalsosialistiske Tyskland i 1943. Operasjon Husky, kodenavn for den allierte invasjonen av Sicilia, ble satt i gang natten 9./10. juli 1943 med britiske styrker som angrep vest på øya. General Montgomerys åttende armé erobret Siracusa på den første dagen av invasjonen bortimot uten motstand. Havnen ble deretter benyttet som base for Royal Navy. Vest for byen ligger den britiske krigskirkegården hvor rundt 1000 menn er gravlagt. Etter den andre verdenskrig fikk de nordlige kvartalene av byene en tung, ofte kaotisk ekspansjon grunnet den raske prosessen med industrialisering.
Christian Wilhelm Rynning-Tønnesen (politimester)
Karriere
I 1945 ble han utnevnt til politimester i Kristiansand og krigsadvokat for Sørlandet.
Siracusa
Moderne historie
Siracusa har i dag rundt 125 000 innbyggere og tallrike attraksjoner for besøkende med interesse for historiske severdigheter, eksempelvis Ear of Dionysius, en menneskegjort kalksteinsgrotte i Temeniteshøyden i byen. En prosess i gjenvinne og restaurere historiske steder har vært satt i gang siden 1990-tallet. Severdige byer og steder i nærheten er blant annet Catania, Noto, Modica og Ragusa.
Klima
Siracusa har vanligvis varme somre i middelhavsklima (Köppens klimaklassifisering Csa) med milde, våte vintre og varme til stekende og tørre somre.
Christian Wilhelm Rynning-Tønnesen (politimester)
Karriere
Etter krigen ble han valgt til styremedlem i Politiembetsmennenes landsforening.
Kvinnherad prestegjeld
Historikk
Ved avviklingen bestod Kvinnherad prestegjeld av menighetene i Kvinnherad, Åkra, Ænes, Hatlestrand, Ølve, Uskedal og Varaldsøy.
Bryne Mølle
Bryne Mølle er et minnesmerke og en kulturinstitusjon i sentrum av Bryne i Time kommune. Maling av korn til matmel er en virksomhet som har eksistert ved Bryneåna gjennom flere århundre. Det lå her to små kvernhus med tilhørende tørkeri. Datering på disse er vanskelig, men de har ligget her lenge.
I det tradisjonelle jordbruket på Jæren stod kvernhusene og senere møllene sentralt. Korndyrking var en viktig del av det tradisjonelle jordbruket i århundre før potetdyrkingen tok til.
Tidlig i 1870-årene ble kanalen utgravd og to nye, større kvernhus med to kverner i hvert ble bygd. I 1881 ble vannretten leid ut til en engelskmann i Stavanger som forlenget Mølledammen og bygde den første Bryne Mølle. Møllen skiftet eiere flere ganger frem til den i 1917 ble overtatt av L. Bellesen. Han bygde den nåværende Mølledammen som er en viktig del av den idag eksisterende parken i Bryne sentrum. L. Bellesen satte også inn et eget kraftverk i mølla.
I 1922 kjøpte Felleskjøpet Rogaland hele anlegget. Bygningen brant ned i 1928 og dagens møllebygning ble bygget i 1929. Bryne Mølle brukes idag som en kulturbygning f.eks. til konserter og utstillinger. I andre etasje utstilles arbeider av kunstneren Andreas Bøe.
Kvinnherad prestegjeld
Historikk
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Christian Wilhelm Rynning-Tønnesen (politimester)
Utmerkelser og æresbevisninger
Etter krigen mottok Christian Wilhelm Rynning-Tønnesen deltagermedaljen for sin tjeneste for fedrelandet under andre verdenskrig. I 1962 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull for sitt virke som politimester.
Kuriosa
Christian Wilhelm Rynning-Tønnesen deltok som skuespiller i familiefilmen Toya, som hadde premiere i 1956. Han figurerte i filmen som en av politimestrene som sendte ut en etterlysning da hovedpersonen Toya hadde rømt fordi hun ble mistenkt for et tyveri.
Enrique de Borja y Aragón
Enrique de Borja y Aragón  (født 1518 i Gandía i Spania, død 16. september 1540 i Viterbo av en violenti et incognito morbo – voldsom og ukjent sykdom) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han ble utnevnt til biskop av Squillace i 1539, men ikke bispeviet på grunn av for lav alder. Han døde 22 år gammel, før han hadde oppnådd kanonisk alder.
Han ble utnevnt til kardinal av pave Paul III den 9. desember 1539.
Han var onkel til kardinal Rodrigo Luis de Borja y de Castro Pinós (kreert 1536), og oldebarn av pave Alexander VI.
Liste over fylkesordførere i Akershus
Liste over fylkesordførere i Akershus fra fylkeskommuneloven trådte i kraft den 1. januar 1964.
Döme Sztójay
Döme Sztójay (5. januar 1883 i Versec i Østerrike-Ungarn nå i Serbia, henrettet 22. august 1946 i Budapest) var en ungarsk general og diplomat som ble statsminister i Ungarn under andre verdenskrig. Han hadde et utstrakt samarbeide med Nazi-Tyskland og stilte seg allerede på 1930-tallet positiv til nazismen.
Sztójay ble etter krigen dømt til døden og henrettet for krigsforbrytelser.
Bakgrunn
Fra 1925 til 1933 tjenestegjorde han først med obersts rang i generalstaben og deretter som generalmajor som Ungarns militærattaché i Berlin.
Embedsmann, diplomat
Fra 1933 til 1935 arbeidet Sztójay som seksjonssjef i Forsvarsdepartementet, og ble over tid forfremmet til generalløytnant. I desember 1935 utnevnte statsminister Gyula Gömbös Sztójay til Ungarns ambassadør i Tyskland. Denne posten innehadde han til 1944. Som ambassadør dannet Sztójay sterke bånd til det tyske utenriksdepartementet på grunn av sine pro-tyske og pro-nazistiske synspunkter. I hans tid som ambassadør uttrykte Sztójay ofte støtte til den tysk politikken til sine overordnede i Ungarn. Hans forståelse for nazismen kom så sterkt til uttrykk at president Pál Teleki i forbindelse med beslutningsprossen rundt Ungarns inntreden i annen verdenskrig tidlig i 1941 betegnet ham som «nazi».
