cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fylkesvei 66 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 66 i de følgende fylkene:
Viking-programmet
Viking-programmet vokste ut av NASAs tidligere, mer ambisiøse Voyager-programmet som ble kansellert i 1968 (og som ikke må forveksles med Voyager-programmet, som sendte to satellitter til Jupiter og Saturn i 1977). Programmet var det dyreste og mest ambisiøse misjonen til Mars, med en kost på om lag 1. milliard dollar. Men det er sett på som stor suksess som har gitt oss mesteparten av de dataene vi hadde om Mars frem til slutten av 90-tallet.
Viking 1 ble sendt opp 20. august 1975, mens Viking 2 ble sendt opp 9. september samme år. Begge ble plassert på toppen av en Titan III-E bærerakett.
Fylkesvei 665 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 665 i de følgende fylkene:
Viking-programmet
Etter å ha gått i bane rundt Mars og fotografert mulige landingsplasser, skilte landeren seg fra banesonden, og landet på Mars' overflate ved hjelp av landingsraketter. Banesondene fortsatte fotograferingen og utførte andre vitenskapelige eksperimenter.
Banesondene
Banesondenes hovedoppgave var å transportere landingsfartøyne til Mars, rekognosere for å finne en landingsplass, fungere som en kommunikassjonsstasjon for landingsfartøyene og gjennomføre sine egne vitenskapelige eksperimenter. Begge banesondene ble basert på den tidligere Mariner 9-sonden og var et oktogon med en diameter på om lag 2,5 m. Total vekt ved oppskyting var 2 328 kg, hvorav 1 445 kg var drivstoff og gass. De åtte sidene av den ring-lignende strukturen var 0,4572 m høy og alternerende 1,397 og 0,4572 m brede. Den totale høyden var 3,29 m (målt fra landerens feste til bærerakettens feste)
Funn
Ved oppdagelsen av geologiske former som resultat av store mengder rennende vann, ble dette en revolusjon i vår tanke om vann på Mars. Store elveløp ble funnet flere steder. De viste at vann hadde brutt gjennom naturlige demninger, gravet dype daler, erodert groper i grunnfjellet og forflyttet seg tusenvis av kilometer. Store områder på den sørlige halvkulen bestod av grenede elvenettverk, som indikerer at det tidligere har regnet. Sidene på enkelte vulkaner skal være utsatt for regn på samme måte som vi finner på vulkaner på Hawaii. Ved mange av kratrene ser det ut som om meteoritter har truffet gjørme. Da de ble dannet, smeltet isen rundt treffstedet og forvandlet jorden til gjørme for så å renne over.
Landingsfartøy
Inntil det nådde atmosfæren på Mars, var fartøyet dekket med et varmeskjold som skulle bremse det ned under nedstigningen. Som en ytterligere forholdsregel ble fartøyet sterilisert ved 121 °C (250 °F) i totalt syv dager hvorpå et «bio-skjold» ble plassert over varmeskjoldet. Metodene og standardene utviklet for planetarisk beskyttelse ved Viking-programmet blir fremdeles benyttet i andre rom-program
To tårn (bok)
To tårn er det andre bindet av Ringenes herre av J.R.R. Tolkien. Originaltittelen er Two Towers. Dette bindet ble utgitt på engelsk i 1954 og kom i norsk oversettelse ved Torstein Bugge Høverstad i 1974.
Filmen To tårn er bygget på denne boka.
Tredje bok: Jarnagards forræderi
Munti og Pippin rømmer fra orkene som kidnappet dem mens orkene selv ble angrepet av ryttere fra Rohan. De to hobbitene løper inn i Fangorn-skogen, som ligger like ved. Der møter de treliknende skogvoktere, som kalles enter. Disse vokterne holder seg stort sett for seg selv, men ser seg nødt til å gjøre motstand mot Sarumann, som har hugget ned en stor del av skogen som brensel for sin krigsindustri.
Aragorn, Gimli og Legolas følger etter orkene for å befri Munti og Pippin, men støter på rytterne fra Rohan, som forteller dem at de angrep orkene natten før og passet på at ingen overlevde. Likevel er Aragorn i stand til å finne små fotspor etter hobbitene, og følger dem inn i Fangorn. Der møter de en hvit trollmann som de først tror er Sarumann, men som egentlig er Gandalv. Han forteller dem om da han falt ned i Morias avgrunn, hans kamp mot Balrogen og gjenoppvåkningen. De rir deretter sammen inn til Edoras, Rohans hovedstad, for å fortelle kong Théoden at hans folk er i fare. I tiden som følger blir Sarumanns stråmann, Gríma Ormtunge, utstøtt fra byen.
Aragorn, Gimli og Legolas reiser senere til Helmsdjupet, mens Gandalv reiser mot nord for å lete etter Éomer og hans menn. De som holder stand på Helmsdjupet, blir angrepet av Sarumanns hær. Gandalv kommer dem til unnsetning morgenen etter, med to tusen mann, akkurat i tide. De flyktende orkene gjør vendereis og flyter inn i en skog full av huorner, halvt trær og halvt enter. Ingen av dem overlever.
De fire følgesvennene og hele Rohans hær setter deretter kursen mot Jarnagard. Der blir de gjenforent med Munti og Pippin, og finner ut at entene har angrepet Sarumanns festning, og at Orthanc er beleiret. Etter å ha gitt Sarumann en sjanse til å overgi seg, kaster Gandalv ham ut av Trollmann-ordenen. Ormtunge kaster noe fra et vindu, og dette viser seg å være en palantír. Pippin klarer ikke å motstå fristelsen og ser inn i steinen, der han får se Sauron. Etter dette drar Gandalv og Pippin til Minas Tirith for å forberede seg til det kommende slaget mellom menn og orker.
