cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Borgund kirke (Ålesund)
Middelalder
«Kristkirke» ble i norsk middelalder bare brukt om bispekirker eller kirker med katedralstatus. Ingen norske kilder nevner bispesete i Borgund. William av Newburgh (Newbury) nevner en biskop «Tore av Borgund» i sin oversikt fra 1100-tallet. Dersom det faktisk var et bispesete i Borgund, mener bygdeboken at det var kortvarig eller lite viktig fordi det har etterlatt seg så få spor.
Den nåværende Borgund kirke er middelalderens Peterskirke. Matteskirken og Kristkirken ble trolig nedlagt på 1400-tallet, mens Margretakirken forfalt på 1500-tallet. To av de omtalte kirkene er ikke lokalisert arkeologisk, men det er funnet rester etter tre kirker. De to forsvunne kirkene det er rester etter hadde murer med utvendig marmorkledning i jevnt tilhuggede «kvadrer» på samme måte som Giske kirke, men byggemåten er ellers ikke kjent i Norge. Gjennom Giskeætten og geografisk nærhet var det trolig nær tilknytning mellom marmorkirkene i Borgund og på Giske.
Borgund var i middelalderen et sentrum på Sunnmøre med en form for bydannelse. Stedet ligger nær de rike fiskefeltene og ved innløpet til de store fjordene. Nær kirken ligger Tinghaugen som tyder på at det har vært et tingsted. Borgundkaupangen forsvant raskt som handelssted omkring 1450, tilbakegangen skyldtes trolig befolkningsnedgangen etter svartedauden og at hanseatene tok over handelshegemoniet på kysten. På slutten av middelalderen lå trolig Borgundkaupangen øde. Etter svartedauden gikk folketallet sterkt tilbake og det var bare fem prestegjeld på Sunnmøre der Borgund prestegjeld omfattet dagens Ålesund kommune, Sula, Haram, Skodje og Vatne.
I middelalderen ble det oppført omkring 10 steinkirker i Møre og Romsdal, tre eller fire av disse i Borgundkaupangen. Dersom det var så mye som fire kirker i Borgundkaupangen tror Bugge at de ikke nødvendigvis var i bruk samtidig. Bugge tror også at en av kirkene (Kristkirken) kan ha vært fylkeskirke og en av de andre kirken for den lille byen.
Peterskirken, den eneste som står igjen, er trolig den eldste. Etter reformasjonen ble den kalt Borgen Hovedkirke. I kirken er følgende innskrift: «EX TEMPLO PETRI ET MARGRITHÆ CONDITUR UNUM, DICITUR & PETRI» («av Peters og Magretas templer bygges her ett, den kalles også Peter»). Bugge skriver at dagens kirke står der middelalderens Kristkirke sto. Ifølge Bugge var Margaretakirken et annet navn på Kristkirken.
1632 og 1847
Peterskirken ble trolig utvidet med stein fra Margretakirken som var forfallen og/eller ute av bruk (slik den latinske teksten antyder). Utvidelsen var i form av en fløy mot nord. Det var trolig Hans Gaas som sto bak utvidelsen av den gamle Peterskirken, avkastning av Margretakirkens jordegods kan også ha blitt brukt til å finansiere arbeidet. Peterskirken ble trolig utvidet fordi den var for liten for menigheten som nå var samlet i en kirke. Korskirken i Bergen ble utvidet til korskirke i tidlig på 1600-tallet og kan ha vært forbilde for utvidelsen av Borgund til korskirke fra 1632. Arbeidet begynte 26. mai 1632 ifølge minnetavlen som ble murt inn i veggen. Over portalen ble familiene Juells og Gjøes våpenskjold murt inn, på samme måte som i Korskirken i Bergen. Sunnmøre og Borgund ble i 1622 innlemmet i Bergenhus len der Jens Juel var lensherre. (Ifølge Norsk biografisk leksikon var Juel stattholder i Norge til 1629 og deretter lensherre i Ålborghus og Bøvling len. )
Ved utvidelsen ble bygget utvendig kledd med marmor fra Margretakirken. Inventaret ble samtidig fornyet med blant ny altertavle og ny prekestol. Dette nye inventaret gikk tapt i brannen i 1904, men skal ha vært i en overdådig barokkstil som var vanlig i Norge på tidlig 1600-tall. Stilen kom med danske og tyske håndverkere til Bergen spredte seg på Vestlandet. Tilsvarende utsmykning i Kinn kirke og Ørskog kan ha vært utført av samme håndverker. På 1600-tallet ble det på gamlekirkens sydvegg tilføyd et våpenhus med lensherre Henrik Thotts og hustru Beate Holgersdatter Rosenkrantz' våpenskjold og initialer.
I siste del av 1800-tallet ble det foretatt endringer og utvidelser. Alteret ble flyttet til langveggen mot sør og stolen ble orientert mot sør i stedet for øst der alteret var tidligere. Vinduene ble utvidet. En lang fløy med nytt kor ble tilføyd mot sør slik at kirkens hovedakse da gikk nord-sør i stedet for tradisjonell vest-øst orientering. Den gamle Peterskirken (skip og opprinnelig kor) fremsto da som korsarmer og en mindre del av kirken.
Brannen i 1904
Kirken var rikt utsmykket med eldre billedskjærerarbeider i mørk eik (på altertavlen, prekestolen og deler av galleriet). Spesielt den eldre delen av galleriet, den såkalte «Gamle-Lemmen», like under tårnet viste en overdådighet på treskjærerkunst med motiver fra Kristi korsfestelse, nattverden, Adams og Evas tilblivelse, syndefallet, hyrdenes tilbedelse av Josef som ble solgt av brødrene sine, Jonas som kastes i havet, Elias' himmelfart, hjemkomsten fra Babylon, de kloke og de dårlige jomfruer, osv.. Det ble påstått å være to hollandske brødre som arbeidet i sju år med billedskjæreroppgavene i hautrelieff. Her var også en rekke oljemalerier av stor kunstnerisk verdi som viste prestefamilier som hadde tjenestegjort i kirken og reliøse motiver som viste oppstandelsen.
13. april 1904 brant kirka ned til grunnen. Brannen var påtent av en gjerningsmann som i politirapporten blir omtalt som «sinnsforvirret». Ifølge jubileumsboken for Borgund kommune ble ikke brannen oppklart. Selve Ålesund (by) litt lenger vest brant ned 23. januar samme år. Brannen ødela det rike inventaret og murene ble så skadet at de måtte gjenoppbygges.
