cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kiowa
Nye kriger
Den amerikanske hovedstrategien var denne gang å sulte ut den besværlige motstanderen. USAs militærledelse innhentet regjeringens godkjenning for sin plan om å utrydde bøflene på den sørlige prærien. Strategien lyktes, alt i 1874 var bisonokser blitt et uvanlig syn. Kiowaene raid dreide seg dermed stadig mer om tyveri av matvarer, og i februar 1875 kapitulerte kiowaenes siste høvdinger, Mama'nte, Dohasan (d.y.), Manyi-ten og Guipago. Kiowaene ble tvangsflyttet til et indianerreservat, og hestene deres ble innsamlet for å selges på auksjon. I oktober 1892 ble reservatet ved Fort Sill gjort om til individuelle eierlotter, og Kiowas ble tvunget mot sin vilje å "tråkke den hvite manns vei" i de fleste henseender. Deres fellesaffærer ble overtatt av The Kiowa-Comanche-Apache Intertribal Business Committee.
Hesten og bøffelen som kulturelle innslag
Som med alle andre prærieindianere var hesten og bøffelen de to materielle fundamenter for kiowastammens økonomi og kultur. Typiske kulturtrekk var den nomadiske levemåten og at både den mobile bopælen (tipien) og dens innredning hovedsakelig bestod av bøffelskinn. Et annet kjennetegn ved præriekulturen var at kiowaene var soltilbedere og jevnlig fremførte soldansen.
Hesten var ekstremt viktig for alle præriestammer, men kiowaene utmerket seg likevel ved sitt omfattende hestehold. De eide flere hester per person enn noen annen præriestamme, og hestehold var tydeligere en individuell status og velstandsmarkør for dem enn for de fleste andre stammer. Deres innbyrdes rangering ble bestemt av en kombinasjon av krigsbragder og rikdom samt til en viss grad religiøs autoritet.
Som et præriefolk rikt på hester forsynte kiowaene lenge flere stammer langt nordpå, blant andre arikaraene, med ridedyr i bytte for især mais og andre jordbruksprodukter. . De byttet til seg ettertraktede europeiske varer i forskjellige handelsposter, da slike ble oppført tett på kiowaene i tiden etter 1830.
Grupperinger
Formelt ble kiowa delt inn i syv band («band», «subtribe»). Inndelingen var rent sosiopolitisk og relativt uavhengig av slektsforhold, og enhetene kan derfor ikke kalles «klaner» eller lignende. Hvert band hadde sin sjef, formelt underordnet sjefen. Et av de syv bandene, «kuato», ble fullstendig utryddet av lakota rundt 1780.
Inndelingen kunne leses av hvordan teltene sto i leiren:
Sosial status
På tvers av denne politiske oppdeling gikk en sosial. Stammen ble delt inn i fire klasser:
Ekteskap
Ekteskap kunne inngås av menn ved 16 år og kvinner ved 14 år. En mann kunne i prinsippet ha så mange koner han ville, opptil ti er det belegg for i kildene. Frieriet var typisk for præriestammene og innebar at frierens venner overrakte en hestegave til den potensielle brudens foreldre. Etter samråd med nære slektninger, spesielt kvinnens bror, ble avgjørelsen tatt av foreldrene. Etter ekteskapet flyttet mannen vanligvis inn hos svigerfamilien. Kiowas slektsregning er imidlertid ikke matrilineær. Stamtavle beregnes likt gjennom begge foreldrene. En stor del av barnas læring skjer gjennom nære kontakter med besteforeldrene. Det pleide å bli ansett som ekstremt uheldig hvis et barn ikke hadde noen besteforeldre i live når det var på tide at undervisningen tok til. Det ble virkelig ansett som en dårlig start.
Krigsorganisasjon
Likt med mange andre præriestammer hadde kiowa en egen militær organisasjon (Yápahe = krigere) bestående av en rekke krigerselskap med visse opptaksskrav, selv om hvem som helst kunne initiere og lede et krigstog hvis bare et antall frivillige slo seg under ham. Krigerselskapene var seks i antall:
Likesom i noen andre stammer, som cheyennene og hidatsaene, var «hundene» det ledende krigerselskapet. Kaitsenko var begrenset til ti medlemmer med veldig god krigserfaring. De var også ansvarlige for å håndheve lov og orden i stammen.
Singapores Grand Prix 2011
Singapores Grand Prix 2011 (offisielt navn: 2011 Formula 1 SingTel Singapore Grand Prix) var et Formel 1-løp som ble arrangert på Marina Bay Street Circuit i Singapore 25. september 2011. Det var det fjortende løpet i Formel 1-sesongen 2011, og fjerde gang Singapores Grand Prix ble arrangert i Formel 1-sammenheng.
Bakgrunn
Løpet var den første anledningen hvor den nåværende verdensmesteren Sebastian Vettel kunne sikre seg sitt andre førermesterskap.
Kvalifisering
Noter til tabellen:
Løpet
Noter til tabellen:
George Davis (fotballspiller)
George Henry Davis (født 5. juni 1881 Alfreton i Derbyshire, død 28. april 1969 i Wimbledon i London) er en engelsk tidligere landslagsspiller i fotball som spilte for to engelske og en canadisk fotballklubb.
Davis spilte to landskamper for.
Biografi
George Davis startet sin karriere i Alfreton Town i 1896 før han gikk til Derby County i 1899, og i 1903 spilte han på Derbys lag som tapte 6-0 for Bury i FA-cupfinalen. Året etter debuterte han på det engelske landslaget mot den 29. februar 1904.
Etter 155 obligatoriske kamper for Derby County valgte han, 26 år gammel, å returnere til sin gamle klubb Alfretown Town i 1908.
I 1912 emigrerte han sammen med sin kone til Canada for å starte på nytt. Han fortsatte med aktiv fotball, og fikk en canadisk cupmedalje med Calgary Hillhurst i 1922, 19 år etter at han fikk sølvmedalje med Derby County.
Etter fotballkarrieren hadde han suksess i hotellbransjen.
Sportsklubben Gjøa/Hard
Sportsklubben Gjøa/Hard (stiftet 16. april 1914) er et norsk idrettslag fra Oslo. Klubben er et resultat av en sammenslutning i 1964 mellom Gjøa (stiftet 1914) fra Ila og Hard (stiftet 1936) fra Torshov. Gjøa/Hard driver med fotball, men drev i tidligere tider også med håndball, bandy, ishockey og ski.
