cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grønlands historie
Forhistorisk eskimoiske kulturer
Det er generell enighet at etter at den tidlige dorsetkulturen falt sammen var Grønland ubefolket i flere århundrer. De neste som kom kan ha vært folk som tilhørte den sene dorsetkulturen, kanskje så tidlig som 800 e.Kr. Den sene dorsetkulturen var begrenset til de nordvestlige delene av øya, og forsvant en gang rundt 1300 e.Kr. Norrøne folk fra Island og Norge kom en gang rundt 980 e.Kr. og begynte å bosette seg på de sørlige sørvestlige delene av øya.
Antropologer klassifiserte i sin tid inuittene som medlemmer av den mongoloide rase, sammen med ulike sibirske stammer som jakuter, foruten også kinesere, koreanere, og japanere. Deres fysiske framtoning er nærmere til hva som vanligvis assosieres med asiatiske folk enn til indianere, men kategorisering i henhold til rase er ikke lenger betraktet som særlig produktivt blant antropologer, delvis på grunn av omtvistete rasekategorier.
Den norrøne bosetningen
I henhold til islandske sagaer dro 25 skip med bosettere til Grønland i 985, men kun 14 kom trygt fram. Datoen har blitt bekreftet av radiokarbondatering fra noe av etterlatenskapene til den første bosetningen ved Brattahlíð, dagens Qassiarsuk, som var stedet der Eirik Raude og hans familie slo seg ned på. I henhold til de samme skriftene var det året 1000 som Eiriks sønn Leiv Eiriksson forlot bosetningen for å utforske nytt land enda lengre vest (Nord-Amerikas østkyst). Vikingene ga disse områdene navnene Helluland, Markland og Vinland. Det er ikke faglig enighet om eksakt hvor disse landområdene lå. Det eneste som er sikkert er at arkeologiske utgravinger på New Foundland har funnet bevis for at norrøne folk bygget flere hus der.
I 1126 ble det grunnlagt et bispedømme ved Gardar, dagens Igaliku, som ble underlagt erkebispedømmet i Nidaros, dagens Trondheim i 1152. Rundt fem kirker fra denne tiden er kjent fra arkeologiske spor. I 1261 aksepterte befolkningen den norske kongens overherredømme selv om man fortsatte med egne lover. Som et indirekte resultat av Svartedauens herjinger, ble den norske staten i 1380 underlagt Danmark, noe som var beklagelig for Norge, men katastrofalt for Grønland som var avhengig av skipsfarten til Norge. Etter å ha blomstret i det første århundret av bosetningen opplevde det norrøne samfunnet på Grønland sannsynligvis en nedgang i løpet av utgangen av 1300-tallet. I 1378 var det ikke lenger en biskop ved Gardar. Etter 1408, da det ble opptegnet at et ekteskap ble inngått i Hvalsey kirke, finnes det ingen sikre opptegnelser om bosetningen lengre. Det er sannsynlig at det østlige bosetningen opphørte i løpet av 1400-tallet selv om man ikke vet dato eller årsak for den endelige slutten. Arkeologiske utgravinger har funnet indikasjoner på at den norrøne sivilisasjonen kan ha vært i funksjon frem til år 1500
Endeliktet for den norrøne bosetningen
Det er mange teorier og mye forskning rundt spørsmålet om hvorfor de norrøne grønlenderne forsvant. Det har vært foretatt flere omfattende arkeologiske utgravinger og analyser av jordsmonnet for å finne svar En faktor som gjør det vanskelig å gjenskape et nøyaktig forløp, er at det grønlandske kontinentet over århundrene har sunket. Det betyr at mange av de gamle nordbogårdene i dag ligger under vann. Forsvinningen kan ha skyldtes flere årsaker, kombinert med at klimaet endret seg med den lille istid på 1400-tallet. Mangel på kontakt med Norge og Europa, klimaendringer, fiendtlige naboer, angrep fra søreuropeiske sjørøvere har blitt nevnt.
Da klimaet ble kjøligere la det seg fast is til langt sør på Grønlands vestkyst og helt over til Baffin Island og dermed mistet beboerne noe av muligheten til å jakte hvalross – den faste fangstplassen lå langt nord for den nye is-grensen. Samtidig fikk inuittene med dette muligheten til å jakte etter sel lenger sørover, nærmere de norrøne bygdene. For de norrøne grønlendingene var inntekter fra eksporten av hvalrosstenner viktige. Hvalross var den tidens elfenben, særlig etterspurt til kirkekunsten i Europa. Arkeologiske funn tyder på at det var magre tider de siste årene. Fra å ha holdt kyr og trolig også dyrket bygg i de første århundrene, dreide kostholdet i den senere perioden over til stort inntak av sel og sjømat. De yngste lagene av arkeologiske funn viser enkelte steder at innbyggerne til slutt henfalt til hungerskost, småfugl og hare – dyr de vanligvis ikke ville ha jaktet på. Til og med nyfødte kalver og lam ble spist, dyr man vanligvis ville ha spart for å sikre buskapens videre eksistens. Arkeologien indikerer at grønlenderne tynte sine ressurser til det ytterste.
For å skaffe nok beitemark, er det antatt at de hogde ned det meste som fantes av trær, selv om arkeologiske funn gir til dels motstridene belegg for en slik teori. Skogen kom aldri tilbake, og beitepress i kombinasjon med torvsanking førte til jorderosjon, og enda mindre avlinger. Det samme gjorde det uforutsigbare og forverrede klimaet, og da handelsrutene til Norge til slutt tørket inn, fikk befolkningen stadig mindre jern. Etter nesten fem hundre års bosetting forsvant de siste nordboere fra Grønland. Akkurat hvorfor og når er fremdeles et mysterium.
Den sene Dorset-kulturen og Thule-kulturene
Nordboerne var kanskje alene på Grønland da de kom og bosatte seg. En ny innvandring fra vest, den sene Dorset-kulturen, var der allerede, men denne kulturen var begrenset til de ekstreme forholdene helt i nordvestlige Grønland, langt unna den norrøne bosetningen som oppholdt seg på de sørlige kystene. Noen arkeologiske spor tyder på at denne kulturen var før den norrøne kulturen, men forsvant rundt 1300-tallet, omtrent på den samme tiden som den vestlige norrøne kulturen opphørte. I de områdene for denne kulturen er det arkeologiske spor fra bosetninger som tyder på fra fire til rundt tretti familier som levde sammen for en kort tid i løpet av deres epoke.