Statsminister 1944
I mars 1944 foretok den tyske hæren Unternehmen Margarethe, der de rykket inn i Ungarn og fjernet statsminister Miklós Kállay fra statsministerkontoret. Tyskerne tvang statsministeren til å velge en ny person til statsministerposten. Tyskerne foreslo Béla Imrédy, men landets riksforstander Horthy nærte et personlig hat mot denne og ville ikke gå med på det.
Tyskerne hadde tillit til Sztójay. Horthy gjorde seg den forhåpning at Sztójay som soldat ville forbi lojal overfor ham, og ikke bare blindt utføre enhver av tyskerne ønsket forføyning. Denne baktanken var også tyskerne kjent med, og dermed avslo Sztójay i første omgang, av helsemessige årsaker. Men til slutt klarte den nye tyske sendemann og rikskommissær Edmund Veesenmayer med sin strategi å klare å avholde Horthy fra å trekke seg fra riksforstanderembedet. Slik ble Sztójay den 22. mars valgt til ministerpresident (statsminister) og utenriksminister.
I disse embeder trengte Sztójay sammen med Veesenmayer raskt riksforstander Horthy fullstendig i bakgrunnen. Han utviklet uten opphold aktiviteter som passet tyskerne utmerket, slik at hans regjering snart fikk økenavn som quisling-regjering.
Som statsminister i Ungarn oppløste Sztójay også landets fagforeninger og fengslet sine politiske motstandere og aktivister. Han legaliserte også pilkorspartiet under Ferenc Szálasi.
Til samme tid som jødedeportasjonene ble bremset, tidlig juli 1944, klarte Horthy å kjempe seg ut av den letargi han var hensunket i, og satte seg fore å avsette regjeringen Sztójay og erstatte den med en militær- og embedsmannsregjering ledet av general Géza Lakatos. Men planen ble røpet den 7. juli for Veesenmayer. Etter en skarp og direkte intervensjon fra Adolf Hitler måtte riksforstanderen la planen falle. Han gjorde da som om han avfant seg med kabinettet Sztójays videre regjereri. Samtidig var det klart at han slet med sin maktesløshet og aller helst ville se seg selv avsatt.
Nå ble imidlertid regjeringen satt under press fra SS. De ønsket seg en enda mer tyskvennlig regjering, og gikk inn for at den ungarske nasjonalsosialist Fidél Pálffy skulle overta. Fra begynnelsen av august trakk den ene minister etter den andre seg fra embedene; Sztójay selv trakk seg tilbake som syk man til et sanatorium.
Avsettelse, flukt, rettergang, henrettelse
Etter Romanias overgang til den allierte leir 23. august 1944 var det å regne med at Den røde armé ville kunne rykke frem raskt gjennom Karpatene og inn i de ungarske kjerneområder. Da gjenopptok Horthy energisk sine bestrebelser for å få i stand en ungarsk separatfred med de allierte. Han entlediget dermed kabinettet Sztójay den 29. august 1944, uten at dette utløste noen særlige reaksjoner fra tysk side.
I en rettssak ble han funnet skyldig i krigsforbrytelser og forbrytelser mot det ungarske folket. Han ble dømt til døden og henrettet ved skyting i Budapest i 1946.
Jens Wenningsted
Jens Wenningsted (døpt 9. mai 1807 i Tórshavn, død 5. januar 1887) var en færøysk skredder og politiker. Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Suðurstreymoy 1855–1857.
Jens Wenningsted giftet seg med Maren Winther fra Tórshavn, søster av sakfører og folketingsmann Niels Christopher Winther. Jens og Marens etterslekt har gjort seg gjeldende innenfor Færøyenes offentlige liv. Deres datter Sofia (kalt Sofía í Búri) ble gift med lagtingsmann Johan Pauli Poulsen, så de ble morfar og mormor til lagtingsmann Johan Hendrik Poulsen og oldeforeldre til lagtingsmann Niels Winther Poulsen. Jens og Marens sønn Hans Christoffer satt i borgerrepresentasjonen i Tórshavn, og gjennom ham ble de oldeforeldre til arkitekt og lagtingsmann H.C.W. Tórgarð og tippoldeforeldre til prest, radiodirektør og oversetter Axel Tórgarð.
Jordal Amfi (1951)
Jordal Amfi (adresse Jordalgt. 1) var en ishall i Oslo. Den ble bygget til De olympiske leker i Oslo i 1952, og ble innviet i desember 1951. Hallen ble betydelig ombygget og fikk nytt utseende og innredning i forbindelse med A-VM i ishockey i 1999. Hallen var driftet av Oslo kommune.
Jordal Amfi hadde 3 078 sitteplasser og 1 372 godkjente ståplasser. I henhold til kravene i 2016, var godkjent tilskuerantall 4 450, men arenaen hadde tidligere kapasitet til langt flere. Opprinnelig tilskuerkapasitet var 11 000. Hallen hadde 9 VIP-losjer inne på selve arenaen med et tilhørende servicebygg.
Hallen ble revet i januar 2017. En ny hall åpnet på samme sted i 2020.
11. mai 2019 brant bygningsmateriell ved Jordal Amfi.
Historie
Den opprinnelige hallen ble tegnet av Rinnan & Tveten og var anlagt i et tidligere teglsteinanlegg. Den var derfor gravd dypt inn i terrenget, noe som ga anlegget en asymmetrisk form og en særlig intim atmosfære.
I tilknytning til den tradisjonelle ishallen ble den såkalte Ungdomshallen åpnet i 1989.
I 2016 ble den siste landslagskampen på Jordal Amfi, spilt.
Nye Jordal Amfi
Før sommeren 2015 ble det vedtatt å rive anlegget, da dette var utdatert og kondemnabelt. Rivingen begynte 26. januar 2017, og planlagt ferdigstillelse av det nye anlegget var på det tidspunktet september 2018. Nye Jordal Amfi åpnet i 2020. Arkitekt for den nye arenaen er Hille Melbye arkitekter. Den nye hallen har 5,300 sitteplasser, delvis over to plan. Hallen er energiøkonomisk, med et planlagt energiforbruk på én million kilowattimer i året, dersom det blir solceller på taket, mens den gamle hallen hadde et forbruk på 4,5 millioner kilowattimer.