Den gjenoppbygde kirken er i hovedtrekk lik den som brant, med hovedaksen sør-nord og alteret mot nord. Korsarmene øst-vest markerer den gamle Peterskirkens plassering. Den nye kirken ble bygget opp i gammel stil, med rike treutskjæringer. Kun en mindre del av altertavlen ble reddet. Ved siden av denne er det kun bevart et epitaf, ved Bergen museum. Motivet er et skjelett som river en rik mann bort fra sin familie.
Et minnebilde (epitaf) over presten Claus Nielssøn (Cornielsen?) Gaas (Claus Hansen Gaas' bestefar) med kone og 14 barn gikk tapt i brannen.
Die Brücke
Die Brücke (tysk: broen) var en tysk kunstnergruppe som ble grunnlagt i Dresden i 1905 av en gruppe arkitekturstudenter. Medlemmene var Ernst Ludwig Kirchner, Fritz Bleyl, Erich Heckel, Karl Schmidt-Rottluff, Emil Nolde, Max Pechstein og Otto Mueller.
Die Brücke var en ekspresjonistisk kunstnergruppe, og deres mål var å lage en bro mellom tradisjonelt tysk nyromantisk maleri og moderne ekspresjonistisk maleri. De var den ene av to tyske grupper av malere som var viktig for ekspresjonismen, den andre var Der Blaue Reiter som ble grunnlagt i München i 1911.
Stung Treng
Stung Treng er hovedstaden i provinsen Stung Treng nord i Kambodsja. Byen ligger nær stedet der Mekong flyter sammen med Se Kongelva. Befolkningen består av en blanding av Khmerer og laoter. Stung Treng Airport er plassert her, men ingen kommersielle flyvninger betjenes av denne per dags dato.
Die Brücke
Verkene som medlemmene i Die Brücke lagde var preget av et lineært og rytmisk formspråk, og en forenkling av form og farger. De brukte sterke farger og var påvirket av primitivismen.
Morsevise
«Morsevise» er en norsk sang, skrevet av Egil Monn-Iversen (melodi) og André Bjerke (tekst). Den ble skrevet til langfilmen, Himmel og hav! (1967), som senere fikk tittelen Stompa til sjøs!.
Die Brücke
Die Brücke ble formelt oppløst i 1913.
Morsevise
Rolf Just Nilsen og Eva Opaker fremførte duetten i filmen, men det var Just Nilsen og Nora Brockstedt som sang på lydsporet.
Die Brücke
De fleste arbeidene deres som var i tysk eie ble erklært som entartete kunst i 1935, beslaglagt og i mange tilfeller ødelagt av nazistene. Den tyske stat har i de senere år kjøpt inn verker fra samlere i forskjellige land, og har fått bygget et eget museum for samlingen: Brücke-Museum i utkanten av Berlin.
Raduzjnyj (Khanty-Mansia)
Raduzjnyj (russisk: Ра́дужный) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger ved elva Agan, rundt 475 km nordøst for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 47 060 (folketelling 2002), 43 726 (folketelling 1989).
Marte Vatn
Marte Vatn (født 26. juni 1995) er en norsk skøyteløper som deltar i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og kortbaneløp på skøyter. Hun representerer Sportsklubben Falken i hurtigløp og Trondheim Kortbaneklubb i kortbaneløp.
Morsevise
«Morsevise» ble utgitt på singlen Nor-Disc NOR 157 i 1967. B-siden var «Himmel og hav».
Marte Vatn
Sesongen 2015/16 fikk hun debutere i verdenscupen for seniorer i stevnet som gikk i Sørmarka Arena i Stavanger som gikk i slutten av januar 2016. Helgen i forveien tok hun sine første norgesmesterskapsmedaljer i senior i Vikingskipet på Hamar under enkeltdistanse-NM på skøyter på kvinnenes to langdistanser 3,000 meter (bronse) og 5,000 meter (sølv).
Personlige rekorder
Oppdatert 1. mai 2018.
Raduzjnyj (Khanty-Mansia)
Den ble grunnlagt som en bosetning i et område for oljeutvinning. Den fikk innvilget bystatus i 1985.
Byens økonomi er basert på utvinning av olje og gass.
INS «Shishumar» (S44)
INS «Shishumar» (S44) er hovedfartøyet i den indiske Shishumar-klassen av dieselelektriske undervannsbåter. Den ble bygget ved Howaldtswerke-Deutsche Werft i Kiel i Tyskland, sjøsatt den 13. desember 1984 og satt i tjeneste i den indiske marinen den 22. september 1986.
Ictonychinae
Ictonychinae er en gruppe med rovpattedyr som tilhører mårfamilien (Mustelidae) og mangler norsk navn. Ingen av artene finnes i Skandinavia.
Ictonychinae består utelukkende av små, langstrakte og slanke arter med tilliggende tett og fin pels. Alle er kortlemmede dyr.
Fylogeni
Nyere genetisk forskning antyder at mårfamilien bør deles inn i åtte underfamilier. Forholdet mellom gruppene er ikke avklart, men det synes å være enighet om at Taxidiinae var den første linjen som splittet fra hovedlinjen. Likeledes synes det å være enighet om at Lutrinae og Mustelinae er søstergrupper.
Volsdalen kirke
Volsdalen kirke er en kirke bygd i en vifteplan fra 1974 i Ålesund kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Nordre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme.
Kirken er bygd som et naust. Den er i tre med skifertak. Klokketårnet er frittstående. Volsdalen kirke har 500 plasser.
Volsdalen kirke er utsmykket med glassmalerier og altertavle av Frans Widerberg.
Gaoth Dobhair
Gaoth Dobhair (engelsk: Gweedore) er en landsby vest for Donegal i Irland. Ettersom byen ligger i den gælisktalende del av Irland, kommer det hver sommer studenter til byen for å lære språket i et miljø hvor det praktiseres daglig. Det irske navnet er det offisielle, selv om det engelske fortsatt benyttes.
Byen er lokalisert rundt 26 km fra Glaisechú/Glais Dobhair Chú (Glasserchoo) i nord til Crolly i sør og rundt 14 km fra Dunlewey i øst til Magheraclogher i vest. Den er en av Europas mest tette befolkede rurale landdistrikter. Den er den største irsktalende kommune i Irland med en befolkning på rundt 4 065 innbyggere. Her er også også de nordvestlige regionalsstudioene til den irskspråklige radiotjenesten RTÉ Raidió na Gaeltachta lokalisert, samt en ekstern campus for Universitetet i Galway. Gaoth Dobhair bestå også av landsbyene Bunbeg, Derrybeg, Dunlewey, Crolly og Brinlack, og ligger i skyggen av grevskapet Donegals høyeste fjelltopp, Errigal.
