cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kvikksølv
Forekomst
Mer enn 100 000 tonn kvikksølv ble utvunnet i Huancavelica i Peru i over 300 år etter oppdagelsen av forekomstene i 1563; kvikksølv fra Huancavelica var avgjørende for sølvproduksjonen i de spanske koloniene i Sør-Amerika.
Anvendelse i dag
Kvikksølv blir brukt i termometre, barometre, manometre, blodtrykksmålere, flottørbrytere og andre vitenskapelige instrumenter. Bekymringer knyttet til kvikksølvets giftighet, har ført til en utfasing av bruken av grunnstoffet til fordel for alkoholfylte, digitale eller termistorbaserte instrumenter. Et alternativ til kvikksølv i medisinske termometre er legeringen «Galinstan» (etter Gallium, Indium, Stannum (tinn)) som har smeltepunkt på -19 °C. Kvikksølv har imidlertid fortsatt en rekke bruksområder, spesielt innen forskning og til vitenskapelige instrumenter.
Et nytt atomur, som benytter kvikksølv istedenfor cesium, har blitt utviklet. Nøyaktighet er ventet å være omkring et sekund pr 100 000 000 år.
Pariproca
Pariproca er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Kvikksølv
Miljøskade og utslipp
Kvikksølvforbindelser finnes i atmosfæren og i vann som følge av både industrielle og naturlige utslipp. Som mange andre tungmetall akkumuleres det i levende organismer, noe som fører til at konsentrasjonen øker jo høyere i næringskjeden det kommer. Predatorer på toppen av de marine næringskjedene, som for eksempel isbjørn, sel, hai, makrellstørje og sverdfisk er, sammen med muslinger, særlig utsatt.
Naturlige utslipp
Naturlige utslipp har hovedsakelig kommet som følge av vulkanutbrudd. Disse utslippene står for omtrent halvparten av atmosfærisk kvikksølv.
Pariproca
Utbredelse
Arten lever på Borneo.
Kvikksølv
Menneskeskapte utslipp
Menneskeskapte utslipp kommer fra kullkraftverk, raffinering av gull og andre industrielle virksomheter. Avsig fra søppelfyllinger er også en kilde til forurensing av grunnvann og vassdrag.
Minamata-ulykken
Et av de verste tilfellene av kvikksølvrelaterte helseskader var dumpingen av kvikksølv i Minamata-bukten i Japan. Chisso Corporation, en petrokjemisk industribedrift, ble funnet skyldig i å ha dumpet 27 tonn kvikksølv i perioden fra 1932 til 1968. Det er anslått at over 3 000 mennesker fikk det som ble kalt Minamata-sykdom i form av varige misdannelser, alvorlige symptomer på kvikksølvforgiftning eller døde, i det som senere ble kjent som Minamata-ulykken.
«U 864» utenfor Fedje
Utenfor kysten av Fedje i Hordaland ligger vraket av den tyske ubåten «U 864» fra andre verdenskrig. Den ble senket i februar 1945, og ifølge tyske historiske kilder hadde den en last på mellom 65 og 70 tonn kvikksølv. Norsk institutt for vannforskning (NIVA) har undersøkt havbunnen rundt vraket, og funnet ut at det er forurenset av kvikksølv.
Oak Ridge-utslippet
Et av historiens største industri-utslipp av kvikksølv var fra Colex-anlegget, et litiumisotop separasjonsanlegg i Oak Ridge i Tennessee, USA. Anlegget var i drift på 1950- og 1960-tallet. Opptegnelsene er ufullstendige, men regjeringskommisjoner har anslått at omkring 900 tonn kvikksølv ikke er gjort rede for.
Kvikksølvforgiftning
Kvikksølvforgiftning kan være både akutt og kronisk. Symptomer omfattet skjelving, følelsesmessig ustabilitet, søvnløshet, demens, og hallusinasjon. Undersøkelser har vist at akutt eksponering (4-8 timer) for rent kvikksølv i konsentrasjoner fra 1,1 til 44 mg/m³ førte til brystsmerter, dyspné, hoste, blodspytting, problemer med lungefunksjon, og bevis på lungebetennelse.
Eksponering for kvikksølvsdamper kan føre til alvorlige problemer med sentralnervesystemet, inklusivt psykotiske reaksjoner som delirium, hallusinasjoner, og tendens til selvmordstanker.
Akutt kvikksølvforgiftning kan føre til funksjonelle forstyrrelser, som omfatter irritabilitet, opphisselse, blyghet, og søvnløshet. Ved fortsatt eksponering utvikles en muskelskjelving som kan forverres til voldsomme muskelkramper. Skjelvingen starter først i hender og senere i øyelokkene, leppene, og tungen. Langtidseksponering av lavere konsentrasjoner kvikksølv har blitt forbundet med svakere symptomer av tretthet, irritabilitet, hukommelsessvikt, sterke drømmer, og depresjon.
Behandling
Forskning på behandling av kvikksølvforgiftning er begrenset. Medisiner som er tilgjengelig for akutt kvikksølvforgiftning omfatter chelater N-acetyl-D, L-penicillamin (NAP), dimercaprol (britisk anti-Lewisite (BAL)), dimerkaptopropansulfonsyre (DMPS), og dimerkaptoravsyre (DMSA).
Restriksjoner
På grunn av de helseskadelige effektene av kvikksølveksponering, er industri- og handelsbruk av stoffet regulert i mange land. Verdens helseorganisasjon, USAs Occupational Safety and Health Administration og NIOSH (blant andre) anser kvikksølv som yrkesrisiko, og har satt grenser for kvikksølvkonsentrasjonen i arbeidsmiljøet.
I Norge ble det fra 1. januar 2008 innført et generelt forbud mot bruk og import av kvikksølv, med mindre spesiell tillatelse foreligger.
EU vedtok i 2003 RoHS-direktivet (Restriction of Hazardous Substances Directive). Dette direktivet begrenser (blant annet) kvikksølvinnholdet i salgsvarer til 0,01 %.
Brudesløret
Brudesløret kan vise til:
Fosser
Brudesløret er et populært navn eller kallenavn på fosser i Norge, bl.a.:
Randabergkirken
Randabergkirken var trolig ei stavkirke som ble reist på Randabergfjellet i Randaberg kommune i Rogaland, og man kan fortsatt kan se sporene etter den.
Historie
Randabergkirken nevnes i kilder fra 1300-tallet, men er antakeligvis mye eldre enn dette. Man antar at det var en stavkirke. På 1100-tallet ble det reist to kirker i bygden med hver sin prest, én på Randaberg og én på Viste. Kanskje var også bygden delt i to kirkesogn. Frem til 1845 var Randabergkirken sognekirke for nordre del av Randaberg.