Wien-konvensjonen om traktatretten
Wien-konvensjonen om traktatretten er en konvensjon som regulerer inngåelse, endring, tolking mv. av traktater i folkeretten. Den danner sammen med FN-pakten grunnvollen for det internasjonale samarbeidet.
Konvensjonen ble vedtatt i Wien 22. mai 1969, og det ble åpnet for undertegning av konvensjonen fra 23. mai samme år. Konvensjonen trådte i kraft 27. januar 1980. Per oktober 2009 har 110 stater undertegnet konvensjonen. Norge har ikke underskrevet eller ratifisert noen av disse folkerettslige instrumentene. Norge anses likevel bundet av de fleste bestemmelsene da det meste av konvensjonen anses som folkerettslig sedvanerett.
Traktatens oppbygging
Traktaten er delt inn i åtte deler samt fortale og addendum.
Bram Tankink
Bram Tankink (født 3. desember 1978 i Haaksbergen) er en nederlandsk, tidligere profesjonell, landeveissyklist.
Tankink begynte karrièren innen terrengsykling, men byttet til landeveissykling i 1999. I 2000 ble han nederlandsk mester i kategorien espoirs, en kategori for lovende mannlige syklister under 23 år, som ikke har profesjonell kontrakt. Den seieren resulterte i en proffkontrakt med sykkellaget Domo - Farm Frites fra 2001 til 2003, da han og en del av laget gikk over til Quick Step. Fra 2008 syklet han for Rabobank (senere LottoNL-Jumbo).
Han la opp etter 2018-sesongen.
Christlich-Soziale Union in Bayern
Christlich-Soziale Union in Bayern, forkortet CSU, er et kristendemokratisk og konservativt politisk parti i Tyskland. Partiet opererer utelukkende i delstaten Bayern, mens søsterpartiet CDU opererer i resten av Tyskland. CSU står for en noe mer konservativ politikk enn CDU, forankret i katolsk sosiallære.
Christlich-Soziale Union har hatt ministerpresidenten i Bayern siden 1957, det meste av tiden med rent flertall i Den bayerske landdagen. CSU og CDU utgjør den såkalte unionsfraksjonen i Forbundsdagen, men ingen forbundskansler har kommet fra CSU. Søsterpartiene har en felles ungdomsorganisasjon, Junge Union.
Historie
Partiet ble grunnlagt i 1945 som etterfølger av Bayerische Volkspartei, som ble oppløst i 1933. Av historiske årsaker er den bayerske utgaven av unionen beholdt som et eget parti, og CDU driver ingen politisk virksomhet her. Det betyr ikke at samarbeidet mellom de to er uten problemer, eller at det ikke finnes ideologiske forskjeller.
Sudettyskere som ble fordrevet fra Tsjekkoslovakia etter andre verdenskrig dannet forbund som presset på for anerkjennelse og kompensasjon, og de ble en viktig politisk faktor særlig i Bayern og CSU.
Den mest markante skikkelsen i partiets historie er Franz Josef Strauss, som var ministerpresident (statsminister) i Bayern i en årrekke på 1970- og 80-tallet. Strauss var også Unionens kandidat som forbundskansler ved valget i 1980, men var for omstridt både i CDU og i den vesttyske befolkningen til å bli valgt.
Edmund Stoiber var ministerpresident for den rene CSU-regjeringen i Bayern fra 1993 til 2007, og samtidig CSUs partileder fra 1999 til 2007. Ved valget til Forbundsdagen i 2002 var han Unionens kanslerkandidat, men tapte på målstreken for Gerhard Schröder. Men ved parlamentsvalget i Bayern (delstatsvalget) i september 2003 styrket CSU igjen grepet om sitt rene flertall i delstaten og oppnådde hele 60,7 % av stemmene.
Ett år senere ble delstatsvalget i Bayern 28. september 2008 en merkedag i nyere tysk politisk historie, da CSU bare oppnådde vel 43 % av stemmene, og dermed mistet det absolutte flertallet de hadde hatt helt siden 1962, altså i 46 sammenhengende år.
Chloë Sevigny
Chloë Stevens Sevigny (født 18. november 1974 i Springfield i Massachusetts ) er en amerikansk skuespiller, moteskaper og tidligere modell.
Chloë fikk sin debutrolle i filmen Kids da hun var 18 år. Da jobbet hun allerede som rådgiver for motemagasinet Sassy og var kjent for sin klesstil i New Yorks innerkreteser.
Damian Marley
Damian Marley (født 21. juli 1978) er sønn av reggaelegenden Bob Marley og Cindy Breakspeare (kåret til Miss World 1976). Han er artist og rastafarianer. Damian Marley er mest kjent gjennom sitt eget arbeid innenfor musikk.
Huset Bernadotte
thumb|170px|Den svenske kongelige grenen av Bernadottes heraldiske våpen Huset Bernadotte [bɛɳäˈdɔtː] er en slekt som kommer fra fjellandskapet Béarn i Pyreneene. Huset stemmer fra franskmannen Jean Baptiste Bernadotte (1763-1844) som ble marskalk av Frankrike, fyrste av Pontecorvo og tilslutt konge med navn Karl XIV Johan av Sverige og Karl III Johan av Norge. Huset Bernadotte har regjert i Sverige siden 1818, og i Norge mellom 1818 og 1905.
Juridisk sett er huset Bernadotte en ikkegenealogisk sidelinje at huset Oldenburg (Holstein-Gottorpska ætten), da Jean-Baptiste Bernadotte ble adoptert av Karl XIII av Sverige i 1810.
Etter finskekrigen i 1809 tapte Sverige Finland, som hadde utgjort halvparten av det svenske riket. Sinnet mot kong Gustav IV Adolf førte til et statskupp og Gustav Adolfs onkel, den barnløse Karl XIII, erstattet ham. Dette var bare en midlertidig løsning og i 1810 valgte Standsriksdagen en marskalk av Frankrike, Jean-Baptiste Bernadotte, som arving til den svenske trone.