Etymologi
Gweedore er anglifiseringen av det opprinnelige og offisielle irske navnet Gaoth Dobhair. Gaoth refererer til et innløp av havet ved munningen av elven Crolly, kjent som An Ghaoth. Det er grensen mellom Gweedore i nord og regionen The Rosses i sør. Dobhar er et gammelt irsk ord for vann. Derfor oversettes Gaoth Dobhair som «den vannrike elvemunningen».
Distinguished Flying Cross (USA)
Gjentatt tildeling av Distinguished Flying Cross til samme person markeres med symboler på båndet: eikeblad i bronse eller sølv for personell i hæren og luftforsvaret, stjerner bronse eller sølv for personell i sjøforsvaret. Tildelinger av Distinguished Flying Cross for heltedåd markeres på båndet med romertall V for «valor» i bronse.
Den første tildeling av Distinguished Flying Cross gikk til Charles Lindbergh for den første soloflygning over Atlanterhavet.
Nordmannen Helge Mehre mottok Distinguished Flying Cross for innsats under andre verdenskrig.
Knut Eilevsson Steintjønndalen
Knut Eilevsson Steintjønndalen (født 1850, død 1902) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark. Steintjønndalen var sønn av felemaker Eilev Jonsson Steintjønndalen og fortsatte tradisjonen i Steintjønndalen da hans bror reiste fra bygden. Han giftet seg og kjøpte gården Langkås i Folkestadgrenda, hvor han fortsatte verkstedet sitt.
Han eksperimenterte med felene for å få til en kraftigere tone ved å øke tykkelsen på lokket og bunnen. Dette gjorde felene hans svært etterspurte. Men han fikk vel så stort ry for de vakre dekorasjonene på instrumentene. Lakken eller rosemønsteret er neppe overgått hverken før eller senere. Han felte perlemor inn i gripebrett og strengeholder. Perlemor fikk han fra Bøelva som var rik på elveperlemusling.
På slutten av 1800-tallet ble han regnet for den ledende felemakeren i landet. Han døde tidlig, bare 57 år gammel.
Burjatias flagg
Burjatias flagg er delt i blått over hvitt over gult, der det blå feltet utgjør halvparten av flaggets bredde (høyde) og de to andre stripene hver sin halvpart av den resterende halvdel. Flagget har forholdet 1:2.
I det øvre feltet, plassert mot stangsiden av flagget, står det et gult buddhistisk symbol bestående av sol, måne og flamme, et såkalt soyombo-merke som også er å finne i Mongolias flagg og Agino-Burjatsks flagg. Merket viser at burjatene er et buddhistisk folk. Fargene forklares med at blått står for himmelen og Bajkalsjøen, hvis bredder burjatene holder til ved, hvitt renhet og gult frihet og velstand.
Flagget ble innført 29. oktober 1992.
Richard Brickell
Richard Brickell (født 29. oktober 1975) er en britisk skytter som konkurrerer i skeet. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 12 i skeet.
Bragerøens Idrettsforening
Bragerøens Idrettsforening kan sikte til flere idrettsforeninger som har, eller har hatt, tilknytning til bydelen Brakerøya (tidligere Bragerøen) i Drammen:
Tobias Ødegård
Tobias Gunnar Ødegård (født 1. august 1994) er en norsk fotballspiller som spiller for Gamle Oslo.
Južna Morava
Južna Morava (serbisk og makedonsk: Јужна Морава, (Sør-Morava, noen ganger kalt Bulgarske Morava)) er en elv i Nord-Makedonia, Kosovo og Serbia. Den er en av kildeelvene til Velika Morava (Store Morava) som renner ut i Donau ved Smederevo.
Tobias Ødegård
Etter å ha gått gradene i Stabæk, ble han hentet til HamKam i forkant av 2015-sesongen.
Južna Morava
Geografi
Elvens utspring er i fjellkjeden Skopska Crna Gora i Nord-Makedonia, ca. 20 kilometer nord for hovedstaden Skopje. Elven som er 295 kilometer lang, oppstår ved sammenløpet av elvene Ključevska reka og Slatinska reka i Nord-Makedonia og kalles da Golema. Etter å ha passert grensen til Kosovo blir elven kalt Binačka Morava. Ved Bujanovac i Serbia møter elven Moravica fra sør, og langs resten av strekningen (246 km) blir den kalt Južna Morava.
Tobias Ødegård
10. februar 2017 skrev han under en ettårsavtale med Stabæk.
Južna Morava
Geografi
Južna Morava var opprinnelig 318 km lang, men etter store flommer har elven dannet seg nye elveleier og er i dag nesten 30 km kortere.
Nedenfor Bujanovac løper elven i 20 kilometer gjennom et bredt og fruktbart sletteland. Etter Vranje snevrer landskapet seg inn til et juv mellom fjellene Kukavica og Krajiste. Ved Leskovac, ca. 30 kilometer lengre ned, åpner landskapet seg igjen. Gjennom denne dalen går også vei og jernbane som forbinder Serbia, Kosovo, Nord-Makedonia og Hellas.
Fra Leskovac begynner de fruktbare og tett befolkete slettene ved Niš. Her renner fra venstre Toplica og fra høyre Nišava inn i Južna Morava. Deretter kommer fra høyre en sideelv kalt Sokobanjska Moravica. Like før sammenløpet med Zapadna Morava ved Stalać går elven igjen inn i en trang dal. Deretter utvider landskapet seg og elven renner over Moravasletten.
Elven tilhører Donaus nedslagsfelt og den drenerer et område på 15 469 km², hvorav 1 237 km² i Bulgaria (via sideelven Nišava). Ved munningen har den en middelvannføring på 100 m³/s. Elven er ikke seilbar.
Južna Morava har 157 sideelver. De viktigste av disse er Jablanica, Veternica, Pusta og Toplica fra venstre og Vrla, Vlasina, Nišava (den lengste) og Sokobanjska Moravica fra høyre.
Økonomi
Elven har potensial for strømproduksjon, som ikke er fullt utnyttet i dag. Det finnes likevel kraftverk i elvens nedslagsfelt. Deler av elven er kilde til vanning av landbruksområdene langs bredden.
Fotnoter
<references group="lower-alpha"/>
Rúnar Alex Rúnarsson
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Tornhaleekorn
Tornhaleekorn er en familie av gnagere med syv arter som er hjemmehørende i det vestlige og sentrale Afrika.
Alle tornhaleekorn bortsett fra én art har flyvemembran og tar seg frem i skogen ved å glide fra tre til tre. De regnes til de beste glideflygerne blant gnagerne.
De holder vanligvis sammen i par, men man kan også se dem sammen i flokker på omkring hundre individer.