Fjerde bok: Ringen farer mot øst
På vei mot Mordor tar Frodo og Sam Gollum på fersk gjerning mens han prøver å snikmyrde dem. Gollum håper på å gjenvinne Ringen, og tilbyr sine tjenester. Sam har sine mistanker til Gollum, men Frodo klarer ikke å være hard mot Gollum. Han lover å lede dem til en hemmelig inngang som fører inn til Mordor, noe som viser seg å være sant. De drar først til Mordors svarte porter, men Gollum ber hobbitene om å ikke prøve å komme seg inn den veien. Derfra drar de inn i Ithilien, der de blir tatt til fange av Faramir, Boromirs yngre bror. Frodo forteller Faramir om hans brors død, og om planen om å ødelegge Ringen. Faramir lar dem gå videre, og Gollum leder hobbitene inn i hulen til Hutula, en kjempemessig, menneskeetende edderkopp. Hun stikker Frodo, og Sam bestemmer seg for å fullføre oppdraget på egen hånd, og tar Ringen og sverdet til Frodo.
Men når noen orker finner Frodos kropp, følger Sam etter dem og finner ut at Frodo ikke er død, kun bevissløs – og nå orkenes fange. Den siste setningen i boken er «Frodo var i live, men tatt av fienden.»
Sneltvedt
Sneltvedt er et tettsted i Skien kommune i Telemark. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger omtrent fem kilometer sørøst for Skien by. Barneskolen Sneltvedt skole lå her. Den ble nedlagt våren 2009.
Siddharthanagar
Siddharthanagar (transkriberes også Siddhartha Nagar) er en by i Nepal.
Befolkninga var i 2005 anslått til 63 372.
Byens navn var tidligere Bhairahawa, og dette navnet er fortsatt mye brukt, noe som kan føre til forvirring. Flyplassen ved byen heter fortsatt Bhairahawa flyplass.
Den er hovedstad i Rupandehi og Lumbini sone i Vestregionen.
Siddharthanagar er en viktig grenseby mot India og industriby.
Den ligger nær Buddhas fødested Lumbini, der det er et stort buddhistisk senter, og det kommer mange pilegrimer og turister fra hele verden.
Fylkesvei 664 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 664 i de følgende fylkene:
Pausanias (geograf)
Pausanias (gresk: Παυσανίας, Pausanías; født ca. 110, død ca. 180 e.Kr.) var en gresk reisende og geograf på 100-tallet e.Kr. Han levde på samme tid som keiserne Hadrian, Antoninus Pius og Marcus Aurelius. Han er kjent for sitt bok Beskrivelse av Hellas (Ἑλλάδος περιήγησις, Hellados Periegesis), et omfattende verk som beskriver antikkens Hellas og store deler av den hellenistiske verden fra hans egne observasjoner. Verket er en avgjørende forbindelse mellom klassisk litteratur og moderne arkeologi, og er en av de viktigste samtidige kilder om antikkens monumenter i Hellas. Forskeren Andrew Stewart har bedømt ham som følgende:
Reisende
Pausanias var mest sannsynlig innfødt fra Lydia; han var bestemt svært godt kjent med vestkysten av Anatolia, men hans reiser strakte seg langt hinsides Jonia. Før han besøkte det greske fastlandet, hadde han vært i Antiokia, Jaffa og Jerusalem, og ved breddene av elven Jordan. I Egypt hadde han sett pyramidene og mens han var ved tempelet til Amon, ble han vist hymnen som i sin tid var blitt sendt til helligdommen av Pindaros. I Makedonia synes det som om han hadde sett den påståtte graven til Orfeus i Libethra i nærheten av fjellet Olympos. Da han krysset over til Italia hadde han sett en del av byene i Campania og sett underverkene i Roma. Han var en av de første som skrev om ruinene av Troja, Alexandria Troas, og Mykene.
Som greker som skrev under Romerrikets overherredømme, befant han seg i et besværlig kulturelt rom, han sto midt mellom den ærerike greske fortiden han var så ivrig etter å beskrive, og virkeligheten til det Hellas som var underlagt Roma som en dominerende keiserlig makt. Hans verk bærer spor av hans forsøk på å navigere i dette rommet og etablere en identitet for en greker innenfor Romerriket.
Forfatterskap
Han er på ingen måte en naturalist, skjønt fra tid til annen kommenterer han det greske landskapet. Han merker seg furutrærne langs den sandfylte strendene av Elis, dåhjort og villsvin i eikeskongene i Felloe, og kråkene midt blant de store eiketrærne i Alalkomenai. Det er hovedsakelig den siste seksjonen som Pausanias nevner den greske naturen, som villjordbær langs Helikonfjellet, daddelpalmene i Aulis, og olivenolje som ble produsert i Tithorea i Fthiotis, foruten også skilpaddene i Arkadia, og de hvite «svarttrostene» i Kyllinifjellet.
Pausanias er mest hjemmevant i beskrivelsen av religiøs kunst og arkitektur i Olympia og i Delfi. Dog selv i mest avsidesliggende regionene av det greske fastlandet er han fascinert av alle former for beskrivelser av guder, hellige relikvier, og mange andre hellige og mystiske objekter. Ved Theben beskuer han skjoldene til de som døde i slaget ved Leuktra, ruinene av huset til Pindaros, og statuene av dikterne Hesiod, Arion og Orfeus i lundene til musene på Helikonfjellet, foruten også portrettene av Korinna ved Tanagra og av historikeren Polybios i byene i Arkadia.
Pausanias har instinktene til en oldtidsforsker. Som hans redaktør Christian Habicht har sagt:
Ettermæle
Pausanias' Beskrivelse av Hellas, i motsetningen til en moderne greske reisehåndbok, stopper for en kortfattet digresjon om et punkt i et gammel ritual eller for å fortelle om en myte i forbifarten som er knyttet til et særskilt sted. Han skrev i en sjangre som ikke ble populær igjen før tidlig på 1800-tallet. I den topografiske delen av hans verk, er Pausanias også begeistret over digresjoner om naturens underverker, tegn som viser ankomsten av et jordskjelv, fenomenet med tidevannet, de isbelagte innsjøene i nord, og solen midt på dagen ved solverv som ikke kaster skygger ved Syene (Aswan) i Egypt. Samtidig som han aldri tviler på eksistensen av de greske gudene og heroene, kritiserer han samtidig mytene og legendene som er knyttet til dem. Hans beskrivelser av betydningen av kunst er likefram og ikke utsmykket. De bærer inntrykket av virkelighet og deres nøyaktighet er bekreftet av bevarte levninger. Han er helt direkte og likefram når han innrømmer det han ikke vet, og når han siterer en bok via en annen gjør han oppmerksom på det.