Rundt 1200-tallet kom en annen arktiske kultur, Thule, fra vest etter å ha blitt dannet rundt 200 år tidligere i Alaska. De bosatte seg sør for den sene Dorset-kulturen og strakte seg over store områder av Grønlands vest- og østkyst. Dette folket, forfedrene til dagens moderne inuitter, var fleksible og jaktet på bortimot alle dyr på land eller i sjøen. Etter hvert som de bosatte seg i stadig større antall hadde de store matreserver å ta av for å unngå sult om vinteren. Den tidlige Thule-kulturen unngikk de nordligste breddegrader som først ble bosatt igjen av ny innvandring fra Canada på 1800-tallet.
Sensa Anima
Sensa Anima var et norsk heavy metal-band fra Oslo som ga ut én plate i 2000, og siden har gjort lite av seg. De vant Spellemannprisen 2000 i klassen hardrock for debutplaten Synthetic.
Grønlands historie
Den sene Dorset-kulturen og Thule-kulturene
I hvilken grad det har vært kontakt og eventuelt gnisninger mellom de tre ulike kulturene, Dorset, Thule og den norrøne, er ikke klart, men det kan ha vært en viss handel mellom kulturene. Muligheten for kontakt er et hyppig debattert tema blant forskerne, også om den norrøne kulturen hadde en kontakt inn i Canada, også ved mulige etterlatenskaper fra norrøne leirer utenfor Grønland, noe funnet av en norrøn mynt fra Olav Kyrres tid, den såkalte Maine-mynten som ble funnet i USA. Derimot er det ikke funnet noen norrøne handelsvarer i Dorset-leirer på Grønland, og det eneste som er blitt funnet har vært såkalte «eksotiske» gjenstander. Utskjæringer av dreide tråder og av figurer med skjegg tyder på kontakt med de norrøne. Noen fortellinger vitner om væpnet konflikter og kidnappinger mellom inuitter og norrøne.
Sensa Anima
Bandet startet som Crownfall på slutten av 90-tallet, men skiftet navn til Sensa Anima.
Bandet besto av Eric Si (, vokal), (gitar), Terje Andersen (gitar),  (bass),  (trommer). Kildahl, Andersen, Stokland og Berglie har alle spilt med Old Man's Child; Stokland og Berglie har også spilt sammen i Khold; Andersen har spilt live med Satyricon, mens "Si" tidligere spilte i Jack In The Box
Grønlands historie
Dansk kolonisering
I 1537 da Norge ble offisielt underlagt den danske krone ble Grønland likeledes dansk overherredømme som norsk, og ble slik en del av Danmark-Norges kolonirike. Den viktige skipsfarten som Norge hadde opprettholdt ble utelatt i unionstiden, men selv uten kontakt hevdet den danske kongen overherredømme over landet i kraft av sin stilling som norsk konge. På 1660-tallet ble det markert ved å inkludere en isbjørn på det danske våpenskjoldet. På 1600-tallet kom engelske, hollandske og tyske hvalskip til Grønland hvor hvalen stundom kom nær kysten, men ingen av disse landene bosatte seg.
I 1721 ble det sendt en felles ekspedisjon til Grønland bestående av både handel som misjon ettersom det var kommet en frykt for at de opprinnelige beboerne, som man ikke hadde kunnskap om, var blitt hedninger eller katolikker. Ekspedisjonen var ledet av nordmannen Hans Egede. Ekspedisjonen kan bli betraktet som en del av en dansk-norsk kolonisering av Nord-Amerika. Ekspedisjonen fant derimot intet menneskelig liv fra den antatte norrøne befolkningen. Over tid ble Grønland åpnet for danske handelsselskaper og stengt for andre land. Den nye kolonien ble sentrert rundt et sted som danskene optimistisk kalte for Godthåb på sørvestkysten; idag hovedstaden Nuuk. Noen inuitter som bodde nært ved handelsstasjonen ble døpt til kristendommen.
Ved århundreskiftet til 1800-tallet var den nordlige delen av Grønland fortsatt ubebodd og hvor kun spredte hytter satt opp av jaktlag ble funnet. I løpet av århundret kom nye inuittfamilier fra Canada inn i dette området. Den siste gruppen fra Canada kom i 1864. I løpet av den samme tiden ble den østlige delen av Grønland avfolket grunnet at de økonomiske forholdene ble verre.
Demokratiske valg for lokalstyrer på Grønland ble holdt for første gang i 1862 – 1863, skjønt det ble ikke tillatt selvstyre for Grønland som helhet. I 1911 ble det introdusert to Landsting, ett for det nordlige Grønland og ett for det sørlige Grønland, og som ble slått sammen til ett i 1951. I løpet av denne tiden ble alle beslutninger foretatt i København hvor ingen fra Grønland hadde egen representasjon.
Strategisk betydning
Etter at Norge oppnådde full uavhengighet i 1905 ble det klart at enkelte nordmenn ikke aksepterte dansk overherredømme over Grønland ettersom landet i århundrer hadde vært en del av Norgesveldet og kun gått tapt nylig i 1814. I 1931 okkuperte den norske hvalfangeren Hallvard Devold det ubebodde østlige Grønland på eget initiativ og kalte det for Eirik Raudes Land. Deretter ga den norske regjering sin støtte til okkupasjonen. To år senere ble saken brakt inn for Den internasjonale domstolen i Haag, som dømte i favør av Danmark. Norge aksepterte dommen og okkupasjonen ble avsluttet den 5. april 1933.
I løpet av den andre verdenskrig da Tyskland strakte sine krigsoperasjoner til Grønland signerte den danske ambassadøren i USA, Henrik Kauffmann som ikke hadde akseptert den tyske okkupasjonen av Danmark, en overenskomst som tillot USA den 9. april 1941 å ha militære styrker på Grønland. Ettersom de danske myndighetene ikke hadde større kontakt med Grønland i løpet av krigen kom landet til å nyte en uavhengighet og hvor dens forskyvinger ble garantert av USA og Canada.
I løpet av den kalde krigen hadde Grønland en viktig strategisk betydning, og kontrollerte deler av de sovjetiske arktiske havnene og Atlanterhavet som helhet for uten å være en base for å observere eventuelle rakettangrep over arktisk mot det amerikanske fastlandet. I 1951 ble Kauffmann-overenskomsten erstattet av en ny. Flyplassen Thule Air Base ved Thule (nå Qaanaaq) i nordvest ble gjort til en helårsbase. I 1953 tvang Danmark flere inuittfamilier til å flytte fra sine hjem da basen skulle utvides. På grunn av dette har basen vært et konfliktområde mellom de danske myndighetene og inuittene. Denne motsetningen økte ytterligere da det den 21. januar 1968 var en nukleær hendelse: en B-52 Stratofortress som fraktet fire hydrogenbomber krasjet i nærheten av basen og lekket store mengder av plutonium utover isen. Selv om en god del av plutonium ble samlet er det mange innfødt som fortsatt vitner om deformasjoner på dyrelivet.