Gjøa
Sportsklubben Gjøa ble grunnlagt i Bjerregaards gate 9 på Ila av åtte gutter i alderen 12-14 år. De videreførte sin Indianerklub Gule Ulv til Sportsklubben Bjerre. Året etter ble navnet endret til Sportsklubben Gjøa. I mellomkrigstiden hevdet klubben seg godt og kom blant annet til kvartfinalen i norgesmesterskapet i 1927, 1934 og 1939. I 1924 og 1931 vant Gjøa kretsserien i Oslo. Gjøa hadde tre landslagsspillere i fotball i mellomkrigsårene: Arthur Johansen (3 landskamper), Einar Larsen (1 landskamp) og Einar Sandberg (1 landskamp). Gjøa var dessuten blant landets første ishockeyklubber og var med på å stifte Norges Ishockeyforbund i 1934.
I 1945 gikk gutteklubben Skjold, Torshov, inn i Gjøa.
Hard
Sportsklubben Hard ble stiftet 18. april 1936 på Torshov og het opprinnelig Hardy. Klubben gjorde seg ikke bemerket før krigen, men spilte seg oppover i divisjonene i etterkrigsårene og hadde enkelte brukbare cupresultater.
Dagens Gjøa/Hard
I de senere år har klubben bare stilt lag i veteranklassen og medlemstallet har vært stabilt lavt. I 2010 presterte klubben likefullt å tjene 37 000 kroner gjennom grasrotandelen til Norsk Tipping selv om den bare hadde 27 medlemmer.
De frisiske øyer
De frisiske øyer er en øyrekke som strekker seg langs den nederlandske, tyske og danske nordsjøkysten, fra Noorderhaaks i sørvest, til Fanø i nordøst. Mellom øyene og fastlandet ligger Vadehavet. I området for de frisiske øyer finnes også sandbanker og halliger, tidevannsøyer.
Historie
Øygruppens navn kommer av at de fleste øyene (unntatt de danske øyene) har vært bebodd av frisisktalende innbyggere. Fortsatt snakkes det frisisk på øyene Terschelling, Schiermonnikoog (vestfrisisk), Amrum, Föhr og Sylt (nordfrisisk). På øya Wangerooge ble det snakket østfrisisk helt frem til 1930-årene.
Inntil på 1300-tallet var disse øyene en del av fastlandet. De frisiske øyene er i stadig endring som følge av naturkreftene. Hovednæringen på øyene er turisme, fiske og landbruk.
Oversikt over øyene
Øygruppen deles gjerne i tre på grunnlag av geografien:
De vestfrisiske øyer
De vestfrisiske øyene (nederlandsk Waddeneilanden, frisisk Waadeilannen) er betegnelsen for De frisiske øyene som hører til Nederland (provinsene Noord-Holland, Friesland og Groningen). Disse er (fra vest til øst):
De østfrisiske øyer
De østfrisiske øyene (tysk Ostfriesische Inseln) er betegnelsen for De frisiske øyene som hører til den tyske delstaten Niedersachsen. Disse er (fra vest til øst):
De «ikke-frisiske øyer»
De følgende øyene regnes ikke til De frisiske øyene, selv om de ligger mellom De øst- og nordfrisiske øyene (men området har aldri hatt frisisk bosetning):
De nordfrisiske øyer
De nordfrisiske øyene (tysk Nordfriesische Inseln) er betegnelsen for De frisiske øyene som ligger nord for elven Eider. De hører til den tyske delstaten Schleswig-Holstein og den danske Region Syddanmark (tidligere lå øyene under amtskommunene Sønderjylland og Ribe). De danske øyene har ikke hatt frisisk bosetning.
Øyene er (fra sør til nord):
Geestøy
Geest (norsk også gest) er den nederlandske og nedertyske betegnelsen for et landskap på grusavsetninger. Sylt, Amrum og Föhr er geestøyer. Dette betyr at de har bevart i det minste en kjerne av fastlandets opprinnelige landjord.
Ture Nerman
Ture Nerman (født 18. mai 1886, død 7. oktober 1969) var en svensk politiker, sosialist og kjent antifascist. Han deltok som journalist under den spanske borgerkrigen og var medlem av Riksdagen både for Socialistiska Partiet og Socialdemokraterna.
De frisiske øyer
Marskøy
De resterende nordfrisiske øyene samt Texel er derimot marskøyer. Det betyr at de består av fruktbare slamavleiringer. Øyene har m.a.o. ikke bevart noe av den opprinnelige fastlandsjorda.
Sandøy
De vest- og østfrisiske øyene er sandøyer. De består rett og slett av sand som havet har lagt fra seg. Derfor er de også i stadig bevegelse.
Ture Nerman
Mot slutten av livet endret han sine politiske standpunkter. Han ble tilhenger av svensk medlemskap i NATO og støttet USA i Vietnamkrigen.
De frisiske øyer
Dannelse og geomorfologi
I historisk tid har to stormfloer satt preg på de frisiske øyenes beskaffenhet: 1362 ble området mellom dagens øyer og fastland oversvømt av havet. 1634 forsvant flere Halligen, og en stor øy (Strand) ble delt i tre (Pellworm, Nordstrand og Nordstrandischmoor).
De vest- og østfrisiske øyene og sandbankene formes av vestøst-strømningen i den sørlige Nordsjøen. De eroderes m.a.o. fra vestsiden, mens de vokser på østsiden gjennom sandavleiringer på lesiden. Øyene vandrer derfor østover, spesielt de ubebodde, da disse ikke er sikret mot erosjon.
Tønsbergs Blad
Tønsbergs Blad, forkortet TB, er en dagsavis som kommer ut i Tønsberg og Færder kommuner i Vestfold og Telemark fylke. Mediehuset og hovedkontoret ligger ved brygga i Tønsberg. Mediehuset Tønsbergs Blad driver også nettavis (www.tb.no). Fra desember 2022 kommer Tønsbergs Blad som papiravis tirsdag, torsdag og lørdag. Mandag, onsdag og fredag lages det e-avis.
Avisen dekker hovedsakelig Vestfold-kommunene Tønsberg, Færder og deler av Sandefjord, men har tidligere hatt et solid fotfeste i kommunene Horten og Holmestrand. Avisen er Vestfolds desidert største lokalavis, med et opplag som er over dobbelt så stort som det de nest største Vestfold-avisene Sandefjords Blad og Østlands-Posten har. Tønsbergs Blads nettavis har også en tilleggsside, Vestviken 24 (www.vestviken24.no) hvor de skriver om blant annet næringslivet i Vestfold.
Historikk
Tønsbergs Blad ble grunnlagt i 1870 av den tyske bokbindermesteren Hans Jørgen Magnus Hansen. De første årene kunne avisen oppfattes som nokså radikal, men fra 1881, da Tønsberg Aktietrykkeri kjøpte Tønsbergs Blad, ble avisen nært knyttet til byens handelsstand og partiet Høyre. Avisen beholdt denne politiske sympatien i over hundre år, og ble etterhvert en innflytelsesrik lokalavis med høye abonnementstall, solid økonomi og også en viss rikspolitisk betydning som en partitro riksmålsavis.