I motsetning til betydningen av hans verk i ettertiden, etterlot det få og svake spor i den samtidige og umiddelbare greske litteraturen. Det ble ikke lest, «det er ikke nevnt som forfatter, ikke et eneste sitat, ikke et ymt før Stefan fra Bysants på 500-tallet, og kun to eller tre referanser til det gjennom hele middelalderen.» Ettertiden kom svært nær å tape hele teksten, faktisk er de eneste manuskriptene med Pausanias' tekst bevart i tre kopier fra 1400-tallet, alle preget av feil og lacunæ (hull i teksten). Alle disse tre er avskrifter fra et enkeltstående manuskript som varte lenge nok til at det ble kopiert. Den italienske renessansehumanisten Niccolò Niccoli hadde denne arketypen i Firenze i 1418 og ved hans død i 1437 ble det gitt til San Marco-biblioteket i Firenze. Derfra forsvant det en gang etter 1500.
Fram til 1900-tallet har arkeologer kunne slå fast at Pausanias var en pålitelig veileder til de steder som de utgravde. Derimot var Pausanias i stor grad oppgitt og avvist av klassisister på 1800- og tidlig på 1900-tallet av rent litterære årsaker og som fulgte den autoritære Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff i å diskreditere ham som en simpel leverandør av annenhånds sitatlitteratur, og, mente Wilamowitz, heller aldri hadde faktisk besøkt de fleste av de stedene som han beskrev. Christian Habicht tilskrev Pausanias' dårlige omdømme på 1800-tallet til Wilamowitz' livslange antipati og mistillit. Habicht har beskrevet en episode hvor Wilamowitz i 1873 ledet en gruppe reisende på villspor etter at han ble forledet ved en feillesning av Pausanias. Arkeologer i det påfølgende århundre har siden helt og holdent gitt Pausanias oppreisning.
Jón Árnason (1727)
Jón Árnason (født 1727, død 1777) var en islandsk sysselmann og juridisk forfatter. Han var rettshistoriker og en formuende og lærd mann. Jón gikk ut fra Skálholts lærde skole i 1748 og studerte deretter jus ved Københavns Universitet. Han vendte tilbake til Island i 1754 for å overta embedet som sysselmann (fylkesmann) i Snæfellsnessýsla på Islands vestkyst. Han ble sittende i dette embetet til sin død.
Jón minnes i dag særlig for at han i 1762 gav ut avhandlingen Historisk Indledning til den gamle og nye islandske Rettergang. Avhandlingen ble til på oppfordring fra Otto Manderup, grev Rantzau, og er også tilegnet ham. Boken kom senere også ut i en ny og forøket utgave. Boken er på 638 sider, og har et omfattende register. Den kom ut på et tidspunkt da det fantes svært lite juridisk litteratur som omtalte dansk-norsk (og islandsk) nasjonal lovgivning. I 1762 gjaldt Christian Vs Norske lov også på Island, og boken er i hovedsak en omtale av de prosessuelle bestemmelsene i Christian Vs Norske lov. Jón er i ettertid blitt meget sparsomt omtalt i nordisk rettshistorisk litteratur.
King Kong (1933)
King Kong, er en amerikansk film fra 1933. Dette er den første av flere filmer som er blitt laget om kjempegorillaen King Kong. Filmen er laget av RKO Pictures etter manus av Edgar Wallace, Ruth Rose, James Ashmore Creelman og Merian C. Cooper, og regissert av Merian C. Cooper og Ernest B. Schoedsack, med Bruce Cabot, Fay Wray og Robert Armstrong i hovedrollene. Den er bemerkelsesverdig for Willis O'Briens banebrytende stop motion-animering og for musikken av Max Steiner. King Kong hadde først premiere i New York 2. mars 1933.
Fylkesvei 3146
Fylkesvei 3146 går mellom Oseberg og Innlaget i Tønsberg kommune. Veien er 2,4 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 535 (Vestfold).
Fylkesvei 662 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 662 i de følgende fylkene:
Down on the Farm
Down on the Farm i Halden var en rockefestival som første gang ble avholdt offisielt og kommersielt i 1989, etter at en spontanfestival året før hadde gitt mersmak.
Festivalen ble avholdt på Gribsrød gård i Enningdalen tre mil fra Halden sentrum. Festivalen ble avholdt årlig fra 1989 til og med 1999, deretter hadde festivalen et opphold inntil den kom igang igjen i 2006. Mange kjente navn har gjestet festivalen med musikkprofilen «Rock, Roots & Americana», og det har enkelte år vært god TV-dekning.
I 2009 ble festivalen flyttet fra Gribsrød og inn til konsertlokaler og arenaer i Halden sentrum, delvis på grunn av at været hadde gjort bakken bløt, men også i håp om et større publikum. Det lyktes likevel ikke å dekke opp et akkumulert underskudd siden 2007. Viktige sponsorer trakk seg, og det ble ikke noen festival i 2010.
Det ble gjort et godt forarbeide for å gjennomføre en ny festival i 2011. Den skulle avvikles fredag 22. og lørdag 23. juli. Men før konsertprogrammet startet, skjedde Terrorangrepene i Norge 2011, fredagsprogrammet ble sterkt påvirket av dette, og lørdagens program ble avlyst.
Det kom ikke ut noen planer for nye forsøk etter 2011, og musikkfestivalen Down on the Farm er historie. Men noe av musikkprofilen er blitt fortsatt gjennom Am-Car-festivalen «Cars on the Farm» som årlig avholdes samme sted.
Schøyen-samlingen
Schøyen-samlingen (engelsk Schøyen Collection) er den største private manuskriptsamlingen i verden, lokalisert i Oslo og i London. Nordmannen Martin Schøyen står bak Schøyen-samlingen, og han har samlet siden midten av 1950-tallet. Den består av manuskripter fra hele verden, de eldste over 5000 år gamle. Verdsetting av samlingen er umulig. Det er imidlertid anslått en samlet verdi på mellom 600 millioner og 850 millioner kroner for hele Schøyen-samlingen.