Slektstre
Karl XIV Johan x Desideria │ └─>Oscar I x Josefine av Leuchtenburg │   ├─>Karl XV │ x Louise av Nederland │ │    │  ├─>Lovise │ │ x Frederik VIII av Danmark │ │    │  └─>Carl Oscar │   ├─>Gustaf │   ├─>Oscar II │ x Sofia av Nassau │ │    │  ├─>Gustaf V │ │  x Victoria av Baden │ │  │    │  │  ├─>Gustaf VI Adolf │ │  │  x Margareta av Storbritannia │ │  │  x Louise Mountbatten │ │  │  │    │  │  │  ├─>Gustaf Adolf │ │  │  │  x Sibylla av Sachsen-Coburg-Gotha │ │  │  │  │    │  │  │  │  ├─>Margaretha │ │  │  │  │  x John Ambler │ │  │  │  │    │  │  │  │  ├─>Birgitta │ │  │  │  │  x Johann Georg av Hohenzollern │ │  │  │  │    │  │  │  │  ├─>Desirée │ │  │  │  │  x Niclas Silfcerschiöld │ │  │  │  │    │  │  │  │  ├─>Christina │ │  │  │  │  x Tord Magnuson │ │  │  │  │    │  │  │  │  └─>Carl XVI Gustaf │ │  │  │     x Silvia Sommerlath │ │  │  │     │    │  │  │  │     ├─>Victoria │ │  │  │     │    │  │  │  │     ├─>Carl Philip │ │  │  │     │    │  │  │  │     └─>Madeleine │ │  │  │    │  │  │  ├─>Sigvard │ │  │  │    │  │  │  ├─>Ingrid │ │  │  │  x Frederik IX │ │  │  │    │  │  │  ├─>Bertil │ │  │  │  x Lilian Davies │ │  │  │    │  │  │  └─>Carl Johan │ │  │    │  │  ├─>Wilhelm │ │  │  x Maria Pavlovna av Russland │ │  │  │    │  │  │  └─>Lennart │ │  │      │  │  └─>Erik │ │    │  ├─>Oscar │ │    │  ├─>Carl │ │  x Ingeborg av Danmark │ │  │    │  │  ├─>Margaretha av Sverige │ │  │    │  │  ├─>Märtha │ │  │    │  │  ├─>Astrid │ │  │    │  │  └─>Carl │ │    │  └─>Eugen │   ├─>Eugénie │   └─>August av Sverige x Teresia av Sachsen-Altenburg
Grønholt flyplass
Grønholt flyplass er en mindre flyplass i Nordsjælland, nær Hillerød.
Den har PPR, det vil si et begrenset antall starter og landinger om året. Landingsbanen ligger 11-29 og er om lag 1 km lang. Det er også taksebane, men disse er ute av bruk for tiden grunnet dårlig vedlikehold. Hvis man letter fra bane 11, vil man etter starten få en imponerende utsikt over Esrum Sø med omgivelser.
Giuliano Amato
Amato ble født i Torino, og vokste opp i Toscana. Han er gift med Diana Amato, som er professor i familierett ved Universitetet i Roma.
Jeff Bezos
Jeffrey Preston «Jeff» Bezos, opprinnelig Jorgensen (født 12. januar 1964 i Albuquerque i New Mexico) er en amerikansk gründer og investor. Han er mest kjent som grunnlegger av det amerikanske IT-selskapet Amazon.com, som han ledet frem til juli 2021. Bezos regnes som en av verdens rikeste og i 2021 kåret det amerikanske finanstidsskriftet Forbes ham til verdens rikeste person, for fjerde år på rad.
Bakgrunn
Jeff Jorgensen ble født i Albuquerque i New Mexico, som sønn av Ted og Jacklyn Gise Jorgensen. Foreldrene var gift i mindre enn ett år, og etter noen år giftet hans mor seg på nytt med den kubanske innvandreren Mike Bezos. Jeff vokste opp i Houston i Texas. Da Brad Sten intervjuet Bezos' far for boken The Everything Store, sa Jorgensen at han ikke hadde noen anelse om hva som det var blitt ut av hans sønn.
Allerede i tidlig alder viste Bezos interesse for teknikk og utviklet en tidlig kjærlighet til datamaskiner. Bezos gikk ut av high school som skolens toppstudent. Han ble uteksaminert fra Princeton University i 1986 med utdannelse i electrical engineering og computer science.
Forretningsmann
Bezos grunnla Amazon.com som 30-åring i 1994. Bezos fikk da ideen om å selge bøker på internett, som dessuten ville spare mye tid, men også vise seg å bli veldig populært. I 1997 ble selskapet listet på NASDAQ. Selskapet opplevde en voldsom vekst mot slutten av 1990-årene, som gjorde Bezos mer populær og dessuten veldig rik.
I 1999 satt han med over 40 % av aksjene i Amazon.com, som gjorde at han ble oppført med en formue på 10,1 milliarder dollar. Det året ble han også kåret til «Årets person» av Time Magazine.
Bezos fokuserte utover på 2000-tallet mye på romfart, og grunnla sitt eget private selskap som han kalte Blue Origin, for å gjøre det mulig for menneskeheten å ta i bruk andre deler av verdensrommet slik at presset på jordkloden blir mindre.
I 2018 gikk Bezos forbi Bill Gates som verdens rikeste. Forbes anslo i 2018 at Bezos da hadde en formue på 155,3 milliarder dollar (ca. 1,35 billioner kroner). Han var med det den rikeste personen i moderne historie.
I januar 2021 meldte CNBC at Elon Musk hadde tatt over plassen som verdens rikeste.
Fayuantempelet
Fayuantempelet (kinesisk: 法源寺, pinyin: Fǎyuán Sì) er et gammelt buddhistisk tempel sørvest i det sentrale Beijing i Folkerepublikken Kina. Det er ett av byens mest navngjetne buddhisttempler. Det dekker et område på 6500 kvadratmeter, og ligger i det tidligere Xuanwumen-området.
Templet skal først ha blitt bygget i året 645 under Tang-dynastiets keiser Taizong. Det ble senere helt nybygd i Zhengtong-keiserens tid (1436–1449) under Ming-dynastiet.
Templet rommer et stort antall historiske gjenstander, som gamle bronsefigurer, steinløver og figurer av de tre Vairocana buddhaene. Her er også tekster fra både Ming- og Qing-dynastiene.
Margin (finans)
Margin er i finans et pant som en innehaver av et finansielt instrument må ha for å dekke kredittrisikoen som andreparten i finanshandelen påtar seg.
Dane County
Dane Countys totale areal er 3,207 km² hvorav 94 km² er vann. I 2000 hadde fylket 426,526 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Madison som også er delstatshovedstad og fylkets største og delstatens nest største by.