I 1986 ble Tønsbergs Blad overtatt av Orkla Media. Redaksjonen og trykkeriet flyttet ut av Tønsberg sentrum til et eget avishus på Bjelland og Hogsnes i 1988. I oktober 2006 fikk Tønsbergs Blad Edda Media som ny eier. Edda Media eies igjen av Mecom Europe i London og ledes av de samme menneskene som tidligere utgjorde ledelsen i dagspressedelen av Orkla Media. I 2012 ble Edda Media og Apressen slått sammen til et nytt konsern med navnet Amedia.
Et eget helgebilag, Tønsbergs Blad Magasin, ble utgitt lørdager i mer enn ti år fra januar 2001. 26. september 2003 skiftet Tønsbergs Blad fra fullformat til tabloid. Mediehuset flyttet tilbake til Tønsberg sentrum i september 2006 da Pelagosgården stod ferdig ombygd.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Michael Baigent
Michael Baigent (1948–2013) var en newzealandsk forfatter, kjent som medforfatter på boka Hellig blod, hellig gral fra 1982. Han skrev hovedsakelig bøker som var kritiske til vedtatte historiske sannheter og om Jesu liv.
Baigent ble for alvor kjent i 2004 da han anklaget Dan Brown og hans bok Da Vinci-koden for være plagiat. I 2006 saksøkte Baigent og medforfatter Richard Leigh Random House for ti millioner pund (ca 120 millioner norske kroner), men tapte saken.
I 2006 utgav han boka The Jesus Papers: Exposing The Greatest Cover-Up In History. Han siste bok var Racing Toward Armageddon: The Three Great Religions and the Plot to End the World (2009).
Østlands-Posten
Østlands-Posten (ØP) er en dagsavis som kommer ut i Larvik i Vestfold. Fra desember 2022 kommer Østlands-Posten som papiravis tirsdag, torsdag og lørdag. Mandag, onsdag og fredag lages det e-avis. Avisen holder til på Torget 1.
Østlands-Posten dekker Larvik kommune i søndre Vestfold. Avisen ble grunnlagt som venstrepolitisk avis i 1881. I perioden 1896–1995 var Østlands-Posten eid av familien Næss. Fra 1943 til 1945 ble den slått sammen med Nybrott til Larvik Dagblad. Den ble en partipolitisk uavhengig dagsavis etter Venstres splittelse i 1972. Den gikk over fra middags- til morgenavis i 1995. Østlands-Posten eies av Norges nest største mediakonsern, Amedia.
Østlands-Postens nettavis er det største lokale nettstedet i søndre Vestfold.
Lokalradio
Østlands-Posten har drevet nærradio to ganger tidligere: først Radio ØP (1985–1987, på egen konsesjon), så Radio Larvik (2005–2007, på Radio Sentrums konsesjon).
Barcelona (provins)
Comarcas
Provinsen Barcelona består av følgende comarcas:
Skollenborg kraftverk
Skollenborg kraftverk er et vannkraftverk ved Skollenborg ca. 5 km sør for Kongsberg sentrum i Kongsberg kommune i Viken fylke. Kraftverket ble satt i drift i 1983, og utnytter et fall på 60 meter i Numedalslågen.
6. etappe av Tour de France 2010
1. spurt (Saint-Fargeau)
Etter 47 km
Skollenborg kraftverk
Verket er et elvekraftverk uten eget reguleringsmagasin. Numedalslågen er oppdemmet med en lukedam for kraftverket og vannet slippes inn i verket gjennom en segmentluke og en klappeluke.
6. etappe av Tour de France 2010
1. klatring (Côte de Bouhy)
4. kategori stigning etter 69,5 km
Skollenborg kraftverk
Det er installert to kaplanturbiner på totalt 97 MW. Normal årsproduksjon er på ca. 400 GWh. Årlig tilsig til verket er på 2851 millioner m³.
6. etappe av Tour de France 2010
2. klatring (Côte de La Chapelle-Saint-André)
4. kategori stigning etter 91,5 km
Skollenborg kraftverk
Kraftstasjonen er innsprengt i fjell. Vannet ledes i en 2100 meter lang utløpstunnel tilbake til Numedalslågen.
6. etappe av Tour de France 2010
2. spurt (Moulins-Engilbert)
Etter 163 km
Skollenborg kraftverk
Kraftverket eies av Glitre Energi Produksjon(69,2%) og Skagerak Kraft(30,8%).
6. etappe av Tour de France 2010
3. klatring (Côte des Montarons)
4. kategori stigning etter 179,5 km
Skollenborg kraftverk
Kraftverket erstattet kraftverkene Labro og Gravenfoss.
6. etappe av Tour de France 2010
3. spurt (Luzy)
Etter 195,5 km
4. klatring (Côte de la Croix de l'Arbre)
4. kategori stigning etter 204,5 km
Eksterne lenker
2010 Tour de France, Prologue to Stage 10
Barokkgitar
Barokkgitaren er en gitar fra barokktiden (ca. 1600-1750) og er en forløper for den moderne klassiske gitaren. Betegnelsen brukes også om moderne instrumenter som bygges etter samme modell.
Instrumentet var mindre enn en moderne gitar, var av en lettere konstruksjon og hadde tarmstrenger. Tverrbåndene på gripebrettet var vanligvis også laget av tarm og ble bundet på halsen. Et typisk instrument hadde fem strengekor hvor fire eller fem besto av et sett dobbeltstrenger slik at antallet enkeltstrenger var ni eller ti.
Om utviklingen fra femskors barokkgitar til moderne seksstrengs gitar: se mandora.
Historiske gitarmakere
Voboam-familien, Paris, Frankrike.
Historiske utøvere
David Ryckaert III (Antwerpen 1612-1661)
Fylkesvei 3506
Fylkesvei 3506 går mellom Tveiten og Harebakken i Arendal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 128 (Aust-Agder).
Skjenning
Skjenning er et trekantet og løvtynt flatbrød penslet med nysilt melk og sukker på den ene siden. I Inntrøndelag (indre deler av Trondheimsfjorden og Snåsavatnet) brukes skjenning som tilbehør til sodd. Skjenning kommer av begrept «å skinne» fordi den siden av flatbrødet som er sukret, skinner.
Skjenning ble bakt av en deig kokte, stappede poteter og havremel. Til utkjevlingen av de tynne leivene ble det brukt byggmel, og når leiven var godt festet til takken ble den smurt med melk tilsatt 3-4 spiseskjeer sukker pr liter. Skjenningen er ferdig stekt når leiven begynner å løsne fra takken. Det var viktig å kunne holde riktig og god varme på takken under stekingen, og før det kom elektriske takker var det best å bruke småkløvd baksteved for å kunne holde varmen jevn.