De spiser frukt, blomster, bark og insekter.
Litarthrum
Litarthrum er en slekt av biller i underfamilien Pterostichinae i familien løpebiller.
Utseende
En liten, oval, kastanjebrunlig løpebille. Det eneste kjente eksemplaret er nokså skadet, så vanskelig å beskrive nøyaktig.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra typelokaliteten i Western Australia.
Huset på prærien
Huset på prærien (orig: Little House on the Prairie) er en amerikansk familierelatert drama- og westernserie som gikk på NBC fra 1974 til 1983. Serien handlet om en familie som bodde i en liten landsby i 1880-årenes Minnesota. Hovedrollene som far og mor ble spilt av Michael Landon og Karen Grassle, mens rollen som de tre barna ble spilt av Melissa Gilbert, Melissa Sue Anderson og Lindsay Greenbush. Serien bygde delvis på Laura Ingalls Wilders (1867–1957) selvbiografiske bøker.
Deler av serien ble sendt på NRK fra 1976 og på TVNorge fra 1992.
Heavenly
Heavenly er et fransk power metal/neo-classical metal-band fra Paris, startet i 1994.
Hvor er du? (1988)
«Hvor er du?» er en norsk sang. Melodi og tekst ble skrevet av Krist Juuhl og Trond Armand Larsen. Den var ett av bidragene til Melodi Grand Prix 1988, den norske uttakingen til Eurovision Song Contest 1988 i Dublin i Irland.
Sangen ble framført på norsk av Krist Juuhl og Trond Armand Larsen. I duell 1 i semifinalen slo den «Nå», framført av Siri Gellein, med 73,4 prosent av stemmene. I finalen endte sangen på niendeplass med 18 poeng.
Sheffield & Hallamshire County Football Association
Sheffield & Hallamshire County Football Association (opprinnelig kalt Sheffield Football Association) er et lokalt fotballforbund som ble opprettet for Sheffield og omegn i 1867. Forbundet spilte etter sine egne fotballregler frem til 1878, da reglene ble slått sammen med FAs reglement. I dag er forbundet underordnet FA og har ansvar for fotballen i sitt lokalområde.
Forbundet arrangerer en av verdens eldste fotballturneringer, Sheffield & Hallamshire Senior Cup, som opprettet i 1876. Flere av verdens eldste fotballklubber, som Sheffield F.C. og Hallam F.C., er medlemmer av forbundet.
Kashantepper
Kashantepper (farsi: قالی کاشان) er en type persiske tepper fra området rundt Kashan, en by det nordlige sentrale Iran. Kashan hadde i langt tider en stor teppetilvirkning, og produserte noen av de mest berømte persiske tepper. De kongelige teppemanufakturer hadde sin blomstringstid her på 1600-tallet og det tidlige 1700-tall. Byens teppeproduksjon opphørte rundt 1722 da afghanerne invaderte.
Teppet knyttes med såkalt persisk knute (som er forskjellig fra tyrkisk knute - disse to typer er de to hovedvarianter i håndknyttede orientalske tepper). Knuteteknikken går formodentlig tilbake til seldsjukkene og deres invasjon på 1000-tallett, skjønt de aller eldste tepper med slike knuter er blitt funnet i graver datert til ca 400 f.Kr. Under det mongolske herrevelde ble teknikken perfeksjonert.
Knutetettheten i teppene er 2 x 6000 noder/dm² til 9000 noder/dm². Det foretrekkes formatene ghali og sedjadeh; 120-140x180-210, 210-240x320-340 cm og 310-330x420-450 cm. Den gamle teppeknytteteknikken fra Kashan ble i 2000 oppført på UNESCOs liste over immateriell kulturarv.
Frem til 1900-tallet var produksjonen så ganske lav.
Mot slutten av 1800-tallet endret markedssituasjonen seg. Den lokale industri gikk over fra fine ullklær til tepper av særlig fin ull, som man fikk fra Sabzevar.
Noen av de beste Kashantepper er nå fra Ardistan, særlig utsøkte lages også i Yazd og Kashmar i Khorasan.
Herbert Marcuse
Herbert Marcuse (født 19. juli 1898 i Berlin i Tyskland, død 29. juli 1979 i Starnberg) var en tysk-amerikansk marxistisk filosof og sosiolog, som tilhørte den såkalte Frankfurterskolen. Hans bok Der eindimensionale Mensch (norsk tittel: Det endimensjonale menneske) fra 1964 fikk en betydelig innflytelse i Europa og USA i studentopprøret i slutten av 1960-årene.
Bakgrunn
Herbert Marcuse var sønn av en jødisk tekstilfabrikant fra Pommern. I 1916, etter sitt «Notabitur», en forenklet for for examen artium som var blitt innført under første verdenskrig, ble han innkalt til den tyske keiserlige hær. I 1917 ble han medlem av Sozialdemokratische Partei Deutschlands. Etter Tysklands militære sammenbrudd ble han i 1918 valgt inn i et Soldatenrat i Reinickendorf. Han trådte etter egen fremstilling ut av dette fordi også tidligere generaler ble innvalgt.
Studieår
I 1918 begynte Marcuse på studier i germanistikk og nyere tysk litteratur som hovedfag, og filosofi og nasjonaløkonomi som bifag, først fire semester i Berlin, så fire semester i Freiburg. Etter mordene på Karl Liebknecht og Rosa Luxemburg forlot Marcuse SPD i 1919. Han promoverte i 1922 og arbeidet en tid i en forlagsbokhandel i Berlin.
Forfatterskap
Marcuse var i en periode elev av filosofen Martin Heidegger. Etter Adolf Hitlers maktovertakelse i 1933 ble han nødt å flykte fra Tyskland. Sammen med blant annet Max Horkheimer, Friedrich Pollock og Erich Fromm dro han til Columbia-universitetet i New York, der han skrev flere bøker som vakte oppmerksomhet. Under krigen var Marcuse ansatt i det amerikanske utenriksdepartementet. I 1950 kom han tilbake til Columbia som lektor i statsvitenskap før han i 1952 ble ansatt ved Brandeis universitetet i Massachusetts.
I 1955 skrev han Eros og sivilisasjonen – en sivilisasjonskritisk studie som tok utgangspunkt i Sigmund Freuds psykoanalytiske teori. Han argumenterte i boken blant annet for seksuell frigjøring. Hans bok Der eindimensionale Mensch fra 1964 spilte en rolle i USA og Europa for studentopprørene på slutten av 1960-årene. Det fremvoksende vesterlandske konsumsamfunnet utøvet en myk, lite synlig manipulativ makt over menneskene, mente han. Han argumenterte i dette skrift blant annet for at arbeiderklassen hadde tapt sin samfunnsendrende, revolusjonære rolle i de moderne vestlige velferdsstatene.
