cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Angrepet på Norge i 1940
Isolerte grupper
Kongsberg-avsnittet med IR 3 kapitulerte uten kamp 13. april.
I Telemark kjempet en høyst improvisert avdeling, kalt «Telemark nye regiment», flere mindre kamper, bl.a. ved Vinjesvingen, under ledelse av løytnant Thor Olaf Hannevig. Han ble sammen med restene av sitt «regiment» tatt til fange i Arebutun 8. mai. En annen improvisert avdeling ble satt opp på Rjukan, «Infanteribataljonen på Rjukan», den utkjempet kamper på Hovinheia og andre steder.
Det var full retrett i Setesdal. De norske styrkene, som bestod av I/IR 3, Bergartilleribataljon nr 1 og avdelinger av IR 7, foretok en nærmest panikkartet retrett oppover Setesdalen, og kapitulerte 15. april uten å ha vært i egentlig kamp. Det forekom kun en del ildgivning mot tyske fly som angrep i området ved Evjemoen og ved Kjevik.
På Jæren kjempet en bataljon av Oslo-folk (Jegerbataljonen, I/IR 2) sammen med folk fra I/IR 8. Etter mindre trefninger ved Ålgård, Dirdal og andre steder, kom det til et større sammenstøt i Gloppedalsura 22. april der tyskerne led store tap, mens de norske bare hadde fem sårede, derav én dødelig. De norske styrkene i dette området overgav seg dagen etter, 23. april.
I Hardanger kjempet Haugesundsbataljonen av IR 8 mot tyske marinefartøyer i Ulvik og Kinsarvik 25. april. Bataljonen sluttet våpenhvile i Ølen 29. april.
I området Bergen – Voss kjempet I/IR 9 ved Stavenesli, Vaksdal, Stanghelle, Dalseid, Bolstadøyri og Skjervet. Tyske styrker rykket 28. april frem langs Bergensbanen i Raundalen. Norske styrker forsøkte først å blokkere Gravhalstunnelen med sprengladning, deretter med et førerløst lokomotiv. På Hallingskeid fant de tyske styrkene et lokomotiv som ble brukt til rask fremrykning mot Gol hvor de møtte tyske styrker østfra. Bergensbanen var med det besatt. Styrkene på Vestlandet ble overgitt 1. mai.
I Nord-Trøndelag kjempet tre bataljoner av IR 13 (II, III og lvbn/IR 13), DR 3 og en bataljon fra Helgeland (I/IR 14). Mindre kamper ble utkjempet ved Verdalsøra, Fossem, Binde, Stod og Tiltnes. Kapitulasjonen i Nord-Trøndelag fant sted 4. mai.
Ved Hegra festning holdt en norsk styrke på ca. 200 mann og én kvinne, Anne Margrethe Strømsheim, ut mot angrep fra tysk infanteri og artilleri fra 15. april til 5. mai. Avdelingen hadde seks falne og ca. dobbelt så mange sårede. Dertil ble mange syke av oppholdet inne i fortets kalde og fuktige tunneler.
Nordland
Etter alliert tilbaketrekning fra Trøndelag og evakueringen av Namsos 3.– 4. mai kunne tyske styrker gå nordover til Mosjøen uten særlig motstand. Etter retretten fra Trøndelag førte I/IR 14 oppholdende strid nordover gjennom Helgeland og Salten. Det ble utkjempet kamper ved Storbjørnvatnet 10. mai, Finneidfjord 14. mai, Storjord og Pothus 24.–27. mai, og Djupvik 30. mai. I/IR 14 ble deretter sendt til Narvik-området og reorganisert. Den deltok sammen med Alta bataljon i de avsluttende kampene ved Jernvannene og Lillebalak inntil kapitulasjonen 9. juni. I kampene i Salten-området deltok også I/IR 15 i tiden 21. mai–1. juni.
Kampene ved Narvik
Tyskerne erobret Narvik med 1 900 mann i morgentimene 9. april (En regimentstab og tre bataljoner). Erobringen av Narvik, og dermed kontrollen over jernmalmforsyningene til tysk våpenindustri fra gruvene rundt Kiruna i Sverige, over Narvik havn var en av hovedgrunnene for angrepet på Norge.
Den norske 6. divisjon under ledelse av general Fleischer begynte å ta opp kampen mot de østerrikske styrkene som holdt Narvik. De norske styrkene fikk etter hvert støtte fra Royal Navy og troppeforsterkninger fra England, Frankrike og Polen. Mot en enorm overmakt forsvarte de østerrikske styrkene sine posisjoner i Narvik i 50 dager: De allierte konsentrerte her hele 24 500 mann og nordmennene 8 -10 000. I motsetning til i resten av landet ble det her ført offensiv krigføring fra norsk (og alliert) side. Natt til 28. mai gjorde de allierte et felles gjenerobringsforsøk i Narvik. Etter harde kamper ble de østerrikske alpejegerne sendt på flukt.
På et eller annet tidspunkt var åtte norske infanteribataljoner (organisert i to feltbrigader) involvert i kampene i dette området, derav to trønderbataljoner. Den ene av disse (I/IR 13) ble overrumplet i Narvik 9. april, og restene av den (major Omdals gruppe) overgav seg etter kamp på Bjørnfjell 16. april. Den andre trønderbataljonen (I/IR 12) ble sterkt redusert etter katastrofen i Gratangen natt til 25. april, men ble reorganisert og deltok til kampenes slutt. Også fem andre bataljoner deltok hele tiden, nemlig II/IR 15, I og II/IR 16, Alta bataljon og Bergartilleribataljon nr 3. Av disse bataljonene ble II/IR 15 påført store tap ved gjenerobringen av Narvik 28. mai.
Selv om Sverige var nøytralt, ga svenske myndigheter tillatelse til transport av forsyninger og soldater til og fra Narvik. Hermann Göring selv møtte den svenske delegasjonen i Berlin for å forhandle frem en avtale. Bakgrunnen var at det ikke var mulig å nå frem med forsyninger sjøveien til de tyske bergjegerne. Først ble 600 tyske sjøfolk (marinegaster) sendt med tog til Stockholm. 26. april ankom det første toget med forsyninger til fronten ved Narvik. Om bord var også etterretningspersonell forkledd som sanitetsoldater. Foruten medisinsk utstyr besto forsyningene av blant annet mat, klær og kokekar.