Tidligere lå tunet på Randaberggården nettopp her, noe som kan tyde på kirken har vært reist som privat kapell eller ei gårdskirke for folket der. Fra toppen av Randabergfjellet har man hatt god utsikt, og kirken har vært synlig langveis fra. Det var kort avstand til viktige ferdselsårer og godt utsyn over innseilingen til Stavanger og Boknafjorden. Det kan ha vært den mektige Jon Torbergsson som reiste kirken. Han bodde på gården og var lendmann og svoger til Magnus Erlingsson.
Verken ruinene eller kirkegården er arkeologisk utgravd. Da kirken ble lagt ned skjedde dette fordi man ville heller ha en geografisk sentral kirke i stedet for kirkene på Randaberg og Viste. Da kirken ble revet i 1848 ble materialene fra Randabergkirken brukt til byggingen av Randaberg kirke, i Randaberg sentrum.
Humphrey de Bohun, 7. jarl av Hereford
'''Humphrey de Bohun, 7. jarl av Hereford''' (født 1342, død 1373) var en engelsk adelsmann. I tillegg til å være jarl av Hereford var han også sjette jarl av Essex og andre jarl av Northampton.
Han var sønn av William de Bohun, 1. jarl av Northampton og sønnesønn av Humphrey de Bohun, 4. jarl av Hereford.
Humphrey døde uten mannelige arvinger, og hans eiendommer ble delt mellom døtrene Mary de Bohun som giftet seg med Henry Bolingbroke (senere Henrik IV) og Eleanor de Bohun som giftet seg med Thomas av Woodstock.
Keiser Aizong av Tang
Keiser Ai av Tang, født Li Zuo, senere kjent som Lǐ Chù (født 27. september 892 i Chang'an, død 26. mars 908 i Chang'an i Kina), var den siste keiser av det kinesiske Tang-dynastiet. Han besteg tronen i en alder av 13 år, etter at regenten Zhu Wen (før kalt Zhu Quanzhong) hadde myrdet hans far keiser Zhaozong. Etter tre års skyggeherredømme avsatte regenten keiseren ved et statskupp og proklamerte Det yngre Liang-dynastiet, noe som innledet de fem dynastiers og ti rikers tid. Li Zhu, den siste Tang-keiser, ble degradert til prins av Jiyin. Ett år etter sørget Zhu Wen for å få ham forgiftet, for å sikre seg mot at han senere skulle gjøre krav på makten.
Bakgrunn
I 897 ble Li Zuo gjort til keiserlig prins sammen med sine brødre Li Mi (李秘) og Li Qi (李祺); Li Zuos tittel var prins av Hui. Senere samme år, etter at Li Yu var blitt gjort til kronprins, ble deres mor konsort HE gjort til keiserinne.
I 903 kom det til en omveltning: Zhu Quanzhong som var militærguvernør (jiedushi) i kretsen Xuanwu (宣武, med hovedkvarter i det som senere er blitt til Kaifeng i Henan), og en av de miktigste krigsherrer i Tang-riket, tok makten over keiser Zhaozongs hoff i Chang'an. Han hadde alliert seg med kansler Cui Yin. Det året var keiser Zhaozong beredt til å gi Zhu tittelen deputert generalissimo over alle kretser, med en av sine egne sønner som i navnet skulle være generalissimo Han ville først gi denne tittelen til Li Yu, ettersom han var den eldre. Men Zhu ønsket at en yngre prins skulle ha tittelen generalissimo, for at det ikke skulle kunne oppstå usikkerhet om hvem som egentlig var den bestemmende. Dermed anbefalte Cui, etter ordre fra Zhu, at det burde være Li Zuo istedet. Keiser Zhaozong gikk med på det, og gjorde Li Zuo til generalissimo.
I 904 tvang Zhu keiser Zhaozong til å flytte hovedstaden fra Chang'an til Luoyang, som var enda mer fast under hans kontroll. Senere samme år sørget han for at keiseren ble snikmyrdet - han ville forhindre at den voksne keiser Zhaozong skulle komme til å vende seg mot ham og ta tilbake den reelle makt, mens han selv var borte på felttog. Ved forbigåelse av Li Yu og de andre eldre prinsene, fikk han utstedt et edikt i keiser Zhaozongs navn som kreerte Li Zuo til kronprins, og endret hans navn til Li Chu.
Kort etter besteg Li Chu tronen (som keiser Ai). Keiserinne He, som hadde hadde overlevd snikmordet, ble gjort til den ærede keisermor.
På keisertronen
I 907 tok Zhu til følge det råd fra sin allierte Luo Shaowei, som var militærgovernør av kretsen Weibo (魏博, med hovedkvarter i det senere Handan i Hebei) om å bestige tronen. Senere på året fikk han den unge keiser til å avstå sin trone til seg. Slik bragte han Tangdynastiet til en avslutning, og innledet som keiser Taizu sitt eget nye, som historografien kaller det sene Liang.
Men en rekke regionale krigsherrer nektet å anerkjenne dette. Krigsherrene Li Keyong, Li Maozhen, Yang Wo og Wang Jian ble slik i gavnet herskere over sine egne stater (henholdsvis Jin, Qi, Wu og Tidlige Shu). Av disse nye stater fortsatte Jin, Qi og Wu å benytte keiser Ais tianyou - æranavn -, og slik implisitt fortsatt anerkjenne ham som rettelig keiser.
Død
Den unge keiser Ai ble myrdet av Zhu Wen. Omstendighetene var som følger: Den nye keiser gjorde Li Chu (altså keiser Ai) til prins av Jiyin og flyttet ham fra Luoyang til prefekturet Cao (曹州, i det senere Heze i Shandong), og satte herregården der han residerte under streng bevoktning, og omgitt av et tornegjerde. I 908 lot han Li Chu forgifte. Han gav Li Chu et posthumt navn: Ai (哀, «den beklagelige»).