Om samlingen
Samlingen består av:
Samlingens mangfold — geografisk, lingvistisk, tekstlig og materialmessig — gjør samlingen unik. Noen høydepunkter blant gjenstandene er signetringen til en egyptisk farao, fragmenter av Dødehavsrullene, og unike buddhistiske håndskrifter, reddet ut av et krigsherjet Afghanistan hvor de sto i fare for å bli ødelagt av Taliban. I samlingen finnes også eksempler på den tidligste skrift fra verdens første historiske sivilisasjoner. På en babylonsk leirtavle fra cirka år 1900-1700 f.Kr. er musikkundervisning omtalt skriftlig for første gang i historien.
På samlingens eget nettsted er dens viktighet beskrevet slik: «Det unike og viktige materialet som utgjør Schøyen-samlingen overgår omfanget til en privat samling, og sågar en nasjonal offentlig samling. Disse MSS er en verdensarv, hele verdens hukommelse. Gjenstandene oppleves ikke som eid av Schøyen-samlingen og dens eier, som nå har privilegiet av å oppbevare dem. De eies heller ikke av én bestemt nasjon, folk, religion, eller kultur, men av hele menneskeheten. De er hele verdens felles eiendom. I fremtiden må Schøyen-samlingen bli oppbevart i en offentlig sammenheng som imøtekommer disse visjonene. Overskudd fra samlingen vil gå til The Schøyen Human Rights Foundation, som bistår med nødhjelp og bekjemping av fattigdom i utviklingsland, og til å fremme ytringsfrihet og menneskerettigheter over hele verden.»
Utvalg av manuskriptene
Blant de mest kjente manuskriptene (MS) fra samlingen, er de følgende:
Antikvariat-Bryggen beskrev Schøyen samlingen som ufattelig viktig
Fredrik Delås hos Antikvariat-Bryggen i Bryggenveien 42, 1747 Skjeberg, har med sine egne ord beskrevet Schøyen samlingen slik, gjengitt ordrett her for å vise antikvarius' begeistring over samlingens unike innhold. Antikvariat-Bryggen er antikvarbokhandlerforening, bransjeforeningen for den profesjonelle antikvarbokhandelen i Norge, og International League of Antiquarian Booksellers.
"The Schøyen Collection.
Dedikerte samlere av bøker og manuskripter har ganske sikkert hørt om Martin Schøyens fantastiske samling. Hans prosjekt om å dokumentere det skrevne ords historie har ført til at vi her i lille Norge har verdens største private manuskriptsamling.
I arbeidet med å spisse samlingen har de store auksjonshusene Sotheby’s og Christie’s (London & New York) holdt flere ”single owner auctions” over deler av Schøyens samling. Det skal veldig mye til for at disse auksjonshusene avholder auksjoner fra kun en samling. I 2019 fikk vi gleden av å få et innblikk i andre deler av Schøyens samling da Christie’s i London avholdt auksjonen ”Shakespeare and Goethe. Masterpieces of European literature from The Schøyen Collection”.
Noe kanskje ikke mange vet, er at en av verdens mest omfattende James Bond-samlinger inngår i The Schøyen Collection. I 2020 mottok medlemmene av Bibliofilklubben en nummerert utgave av boken ”The Schøyen Collection – Ian Fleming & James Bond”. En nydelig trykksak med omfattende beskrivelser av 592 objekter. Boken er sammenstilt av Jon Gilbert, verdens fremste ekspert på Ian Fleming og James Bond. I 2012 mottok Gilbert ILAB Breslauer Prize for Bibliography for sin omfattende bibliografi over Ian Flemings forfatterskap. I tillegg til Gilberts arbeid med The Schøyen Collection inneholder boken et forord av Martin Schøyen og Fergus Fleming, Ian Flemings nevø.
Som 14-åring, i 1954 og ett år etter førsteutgaven fra 1953, leste Martin Schøyen Casino Royale i norsk oversettelse. Det var en altoppslukende opplevelse, og boken ble lest i filler. Lite visste denne 14-åringen at han senere skulle eie 3 eksemplarer av den meget sjeldne, særdeles ettertraktede og svimlende høyt prisede førsteutgaven, samtlige med dedikasjon fra Ian Fleming. Et av eksemplarene innehar sogar dedikasjonen «For Kay, who modelled for Vesper!». Vesper Lynd, Bonds kjærlighet i historien, viser seg å være en russisk dobbelagent. Hun begår selvmord for å redde Bonds liv, og får i løpet av historien en coctail oppkalt etter seg «The Vesper Martini», som legger grunnen for det udødelige Bond-uttrykket «shaken, not stirred».
Jon Gilbert sier om samlingen: ”I am both proud and priveleged to have been able to catalogue this remarkable selection og Ian Fleming/James Bond material of The Schøyen Collection, the largest private manuscript collection in the world. I have no doubt that given the breadth of this collection and the significance of the material contained herein, this Ian Fleming archive now rank alongside the most important holdings worldwide. In particular, the attention given to the various James Bond movie scripts, screenplays and original film treatments is likely unrivaled”.
Fergus Fleming skriver: ”To find 007 catalogued in Martin Schøyen’s library alongside fragments of Homer and other rarities would, i think, have flattered him (Ian Fleming) immensely».
Vi synes det er på sin plass å trekke frem The Schøyen Collection som landets viktigste samling innen vårt felt. Dens posisjon og viktighet når langt utover landets grenser og nær sagt også vår fatteevne."
Forskning
Forskere ved Universitetet i Oslo har digitalisert og arkivert hele Schøyen-samlingen. Professor Jens Braarvig fra Universitetet i Oslo er forskningslederen for Schøyen-samlingen.
Samlingen har et eget nettsted hvor mange av gjenstandene er illustrert og beskrevet.
Fordelen med at samlingen er lagret i både Oslo og London er at den er tilgjengelig for forskere over hele verden, at den kan digitaliseres og at den er langt tryggere oppbevart med tanke på tyveri og ødeleggelse enn mange av de stedene i verden hvor gjenstandene har hatt sin opprinnelse. Det er betydelig forskning som gjenstår. Over 90 prosent av samlingen er ikke publisert, men ulike forskningsgrupper arbeider med rundt 60 prosent av samlingen.
Kontrovers
Samlingen inneholder skrifter, minst syv fragmenter, med et uavklart eierforhold. Opphavet til en rekke kileskrifter som finnes i samlingen har vært et kontroversielt emne.