Marinen
Marinen hadde sitt første tap alt om kvelden 8. april, da sjefen på bevoktningsbåten «Pol III», Welding Olsen, mistet livet i kamp med den tyske torpedobåten «Albatros» mellom Færder og Torbjørnskjær. Under katastrofen på Narvik havn om morgenen 9. april omkom 175 mann ved senkningen av P/S «Eidsvold» og 101 ved senkningen av P/S «Norge». Samme dag var det kamper på Horten havn, der «Olav Tryggvason» hadde to lettere sårede og «Rauma» to falne og seks sårede, og ved Stavanger, der jageren «Æger» mistet åtte mann (falne) da fartøyet ble bombet i senk. Med unntak av jageren «Sleipner», som gjorde aktiv motstand i Romsdalsfjorden, lot Marinens fartøyer seg for øvrig sjelden involvere i avgjørende strid under felttoget, noe de avdankede båtene heller ikke var rustet til.
Kystartilleriet
Alle de fem kystfestningene kom i kamp invasjonsdagen. Ved Drøbak ble «Blücher» senket og andre tyske marinefartøy skadet. (Se egen artikkel). Dette var en av de avgjørende begivenhetene i Norge i 1940 fordi Kongen og Regjeringen kunne forflytte seg nordover. Andre harde kamper ble utkjempet ved Odderøya fort i Kristiansand, som hadde 8 falne og 40 sårede, og ved Bergen festning, som hadde 8 falne og 18 sårede. Kristiansand, Bergen og Agdenes festninger overgav seg allerede invasjonsdagen, Agdenes ytet ikke tilstrekkelig rask og effektiv motstand. De to festningene i Oslofjorden overgav seg i løpet av 10.–14. april. Kystartilleriets samlede tap var ca. 20 falne og anslagsvis 60–70 sårede.
Luftforsvaret
De to flyvåpnene, Hærens og Marinens flyvåpen, hadde et tap på til sammen 15 falne under felttoget. Av disse ble fire mann drept under bombingen av Setnesmoen 30. april, mens fire mann ble skutt ned av britisk luftvern underveis til Storbritannia 2. mai. En viktig innsats ble ydet av 7 norske Gloster Gladiator jagerfly fra Fornebu 9. april, de skjøt ned fire tyske fly, og bare ett av de norske fly ble skutt ned av tyske. Flykampene her bidro – sammen med innsatsen fra Oscarsborg festning – til å forsinke det tyske angrepet mot Oslo.
Militære tap
Under kampene i Norge fra april til mai 1940 hadde Hæren 566, Marinen 283 og flyvåpnene fire døde, totalt 853 døde blant militære mannskaper.
Norsk kapitulasjon
Kapitulasjonen i Nord-Norge fant sted 9. juni kl 24:00 med general Dietl ved Narvik på et tidspunkt da et tysk sammenbrudd ved Narvik var nær forestående. Tyskerne hadde avtalt med svenskene om hvordan de skulle ordne seg når de gikk over grensen, og jernbanetog stod klar til å føre dem av sted. Kongen, regjeringen med flere forlot Tromsø 7. juni. Ruge utsatte kapitulasjonen så lenge at de allierte i områder skulle rekke å trekke seg ut. Han ønsket også å demobilisere flest mulig av de norske soldatene før kapitulasjonen for å unngå omfattende krigsfangenskap. Ruge hadde samtidig lovet å kapitulere så raskt at man ikke risikerte bombing av flere byer, dette ville avhenge av flyværet. Den totale kapitulasjon ble undertegnet i Trondheim 10. juni 1940. Betingelsene innbefattet at den norske styrken i Øst-Finnmark, av frykt for Sovjetunionen, skulle bli stående under kommando av fylkesmannen inntil de ble avløst av tyske styrker. I Sør-Norge hadde en stor del av de norske yrkesoffiserene (unntatt Rognes, Helset og Christophersen) sluppet krigsfangenskap ved å skrive under på «æresord» at de ikke ville fortsette kampen mot Tyskland og dets allierte. Ruge mente det var ubetenksomt. Ruge ville ha saken forelagt Høyesterett for vurdering om et slikt æresord var forenlig med offiserenes tjenesteplikt. Den tyske ledelsen motsatte seg det og advokat Hjorth skrev til Ruge at han vurderte  et slikt æresord ikke å være i strid med offiserenes tjenesteplikt. Ruge oppfordret så alle offiserer om skrive under erklæringen. Ruge reiste med båt til Trondheim der han gikk i fangenskap.
Ruge var innforstått med å gå i krigsfangenskap. Ved å ikke undertegne æresord tok han ansvar. Ruge ba 17. juni tyske okkupasjonsmyndigheter om å legge frem spørsmålet om æresord for Høyesterett, dette ble avslått. Ruge la da saken frem for Johan Bernhard Hjort som med tysk tillatelse ga en juridisk uttalelse der han anbefalte æresord. Ruge sluttet seg til anbefalingen og alle yrkesoffiserer som var tilgjengelige for tyskerne undertegnet. Oberstløytnant Arne D. Dahl, sjef for Alta bataljon, var blant de få som ikke undertegnet noe æresord. Dahl og noen av andre av befalet i Alta bataljon tok seg til Storbritannia med fiskeskøyte fra Finnmark. Enkelte marineoffiserer på Vestlandet tok seg til Storbritannia, og noen få offiserer krysset grensen til Finland eller Sverige. Elleve norske orlogsfartøy ankom Rosyth i Skottland i juni 1940. Kommanderende admiral Diesen kom til London 19. juni og etablerte en overkommando for sjøforsvaret. I Dumfries i Skottland var en norsk leir etablert 8. juni og hadde da 1000 mann. En gruppe sjøoffiserer kom til England fra Sunnmøre 6. mai med fiskebåten Sjøgutt.
Jan Mayen og Grønland
Den 10. mai 1940 seilte britiske styrker inn i havnen i Reykjavík og okkuperte Island som tilhørte Danmark. Samferdselen mellom Danmark og Grønland ble brutt og Canada vurderte å besette Grønland etter tysk okkupasjon av Danmark. Canadas planer ble stanset av USA. Lokale myndigheter på Grønland fikk fra mai 1940 bistand fra USA for å hindre tysk landgang. En amerikansk utsending ble stasjonert på Grønland og marinefartøy patruljerte kysten. Danmarks ambassadør i USA, Henrik Kauffmann, inngikk på eget initiativ, uten mandat fra København og i «kongens navn» i 1941 en avtale med USA om forsvar av Grønland mot tysk aggresjon. Regjeringen i København avsatte Kauffmann og erklærte ham som forræder. Danske diplomater i USA fortsatte sitt virke og samarbeidet med USA og Storbritannia samt den norske eksilregjeringen i strid med instruksen fra København. De norske værobseratørene på Jan Mayen ble trukket ut, mens den norske værstasjonen på Øst-Grønland ble opprettholdt og sendte meldinger i kode til Storbritannia via Island. Mannskap fra «Fridtjof Nansen» ødela stasjonen på Jan Mayen i september 1940. En tysk ekspedisjon med Abwehr-folk fra Oslo ble sendt til Jan Mayen i november 1940 og tatt til fange av britisk marine før de gikk i land.