I 928, da Li Keyongs adoptivsønn Li Siyuan regjerte som keiser over Jins etterfølgerstat det yngre Tang-dynastiet (som keiser Mingzong), og som hevdet å være den rettmessige fortsettelse av Tangdynastiet, foreslo hans rådgiver at det skulle bygges et tempel til keiser Ais minne. Keiser Mingzong lot et slikt tempel bygge i prefekturet Cao. I 929 foreslo de videre at keiser Ai burde få et mer skikkelig (det vil si mer tradisjonelt i Tangdynastiets ånd) posthumt navn - keiser Zhaoxuan Guanglie Xiao, og med tempelnavnet Jingzong. Men de påpekte også at ettersom keiser Ais tempel ikke var blant de keiserlige anetempler, så var det ikke passende med et tempelnavn. Så dermed ble bare det nye posthume navn antatt, men ikke noe tempelnavn.. Tradisjonell historiografi kaller ham derfor for det meste keiser Ai, skjønt til tider også keiser Zhaoxuan.
Magnoculus
Utseende
Hannene har lange, kamformede antenner og store fasettøyne.
Levevis
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i den neotropiske økosonen.
Lucie Wolf
Familie
Lucie Wolf var datter av bankbud Svend Johannesen og Johannes Andrea Jonsdatter Jørgensen, og søster av skuspiller Anne Johannesen. Hun ble 8. april 1854 gift med den danske skuespiller og operasanger Nicolay Wolf. Datteren Sigrid Wolf-Schøller ble en kjent operasanger.
Liv og virke
I 1853 flyttet hun til Kristiania og spilte på Christiania Theater. Da Nationaltheatret åpnet i 1899, ble hun knyttet til dette.
Erindringer
De ble begge engasjert ved Ole Bulls Det norske Theater i Bergen, og siden ble de igjen kolleger ved Christiania Theater, hvor de begge regnes som pionerer for norsk skuespillkunst. Hun portretterer skuespillere og instruktører. Hun kom i opposisjon til Henrik Ibsen, og gir et mer sympatisk inntrykk av Bjørnstjerne Bjørnson. Mens Ibsen sa henne strengt imot opplevde hun selv Bjørnson som en inspirerende instruktør og teaterleder. Uansett partiskhet er det verdifulle bilder hun gir fra våre første teaterscener.
Lyse kapell
Lyse kapell er et kapell i Lysebotn i Sandnes kommune, Rogaland. Kapellet ble bygget i 1961 og har plass til 150 personer. Lyse kapell er laget i tre. Det ble vigslet av biskop Fridtjov Birkeli 28. mai 1961.
Kapellet ble tegnet av Gustav Helland og Endre Årreberg. De la vekt på naturforholdene i Lysebotn. Dette ga kapellet høye og spisse gavler som skulle stå som fjell i terrenget.
Kapellet har våpenhus, midtskip og kor. På brystveggen er det et enkelt trekors. Vegger og tak er kledd med trepanel. Midtskipet har jærstoler. Tårnet er bygget på siden av kapellet, men har et mellombygg som binder det sammen med hovedbygget. I kjelleren er det matsal, kjøkken og garderobe.
Jon Brodal
Jon Brodal (født 23. november 1911 i Oslo, død 20. juli 1998) var en norsk fiolinist, blant landets ypperste i sin tid.
Appelzin Juice Studentz
Appelzin Juice Studentz er et norsk rockeband fra Elverum. Gruppa utga en singel i 1980.
Jon Brodal
Han debuterte i 1929 og studerte i Berlin frem til 1933 og andre europeiske hovedsteder, arbeidet som fiolinlærer for Musikkonservatoriet i Bergen i årene 1943-1945 og var frem til 1963 med i Bergen Filharmoniske Orkester, forfremmet til konsertmester i 1947 under dirigenter som Fritz Busch, Albert Wolff, Thomas Beecham og Leopold Stokowski. Brodal ledet tillike dets orkesterskole. Han satt som primarius i Hindarkvartetten 1945-50 samt i Bergen strykekvartett og Harmoniens strykekvartett.
Etter overgang til Oslo og byens Den Norske Opera, hvor han var i to sesonger 1963-65, ble han alternerende 1. konsertmester ved Oslo Filharmoniske Orkester 1965-77. Hans kone er Emily de Lange Brodal (1917), og han var bror til salmedikteren Anne Margarethe Brodal (1914–1999) og hjerneforskeren Alf Brodal. Brodal underviste etter sin pensjonering ved Ski kommunes musikkskole 1983-88 og instruerte Telemarks ungdomssymfonikere.
Appelzin Juice Studentz
Medvirkende:
Saue kommune
Saue kommune er en landkommune i Harju fylke i Estland. Kommunen har cirka 22 050 innbyggere (2019) og et areal på 628 km². Kommunens administrasjonssenter ligger i Laagri.
Christian Haugen
Christian Haugen  er navnet til flere personer:
Guardian Angels
Sliwa grunnla Guardian Angels for å bekjempe utbredt vold og kriminalitet på New Yorks undergrunnsbane. Organisasjonen gav opplæring til medlemmene for å kunne foreta borgerarrest hvis de var vitne til alvorlig pågående kriminalitet. Dette fremkalte både lovord og offentlig kritikk.
Medlemmene er lett gjenkjennelige med sine røde bereter og røde jakker, eller med hvite t-skjorter med organisasjonens logo.
Organisasjonen fokuserer nå på kriminalitetsforebygging gjennom oppbygging av lokalsamfunn, utdanning, seminarer på skoler og programmer for samfunnshus og lokalt næringsliv. De tradisjonelle trygghetspatruljene fortsetter over hele verden.
Diskett
En diskett (engelsk: Floppy disk) er et bærbart lagringsmedium, som gir mulighet for lagring av digital informasjon på sirkelformede magnetplater. Magnetplaten beskyttes av et omslag, etter hvert en femkantet plastkassett. Data blir skrevet til disketten og/eller lest når den settes i rotasjon i diskettstasjonen på en datamaskin. I dag har minnepinner (USB), skrivbare CD-/DVD--plater og datanettverk tatt over mange av oppgavene diskettene i sin tid ivaretok.
Better Motörhead than Dead: Live at Hammersmith
Better Motörhead than Dead: Live at Hammersmith er et konsertalbum fra heavy metal-bandet Motörhead.
Albumet ble spilt inn 16. juni 2005 på Hammersmith Apollo i London, foran 5 000 tilskuere.
Philippe de Commynes
Philippe de Commynes (født omkring 1447 i Flandern, død 18. oktober 1511 i Argenton) var en fransk diplomat, historiker og rådgiver for kongene Ludvig XI og Karl VIII. Han regnes som en forløper for den moderne historieskrivningen og som den første franske memoarforfatteren.
Liv
Han vokste opp i Flandern, som tilhørte hertugdømmet Burgund. Som ung kom han til hoffet i Brussel, hvor han trådte i hertug Karls tjeneste. I 1472 forlot han hertugen og gikk i tjeneste hos kong Ludvig VIII av Frankrike, som han hjalp med å beseire sin tidligere arbeidsgiver. Han bidro også til å utvikle det franske diplomatiet i Italia, og dro dit selv som sendemann i 1478.