Skjenning ble ikke som annet flatbrød oppbevart i buret i hele leiver, men ble delt i fjordinger mens det enda lå på takka. Hver fjording ble så delt i to slik at det ble åtte biter av en leiv. Etter hvert som skjenningen er ferdig stekt ble bitene lagt i en kasse med god tyngde på lokket slik at de ikke skulle krølle seg.
Tsjulym
Tsjulym kan vise til:
Cynandra opis
Utseende
En middelsstor, svært bredvinget sommerfugl. Det er stor forskjell i farge mellom kjønnene. Hannen er brunsvart med en sterk blå glans, smale, lyse tverrstreker og noen små, hvite flekker i forvingen. Hunnen er brun med et bredt, hvitt tverrbånd som går over bakvingen og halve forvingen, ellers med noen gulhvite tegninger.
Utbredelse
Arten er utbredt i tropisk Afrika, fra Sierra Leone i vest til Uganda i øst og Angola i sør.
Suileng
Suileng (kinesisk: 绥棱县; pinyin: Suíléng Xiàn) er et fylke i den kinesiske provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det tilhører byprefekturet Suihua.
Folketallet var på 315,306 innbyggere i 1999.
Ernald Scattergood
Ernald Scattergood (født 29. mai 1887, død 2. juli 1932) er en tidligere engelsk landslagsspiller i fotball. Han debuterte på landslaget mot den 17. mars 1913. Scattergood spilte 1 kamp for.
Billy Lyall
William «Billy» Lyall (født 26. mars 1953 i Edinburgh, død desember 1989) var en skotsk musiker kjent for sin deltakelse i Bay City Rollers og Pilot. Lyall var keyboardist og vokalist i popbandet Bay City Rollers før han sammen med David Paton grunnla pop rock-bandet Pilot i 1973. I 1976 var han også med som studiomusiker på utgivelsen Tales of Mystery and Imagination fra bandet Alan Parsons Project, før Pilot omsider ble oppløst og ble en del av denne gruppa i 1978 uten han. Lyall døde av en aids–relatert sykdom i 1989.
Ernald Scattergood
Han overlevde første verdenskrig etter å ha blitt utsatt for gass, og spilte etter krigen 288 obligatoriske kamper for Bradford City.
Alpint under Vinter-OL 2010 – Super-G kvinner
Super-G-konkurransen for kvinner under Vinter-OL 2010 ble avholdt i Whistler Creekside i Whistler, Britisk Columbia 20. februar 2010.
Regjerende olympisk mester i øvelsen var Michaela Dorfmeister, Østerrike.
Armando Guebuza
Armando Emílio Guebuza (født 20. januar 1943) var president i Mosambik fra 2005 til 2015.
Han var FRELIMOs kandidat i valget i desember 2004 som han vant med 63,7% av stemmene. Han ble tatt i ed 2. februar 2005. Internasjonale observatører i valget kritiserte det faktum at den nasjonale valgkommisjonen (CNE) ikke klarte å gjennomføre et rettferdig og oversiktlig valg. De nevnte en rekke mangler ved valgautoritetene som det styrende partiet FRELIMO trakk nytte av.
Guebuza er et tidligere medlem av partiets politbyrå og tjente i en kort periode som del av det ti medlemmer store kollektive statsoverhode etter det uventede dødsfallet til Samora Machel i 1986.
Guebuza ble født i det nordlige Mosambik. Han sluttet seg til FRELIMO i en alder av 20 år, kort tid etter at det startet Mosambiks uavhengighetskrig mot Portugal. Innen uavhengigheten ble oppnådd i 1975, hadde Guebuza blitt en viktig general og leder i FRELIMO. Han ble innenriksminister i Machel-regjeringen og gav ordre om å tvinge portugisiske innbyggere til å forlate landet innen 24 timer, kjent som «24 20»-ordren på grunn av at innbyggerne ble begrenset til å ta med seg 20 kg med bagasje. I løpet av 1980-årene utviklet Guebuza et upopulært program kjent som «operasjon produksjon» hvor arbeidsløse mennesker fra de urbane områdene ble flyttet til landsbygda i de nordlige delene av landet.
Etter Machels død i et flykrasj i Sør-Afrika, ble han del av en komité som etterforsket omstendighetene rundt krasjet, men som ikke fant en endelig konklusjon. Han representerte FRELIMO i fredsforhandlingene med RENAMO-geriljaen som førte til fredsavtalen i Roma som ble signert i 1994.
Etter at den sosialistiske økonomiske politikken til president Joaquim Chissano ble oppgitt, som førte til privatisering av statsselskaper, ble Guebuza en vellykket og rik forretningsmann, særlig innen byggebransjen, eksport og fiskeindustrien.
Han ble valgt som FRELIMOs presidentkandidat i 2002 etter en tøff intern kamp i partiet. Han ble generalsekretær i partiet samme år.
I august 2021 ble sønnen Ndambi Guebuza dømt for korrupsjon.
Bogdan Laurentiu Otavă
Bogdan Laurentiu Otavă (født 13. februar 1987) er en rumensk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 24 i firer-bob.
Tsjulym (sideelv til Ob)
Tsjulym (russisk: Чулым) er ei elv i Krasnojarsk kraj og Tomsk oblast i Russland.
Den er en østlig (høyre) sideelv til Ob, og er stilleflytende og sterkt meanderende gjennom mesteparten av sitt løp. Elva er 1 799 km lang, 2 023 km med kildeelva Belyj Ijus (Hvite Ijus), med et nedbørfelt på 134 000 km².
Langs elva ligger byene Nazarovo, Atsjinsk og Asino.
Sikorsky S-61
Sikorsky S-61 er typebetegnelsen på de sivile versjonene av SH-3 Sea King-helikopteret. Det var det mest benyttede transporthelikopteret i forbindelse med petroleumsvirksomhet og passasjerflyging i en 30-35 årsperiode fra midten av 1960-årene.
Design og utvikling
I september 1957 vant Sikorsky en utviklingskontrakt med United States Navy for å bygge et anti-ubåt helikopter. Prototypen XHSS-2 Sea King fløy første gang den 11. mars 1959. Produksjonen av helikopteret, som senere fikk benevnelsen SH-3A, startet i september 1961. Helikopteret var i utgangspunktet utstyrt med to 930 kW (1250shp) General Electric T58-GE-8B turboshaft motorer.
Sikorsky utviklet også sivile versjoner av Sea King. De sivile versjonene var lengre enn de militære for å gi bedre plass i kabinen. Første flyging med S-61L ble utført den 2. november 1961. S-61L hadde to 1005 kW (1350shp) GE CT58-140 turboshaft motorer, den sivile versjonen av T58. S-61L har et understell uten stabilisatorer for landing på vann.