Carlos Pena jr.
Carlos Roberto Pena jr. (født 15. august 1989) er en amerikansk skuespiller, danser, sanger og låtskriver. Han er best kjent for sin rolle i Nickelodeon-serien Big Time Rush som Carlos García i tillegg til å være medlem av bandet Big Time Rush.
Tidlige liv
Pena ble født i Columbia i Missouri. Hans far er av spansk og venezuelansk herkomst, mens moren er av dominikansk herkomst. Han vokste opp i Weston i Florida. Han gikk på Sagemont Upper School. Han var med i lokale produksjoner av Grease og Man of La Mancha. Han hadde også en rolle i American Heritage School, hvor han gikk før han flyttet til Los Angeles for å søke lykken som skuespiller i musikalen Titanic. I løpet av hans periode i Titanic falt han for sang og dans.
Karriere
Penas første større rolle var en gjestescene i en alder av 15 på ER, etterfulgt av gjesteroller i Judging Amy, Summerland og Ned's Declassified School Survival Guide samme år.
Mens Pena fortsatt gikk på videregående skole var han med i fjernsynsreklamer for vannpistolmerket Super Soaker, og hans bilde var også på selve pakningen.
Pena studerte musikalsk teater ved Boston Conservatory når hans manager oppfordret ham til å prøvespille for Big Time Rush. Selv om han var motvillig til å gjøre det, sendte han inn en prøvefilm og vant rollen en måned senere. Pena flyttet til Hollywood i august 2009. I 2011 gjorde han en opptrenden i et realityprogram som heter Miller Production.
1562
Begivenheter
Maximilian]], sønn av den tysk-romerske keiser Ferdinand I, blir valgt til tysk konge
Hevert
Hevert er en slange eller et rør som kan flytte væske fra et reservoar via et høyereliggende punkt og ned i et lavereliggende reservoar (se figur), uten noe behov for pumping. Forutsetningen er at den høyereliggende delen av røret allerede er fylt med væske. Den normale måten å starte en hevert på, er å suge i den nederste enden av heverten. En alternativ måte å starte på, dersom man ikke ønske å suge inn væsken, er å fylle hele slangen med (en annen) væske først.
Teori
På slangens høyeste punkt trekker tyngdekraften væska ned på begge sider. I flere år har man trodd at lufttrykket var nødvendig for at en hevert skal fungere, men forsøk har vist at lufttrykk ikke er nødvendig for å få væska til å renne. Trykket fra væska og tyngdekraften får væska til å renne, men lufttrykket kan påvirke.
Energimessig blir potensiell energi (væskens høyde i det øverste reservoaret) omdannet til kinetisk energi (væskens fart i slangen), og man trenger ikke noe ekstra energi (pumper) for å holde strømmen i gang.
I tillegg til lufttrykk har man også molekylær tiltrekningskraft i væsken, dette sørger også for å holde væsken sammen og unngå vakuumdannelse i slangen.
Den maksimale høyden væsken kan passere begrenses av lufttrykket og massetettheten til væsken – dersom det høyeste punktet er for høyt, kan man få en vakuumdannelse her. Ved normalt lufttrykk kan vann løftes ca. 10 meter.
Praktiske begrensninger
Det er også andre ting som kan føre til at hevertprinsippet ikke fungerer:
Dersom væsken avsondrer gass og farten ikke er stor nok, vil det akkumulere seg gass på toppen, og dette dreper fort hevertprinsippet (gass ekspanderer fort når trykket avtar). Eksempelvis inneholder springvann ofte oppløste gasser, øl og vin under brygging inneholder kullsyre, og dersom trykket blir lavt nok vil enhver væske koke, uansett hvor lav temperaturen er. Dette er noe man må ta hensyn til dersom man tapper alkoholholdige produkter under gjæring eller varmt vann.
Storskalaanlegg, for eksempel i forbindelse med vannverk eller vannkraftverk, må også ta særlig hensyn til dette. Dersom man bruker store rør og vannstrømmen begrenses for eksempel ved hjelp av ventiler (eller byens vannbehov) vil det fort kunne akkumulere seg gass ved toppunktet.
Dersom slangen er for vid og ender opp i friluft (i motsetning til å være neddykket i et reservoar), vil det kunne komme luftbobler opp på avløpssiden.
Dersom det er lekkasjer på slangen der denne ligger høyere enn den øvre reservoaret, vil det komme luft inn.
Problemet med gassbobler kan motarbeides ved å ha et relativt tynt rør og stor nok fart på væska, da vil gassboblene følge med strømmen i stedet for å akkumulere seg på toppen.
Mallodon
Mallodon er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore til store (25-70 millimeter) trebukker, brune til svarte på farge. Kroppen er langstrakt og noe flat. Kjevene er store og fremstrakte, særlig hos hannene, antennene omtrent halvparten så lange som kroppslengden. Pronotum er uten store tenner langs ytterkanten.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika og Amerika, fra det sørlige USA sørover. Noen av artene har svært vide utbredelser.
Systematisk inndeling
Artslisten følger
Knut Eriksson Helland
Etter farens død fortsatte han å arbeide i sin fars verksted. Til å begynne med arbeidet han alene. Men han slo seg senere sammen med sin svoger Gunnar Olavsson Haugen og lærte ham opp i kunsten.
Helland døde tidlig, som flere i slekten hans, bare 29 år gammel.
Nikola Pilić
I løpet av sin tenniskarriere vant han en Grand Slam-tittel. Sammen med Pierre Barthes vant de finalen i US Open i 1970, over Roy Emerson & Rod Laver med 6-3 7-6 4-6 7-6. Han var i én Grand Slam-singlefinale, i 1973 møtte han Ilie Nastase fra Romania i French Open og tapte med 3-6, 3-6, 0-6.
Pilic var kaptein på det tyske Davis Cup-laget og vant med Boris Becker og Michael Stich på laget i 1988, 1989 og 1993.
Poromniusa
Poromniusa er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet 2 arter, én av dem er funnet i Norge.
Levevis
Promniusa procidua lever på bakken, gjerne mellom mose ved foten av trær, og jakter trolig på spretthaler.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Europa østover til Russland og Tyrkia. I Norge er Poromniusa procidua utbredt, men ikke vanlig, i Sør-Norge.
Oamaru
Oamaru er en by på Sørøya av New Zealand. Byen er administrasjonsenter for Waitaki District. Oamaru hadde 13 044 innbyggere ved folketellingen 2013.