Martin Schøyen
Den private skriftsamlingen tilhører siviløkonomen Martin Schøyen som er største aksjonær i Schøyen Gruppen A/S. Samlingen ble påbegynt av Martin Schøyens far, ingeniør M. O. Schøyen (1896–1962), som samlet rundt 1000 bind av tidligere og eldre utgaver av norsk og utenlandsk litteratur, samt antikviteter og oldtidsgjenstander, finansiert av inntekter fra Ingeniør M.O. Schøyens Bilcentraler. Martin Schøyen fortsatte sin fars samling av antikke mynter, antikviteter, og tidlig trykte bøker. Hans første manuskript (MS 1) var et fragment av franske prekener fra rundt 1300. Manuskriptet ble kjøpt i Firenze i 1955. Mer seriøs samling i større skala skjedde først på 1970-tallet. Den første betydelig middelaldermanuskriptet ble ikke kjøpt før i 1986, bind 3 av den monumentale romanske Bibelen fra klosteret Geraardsbergen i Belgia.
Martin Schøyen om samlingen
Martin Schøyen sendte denne skriftlige kommentaren til NRK i mai 2012, i forbindelse med at 60 tekster fra Schøyen-samlingen var til salgs 10. juli 2012 hos auksjonshuset Sotheby's i London. Sitatet fra Martin Schøyen følger i helhet nedenfor:
''Schøyensamlingen er et stjerneksempel på en privatsamling som legger til rette for tilgjengelighet for forskere. Over 140 forskere arbeider eller har publisert fra samlingen. Ca 80 av disse er navngitt på samlingens internettsider, som årlig har over 5 millioner treff.
''19 bind er hittil utkommet i serien Manuscripts in The Schøyen Collection, og manuskripter fra samlingen er omtalt eller illustrert i rundt 500 bind i henhold til Bibliografien på internettsidene.
''Mange av disse bindene samt flere av DJD bindene vedrørende Dødehavsrullene har fått publikasjonsstøtte fra Schøyensamlingen. Mange forskere sier tilgjengeligheten og mottakelsen er bedre i Schøyensamlingen enn i mange offentlige samlinger.
''Det er beklagelig at formuesskatten medfører at det fra tid til annen må selges manuskripter fra samlingen, en norsk særskatt som påløper årlig selv om det ikke er inntekt til å betale den. Manuskriptfragmentene som selges har alle vært gjenstand for forsking og mange av dem er publisert. ''
Fylkesvei 661 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 661 i de følgende fylkene:
Appenzell
Appenzell er hovedlandsbyen i den sveitsiske kantonen Appenzell Innerrhoden.
Synne Sun Løes
Synne Sun Løes (født 30. mai 1975 i Sør-Korea) er en norsk forfatter.
Løes er utdannet psykiatrisk sykepleier. Hun debuterte i 1999 med boka Yoko er alene. For ungdomsromanen Å spise blomster til frokost fra 2002 vant hun Brageprisen (åpen klasse). Denne boken ble også nominert til Norsk litteraturkritikerlags barnebokpris. Boken er den første norske roman som er oversatt direkte fra norsk til koreansk.
Fylkesvei 656 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 656 i de følgende fylkene:
Liste over israelske medier
Følgende er en liste over israelske medier.
Trykte medier
Engelske tidsskrifter
Hebraiske tidsskrifter
Tyske tidsskrifter:
Franske tidsskrifter:
Arabiske tidsskrifter
T. Keith Glennan
T. Keith Glennan (født 8. september 1905 i Enderlin i Nord-Dakota, død 11. april 1995 i Mitchellville i Maryland) var den første administratoren for National Aeronautics and Space Administration (NASA) og han hadde denne posisjonen mellom 19. august 1958 og frem til 20. januar 1961.
Glennan studerte ved University of Wisconsin-Eau Claire, og deretter tok han en grad i elektroteknikk fra Sheffield Scientific School som var en del av Yale University i 1927, hvor han også var medlem av Chi Phi Fraternity. Etter endt eksamen fra Yale, ble han assosiert med en nyutviklet lyd som ble brukt innen filmindustrien. Han var studioleder ved Paramount Pictures og senere ved Samuel Goldwyn Studios, og han var en del av staben til Vega Aircraft Corporation.
Glennan begynte hos Columbia University Division of War Research i 1942 der han var ansatt gjennom hele den andre verdenskrig. Han steg i gradene på dette stedet frem til han ble utnevnt til direktør for US Navys Underwater Sound Laboratories i New London i Connecticut. I første halvdel av 1950-tallet ble han medlem av USAs Atomic Energy Commission.
Etter at han pensjonerte seg fra NASA bosatte han seg i Mitchellville i Maryland på slutten av 1980-tallet. Han døde ved Collington Life Care Community i Mitchellville i april 1995 da han var 90 år gammel, etter et alvorlig hjerneslag.
Fylkesvei 7000
Fylkesvei 7000 (Fv7000) går mellom Holtatrøa og Vanebo i Steinkjer kommune. Veien er 612 meter lang.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 301 (Nord-Trøndelag).
Statskirke
En statskirke eller statsreligion er et trossamfunn som er forankret i en stats lovverk og er administrert av statsorganer i større eller mindre grad. Statskirken representerer den religionen som staten har gitt offisiell status og har som regel en rolle i statens seremonier og annen symbolikk. Statskirken har også gjerne en privilegert stilling innen skolevesenet og andre områder av samfunnet. Statskirken kan være økonomisk underholdt av staten, eller staten kan ha sikret den særskilte finansieringsordninger (innkreving av kirkeskatt eller lignende).
Begrepet statskirke er relativt
Begrepet statskirke er lite presist og må betegnes som et relativt begrep. Det kan defineres forskjellig og innholdsbestemmes på ulik måte. I den aktuelle debatten brukes det til dels som et konnotasjonsord, dvs et ord som gir ulike assosiasjoner og som det knyttes ulike forestillinger eller følelser til. Motsetningen til statskirken er ofte frikirken.
Det mest vanlige kjennetegnet ved statskirken er at statlige organer, inkludert statsoverhodet, er involvert i styring og forvaltning av kirken. Denne involveringen kan være mer eller mindre omfattende både politisk, administrativt og økonomisk.