Bombing av norske byer
En rekke norske byer og tettsteder ble bombet av tyske fly i aprildagene 1940. Store deler av bybebyggelsen i Elverum, Nybergsund, Åndalsnes, Molde, Kristiansund, Namsos, Steinkjer og Bodø ble utslettet ved bombing og de brannene som oppsto etterpå.
Alliert engasjement på norsk side
Midt på dagen 9. april fløy et britisk rekognoseringsfly over Oslo. Flyet ble skutt ned av tyske jagerfly i det som var den første trefningen mellom allierte og tyske styrker i kampen om Norge.
Otto Ruge sendte telegram til Storbritannia med anmodning om hjelp 13. april. Ruge brukte blant annet Frank Foleys radiosender for å komme i kontakt med London.
Britiske styrker gikk i land i Salangen i Troms ettermiddagen 14. april og i Namsos i mørket natt til 15. april. Den britiske millitærattache oberstløytnant King-Salter og den franske militærattache major Bertrand-Vignes kom til Ruges hovedkvarter 15. april fra krigen i Finland.
Storbritannia og Frankrike sendte styrker for å hjelpe den norske motstanden, til Åndalsnes, Namsos og Narvik. Dessuten sendte britene noen få fly til Norge, blant annet en skvadron Gloster Gladiator fly som opererte fra Lesjaskogsvatnet, videre Gloster Gladiator fra Bodø samt Hurricane på Bardufoss. På Setnesmoen ved Åndalsnes ble det i løpet av et par dager fra 21. april opparbeidet en provisorisk flyplass med hjelp fra lokale sivilister. Dessuten deltok en del Blackburn Skua blant annet fra baser i Storbritannia. Den første allierte planen var å gjenerobre Trondheim og Narvik. Tanken var å stenge malmtransporten fra Narvik og samtidig kontrollere Norge nord for Trondheim. På Narvik-avsnittet holdt 6. divisjon fronten i påvente av forsterkninger.
Planen for Trondheim-avsnittet var en stor knipetangsmanøver via Åndalsnes og Namsos. I alt ble det landsatt 11.000 soldater på Åndalsnes og i Namsos, sammenlignet med opp mot 50.000 norske mobiliserte. På Åndalsnes gikk 680 soldater og 45 offiserer i land sent på kveld 17. april, hovedstyrken kom 18. og 19. april. Der var fra før oberst David Thue og hans infanteriregiment inkludert Martin Linge, som ble forbindelsesoffiser. Frank Foley og Rowland Kenney fra den britiske ambassaden hadde forlatt Oslo 9. april og reist mot Åndalsnes. De britiske soldatene hadde ikke fått med seg detaljerte kart som dekket område og måtte nøye seg med noen Shell turistkart. De allierte styrkene i sør var ikke utrustet for vinter- og fjellforhold. De tyske styrkene presset på nordover fra Oslo og de britiske styrkene som skulle angripe Trondheim via Dombås ble i stedet sendt sørover for å støtte de norske styrkene ved hovedfronten i Gudbrandsdalen. De allierte kjempet i Gudbrandsdalen og Nord-Trøndelag, men var på en stadig retrett. I løpet av april gikk de allierte bort fra planene for en gjenerobring av Trondheim. Etter den britiske landgangen på Åndalsnes ble vei og jernbane mellom Åndalsnes og Lillehammer bombet intensivt for å hindre de britiske styrkene å nå hovedfronten på Østlandet. Opptil 60-70 bombefly deltok i de daglige toktene. De tyske flyene opererte uten særlig fare for antiluftskyts og ble bare truffet av sporadiske geværkuler. Britiske Blackburn Skua fra et hangerskip bidro med sikring av luftrommet over Åndalsnes 24. april, og 25. april var flystripen på Lesjaskogsvatnet klar. Tyske fly rekognoserte over og bombet Sunndalsøra av frykt for at en britisk landgang der ville true Trondheim. Britisk luftvernartilleri kom til Otta 22. april og 24. april kom deler av brigaden Smythe til Gudbrandsdalen.
På det islagte Lesjaskogsvatnet hadde sivilbefolkningen og militære ryddet snø til en flystripe for britiske Gloster Gladiator. Flystripen ble tatt i bruk 24. april og om morgenen 25. april ble flyplassen angrept av tyske Heinkel 111 og Ju 88. Til slutt var det bare fem brukbare Gloster-fly igjen på Lesjaskog og disse opererte 26. april fra Setnesmoen leir ved Veblungsnes. Britene vurderte også Vangsmjøsa i Valdres, men valgte Lesjaskog på grunn av nærheten til frontlinjen i Gudbrandsdalen og den britiske basen opprettet på Åndalsnes 18. april. Det var også planer om å frakte store mengder sprengstoff fra Skottland til Lesjaskog for å sprenge jernbanetunnelen på Dombås, slik at jernbaneforbindelsen fra Dombås mot Oppdal og til Raumabanen ville bli stengt for de tyske styrkene i lang tid. Før flyene tok av fra Skottland var Dombås og Lesjaskog besatt av invasjonsstyrken.
Under kampene i Nord-Gudbrandsdalen kom en del britiske soldater bort fra sine avdelinger. Noen av disse tok seg over fjellet til Vestlandet og Sunnmøre (blant annet med bistand fra lokale fjellførere) og videre med båt over Nordsjøen.
Åndalsnes
Kvelden 18. april begynte landsettingen av den britiske 148. brigade på Åndalsnes og de opprettet leir noen kilometer opp i Romsdalen. Oppdraget var å sikre knutepunktet Dombås og hindre den tyske invasjonsstyrken å sende forsterkninger og forsyninger over Dovre til Trondheim. De første britiske soldatene ble sendt mot Dombås 19. april og fortsatte videre mot Øyer i Gudbrandsdalen for å støtte de norske forsvarsstyrkene. Tyske hærstyrker inntok Åndalsnes 2. og 3. mai.