Fylket ble grunnlagt i 1839 er oppkalt advokaten og statsmannen Natan Dane.
Selling England by the Pound
Selling England by the Pound er det femte studioalbumet fra det engelske progressiv rock-bandet Genesis, utgitt i oktober 1973. Albumet inneholder flere «klassiske» Genesis-låter som for eksempel «Dancing with the Moonlit Knight» og «Firth of Fifth», samt bandets første hit-singel «I Know What I Like (In Your Wardrobe)».
Omslaget er et maleri av kunstneren Betty Swanwick som heter The Dream. Det originale maleriet inneholder ikke «gressklippermannen», da bandet fikk Swanwik til å legge inn denne figuren som en henvisning til låten «I Know What I Like (In Your Wardrobe)».
Selv om det ikke regnes som et rent konseptalbum, er albumet sammensatt av historier med bakgrunn i middelalder-England med en moderne vri på tekstene. Dessuten har det siste sporet på albumet, «Aisle of Plenty», samme melodi som spor nummer en «Dancing with the Moonlit Knight». Dette gir også en følelse av sammenheng.
Alunverket
Alunverket, egentlig Christian og Sophia Magdalenas Alunverk, var en av de første større industrier i Christiania. Alunbruddet var i Ekebergskrenten, mens Alunverket ble anlagt på Grønlia mot Alnaelva i 1737, under den vestvendte Ekebergskråninga. Blant investorene var Peder Mortensen Leuch (1692–1746) og Peter Collett (1694–1740).
Alunverket produserte alun, som ble brukt i garverier og til farging av tekstiler. Råstoffet var alunskifer, som ble brutt i Ekebergskrenten mellom Ekebergveien og Oslo gate. Konows gate er dagens navn på veien som følger langsmed alunskrenten. På 1800-tallet het veifaret Gravergata – trolig etter arbeidet med utvinning av det verdifulle mineralet. Det er tydelige spor i terrenget etter aktivitetene.
Alunverket måtte imidlertid stenge allerede etter få år på grunn av feil i arbeidsprosessen, men åpnet igjen i 1758 etter utbedringer og utvidelser. I 1776 ble virksomheten utvidet med et pottaskekokeri, og i 1806 ble Norges første verksskole opprettet for arbeidernes barn.
Bedriften ble lagt ned i 1815, og eiendommene ble solgt på auksjon til et britisk selskap i 1831. Deretter ble de kjøpt av Jacob Peter Meyer i 1838. Hans sønn Lorentz Meyer anla et større hageanlegg og en herskapsbolig tegnet av Johan Henrik Nebelong på området i 1850-årene, kalt «Alunverket». Eiendommen ble ekspropriert i 1877 i forbindelse med anlegget av Smaalensbanen og Ljabrochausséen, og de øvre delene av eiendommen i Ekebergskråningen ble kjøpt av kommunen lagt ut til park og til Kongsveien i 1889.
Gunnerusbiblioteket
Gunnerusbiblioteket i Trondheim er Norges eldste vitenskapelige bibliotek. Biblioteket ble grunnlagt i 1768 som bibliotek for Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS). Biblioteket er oppkalt etter Johan Ernst Gunnerus, en av stifterne av DKNVS.
Biblioteket er i dag en del av NTNU Universitetsbiblioteket. Gunnerusbiblioteket har i dag faglig hovedvekt på spesialsamlinger, og bruker mye ressurser på digitalisering av historiske fotosamlinger, privatarkiv og håndskrifter. De moderne fagene som hører inn under Gunnerusbibliotekets ansvarsområder er arkeologi og natur- og kulturhistorie. Primærbrukere er forskere og studenter ved NTNU. Biblioteket har også en svært stor samling med slekts- og lokalhistorie, og er mye brukt av lokalhistorikere.
Gjenanskaffelsesverdimodellen
Gjenanskaffelsesverdimodellen er en regnskapsmodell hvor alle verdier er ført opp til gjenanskaffelseskostnaden. Andre regnskapsmodeller er historisk kost modellen og nåverdimodellen.
I Norge er anleggsmidler i stor grad bokført til historisk kost da dette er hovedregelen gitt i regnskapsloven Omløpsmidler verdivurderes som regel til laveste verdi av historisk kost og gjenanskaffelseskostnad for, da dette er hovedregelen for omløpsmidler i regnskapsloven som kan begrunnes med forsiktighetsprinsippet. I Norge er det en konservativ holdning til verdifastsettelse, men innføringen av IFRS har ført til at verdier i større grad kan verdivurderes til virkelig verdi og til og med oppskrives.
Gunnerusbiblioteket
Historie
Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS) ansatte i 1768 en bibliotekar, Peter Daniel Baade for å ta vare på og formidle selskapets boksamlinger, dette regnes i dag som bibliotekets grunnleggelse. Baades opphold ble kortvarig. Etter bare en måned ble han kalt til å bli sogneprest på Sjælland. Selskapets fungerende bibliotekar ble derfor Selskabets stifter og preses, Gunnerus, helt til hans død i 1773. Biblioteket holdt i disse årene til i Gunnerus' hjem i Dronningens gate. Biblioteket ble bygd opp ved at nye medlemmer i DKNVS måtte gi 10 riksdaler eller forære biblioteket bøker til en verdi av minst dette beløpet.
Også testamentariske gaver var med på å bygge opp biblioteket, blant annet fra Gerhard Schøning og Christopher Hammer. I starten var biblioteket et forskningsbibliotek for medlemmene av DKNVS, men etter hvert også for vanlige borgere. Frem til 1874 ble det satset på allmennvitenskapelig litteratur, men etter en gjennomgang av selskapet virksomhet i 1874, ble litteratur innen botanikk, zoologi, arkeologi og historie prioritert. Bibliotekets historie er nært knyttet til museet, i dag NTNU Vitenskapsmuseet. Begge gikk inn i Universitetet i Trondheim i 1968. Fellesbiblioteket for Det Kongelige Videnskabers Selskab, Museet og Norges lærerhøgskole ble opprettet i 1974.
En del av Sigrid Undsets boksamling gikk ved hennes død i 1949 til Gunnerusbiblioteket som testamentarisk gave. Gaven har sin hovedtyngde i norrøne originaltekster og middelaldertekster, folkeminne og folkloristikk i videste forstand, og topografisk litteratur. I alt over 800 verker (1282 enkeltbind).
