cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norges Kommunistiske Ungdomsforbund
Kampen mot fascismen
Også NKP gjorde i 1935 fornyede framstøt mot DNA for å skape en folkefront, men igjen ble de møtt med krav fra DNA om organisatorisk samling. Et forslag fra NKP om å stille felleslister ved stortingsvalget i 1936 ble avvist, selv om forslaget bare innebar felleslister der NKP sto sterkest og trekking av lister til fordel for DNA de andre stedene.
Fra juli 1936 til våren 1939 raste borgerkrigen i Spania. Utgangspunktet var et opprør mot den lovlig valgte regjeringen, iverksatt av fascistisk orienterte offiserer fra spansk Marokko, ledet av general Franco.
NKU var sammen med en bred bevegelse av både NKP, DNA, AUF, fagbevegelsen, arbeideridretten og andre organisasjoner sterkt engasjert i hjelpearbeidet for Spania. Store summer av penger, mat, klær og medisiner ble samlet inn. Ambulanser, barnehjem og sykehus ble drevet i Spania for norske midler. Da borgerkrigen sluttet med seier for Francos fascister, var det samlet inn 2 millioner kroner.
Men for mange fra NKU og arbeiderbevegelsen var det ikke nok å bare delta i det humanitære arbeidet for den spanske republikken. De følte at dette var ikke bare Spanias kamp mot fascismen, men hele den internasjonale arbeiderklassens kamp, og rundt 300 meldte seg til militærtjeneste på linje med mange andre fra nær sagt alle kanter av verden. Mange av de som senere skulle stå fremst i kampen mot den tyske okkupasjonsmakten – slik som Asbjørn Sunde – fikk sin ilddåp i Spania.
Men mange medlemmene vendte aldri tilbake. Dette gjaldt blant annet for Oluf Milde, som var NKUs formann på Vestlandet. For de som vendte tilbake fra tjeneste i Spania ventet et oppgjør med rettsstaten. Arbeiderpartiregjeringen hadde undertegnet nonintervensjonsavtalen og gjort det straffbart for norske borgere å tjenestegjøre under den spanske republikk.
Frivillige som ble arrestert fikk tre måneders fengsel. Også å drive verving var ulovlig, og politiet gjennomførte flere husundersøkelser og arrestasjoner for å avsløre slik virksomhet. Særlig rettet aksjonene seg mot NKP og NKUs lokaler og presse.
Moskva-prosessene
I kjølvannet av prosessene mot lederne ble det iverksatt utrenskinger og henrettelser i Sovjetunionens kommunistiske parti (SUKP), som omfattet millioner.
Bakgrunnen for prosessene og berettigelsen av dem var omstridt på den tiden. I arbeiderbevegelsen var det en betydelig overløping til fascistisk side, av til dels meget fremstående tidligere sosialistiske ledere. Også fra NKU var det folk som ble overløpere som tidligere hadde vært svært sentrale i ledelsen, bl.a. Eugene Olaussen som i en årrekke var redaktør for Klassekampen.
For de fleste lå grunnen for overløperiet i en svært radikal og idealistisk oppfatning av sosialismen og mulighetene under et sosialistisk samfunn. Mange ble skuffet over at det ikke ble gjort større fremskritt under sosialismen i Sovjetunionen, og endte opp med å vende seg mot systemet.
NKP og NKU så moskvaprosessene som nødvendige oppgjør mot slike overløpere. At oppgjøret ble så brutalt gjennomført måtte sees på bakgrunn av Sovjetunionens pressete internasjonale stilling og trusselen om en nærstående invasjon fra Tyskland. I en slik invasjonssituasjon var det helt avgjørende at fascistene ikke kunne dra nytte av en indre 5. kolonne slik som de kunne i Spania.
NKPs forsvar av prosessene fikk flere til å forlate partiet. En var dikteren Arnulf Øverland, mens dikterkollegaen Nordahl Grieg ikke gjorde det. Han forsvarte hele tiden prosessene både i tale og skrift, slik som i romanen Ung må verden ennu være.
Kommunistene var likevel ikke alene om å forsvare prosessene. En mindre gruppe i DNA flokket seg rundt Trond Hegna og Jakob Friis.
I Norge utløste vinterkrigen en massiv opposisjon mot Sovjetunionen og mot NKP og NKU. Det ble startet innsamling til fordel for Finland, og det ble satt i gang verving av frivillige. De fleste frivillige hadde borgerlig bakgrunn, men det ble også rekruttert fra arbeiderbevegelsen.
Kommunister blt utsatt for hets iscenesatt av DNA- og AUF-folk. Likevel var det fremdeles kommunister i DNA og AUF som også i denne situasjonen forsvarte Sovjetunionen og kommunismen, spesielt i Trondheim, Selbu, Rjukan og på Røros. Vestkanten AUL i Trondheim stod i mot AUF-ledelsens forsøk på å presse dem i å trekke sin støtte til Sovjetunionen, og rundt 50 personer ble ekskludert. Mange av dem kom aktivt med i motstandsarbeidet under 2. verdenskrig og sluttet seg til NKU.
1940–1945
Politiske uenigheter, organisatoriske spenninger og partiets tilbakegang hadde gjort at NKU var en liten ungdomsorganisasjon, med omkring 900 medlemmer, ved krigsutbruddet. Angrepet kom overraskende på organisasjonen, og den hadde følgelig ikke diskutert hvordan den skulle forholde seg. På den ene siden ble angriperen ansett som et av de verste utslagene for borgerlig ideologi, men på den andre siden var parolen fra Komintern at man ikke skulle ta standpunkt i den imperialistiske omfordelingskrigen. I tillegg var fortsatt ikke-angrepspakten mellom Tyskland og Sovjetunionen gyldig.
Mange meldte seg til aktiv tjeneste, men det kom til få kamphandlinger den første tiden, og Norge kapitulerte raskt. Den 12. april deltok NKU med representantene Odin Nygård, Arne Pettersen og Knut Willoch på et faglig tillitsmannsmøte i LO-regi. Det viktigste for dette møtet var å stoppe den panikk og uorden som rådet blant de fagorganiserte i de første dagene av invasjonen.
Kommunistenes grunnholdning var at det arbeidende folk ikke kunne gjøre felles sak verken med de pro-engelsk eller de pro-tysk orienterte og strømninger i storborgerskapet som er avhengige av imperialistene. Arbeiderklassen, som i motsetning til borgerskapet ikke har noen felles interesser med noen av de imperialistiske sidene, var kalt til å ta ledelsen i kampen for folkets nasjonale uavhengighet. Det gjaldt å føre en uavhengig proletarisk klassepolitikk i internasjonalistisk ånd, uten kompromiss verken til den engelske eller tyske imperialismen, noe som under okkupasjonens vanskelige vilkår ikke utelukket dyktige manøvreringer overfor okkupasjonsmyndighetene.