I slutten av april ble Raumabanen og biltrafikk mellom Lesja og Åndalsnes bombet av tyske fly, noen av bombeflyene kom helt fra den erobrede flyplassen i Ålborg. Norske sivile inspiserte stadig og reparerte raskt skadene på bane og vei. Det islagte Lesjaskogsvatnet ble også brukt som flyplass av britiske styrker. Under den siste evakueringen av Dombås 30. april ble et stort togsett med fire lokomotiv, 14 passasjervogner og en antall godsvogner sendt mot Åndalsnes om natten. Toget sporet av i et bombehull ved Knipstugu nær Lesjaverk, elleve soldater ble drept og flere skadet i ulykken, ifølge Mølmen. Ved Lesjaskog ble 425 norske soldater innhentet av tyske styrker og avvæpnet. Kynoch oppgir at toget forlot Dombås 29. april og at ulykken skjedde klokken 1 natt til 1. mai (etter at toget hadde blitt stående hele dagen på grunn av skinnebrudd lenger sør). De friskeste britiske soldatene fra det avsporede toget nådde Verma formiddagen 1. mai der de søkte tilflukt i vendetunnelen der det også var et intakt togsett i beredskap. En liten avdeling britiske soldater kom opp fra Åndalsnes og oppholdt den tyske fremrykningen (ifølge Kynoch var dette en avdeling marinesoldater som allerede befant seg ved Verma hvor de holdt vakt ved kraftverket). Togsettet fra vendetunnelen med soldater ombord kjørte til Åndalsnes i mørket kvelden 1. mai og ble evakuert fra Åndalsnes samme natt. Avsporingen ved Lesjaverk forsinket evakueringen med ett døgn. En del britiske soldater fulgte store deler av jernbanelinjen til fots da de trakk seg tilbake fra Dombås mot Åndalsnes. De siste britiske soldatene forlot Øvre Romsdal i lastebiler. Britiske skip på vei inn Romsdalsfjorden og ved kai ved Åndalsnes og Veblungsnes ble angrepet av tyske fly. De siste britiske soldatene nådde Åndalsnes sent på kveld 1. mai og natt til 2. mai var 1300 britiske soldater ombord på krysseren «Sheffield». Mens «Sheffield» var på vei ut fjorden til åpent hav besatte tyske styrker Åndalsnes. «Birmingham», «Manchester» og «York» var de siste som forlot Åndalsnes havn. Mannskapet på «Birmingham» så tyske kjøretøy på land mens de la ut. Åndalsnes brant fortsatt mens de evakuerte og den svarte røyken som drev over fjorden ga skjul for «Manchester».
Namsos
Britiske 146. brigade med kodenavn «Mauriceforce» ble landsatt i Namsos kvelden 17. april. I tillegg landet 5000 franske soldater inkludert alpejegere, 19. april. Britene kom i kamp med tyske styrker som hadde kommet med skip til iskanten i Beitstadfjorden 21. april. På Krogs gård på Sandvollan sørvest for Steinkjer, skjedde de første kamper mellom britiske og tyske bakkestyrker under andre verdenskrig. Den 21. april meldte sjefen for «Mauriceforce» at Namsos var nesten helt ødelagt av tysk bombing. General De Wiart, sjefen i Namsos, fikk ordre om evakuering 28. april. Under ledelse av Mountbatten gikk tre britiske, en fransk destroyer og en andre marinefartøyer som eskorte, mot Namsos. Mountbatten ledet flåtestyrken gjennom vanskelig tåke, og om kvelden 3. mai begynte de 5500 allierte soldatene ombordstigningen. Omkring klokken 2 natt til 4. mai gikk «Afridi» med siste last og beskjøt samtidig forlatt utstyr på kaia i Namsos. Da var allierte soldater ute av Nord-Trøndelag. Evakueringsflåten ble angrepet til ut på ettermiddagen 4. mai, og både HMS «Afridi» og den franske destroyeren «Bison» ble senket av tyske stupbombefly. HMS «Kelly» og «York» var også med på evakueringen fra Namsos.
Konsekvensene av Weserübung
Britisk og fransk deltakelse i kampe mot tyske styrker innebar slutten på The Phoney War. Hendelsene i Norge førte til at man i Storbritannia for første gang anså en tysk invasjon av øyen som mulig og kanskje nært forestående. I Storbritannia medførte nederlaget i Norge at regjeringen Chamberlain gikk av. Statsminister Neville Chamberlains regjering avgikk, og Churchill ble statsminister 10. mai 1940 etter den såkalte Norway Debate i Underhuset. Før invasjonen hadde Churchill selv sett bort fra varsler om de tyske planene og under kampene i Norge undervurderte han Luftwaffes kapasitet.
Den tyske seieren i Norge og Danmark medførte at Tyskland kontrollerte jernmalmen fra Sverige. Utskipingen fra Narvik ble gjenopptatt i januar 1941, og i løpet av 1941 ble 600,000 tonn skipet ut - bare en femdel av volumet før krigen. Dersom de allierte hadde gjennomført planen om å besette malmfeltene i Sverige, ville de allierte kontrollert kilden. Nå kunne også malmen sendes gjennom Sverige og over Østersjøen til Tyskland. Betydningen av Narvik minket også etter den tyske erobringen av malmfeltene i Frankrike og Luxembourg, med en årlig kapasitet på omkring 14 millioner tonn. Tamelander og Zetterling tror derfor at Weserübung kanskje ikke ville blitt iverksatt om de tyske planleggerne hadde sett for seg at de franske malmfeltene skulle bli erobret så raskt. Den tyske marinen kunne bruke norskekysten som utgangspunkt for ubåtangrep mot skipstrafikk til Storbritannia. Tamelander og Zetterling er i tvil om Norges betydning for den tyske marinen, særlig etter erobringen av Frankrike med gode baser ved Atlanterhavet. For Tyskland var dessuten hæren og luftvåpenet viktigere og høyere prioritert, mens Storbritannias militære i større grad baserte på marinen.
Krigen i Norge hadde også kostet tyske ressurser. I underkant av 5 000 tyskere hadde omkommet under felttoget i Norge. Av stor betydning var tapene til den tyske marine: tre kryssere, elleve jagere, ti torpedobåter, seks ubåter, ett artilleriskoleskip og ti mindre fartøyer, i tillegg var fem kryssere hardt skadd. Tapene i marinen var medvirkende til at tyskerne ikke kunne iverksette en invasjon av Storbritannia høsten 1940. Tamelander og Zetterling mener at det tyske angrepet på Norge var et stort sjansespill, og at den lykktes mest fordi den var så dristig. Det tyske angrepet innebar at de britiske dominansen på havet måtte brytes eller omgås. Den tyske flåten ble ved invasjonen av Norge påført vesentlige skader.