Knudtzonsalen
I 1869 mottok Gunnerusbiblioteket som testamentarisk gave boksamlingen etter Broder Lysholm Knudtzon (1788–1864). Han hadde stilt som vilkår i sitt testament at boksamlingen skulle holdes samlet. Samlingen består av rundt 2000 bøker av svært høy kvalitet; Knudtzon var svært litteraturinteressert og bereist, og skaffet seg bøker både ved kjøp og bytte fra sitt store kontaktnett utenlands. Gunnerusbiblioteket har innredet et eget rom inne i den moderne bygningen der besøkende etter avtale kan få tilgang. Biblioteket har bestrebet seg på at Knudtzonsalens interiør i størst mulig grad skal se ut slik Broder Lysholm Knudtzons eget bibliotek så ut.
Haakon Tveter
Haakon Tveter (født 2. januar 1844 i Aker, død 15. juni 1930 i Aker) var en norsk gårdbruker og politiker (H).
Gunnerusbiblioteket
Pliktavlevering
Som en del av lov om avleveringsplikt som kom i 1939, fikk biblioteket rekvisisjonsrett for norske trykk. Denne rekvisisjonsretten innebar at Det kongelige norske videnskabers selskabs bibliotek i Trondheim og Bergens museums bibliotek hadde rett til å kreve ett eksemplar hver av alt trykt materiale fra norske forlag. Universitetsbiblioteket i Oslo fikk det pliktavleverte materialet. Da det kom ny lov om pliktavlevering i 1989, ble pliktavleveringen utvidet til å gjelde alle universitetsbibliotekene og herunder også Gunnerusbiblioteket.
Haakon Tveter
Tveter opparbeidet seg etterhvert store landområder. Han eide begge Østensjøgårdene samt Nordre Langerud gård og hadde dessuten forpaktningsretten til Bogerudmyra. Han forpaktet også Abildsø gård, og eide senere deler av Ulsrud gård.
Gunnerusbiblioteket
Pliktavlevering
Fra 2007 tas ikke lenger all pliktavlevert litteratur inn av Gunnerusbiblioteket, men fordeles til de forskjellige avdelingsbibliotekene med sine respektive fagområder.
Haakon Tveter
Gjennom mange år hadde Tveter en lang rekke politiske verv. Han kom med i Aker kommunestyre i 1877, og satt i hele 30 år. I perioden 1881 til 1889 var han ordfører, og fra 1889 til 1891 satt han på Stortinget for Akershus. Fra 1905 til 1907 var han varaordfører. Han satt i tillegg i en lang rekke kommunale komiteer og utvalg, og var dessuten aktiv i menighetsarbeidet i Østre Aker.
Gunnerusbiblioteket
Navnet
Biblioteket het fra starten i 1768 Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, Biblioteket. I 1974 ble dette biblioteket og Norges lærerhøgskoles bibliotek slått sammen og fikk navnet til «Fellesbiblioteket for Det Kongelige Videnskabers Selskab, Museet og Norges lærerhøgskole». I 1984 fikk biblioteket offisielt navnet Universitetsbiblioteket i Trondheim.
I 1996, etter opprettelsen av Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), ble Universitetsbiblioteket organisert dit og det gamle Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, biblioteket ble et seksjonsbibliotek med navnet Gunnerusbiblioteket.
Haakon Tveter
Tveter fikk Kongens landbruksmedalje i 1876, ble Vasaridder i 1886, Olavsridder i 1904 og Danebrogsridder i 1906.
Haakon Tveter var gift med Agnes (født Rotnes). Sammen fikk de seks barn, blant annet Valborg Tveter og Aagot Tveter. Flere av gatene på Oppsal og Ulsrud er oppkalt etter barna til Haakon Tveter. Selv har han Haakon Tveters vei på Oppsal oppkalt etter seg.
Hydrocephalus
Hydrocephalus (eller vannhode) er en sykdomstilstand hvor det foreligger forstyrrelser i omsetningen av cerebrospinalvæske og hvor hjernens væskehulrom blir utvidet. Patofysiologisk skjelner man mellom obstruktiv og ikke-obstruktive former for hydrocephalus. Sykdommen kan være medfødt, som f.eks. ved akveduktstenose, oppstå i tidsrommet omkring fødselen i barneårene eller i voksen alder.
Det kan medføre vansker som kan minne om aspergers syndrom, som feks. forståelsesvansker, og lyd-/lys-sensitivitet, men graden av dette varierer på lik linje med aspergers syndrom.
Phoenix Rizing
Phoenix Rizing var et norsk power metal-band som ble startet i 1995 og oppløst i 2001. Bandet spilte inn en demo 19. mai 1997 i Panser Studio på Kalbakken og ga ut to studioalbum. I 2001 startet fire av medlemmene bandet Highland Glory med ny vokalist.
Lørdag 14. januar 2006 hadde Phoenix Rizing en gjenforeningskonsert sammen med Highland Glory på konsertscenen John Dee i Oslo; det samme hadde de lørdag 24. September 2011 på konsertscenen John Dee, Rebel Heart Rock Festival.
Dodge County (Wisconsin)
Dodge County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger i de sørlige delene av staten og grenser mot Fond du Lac County i nordøst, Washington County i øst, Waukesha County i sørøst, Jefferson County i sør, Dane County i sørvest, Columbia County i vest og mot Green Lake County i nordvest.
Dodge Countys totale areal er 2,349 km² hvorav 64 km² er vann. I 2000 hadde fylket 85,897 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Juneau.
Fylket har fått sitt navn etter guvernør Henry Dodge.
Per Skou
Per Skou (født 20. mai 1891 i Skien, død 24. februar 1962 i Oslo) var en norsk fotballspiller. Han spilte venstre back for Odd og Lyn og ble norgesmester i fotball tre ganger – med Lyn i 1911 og med Odd i 1913 og 1915.
Skou spilte 41 kamper for det norske. Han var med på Norges lag i OL-turneringene i 1912 og 1920.
Som spiller var Skou kjent for godt overblikk og sikker plasseringsevne. I 23 av sine landskamper og i en rekke klubbkamper spilte han sammen med Otto Aulie i forsvaret. Duoen utfylte hverandre godt og ble populært kalt «Skoulie».