Etter kong Ludvigs død i 1483 var Commynes' stilling svekket for en tid. I denne perioden begynte han å skrive på erindringene fra tiden hos kong Ludvig. I 1492 kunne han imidlertid vende tilbake til hoffet hos kong Karl VIII. I forkant av Karls felttog i Italia ble han sendt som diplomat til Venezia, hvor han forgjeves forsøkte å overtale byrådet til å holde seg utenfor «den hellige ligaen» rettet mot Frankrike. Tilbake i Frankrike fortsatte han å skrive på erindringene, hvor han nå skildret tiden under Karl VIII.
Erindringene ble først utgitt etter hans død, i 1524. De ble lenge ansett som en slags lærebok i politikk og diplomati.
Caracas
Caracas er hovedstad i Venezuela. Byen ligger nord i landet, nært Det karibiske hav. I 2004 hadde den en befolkning på 1,7 millioner innbyggere. Med omkringliggende byer og tettsteder er befolkningen 3,6 millioner.
Caracas er fødeby for Francisco de Miranda (1750) og "El Libertador" Simón Bolívar (1783).
Historie
Caracas ble grunnlagt i 1567 under navnet Santiago de León de Caracas av den spanske oppdagelsesreisende Diego de Losada.
Et jordskjelv ødela Caracas den 26. mars 1812. Myndigheten i byen forklarte at dette var Guds hevn mot dem som gjorde opprør mot den spanske kronen.
Med økende utvinning av olje i Venezuela i første halvdel av det 20. århundre, vokste byen frem som et økonomisk senter. Byen var også et knutepunkt for trafikken mellom Europa og Sør-Amerika. Overlydsflyet Concorde hadde blant annet en periode ukentlige flygninger til Caracas.
Byen har to store fotballstadioner: Brigido Iriarte Stadion med 25,000 tribuneplasser og Olympiastadion med 35,000 plasser.
Welcome to My World (sang)
«Welcome to My World» er en amerikansk popuærmusikk-standardsang, skrevet av Ray Winkler og John Hathcock. Den har blitt innspilt av mange artister. Den mest berømte versjonen var med countrysangeren Jim Reeves, og den ble tatt med på hans LP-album A Touch of Velvet (1962).
Reeves' versjon, i den da rådende Nashville Sound-stilen, ble utgitt på single i begynnelsen av 1964.
«Welcome to My World» er en tradisjonell kjærlighetssang. Broen innbefatter tekst hentet fra Mattheusevangeliet 7:7-8 («Knock and the door will open; seek and you will find; ask and you'll be given ...» ,(Bergprekenen).
Norsk tekst
Den norske tittelen er «Takk for at du kom»
Listeplasseringer
Den klatret på andreplassen på Billboard Hot Country Singles-listen våren 1964 og ble også sporadisk spilt på radiostasjoner. Den lå på en andreplass på Billboard Bubbling Under Hot 100-listen.
Konger av Kyrene
Kongene av Kyrene hersket over det greske kongedømmet i Kyrenaika og hovedstaden Kyrene i Nord-Afrika i dagens nordvestlige Libya. Dette riket ble opprettet av doriske bosettere fra Thera (dagens Santorini) på 600-tallet f.Kr. Kongene av Kyrene ble gjenstand for en posthum heltekult på samme måte som de doriske konger av Sparta.
Konger av Kyrene, det battiaske dynasti 632–440 f.Kr.
I 440 f.Kr. ble Kyrene en republikk under persisk overhøyhet (som det hadde vært under de siste kongene fra Arkesilaos III). Kyrene ble erobret av Aleksander den store i 331 f.Kr. og havnet inn under de egyptiske riket til Ptolemaios I Soter ved fordelingen av Aleksanders verdensrike. I 276 f.Kr. gjenvant Kyrene sin uavhengighet.
Konger av Kyrene, 276–249 f.Kr.
I 249 f.Kr. ble Kyrene igjen en republikk, men lagt inn under egyptiske ptolemeernes kontroll i 246 f.Kr. Fra 163 f.Kr. hadde Kyrene tidvis sine egne herskere fra ptolemeerdynastiet.
Konger av Kyrene, 163–30 f.Kr.
I 75 f.Kr. ble byen en del av en romersk provins, men ble gitt tilbake til ptolemeerne av Markus Antonius i 37 f.Kr. I 34 f.Kr. ble datter av Kleopatra og Markus Antonius, Kleopatra Selene II, gjort til dronning av Kyrene, men byen havnet tilbake under Roma som følge av Augustus' erobring av Egypt i 30 f.Kr.
Fred Tootell
Frederic Delmond «Fred» Tootell (født 9. september 1903 i Lawrence, Massachusetts, død 29. september 1964) var en amerikansk sleggekaster.
Fred Tootell begynte med sleggekast i 1919, mens han var student. Han ble amerikansk mester i 1923 og 1924, og kvalifiserte seg til OL 1924 i Paris, hvor han gikk helt til topps.
Jani Lakanen
Jani Lakanen (født 11. desember 1976 i Lojo) er en finsk orienteringsløper.
Lakanen vant den totale verdenscupen i orientering i 2000. Han ble individuell verdensmester i langdistanse i Aarhus i 2006. Finnen slo gjennom i VM-sammenheng med bronse på sprint i 2005. Likevel er det langdistanseekspert Lakanen utviklet seg til å bli. Samtlige ni EM- og VM-medaljer etter sprintbronsen i Japan tok han på enten langdistanse eller stafett.
Meritter
Oversikt over medaljer fra internasjonale mesterskap finnes til høyre på skjermen.
Ragnhild Erlingsdatter
Ragnhild Erlingsdatter (født ca. 1150) var datter av Erling Skakke og Kristin Sigurdsdatter, datter av Sigurd Jorsalfare. Først gift med Jon Torbergsson som falt i slaget på Kalvskinnet 1179. Gift igjen med Halkjell Jonsson av Blindheimsætten som falt i slaget ved Florvåg 1194. Oldemor til Magnus Lagabøte.
Nikolaj Avilov
Nikolaj Viktorovitsj Avilov (russisk Николай Викторович Авилов, ukrainsk Микола Вікторович Авілов – Mykola Viktorovytsj Avilov, født 6. august 1948 i Odessa, Ukraina) er en tidligere sovjetisk tikjemper.