Tyskerne klarte ikke å ta Norges konge til fange, slik de hadde planlagt. Landets regjering, sammen med kongen og kronprinsen, berget seg til Storbritannia, der de på forskjellige måter kunne fortsette kampen for Norges frigjøring. Norges Banks gullbeholdning ble også sikret og transportert til USA. Det lyktes heller ikke tyskerne å sikre seg Norges store handelsflåte, som skulle bli den viktigste norske innsatsfaktor på alliert side under resten av 2. verdenskrig.
En konsekvens av den tyske okkupasjonen av Norge og tyskernes tro på en mulig alliert invasjon nettopp her, var at store tyske styrker ble bundet opp, styrker som kunne blitt en vesentlig faktor på andre frontavsnitt. Tamelander og Zetterling er i tvil om hvor avgjørende dette var og viser til at den tyske hæren sommeren 1944 hadde 169.000 soldater i Norge mot over 4 millioner på andre frontavsnitt. Dessuten, skriver Tamelander og Zetterling, ble de beste tyske styrkene satt inn på østfronten, mens soldatene i Norge enten var under opplæring eller for gamle for fronten.
Litteratur
Opplistet etter utgivelsesår
Leszek Możdżer
Leszek Możdżer (født Lesław Henryk Możdżer, 23. mars 1971 i Gdańsk) er en polsk jazzpianist.
Han har studert klaver ved Musikkakademiet i Gdańsk. Leszek Możdżer har arbeidet og opptrådt med artister og grupper som Zbigniew Namysłowski, Tomasz Stańko, Jan A. P. Kaczmarek, Zbigniew Preisner, Anna Maria Jopek, Kazik Staszewski, Pat Metheny, David Gilmour, Behemoth og Lester Bowie.
Han er kanskje mest kjent for sine Impressions, som er nytolkninger av Chopins musikk.
Han har deltatt i turneer som har bragt ham til de fleste land i Europa, samt flere i Asia og Amerika.
Joost van den Vondel
Joost van den Vondel (født 17. november 1587 i Köln, død 5. februar 1679 i Amsterdam) var en nederlandsk lyriker og dramatiker. Han ble født i Köln som sønn av mennonitiske foreldre som var flyktet fra Antwerpen på grunn av religionsforfølgelse. I 1596 bosatte familien seg i Amsterdam.
I 1640 ga han ut Gebroeders; den første tragedien etter gresk mønster og en milepæl i europeisk dramatisk diktning. Lucifer fra 1654 regnes imidlertid som hans hovedverk, den har blitt oversatt til flere språk og inspirerte for eksempel John Milton til Det tapte paradis.
I tillegg til å være forfatter var han også en ledende forkjemper for religiøs frihet i Nederlandene og konverterte til katolisismen i 1641. Det hadde vært forbud mot å praktisere annet en kalvinistisk protestantisme siden 1619, men Amsterdams bystyre holdt en beskyttende hånd over ham.
Vondel var på besøk i København to ganger og skrev flere dikt om personer han hadde møtt ved det danske hoff. Han har også skrevet et dikt om slaget på Bergens våg, den norske gjendiktningen er ved H.H. Holm.
Gambia under Sommer-OL 1984
Gambia under Sommer-OL 1984. Ti sportsutøvere, seks menn og fire kvinner fra Gambia deltok i friidrett under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Det var første gangen Gambia deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Azkaban
Azkaban er det fiktive magikerfengselet i Harry Potter-bøkene, som er skrevet av J.K. Rowling. Magikere som bryter loven det magiske samfunnet har bestemt og følger, blir sendt til dette fengselet. I starten av serien blir Azkaban voktet av de fæle desperantene, som arbeider for Magidepartementet. Generelt blir bare veldig alvorlige forbrytelser straffet med fengsling i Azkaban. Mange av fyrst Voldemorts tilhengere sitter der. Ifølge Harry Potter og Halvblodsprinsen ligger Azkaban «midt i nordsjøen», (selv om den ifølge Rowling ligger mer spesifikt i den nordige delen av nordsjøen). Den eneste øya som passer denne beskrivelsen i nordsjøen (som er kjent for gomper), er Helgoland. Azkaban er derimot selvfølgelig gjemt for gomper med magi.
Azkaban har et forferdelig og velfortjent rykte. Den avsidesliggende plasseringen fungerer ikke så mye som forsikring, siden den store tilstedeværelsen av desperanter gjør de innsatte ute av stand til å føle glede, og tvinger dem til å gjenoppleve sine verste minner, noe som gjør at de blir mer og mer hjelpeløse og veldig ofte alvorlig sinnssyke. Siden desperanter er ekstremt vanskelig å skade eller ta livet av, var Azkaban lenge sett på som rømningssikkert.
Ifølge Sirius Svaart, på grunn av effektene fra desperantene slutter flere innsatte å spise, og dør etter hvert av sult.
De fleste magikerne som er fengslet i Azkaban sitter der på grunn av at de utførte en av de utilgivelige trylleformlene («Martyriusforbannelsen», «Befalius-forbannelsen» eller «Avada Kadavra»). Det å utføre en av disse trylleformlene mot et menneske er straffbart med en automatisk livstidsdom i Azkaban.
Azkaban har ikke spilt en direkte rolle i serien, men lurer i bakgrunnen fra tid til annen. I bok nr. 2 blir Gygrid sendt til fengselet en periode, en erfaring så traumatisk at han nekter å prate om den etter at han løslates. Sirius Svaart blir den første magikeren som man kjenner til som har rømt fra fengselet (men det viser seg senere at han var nr 2, etter Bart Kroek jr., som greide å unngå å bli oppdaget ved å forfalske sin egen død) i den tredje boken. Da Svaart rømte fra Azkaban transformerte han seg til en hund og svømte inn til England, for så å ta toget gjennom hele landet før han kommer til Galtvort et sted i Skottland. Albus Humlesnurr fortalte en gang foran den daværende magiministeren Kornelius Bloeuf at han lett kunne brutt seg ut av Azkaban.
Narvik Studentradio
Narvik Studentradio (fork. NSR) er en radiostasjon som sender på FM-båndet i Narvik-området samt på Internett. Stasjonen er Norges første Creative Commons radiostasjon  (fra 2010) og er Norges eldste lovlige lokalradio.
Azkaban
Nå for tiden er Azkaban svært nedskåret; Albus Humlesnurr har bestandig sagt at det er en stor tabbe av Magidepartementet å la hans nærmeste tilhengere bli voktet over av vesener som har mest å tjene på at Voldemort returnerer til makten. I Harry Potter og Føniksordenen er det akkurat dette som skjer, desperantene forlater sin post ved Azkaban og slår seg sammen med Voldemort. Fengselet virker fortsatt som om det er i bruk, men det er veldig svekket og ikke like effektivt som tidligere.