Skou gjorde seg også bemerket som fotballadministrator. Han var president i Norges Fotballforbund fra 1929 til 1933 og ble i 1934 utnevnt til fotballforbundets første æresmedlem. Han var også æresmedlem i Lyn. Skou ble i 1962 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.
Utenom fotballen var Skou ansatt i papirbedriften Union i 50 år, blant annet som revisjonssjef.
Budstikke
En budstikke er en kort stav av tre eller jern som i tidligere tider ble brukt for å sende offentlige meldinger eller kalle sammen folk på bygdene. De eldste budstikkene kunne være forsynt med merker og en kløft til å sette fast skriftlige beskjeder, eller de kunne være formet som en hul sylinder med plass til beskjeden inni. Budstikker ble brukt i Skandinavia fra vikingtida fram til 1900-tallet. I enkelte bygder ble de benyttet i forbindelse med Istandbringelsen av statsborgermantallet i år 1900, kongevalget i 1905, og det siste kjente dokument som er bragt rundt med budstikke er innkalling til skattemøte i Hof i Solør i 1917. På mange budstikker er det svimerker med kongemonogram.
Gårdene som budstikka skulle innom var vedtatt i herredstyret, og det var også bestemt på hvilken gård de skulle overnatte. Hver gård måtte kvittere for ankomst og avreise. Ordet budstikke forekommer også i noen norske avisnavn.
Innbyggere fra Steigen og Hamarøy kommuner fraktet 1. og 2. desember 2019 ei budstikke til Bodø. Dette skjedde i form av en løpestafett over 35 etapper på 270 km. Formålet var å overbringe et budskap til Nordland fylkesting i forbindelse med en debatt om tilbudsstrukturen i de videregående skolene i fylket.
Historikk
Budstikker har vært brukt i et organisert budbringersystem siden vikingtida. Allerede den norske kongen Håkon den gode innskjerpet på 950-tallet bestemmelsene om å styrke landforsvaret ved å bygge varder og skjære budstikker. Disse stikkene ble på norrønt kalt herør eller hærrør, det vil si «hærpil». Utformingen varierte. Mange av trestykkene var merket med inskripsjoner, de eldste med runetegn. En pilformet budstikke kunne kalle til krig, en sverd- eller økseformet til ting og en korsformet til kirken. De kunne også brukes for eksempel for å advare mot skogbrannfare. Seinere ble hylseformede rør vanligere. Det kunne være strenge straffer for ikke å videreformidle budstikkene og enkelte var derfor svidd i den ene enden og utstyrt med tau som en påminnelse om at en kunne bli hengt og gården brent dersom en brøyt kjeden.
Systemet med budstikker kunne være effektivt, og soldater kunne mobiliseres raskt. Det ble blant annet brukt for å samle mannskapene i Elverumske Skieløber Compagnie, som ble opprettet i 1747 som en av tre kompanier i Sønnenfjellske skiløperbataljon. Budstikker var i bruk inn på 1700- og 1800-tallet da de etter hvert ble avløst av andre meldingsformer, som omgangsbrev og tinglysning og offentlige bekjentgjørelser fra prekestoler og kirkebakker.
Budstikke kalles budkavel, eller tidligere budkafle og budkafvel, på svensk, et ord som på dansk fikk formen budgaffel.
Andre betydninger
Ordet budstikke kan brukes i overført betydning i uttrykk som «budstikka går», det vil si «meldingen sendes rundt». Stafett i orienteringsløp ble lenge kalt budstikkeløp.
Avisnavn
Ordet budstikke i meningen «nyhetsformidler» har også gitt navn til flere norske aviser og tidsskrifter. Det viktigste var ukebladet Budstikken som ble utgitt 1808–1814 under redaksjon først av E. de Falsen, seinere av L. S. Platou. En ny utgivelsesrekke kom 1817–1829, en tredje 1830–1834 og en fjerde 1859–1861. Avisa tjente som organ for Selskabet for Norges Vel og inneholdt blant annet viktige bidrag til kunnskapen om Kristiania universitets stiftelse og eldste historie og var ellers rik på underrettelser om norske forhold.
I dag har Budstikka (tidligere Asker og Bærums Budstikke), Romsdals Budstikke og Søgne og Songdalen Budstikke beholdt ordet i navnet.
Oslo Byaksjon
Oslo Byaksjon var en norsk aksjon ledet av Erling Fossen.
Aksjonen var den politiske grenen av det tverrpolitiske nettverket Oslo Byforum, og hadde et program. Den stilte for første gang liste under kommunestyrevalget i 2003, fikk 1,344 stemmer (0,5%) og ingen representanter.
Byaksjonen stilte for andre og siste gang lister til bystyret og til bydelene i Oslo ved kommunestyrevalget 2007. Fossen var listetopp på kommunelista og byrådslederkandidat. Resultatet ble 1,466 stemmer (0,5%).
Ring of Fire
Ring of Fire kan referere til:
Edmund Stoiber
Edmund Rüdiger Stoiber (født 28. september 1941 i Oberaudorf i Rosenheim) er en tysk politiker og jurist. Han var ministerpresident i Bayern fra 1993 til 2007 og formann for CSU fra 1999 til 2007. I 2007 ble han utnevnt til æresformann for CSU.
Liv og virke
Stoiber gikk inn i politikken i 1971, da han ble engasjert i ungdomsorganisasjonen Junge Union. I 1978 ble han valgt til generalsekretær i CSU, under Franz Josef Strauß' ledelse. Dette vervet hadde Stoiber frem til 1983. I 1993 ble han valgt til ministerpresident i Bayern. Ved valget i Bayern 2003 ble han gjenvalgt for en ny periode.
Stoiber var i 2002 CDU/CSUs kanslerkandidat, men tapte på målstreken for Gerhard Schröder. I 2003 fikk han tilbudt det tyske presidentvervet av Unionen (fra 2004), men takket nei. Han takket også nei til et tilbud fra Jacques Chirac om å bli nominert som Frankrikes og Tysklands kandidat til posten som formann for Europakommisjonen.