Avilov var tidlig en lovende høydehopper, og gikk over to meter allerede som sekstenåring. Etter hvert viste han seg som en meget allsidig utøver, og spesialiserte seg i tikamp.
Han ble sovjetisk mester i tikamp i 1972, og var dermed kvalifisert til OL 1972 i München. Der stilte 33 tikjempere til start. Avilov gjennomførte en vellykket konkurranse og vant gullmedaljen foran Leonid Litvinenko og Ryszard Katus. Han satte ny verdensrekord med 8,454 poeng.
I OL 1976 i Montréal kom han på tredjeplass, etter amerikaneren Bruce Jenner (gull) og tyskeren Guido Kratschmer (bronse).
Christian Haugen (forfatter)
Christian Haugen (født 2. november 1894 i Kristiania, død 1948) var en norsk forfatter.
Haugen hadde en stor produksjon av kriminal- og spenningsromaner, føljetonger, noveller og tegneserier dels under eget navn og dels under pseudonymene K. Anthony, James Anthony og James K. Anthony. Han var en nær venn av Sven Elvestad, og skrev med dennes tillatelse også Asbjørn Krag-romaner under Elvestads pseudonym Stein Riverton for utgivelse i Sverige. Etter Elvestads død fullførte han dennes manus Fru Alexandra den store som ble utgitt med forfatternavn Stein Riverton. Flere av Haugens bøker er først eller bare utgitt på svensk. Han ble dessuten oversatt til tysk, spansk, nederlandsk og finsk.
Flere av Haugens føljetonger og bøker ble omskrevet til tegneserier for Arbeidermagasinet. Han skrev også direkte for tegneseriemediet. Blant tegneserier basert på Haugens bøker kan nevnes science fiction-romanen Reisen til Ken (1925), som ble grunnlaget for en serie med tegninger av Arent Christensen i Arbeidermagasinet 1935–36. Denne tegneserien ble gjenutgitt i bokform i 1993.
Sveriges herrelandslag i ishockey
Sveriges herrelandslag i ishockey (populært kalt Tre Kronor) er det nasjonale ishockeylaget til Sverige, og representerer landet i internasjonale ishockeyturneringer. Landslaget blir administrert av Svenska Ishockeyförbundet, som ble opprettet i 1922. Sverige har vært medlem av Det internasjonale ishockeyforbundet (IIHF) siden 1912.
Laget er et av de mest suksessfulle og meritterte ishockeylandslagene i historien, og har vunnet mange medaljer i både ishockey-VM og vinter-OL, og er de regjerende verdensmesterne. Blant høydepunktene er OL-gullmedaljene i vinter-OL 1994 i Lillehammer og vinter-OL 2006 i Torino. I 2006 ble de det første, og hittil eneste, laget som har vunnet ishockey-VM og vinter-OL samme år, da de vant 3-2 over Finland i finalen i vinter-OL 2006 og slo Tsjekkia 4-0 i finalen i ishockey-VM 2006. Laget anses som en av «Big Seven» eller «syv store», sammen med Canada, Russland, Tsjekkia, USA, Finland og Slovakia.
1920–1949: Begynnelsen
Ishockey ble introdusert i Sverige i første halvdel av 1920, og Sveriges første landslag i ishockey deltok i Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Ishockey var demonstrasjonsøvelse i 1920, siden vinter-OL begynte først i 1924. Sverige sendte et lag bestående av et par spillere som hadde spilt ishockey i Tyskland på 1910-årene mens resten var bandyspillere. Laglederen var den amerikanske forretningsmannen Raoul Le Mat. De måtte trene med bandy- og fotballutstyr da det hverken var ishockeykøller eller annet utstyr i Sverige. Den første offisielle landskampen ble spilt mot Belgia den 23. april 1920 i sommer-OL, og endte med svensk 8−0-seier. Sverige endte på en fjerdeplass i turneringen, som ble vunnet av Canada foran USA og Tsjekkoslovakia.
I 1921 vant Sverige ishockey-EM for første gang da de beseiret Tsjekkoslovakia 7-4 på Stockholm stadion. De vant deretter EM-sølv i 1922, EM-gull igjen i 1923 og EM-sølv igjen 1924. I 1928 vant Sverige sin første OL-medalje i ishockey da de tok sølv i St. Moritz i Sveits. Sverige skapte historie i VM 1931 i Krynica i Polen da de som det første laget i historien klarte å stjele poeng fra Canada i et mesterskap der de spilte uavgjort, 0−0. Året etter vant de atter EM-gull. Det svenske landslaget kom ikke markere seg særlig i de etterfølgende VM-turneringene i resten av årtiet.
1949–1963: Gjennombrudd
1949 var gjennombruddsåret for ishockey i Sverige da Stockholm var vertsby for ishockey-VM. Sverige, som hadde slått Canada to ganger kort tid før VM, innledet turneringen på imporende vis ved å slå Finland, Tsjekkoslovakia og Østerrike, spille uavgjort 2-2 mot Canada og slå Sveits. Men tap mot USA og Tsjekkoslovakia i sluttrunden betød at Sverige endte på en fjerdeplass.
Noen år senere lyktes det Sverige å vinne tre VM-gull, dog med fravær USA, Canada og Tsjekkoslovakia i 1953, USA og Canada i 1957 samt Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia i 1962. I VM i 1953 i Sveits var USA og Canada ikke velkomne i turneringen etter et skandaleslagsmål, mens Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert etter at de reiste hjem midt i turneringen grunnet president Klement Gottwalds død. I VM 1957 i Moskva vant Sverige ved å spille uavgjort 4–4 mot Sovjetunionen. I VM i Colorado, USA klarte Sverige for første gang å slå Canada i en VM-kamp med seierssiffrene 5–3. Sverige fortsatte turneringen på strålende vis og vant til sist VM-gullet.
1963–1987: Sovjetisk dominans
I 1963 skulle Sverige arrangere VM, og var nære på å vinne gull på hjemmebane, men tapte på målstreken. Inntil den siste dagen av turneringen ledet et ubeseiret svensk lag, som tidigere blant annet hadde beseiret Sovjetunionen med 2–1. Men den siste dagen tapte Sverige 2–3 mot Tsjekkoslovakia, og med bedre målforskjell kunne Sovjetunionen dermed med en 4–2 seier over Canada sikre sitt tredje VM-gull.