Narvik Studentradio
Begynnelsen
Narvik Studentradio gikk først under navnet «Radio Stroganoff» og hadde sendinger under Vinterfestuka i Narvik. Radio Stroganoff ble første gang sendt i mono i Vinterfestuka 1973 som et forsøksprosjekt. En stereokoder var i produksjon, og rekkevidden var på ca. 100 meter. Kanalen hadde for første gang stereosendinger i Vinterfestuka 1974, på et tidspunkt da NRK ikke hadde stereosendinger nord for Trøndelag. Senderen var laget som en oppgave på Høgskolen i Narvik, med tillatelse fra rektor Kobberstad. Etter at NRK hadde sluttet med sine sendinger for kvelden, kom Radio Stroganoff på luften på en annen frekvens. Radio Stroganoff ble startet av Yngvar Egilsrud, Steingrim Sneve, Tormod Berg, Tor Holmgren, Anne-Ma Sivertsen og Solveig Winter. I 1988 skulle Radio Stroganoff starte med helårsdrift. Men medlemmene var splittet på hvilket navn radiostasjonen skulle ha: Radio Stroganoff hele året, eller bare i Vinterfestuka. På denne tiden var det ca 40 medlemmer. Utenom Vinterfestuka het radioen Narvik Teknikerradio.
1990-årene
I løpet av 90-årene fikk en opp en sender til. Den primære senderen stod i Fjellveien nær Høgskolen i Narvik og sendte på 103.5MHz. En hadde i tillegg en repeater på andre siden av fjorden, hos Norkring, som sendte samme innhold ut på 105MHz. På begynnelsen av 2000-tallet hadde en store problemer med den aldrende senderen i Fjellveien, og en ny og kraftigere sender ble i 2001 installert i Fjellveien, noe som bedret kvaliteten og økt dekningsområdet betraktelig.
Sofija Vlasova
Sofija Serhijivna Vlasova (ukrainsk: Софія Сергіївна Власова; født 10. oktober 1991) er en ukrainsk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 26 på 1000 meter.
Narvik Studentradio
2000-årene
På 2000-årene finansierte radioen driften ved å kjøre radiobingo sammen med Radio Narvik, som man også delte frekvens med. Etter hvert ble denne geskjeften ulønnsom og bingodriften ble lagt ned sommeren 2005. Rett etter ble også Radio Narvik, som Narvik Studentradio delte frekvens med, lagt ned og Narvik Studentradio var alene på frekvensen. Det ble etter hvert lagt planer for å skifte over til ny type konsesjon, nisjeradio, som har andre krav til innhold og sendetider.
Azkaban
Inspirasjon
Det er ofte foreslått at Azkaban er basert på øya Alcatraz i San Francisco. Noen av grunnene til disse spekulasjonene er som følger:
Narvik Studentradio
Opphold og relansering
Narvik Studentradio sluttet med FM-sendingene i 2008 grunnet økonomiske problemer hos daværende eier av produksjons og senderutstyr, Stiftelsen Narvik Studentersamfunn. I perioden etter det hadde en en generell pause i sendingene med sporadisk nettradiodrift samt omstrukturering av driften. August 2010 ble Narvik Studentradio mer aktiv, dette i regi av Kim Roar Foldøy Hauge, Viktor Basso, Vegard Langås, Stig Jakobsen og Glenn Lind Larsen. Den ble jevnlige sendinger som ren nettradio, basert seg på Creative Commons-lisensiert musikk fra blant annet jamendo.com. Alle egenproduksjoner ble lagt ut på web under Creative Commons-lisens. Desember 2010 kjøpte Foreningen Narvik Studentersamfunn alle radiostasjonrelaterte eiendeler fra Stiftelsen Narvik Studentersamfunn, og Narvik Studentradio var igjen eier av sender og produksjonsutstyret. Narvik Studentradio fikk ny FM-konsesjon som nisjeradio i februar 2011 og ble Norges første Creative Commons-radiostasjon på FM-båndet.
Azkaban
Inspirasjon
Selv om flere fengsler er på øyer fordi det gjør det vanskeligere å rømme for dem. For eksempel er fengselet i boken Greven av Monte Cristo på en øy. Det står i første kapittel i Harry Potter og halvblodsprinsen at Azkaban ligger på en øy i nordsjøen.
Personer som har sittet i Azkaban: Sirius Svaart Rubeus Gygrid Morfus Mørch Bart Kroek jr. Bellatrix DeMons Lucifus Malfang Albus Parsifal Ulfrik Brian Humlesnurr
Kjetta som var så fæl til å ete
«Kjetta som var så fæl til å ete» (1841–1844) er et norsk folkeeventyr, i undersjangeren remseeventyr, som inngår i samlingen Norske folkeeventyr og ble ført i pennen av Peter Christen Asbjørnsen. Også Jørgen Moe og flere andre har bidratt til boka, blant andre Theodor Kittelsen og Erik Werenskiold med illustrasjoner.
Betegnelsen kjette beskriver en hunnkatt. Eventyret ligner mye på andre remsefortellinger, som for eksempel «Stormaga-pis», «Musi som hadde ete så lite», «Musa som åt så mykje» og «Katta som åt opp eit smørstykke»
Handling
Eventyret innledes sånn: «Det var en gang en mann som hadde ei kjette, og den var så fælende stor og slem til å ete at han ikke kunne ha henne lenger. Så skulle hun til elvs med en stein om halsen; men før hun skulle avsted, fikk hun et mål mat. Kjerringa satte til henne et grautfat og et lite trau matfett. Det rev hun i seg, og satte av gårde ut gjennom glaset. Der sto mannen på låven og tresket.
"God dag, du kjette," sa mannen; "har du fått deg noe mat i dag?" sa han.
"Å, jeg har fått et lite grann, men jeg er mest fastende," sa kjetta; "det var bare et grautfat og et fett-trau, og huskom meg, tar jeg ikke deg og," sa hun, og så tok hun og åt opp mannen.
Da hun hadde gjort det, gikk hun i fjøset; der satt kjerringa og melket. "God dag, du kjerring i fjøset," sa kjetta.»
og så videre.
Liste over tidsenheter
Oversikt over ulike tidsenheter.
Sekund
Et sekund er definert som 9 192 631 770 svingninger av et foton fra isotopen cesium 133.
Døgn
Et døgn var tidligere knyttet til to påfølgende nedre kulminasjoner for solen, men er nå definert som 24 timer, 1440 minutter eller 86 400 sekunder, og er dermed knyttet til SI-systemet selv om døgnet i seg selv ikke er en SI-enhet.