Stoiber signaliserte lenge at han fremdeles ønsket å bli kansler, men bestemte seg til slutt for å støtte Angela Merkels kandidatur ved valget i september 2005. Han ville ikke ut med om han selv ønsket å sitte i den føderale regjeringen, men etter at valgresultatet ble klart, bestemte han seg for å si ja til å bli nærings- og teknologiminister, fordi han følte at han som partiformann måtte være i Berlin for hevde CSUs interesser sterkt nok i en koalisjonsregjering der CSU bare fikk to seter. Men da Franz Müntefering trakk seg som SPD-leder ombestemte Stoiber seg, og gjorde det klart at han vil bli i Bayern. Senere skal han i en samtale med pave Benedikt XVI ha røpet at den egentlige grunnen var at han ikke kommer så godt ut av det med CDU-leder Angela Merkel. Stoibers handlingsmåte ble møtt med massiv kritikk i hans eget parti.
Stoiber valgte å trekke seg som leder i 2007 etter at det ble kjent at han hadde latt sine medarbeidere spionere på Gabriele Pauli etter at hun hadde kritisert Stoiber.
Stoiber er katolsk, siden 1968 gift med Karin, og har tre barn. Han bor i Wolfratshausen i Oberbayern.
Broen over Noord
Broen over Noord er en veibro over elven Noord i den nederlandske provinsen Zuid-Holland som forbinder området Alblasserwaard med øyen IJsselmonde ved byene Alblasserdam og Hendrik-Ido-Ambacht. Broen ble bygget som del av «Rijkswegenplan 1927» (norsk: Riksveiplanene fra 1927) og åpnet i november 1939. Broen er en del av det nederlandske riksveinettet, nærmere bestemt N915.
Broen overlevde annen verdenskrig dels fordi den ikke var tegnet inn på de tyske militære kartene, noe den nederlandske hærledelsen ikke var klar over. Først sent på ettermiddagen den 10. mai 1940 oppdaget generalløytnant Student at nederlandske styrker rykket opp mot broen, og han lot den besette. Den nederlandske hærledelsen som ikke hadde hatt vakter ved broen, og etter at de tyske troppene hadde inntatt den, lyktes de nederlandske styrkene ikke i å gjenerobre den.
Opprinnelig var broen en del av det nederlandske riksveinettet, nærmere bestemt A15. Etterhvert som trafikken over den vokste, utviklet den seg til en flaskehals. Dette førte til at man vedtok å bygge en tunnel til avlastning. I 1992 ble Noordtunnelen åpnet og etter dette har broen gjort tjeneste for lokal trafikk, transport av farlige stoffer som ikke kan passere gjennom tunnelen og som omdirigering når tunnelen vedlikeholdes.
Kilder
Kilder angitt i artikkelen på wikipedia på nederlandsk:
Hovden
Hovden kan vise til:
Knút Wang
Knút Wang (1917–1976) var en færøysk pressemann og politiker (Ff.).
Som ungdom dro han til sjøs, og kom deretter til Tórshavn for å arbeide i varehandelen. I 1941 ble han journalist, og tiltrådte som redaktør i Dagblaðið året etter, 25 år gammel. Avisen var et radikalt selvstyreorgan og partiavis for Fólkaflokkurin, som da var Færøyenes største politiske parti. Fra 1947 hadde han Maurentius Viðstein og senere Poul Petersen som sine likestilte redaktører. Knút Wang var fortsatt politisk redaktør i Dagblaðið da han døde etter et par ukers sykdom i 1976.
Wang var innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy 1958–1974, og representerte Fólkaflokkurin. Han var blant annet formann i Lagtingets finanskomité under «selvstyreregjeringen» og Lagtingets nestformann.
Wang hadde flere offentlige verv, som medlem av rådet for Útvarp Føroya fra 1956 og medlem av styret for Landssjúkrahúsið. Han var også formann i teaterlaget Havnar Sjónleikarfelag 1967–1974.
I 1940 utgav han en samling noveller, Smá skálkabros.
Johannes Flintoe
Han studerte ved Kunstakademiet i København til 1802, og kom til Christiania (Oslo) i 1811 (der broren Jacob Edvard hadde etablert seg som murmester tidligere). Flintoe kom i kontakt med kunstinteresserte offiserer ved Krigsskolen, spesielt med den yngre Gerhard Munthe fra Ytre Kroken i Sogn. Johannes Flintoe var lærer ved Tegneskolen fra 1819 til 1851 og vendte deretter hjem til København.
Bakgrunn
Abraham Flinthoug slo seg ned i København, ble metallstøper, giftet seg dansk og kalte seg Flintoe. Omtrent 13 gammel ble Johannes Flintoe tatt inn i pleie hos malermester Pader Faxøe. Faxøe var dekorasjonsmaler og laget også portretter, og Flintoe begynte etter hvert i lære hos Faxøe. Flintoe var i læretiden særlig opptatt av landskapsmalerier og den tekniske utførelsen av disse. I 1802 begynte han som malerlærling ved Kunstakademiet i København. Han tok private timer ved siden av for å utdanne seg til teater- og dekorasjonsmaler. Læretiden var ferdig i 1805.
Ifølge NBL var Abraham Pihl fetter av Flintoes far Abraham Flinthoug (født 1755), de hadde samme bestefar, Abraham Flinthoug (født 1681).
Flintoes mor var Cecilie Marie Jensdatter Hvidberg (eller Wiberg), som ble gift med livvakt Abraham Nielsen 3. juli 1776 i Garnisonskirken i København. Broren Jacob Edward Flintoe (født 1777) var arkitekt og murmester, og arbeidet i Christiania 1811-1825 og var deretter bygningsinspektør og byggmester i Bergen.
Virke
I norsk kunsthistorie representerer Flintoe overgangen fra 1700-tallets prospekter; de tidlige landskapsmaleriene, til nasjonalromantikken som kom til å blomstre mot slutten av hans karriere. Flintoe kom altså før den første norske maleren, nasjonalromantikeren I.C. Dahl. Sammen med Carpelan kan Flintoe regnes som en «førromantiker» med blikk for det pittoreske, men med vekt på realisme og tydelig registrering av landskapet. Han var selv lærer for flere av de førende nasjonalromantikerne: Eckersberg, Hans Gude og Hans Hansen. Sammen med Munthe la Flintoe opp ruten for I.C. Dahls første og avgjørende reise i Norge i 1826. Sammen med Adolph Tidemand illustrerte Flintoe Henrik Wergelands selvbiografiske Hassel-Nødder, Wergeland hadde vært Flintoes elev ved tegneskolen.