For Sovjetunionen var denne VM-seieren starten på en periode med fullstendig sovjetisk dominans, og det var den første av ni verdensmesterskapstitler på rad, fra 1963 til 1971. Fra slutten av 1960-tallet til slutten av 1980-tallet var det kun Tsjekkoslovakia som kunne yte regelmessig motstand mot Sovjetunionen og kjempe om gullet i VM og OL. Situasjonen ble i løpet av 1970- og 1980-tallet ytterligere forverret ved at flere og flere spillere forlot Sverige til fordel for spill i National Hockey League (NHL), hvilket betød at Sverige ikke lengre kunne hevde seg i den ypperste verdenseliten. I 1981 gikk Sverige på sitt største VM-nederlag da de tapte 1-13 Sovjetunionen.
Til tross for dette klarte Sverige å vinne flere sølv- og bronsemedaljer i VM og OL (oftest bak Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia) samt en andreplass i Canada Cup 1984.
1987–1998: Tilbake blant den ytterste verdenseliten
I 1987 klarte Sverige på høyst sensasjonelt vis å vinne VM i Wien. Sverige hadde, sammen med Sovjetunionen, Tsjekkoslovakia og Canada, kvalifisert seg til den avgjørende medaljerunden, og etter at Sverige spilt uavgjort mot Tsjekkoslovakia (3-3) skulle de den 3. mai spille mot Sovjetunionen (som hadde spilt uavgjort 0-0 mot Canada). Med kun et og et halvt minutt igjen av kampen ledet Sovjetunionen 2-1 over Sverige og var på vei mot å vinne gull atter en gang, og mot den beryktede sovjetiske KLM-rekka hadde svenskene svart med en rekke bestående av Bengt-Åke Gustafsson, Håkan Loob og Tomas Sandström samt backparet Tommy Albelin og Anders Eldebrink.
I kjølvannet av østblokkens kollaps vant Sverige også VM-gull i 1991 i Finland og 1992 i Tsjekkoslovakia. I 1991 var Sverige i medaljerunden sammen med Sovjetunionen, USA og Canada. Vinneren av den siste avgjørende kampen mellom Sverige og Sovjetunionen ville bli verdensmester; ble det uavgjort ville Canada stikke av med gullmedaljene. Med kun minutter igjen av kampen scoret 20-årige Mats Sundin det avgjørende 2-1-målet som sikret Sverige sin andre VM-seier på 5 år. I 1992 vant Sverige gullet etter å ha beseiret Finland 5-2 i den første reelle finalekampen etter at et elimineringsformat hadde erstattet den gamle medaljerunden (som var en round robin).
Deres neste store suksess kom i vinter-OL 1994 i Lillehammer. Finalekampen ble spilt mellom Canada, som ville vinne sitt første OL-gull siden 1952, og Sverige, som aldri tidligere hadde vunnet OL-gull. Etter 60 minutter var stillingen 2-2, og etter en 10 minutters overtidsperiode som endte målløs skulle kampen avgjøres med en straffeslagskonkurranse. Begge lag scoret to ganger på de første fire av fem forsøkene, hvilket betød at den siste som scoret for sitt lag avgjorde finalen og sikret OL-gullet. Peter Forsberg ville score det historiske avgjørende målet i straffeslagskonkurransen da han lurte målvakt Corey Hirsch ved å skøyte til den ene siden av målet mens han med én arm på køllen la pucken i den andre siden av målet. Sverige hadde dermed vunnet sitt første OL-gull i historien.
I VM 1995 på hjemmebane var Sverige atter en gang favoritter til å vinne finalen mot Finland, og hadde til og med skrevet kampsangen «Den glider in» framført av dansebandssangeren Nick Borgen. Finalen skulle vise seg å være en stor skuffelse da de tapte 1-4 til Finland, som sikret sitt første VM-gull noensinne. I VM 1998 i Sveits fikk Sverige imidlertid sin revansj da de slo Finland i finalen (best av 2) og sikret sitt syvende VM-gull.
2006–dags dato
Sverige begynte igjen i 2006 å spille bedre i internasjonale turneringer. I vinter-OL i Torino havnet Sverige igjen på tronen da de vant OL-gull for andre gang etter å ha slått Finland 3−2 i finalen. Det avgjørende målet ble scoret av Niklas Lidström ni sekunder i tredje periode med slagskudd i krysset. Den svenske suksessen fortsatte da Sverige i ishockey-VM i 2006 i Latvia da de vant VM-gull etter en 4-0-seier over regjerende verdensmester, Tsjekkia. Sverige ble dermed også det første hockeylandslaget i historien til å vinne både OL-gull og VM-gull i samme sesong.
Derimot ville de ende på en skuffende fjerdeplass i både 2007 og 2008, med tap i bronsefinalene. I VM i 2009 brøt Sverige forbannelsen og vant bronsemedalje etter å ha slått USA 4−2 i bronsefinalen. Året etter var de nære ved å nå finalen da de ledet 2−1 over Tsjekkia i semifinalen, men en utlikning av Karel Rachůnek med 7,5 sekunder igjen av ordinær spilletid sendte kampen ut i overtid og straffeslag, hvor Jan Marek scoret det avgjørende vinnermålet. Sverige vant dermed igjen bronsefinalen for andre gang på rad, denne gang over Tyskland. VM-turneringen i 2011 ville bli en skuffelse for Sverige av flere grunner. Først tapte de på sensasjonelt vis 4−5 etter straffeslag mot Norge. De reiste seg etter sjokktapet og nådde finalen, hvor de kollapset og tapte mot Finland. I VM i 2012 havnet de på en sjetteplass etter at de ble slått ut i kvartfinalen mot Tsjekkia (hvor M. Michálek scoret det avgjørende 4−3-målet med 29 sekunder igjen av ordinær spilletid).
I 2013 vant Sverige endelig gullmedalje igjen etter 7 år. Det svenske laget innledet turneringen dårlig etter å ha slitt offensivt og bare scoret seks mål på sine tre første kamper. Laget fikk dog et kollektivt oppsving da Sedin-brødrene (Henrik og Daniel) sluttet seg til troppen etter at Vancouver Canucks hadde blitt slått ut av Stanley Cup-sluttspillet. I finalen beseiret de Sveits (som på overraskende vis hadde gått ubeseiret gjennom turneringen fram til finalen) 5–1. Sverige vant dermed sin niende VM-gullmedalje og ble dermed det første laget til å vinne ishockey-VM på hjemmebane siden Sovjetunionen i 1986.
Europamesterskap
Ishockey-EM ble arrangert i perioden 1910–1932. Fra 1933 til 1991 ble det utdelt EM-medaljer til de tre beste europeiske landslag i Verdensmesterskapet i ishockey og Olympiske vinterleker (kun frem til 1976). I europamesterskapet telte kampene mellom de europeiske lagene i det innledende gruppespillet.