Siden døgnet ikke lengre er knyttet til solen, blir det med ujevne mellomrom lagt inn skuddsekunder for å holde døgnet i takt med solas gang over himmelen.
Måned
En måned er mellom 28 og 31 døgn.
Kvartal
Et kvartal er tre måneder.
Vetle Vinje
Vetle Vinje (født 14. mars 1962 i Oslo) er en norsk geofysiker og tidligere roer.
Liste over tidsenheter
Desennium
Et desennium er 10 år.
Vetle Vinje
Karrière
Han har doktorgrad i geofysikk fra Universitetet i Oslo, og har vært forsker ved NORSAR. Han disputerte ved Universitetet i Oslo i 1999. Siden 2005 har han jobbet med seismisk prosessering ved CGGVeritas.
Liste over tidsenheter
Sekel
Et sekel er 100 år.
Andre Barrett
Andre Rashawd Barrett (født 21. februar 1982 i The Bronx, New York City) er en amerikansk basketballspiller for det franske laget Chorale Roanne Basket. Barrett er 178 cm høy, derfor spiller han point guard på banen, siden en lav spiller sjelden lønner seg i en annen posisjon.
Liste over tidsenheter
Millennium
Et millennium er 1000 år.
Colin Todd
Colin Todd (født 12. desember 1948 i Chester-le-Street) er en tidligere engelsk landslagsspiller i fotball, og er nå manager for den danske klubben Randers FC. Noen rangerer han som en av Englands beste forsvarspillere etter krigen, og han ble kåret til Årets spiller i England i 1975.
Andre Barrett
College-karriere
Andre Barrett spilte fire sesonger for Seton Hall University fra 2000 til 2004. Barrett har skolerekorden i antall minutter spilt med sine 4296 minutter.
Colin Todd
Tiden som aktiv spiller
Todd startet sin karriere i Sunderland i 1966, og var der fram til februar 1971 da han ble solgt til Derby County for £170 000. I sin første hele sesong for klubben, 1971/72 sesongen, var han med på å vinne ligatittelen for Derby. Den 23. mai 1972 fikk han også sin debut på, og fram til 1977 representerte han England 27 ganger. I 1975 ble han nok en gang ligamester for Derby.
Liste over tidsenheter
Se også
ລາຍຊື່ໜ່ວຍນັບເວລາ Tijd
Colin Todd
Tiden som aktiv spiller
Etter 371 obligatoriske kamper for Derby ble han solgt av Tommy Docherty for £300 000 til Everton i september 1978. Her ble han i bare en sesong før han gikk til Birmingham i 1979. 3 år senere ble Nottingham Forest hans arbeidsgiver. Manager i klubben var da Brian Clough som han hadde spilt for under i de første årene for Derby County.
Andre Barrett
College-karriere
På colleget fikk han spille 122 kamper der han startet alle sammen. I gjennomsnitt scoret Barrett 15,3 poeng per kamp, tok 3,7 returer per kamp og stjal ballen i gjennomsnitt 1,42 ganger fra motspilleren per kamp.
Vetle Vinje
Roing
Vinje var tidligere aktiv som roer, og konkurrerte for Bærum Roklubb. Han var med på å vinne sølv i Sommer-OL 1988 i Seoul, på øvelsen i dobbeltfirer sammen med Lars Bjønness, Rolf Thorsen og Alf Hansen. Han var også med på å vinne sølv i VM i København året før med samme makkere. I 1984 var han med i båten som tok åttendeplass under Sommer-OL 1984 i Los Angeles.
Colin Todd
Tiden som aktiv spiller
På slutten av hans fotballkarriere var han innom klubbene Luton Town og Oxford United, før han avsluttet karrieren i canadiske Vancouver Whitecaps.
Tiden etter at han hadde gitt seg som spiller
Etter at han la opp som fotballspiller gikk han arbeidsledig i 6 måneder, før han i 1986 ble en del av trenerstaben i Middlesbrough. Manager for Middlesbrough var da hans gamle kollega på fotballbanen, Bruce Rioch.
I 1990 ble Todd manager for Middlesbrough, men han ble bare et år i denne jobben. I 1992 ble han assistentmanager i Bolton Wanderers, og 4 år senere ble han utnevnt som klubbens nye manager. Colin Todd hadde stor suksess i sitt første år som sjef for Bolton da klubben vant 1. divisjon med 100 poeng. To år senere var imidlertid managerkarrieren hans i klubben over. Todd sa opp jobben fordi styret valgte å selge dansken Per Frandsen til Blackburn Rovers for £1 750 000.
I 2000 var han i en kort periode manager for Swindon Town, før han ble Jim Smiths nye assistentmanager i oktober 2000. Etter at Smith fikk sparken i Derby året etter rykket Todd opp som manager, men bare 98 dager senere fikk også han sparken. I de 17 kampene Todd ledet Derby, tapte laget 11 kamper.
I juni 2004 ble Colin Todd ansatt som manager i Bradford City.
Andre Barrett
Houston Rockets
28. oktober 2004 signerte Andre Barrett en kontrakt med NBA-klubben Houston Rockets. Han ble sparket igjen fra klubben 19. mars 2005.
Radio Norge (1978–1991)
Radio Norge var en militær norsk sambandsstasjon tilhørende UNIFIL som var operativ i hovedsak fra 1978 til 1990. Det militære kallesignalet var LBL1. Radiostasjonen som var underlagt sambandstroppen i Norbatt var hovedkommunikasjonskanalen mellom operativ avdeling i Norge og Den norske FN-styrken i Libanon.
Stasjonen kommuniserte ved hjelp av telegrafi, telefoni og fjernskrivning på høyfrekvente radiobølger til militære radiostasjoner i Norge. Den hadde en maksimalt utstrålt effekt på 1 kW og hadde de siste årene to separate 17-elements retningsstyrte sende- og mottaksantenner. Radiostasjonen hadde felttelefonisamband med alle norske militære avdelinger fra grensen mot Syria i øst til Middelhavet i vest. Radio Norge videreformidlet også radiosendingene fra NRK Utenlandssendingen til Radio Norbatt. I noen år formidlet stasjonen også sivil trafikk over Rogaland radio med sivilt kallesignal Norbatt/LG2J.
Stasjonen ble lagt ned høsten 1990 da satellittstasjonen «Veksler Norge» overtok radiotrafikken på telefoni, samtidig som trafikken over fjernskrivning ble ført fra bataljonsekspedisjonen. Radio Norge fungerte i flere måneder som reservestasjon og ble brukt en rekke ganger i 1991 på grunn av svikt på satellittsambandet.