S-61N gjorde sin første flyging den 7. august 1962. S-61N var i hovedsak lik S-61L, men var mer tilpasset operasjoner over havområder ved at den hadde stabiliasatorer for landing på vann slik som Sea King. Både S-61L og S-61N ble etter hvert oppgraderte med blant annet kraftigere CT58-110-motorer og vibrasjonsdemping. S-61 var det første helikopteret i verden som fikk sivil sertifisering.
Det er senerere laget nedstrippede versjoner av S-61, blant annet av Carson Helicopters og HeliPro som laget en kortere versjon (populært kalt Shortski). Carson har også laget kompositt-hovedrotorblader som gir bedre ytelse enn de originale metallbladene.
Varianter
Noen av variantene:
Bruk i Norge
De to første S-61N kom til Norge sommeren 1966. Helikopter Service fløy selv maskinene fra Sikorsky-fabrikken i USA via Canada og Grønland til Norge. LN-ORE kom til Sola den 11. juli mens LN-ORH ankom rundt tre uker seinere.
Før Norge fikk sine egne statlige redningshelikoptre ble S-61N fra Helikopter Service (HS) benyttet i redningshelikopterberedskapen. HS fikk kontrakt med Justisdepartementet for å opprettholde én times beredskap med redningshelikopter på Sola og Bodø lufthavn i perioden fra 1. september 1970 til 1. mai 1973.
Studenterhuset Schultz’ gate
På grunn av endringer hos Plan- og bygningsetaten skiftet studenterhuset i 2016 adresse til Schultz' gate 29.
Utvikling av studentvelferd i Oslo tidlig på 1900-tallet
Sammen med Studiehjem for unge piker, Aulakjelleren og Frokostkjelleren, så var Studenterhuset et av de studentvelferdstilbud Norges første kvinnelige professor Kristine Bonnevie kjempet gjennom. Et Kristiania (dagens Oslo) i bolignød huset 270 studenter i Studenterhuset på et tidspunkt i 1920. Det kostet omtrent 60 kr i måneden for en seng på rom med 3-4 andre studenter, inkludert frokost. Husets studenter kunne spise middag med statsstøtte for 1,50 kr hos Studenternes Kristelige Forbund sammen med studenter huset annensteds. På dette tidspunkt huset staten studenter også i Inkognitogata 28 og i rom på Naturhistorisk museum i Botanisk hage på Tøyen. Det var dyrtid og en oppfatning om at bolignøden var midlertidig. Staten betalte 550.000 kr for Schultz' gate 7. Investeringen kunne forklares med at i fremtiden ville staten bruke huset til andre formål enn studenter, bare situasjonen snart bedret seg. For snart skulle Blindern studenthjem også stå klar, det legen Alette Schreiner var pådriver for.
SiO tar over
I 2008 ble Studentsamskipnaden i Oslo eiere av Studenterhuset, da Staten solgte bygget for 35 millioner kr. Studenterhuset drives fremdeles i samarbeid med beboerne, og det er sterkt fokus på videreføring av tradisjoner.
Den formelle organiseringen
Til tross for Studentsamskipnadens eierskap er studenthjemmet i høyeste grad selvdrevet av studentene. Det aller høyeste organet er allmøtene, der alle husets beboere (husitter) er pliktet til å møte. På disse møtene vedtas det egne husregler og en leder, kalt overinspektør, blir utnevnt. Overinspektøren sin oppgave er å holde kommunikasjon mellom studenthjemmet og SiO, og å ta inn nye beboere. Studenterhuset har 4. etasjer, hvor hver av etasjene er delt inn i venstre- og høyrefløy. I hver av fløyene er det en ganginspektør som har til oppgave å sørge for at den representative gangen er ryddig. Husets 8 ganginspektører utgjør det som kalles Kollegiet, hvilket er det nest høyeste organet i organiseringen til Hus. I Kollegiet formidles de enkelte gangenes interesser videre til overinspektøren. Studenterhuset ansetter også en egen vaktmester.
Mingshui
Mingshui (kinesisk: 明水县; pinyin: Míngshuǐ Xiàn) er et fylke i den kinesiske provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det tilhører byprefekturet Suihua.
Oregonask
Oregonask (Fraxinus latifolia) er et løvfellende tre i askeslekta.
Mingshui
Folketallet var på 336,649 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 202 løper gjennom området. Den begynner i Heihe i provinsen Heilongjiang, passerer gjennom Harbin og Shenyang, og ender i Dalian ved Gulehavet. Kinas riksvei 203 går fra Mingshui til Shenyang i Liaoning.
Oregonask
I nord vokser den blant annet sammen med rødor, oregonlønn, kjempepoppel, oregoneik og ulike pilearter, og på tørrere steder finnes den også sammen med douglasgran og kjempeedelgran. Lenger sør finnes den sammen med blant annet californialaurbær, californiaplatan, Quercus kelloggii og gullfuru.
En invaderende art, asiatisk askepraktbille (Agrilus planipennis), dreper asketrær i østlige Nord-Amerika. En frykter at billen skal spre seg vestover, og oregonask er derfor vurdert som nær truet på IUCNs rødliste.
Weaverskinne
En Weaverskinne er et system til å feste ekstrautstyr til skytevåpen, som for eksempel kikkertmontasjer. Skinnen ble utviklet av William Ralph Weaver hos W.R. Weaver Co.
Skinnen står normalt montert oppå våpenet, og den kan det festes utstyr som kikkertsikte, lasersikte, nattsikte og rødpunktsikte. Det finnes også våpen med skinne under løpet, hvor en da også kan montere lys i tillegg til lasersikte.
Forskjell på Weaver og Picatinny
Weaverskinnen var grunnlaget for utformingen av Picatinnyskinnen. Hovedforskjellen mellom de to er avstanden i festesporene, hvilket medfører at utstyr med Weavermontasjer passer på våpen med picatinnyskinne, mens utstyr med Picatinnymontasje ikke nødvendigvis passer på våpen med Weaverskinne.
Alexander Larsen
Alexander Larsen (født 6. juni 1986) er en norsk fotballspiller som spiller for Strindheim TF 3. Han var Skeid-spiller i 2009, men var leid ut til Notodden siste halvdel av sesongen. Larsen kan bekle spiss- og vingplass.
Larsen kommer opprinnelig fra Strindheim. Han var høsten 2008 på utlån fra til Adecco-klubben, og spilte tre kamper der.
Larsen har tidligere vært i søkelyset til Tippeliga-klubbene og  og prøvespilt for dem begge, uten at det har endt med kontrakt. Han trappet ned i 2013 og signerte pånytt for Strindheim, men denne gangen med spill i 6.divisjon.
Mykologi
Mykologi (fra det greske ordet for sopp, μύκης, mukēs) er læren om sopper, og utgjør dermed ett av biologiens fagområder. Ordet mykes har en forklaring: Ifølge et gresk sagn grunnla den greske helt Persevs byen Mykene på det sted der han styrket seg med vann som hadde samlet seg nede i en sopphatt.
I og med at sopp tidligere ble regnet blant plantene, var også mykologien en del av botanikken. Nå ser mykologer stort sett på sitt fagfelt som en egen biologisk disiplin. En fagperson på mykologi kalles for en mykolog. Ofte inkluderes også studiet av lav (lichenologi) i mykologien. Mykologi overlapper ofte faget mikrobiologi. Blant pionerene innen mykologi regnes Elias Fries, Christiaan Hendrik Persoon, Anton de Bary, Oscar Brefeld og Lewis David von Schweinitz.
Innen vinlegging og ølbrygging er mykologi et viktig fagfelt for fremstilling og analyse av ulike gjærtyper.
Svein Scharffenberg
Svein K. Scharffenberg (født 21. juni 1939 i Oslo, død 5. desember 2017) var en norsk skuespiller og regissør.
Han debuterte ved Nationaltheatret i 1968 og hadde 40 roller her. I tillegg har han vært oversetter og instruktør.
Scharffenberg regisserte flere episoder av TV-serien Vestavind. Han hadde også regi på filmen Markus og Diana fra 1995. Som filmskuespiller har han vært med i Angst (1976) og Når nettene blir lange (2000), som han fikk Amandaprisen for.
Rentekammeret
Rentekammeret ble i Danmark nedlagt i 1848 da oppgavene ble overdratt til de nyopprettede ministeriene, hvor Finansministeriet fikk mesteparten.
Opprinnelig var rentekammeret ledet av en rentemester og en del av Danske Kancelli, men ved innføringen av eneveldet i 1660 ble navnet endret til skatkammerkollegiet. Det ble da en mer selvstendig, administrativ enhet ledet av en riksskattemester. Hannibal Sehested var den første som innehadde stillingen. I 1680 ble navnet endret tilbake til Rentekammeret.
Rentekammeret ble i årenes løp gjenstand for omorganisering etter hvert som administrasjonen ble større. Det var mange oppsplittinger av funksjonsområdene, ved for eksempel opprettelse av:
Kon-Tiki og jeg
Kon-Tiki og jeg er en gjennomillustrert bok på 72 sider. Den ble publisert på Dreyers forlag i 1949. Oversatt til 15 språk, og gjenutgitt i 2005. Multikunstner Erik Hesselberg var ansvarlig for såvel tekst som tegninger. Boka skildrer hvorledes forfatteren reiste av gårde med Vestfoldbanen til Oslo og dernest med Fred. Olsen-skipet «Lauritz Swenson» til Panama, for øvrig ført av Stavern-kapteinen Albert Røed, innen han endte opp i Lima sammen med resten av mannskapet.
Hesselberg malte Kon-Tiki-hodet på flagget og laget senere også brettspillet «Tiki». Flåten ble døpt 27. april 1947 av ekspedisjonens sekretær, Gerd Wold. De resterende fem flåtefarerne var: Ekspedisjonsleder Thor Heyerdahl, Bengt Danielsson, Knut Haugland, Herman Watzinger og Torstein Raaby.
Royal Philharmonic Orchestra
Royal Philharmonic Orchestra (RPO) er et britisk symfoniorkester med tilhold i London. Orkesteret omtales av og til som «Storbritannias nasjonalorkester».
Kon-Tiki og jeg
Avstanden som skulle tilbakelegges, var 8000 kilometer og treffe øyer små som sandkorn med en farkost som ikke lot seg styre.
Medpassasjerer var kakerlakkene Per og Lise, papegøyen Lolita (druknet 28. juni), tusen småmaur og en drøss pelagiske krabber – deriblant Johannes – som bordet flåten fra fuglefjær i sjøen. Etter 93 døgn til havs øyner de den første øya, Pukapuka, deretter passerte de øya Angatau og 7. august treffer de Raroia, 101 døgn etter avreisen.
Royal Philharmonic Orchestra
RPO ble grunnlagt i 1946 av Thomas Beecham og opptrådte for første gang i Croydon 15. september 1946.
Pseudargynnis hegemone
Pseudargynnis hegemone er en sommerfugl som tilhører gruppen Limenitidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Royal Philharmonic Orchestra
Beecham var dirigent til sin død i 1961. Senere dirigenter har vært Rudolf Kempe, Antal Doráti, Walter Weller, André Previn, Vladimir Ashkenazy, Jurij Temirkanov, Daniele Gatti og Charles Dutoit.
Pseudargynnis hegemone
Utseende
En middelsstor, oransje sommerfugl. Arten ligner overflatisk sterkt på en perlemorvinge (Argynnini), men er ikke i nær slekt med disse. Oversiden er oransje med små, svarte flekker og en svart bord langs ytterkanten.
Utbredelse
Arten er utbredt i Sentral-Afrika, fra Kamerun i vest til det vestlige Kenya og Tanzania i øst og Angola i sør.
Preußisches Staatstheater Berlin
Preußisches Staatstheater Berlin var navnet på teatret som holdt til i det såkalte Königliches Schauspielhaus på Gendarmenmarkt i Berlin fra 1821 til teatret ble ødelagt i 1945. Etter at bygningen ble restaurert har den siden 1984 blitt brukt til konserthus (Konzerthaus Berlin).
Under Weimarrepublikken var Preußisches Staatstheater Berlin det fremste og mest representative teater i Tyskland.
Schauspielhaus Berlin
Dănuț Moldovan
Dănuț Moldovan (født 18. mars 1991) er en rumensk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 24 i firer-bob.
Sandefjords Blad
Sandefjords Blad er en løpende nyhetstjeneste på nett, som 5. desember 2022 reduserte antall ukentlige papirutgaver fra seks til tre; tirsdag, torsdag og lørdag. Dekningsområdet er Sandefjord i Vestfold. Peter Henrik Feilberg startet avis i Sandefjord i 1859. Avisen fikk navnet Sandemanden. Dette er forløperen for Sandefjords og Sandeherreds Tidende og dermed også Sandefjords Blad. Til tross for de mange årtier som er passert siden starten, kan man vel si at de største forandringene i avishuset har kommet de siste 20 årene. Nettsiden sb.no er nå den viktigste publiseringsplattformen til Sandefjords Blads. Per mai 2020 er 54 prosent av de betalende abonnentene rene digitale abonnenter. Ifølge tall fra Forbruker & Media 2020 er den daglige totale 32.500 lesere (digital + papir). Avisens hovedinntektskilde er abonnementsinntekter.
Edmond Jabès
Edmond Jabès (født i 1912 i Kairo, død 2. januar 1991 i Paris, Frankrike) var en fransk forfatter og poet, og en av de mest kjente litterære figurer som skrev på fransk etter den andre verdenskrig.
Sandefjords Blad
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Edmond Jabès
Jabès vokste opp i Egypt, hvor han fikk store deler av sin utdannelse. Han begynte å publisere sine litterære verker på fransk allerede i ung alder, og han ble utnevnt til ridder av den franske Æreslegionen i 1952 for hans mange litterære prestasjoner. Da Egypt utviste sin jødiske befolkning i 1956 flyktet Jabès til Paris som han hadde besøkt i 1930. Jabès ble en naturalisert fransk statsborger i 1967, samme år som han fikk æren av å være en av fire franske forfattere som fikk presentere sine litterære arbeider under verdensutstillingen i Montréal i Canada.
Sandefjords Blad
Historie
Starten på Sandefjords Blads historie var Sandemanden, som ble etablert av skiensmannen Peter Henrik Feilberg i oktober 1859. Den ble etterfulgt av Sandefjords og Sandeherreds Tidende, som ble grunnlagt av en annen skiensmann, som også kjente Feilberg: Typograf og boktrykker Hans Severin Iversen. Denne avisen så dagens lys på høsten to år senere. Den gang hadde byen drøyt 1.500 innbyggere. Iversen var innflytter fra Skien, og drev en liten butikk med bøker og skrivesaker, manufaktur og kolonial. Han var foreldreløs, vokste opp på barnehjem, utdannet seg som boktrykker og kom til Sandefjord i 1860. Iversen startet i det små i Nordre gate, det som i dag heter Sverres gate. Avisen hans fikk navnet Sandefjords og Sandeherreds Tidende, og skulle ta opp konkurransen med Jarlsberg og Laurvigs Amtstidende, som fortsatt hadde Sandefjord i sin undertittel. 17. mai 1865 stryker Amtstidende Sandefjord fra avishodet. Avisen ble grunnlagt som fylkets første i 1834. I løpet av fire år slapp den etablerte avisen grepet om Sandefjord, og nykommeren ble alene på arenaen.
Byens rikeste
Iversen hadde både tid og verktøy til å lage avis. Og han ville imøtekomme behovet for «nyttige Kundskaber og Sindets gavnlige Opmuntring for alle Stænder», som det het i programerklæringen i avisen, med undertittelen «Ukeblad for Politik, Avertissementer m.v.» Iversen var blant Sandefjords største redere, med en legendarisk økonomisk sans og i 1890-årenes byens rikeste mann. I perioder var han både varaordfører og ordfører. De åtte første årgangene av avisen finnes ikke samlet noe sted, verken i mediehuset eller i Nasjonalbiblioteket i Mo i Rana. Kun en og annen utgave er tatt vare på. Den eldste som Sandefjords Blad kjenner til, er et avtrykk fra 24. mai 1862, året etter starten. 1869 finnes på mikrofilm. 1870 – 1871 er helt borte. Først fra 1872, to år før avisen skiftet navn til Sandefjords Tidende, finnes det papirårganger, men kun i Nasjonalbiblioteket.
Nåværende navn
I slutten av august 1894 fikk avisen sitt nåværende navn, Sandefjords Blad. Samtidig markerte redaktøren at den skulle ha et konservativt ståsted, som har fulgt den i alle år senere, til 2006, da «uavhengig konservativ» forsvant fra formålsparagrafen. I dag er den en fri og uavhengig lokalavis, med ordet «tradisjonsbærer» i stedet for «konservativ». I mange år levde avisen videre i Gutenbergs tradisjoner. Innholdet ble publisert i bly i tiår etter tiår. Først i 1975 gikk produksjonen over til offsettrykking. Omtrent samtidig startet datateknologien sitt inntog i mediebransjen. I 1983 gikk Sandefjords Blad videre i den tekniske utviklingen og installerte et nytt og moderne satsanlegg. Våren 1984 gikk redaksjonen over til direkte innskrivning av teksten. Dermed var skrivemaskinens tidsalder over. Selv de som hadde rettetast installert, var modne for dynga.
Omorganisering
1990-årene begynte med en omfattende omorganisering som involverte alle bedriftens avdelinger. Fram til da besto virksomheten av redaksjon, markedsavdeling og teknisk avdeling som de tre store. I tillegg var det administrasjon og andre mindre funksjoner lokalt. To produksjonslinjer – én for marked og én for redaksjon – ble i prinsippet innført fra 1991. Tankegangen var at dersom redaksjon og marked hadde hvert sitt tekniske miljø disponibelt, ville det øke kvaliteten og effektiviteten i avishuset. I nyere tid er produksjonen av annonsene overført til et felles senter i regi av Edda Media i Tønsberg.
Kjøp og salg
Fra 1941 til 1982 besto bedriften av to selskaper, AS Sandefjords Blad og AS Handelstrykkeriet, med samme ledelse og styre. AS Handelstrykkeriet var morselskapet, og eide Sandefjords Blad 100 prosent. Ved fusjonen i 1982 ble AS Handelstrykkeriets navn endret til AS Sandefjords Blad og Trykkeri, og Handelstrykkeriet og Sandefjords Blad ble avdelinger i dette selskapet. I 1987 ble trykkerivirksomheten skilt ut i Vestfold Grafiske AS, og fusjonert med Anth. Anderssens Trykkeri i Larvik. I 1988 ble Tønsbergs Aktietrykkeris avdeling for trykksaker overtatt. Fra januar 1990 overtok Tønsbergs Aktietrykkeri produksjonen av Sandefjords Blad i et nytt og moderne anlegg på Bjelland, og avisens eget trykkeri/pakkeri ble nedlagt. I 1994 endret bedriften navn til Sandefjords Blad AS, etter at siviltrykkeriet ble solgt. Fra 7. november 2007 var Sandefjords Blad AS oppløst som selvstendig selskap og ble en enhet i Edda Vestfold AS, et selskap som er eid 100 prosent av Edda Media AS.