Kanbun
Kanbun (漢文, norsk «hàn-skrift», også «hàn-tekst(er)») betegner japansk litteratur skrevet med kinesiske skrifttegn. Dette handler da om klassisk kinesisk.
Hafez al-Assad
Hafez al-Assad (arabisk: حافظ الأسد; Ḥāfiẓ al-Asad) (født 6. oktober 1930 i Qardaha, Syria, død 10. juni 2000) var en syrisk offiser og politiker som kom til makten gjennom et militærkupp i 1970. I 1971 inntok han presidentembete som han beholdt frem til sin død i 2000. Assads styre stabiliserte og konsoliderte makten i Syria etter tiår med politisk ustabilitet og flere kupp. I 2000 ble han etterfulgt av sin sønn Bashar al-Assad.
Unge år og militær karriere
Som offiser og medlem i Ba'athpartiet var han også involvert med partiets aktiviteter i militæret. I 1958, da Syria inngikk i union Egypt og dannet Den forente arabiske republikk, ble Assad omplassert til Kairo hvor han ble en del av en som kalte seg selv "militærkomiteen". I perioden var Egypt ledet av Gamal Abdel Nasser som hadde kommet til makten i Egypt i 1952 og han hadde stått mot press fra kolonimaktene etter å ha nasjonalisert Suez-kanalen i 1956 noe som hadde gjort han meget populær i Syria. Medlemmene i militærkomiteen var desillusjonerte med hvordan Nasser styrte den nye staten. "Militærkomiteen" var sentral i kuppet som førte til at Syria gikk ut av unionen i 1961.
I 1963 gjennomførte Ba'athpartiet et kupp og fjernet sine rivaler fra regjeringen og i det syriske parlamentet, men militærkomiteen, som hadde organisert kuppet, forble utenfor offentlighetens øyene.
Forsvarsminister
I 1966 gjennomførte venstrefløyen i Ba'athpartiet et statskupp, og Salah Jadid, lederen av Militærkomiteen tok makten som landets de facto leder. Assad ble utnevnt til forsvarsminister og fikk stor innflytelse over regjeringens politikk. Jadids lederskap ble utfordret etter Syrias tap i Seksdagerskrigen i juni 1967 og Israels okkupasjon av Golan-høydene.
Som en følge av krigen mistet Jadid og hans regjering befolkningens tillit. Tillitskrisen spredte seg også raskt inn i partiet, og førte til en maktkamp i militærkomiteen. Jadid dominerte den sivile grenen av Ba'athpartiet, men Assad hadde opparbeidet seg kontroll over den militære grenen.
Etter en intern maktkamp mellom den militære og den sivile grenen i det styrende Baath-partiet i perioden 1967-1970, vant den militære vingen over den sivile del. Etter en partikonferanse i november 1970 arresterte Assad sine motstandere og tok makten i Syria.
HMS «Achilles» (1932)
HMS «Achilles» var en britisk krysser, senere overført til Royal New Zealand Navy under navnet HMNZS «Achilles». Den deltok i slaget ved Rio de la Plata i kampen mot «Admiral Graf Spee» i 1939 hvor den ble lettere skadet.
Hafez al-Assad
Innenrikspolitikk
Assad stabiliserte i sin styringsperiode Syria med hard hånd gjennom det han kalt "korreksjons-revolusjonen" og fjernet venstre-fløyen i Ba'athpartiets begrensninger på næringslivet. Dette gjorde Assad populær som landets nye leder, men godviljen varte ikke lenge. Som et ledd i å stabilisere landet politisk konsentrerte han makten rundt sitt eget embede, etablerte en kult rundt sin egen person. Assad tildelte også toppstillingene i etterretning og sikkerhetsstyrker til alawitter eller familiemedlemmer, deriblant Assads egen bror Rifaat.
HMS «Achilles» (1932)
«Achilles» ble i 1941 overført til New Zealand og opererte i Stillehavet fram til 1943, hovedsakelig i eskortetjeneste. Den ble truffet av en bombe 5. januar 1943 og måtte returnere til Portsmouth for reparasjoner. «Achilles» returnerte til tjeneste i mai 1944 i Det indiske hav. Den sluttet seg til British Pacific Fleet i Stillehavet i mai 1945 og deltok blant annet i angrepene på Truk og det japanske fastland. «Achilles» ble solgt til India i 1947 hvor den fikk navnet INS «Delhi», den var operativ inntil 1978 og ble deretter hugget opp.
Hafez al-Assad
Innenrikspolitikk
Den største utfordreren til Assads styre i Syria var Det muslimske brorskapet. Brorskapet hadde operert som politisk parti Syria siden 1940-tallet, men ble tvunget til å gå under jorden som en følge av de mange kuppene på 1950-tallet og Ba'athpartiets kupp i 1963. I 1964 organiserte brorskapet et opprør i byen Hama som ble slått ned av Ba'athpartiet. Etter den syriske invasjonen av Libanon i 1976 organiserte brorskapet et nytt opprør. Geriljakampanjene pågikk frem til 1980 og brorskapet hadde de facto kontroll over Hama. Assads regime forbød organisasjonen og medlemskap ble straffbart i 1980. Samme år angrep de også Assad personlig og han presidenten slapp såvidt unna med livet. Assad svarte med å mobilisere partiet og hæren og i 1982 beleiret Rifaat al-Assads styrker byen og mellom 5000 og 1000 mennesker ble drept under tre ukers lange beleiringen.
Som en følge av opprøret ble regiemet også mer undertrykkende enn tidligere og Assad støttet seg mer og mer på sikkerhetsstyrkene for å beskytte regimet.
Flåvær fyr
Flåvær fyrstasjon er et fyr som ligger på den lille Varholmen i Flåvær i Herøyfjorden, sydvest for Fosnavåg i Herøy kommune på Sunnmøre.
Hafez al-Assad
Utenrikspolitikk
Assad fortsatte Syrias utenrikspolitiske linje: Syria mottok militær støtte fra Sovjetunionen mot Israel og sto sammen med andre arabiske stater. Sammen med Egypts president Anwar Sadat koordinerte Syria og Egypt et nytt angrep på Israel i oktober 1973, men ble slått tilbake. Etter Nassers død i 1970 ble panarabismen, som hadde preget syrisk politikk, mindre uttalt. Etter hvert som den felles-arabiske fronten mot Israel kollapset, førte Assad en uavhengig utenrikspolitisk linje. Etter Jom-Kippur-krigen forhandlet Syria med Israel, gjennom USA om Golan-høydene, men samtalene førte ikke frem, og ble til slutt skrinlagt.
Flåvær fyr
Fyret ble tent i 1870 og har en fyrlykt som er plassert i toppen av fyrvokterboligen. I starten var fyret utstyrt med bevegelige skjermer og et slags klippapparat av eldre fransk modell. Klippapparatet ble skiftet ut i 1887 med et mer moderne.
I 1914 ble fyrbygningen ombygd og det ble satt inn en ny lykt. Lyshøyden ble da økt med 1,1 meter til 16,8 meter over havet. I 1952 fikk fyret elektrisk strøm og som reservekilde ble det installert en dieselmotor som generator. Fyret ble avbemannet og automatisert i 1979.
Hafez al-Assad
Utenrikspolitikk
I 1975 begynte borgerkrigen i Libanon, og i 1976 gikk Syria inn i konflikten og støttet maronittene og høyresiden i landet mot PLO og deres militser. Intervensjonen var i stor grad en fiasko. I 1982 eskalerte borgerkrigen, og Israel invaderte Libanon fra sør og kom i konflikt med Syria. Den USA-forhandlede våpenhvilen i 1983 og Israels tilbaketrekning samme år bidro til å gjenreise Syrias innflytelse over landet. På denne måten fikk Syria rollen som "tungen på vektskålen" i borgerkrigen som ble avsluttet i 1990. Først i 2005, under Cederrevolusjonen i Libanon, trakk syriske styrker seg ut av landet.
Etter at Egypt undertegnet Camp David-avtalen i 1977 stod Syria alene mot Israel I frykt for en ny krig med Israel rustet Assad opp i et håp om å få til militær paritet, noe han etter hvert måtte gi opp.
Syria var lenge Sojvetunionens støttespiller i regionen, men forholdet var ofte betent ettersom Assad ikke ønsket å være en sovjetisk klientstat. Selv om begge stater derfor ofte ikke var samstemte var de likevel viktige støttespillere for hverandre. I 1980 undertegnet Assad en "vennskaps og samarbeidsavtale" med Sovjetunionen ment for å vare 20 år. Men allerede fem år senere, under Mikhail Gorbatsjov, signaliserte Moskva at de skiftet kurs, og ønsket at Syria skulle inngå forhandlinger med Israel igjen. Frem mot den kalde krigens slutt stod Syria relativt isolert i regionen. Denne situasjonen ble forverret da Syria ble beskyldt av amerikanske og britiske myndigheter for å støtte terroristgrupper i regionen. Som svar forsøkte Syria å bryte ut av isolasjonen gjennom en allianse med Iran på 1980-tallet og i tiden etter. I 1991 ble de også en del av den amerikansk-ledede koalisjonen mot Saddam Hussein i Gulf-krigen.
Død og arverekkefølge
I løpet av sitt styre bygget Assad et regimet hvor hans egen familie stod i sentrum. Det var lenge ventet at Assads bror Rifaat skulle ta over etter han. Men etter Hama-opprøret i 1982 begynte Rifaat å mobilisere til et kupp mot broren. Da kuppet mislyktes gikk Rifaat i eksil. Etterfølgeren ble etter dette regnet for å være Assads eldste sønn Bassil, men han ble drept i en bilulykke i 1994. Andresønnen Bashar, som var utdannet øyelege og bodde i London, vendte tilbake til Syria og ble gitt posisjoner i hæren og fikk flere partipolitiske verv.
Assad fikk et massivt hjerteinfarkt under en telefonsamtale med Libanons president Emile Lahoud 10. juni 2000. Assad var ved sin død den lengst sittende presidenten i Syria, og han ble etterfulgt av sin sønn, Bashar al-Assad. Hafez-al Assad er gravlagt sammen med Basil i et mausoleum i hjembyen Qardaha.
Fylkesvei 1838
Fylkesvei 1838 går mellom Vestby og Ådalsbruk i Løten.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 162 (Hedmark).
Blackheath FC
Blackheath Football Club er en rugby union-klubb fra Eltham i det sørøstre London. Klubben ble grunnlagt i 1858 og er med det verdens eldste åpne rugbyklubb, det vil si klubb uten restriksjoner på medlemskap.
Pyt-Jakh
Pyt-Jakh (russisk: Пыть-Ях) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Bolsjoj Balyk, rundt 210 km øst for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 41 813 (folketelling 2002), 17 101 (folketelling 1989).
Byen ble dannet ved en sammenslåing av bosetningene Mamonovo og Pyt-Jakh i 1990. Pyt-Jakh betyr «sted med gode mennesker» på khantisk.
Byens økonomi er basert på utvinning av olje og naturgass.
FK Jedinstvo Bilo Polje
FK Jedinstvo Bilo Polje er en montenegrinsk fotballklubb fra Bilo Polje, som spiller i Prva liga.
Guyajuruinene
Guyajuruinene er et stort felt med eldgamle klippeboliger i storkommunen Zhangshanying nord i fylket Yanqing i byprovinsen Beijing, ca 92 kilometer nord for Beijing sentrum. Anlegget i klippene har mer enn 110 steinrom, og er det største klippeboligkomplekset som noensinne er blitt funnet i Kina.
Husene varierer i størrelse. Noen er sammenkoblet horisontalt, andre vertikalt. Noen har ett rom, andre har 2-3 værelser. Steintrapper og steinstiger knytter sammen komplekset. Man finner en god del utstyr av stein, stoler og bord, og noen av husene er utstyrt med kanger, en type nordkinesiske senger med innlagt oppvarmingsmulighet.
Oxygnathopsis
Oxygnathopsis er en slekt av billene i underfamilien graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Java).
Belecke
Belecke er en Ortsteil i bykommunen Warstein i Kreis Soest i Regierungsbezirk Arnsberg i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen.
Belecke var tidligere en selvstendig kommune. Den ble innlemmet i Warstein den 1. januar 1975.
Reidar Thommessen
Reidar Thommessen (født 7. juni 1889 i Stavern, vokst opp i Larvik, død i 14. april 1986 i Oslo) var en norsk komponist, pianist og kapellmester. Han stod bak en rekke komposisjoner, størstedelen valser og fikk tilnavnet «Valsekongen». Han komponerte blant annet «Var det en drøm?» med tekst av Magnus Brostrup Landstad. Den er også er kjent under navnene «Måneskinnsvalsen» og «Husker du dengang» og ble en gjennomgangssang i TV-serien Husker du? med Odd Grythe. Karl-Ewert Christenson skrev en svensk tekst («Den farliga månen») og Carl Arctander skrev en dansk tekst («Den slemme maane»).
For sangen «La fille aux fleurs» fikk han NOPA-prisen Årets verk i 1974. Han ble tidelt juryens hederspris under Spellemannprisen 1979.
Det var tekstforfattere som skrev tekster til Thommessens melodier, med unntak av Sommernatt. Der skrev Thommessen teksten selv under psevdonymet Th. Radier. Det er hans eneste publiserte bidrag som tekstforfatter. Sommernatt ble innspilt på 78-plate i 1940 av Willy Johansens orkester med sang av Magnus Samuelsen (HMV A.L. 2741).
Han ledet i mange år sitt eget orkester på Theatercaféen i Oslo.
Sanger og melodier på andre utgivelser
På følgende LP-utgivelser står Reidar Thommessen som komponist for alle sporene.
Mercedes-Benz S-klasse
Mercedes-Benz S-klasse (1954–) er store luksusbiler fra tyske Mercedes-Benz.
"S" betyr sonder, som er tysk for spesiell, og den som først får nye teknologier. En 220S var en S med 2.2-liters motor, fra 1993 snudd om til S220. SE betyr sonder einspritzung (bensininnsprøytning) og SEL er SE i lange utgave.
I 1974 ble 4.5-litringen 450SE tross oljekrisen, utropt til Årets bil i Europa. Fra 1978 kunne den fås med blokkeringsfrie bremser (ABS). 300SD ble i 1978 første S-klasse med diesel. Første kollisjonspute kom i 1981 (førerside) og 1988 (passasjer).
Fra 2003 kunne man få firehjulsdrift (4matic) i stedet for bakhjulsdrift, og samme året kom den første spesialutgaven fra Mercedes-AMG.
Støttesystemer (nattsyn) basert på infrarøde kamera kom i 2005. I 2010 kom S400 hybrid. Fra 2014 er Magic Body Control noe som forutser humper og sånt, mens distronic plus hjelper med å holde bilen i samme fil.
SEC (1979–) og CL (1998–2014) var en egen 2-dørs coupeutgave av S-klasse, men i 2015 kom S-klasse coupe (modell C217). Forøvrig er Mercedes-Benz CLS (2004–) en 4-seters nedskalert S-utgave bygd på Mercedes-Benz E-klasse.
INS «Shankush» (S45)
INS «Shankush» (S45) er en dieselelektrisk undervannsbåt av den indiske Shishumar-klassen. Undervannsbåten ble bygget ved Howaldtswerke-Deutsche Werft i Kiel i Tyskland, sjøsatt den 11. mai 1984 og satt i tjeneste i den indiske marinen den 20. november 1986.
Giorgos Akhilleos
Giorgos Akhilleos (gresk: Γιώργος Αχιλλέως; født 24. desember 1980) er en kypriotisk skytter som konkurrerer i skeet. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 11 i skeet.
Whanganui
Whanganui, også skrevet Wanganui er en by på Nordøya på New Zealand. Byen ligger ved South Taranaki Bight, nær munningen til elven Whanganui. Det meste av byen ligger på den nordvestlige siden av elva, men noen få forsteder ligger på motsatt side.
Det demokratiske parti (Curaçao)
Fra 1954 til 1968 satt partiet med regjeringsmakten i De nederlandske Antiller ved statsminister Efraïn Jonckheer. Deretter leverte partiet en rekke statsministre: Ciro Domenico Kroon (1968–69), Ernesto Petronia (1969–71), Ronchi Isa (februar–juni 1971), Otto Beaujon (1971–72, 1972–73). Den siste statsminister fra partiet, Boy Rozendal, satt fra 1977 til 1979. Utover i 1970-årene opplevde partiet splittelser og etterhvert sviktende oppslutning.
Partiet fikk innvalgt én representant i øyrådet for Curaçao i 2007. Etter at Curaçao ble et eget land i 2010, har Det demokratiske parti ikke hatt suksess ved valg.
Kunsten å vere neger
Kunsten å vere neger er en satirisk bok av Are Kalvø, utgitt av Det Norske Samlaget i 1996. Boken tar opp nordmenns syn på utlendinger, og er lagt opp som en ironisk lærebok som tar sikte på å lære utlendinger hvordan de skal oppføre seg for å bli aksepterte av innfødte nordmenn. Boka setter det fremmedkulturelle synet til gjennomsnittsnordmannen på spissen, og gir en oppvekker i holdninger og fordommer.
API
API er et akronym og kan vise til:
Charles Dvorak
Charles Edward Dvorak (født 27. november 1878 i Chicago, død 18. desember 1969) var en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerte i stavsprang.
Dvorak ble olympisk mester under sommer-OL i 1904 i St. Louis i stavsprang. Han vant med et hopp på 3,50 meter som var ny olympisk rekord. Det var helamerikansk på seierspallen, sølv til LeRoy Samse og Louis Wilkins tok bronse, begge med høyden 3,35.
Lawrence Eagleburger
Lawrence Sidney Eagleburger (født 1. august 1930 i Milwaukee i Wisconsin i USA, død 4. juni 2011 i Charlottesville) var en amerikansk republikansk politiker og diplomat. Han var USAs utenriksminister i en drøy måned fra 1992 til 1993.
Bakgrunn
Lawrence Sidney Eagleburger var sønn av en lege og en grunnskolelærerinne. Familien tilbragte krigsårene i Mississippi og i Seattle; i 1946 slo de seg seg ned i Stevens Point i Wisconsin.
Eagleburger avla sin mastergradseksamen ved University of Wisconsin-Madison.
Karriere
I 1957 ble han ansatt av USAs utenriksdepartement. Han tjenestegjorde i forskjellige stillinger på ambassader og konsulater, blant annet i Beograd 1961–1965. I 1969–1971 tjenestegjorde var han medarbeider til presidentens sikkerhetsrådgiver Henry Kissinger. Han var USAs ambassadør i Jugoslavia 1977–1980. Under president Ronald Reagan tjenestegjorde han i flere år som assisterende utenriksminister (nummer tre i departementet).
Eagleburger var USAs viseutenriksminister (nummer to i USAs utenriksdepartement) 1989–1992.
Den europeiske presse fremstilte ham som proserbisk og det bidro til at noen kalte ham «Lawrence of Serbia», et ordspill med henblikk på den britiske Lawrence of Arabia. Han var også presidentens rådgiver i spørsmål som gjaldt krisen i Jugoslavia 1989–1992.
Han var utenriksminister 1992–1993 under president George H.W. Bush. Bush hadde da allerede tapt presidentvalget i november 1992 da han utnevnte Eagleborger. Han innehadde embedet bare fra 8. desember 1992 frem til presidentvekslingen den 19. januar 1993. Dermed var Eagleburger den så langt nest kortest amterende amerikanske utenriksminister - da etter Elihu Benjamin Washburne som tiltrådte i mars 1869 og vare varte i elleve dager.