Andre Barrett
Houston Rockets
I 2004 – 2005-sesongen spilte Barrett for både Houston Rockets og Orlando Magic. Denne sesongen spilte han totalt 38 kamper der han i gjennomsnitt scoret 3,1 poeng per kamp.
Orlando Magic
31. mars 2005 signerte Barrett en 10-dagers-kontrakt med klubben Orlando Magic. Det tok 10 dager før Andre Barrett fikk en kontrakt ut sesongen den 10. april 2005.
Phoenix Suns
I 2006 fikk Andre Barrett en kontrakt med klubben Phoenix Suns. Dette var et svært kort opphold for hans del i klubben.
Toronto Raptors
15. mars 2006 fikk Barrett en 10-dagerskontrakt med NBA-klubben Toronto Raptors. Etter de 10 dagene hadde gått, signerte han sin andre 10-dagerskontrakt for klubben. Etter denne andre kontrakten hadde gått ut fikk Barrett den 4. april 2006 en kontrakt med klubben for resten av sesongen.
Chicago Bulls
2. oktober 2006 signerte Andre Barrett en kontrakt i NBA-klubben Chicago Bulls. I denne klubben ble Barrett i en sesong.
Denne sesongen spilte Andre Barrett 5 kamper der han i gjennomsnitt scoret 1,3 poeng per kamp og han scoret på 50 % av skuddene sine fra banen.
Los Angeles Clippers
I 2008 signerte Andre Barrett en kontrakt med Los Angeles Clippers.
Austin Toros
1. mars 2008 signerte han en 10-dagerskontrakt med NBAlaget Los Angeles Clippers. Da kontrakten utløp ble den ikke fornyet, laget hentet inn Smush Parker isteden.
FC Barcelona Basquet
14. august 2008 signerte Andre Barrett en 2-årskontrakt med den spanske ACB-ligaklubben FC Barcelona Basquet.
Idaho Stampede
Fra februar 2010 spilte Barrett for NBA D-ligaklubben Idaho Stampede.
Chorale Roanne Basket
I juli 2011 skrev han kontrakt med den franske klubben Chorale Roanne Basket.
Ekspansjonsbolt
En ekspansjonsbolt er en type bolt som brukes til å forankre ting i fjell, murverk, betong og liknende materialer. Den virker slik at en hylse rundt selve bolten blir presset ut til sidene (ekspanderer) når bolten trekkes til og på den måten får godt feste.
Anton Tsjekhov
Anton Pavlovitsj Tsjekhov (russisk: Антон Павлович Чехов; ; 1860–1904) regnes som en av verdenslitteraturens fremste novelleforfattere og dramatikere. Ved siden av Shakespeare og Ibsen er han blant de mest spilte dramatikerne i verden.
Opprinnelig hadde ikke Tsjekhov ambisjoner om å bli forfatter i egentlig forstand; de tidlige fortellingene skrev han for å skaffe foreldrene og søsknene penger til livsopphold og til å finansiere studiene. Men etter hvert som de kunstneriske ambisjonene vokste, gjorde han formale innovasjoner som påvirket utviklingen av den moderne novellekunsten. Originaliteten ligger i en tidlig bruk av bevissthetsstrøm-teknikker – som senere ble brukt av James Joyce og andre modernistiske forfattere – kombinert med at han avviste den tradisjonelle historiestrukturens moralske finalitet og til gjengjeld insisterte på at forfatterens rolle var å stille spørsmål, ikke å svare på dem.
De fire modne Tsjekhov-stykkene, Onkel Vanja, Måken, Tre søstre og Kirsebærhagen, er svært krevende både for skuespillerensemblene og for publikum fordi stykkene mangler tradisjonell, ytre handling. I stedet flyter det en understrøm av emosjoner under en dialog som gjerne dreier seg om dagligdagse, trivielle emner, og dette krever at publikum selv fyller ut, dikter med og lever seg inn i rollefigurenes verdensanskuelse og situasjon.
Tsjekhov praktiserte som lege gjennom størstedelen av sin litterære karriere, men tjente lite på det, da han stort sett behandlet pasientene gratis; det var inntektene fra forfatterskapet han levde av.
Barndom og ungdom
Anton Tsjekhov ble født den 29. januar 1860 i den sydrussiske havnebyen Taganrog ved Azovhavet. Faren, Pavel Jegorovitsj Tsjekhov (1825–1898), var sønn av en tidligere livegen bonde fra provinsen Voronezj og drev en liten forretning i Taganrog. Også moren, Jevgenia Jakovlevna Morosova (1835–1919), kom fra en familie tidligere livegne bønder. Seks av barna deres overlevde barndommen: Aleksander (1855–1913), Nikolaj (1858–1889), Anton (1860–1904), Ivan (1861–1922), Maria («Masja» 1863–1957) og Mikhail (1865–1936).
Farens kjøpmannstittel kunne ikke dekke over at forretningen var i en svært dårlig forfatning, ikke minst på grunn av hans egen dårlige forretningssans. Men det gjorde ikke saken bedre at Taganrogs stilling som handelsby var svekket i andre halvdel av 1800-tallet: havnen var i ferd med å bli fylt av slam, skipsfarten flyttet til Rostov, den nye jernbanen ble bygget utenom byen, og folketallet falt. Dermed vokste Tsjekhov-søsknene opp under fattige forhold: alle brødrene måtte tidlig hjelpe til i butikken, og i tillegg tvang den strengt religiøse og musikkinteresserte faren sine sønner til daglige sangopptredener i et kirkekor.
Tsjekhov brukte senere ordet «lidelse» for å beskrive sin barndom, og mintes:
Faren Pavel var en forfengelig og strebersk kjøpmann, opptatt av penger, prestisje og familiens fasade. Tyrannisk som han også var, prylte han gjerne kona og barna. Noen historikere antar at Pavel Tsjekhov var modell for sønnens mange framstillinger av hykleri. Antons mor Jevgenia var derimot snill og saktmodig. Hun lærte ham å skrive og lese, og hun var en glimrende forteller, så vi kan anta at Tsjekhov arvet fortellertalentet sitt fra henne. Selv mente Tsjekhov at «talentet i familien vår kommer fra far og hjertet fra mor».
Som voksen kritiserte Tsjekhov broren Aleksanders behandling av sin kone og barn ved å minne ham på Pavels tyranni:
Greske handelsmenn hadde en viktig rolle i Taganrogs forretningsliv. Derfor sendte faren – som tross alt var opptatt av å gi sine barn en god utdanning – Anton og Nikolaj på byens greske skole. Men skolen var dårlig drevet, og etter to år skiftet de over til Taganrog gymnasium, som nå heter «Tsjekhov gymnasium».