Kjente spillere
Spillere i fet er fortsatt aktive på landslaget.
Signalspaningsnämnden
Signalspaningsnämnden var en svensk statlig nemnd som sorterte under Försvarsdepartementet og hadde ansvar for tillståndsgivning ifølge lov om signalspaning i försvars­underrättelse­verksamhet, den såkalte FRA-loven. Nemndens leder var Runar Viksten.
Nemnden påbegynte sitt arbeid 1. januar 2009 og den 1. desember 2009 ble den ersattet den av Försvarsunderrättelsedomstolen.
Thomas av Woodstock, 1. hertug av Gloucester
Thomas av Woodstock, 1. hertug av Gloucester, (født 7. januar 1355, død 8. el. 9. september 1397) var det trettende og yngste barnet av Edvard III av England og Philippa av Hainault. Han var den femte av kongens sønner som overlevde barneårene.
Tidlig liv
Thomas ble født etter to sønner som døde tidlig; en av dem hadde også hett Thomas. Han ble født i Woodstock Palace i Oxfordshire. I 1376 giftet han seg med Eleanor de Bohun og arvet tittelen jarl av Essex fra sin svigerfar Humphrey de Bohun, 7. jarl av Hereford. Eleanors søster Mary de Bohun giftet seg senere med Henry Bolingbroke, som ble kronet som Henrik IV i 1399.
I 1377, da han var 22 år gammel, ble han utnevnt til jarl av Buckingham. I 1385 fikk han også tittelen hertug av Aumale, og noe etter også hertug av Gloucester.
Strid med Rikard II
Thomas av Woodstock var lederen for Lords Appellant, en gruppe mektige baroner som sluttet seg sammen for å ta makten fra Rikard II. De startet et væpnet opprør i 1387, og klarte å begrense kongens makt kraftig. I 1397, etter at kongens støttespiller John av Gaunt hadde kommet tilbake fra Spania, klarte Rikard å vinne tilbake makten i riket. Thomas ble fengslet i Calais og ventet på å bli stilt for retten for høyforræderi. Før det kunne skje ble han i begynnelsen av september 1397 myrdet av Nicholas Colfox, antagelig etter Rikard IIs ordre.
Familie
Thomas og Eleanor fikk en sønn og fire døtre. Hans titler ble inndratt da han ble myrdet og gikk derfor ikke videre til sønnen Humphrey.
Datteren Anne av Gloucester giftet seg med Edmund Stafford, 5. jarl av Stafford. Fordelingen av Bohun-slektens eiendommer kan ha vært en faktor fra Henry Stafford, 2. hertug av Buckingham fire generasjoner senere la et komplott mot Rikard III. Anne giftet seg senere inn i Bourchier-slekten (jarlene av Bath). Det finnes en lang linje av amerikanske etterkommere etter henne.
Everything Louder than Everyone Else
Everything Louder than Everyone Else er det tredje offisielle konsertalbumet til heavy metal-bandet Motörhead.
Albumet ble spilt inn 21. mai 1998 i Hamburg.
Glory
Glory er et amerikansk historisk krigsdrama fra 1989 med Matthew Broderick i hovedrollen. Andre viktige roller spilles av Denzel Washington, Cary Elwes, Morgan Freeman og Andre Braugher. Regi er ved Edward Zwick og manus ved Kevin Jarre.
Filmen bygger på virkelige hendelser under den amerikanske borgerkrigen. Den handler om regimentet 54th Regiment Massachusetts Volunteer Infantry, som kjempet på Nordstatenes side i krigen. Bortsett fra offiserene bestod dette regimentet utelukkende av afroamerikanere. Manuset er basert på brevene til kaptein Robert Gould Shaw, og filmen er derfor skildret ut fra hans perspektiv.
Filmen ble nominert til fem Oscar-priser og fikk tre, hvorav en til Denzel Washington. Washington ble også belønnet med en Golden Globe for sin innsats i filmen.
Handling
Filmen starter med at den nyutnevnte kaptein Robert Gould Shaw (Matthew Broderick) blir såret i slaget ved Antietam i 1862. Hans gruppe ble nesten utradert i slaget, og Shaw selv ble funnet på slagmarken ved siden av en død soldat, av den afroamerikanske graveren John Rawlins (Morgan Freeman). Under rekonvalesensen blir Shaw utnevnt til leder for det første fargede regimentet – 54th Regiment Massachusetts Volunteer Infantry – med obersts rang. En tvilende Shaw aksepterer utnevnelsen og innsetter sin barndomsvenn Cabot Forbes (Cary Elwes) som sin nestkommanderende, med majors rang. Deres første frivillige er en annen av Shaws venner – den utdannede og lesekyndige afroamerikaneren Thomas Searles (Andre Braugher).
Senere slutter flere hundre fargede menn seg til regimentet, blant annet graveren John Rawlins, eks-slaven Silas Tripp (Denzel Washington) og den unge frie svarte mannen Jupiter Sharts (Jihmi Kennedy).
I leiren deler Thomas, Rawlins, Tripp og Sharts telt med en stum gutt som er troppens trommeslager. Under oppbyggingen av troppen får oberst Shaw kjennskap til at Sørstatene har vedtatt den såkalte «Emancipation Proclamation», et edikt som fastsetter at svarte menn som blir tatt til fange under strid med konføderasjonshæren, med umiddelbar virkning vil bli overført til slaveriet. Fargede menn iført nordstats-uniform vil bli hengt umiddelbart; det samme vil deres hvite befal. På bakgrunn av denne overhengende trusselen tilbyr oberst Shaw sine soldater og offiserer å trekke seg fra tjenesten uten fare for represalier, men ingen benytter seg av tilbudet. Dernest begynner regimentet en hard treningsperiode for å bli stridsdyktige, og filmen følger regimentet under treningen og i de påfølgende kamphandlingene.
Rulletekstene opplyser at på grunn av det store motet som 54ste regiment utviste i kamp, besluttet Nordstatene å tillate tusenvis av fargede menn å innrullere seg i hæren og å delta i striden mot Sørstatene. President Abraham Lincoln uttalte senere at dette var en medvirkende årsak til at Nordstatene til slutt klarte å vinne borgerkrigen.
Anmelderne og publikum
Filmen ble godt mottatt av anmelderne og har fått 91 % på Rotten Tomatoes. Den kjente amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den tre og en halv stjerne (av i alt fire). Det eneste han hadde å utsette på filmen, var at han mente den i for stor grad ble fortalt regimentets kommandants perspektiv.