Selvstyre
Grønlands kolonialistiske status ble fjernet i 1953 da landet ble en del av det danske kongeriket og med representasjon i det danske Folketing. Danmark begynte også et utdannelses- og helseprogram for grønlenderne. På grunn av dette ble grønlenderne stadig mer konsentrert rundt byene. Ettersom de fleste innbyggerne var fiskere og hadde vanskeligheter med å finne arbeid i byene økte arbeidsledigheten og sosiale problemer som alkoholisme plagde Grønland.
Da Danmark søkte medlemskap i EU økte de politiske friksjonene i den tidligere kolonien. Grønlenderne mente at den europeiske tollen ville bli skadelig for deres handelsforhold som for en stor del var rettet mot ikke-europeiske land som USA og Canada. Etter Danmark, inkludert Grønland, ble medlem av EU i 1973 til tross for at Grønland hadde 70,3 % nei-stemmer, følte mange på Grønland at deres representasjon i København ikke var nok og de lokale politiske partiene begynte å planlegge selvstyre. Folketinget ga tillatelse for dette i 1978, og selvstyre ble effektivisert det påfølgende året. Den 23. februar 1982 stemte 53 % av Grønlands befolkning for at landet skulle forlate EU, noe som ble gjennomført i 1985.
Grønland i tiden etter 1978 har blitt framstilt som en inuittnasjon og danske stedsnavn har blitt byttet ut med nye inuittiske. Senteret for det danske samfunnet på øya, Godthåb, har blitt til Nuuk. I 1985 ble et grønlandsk flagg etablert i stil med nordiske flaggene. Bevegelsen for en fullstendig løsrivelse fra Danmark er fortsatt svak.
Stortingsvalget 2013 i Beiarn
Stortingsvalget 2013 i Beiarn ble avholdt 9. september 2013 i Beiarn kommune i Nordland. Det var 898 stemmeberettigede velgere i Beiarn. Av disse avga 714 stemme. De godkjente stemmene fordelte seg slik på partiene:
Grønlands historie
Selvstyre
Utenrikspolitikken som tidligere ble håndtert av Danmark er nå overlatt delvis til selvstyret. Etter at Grønland forlot EU har landet signert avtaler med flere mindre organisasjoner, blant annet med Island og Færøyene og inuitt-befolkningene i Canada og Russland. Landet var også en av grunnleggerne for miljøorganisasjonen, Rådet for arktiske spørsmål, Arctic Council (AC) i 1996. Avtalen mellom Danmark og USA fra 1951 ble omarbeidet for å inkludere et selvstyrt Grønland. I 1999–2003 forslo selvstyret at Grønland skulle ha som mål at Thule Air base skulle bli en internasjonal overvåkings- og satellitt-stasjon underlagt Forente nasjoner (FN).
Moderne teknologi har gjort Grønland mer tilgjengelig, ikke minst grunnet luftfart, men hovedstaden Nuuk (Godthåb) mangler fortsatt en internasjonal flyplass. Fjernsynssendinger begynte i 1982.
Serie A 2004–2005
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Velvet
«Velvet» er en sang skrevet av Paul Waaktaar-Savoy og Lauren Savoy. Den ble utgitt på bandet Savoys album Mary Is Coming (1996). Sangen var opprinnelig skrevet for gitar og sitar.
I 2000 utgav a-ha en ny versjon, på platen Minor Earth Major Sky. Denne innspillingen ble også utgitt som single.
Willy Brandts første regjering
Willy Brandts første regjering var Forbundsrepublikken Tysklands regjering fra 22. oktober 1969 til 15. desember 1972. Den var en koalisjonsregjering mellom SPD og FDP, med Willy Brandt (SPD) som forbundskansler.
Fraortes
Fravartish eller Fraortes (regjerte fra 675 til sin død i 653 f.Kr.), sønn av Deiokes, var den andre kongen av Media og grunnleggeren av mediansk styre. Han var sønn av Dareios.
Som sin far startet Fraortes kriger mot Assyria, men ble beseiret og drept av Ashurbanipal, kongen av Assyria.
Rolf Hofmo
Rolf Halvdan Hofmo (født 10. august 1898, død 11. mai 1966) var en norsk idrettsmann og politiker for Arbeiderpartiet. Han var en av initiativtakerne til dannelsen av Arbeidernes idrettsforbund i 1924, hvor han var sekretær fra 1931 og formann i året før krigen. Under krigen ble han arrestert og sendt til Sachsenhausen. Ved idrettssammenslutningen etter krigen ble han nestformann i det nye Norges idrettsforbund.
Hofmo ble i 1946 ansatt som kontorsjef (leder) ved det nyopprettede Statens idrettskontor (fra 1950 Statens ungdoms- og idrettskontor, STUI) og arbeidet der fram til sin død.
Rolf Hofmo var bror av Ola Hofmo.
I 1958 mottok Rolf Hofmo St. Hallvard-medaljen.
Roterud Idrettslag
Roterud Idrettslag (stiftet 26. februar 1908) er et idrettslag fra Lillehammer, som driver med fotball og skiidrett.
George Villiers, 1. hertug av Buckingham
George Villiers (født 28. august 1592, død 23. august 1628) var første hertug av Buckingham og en av favorittene til Jakob I av England og VI av Skottland. Han regnes for å være blant de hoffmedlemmer som har mottatt flest æresbevisninger og belønninger noensinne.
Tidlig liv
Villiers ble født i Brooksby i Leicestershire. Faren var den lavadelige George Villiers, og moren var Mary, datter av Anthony Beaumont fra Glenfield i Leicestershire. Hun ble tidlig enke, og sendte sin sønn til Frankrike sammen med John Eliot for å få ham utdannet for virke ved hoffet.
Denne utdannelsen passet ham godt. Villiers var en god danser og fekter, og lærte seg en del fransk. I august 1614 ble han introdusert for kongen, i det håp at kongen ville like ham.
Livet ved hoffet
Under kongens patronat utviklet han seg sterkt. I 1615 ble Villier slått til ridder som Gentleman of the Bedchamber, og han gikk raskt gjennom adelstitlene. I 1616 ble han baron Whaddon og vicomte Villiers, i 1617 jarl av Buckingham, i 1618 marki av Buckingham og tilslutt i 1623 jarl av Coventry og hertug av Buckingham. På grunn av uttynningen i adelen som hadde funnet sted etter tudortiden ble han dermed den høyest rangerte adelsmann utenfor kongefamilien. Blant andre titler han hadde var Master of the Horse, Lord High Admiral, Lord Warden of the Cinque Ports, samt at han var stattholder i flere grevskap.
Ekteskap
Den 16. mai 1620 giftet Villiers seg med Katherine Manners, datteren til Francis Manner, 6. jarl av Rutland. Hennes far protesterte mot ekteskapet, noe Villiers forsøkte å veie opp for blant annet gjennom å gi innbringende kongelige monopoler til hennes familie. Parlamentet begynte å etterforske misbruk av monopoler i 1621, og Villiers tok raskt Parlamentets side for å forhindre sanksjoner mot ham selv.
Utenriksaffærer
I 1623 fulgte Buckingham prins Charles (senere Karl I av England) til Spania for å finne en hustru til ham. De forsøkte å få ham gift med infanta Maria. Ekteskapsforhandlingene strandet da hennes far, Filip III, krevde at Charles måtte konvertere til katolisismen. Buckingham skal ha vært svært krass under forhandlingene, og hadde fornærmet sin spanske motpart så kraftig at den spanske ambassadøren bad Parlamentet om å få ham henrettet for sin oppførsel i Madrid. Men Buckingham sikret seg raskt popularitet da han kom hjem, ved å oppfordre til krig mot Spania. I 1624 lyktes han med å forhandle frem en avtale om ekteskap mellom tronarvingen og Henrietta Maria av Frankrike. Dette ble ikke tatt godt imot i England, ettersom hun var katolikk. Året etter sank hans popularitet ytterligere da han fikk skylden for den mislykkede von Mansfeld-ekspedisjonen for å ta tilbake Pfalz. Hans synkende popularitet betydde dog lite på det tidspunkt, ettersom kronprinsen tok tronen som Karl I. Buckingham var den eneste av Jakob Is hoffmedlemmer som beholdt sin posisjon under den nye kongen.
Buckingham ble satt til å lede en ekspedisjon for å gjenta Francis Drakes bragd: Å ta den spanske marinens hovedhavn i Cádiz og brenne flåten. Planen var taktisk god. Man skulle stige i land lenger opp langs kysten og marsjere inn i byen. Men styrkene var dårlig bevæpnet, dårlig trent og hadde dårlig disiplin. Da de fant et vinlager ble de rett og slett fulle, og angrepet måtte avbrytes. Den engelske hæren holdt en kort periode en liten havn lenger ned langs kysten, men ble så tatt ombord i skipene igjen.
Han ble så sendt vestover for å avskjære den spanske sølvflåten. Spanjolene fikk nyss om planene, og unngikk enkelt bakholdet som var planlagt. Buckinghams flåte gikk tom for mat og rent vann, og med mannskap som var syke og døende av sult og sykdom kom flåten seg såvidt tilbake til England i skam.
Det neste oppdraget var å forhandle med den franske regenten, kardinal Richelieu. Kardinalen skulle få støtte fra engelske skip i sin kamp mot hugenottene, mens England skulle få fransk støtte i kampen mot de spanske styrkene som okkuperte Pfalz. Dette kom ikke til noe, og Parlamentet var svært opprørt over tanken på at engelske protestanter skulle hjelpe kardinalen å kjempe mot franske protestanter. Dette styrket hos mange frykten for krypto-katolisisme ved hoffet.
Parlamentet forsøkte å stille Buckingham for retten på grunn av Cádiz-ekspedisjonen, men kongen oppløste forsamlingen før den kunne gjennomføre dette. Buckingham sørget for å få erklært krig mot Frankrike, noe som førte til at England var i konflikt med både huset Bourbon og huset Habsburg, to av de sterkeste dynastiene i Europa.
Død
I 1627 ledet Buckingham en ny ekspedisjon til Frankrike, denne gang for å unnsette hugenottene som var beleiret i La Rochelle. Han mistet 4000 av en styrke på 7000 mann. I 1628 var han i ferd med å organisere et nytt forsøk, men den 23. august ble han stukket ned og drept i Portsmouth av John Felton, en marineoffiser. Drapet skjedde på grunn av en personlig konflikt mellom de to. Felton ble hengt for drapet i november.
Hertugen ble stedt til hvile i Westminster Abbey.
FNs tusenårsmål
Tusenårsmålene (Millennium Development Goals) er FNs oppskrift på hvordan man skal bekjempe fattigdom i verden. Tusenårsmålene har åtte felles mål, som FN skal få til innen 2015. Tusenårsmålene er et barn av Tusenårserklæringen som ble vedtatt på det store Tusenårstoppmøtet (Millennium Summit) i 2000. Tusenårsmålene er en oppsummering av mange toppmøter som fant sted i regi av FN på 90-tallet. Alle medlemslandene i FN skrev under på Tusenårserklæringen. Tusenårsmålene representerer noe nytt fordi de er konkrete, tidsbestemte og målbare. Målene er en viktig rettesnor for nasjonale myndigheter, FN og andre organisasjoner som jobber for å redusere fattigdommen i verden.
Tusenårsmålene består av åtte mål med 18 delmål og 48 indikatorer, som gjør målene målbare. Det overordnede målet er mål nummer 1: Halvere andelen mennesker som lever for under én dollar om dagen.
De åtte Tusenårsmålene
1. Utrydde ekstrem fattigdom og sult
3. Styrke kvinners stilling
4. Redusere barnedødeligheten
6. Stoppe spredning av hiv/aids, malaria og andre dødelige sykdommer
7. Sikre miljømessig bærekraftig utvikling
8. Bygge et globalt partnerskap for utvikling
Se også
Bærekraftige utviklingsmål
Eksterne lenker
פסגת המילניום
Asphaera
Asphaera er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten, som kan være fra familiene leppeblomstfamilien, Loganiaceae og Verbenaceae.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Amerika.
Systematisk inndeling
Artene har noen ganger vært plassert i slekten Omophoita. Listen er ufullstedig.
Universiti Malaya
Universiti Malaya (forkortet UM, historisk også Malaya) er et offentlig universitet i Kuala Lumpur i Malaysia. Det er Malaysias eldste og mest anerkjente universitet. Det ble grunnlagt i sin nåværende form i 1949, men har røtter tilbake til et medisinsk fakultet grunnlagt i 1905.
Ordosplatået
Ordosplatået, også kalt Ordosørkenen (forenklet kinesisk: 鄂尔多斯沙漠; tradisjonell kinesisk: 鄂爾多斯沙漠; pinyin: È'ěrduōsī Shāmò), er et steppe- og ørkenlandskap for det meste i Indre Mongolia nord i Folkerepublikken Kina. Tidligere ble platået også kalt He-tau og senere He-nan. Regionen ligger i gjennomsnitt 1200 moh.
Platået omgis i vest, nord og øst av Den gule flods nordlige store bue. I sør og øst avgrenser Den kinesiske mur platået fra det fruktbare løssplatået i provinsen Shaanxi. Selv om størstedelen av Ordos ligger i Indre Mongolia er det også deler av platået som strekker seg inn den autonome regionen Ningxia Hui og provinsene Shaanxi og Gansu.
Den nordlige delen av platået består av stepper og halvørkener som her og der går over i sandørken. Selv om det meste er steppeland er det en del geografer som definerer området som en del av ørkenene Alashan eller Gobi. Kubuqiørkenen ligger på Ordosplatået. I sør er det her og der mulig med åkerbruk, dersom vannføringen i elvene der tillater det. Desto lenger øst man kommer desto mer nedbør får området, slik at sauehold og geitehold flere steder går over områder der vanlig jordbruk er mulig.
I 1989 var befolkningen på Ordosplatået beregnet til 1,2 millioner, hvorav 88 % var hankinesere og kun 12 % mongoler.
Gemylus
Gemylus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, korte og brede, mørke trebukker. Antennene tynne, omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet, noe bredere enn langt, uten tenner på sidene. Dekkvingene er utvidete bakover (litt pæreformede), med hvite flekker.
Utbredelse
Det er én art på Filippinene og én på Molukkene, slekten for øvrig er bare kjent fra Fiji.
Khristophor Araratov
Khristophor Araratov ble født inn i en adelig familie i 1876 i Tbilisi. Hans far, Karapet Avetikovitsj Araratov, var oberstløytnant i den russiske hæren. Araratov begynte sin militære utdannelse som kadett i Tblisi før han begynte ved en artilleri-skole i St. Petersburg. i St. Petersburg ble Araratov anerkjent som en av tre beste studentene, og dette ga ham den militære graden fenrik og han fikk lov til velge plassering av hans videre militære tjeneste.
Romed Baumann
Romed Baumann (født 14. januar 1986 i Hochfilzen, Tirol) er en østerriksk/tysk alpinist. Han har både østerriksk og tysk statsborgerskap og konkurrerte for Østerrike til 2019 og deretter for Tyskland.
Khristophor Araratov
Araratov tjenestegjorde som oberstløytnant under den første verdenskrig. Han ble tildelt flere medaljer for hans tapperhet og mot i møte med fienden, under denne krigen. Araratov var i Romania da den russiske revolusjonen fant sted i 1917 og Russland kunngjorde at de ville trekke seg ut fra den første verdenskrig. I april 1920 ble Araratov forflyttet til byen Kars i Tyrkia som en militær guvernør for denne regionen. Men i oktober samme år ble byen overgitt til tyrkere. Da ble Araratov tatt til fange av tyrkerne, men senere ble han satt fri fra fangenskap.
Romed Baumann
Karriere
Etter at han ble juniorverdensmester i utfor i 2004, fikk han sin debut i verdenscupen i utforrennet i Sestriere, der han endte på 26.-plass. Samme år ble den unge tiroleren østerriksk mester i kombinasjonsøvelsen
Khristophor Araratov
I 1937, under den store terroren i Russland, ble Araratov arrest sammen med en rekke andre nasjonalister og anti-sovjeter arrestert i Sovjetunionen. Denne arrestasjonen fant sted den 2. september 1937. Cirka tre måneder senere ble Araratov og flere andre «fiender av Sovjetunionen» henrettet. Araratov ble senere rehabilitert posthumt og alle anklagene mot ham ble frafalt.
Romed Baumann
Karriere
Vinteren 2005/06 ble han igjen juniorverdensmester, denne gang i kombinasjonen. Først i 2006 fikk han forsøke seg i verdenscupen igjen, og oppnådde en 14.-plass i slalåm i finske Levi. 11. desember 2006 oppnådde han sin første pallplass i verdenscupen, en andreplass i superkombinasjonen i Reiteralm, bare slått av den kroatiske toppalpinisten Ivica Kostelić.
Den 22. februar 2009 vant han sin første verdenscupkonkurranse – superkombinasjonen i Sestriere.
Denis Pimankov
Denis Pimankov (født 4. februar 1975) er en russisk svømmer.
Romed Baumann
Karriere
Han ble nummer to i super-G i VM i alpint 2021 i Cortina.
Denis Pimankov
Han representerte Russland under Sommer-OL 2004 i Athen, der han deltok i stafettene. Han tok ett stafettsølv under Sommer-OL 1996.
Romed Baumann
Karriere
Baumann representerte Tyskland under Vinter-OL 2022 i super-G der han kom på 7. plass.
Grande (elv i Bolivia)
Grande (spansk: Río Grande eller Río Guapay) er ei elv i Bolivia.
Den har sitt utspring på sørhellingen av Sierra de Cochabamba, øst for byen Cochabamba. Den kalles her Rocha og krysser Cochabambabekkenet i vestlig retning. Etter 65 km snur elva mot sørøst og etter ytterligere 50 km løper den sammen med elva Arque i 2 350 meters høyde.
Etter samløpet kalles elva Caine over de neste 162 km, og renner fortsatt i ei sørøstlig retning, før den endrer navn til Grande. Etter i alt 500 km snur elva mot nodøst og renner i en vid kurve rundt byen Santa Cruz.
Etter 1 438 km løper Grande sammen med elva Ichilo, som er ei sideelv til Mamoré og tilhører Amazonasvassdraget.
Verdenscupen i synkronsvømming 1997
Verdenscupen i synkronsvømming 1997 (verdenscupen i synkronsvømming) ble arrangert i Guangzhou i Kina i 1997.
Hide
Hideto Matsumoto (japansk 松本 秀人 Matsumoto Hideto, stort sett omtalt som hide, født 13. desember 1964, død 2. mai 1998) var en japansk musiker. Han ble berømt som gitarist i bandet X Japan og hadde senere også suksess i bandene Zilch, hide with Spread Beaver og som soloartist.
Biografi
Hideto Matsumoto ble født i St Joseph's Hospital, Midorigaoka, Yokosuka, 13 desember 1964. Han studerte engelsk i 3 år, etterfulgt av en innmelding i Yokosuka Tokiwa Junior High School. Han ble interessert i rock and roll da han var 15 år gammel gjennom albumet Alive! av Kiss. Samme året fikk han sin første elektriske gitar av bestemoren sin, en Gibson Les Paul Deluxe.
Elgeseter gård
Elgeseter gård, nå oftest kalt Vollan, var en storgård i Strinda kommune, ca. 1 km sør for Trondheim sentrum. I 1863 ble bygrensen flyttet, og gården ble matrikulert med adressen Klostergata 1 i Trondheim kommune. Gården var i sin tid hovedgård for Elgeseter kloster.
Elgeseter gård var en meget stor eiendom, som omfattet hele Nidarø, Singsaker, Gløshaugen, det nåværende Elgeseter og Øya – og Tempe og Valene.
I dag er størrelsen redusert til ca. 4 345 m², men navnet Elgeseter brukes fortsatt som navn på hele bydelen. På eiendommen står også Hagbarth Martin Schytte-Bergs bygning for Statsarkivet fra 1922.
Av gårdens bygninger er det kun hovedbygningen som fortsatt står.
Historie
Elgeseter gård var hovedgård for Elgeseter kloster frem til reformasjonen. Klosteret ble etablert i 1183, men gården er trolig mye eldre enn dette.
Etter reformasjonen ble Elgeseter kloster sekularisert, og gården ble deretter krongods. I 1580 ble den gitt som len til en Hans Knudssøn, som hadde utmerket seg under svenskenes felttog mot Trøndelag 1563–70.
I 1669 ble gården solgt til den første private eieren, oberstløytnant Wellichen i København. Gjennom størstedelen av 1700-tallet, var den i familien Klingenbergs eie. Fra 1796 startet utstykking av eiendommen. I 1819 hadde den ennå ca. 375 mål mark, mesteparten dyrket.
I matrikkelen fra 1838 er det oppført rundt 30 eiendommer som var utskilt fra Elgeseter gård, og i 1886 var antallet økt til 112 bruksnummer.
De siste private eierne av hovedbruket var orgelbyggerne Albrechtsen og Christensen. I 1850 kjøpte Trondheim kommune gården på auksjon, for å benytte den som tvangarbeidsanstalt. Den ble benyttet til dette formålet helt frem til 1910, avbrutt av en periode, 1854–1863, da den fungerte som kvinnefengsel. Fra 1911 er hovedbygningen benyttet som utleieboliger.
I dag inngår hovedlåna med gårdsrom i gårdsnummer 405 bruksnummer 54, en eiendom på rundt 4 345 m². Selv om Statsarkivets gamle bygning og Elgeseters hovedbygning står på samme eiendom, er de matrikulert til ulike adresser: Statsarkivbygningen til Høyskoleveien 12; Elgeseter gårds gamle hovedbygning til Klostergata 1. Hjemmelshaver for eiendommen siden 1920-tallet er staten v/Statsbygg. Trondheim kommune leier ut hovedbygningen til boliger, via fremleie fra Statsbygg.
Hovedbygningen
På et udatert, usignert kart som antas å være fra rundt 1695, er gården inntegnet med bygninger rundt et lukket firkanttun. De siste drifts- og uthusbygningene ble revet da bygningen for Statsarkivet ble reist i 1920-årene, og nå er det kun hovedlåna som står igjen av det gamle gårdsanlegget. Bygningen er ikke fredet, men er vurdert av byantikvaren til å ha høy antikvarisk verdi. Den er en panelt trebygning i to etasjer, i hovedsak laftet. Det er ikke en typisk trønderlån. Arkitekturhistorikeren Kerstin Gjesdahl Noach mener det er mulig at bygningen allerede i 1793 var resultat av på- og sammenbygning av flere enkelthus. Bygningen har en kort fløy mot Klostergaten, og en litt lengre fløy av mur langs Høyskoleveien. Denne fløyen ble bygget i 1868 for tvangsarbeidsanstalten. Fløyen fra 1868 var opprinnelig lengre, men formannskapet ga staten tillatelse til å rive deler av den i 1927. Vinduene i murdelen er endret, men mot gården kan man se noen av de nå gjenmurte, buete vinduene.
Alderen på hovedbygningens eldste deler er ikke mulig å fastslå nøyaktig uten nærmere bygningsarkeologiske undersøkelser. Bygningen har klare trekk fra perioden rundt 1900. I Trondheim kommunes kommuneplan – arealdel 2012–24 vedlegg 5 Hensynssoner utvalgte kulturmiljø – er gården spesielt nevnt under pkt. 11.8 (dat. 4. desember 2012) Beskrivelsene er svært kortfattede, og kun ment som stikkord for hvilke historisk og antikvarisk relaterte miljøkvaliteter de enkelte områdene har (fra forordet): «Vollan (Elgeseter) er en av de gamle gårdene i byens nære omegn». Bygningen har fått betegnelsen Klasse B «Høy antikvarisk verdi» på kommunens Aktsomhetskart kulturminner, som er knyttet til kommuneplanen. Klasse B i byantikvarens klassifisering omfatter bygninger og anlegg som er sjeldne på en eller flere måter. De faller hovedsakelig innenfor én eller flere av følgende kategorier:
Punkt 3 og 5 er spesielt aktuelle for hovedbygningen på Elgeseter gård. Punkt 3 fordi den er et eksempel på/rester av en sentrumsnær storgård, punkt 5 som hovedgård for Elgeseter kloster; som det store hovedbruket som har gitt bydelen Elgeseter sitt navn og avgitt arealer til mange kjente eiendommer og bygninger; som tvangsarbeidsanstalt og kvinnefengsel. Den har også tilknytning til forfatteren Sigrid Undset, som tilbrakte sommerferier her som barn, da hennes farfar, Halvor Undset, var forstander for tvangsarbeidsanstalten.
Gårdsnavnet
Det siste leddet i navnet Elgeseter, ”setr” betyr sete/bosted, men betydningen av det første leddet (El-; Elle- eller Elge- avhengig av skrivemåte) er ikke forklart. Oluf Rygh skrev i Norske Gaardnavne fra 1897 om navnet Elsæter/Elgeseter at betydningen av første ledd er usikker. Han skrev videre: «Da Gaarden var bleven Plads for Kloster og Kirke foranledigede dette en Omtydning af Navnet til Helgasetr, det hellige Sæde (”sancta sedes”), som dog ikke fortrængte den gamle Form.» I Norsk stadnamnleksikon (1976) nevner historiker Jørn Sandnes ulike skrivemåter, som Ælgisætr og Helgasetr i middelalderen. Den gammelnorske formen var Elgisetr. Det første leddet har av en tidligere navneforsker, Magnus Olsen, vært tolket som det germanske alg (gotiske alhs), som betyr helligdom, og at det i så fall må ha vært et kultsted her fra hedensk tid. Sandnes gjengir dette, uten å diskutere det. Han skriver, som Rygh, at når navnet ofte er skrevet Helgasetr og lignende, er dette en omtydning, etter at det kom kloster hit.
I 2001 skrev navneforskeren Per Vikstrand at spørsmålet om et sakralt ”*alh- ” noen gang har eksistert i Norden, tilhører sakralnavneforskningens mest kompliserte og mangefasetterte problem, og sannsynligvis aldri kan gis en entydig løsning.
Fra 1700-tallet begynte navnet Vollan å bli brukt om gården. Historikeren Wilhelm K. Støren mente dette kunne være et gammelt, folkelig navn basert på «Sprjotarvollene/-vollan», som området kaltes i sagaen.
Shanghaighettoen
Shanghaighettoen (eller Restricted Sector for Stateless Refugees, 無国籍難民限定地区, Mukokuseki nanmin gentei chiku) også kjent som Hongkou-gettoen var et område på ca. 2,5 km² i distriktet Hongkou i det da japanskokkuperte Shanghai i Kina der rundt 20 000 jødiske flyktninger, for det meste fra Det tredje rike, tok tilflukt og slik unnslapp holocaust.
I Shanghai fantes det allerede to jødiske menigheter: Én for baghdadijøder, og én for russiske jøder som var flyktet fra Russland etter oktoberrevolusjonen. Blant de jøder som klarte å redde seg ut fra det tyskkontrollerte Europa var det også en rekke ledere og elever fra europeiske yeshivaer (yeshivot).
Fotografen Arthur Rothstein, på oppdrag fra United Nations Relief and Rehabilitation Administration, dokumenterte forholdene i gettoen i 1946.
Derryveaghfjellene
Derryveaghfjellene (irsk: Cnoic Dhoire Bheatha) er et fjellområde nordvest i provinsen Ulster på øya Irland. Området utgjør en stor del av grevskapet Donegal i republikken Irland, og er det området i Irland som har lavest befolkningstetthet. Fjellene skiller kystdelene av grevskapet, som Gweedore og Glenties, fra de store innlandsbyene som Ballybofey og Letterkenny. Den høyeste toppen i Derryveaghfjellene er Errigal, 751 meter over havet.
Derryveaghfjellene ligger 220 km nordvest for hovedstaden Dublin. Fjellkjeden strekker seg 6,6 km i sørvestlig-nordostlig retning. Området er preget av et maritimt kystklima. Den gjennomsnittlige årlige temperaturen i området er 6 °C. Den varmeste måneden er juli, når gjennomsnittstemperaturen er 12 °C, og den kaldeste er februar, med 1 °C.
Thai Mueang (kommune)
Amphoe Thai Mueang (Thai Mueang kommune, thai อำเภอท้ายเหมือง) er en kommune i provinsen Phang Nga, Thailand. Kommunenes areal er 611,8 km², og i 2005 var folketallet totalt 45 547, som gjør den til den mest folkerike kommunen i provinsen.
Stepan Ganzej
Stepan Sergejevitsj Ganzej (russisk Степан Серге́евич Ганзей, født 30. mai 1981) er en russisk svømmer.
Thai Mueang (kommune)
Tettstedene i kommunen er, regnet fra nord mot sør:
Stepan Ganzej
Han representerte Russland under Sommer-OL 2004 i Athen, der han deltok i stafettene.
Thai Mueang (kommune)
Befolkningen er overveiende buddhister, men det bor en del muslimer spesielt i sør, ikke minst rundt tettstedet Bang Khli som har en pakistansk befolkning og kommunens to eneste moskeer.
Geografi og dyreliv
Kommunen består stort sett av en lav kystslette langs Andamanhavet i vest, med skogkledte åser i øst. Similan-øyene ute i Andamanhavet hører også til kommunen. Fjellene når opp i 642 moh. i nord (Khao Lam Ru), 622 moh. midt i kommunen (Khao Khanim), og 720 meter helt oppe i nordøst, på grensen til Takua Pa kommune som ligger i nord, og Phang Nga kommune som grenser i øst.
Midt i kommunen ligger et stort elvedelta som dannes av elvene Mae Yai og Nam Tok Lam Pi, med et meget rikt plante- og dyreliv. En viktig, vernet banyanskog i deltaet ble derimot totalskadd av tsunamien i 2004. En rekke fosser i elvene utgjør viktige rekreasjonssteder, hvorav fossen Lam Pi er mest kjent. Det er utstrakt verning med nasjonalparker omkring fosser og fjellområder.
Formelbil
En formelbil (engelsk: formula car eller open-wheel car) er en enseters racerbil med hjulene utenfor karosseriet. Formelbiler skiller seg fra gatebiler, sportsbiler, og standardbiler, hvor hjulene er dekket av karosseri eller støtfangere.
Thai Mueang (kommune)
Geografi og dyreliv
Helt i sør ligger en geysir (Bo Dan-geysiren) ved tettstedet Bang Khli, og ytterligere en geysir ligger like over kommunegrensen i sør ved Khok Kloi.
Victoria Falls lufthavn
Victoria Falls lufthavn tjener turistindustrien i Victoria Falls i Zimbabwe og ligger 21 km syd for selve byen Victoria Falls. Nåværende rullebane er istand til å håndtere fly i størrelse opp til B737 og A319 eller tilsvarende. Det foreligger planer om å bygge en ny rullebane på 4 000 m som vil tillate at større fly kan trafikkere flyplassen. Større fly innebærer at Victoria Falls kan få direkte flyforbindelse med USA, Europa og Asia. Byggingen av en ny rullebane forutsetter bygging av ny terminal.
Thai Mueang (kommune)
Strender og turisme
Det er meget godt utbygd turisme i kommunen, som i turismesammenheng av og til regnes til Khao Lak-området. Sør for elvedeltaet for Mae Yai løper en nesten snorrett strandkyst (Thai Mueang Beach) som utgjør et 20 km langt, sammenhengende turismeområde.
Formelbil
En typisk formelbil har en minimalistisk sittebrønn (cockpit) med halo-bøyle og plass kun til føreren, som har hodet i friluft. I moderne formelbiler ligger motoren oftest direkte bak føreren og driver bakhjulene. Formelbilens karosseri er utformet for å gi kjøretøyet størst mulig aerodynamisk marktrykk, som presser bilen mot underlaget for dermed å oppnå maksimalt veigrep. Mange formelbiler har også vinger foran og bak på bilen, i tillegg til et svært lavt og praktisk talt flatt gulv, som bidrar til å oppnå ytterligere marktrykk.
Victoria Falls lufthavn
Flyplassen er åpen 12 timer i døgnet (08 – 20). Den tilbyr de vanlige fasiliteter som parkering, handling av frakt og passasjerer, tilgang på flydrivstoff, værtjeneste, informasjon, bank, restaurant og tax-free butikker.
Thai Mueang (kommune)
Strender og turisme
De viktigste kystområdene fra nord til sør er:
En rekke buddhistiske templer utgjør ved siden av strendene og naturopplevelsene grunnstammen i turismen.
Formelbil
Formlene for de fleste klasser av formelbiler reguleres av FIA. Det viktigste unntaket er den amerikanske IndyCar-serien. Det konkurreres i ulike klasser, hvor Formel 1 er den høyeste. Andre serier er GP2, GP3, Formel 2, Formel 3, Formel Ford, Formel Renault, Formel BMW, International Formula Master og Superleague Formula. Tidligere klasser er Formel 3000, Formel 5000 og Formel Junior.
Thai Mueang (kommune)
Økonomi og næringsliv
Rundt turismen er det bygd opp en stor tjenestesektor med butikker, banker, bilutleie, dykkerforretninger og internettkafeer. Betjeningen av turistene er den dominerende sektoren i kommunens økonomi.
Marinebasen Phang Nga Naval Base og luftforsvarsstasjonen Thap Lamu Air Defence Batallion er også viktige arbeidsplasser, og rundt disse er det marine forskningssentra, kystradiostasjon, et fiskebåtverft og et marinehospital.
Kommunesenteret Thai Mueang har en del næringsvirksimhet knyttet til salg og utleie av biler, bensinstasjoner, post- og telefonsentraler, samt forskningsstasjoner for kystfiske, landbruk og gummidyrking.
Tradisjonelle næringsveier opprettholdes, men har mindre betydning enn før – kystfiske og dyrking av kokos-, banan- og gummitrær.
Forskning og utdanning
Det er en rekke skoler i kommunen, og en yrkesrettet høyere skole (Thaimueang Occupation Training College) i Thai Mueang. Dessuten har to utenomregionale universiteter sine kystbiologiske og marine campuser i kommunen.
Det er fire marinvitenskapelige forskningsstasjoner og institusjoner i kommunen:
Videre finnes følgende økologiske og landbruksvitenskapelige institusjoner:
Robert Jacquinot de Besange
Robert Charles Joseph Emile Jacquinot de Besange (født 15. mars 1878 i Saintes i Frankrike, død 10. september 1946 i Berlin i Tyskland) var en fransk adelsmann og katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han er best husket for å ha opprettet en internasjonal sikkerhetssone, den såkalte Jacquinotsonen, i Shanghai, i 1937.
Biografi
Robert Jacquinot de Besange stammet fra en adelsfamilie med røtter i Lorraine, familien anså seg å være i slekt med Jean d'Arc. Han ble født i Saintes, men vokste opp i Brest i Bretagne. Han sluttet seg til jesuittordenen i 1894, og fikk sin formasjon og teologiske utdannelse i Canterbury, Saint Helier, Belgia, Paris, Salisbury, Hastings og Liverpool. Han ble sendt til de franske jesuitters kinamisjoner, med hovedsete i Zikawei i Shanghai i 1913. Den såkalte Jacquinotsonen, i Shanghai, som han fikk i stand, var et område der flyktninger skulle være sikret mot japanske styrkers angrep og bombardement under og etter den japanske erobring av Shanghai i 1937, under den annen sino-japanske krig. De kinesiske forsvarere av Shanghai hadde også lovet fader Jacquinot å ikke etablere forsvarsstillinger i dette området. Han oppnådde dette ved en tidlig form for skytteldiplomati; han hadde reist både til Japan og der møtt utenriksminister Hirota Koki, og til Chongqing i Kinas indre deler og møtt generalissimo Chiang Kai-shek. Han dro også til Washington D.C. der han møtte president Franklin D. Roosevelt som sikret ham 750 000 US dollar for prosjektet.
Det anslås av 250 000-300 000 kinesere fikk beskyttelse i dette sikkerhetsområdet av Shanghai. Området var i og for seg ikke en nøytral sone. Inntil den japanske erobring av byen var den patruljert av kinesisk politi. Etterpå organiserte fader Jacquinot den fredelige overdragelse av politiansvaret fra kineserne til japansk militærpoliti. Området var heller ikke 100 prosent sikkert – på et tidspunkt fjernet japanerne et mindre antall flyktninger av grunner de ikke angav.
Både japanske og kinesiske myndigheter bidro økonomisk til sonen, og gav Jacquinot åpen anerkjennelse for hans humanitære innsats. Han ble også beundret for sitt personlige mot – med sin trearm (han hadde mistet en arm under første verdenskrig) kunne han slå truende japanske soldater i hodet.
Året etter klarte fader Jaquinot å komme seg til Hankou enda lenger inne i landet, for å opprette en sikkerhetssone for flyktninger også der. Han kom seg dit før de japanske styrker inntraff, og klarte å arrangere byens franske konsesjonsområde og de tidligere britiske, tyske og russiske konsesjoner som sin sikkerhetssone. Inn i denne sonen flokket det seg ca 100 000 kinesere som ikke ville eller kunne flykte unna de invaderende styrkene. Det ble også opprettet sikkerhetssoner etter samme forbildene flere andre steder i Kina.
Sikkerhetssonen i Shanghai ble oppløst i juni 1940.
Da han døde i 1946 i en alder av 68 år, var han leder for Vatikanets hjelpekommisjon for flyktninger og displaced persons i Berlin.
Jacquinotsonen, da med henvisning til Shanghai, er nevnt ved navn i protokollene og kommentarene til Genèvekonvensjonen av 1949.
Film
Hans virke beskrives i den planlagte (2009) filmen Jacquinot: A Forgotten Hero regissert av Krzysztof Zanussi.
Mhairi McKay
Mhairi McKay (født 18. april 1975 i Glasgow, Skottland) er en skotsk golfspiller som spiller på LPGA-touren og Ladies European Tour.