Forankring i konstitusjonen
En statskirke har gjerne en forankring i konstitusjonen eller annet særskilt lovverk. De konstitusjonelle bestemmelsene kan være nedfelt i en eller flere paragrafer i landets grunnlov. Vedkommende kirkes konfesjonelle særpreg kan være angitt i grunnloven. Dette er tilfelle i Danmark. Likevel har den danske statsministeren understreket at Danmark har en folkekirke og ikke en statskirke (Dagbladet 27. mai 2006). Ikke desto mindre er den danske folkekirken innvevd i den offentlige forvaltningen og på sentralt hold styrt av et eget kirkeministerium. Flere land med katolsk eller ortodoks dominans har i sine konstitusjoner bestemmelser om støtte til de respektive kirkesamfunnene, for eksempel Malta, Argentina og Hellas. De aktuelle kirkene er likevel selvstendige. Antakelig er det mer adekvat å kalle dem for nasjonale kirker enn for statskirker.
Forankring i særskilt lovverk
I tillegg til grunnlovsbestemmelser kan det finnes en særlig kirkelovgivning vedtatt av nasjonalforsamlingen. Eksistensen av en slik særlovgivning betyr ikke nødvendigvis at kirken er en statskirke. Slik vurderer Svenska Kyrkan seg etter nyordningen fra år 2000. De to kirkesamfunnene i Finland som er definert som offentligrettslige, den evangelisk-luthersk folkekirke og den ortodokse kirke, forstår seg heller ikke som statskirker. De er selvstendige juridiske subjekter og kan ikke bli påtvunget lovbestemmelser fra Riksdagen som krenker deres karakter av trossamfunn.
Generell religionslovgivning i et land kan omfatte både en eventuell statskirke, en folke- eller majoritetskirke som ikke er statlig, og andre tros- og livssynssamfunn. Det er eksempelvis tilfelle i Finland.
Utpeking av kirkelige ledere
I de fleste statskirker har myndighetene innflytelse på hvem som blir tilsatt i sentrale lederstillinger. Først og fremst gjelder dette biskopene (se bispevalg). Statens makt kan variere fra suverent å kunne utnevne hvem den vil, slik det oftest var vanlig i tidligere tider, til å være mer begrenset eller kondisjonal. Begrensningene kan være lagt av systemer med kirkelige nominasjons- og avstemningsprosesser som gjør at staten enten må utnevne den som har fått flest stemmer eller er bundet til å velge blant prioriterte kandidater. Det første er tilfelle i Danmark, det andre gjelder i prinsippet i England. Dersom et statsoverhode eller en regjering har en reell rett til å velge mellom kandidater til bispeembeter og eventuelle andre kirkelige lederstillinger, må den statlige innflytelsen regnes for betydelig.
Hvis ikke bare biskopene, men også det øvrige presteskapet i et kirkesamfunn er statstjenestemenn, er det nærliggende å betegne vedkommende kirke en statskirke. Ut fra et slikt kriterium kan Den norske kirke klart betegnes som en statskirke.
Offisiell medvirkning
En statskirke er vanligvis majoritetskirke. I land med majoritetskirker kan disse kirkene være involvert i offisielle begivenheter på annen måte enn andre trossamfunn, selv om de formelt ikke er statskirker. Dette gjelder i en rekke land med katolske eller ortodokse majoritetskirker, og tilsvarende i land med dominerende innflytelse fra andre religioner. En kirke kan være statskirke eller ha sterke bånd til staten selv om bare et mindretall av befolkningen er medlemmer. Som eksempel på dette nevnes ofte Church of England.
Noen konklusjoner
Gjennomgangen ovenfor viser at statskirke ikke er et stringent begrep. Begrepet innholdsbestemmes ut fra historiske forhold og tar organisasjonsmessig ulik form i de enkelte land. Det kan være vanskelig å si hvilke konkrete faktorer som må være til stede for at en kirke skal kunne kalles statskirke.
Det er sakssvarende å se på ordet statskirke som et glideskalabegrep. Hvor statskirken begynner eller slutter på denne skalaen er ikke lett å fastslå. Begrepet er relativt. En kirke kan være mer eller mindre statskirke. Dette avhenger av hvor sterke bindinger det er mellom staten og kirken. Et minstekrav er en eller annen formell relasjon til myndighetene og et eller annet innslag av statlig styring. Hva disse juridiske og styringsmessige bindingene består i er situasjonsavhengig og landspesifikke.
Antall statskirker i den vestlige verden har gått sterkt tilbake. Bare noen ganske få er nå igjen. I andre deler av verden er det mange land som har en offentlig religion. Mange muslimske land har islam som statsreligion, og et mindre antall har henholdsvis buddhismen og hinduismen som offisiell religion.
Den norske kirke som statskirke
Den norske kirke er ikke lengre statskirke i Norge, etter vedtak behandlet i stortinget 21. mai 2012. Før dette sa § 2 i grunnloven at den evangelisk-lutherske religion var definert som statens offentlige religion. Som en følge av dette var biskoper og prester i Den norske kirke statlige embets- og tjenestemenn.
Før 2012 var det i Norge et krav at halvparten av regjeringen skulle være medlemmer av statskirken, da regjeringen var Den norske kirkes øverste styre (kirkelig statsråd). Norges konge var Den norske kirkes overhode. Han var forpliktet til å bekjenne seg til den evangelisk-lutherske religion, og til å håndheve og beskytte denne (Grunnloven § 4).
En del tilhengere av statskirkeordningen legger vekt på at Kongen i kirkelig statsråd er et kirkelig organ. Andre mener dette organet utøver politisk styring av kirken. Dette var ifølge Norsk senter for menneskerettigheter problematisk for kirkens egen religionsfrihet.
Det har i mer enn 100 år vært diskusjoner om Den norske kirke fortsatt skal være statlig eller om man skal skille kirken fra staten. I denne sammenheng har den siste statlige utredningen (Gjønnes-utvalget) presentert et tredje alternativ: Lovforankret folkekirke. Etter dette alternativet er Den norske kirke fortsatt forankret i lovverket, men samtidig er den et eget rettssubjekt med selvstendig beslutningsmyndighet. En tilsvarende løsning ble valgt i Sverige fra 2000.