Til tross for gode kritikker ble filmen en beskjeden suksess hos det amerikanske kinopublikummet, og innbrakte kun $ 28,8 millioner. Det er ikke kjent hva den innbrakte utenfor USA. Den havnet på 45-plass over de meste innbringende filmene i USA i 1989.
Priser og nominasjoner
Filmen ble nominert til fem Oscar-priser og fikk tre, hvorav en til Denzel Washington. De andre to prisene ble vunnet i kategoriene Beste foto (Freddie Francis) og Beste lyd. Denzel Washington fikk også en Golden Globe-pris for sin innsats i filmen. Filmen ble nominert i ytterligere fire kategorier (blant annet Beste dramafilm). Den ble også tildelt tre priser ved Kansas City Film Critics Circle Awards, i kategoriene Beste film, Beste regissør og Beste mannlige birolle (Denzel Washington).
Filmen ble ellers tildelt en «Eddie» av American Cinema Editors, en «Best Cinematography Award» av British Society of Cinematographers, en Grammy for «Best Instrumental Composition» og to «Image Award» for Beste film og Beste mannlige birolle (Denzel Washington).
Videre ble Glory nominert til en BAFTA (kategorien Beste foto), en Artios av Casting Society of America (Beste casting), en Writers Guild of America og en «menneskerettighetspris» ved Political Film Society.
Jon Torbergsson
Jon Torbergsson (født 1153 død 1179) var lendmann og storbonde på Randaberg i Rogaland.
Familieforhold
Jon Torbergsson regnes som etterkommer av Erling Skjalgssons datter Ragnhild Erlingsdatter og hennes mann Torberg Arneson på Giske. Det er en runeinnskrift på Indre Bø på Randaberg med teksten: "Torberg Torsteinsson bar denne steinen" fra 1100-tallet. Det kan ha vært far til Jon.
Jon Torbergsson giftet seg med Ragnhild Erlingsdatter, datteren til Erling Skakke og Kristin Sigurdsdatter.
Ragnhild Erlingsdatter var søster til kong Magnus Erlingsson.
Bosted og eiendommer
Rundt 1100 slo representanter fra Arnungeætten på Giske seg ned på Randaberg-gården på Randabergfjellet.
Jon var en meget rik man og eide nesten hele Randaberg og kanskje det meste av Hundvåg, han eide også flere jordeiendommer utenom dette.
Politisk virke
Jon var lendmann og støttet kongen militært.
Han falt i slaget på Kalvskinnet i Trondheim mot birkebeinerne i 1179. Der gjorde han seg bemerket før slaget, da han advarte mot fyll og drukkenskap.
Dong Chao
Dong Chao (født 5. februar 1988) er en kinesisk fekter.
Han representerte Kina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i andre runde.
New Zealand under første verdenskrig
Da Storbritannia erklærte krig mot Tyskland 4. august 1914, fulgte den newzealandske regjeringen etter, på tross av sin geografiske isolasjon og beskjedne befolkning. Det ble antatt at en britisk krigserklæring også inkluderte New Zealand.
Det totale antallet newzealandske soldater og sykepleiere som tjenestegjorde utenfor New Zealand var 103 000, av en befolkning på litt over én million. 42% av alle menn i vernepliktig alder tjenestegjorde i New Zealand Expeditionary Force. 16 697 newzealandere ble drept og 41 317 ble såret under krigen, 58 % av mannskapet. Omtrent tusen døde innen fem år etter våpenhvilen som følge av krigsskader, og 507 omkom under rekruttering på New Zealand. New Zealand har en av de høyeste taps- og dødsprosentene blant landene som deltok under første verdenskrig. Under første verdenskrig tjenestegjorde for første gang māori-soldater i den newzealandske hæren (selv om noen få hadde tjenestegjort under boerkrigen da newzealandske vervingsoffiserer hadde valgt å se bort fra den britiske politikken med å nekte «innfødte» å tjenestegjøre).
Samoa
New Zealands første krigshandling kom allerede i august 1914 og besto i å sende en liten militærstyrke for å okkupere den tyske kolonien Samoa. De newzealandske styrkene landet 29. august og selv om tyskerne nektet å kapitulere offisielt gikk invasjonen for seg uten kamp.
Egypt
I oktober 1914 seilte NZEF fra Wellington og ble sendt til Egypt istedenfor Europa som var planlagt. I Egypt hjalp newzealanderne med å slå tilbake et tyrkisk angrep mot Suezkanalen i februar 1915. De newzealandske soldatene ble i Egypt, sammen med de australske styrkene, og gjennomgikk trening før de skulle skipes videre til Frankrike.
Gallipoli
25. april 1915, som del av den newzealandske og australske divisjonen landet de newzealandske styrkene ved Anzac Cove i Gallipoli og kjempet i slaget ved Gallipoli under kommando av den britiske general Alexander Godley. Den kombinerte britisk-franske operasjonen var satt igang for å ta over den tyrkiske hovedstaden Konstantinopel (dagens Istanbul). På grunn av en navigasjonsfeil ble ANZACstyrkene landsatt en kilometer for langt nord. I stedet for sandstrender befant de seg på bunn av stupbratte klipper som gav lite ly og gav de tyrkiske forsvarerne ypperlige forsvarsposisjoner. Fremrykning ble umulig. 30. april nådde nyheten om landingen New Zealand og det ble beordret en halv helligdag. Denne helligdagen er opphavet til dagens ANZAC Day som feires årlig 25. april i både Australia og New Zealand.
På tross av blunderen ved Anzac Cove kjempet de newzealandske soldatene tappert gjennom hele kampanjen. De totale tapene på begge sider er anslått til 392 000, derav 131 000 døde. De newzealandske tapene lå på 2 721 døde og 4 852 sårede. De allierte styrkene trakk seg tilslutt ut i desember 1915 og januar 1916. Betydningen av slaget ved Gallipoli var stor for byggingen av newzealandsk nasjonalidentitet.
Palestina
Tilbake i Egypt ble NZEF reorganisert i den nye New Zealand Mounted Brigade og New Zealand-divisjonen, forsterkinger fra New Zealand erstattet den australske brigaden i divisjonen, og divisjonen ble sendt til Frankrike i april 1916. New Zealand Mounted Brigade forble i Egypt som del av Anzac Mounted Division. I april 1916 ble den beordret til Sinaihalvøya vor den tok del i Sinai- og Palestinakampanjen mot tyrkerne. Totalt 17 723 newzealandere tjenestegjorde i denne kampanjen med 640 drepte og 1 146 sårede.