Fra småaksjonærer til konsern
Aksjene i selskapet har i årenes løp vært spredt på mellom 400 og 1.200 aksjonærer. I 1985 ble det gjennomført en utvidelse hvor aksjekapitalen økte fra 390.000 kroner til 3,9 millioner kroner. Samme år solgte Thor Dahl-gruppen eierinteressene til Kosmos AS, slik at Kosmos fikk 2/3 av aksjene. Orkla Communication, senere Orkla Media AS, kjøpte i 1986 Kosmos’ aksjer i selskapet og ga tilbud til alle øvrige aksjonærer og ble 100 prosent eier i Sandefjords Blad AS. I 2006 ble store deler av Orkla Media AS solgt til britiske Mecom plc., og Sandefjords Blad ble et heleid datterselskap i Mecoms norske avdeling Edda Media. Etter det siste eierskiftet etablerte Gjengangeren, Tønsbergs Blad og Sandefjords Blad i juli 2007 et felles selskap, Edda Vestfold AS, og oppløste de lokale firmaene. Edda Vestfold har et styre som ledes av konserndirektør Sigmund Kydland, blant annet tidligere ansvarlig redaktør og direktør i Tønsbergs Blad og Varden i Skien. Administrasjonen representeres i styrerommet av adm.dir. Øystein Hjørnevik (også direktør i GG og TB), ansv.red. Håkon Borud i TB, ansv.red. Torgeir Lorentzen i GG og ansv.red./dir. Jan Roaldset i SB. De ansattes representanter er for tiden Thor Johan Hallin, vaktsjef i Tønsbergs Blad, og Eli Tørud, journalist i Sandefjords Blad. Journalist Ellen Johannessen fra Gjengangeren er observatør i styret.
Aleneavis i 30 år
Sandefjords Blad har tradisjonelt hatt sterk konkurranse, men er etter hvert blitt alene i lokalavismarkedet i Sandefjord. Venstreavisen Vestfold gikk inn i 1958, og i 1982 var det slutt for Arbeiderpressens Vestfold Fremtid. Ukeavisa Sandefjord ble etablert april 1995, men gikk  inn i november samme år. Etter den tid var Sandefjords Blad enerådende som dagsavis for Sandefjord-distriktet, helt til Byavisa Sandefjord kom på markedet 4. mars 2014. Avisen hadde et opplag på 21.600 eksemplarer og ble distribuert i Sandefjord, Stokke og Tjølling. Siste utgave kom onsdag 5. desember 2018.
Mange plattformer
Overgangen til et nytt årtusen innledet også en ny tid for norske avisbedrifter. Nye medier, og spesielt internett, er i ferd med å skape en ny virkelighet og konkurransesituasjon for avisene. Det er ikke lenger nok å bringe nyheter og annen informasjon på papir én gang i døgnet. Kravet er nå kontinuerlig nyhetsoppdatering med både tekst, bilder, lyd og video. Denne utviklingen har også Sandefjords Blad tatt innover seg. I dag er det tradisjonelle avishuset omdannet til et mediehus, der papiravisen suppleres med løpende oppdatering av nyheter på nettavisen sb.no. Også mobiltelefon og lesebrett er kanaler for distribusjon av innhold fra Sandefjords Blad. Mediehuset tok et langt skritt videre i utviklingen da hele bedriften flyttet over i nye og tidsmessige lokaler i Storgata 4 i april 2007, etter å ha levd i over 30 år i «den gamle skofabrikken» i Kongens gate 2A.
Fra og med 2015 har avisa definert nettutgaven som sin viktigste publiseringskanal. Papiravisa kommer fortsatt ut seks dager i uka, men er et tilleggsprodukt.
sb.no
sb.no er Sandefjords Blads nettsted som formidler nyheter hovedsakelig fra Sandefjord og omegn. Nettsiden har pr. juni 2011 57.500 unike brukere i uka (tall fra tns scores). Det er også mulig å fi nne sb.no på facebook, twitter og mobil (m.sb.no).
Pr juni 2011 er det 40 årsverk i avisa. Alle journalistene og fotografene leverer artikler til sb.no. Nettavisa har to frontredigerere som går i turnus, en brukeransvarlig og en nettredigerer. Nettutgaven til Sandefjords Blad har også en egen avis for stoffet til leserne. På min.sb.no kan alle som ønsker skrive inn egne nyheter eller legge inn videoer og bilder.
På sb.no finnes stoff fra avisas nedslagsområde: Nyheter, sport, kultur og forbrukerstoff.
Avisas publiseringstrategi ble mer nyansert fra 2014. Det publiseres hovedsakelig innhold for abonnenter, men det vil til enhver tid være åpent stoff på nettsiden.
RSI
RSI (engelsk: Relative Strength Index) er en indikator innen teknisk aksjeanalyse.
Den relative styrkeindeksen (RSI) – utviklet av J. Welles Wilder og introdusert i hans bok fra 1978: "New Concepts in Technical Trading Systems" – er en anvendelig og populær momentum oscillator. RSI viser styrken av en aksjes opp- og nedganger og omvandler denne informasjonen til et tall mellom 0 og 100, med høy- og lavnivåmarkører på hhv. 70 og 30.
Tradisjonelt sett er RSI'er som går over 70 regnet å være i overkjøpt territorium, mens en RSI under 30 er regnet å være i oversolgt terriotorium. Verdier mellom dette regnes som nøytrale, med markør rundt 50, som betyr ingen tegn på noen trend. Hvis RSI'en ligger under 50, indikerer det at aksjen taper mer enn den tjener, og motsatt; ligger RSI'en over 50 betyr det at aksjen tjener mer enn den taper.
Beregning: RSI = (100 - (100 / (1 + RS))
Bjørgulv Straume
Bjørgulv Straume (født 11. august 1938 i Hylestad) er folkemusiker med munnharpe som instrument. Han er også kveder og munnharpesmed. Han ble inspirert av Torleiv H. Bjørgum til å starte med munnharpe, men er ellers selvlært på instrumentet gjennom å høre på opptak av munnharpe og hardingfele. Straume lærte kveding som barn av Gro Heddi Brokke og han lærte å smi munnharper av Folke Nesland i godt voksen alder.
Torbern Bille
Torbern Bille (død 27. desember 1552) var den siste erkebiskop i Lund 1532-36. Han ble tvunget til avgang og fengslet for en kortere tid ved reformasjonens innføring i Danmark.
Bakgrunn
Torbern Bille var sønn av landsdommer og riksrådsmedlem Steen Basse Bille, og dennes annen hustru.
Erkebiskop
I 1510 var han kannik i Lund, senere dekan og ble i 1532 valgt til Aage Sparres etterfølger som erkebiskop. Reformasjonen var under oppseiling, og han måtte forplikte seg til ikke å forhindre evangeliske prester i å preke eller i å gifte seg.
Arrest, fratreden
Etter frigivelsen var han ikke lenger i begivenhetenes sentrum, og fra da av til hans død levde han som prelat i Lunds kapittel og forstander for Bosie, eller Bosø kloster.
Barcelonès
Barcelonès er et comarca i Catalonia i Spania, hvis hovedstad er Barcelona. Det er Catalonias mest befolkede comarca. Det grenser i nord til Vallès Occidental og Vallès Oriental, i øst til Maresme og Middelhavet, og i vest og sør til Baix Llobregat.
Kommuner
Barcelonès er delt inn i følgende kommuner (municipis):