Politisk avtale i Stortinget 10. april 2008
Alle dens punkter gjelder ut stortingsperioden 2009 – 2013.
Alle punkter i denne avtalen henger sammen og består av en helhet.
Nødvendige utredninger, lovforberedelser og lovteknisk gjennomgang som følger av avtalen gjennomføres så snart som mulig. Endringer kan kun gjøres om alle avtalepartnerne er enige om det.
Denne avtale er ikke til hinder for at partiene i merknader i komitéinnstillingen gir uttrykk for sine primærstandpunkter, eller at representanter fremmer primære grunnlovsforslag.
Utnevning av biskoper og proster, demokratireform
Avtalepartene er enige om at det igangsettes en prosess hvor partenes felles mål er at utnevning av biskoper og proster overføres fra kirkelig statsråd til kirkelig organ som kirkemøte eller bispedømmeråd.
I samarbeid med Den norske kirke skal det gjennomføres en demokratireform, slik også Kirken har tatt til orde for, slik at kirkens organer får en sterkere demokratisk legitimitet og forankring hos kirkemedlemmene. Reformen gjennomføres med utgangspunkt i Bakkevigutvalgets innstilling. Reformen skal inneholde etablering av reelle valgmuligheter, økt bruk av direktevalg og kirkevalg samtidig med offentlige valg. Det bør gjennomføres forsøk med ulike ordninger som evalueres i samarbeid med kirkens organer, før Stortinget vedtar endelig ordning for valg til Kirkemøtet og Bispedømmeråd. Det legges til grunn at en tilfredsstillende demokratireform ut fra ovennevnte forhold, er gjennomført i Den norske kirke i løpet av 2011.
Kirkelig statsråd og kirkeordning
Når prosessen i punkt 1 er gjennomført, vil det ikke lenger være behov for vedtak i kirkelig statsråd. Grl. § 12 annet ledd og § 27 annet ledd kan derved oppheves.
Partene er enige om at bl.a. følgende vesentlige elementer i statskirkeordningen skal videreføres:
Grunnlovsendringer
Når prosessen i punkt 1 er gjennomført, gjøres følgende endringer i grunnloven:
'''Grl. § 2''' endres til: «Værdigrundlaget forbliver vor kristne og humanistiske Arv. Denne Grundlov skal sikre Demokrati, Retsstat og Menneskerettighederne.»
'''Grl. § 4''' endres til: «Kongen skal stedse bekjende sig til den evangelisk-lutherske Religion.»
'''Grl. § 12, annet ledd:''' oppheves
'''Grl. § 27, annet ledd:''' oppheves
Kapittel A endres til: Om Statsformen
Kapittel B endres til: Om den udøvende Magt, Kongen og den kongelige Familie og om Religionen.
Finansiering
Dagens finansieringsordninger for Den norske kirke og andre tros- og livssynssamfunn videreføres. Det innebærer blant annet at det ikke innføres medlemsavgift i Den norske kirke.
Livssynsnøytrale seremonier
Det skal igangsettes en utredning med sikte på lovfesting av et kommunalt ansvar for at livssynsnøytrale seremonirom finnes til bruk ved gravferd og ved ekteskapsinngåelse. Utredningen skal blant annet utrede spørsmålet om finansiering.
Melodi Grand Prix 1982
Melodi Grand Prix 1982 var den 22. utgaven av Melodi Grand Prix, Norges nasjonale uttaking til Eurovision Song Contest. Ti bidrag konkurrerte i finalen 20. mars 1982, og vinneren ble «Adieu» framført av Jahn Teigen og Anita Skorgan. Melodien er laget av Jahn Teigen, mens Herodes Falsk skrev teksten. Duoen Teigen og Skorgan representerte Norge i den internasjonale finalen i Harrogate, der «Adieu» ble nummer 12 med 40 poeng.
Fylkesvei 3144
Fylkesvei 3144 går mellom Rørås og Ilebrekke i Tønsberg kommune. Veien er 4,6 km lang.
Melodi Grand Prix 1982
Sendingen
Etter fiaskoen året før brukte NRK en ny metode for å finne de ti finalebidragene. Én melodi, «Adieu», ble spesialinvitert av NRK, mens fire ble plukket ut av en egen jury i en åpen konkurranse. 480 bidrag kom inn i den åpne konkurransen.
Fylkesvei 3144
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 534 (Vestfold).
Melodi Grand Prix 1982
Sendingen
I tillegg hadde NRK hentet inn ti bidrag fra medlemmer av Forum for ord og toner. Disse ble framført to og to over fem uker høsten 1981 i TV-programmet Kom inn!, ledet av Harald Tusberg. Vinneren av hver duell gikk til finalen 20. mars.
Barskoghumle
Barskoghule ofte kalt liten trehumle (Bombus cingulatus) er ikke av våre vanligste humlearter. Det er en relativt liten art, og har kort tunge.
Melodi Grand Prix 1982
Sendingen
Finalen gikk av stabelen direkte fra Studio 2 på Marienlyst, og Ivar Dyrhaug debuterte som programleder i Melodi Grand Prix. De ti finalelåtene ble akkompagnert av Kringkastingsorkestret under ledelse av Egil Monn-Iversen. Dette var første gang siden 1960-tallet at finalen ble sendt direkte, for på 1960- og 1970-tallet spilte NRK inn finalene på ettermiddagen og sendte dem i opptak samme kveld.
Flere kjente komponister og artister deltok, blant annet Inger Lise Rypdal, Alex, Trond Granlund, Dollie og Kari Bremnes. Marius Müller ble slått ut i kvalifiseringen. Dette året dukket også Rolf Løvland for første gang opp i Melodi Grand Prix-sammenheng, som komponisten bak bidraget «Kom heim».
Barskoghumle
Bolet
Bolet til liten trehumle er lite, og blir ikke så ofte funnet. Både overjordiske og underjordiske bol er blitt funnet i musebol.
Melodi Grand Prix 1982
Sendingen
Vinneren ble kåret av elleve distriktsjuryer, og «Adieu» vant en overlegen seier.