Derfor opprettholdte kommunistene sin legale arbeidsform og sin presse under den tyske okkupasjonen fram til partiforbudet kom den 16. august 1940. Kommunistene forsøkte også å opprettholde fagorganisasjonenes arbeid og aktivitet under tysk okkupasjon så lenge som mulig før Nasjonal Samling (NS) greide å få kontroll.
På tross av at det hadde vært forbudt i nesten ett år var det først etter Tysklands angrep på Sovjetunionen 22. juni 1941 at kommunistene ble aktivt involvert i motstandsbevegelsen, selv om en fløy av partiet, under ledelse av Peder Furubotn allerede sommeren 1940 hadde forberedt illegalitet. NKUs formann til da Arne Gauslå ble i 1941 satt til å lede omorganiseringen av partiet, og ny formann ble Ørnulf Slåttelid. Begge ofret sine liv i kamp mot tyskerne, i likhet med en rekke kadre og grunnplansmedlemmer. Kommunistenes viktige rolle i motstandskampen, samt Sovjetunionens betydning for frigjøringen av Norge gjorde imidlertid at NKU, i likhet med moderpartiet, var blitt flerfoldige ganger større og sterkere da krigen var over i 1945
1945–1949
Ved inngangen til 1946 hadde NKU hele 15 000 medlemmer, fordelt på 230 lag, og spredte sitt tidsskrift Unge Viljer i høyt opplag.
Katja Ebstein
Katja Ebstein (egentlig Karin Witkiewicz, født 9. mars 1945 i Girlachsdorf, Niederschlesien) er en tysk sanger og skuespiller. Hun har gitt ut mer enn tredve album i genrene schlager, pop, chanson, kabaret og musical.
Norges Kommunistiske Ungdomsforbund
1945–1949
Mange av de nye medlemmene av NKU hadde altså kommet til under krigen, og disse sto i nær forbindelse med Peder Furubotn. Allerede før partisprengningen i 1949 begynte det å oppstå et motsetningsforhold mellom ungdomsforbundet og Stortingsgruppa. NKU kritiserte partiet for ikke å agitere sterkt nok for vennskapet med Sovjetunionen, for å dyrke illusjonen om at det norske militærvesenet var et folkeforsvar og for å akseptere regjeringens stabiliseringspolitikk.
Etter hvert som spenningene mellom Furubotn og Johan Strand Johansen/Emil Løvlien tiltok fikk dette også store følger for NKU, som etter hvert reelt sett ble delt i to. I likhet med i partiet vant Løvlien-fløyen i partiet, selv om det settes spørsmålstegn ved hvorvidt det faktisk var et flertall. Blant dem som ble skjøvet ut var de senere faglig tillitsvalgte Ragnar Kalheim og Lars Skytøen, samt senere bistandsminister Vesla Vetlesen – og også senere partiformann Hans I. Kleven
1949–1967
Ved valget i 1949 ramlet NKP ut av Stortinget, og partisprengningen bidro til en varig svekkelse av ungdomsforbundet.
I 1967 sprengtes partiet nok en gang. Denne gang var det en høyrefløy under ledelse av Jørgen Vogt som ble ekskludert fra partiet. Denne fløyen hadde imidlertid flertall i NKU-ledelsen. Derfor opprettet NKP ungdomsorganisasjonen Kommunistisk Ungdom (KU), mens NKU brøt med partiet. Organisasjonen som het NKU eksisterte i noen år, men gikk etter hvert i oppløsning. KU tok så NKU-navnet.
1967–2008
Etter flere års nedgang i aktivitet og medlemstall gikk NKU inn i en vekstperiode fra 1997, mye av veksten knyttet seg til Bergensmiljøet i NKU i Bergen. I 2002 hadde NKU i Bergen passert 30 medlemmer og var en av de mer synlige ungdomsorganisasjonene i Bergen. Samtidig med at Bergensmiljøet utviklet nytt brosjyremateriell og organiserte seminarer ble aktiviteten på Østlandet bygget opp. Blant annet begynte NKU å utgi avisen Ungkommunist. Arbeidet på Østlandet ble i stor grad ledet av Tarald B. Ellingsen, Ingar Gundersen og Hans Berger. Ideologisk var det hele tiden spenninger mellom det mer frihetlig sosialistiske Bergensmiljøet og det mer ortodokst orienterte Østlandsmiljøet. Dette ble satt på spissen i 2002 da en av de profilerte medlemmene i Bergen Kim Runar Gjelstenli ble ekskludert fra NKU, en prosess som var ledet av Tarald B. Ellingsen, som ønsket at partiet skulle ta et mer positivt standpunkt til stalinismen. Bergensmiljøet motsatte seg eksklusjonen og reiste mistillit mot sentralstyret på landsstyremøte. Bergensmiljøet tapte avstemningen med én, stemme og flere av Bergensdelegatene ble ekskludert. Etter dette meldte de fleste medlemmene i NKU i Bergen seg ut, mange av disse meldte overgang til Bevegelsen for Sosialisme.
Det gamle NKU fikk dermed beholde navnet sitt og fikk eierskap til NKUs arkiver. NKPs ungdomsutvalg som ble opprettet i 2006 måtte bytte navn fra Norges Kommunistiske Ungdomsforbund (NKU) til Ungkommunistene i Norge (UngKom).
Piero Gros
Piero Gros (født 30. oktober 1954 i Sauze D'Oulx) er en tidligere italiensk alpinist med flere medaljer fra internasjonale mesterskap.
Gøte Lundblad
Gøte Gunnar Arnt Lundblad (født 7. mars 1948, død 7. august 2017) deltok i 1971 på landslaget i friidrett sammen med Steinar Mo, Per Rom og Richard Simonsen. Under Europamesterskapet i Helsingfors satte de 14. august 1971 norsk rekord på 4 ganger 400 meter stafett. Denne rekorden var på det tidspunktet også nordisk rekord. De ble nummer åtte, som var beste norske plassering i EM 1971. Lundblad deltok i ni utendørs landskamper og en innendørs.
Piero Gros
Han vant 12 renn i verdenscupen (7 i storslalåm, 5 i slalåm) i løpet av karrièren.
Gøte Lundblad
Hans personlige rekorder ble: 60m 7.2 / 100m 11.0 / 200m 22.0 / 400m 47.6 / 800m 1.49.3
Lundblad var da Nordisk Studentmester 1970 på 400m individuelt og 1000m stafett. I 1970 tok han i Torino sin eneste landkampseier i firelandkampen mellom Italia, Øst-Tyskland, Romania og Norge, der bl. a. både lagkamerat Richard Simonsen og begge rumenerne kom etter i mål.
Han har tilknytning til drabantbyen Lambertseter men kommer opprinnelig fra Tromsø. I de senere årene har han deltatt i bilsport som en hyggelig hobby på eldre dager. Etter en debut med problembil i august 2005 tok han en sjetteplass i NM 2007. Beste induviduelle plassering er en fjerdeplass på Kinnekulle i 2007. I 2007, 08 og 09, tok han den noe humoristiske tittelen Scandinavisk Bestefar-Mester i Seven Racing.
Siden 1994 har han drevet eget import/engrosfirma innen forbrukelektronikk.
Gerry Adams
Gerry Adams, fullt navn Gerard Adams jr. (født 6. oktober 1948 i Belfast) er en nordirsk politiker. Han var partileder for det republikanske partiet Sinn Féin fra 1983 til 2017, og før det nestleder fra 1978. Han har vært medlem av det britiske parlamentet for valgkretsen West Belfast og sittet i Den nordirske forsamling. Han har vært medlem av Dáil Éireann, underhuset i republikken Irlands parlament, siden valget i 2011.
Det blir antatt at Adams i 1970-årene hadde en fremtredende stilling i IRA, men dette har han selv konsekvent avvist.
Adams har vært leder for Sinn Féin i den perioden da den nærtstående paramilitære organisasjonen IRA først gikk til våpenhvile (fra 1994) og i 2005 offisielt avsluttet den væpnede kampen. Han spilte en aktiv rolle i fredsprosessen helt fra dens spede begynnelse tidlig i 1980-årene.
I 2014 ble Adams arrestert, varetektsfengslet og forhørt i forbindelse med etterforskningen av drapet på Jean McConville i 1972. Hun ble bortført og drept av Den provisoriske IRA. Adams ble satt fri etter fire dager og saken ble oversendt Public Prosecution Service.
Chatsworth (California)
Chatsworth er et distrikt i San Fernando Valley i Los Angeles.
Bjørn Bang Andersen
Bjørn Bang Andersen (født 14. november 1937) er en norsk tidligere kulestøter som representerte idrettslaget BUL i Oslo.
Dominerende utøver i Norge på 1960- og 1970-tallet. Medaljevinner i samtlige Norgesmesterskap i perioden 1960–1982, med 12 titler.
En niendeplass med et kast på 17,84 meter i Europamesterskapet i 1966 er beste internasjonale plassering. Deltok også i europamesterskapene i 1962 og 1971 uten å kvalifisere seg til finalen.
Han flyttet den norske rekorden 16 ganger fra 16,34 til 19,29. Hans personlige rekord på 19,29 meter, ble satt 12. august 1972 på Stavanger stadion. Resultatet er nummer ni blant de ti nordmenn som per 2011 har støtt over 19 meter. Han har også kastet 55,00 meter i diskos.
Waal
Historie
Navnet Waal, i romertiden kalt Vacalis, Vahalis eller Valis, senere Vahal, er av germansk opphav og er kallet opp etter de mange meandersvingene i elven (gammalgermansk wôh, «krum»).
Dagens elv viser få tegn etter disse store svingene sidan elven har blitt rettet opp i løpet av mange prosjekt fra 1700- til 1900-tallet for å forbedre elvetrafikken på elven. Noen av svingene som ikke lenger henger sammen med elven er fremldeles synlig nær elva og i flomsituasjoner blir de innimellom igjen del av elven.
Waalsvingen i Zuid-Holland
I middelalderen ble navnet Waal brukt om elven etter at den rant sammen med Maas. Denne delen heter i dag Boven-Merwede. Beneden-Merwede og den øvre delen av Noord ble også kalt Waal. Nær Hendrik-Ido-Ambacht gikk hovedløpet vestover inntil den rant sammen med elven Oude Maas nær Heerjansdam. Det siste strekket forbi Hendrik-Ido-Ambacht, mellom øyene IJsselmonde og Zwijndrechtse Waard blir fremdeles kalt Waal. Elven er demmet opp i begge ender.
Vannkvalitet
Waal har svært dårlig vannkvalitet på grunn av utslipp av rå kloakk i Frankrike, Tyskland og Belgia til Rhinen. Flere patogen har oppstått i elva på grunn av disse utslippene.
111 Ate
111 Ate er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 14. august 1870 av Christian Heinrich Friedrich Peters fra Litchfield Observatory i Clinton, New York. Den er oppkalt etter den greske gudinnen Ate, som personifiserer ødeleggelse.
Faseforskyvning
Faseforskyvning beskriver en forskjell på ett sted mellom to bølgesignaler med samme frekvens.
En svingning starter når en spenning, et vann-nivå, et lyssignal, et radiosignal eller annen bølge går fra sitt null-nivå og øker.
De fleste bølger følger variasjonen med sinuskurven. Hvor langt ut i en svingning bølgen er på et bestemt punkt, beskrives av antall grader faseforskyvning av bølgefasen. En hel svingning utgjør 360 grader.
Dersom to signaler møtes oppstår interferens. Det vil si at de legges til hverandre. Dersom bølgene er faseforskjøvet 180 grader vil de to signalene være i "motfase". Dersom de har samme styrke vil de to bølgene motarbeide hverandre slik at svingningen forsvinner. Dette benyttes i støydemning i ANR, active noise reduction, der det elektronisk lages lyd i motfase med støy. Støydemping med ANR benyttes i hodetelefoner og det er benyttet i høyttalere i passasjerkabinen på enkelte flytyper.
I elektrisitetsforsyningen er det vanlig å overføre tre spenninger/faser med 120 grader faseforskyvning mellom lederne, eventuelt i tillegg til en nøytral eller jordforbindelse. Se TN-Nett.
I flere radionavigasjonssystemer utnyttes blant annet faseforskyvning mellom radiosignaler fra flere senderantenner til å bestemme mottagerens plassering som vil være langs en linje eller kurve. Dette gjelder i VHF-peileutrustning, Instrumentinnflygning for fly, Decca navigasjonssystem, LORAN og Omega navigasjonssystem.
Kulturminner i norsk kraftproduksjon
Kulturminner i norsk kraftproduksjon (KINK) var et prosjekt med målsetting å presentere et utvalg kulturhistorisk verdifulle kraftverk i et nasjonalt perspektiv. Prosjektet har vært et samarbeid mellom Norges vassdrags- og energidirektorat (NVE), Riksantikvaren og kraftbransjen ved Energibedriftenes landsforening (EBL).
Prosjektet presenteres i en bok som gir en historisk oversikt og omtaler forvaltningen av bevaringsverdige kraftverk, samt en katalog som presenterer de kraftverk som vurderes mest verdifulle som kulturminner.
I katalogen presenteres:
Broager
Broager (tysk: Broacker og lokalt: Broue) er hovedby på halvøya Broager Land i Sønderjylland med 3.320 indbyggere (2017).
Byen befinner seg 5 km øst for Egernsund, 8 km syd for Vester Sottrup og 11 km vest for Sønderborg. Broager hører til Sønderborg kommune og ligger i Region Syddanmark. I byen ligger Broager kirke fra middelalderen.
Det norske institutt i Athen
Det norske institutt i Athen, egentlig Det norske institutt i Athen for antikkvitenskapelige fag, er et norsk vitenskapelig institutt i Athen som ble opprettet i 1989. Instituttet er det fjortende utenlandske arkeologiske instituttet i byen. Det drives og finansieres i samarbeid mellom universitetene i Oslo, Bergen, Tromsø og NTNU. Instituttet har blant annet igangsatt arkeologiske utgravninger i Tegea i Arkadia (sentrale Peloponnes) og Petropigi.
Lihue
Lihue er en by på øygruppen Hawaii. Byen ligger på øya Kauai og er setet for Kauai County. Den dekker et areal på 18,4 km² og har et innbyggertall på 5600.
Innsjøvannymfe
Innsjøvannymfe er en vannymfe som tilhører familiegruppen blåvannymfer (Coenagrionidae).
Utbredelse
Innsjøvannymfe er utbredt i Europa, Asia og Nord-Amerika. Finnes i Danmark, Sverige og Finland. I hele Norge, unntatt i høyfjellet og lengst nord og øst i Finnmark.
Utseende
Kjønnene er ulike. Hannen er klart lys blå og ganske stor, og kan i Norge lett kjennes på brystets tegninger, samt tegningene på det andre bakkroppsleddet. Hunnens utseende varierer i fargene grå, brun, svart og av og til litt blå.
Vingene holdes taklagt bak på kroppen i hvile. Vingespennet er mellom 36 og 42 millimeter.
Levevis
Innsjøvannymfe er antakelig den vanligst arten av vannymfer i Norge. Den finnes på en rekke ulike leveområder (habitater), samtidig har den en lang flygetid.
Nymfene lever i alt fra næringsrike vann til fattige myrtjern. Den finnes vanligvis i lavlandet, men er også funnet i fjellet opptil 600 moh. Eggene legges på vannplanter, vanligvis under vannlinjen. Utviklingen tar 1-2 år. Nymfen overvintrer på vegetasjonen eller ved røttene. De voksne (imago) vannymfene finnes vanligvis ikke langt fra stedet der de levde som nymfe.
Flygetiden er fra månedskifte av mai/juni til begynnelsen av oktober.
Innsjøvannymfe har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte vannymfen  blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
Enskededalen
Enskededalen er en bydel i Söderort i Stockholm kommune. I Enskededalen lå det tidligere et stort koloniområde, som ble landskjent gjennom boken og filmen Babels hus av P.C. Jersild. Området er også kjent for rullesteinsåsen som fortsetter gjennom Stockholm (nordover) og Skogskyrkogården (sørover).
Bydelen tilhører bydelsområdet Skarpnäck.
Toastmasters
Toastmasters er en internasjonal organisasjon som startet den 22. oktober 1924 ved YMCA i Santa Ana i California i USA av Ralph C. Smedley. Toastmasters International ble registrert i Californias den 19. desember 1932.
Toastmasters International tilbyr en måte å trene og finslipe ferdigheter innen kommunikasjon og lederskap. Organisasjonen utdanner mennesker i taleteknikk og lederskap. Den har over 10 000 klubber og mer enn 200 000 medlemmer i over 90 land.
Kristin Lavransdatter
Kristin Lavransdatter er en historisk romansyklus av Sigrid Undset (1882–1949) som består av tre bind; Kransen (1920), Husfrue (1921), og Korset (1922). Kristin Lavransdatter dannet sammen med tobindsromanen om Olav Audunssøn grunnlaget for at Undset fikk nobelprisen i litteratur i 1928, hvor begrunnelsen var «… spesielt for hennes mektige beskrivelser av livet i Norden i middelalderen …».
Kransen
Den første boken i trilogien har tittelen Kransen. Den handler om Kristins barndom og ungdom, som preges av hennes nære forhold til faren, storbonden Lavrans. De bor på gården Jørundgård i Sel i Gudbrandsdalen. Femten år gammel ble Kristin lovet bort til Simon Darre, en mann som foreldrene, Lavrans og Ragnfrid, hadde valgt. Kristin blir deretter sendt til klosterskolen ved Nonneseter kloster i Oslo, og der møter hun Erlend som redder henne fra å bli overfalt av røvere. Han er søstersønn av fru Åshild, som pleiet Kristins lillesøster Ulvhild frem til pikens død. Fru Åshild fortalte Kristin om sin søstersønn da. Nå har Kristin faktisk møtt mannen som sin redningsmann, og hun og Erlend blir forelsket.
Erlend er vakker og sjarmerende. Han har ikke det beste ryktet, ikke minst fordi han har to barn med en kvinne han ikke har giftet seg med. Men forelskelsen har fått makt over Kristin, som ikke klarer å stå imot. Hun innleder et lidenskapelig forhold til Erlend, og er bestemt på å holde fast på han på tross av foreldrenes vilje. Kristin havner dermed i konflikt med sine foreldre; Lavrans og Ragnfrid har på sin side ulikt syn på saken – den ripper opp i problemer i deres eget forhold, noe som har forårsaket et vedvarende tungsinn hos Ragnfrid. Simon Darre lar sin forlovede gå, og gifter seg senere med Kristins yngre søster Ramborg, som legger Kristin for hat fordi hun merker at Simon fortsatt går og tenker på Kristin.
Kristin står på sitt og overvinner foreldrenes motvilje. Boken avsluttes etter bryllupet mellom Kristin og Erlend, med en oppklarende samtale mellom Kristins foreldre.
Husfrue
Husfrue omhandler Kristin som mor og husfrue på gården Husaby i Skaun. Kjærligheten til Erlend er ikke like sterk, og livet med Erlend har ikke blitt slik hun hadde ventet. Kristin tar på seg ansvaret for gården og ansvaret for barna; Erlend er lettsindig og bekymringsløs og krenker henne ved flere anledninger. Kristin tilgir, men klarer ikke å glemme.
Kristin sliter også med skyldfølelse overfor foreldrene, særlig faren, men også overfor Gud. Med sin førstefødte, Nåkkve, legger Kristin ut på den tunge botsgangen over Dovre til Olav den hellige i Nidarosdomen, for å få forlatelse for sine synder. Hun går barføtt til Olavs grav for å legge ned krans der, i håp om at han vil tale hennes sak overfor Gud.
Korset
I Korset avsluttes fortellingen om Kristin og Erlend og barna deres. Kristin frykter at sønnene skal ligne den lettsindige og sjarmerende faren. Kjærlighetskampen mellom de middelaldrende foreldrene skildres inngående. Kristin sier en dag hva hun synes om Erlends væremåte, og han rir fra gården. For sønnenes skyld rir Kristin etter han opp i fjellet for å forsøke å forsone seg med ham. Erlend forteller Kristin at han alltid har elsket henne, og de får oppleve lykken sammen en kort stund før han dør. Kristin, som nå er i førtiårene, tas opp som leksøster i Rein kloster på Fosen. Endelig finner hun fred og kan legge bak seg den livslange striden mellom seg selv og sin Gud. Svartedauden kommer, og hun prøver i sine siste levedager å hjelpe menneskene rundt seg. Denne gode gjerningen gjør hun for å sone syndene hun mener å ha begått i sitt liv, og søke tilgivelse hos Gud. Hun blir smittet og dør selv av pesten.
Historisk nøyaktighet
Handlingen i Kristin Lavransdatter er satt til første del av 1300-tallet, mens Håkon V Magnusson og hans dattersønn Magnus Erikson styrer over Norge. Hovedpersonen er Kristin, datter til storbonden Lavrans i Sel i Gudbrandsdalen. Romanen følger henne fra hun er ei lita jente og til hun dør som en midaldrende enke. Undset oppgir ikke noe fødselsår for Kristin, men i hennes ungdom foregår det konflikter mellom enkedronning Ingebjørg og riksrådet, og disse vet vi fant sted på 1320-tallet. Kristins fødselsår kan dermed løselig settes til 1302–1305. I den tredje boken Korset dør Kristin under Svartedauden, som kom til Norge i 1349. Det innebærer at hun må ha vært mellom 44 og 47 år da hun døde.
Den historiske bakgrunnen er svært nøyaktig i alle detaljer; mat, gårdsdrift, våpenbruk, religiøse skikker og moralske normer. Forfatteren Hans Herbjørnsrud skrev om dette:"«(H)un lyktes i å støpe sammen ættesagaens meislede fortellerkunst, folkevisens poesi og helgenlegendenes høytidelighet til et nyskapt språk som oppleves samtidig både friskt og gammelmodig.»"Konfliktstoffet er preget av forfatterens egen tid, Sigrid Undset underbygget selv at konfliktstoffet i hennes historiske romaner er bygget på moderne menneskers erfaringer - altså hennes egen samtid. I et intervju i bladet Urd fra 1909 uttalte hun følgende:"«Middelalderens stil er ikke den størknede skorpe om et avdødt tankeliv. I islandske sagaer, i danske ridderviser, i tysk minnesang, har de menneskelige følelser og tanker, som er til alle tider, fått fast og konsis form og kunstnerisk uttrykk. Ganske visst, man skal og kan ikke prøve på å skrive saga eller ridderviser eller minnesanger. Men skaller man av sig det lag av forestillinger og tanker som spesielt tilhører ens egen tid, så trer man like inn i middelalderen og ser livet fra den tids synspunkt – det faller sammen med ens eget. Og forsøker man konsist å gjengi, hva man har sett, så blir formen uvilkårlig beslektet. Og man skriver som en samtidig. Man kan jo bare skrive romaner fra sin samtid.»"Professer Liv Bliksrud har påpekt at Undsets middelalderverker – som innbefatter Kristin Lavransdatter – inneholder utallige språklige «intertekster», det vil si spill med ord og uttrykk fra folkeviser, Bibelen, liturgi, helgenvitae, krøniker, diplomer, folkeminner, sagaer og andre litterære kilder.
Rett etter at Kransen var utgitt roste norrønforskeren professor Magnus Olsen hvor historisk korrekt alle detaljer i boken var beskrevet. Han mente at Undset hadde nedlagt et imponerende forarbeid:"«Når jeg leser hennes bok […], kan det ofte forekomme at jeg må si til meg selv: Så sannelig har hun vært bort den eller den lite kjent og sjeldent siterte kilden også! Jeg kan se det av et ord, en vending, en liten situasjon, men det er aldri slik at hun uten videre har «lånt» en karakteristisk detalj, nei, hun har alltid gjort den til sitt eget eie, innstøpt og utnyttet den etter sitt eget dikteriske behov.»"Professor Olsen, som ifølge sin samtidige Francis Bull var den mann i Norge som visste mest om norsk middelalder på 1920-tallet, hadde betrodd Bull at med sin bakgrunn kunne han ikke la være å lete etter mulige feil i romanen. Han fortalte at alt stemte, bortsett fra én liten detalj: Sigrid Undset skriver at mens Kristin feirer sin første julaften på Husaby, tenker hun seg at foreldrene er dradd til morens frender for å delta i julemessen i Ladalm, som da var hovedkirke etter at kirken i hjembygden brente ned. Magnus Olsen påpekte at Ladalm bare var en annekskirke og ingen hovedkirke, men professor Olsen anså selv at denne feilen var «absolutt betydningsløs».
Filmatisering
Spillefilmen Kristin Lavransdatter hadde premiere i 1995. Den var regissert av Liv Ullmann, som også hadde skrevet filmmanuset.
Selkvinnen
Selkvinnen er en norsk film fra 1953. Regien er ved Lauritz Falk og Per Jonson; Falk spilte selv en av hovedrollene i filmen. Manuset var ved Leif Sinding. Gunnar Sønstevold lagde musikk til filmen.
Handling
Første gangen Paul og fogdens datter Inger treffer hverandre, er da Paul som er en berømt sulefanger, med fare for sitt eget liv forsøker å vise Inger hvordan denne farlige fangsten i fjellet foregår. Inger føler seg sterkt tiltrukket av den staute Færøybonden, og etter hvert utvikler det seg et vennskap mellom dem. Paul viser henne landet, og tar henne med hjem til gården sin hvor kusinen hans, Ragni styrer huset. Inger oppdager at Ragni er forelsket i sin fetter, noe Paul ikke forstår. Etter et mislykket møte mellom Paul og fogden, blir fogden av sin tjener gjort oppmerksom på vennskapet mellom Inger og Paul. Men de fortsetter å møtes. Paul forteller Inger at han har planer om å reise til København og fortelle kongen om mislighetene ved monopolet. Men Inger er skeptisk til det. Hannes er ute av balanse etter et mislykket frieri og maner bøndene til kamp, men Paul maner til sindighet. Det bygger opp til slagsmål mellom de to, da det plutselig blir observert grindhval i havet. Og fangsten er i gang, etterpå er det fest.
Det er blitt ordnet at Inger skal reise fra Færøyene, men hun nekter. Da hun imidlertid finner ut at faren er korrupt, går hun likevel med på å reise. Da Paul skal ta båten til København, blir han og hans to medreisende overmannet og stengt inne i lasterommet. Paul ser Inger fra lasterommet, og tror hun har forrådt ham. Han forteller kameratene sagnet om selkvinnen. I København blir Inger kastet ut i fornøyelse og fest, men hun blir minnet om Paul, som nå er anklaget for opprør mot kongen. Hun oppsøker derfor dommeren, og får ordnet at det blir sendt en etterforsker til Færøyene. Hun oppsøker så Paul i fengselet og ber ham fatte mot. Hun forteller at det er en hjemme som venter på ham, nemlig Ragni. Paul frifinnes, og kongen mottar ham i audiens. Paul ser for seg Færøyene, med det yrende fuglelivet, grindjakten, og Ragnis lykkelige ansikt.
Om filmen
Arbeiderbladet skrev 17. november 1953: «Aamodt har vært snill som har satt opp filmen i sentrum. Men hverken (oppsetning på) Saga (Kino), fogdedatterens svømmetur i det 17. århundres undertøy eller en blond og naken selkvinne som stiger opp av havet vil kunne redde denne norske filmen i havn. Dertil er den for klosset og ufrivillig komisk i sitt ukunstneriske forsøk på å smelte sammen en serie dokumentariske opptak fra fuglejakt, hvalfangst og værforhold på Færøyene med en historisk skildring av Nålsøy Pers (Lauritz Falk) og noen andre kjekke færingers opprør mot det danske handelsmonopols åk. (...) For en yrkespsykolog kan det muligens være av interesse at denne filmen, over hvilken Leif Sindings ånd svever, selv om hans navn ikke blir nevnt i noen fortekster, handler om et lite folks kamp mot fremmede undertrykkere».
Dagbladet skrev den 17. november 1953: «...det nytter ikke med bare sidrumpete broker, toppluer og måkeskrik. Det er bittert å måtte si det, men med «Selkvinnen» går norsk film helt til bunns, som det ikke har gjort det siden krigen. (...) Man skulle nesten ha statsstøtte for å se denne filmen! (...) Holst Jensen og Jack Fjeldstad minner en i små roller om at det tross alt har vært laget film i Norge før». Etter sin medvirkning i Selkvinnen mottok Fjeldstad Statens filmstipend.
Selkvinnen regnes som filmen som gjorde slutt på en statlig filmfinansieringsordning der filmer ble privat finansiert, lagt frem for en komité, kvalitetsmessig godkjent, og fikk finansieringen dekket av det offentlige. Dette var den første filmen som ikke fikk slik godkjennelse, og oppstyret førte til at ordningen ble endret.
Gratulasjonskort
Gratulasjonskort er et kort med en hilsen man sender eller gir til andre ved spesielle anledninger. Dette være seg ved fødselsdag, bryllup, konfirmasjon, dåp eller annet. Kortet symboliserer at avsenderen vil gi positive signaler til mottakeren i den gitte anledning. Man legger gjerne kortet i en konvolutt. Gratulasjonskort kan man lage selv, eller kjøpe ferdige.
Willi Opitz
Willi Opitz (født 25. juli 1928 i Goddula-Vesta, død 20. mars 2011 i Potsdam) var en tysk jurist, tidligere generalmajor i Stasi og tidligere rektor for Stasis høyskole.
I 1944 ble han innkalt til krigstjeneste, men han havnet aldri i strid. I 1945 satt han likevel en kort tid i amerikansk krigsfangenskap. Etter krigen havnet han i den østlige delen av Tyskland. I 1946 meldte han seg inn i kommunistpartiet og i 1951 begynte han å jobbe i politiet. Etter å ha studert jus ved høyskolen i Potsdam fra 1960 til 1964 begynte han å jobbe i Stasi. Han avanserte raskt i Stasi og fikk senere professortittel og var sjef for Stasis høyskole. Som en sentral aktør i Stasi var han en viktig brikke i DDRs undertrykkelesesapparat, han beordret mange arrestasjoner og flere henrettelser. I 1992 (etter DDRs sammenbrutt) ble han dømt til livstid i fengsel for sine forbrytelser. Han soner imidlertid bare 5 år i fengsel før han ble løslatt.
112 Iphigenia
112 Iphigenia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 19. september 1870 av Christian Heinrich Friedrich Peters fra Litchfield Observatory i Clinton, New York. Den er oppkalt etter Ifigeneia fra gresk mytologi.
Christer Falck
Christer Falck (født 1969) er en norsk plateprodusent, programleder, forlegger og forfatter. Han er mest kjent som mangeårig programleder for reality-serien Robinsonekspedisjonen på TV 3. Han var selv deltaker i første sesong og gikk av med seieren (1999). Han var også programleder for den mindre suksessfulle realityserien Enstemmig (2006).
Biografi
Falck etablerte forlaget Falck Forlag AS, driver eget plateselskap (C+C Music/Frode Records) og har drevet flere platebutikker. Han er forfatter av en rekke quizbøker samt medforfatter på Prince-biografien Shockadelica (sammen med Petter Aagaard) i 2014. I 2020 startet han konsertserien Koronerulling, som bestod av 82 strømmede konserter fra 18. mars til 28. april, under koronavirus-pandemien. Konsertene passerte to millioner visninger og samlet inn 4,5 millioner kroner. I 2021 startet han prosjektet Norske albumklassikere hvor han gir ut CD-er av plater som tidligere kun har vært på LP/MC, og LP-er av plater som kun har vært på CD. I serien slipper han også bøker om norske album.
I 2005 ble det kjent at Falcks plateselskap hadde kjøpt seg en plass på VG-lista ved å drive organisert oppkjøp av en nyutgitt singel. Som en konsekvens ble all musikk fra hans plateselskap utestengt fra lista i 12 uker. Falck hevdet han gjorde det for å bevise at VG-lista var lett å manipulere og dermed lite troverdig. Han klagde utestengelsen inn til Konkurransetilsynet, men tapte. Avisa Dagens Næringsliv kom med lignende kritikk av VG-lista og gikk langt i å antyde at den var et verktøy for de største internasjonale plateselskapene.
Falck har ellers markert seg med sterke meninger om alkohol og tobakk og er selv avholdsmann.
I 2021 ble han tildelt NOPAs formidlingspris.
Privat
Falck har to barn fra tidligere forhold og er samboer med Line Vee Hanum. De har ett barn sammen.
Smashes, Thrashes & Hits
Smashes, Thrashes & Hits er et samlealbum fra det amerikanske hardrock/heavy metal-bandet Kiss.
Albumet ble utgitt 15. november 1988 og inneholder to nye spor; «Let's Put the X in Sex» og «(You Make Me) Rock Hard». Omtrent alle sporene ble ellers endret. «Beth» ble for eksempel innspilt med vokal fra Eric Carr, og vokalen til Peter Criss ble fjernet.
Lois Maxwell
Lois Ruth Maxwell (1927–2007) var en kanadisk skuespillerinne kjent fra rollen som Miss Moneypenny i flere James Bond-filmer.
Maxwell filmdebuterte i 1946 og har utover Bond-filmene spilt i filmer som Lolita (1962), Det spøker på Hill House (1963) og The Fourth Angel (2001). Hun flyttet til Storbritannia da hun var 15 år gammel hvor hun senere ble tatt opp ved anerkjente Royal Academy of Dramatic Art. Her møtte hun Roger Moore som hun senere spilte mot i en rekke James Bond-filmer. Hun reiste til Hollywood som 20-åring og fikk en sentral rolle i filmkomedien That Hagen Girl. Rollen innbrakte henne Golden Globe i klassen beste nykommer. Hun hadde rollen som Miss Moneypenny i 14 James Bond-filmer fra 1962 til 1985.
I tillegg til å være skuespiller var hun spaltist i den kanadiske avisen Toronto Sun.
Maxwell ble diagnostisert med kreft i 2001. Hun flyttet samme år til Australia for å leve sammen med sin sønns familie og ble der frem til sin død i 2007.
Den islamske staten Irak og Levanten
Den islamske staten (forkortet IS, på arabisk الدولة الإسلامية, fonetisk ad-Dawlah al-ʾIslāmiyyah) er en militant, islamistisk (jihadistisk) gruppe og organisasjon i Irak, Syria og Libya som står nær den sunnimuslimske retningen wahhabisme. Mange land har klassifisert dem som terroristorganisasjon.
Den islamske staten ble en vanlig betegnelse i 2014. Bevegelsen er også omtalt som blant annet Den islamske staten i Irak og Levanten (ISIL) og den arabiske forkortelsen for det samme, «Den islamske staten i Irak og al-Sham» (ISIS, الدولة الاسلامية في العراق والشام, ad-Dawlah al-ʾIslāmiyyah fī al-ʿIrāq wash-Shām, der al-Sham oversettes som Levanten). Gruppa refereres ofte til med det arabiske akronymet DAESH (داعش, Dāʿish).
ISIS har tatt kontroll over områder i Irak, Syria og Libya. Organisasjonen definerer seg selv som et nytt kalifat med religiøs autoritet over alle muslimer i verden, og har som mål å opprette et islamsk imperium som skal omfatte Levanten, det vil si Libanon, Syria, Israel, Palestina, Jordan og de sunnidominerte regionene i Irak og sørlige deler av Tyrkia. Noen inkluderer også Kypros i begrepet.
ISILs opprinnelse
Det som senere ble ISIL ble etablert under de første årene av krigen i Irak, og de sverget troskap til al-Qaida i 2004. Gruppen var sammensatt og ble støttet av en rekke opprørsgrupper i Irak, inkludert organisasjonene Mujahideen Shura Rådet, al-Qaida i Irak, Jaysh al-Fatiheen, Jund al-Sahaba, Katbiyan Ansar Al-Tawhid wal Sunnah, Jeish al-Taiifa al-Mansoura, etc. og andre sunnimuslimske klaner. Man antar at gruppen var operativ fra 2007 etter da å ha absorbert forgjengerorganisasjonene.
An-Nuṣrah-fronten
ISIL i sin nåværende form oppstod da organisasjonen fra Irak slo seg sammen med An-Nuṣrah-fronten i Syria, ettersom begge var tilknyttet Al Qaida. Før dette opererte gruppene på hver sin side av den syrisk-irakiske grensen. Al-Baghdadi kom etterhvert i konflikt med lederen for Nusra-fronten, Abu Mohammed al-Jawlani, som var motstander av sammenslåingen av de to organisasjonene. Sistnevnte klagde dette inn for al-Qaida-leder Ayman al-Zawahiri, som tok Jawlanis side i striden og annullerte sammenslåingen mellom ISIL og An-Nusra-fronten. Etter dette gikk ISIL til direkte angrep på An-Nusra-fronten for å jage den ut av områdene de holdt i Syria, en kamp ISIL vant klart. Ifølge rapportene skal ISIL i juni 2014 ha kontroll på over 80 % av krigerne til An-Nusra-fronten i Syria, og er dermed sterkt involvert i borgerkrigen i Syria. Her regnes ISIL som en av de største og viktigste geriljagruppene som kjemper mot styrkene til president Bashar al-Assad.
Den fiendtlige overtakelsen av An-Nusra-frontens territorium og personell gjorde at al-Qaida sentralt kuttet alle bånd til ISIL i februar 2014 etter en åtte måneders maktkamp, noe som er påfallende siden en av ISILs forgjengerorganiasasjoner var nettopp gruppen al-Qaida i Irak. Ifølge rapporter tar nå al-Qaida avstand fra gruppen - angivelig fordi de mener ISILs krigere bedriver overdreven voldsbruk. 25. juni 2014 rapporterte Aftenposten at Nusra-fronten hadde sverget troskap til ISIL, men det er ikke noe som tilsier at det er riktig.
Forhold til sjiaislam og andre religioner
En annen vesentlig forskjell mellom al-Qaida og ISIL er strategien mot folk og regimer som anses som vantro. Dette omfatter blant annet alle sjiamuslimer, sunnimuslimske sufier og ulike religiøse minoriteter. Mens al-Qaida har hatt hovedfokus på vestlige mål (retorisk omtalt som «korsfarere og jøder»); å unngå splittelse mellom sunni og sjia; og har hatt en ikke-angrepspakt med den mektigste sjiamuslimske staten - Iran, har ISIL blitt kjent for det motsatte: Total krigføring mot det de anser som sjia-styrker i et område som tabloid kan defineres som strekningen mellom Beirut og Bagdad. Etter alle amerikanske og andre vestlige styrker trakk seg ut fra Irak i 2011 har dette blitt svært tydelig: Begge steder er det et offisielt mål for ISIL å styrte disse regimene, og Iran med dets allierte i Hizbollah, al-Assad-regimet i Syria og den irakiske regjeringen er erklærte hovedfiender. Det er hovedsakelig disse ISIL kjemper mot, da det ikke finnes vestlige styrker i regionen ISIL definerer som «sin».
ISIL bekjemper også det de anser som vranglære i folkelig islam. De har flere steder sprengt gravminner der avdøde muslimske ledere, spesielt sufier, blir besøkt. Sunnimuslimsk milits knyttet til naqshbandi-sufiene har kjempet mot ISIL flere steder i Irak.
ISIL har videre gjennomført en rekke angrep på tilhengere av andre religioner. Dette har rammet tilhengere av de kristne kirkene i området, men i særlig grad yezidiene i Syria og Irak, som regnes som vantro, og derfor anses som legitime mål.
Syria
{{Legend|#b4b2ae|Kontrollert av ISIL}}{{Legend|#cae7c4|Kontrollert av syriske opprørsstyrker.}}{{Legend|#ebc0b3|Kontrollert av syriske regjeringsstyrker}}{{Legend|#e2d974|Kontrollert av syriske kurdere}}{{Legend|#d7e074|Kontrollert av irakiske kurdere.}}
Irak
Våren og sommeren 2014 flyttet ISIL noen av sine styrker ut av Syria og inn i Irak. Organisasjonen hevdet å ha tilstedeværelse i en rekke provinser i Irak, og deres selverklærte hovedstad var tidligere Baqubah like nord for Bagdad. Vinteren 2014 tok organisasjonen kontroll over Fallujah og deler av byen Ramadi.
ISIL hadde vært tilstedeværende i storbyen Mosul i Irak siden om lag 2008. Der fungerte den som en slags mafiagruppe, som krevde beskyttelsespenger av en stadig økende del av befolkningen. Selv politiet skal ha betalt. Personell fra ISIL var velorganisert i byen og hadde store og godt bevæpnede mannskaper. 10. juni 2014 satte ISIL-styrkene i Mosul ut kontrollpunkter over hele byen og tok kontroll over offentlige bygninger. Det skjedde nesten uten motstand. Organisasjons styrker tok kontroll over bl.a. den lokale flyplassen, offentlige kontorer og to TV-kanaler. 1400 fanger ble sluppet ut av lokale fenglser. Gruppen tok også kontroll over mengder med amerikansk produsert militært utstyr som pansrede kjøretøyer og helikoptre. ISIL-styrkene plyndret sentralbanken i Mosul og tok kontroll over så mye som 500 milliarder irakiske dinarer, ca. 429 millioner amerikanske dollar. De ødela sjia-moskeer, kirker og andre religiøse templer i byen, og inventaret ble solgt. Store deler av befolkningen flyktet til kurdiske områder. Befolkningen som tidligere var en blanding av folkeslag og religiøse grupper, ble på kort tid kun befolket av sunnimuslimske arabere.
11. juni 2014 ble det også meldt om at gruppens soldater hadde kontroll over oljebyen Baiji, der Iraks største oljeraffineri ligger. 11. juni 2014 erobret gruppen byen Tikrit. To dager senere, 13. juni, ble det meldt at organisasjonen også hadde erobret byene Jalawla og Saadiya. 15. juni spredde ISIL bilder via Twitter, som viste at organisasjonen hadde henrettet 1700 irakiske soldater de hadde tatt til fange. En irakisk talsmann bekreftet hendelsen, mens andre er i tvil om bildenes ekthet.
16. juni 2014 ble det kjent at ISIL hadde tatt kontroll over byen Tal Afar. 18. juni angrep ISIL-styrker oljeraffineriet i byen Baiji og havnet i kamp med irakiske vaktstyrker. Etter flere dagers kamp hevdet ISIL at de hadde erobret anlegget. 20. juni bekreftet amerikanske myndigheter at ISIL hadde tatt kontroll over et av Saddam Husseins gamle anlegg for produksjon av kjemiske våpen, ca. 70 kilometer nordvest for Bagdad. Det er i flere tilfeller ikke klart om det er ISIL eller andre samarbeidende opprørsgrupper som har tatt kontroll over byene.
28. juni 2014 iverksatte regjeringsstyrkene i Irak motangrep for å gjennerobre Tikrit, men med begrensede resulter. I september 2014 startet USA og deres allierte bombing av områder kontrollert av ISIL. I mars 2015 tok irakiske styrker kontrollen over store deler av Tikrit.
Kurdistan
Irakiske regjeringsstyrker trakk seg i juni og juli 2014 ut av store områder der ISIL rykket fram. Peshmerga-styrker fra Kurdistan overtok regjeringstyrkenes stillinger blant annet på Ninevesletta og i Kirkuk. Men i august 2014 gikk ISIL også til angrep på Sinjar-området. Peshmerga-styrkene flyktet og hundretusener av sivile, hovedsakelig kurdiske yezidier flyktet opp på selve Sinjar-fjellet. Derfra ble de etterhvert reddet ned av styrker fra den kurdiske Rojava-regionen i Syria. Mange tusen yezidier ble imidlertid massakrert og tusenvis av kvinner tatt til fange av ISIL for å selges som slaver i Mosul og Raqqa.
ISIL fortsatte å rykke fram mot de kristne bosettingene på Ninevesletta, herunder assyrernes viktigste by Qaraqosh. Også her måtte peshmerga-styrkene trekke seg tilbake. I midten av august sto ISIL bare 30 kilometer fra den kurdiske hovedstaden Arbil. Etter å ha erobret den viktige Mosul-demningen truet de også storbyen Dohuk lenger nord. På dette tidspunktet satte USA, Frankrike og andre land inn flystyrker til støtte for peshmerga-styrkene. ISILs offensiv mot Kurdistan stanset opp, og kurdiske styrker har siden gjenerobret de fleste områdene øst for Tigris og omringet Mosul fra tre kanter.