Avstemning
NRK brukte dette året en juryordning etter samme mønster som i den internasjonale finalen. Elleve jurygrupper satt på ulike steder i landet og avga sine stemmer. Hver jury hadde elleve medlemmer med ulik alder, kjønn og yrkesbakgrunn. Hver jury ga 1–8, 10 og 12 poeng til de ti finalistene. Dette var regionene: 1. Trøndelag (Trondheim), 2. Hordaland (Bergen), 3. Nordland (Bodø), 4. Rogaland (Stavanger), 5. Troms (Tromsø), 6. Sørlandet (Kristiansand), 7. Finnmark (Vadsø), 8. Hedmark (Elverum), 9. Møre og Romsdal (Ålesund), 10. Telemark (Ålesund), 11. Østlandssendingen (Oslo).
Hendelser
NRK satset dette året sterkere enn noen gang på å produsere en vinnermelodi. Allerede i 1978 ble NRK kontaktet av den britiske professoren René Hérail som tilbød seg å lage en «euro-slager» basert på logaritmer og databeregninger. Dette resulterte i «Adieu» som ble sunget av Jahn Teigen og hans daværende kjæreste Anita Skorgan. «Adieu» vant den norske finalen klart og fikk en moderat suksess og lå på VG-lista i fem uker. Også pressen var positiv og kalte vinneren for en «velkalkulert slager». All optimismen til tross, det norske bidraget ble bare nummer 12 av 18 i den internasjonale finalen.
I forkant av den norske finalen var Eigil Berg involvert i en bilulykke sammen med bandet sitt, New Jordal Swingers. Han trakk seg, og melodien ble gitt videre til Frank Aleksandersen, som for øvrig hadde vært Bergs motstander i kvalifiseringsrunden.
Terje Holtet Larsen
Terje Holtet Larsen (født 30. januar 1963 i Oslo) er en norsk forfatter.
Møllehøj
Møllehøj er det høyeste naturlige punktet i Danmark. Møllehøj er 170,86 meter høyt og ligger tett ved Ejer Bavnehøj.
Høyden ble først allment kjent i februar 2005 da nye oppmålinger viste at det er det høyeste punktet i landet. Inntil da trodde man at enten Yding Skovhøj eller Ejer Bavnehøj var Danmarks høyeste punkt. Disse to høydenes naturlige høyde er henholdsvis 9 og 51 cm lavere enn Møllehøj.
I det samme området er det hele fem menneskeskapte bronsealder-gravhauger som er høyere enn Møllehøj. Den høyeste av disse er Yding Skovhøj, eller mer presist, den midtre gravhaugen i Yding Skov, med 172,54 m.
Til tross for høyden har Møllehøj den femte lengste sekundærfaktor av alle fjell i Skandinavia.
Folkebladet (anarkistorgan)
Folkebladet for frihetlig sosialisme ble startet i 1971 av en gruppe frihetlige sosialister på Blindern (Universitetet i Oslo). Bladet ble i 1973 organ for «Føderasjonen av anarkister og frihetlige sosialister» (FAFS), og var et organ for anarkisme. En av de som startet bladet var Andreas Hompland, senere skribent i Dagbladet. Folkebladet hadde et opplag som varierte mellom ca. 2000 til 4000.
I 1974 avslørte Folkebladet «Svalbardrapporten»: «En hemmelig rapport som til gagns avslørte hvordan regjeringen på løpende bånd har logra for USA-kapital og USAs 'militære interesser', som rapporten slår fast.» Dermed dukket politiet opp i Hjelmsgate 3.
I 1975 gikk bladet inn, men 1. mai 1979 kom et prøvenummer av Folkebladet, nå som organ for «Anarkistenes organisasjon» (ANORG). I ANORGs medlemsblad, «Svarte Emma», kunne man i mellomperioden lese: «Nå også med Folkebladet».
I 1979 ga Folkebladet ut en tyve minutters EP med Graxelaget, «Balladen om Exterazy Grax ─ En anarko-punkeopera».
Etter at ANORG overtok bladet kom det som regel ut fire ganger i året. Fra 1995 av kom Folkebladet i hovedsak ut på engelsk. Foreløpig siste ordinære papirutgave er nr. 4/97. På engelsk ble Folkebladet til International Journal of @narchism ─ IJ@.
Fra 1996 ble Folkebladet lagt ut på «Anarchist International Information Service»s ─ AIIS' ─ hjemmesider på internett som en nettavis, og/eller sendt ut som e-post til organisasjoner og privatpersoner over hele verden. Enkelte utgaver blir likevel sendt ut på papir.
Millerntor-Stadion
Millerntor-Stadion er et fotballstadion i bydelen St. Pauli i Hamburg, Tyskland og er hjemmebanen til FC St. Pauli. Også før andre verdenskrig ble det spilt fotball her, men anlegget ble ødelagt av alliert bombing. Stadionet ble påbegynt gjenoppbygd i 1961 og sto ferdig i 1963. Mellom 1970 og 1998 var stadionet kjent som Wilhelm-Koch-Stadion, oppkalt etter FC St. Paulis tidligere styreformann. Kochs medlemskap i NSDAP gjorde imidlertid navnet kontroversielt, og også i denne perioden ble navnet Millerntor brukt på folkemunne.
Stadionet ble modernisert mellom 2006 og 2015 og har siden en tilskuerkapasitet på 29 546, fordelt på 16 940 stå- og 12 606 sitteplasser [1 ]. Sitteplassene inkluderer 2491 VIP-seter og 96 plasser for rullestolbrukere med ledsagere [2 ].
Donat Acklin
Donat Acklin (født 6. juni 1965), er en sveitsisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1992 i Albertville og 1994 i Lillehammer.
Acklin ble olympisk mester i bobsleigh under vinter-OL 1992 i Albertville. Sammen med Gustav Weder vant han konkurransen i toerbob foran to tyske lag. Han var også med på det svetsiske laget som kom på tredjeplass i firerbob. De andre på laget var Gustav Weder, Lorenz Schindelholz og Curdin Morell.
To år senere, under vinter-OL 1994 i Lillehammer vant han toerbob sammen med Gustav Weder.
Acklin ble verdensmester i bobsleigh 1993 i Innsbruck i firerbob.
Fylkesvei 655 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 655 i de følgende fylkene: