cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frédéric Chopin
Chopins helse
Chopin var en sensitiv, forfinet og reservert mann som periodevis led av melankoli, og det har blitt antydet at han kan ha hatt psykiatriske problemer som bipolar lidelse eller tunge depresjoner. Nylig er det pekt på at Chopins symptomer med kortvarige hallusinasjonene og senere god innsikt i at det dreide seg om en hallusinasjon kan skyldes tinninglappepilepsi. Et av anfallene var da George Sand kom tilbake til Valldemosa midt på natten og fant Chopin i en tilstand hvor han trodde både hun og han selv var døde. Ved et annet tilfelle forlot Chopin pianokrakken midt under en konsert fordi han så de samme monstrene som hjemsøkte ham natten i Valldemosa. Etter en pause kom han tilbake og spilte videre.
Siste år
I løpet av året 1847 forverret Chopins helse seg stadig. Populariteten som pianovirtuos avtok, og det gjorde også antallet elever. 16. februar 1848 ga han sin siste konsert i Paris, og i april, under februarrevolusjonen 1848 reiste han til London hvor han gav flere konserter og en rekke store mottakelser.
Mot slutten av sommeren bodde han i Skottland på slottet til sin store beundrerinne og tidligere elev Jane Wilhelmina Stirling. Jane fridde, men Chopin, som sannsynligvis skjønte at han ikke hadde lenge igjen, foretrakk friheten framfor utsiktene til å være avhengig av en hustrus generøsitet.
I slutten av november var han tilbake i Paris. På grunn av den sviktende helsen underviste han nå nokså uregelmessig. Han var syk hele vinteren, men hadde likevel kontakt med sine venner, og han besøkte og roet den syke Adam Mickiewicz' nerver ved å spille for ham. Etter hvert hadde han ikke lengre krefter til å undervise, men han fortsatte å komponere. Mot slutten manglet han penger til livsopphold og dekning av legeregninger, og måtte selge verdifulle møbler og eiendeler.
Tidlig på morgenen et par minutter før klokken to den 17. oktober 1849 døde Chopin i sin bolig på Place Vendôme nr. 12 . Dødsårsaken var lungebetennelse, eller en cystisk fibrose som hadde plaget ham i årtier. Ved dødsleiet våket nære venner, blant annet George Sands datter Solange Clésinger, Solanges ektemann Auguste Clésinger og Chopins søster Ludwika. Senere samme morgen tok Jean-Baptiste-Auguste Clésinger Chopins dødsmaske og en avstøpning av hans venstre hånd.
Chopin ønsket at Mozarts Requiem i d-moll skulle spilles i begravelsen. Det førte til en to ukers utsettelse fordi store deler av rekviemet krever kvinnestemmer, mens Église de la Madeleine, der begravelsen skulle finne sted, ikke tillot kvinnelige sangere. Kirken ga tilslutt etter på betingelse at de kvinnelige sangerne sto skjult bak et svart fløyelsforheng. Av solistene i Requiemet var bassen Luigi Lablache, som også sang i Beethoven og Bellinis begravelser, og familievennen, mezzosopranen Pauline Viardot – som altså måtte synge inkognito bak forhenget. Chopins Prélude nr. 4 i e-moll og nr. 6 i h-moll ble også spilt. Nesten tre tusen mennesker var til stede under begravelsen. George Sand var ikke blant dem.
Chopins siste hvilested på Père Lachaise-kirkegården i Paris trekker fremdeles til seg mange besøkende og er alltid blomsterdekorert, selv vinterstid. Chopins hjerte ble etter hans eget ønske bisatt i Helligkorskirken i Warszawa.
Inspirasjonskilder
Chopin ble kjent med operaformen allerede som elev hos Elsner; Carl Maria von Webers romantiske opera Der Freischütz var en favoritt. Ellers var Chopin framfor alt opptatt av italiensk opera, og en av hans venner, Vincenzo Bellini, var en betydelig komponist av belcanto-operaer. Chopins instrumentalmusikk er med sine sangbare melodier preget av vokalmusikk og belcantoens forsiringskunst.
En annen viktig kilde til Chopins stil er den briljante virtuoslitteraturen. Innflytelsen fra Ignaz Moscheles, Friedrich Kalkbrenner, Carl Maria von Weber og framfor alt fra Johann Nepomuk Hummel, såvel som Maria Szymanowska – også hun undervist av Elsner – bør ikke undervurderes. Chopin fikk sin utdannelse gjennom disse komponistenes verk, og ved hjelp av dem utviklet han sin umiskjennelige klaverstil hvor briljansen underordnes uttrykket.
Læreren Elsner oppmuntret Chopin til å ta i bruk polsk nasjonal musikk, dvs de polske folkedansene og -sangene. Kjennetegnene deres finner man igjen i de stiliserte dansene som polonese, masurka og krakowiak, men også andre verk uten at tittelen viser til opphavet.
Ifølge den engelske Chopin-biografen Arthur Hedley ''«fant Chopin de viktigste inspirasjonskildene i seg selv og i Polens tragiske historie. Polens storhet og tragedie var alltid et tema for ham, og han omdannet ungdommens enkle rytmer og melodier til varige kunstformer.»''
Romantikken
Chopin stilte seg nokså likegyldig til sine samtidige, selv om mange av hans bekjente var aktive innen romantisk musikk, litteratur og de skjønne kunstarter — flere kjente han via George Sand. Likevel oppfattes Chopins musikk gjerne som et kroneksempel på den romantiske stilen. Den relativt klassiske renheten og selvbeherskelsen i musikken hans med lite vekt på ekstravagant ekshibisjonisme er delvis et resultat av Chopins aktelse for Bach og Mozart.
Tonemaleriet, som ellers var så utbredt i romantikken, var fremmed for Chopin, og han kritiserte utgivere som ga musikken hans programmatiske titler.
Arbeidsmetode
Gjennom analyser av Haydns og Mozarts verk og sine Bach-studier hos Elsner lærte Chopin å arbeide konsentrert og nitid med sine komposisjonsutkast. Ofte filte han – som med sin ''Ballade Nr. 1 – i flere år før stykket fikk sin endelige form: George Sand skrev at «han […] gjentok og endret en takt hundrevis av ganger, skrev den ned og strøk den like ofte ut, for å gjenoppta arbeidet neste dag med samme minutiøse, fortvilte standhaftighet.»''
Takket være George Sand har vi en levende samtidig beskrivelse av Chopins kreative prosess. Hun beskriver en kveld sammen med deres venn Delacroix slik:
Innflytelse
Mange av Chopins stykker er blitt svært kjente, for eksempel «Revolusjonsetyden», «Regndråpepreludiet», «Minuttvalsen» og «Sørgemarsj». Chopin ga selv aldri andre navn til sine instrumentalverk enn genrenavn og nummer, så alle tilnavnene har stykkene fått av andre. For eksempel ble «Revolusjonsetyden» skrevet samtidig med, og kanskje inspirert av, det mislykkede polske opprøret mot Russland, men navnet var det andre som fant på. «Sørgemarsj» ble skrevet før resten av sonaten den tilhører, men ser ikke ut til å ha blitt inspirert av en personlig sorgprosess. «Regndråpepreludiet» har fått navnet etter en beretning av George Sand der det er et poeng at Chopin protesterte mot å knytte musikken til lyden av regnet som trommet på taket mens han skrev det.
Robert Schumann var en stor beundrer av Chopins musikk, han brukte Chopins melodier og ga en sats i suiten Carnaval navn etter Chopin. En annen beundrer, som dessuten var en personlig venn, Franz Liszt, transkriberte seks av Chopins polske sanger for piano. Johannes Brahms og de yngre russiske komponistene fant også inspirasjon hos Chopins verk.
Carlo Maria Viganò
Carlo Maria Viganò (født 16. januar 1941 i Varese i Italia) er en italiensk katolsk erkebiskop som har vært tilknyttet det pavelige diplomati.
Frédéric Chopin
Innflytelse
Chopins tekniske nyvinninger fikk stor innflytelse. Préludes op. 28 og Études opp. 10 og 25 ble hurtig standardverk og inspirerte både Liszts Transcendental Études og Schumanns Symfoniske studier. Aleksandr Skrjabin var også sterkt påvirket av Chopin, for eksempel er hans 24 preludier op. 11 inspirert av Chopins op. 28.
Carlo Maria Viganò
Prest
Carlo Maria Viganò ble presteviet 24. mars 1968 for bispedømmet Pavia. Han tok deretter doktorgrad i kirkerett og sivilrett.
I 1973 trådte han inn i Den Hellige Stols diplomatiske korps. Han var som prest postert ved de pavelige representasjoner i Irak og så i Storbritannia, så var han fra 1978 til 1989 ved det vatikanske Statssekretariat. Viganò ble den 4. april 1989 utnevnt til Pavestolens permanente observatør ved Europarådet i Strasbourg.
Frédéric Chopin
Verk
Over 230 av Chopins verker er bevart; noen manuskripter og stykker fra tidlig barndom er tapt. Totalt skrev Chopin rundt 80 opusnummer. Pianoet opptrer i alle, og de aller fleste stykkene er for piano solo. Han skrev også noe kammermusikk og noen pianokonserter. Celloen inngår i klavertrioen fra slutten av 1820-årene og i Introduction et Polonaise brillante for klaver og cello. Dessuten i en Grand Duo over temaer fra Meyerbeers opera Robert der Teufel som han skrev med vennen og cellisten Auguste Franchomme, og tilslutt i Sonate for cello og piano op 65 – den siste komposisjonen Chopin publiserte i sin levetid. De 19 polske sangene med pianoakkompagnement som han skrev til privat bruk fikk ikke samme betydning som for eksempel den samtidige Robert Schumanns lieder.
Carlo Maria Viganò
Erkebiskop
Den 3. april 1992 utnevnte pave Johannes Paul II han til titularerkebiskop av Ulpiana og til apostolisk nuntius i Nigeria. Pave Johannes Paul II bispeviet ham personlig den 26. spril 1992; medkonsekrererende var kardinalstatssekretær Angelo Sodano og erkebiskop av Kraków, Franciszek kardinal Macharski.
Frédéric Chopin
Poloneser, masurkaer og valser
I likhet med Karol Kurpiński og Maria Szymanowska reiste Chopin et minnesmerke over hjemlandets danseformer, polonese og masurka.
Carlo Maria Viganò
Erkebiskop
Den 4. april 1998 utnevnte pave Johannes Paul II ham til delegat ved Statssekretariatet i Vatikanet.
Frédéric Chopin
Poloneser, masurkaer og valser
Det tidligste Chopin-verket i trykk er en polonese i g-moll (K. 889) fra 1817. Verker av denne formen komponerte han mange flere av. Noen poloneser uten opustall er ungdomsverk som Chopin ikke ville publisere fordi han syntes de var for enkle. Polonesene til Michał Kleofas Ogiński, Józef Elsner, Johann Nepomuk Hummel og Carl Maria von Weber var forbilder for de tidlige polonesene, men i de senere som han skrev i Paris hadde han frigjort seg fra disse forbildene. De fleste (fra op. 26 nr. 1) består av en kadenserende åpningsfrase som deler stykket formalt.
Carlo Maria Viganò
Erkebiskop
Den 16. juli 2009 utnevnte pave Benedikt XVI til å overta etter Renato Boccardo som generalsekreøär ved Vatikanstatens guvernement.
Frédéric Chopin
Poloneser, masurkaer og valser
Til forskjell fra polonese var masurka en ganske ny form på begynnelsen av 1800-tallet. Den etablerte seg raskt i hele Europa, og Chopin hørte moderne masurkaer i bysalongene, men var også kjent med de opprinnelige folkloristiske formene masur, kujawiak og oberek fra sommeropphold på den polske landsbygda. 15 år gammel skrev han sine første masurkaer (B-dur K. 891–895). Stilistiske kjennetegn på Chopins masurkaer er bruken av kromatikk, modale vendinger og iblant bass med kvint-bordun. Fra op. 6 (1830-32) publiserte han vanligvis masurkaene i sykluser, mange av dem er utstyrt med et stort anlagt avslutningsstykke.
Carlo Maria Viganò
Erkebiskop
Den 19. oktober 2011 utnevnte pave Benedikt XVI ham til apostolisk nuntius i USA. Forut for dette hadde Viganò innstendig bedt om å få forbli på sin post i Rome fordi han ville fullføre det han var i ferd med, særlig bekjempelsen av korropsjon og nepotisme. Dette er fremkommet ved lekkede dokumenter (Vatileaks 1.0) som for eksempel et brev av 27.2.2011).
Frédéric Chopin
Poloneser, masurkaer og valser
Chopins poloneser og masurkaer er ofte tiltenkt et virtuost foredrag, de er mer å regne som stiliserte og poetiske danser, og går gjennomgående for hurtig til å fungere som dansemusikk.
Det samme gjelder valsene som er ment som underholdningsmusikk i salongene. Derfor er det ikke til å undres over at han med få unntak lot disse stykkene gå i durtonearter, som etter gammel harmoniforståelse gir stykkene en lysere stemning enn molltonearter gjør. Den berømte «Minuttvalsen» er for øvrig – til tross for hva man ofte hører – ikke tenkt å skulle spilles på et minutt. Et for hurtig foredrag ødelegger denne miniatyren. Denne valsen er også kjent under navnet «Petit chien», da Chopin ifølge tradisjonen skal ha blitt inspirert til hovedtemaet (som dreier seg rundt tonen ass) av å se på en hvalp som jaget sin egen hale.
Carlo Maria Viganò
McCarrick-saken
I juni 2018 ble det bekjentgjort at Vatikanet påla erkebiskop og kardinal Theodore McCarrick (erkebiskop i Washington 2000-2006) strenge sanksjoner etter at beskyldninger om seksuelle overgrep mot mindreårig den gang McCarrick var ung prest i New York City, var blitt gransket å funnet graverende og troverdige. Straks ble det offentlig kjent at samme erkebiskop hadde forbrutt seg i mange år på forskjellig vis ikke minst mot prestekandidater. En kirkelig rettsgranskning skulle forberedes og gjennomføres. I slutten av juli så McCarrick seg nødsaget til å be om å bli løst fra sin kardinalsverdighet, noe som ble umiddelbart innvilget.
Frédéric Chopin
Etyder
Chopins epokegjørende etyder op. 10 og op. 25, og de tre posthumt utgitte verkene, egner seg godt som studieverk til finpuss av tekniske finesser, men de er samtidig musikalsk interessante nok til å oppføres i konsertsalene. Med det brøt Chopin nytt land: fram til nå var øvingsstykker (jfr. Carl Czerny, Muzio Clementi og Johann Baptist Cramer) overveiende teknisk og pedagogisk orientert, men i den romantiske musikkens århundre ble ikke slike verk lengre utelukkende laget for å polere spilleteknikken. Chopins etyder er ekspressive karakterstykker som han brukte til en systematisk utforsking av klaverets uttrykksmuligheter og tekniske forutsetninger. Resultatet ble en uforliknelig personlig stil. Også Franz Liszt og andre av tidens pianister, som Adolf Henselt og Charles-Valentin Alkan, såvel som de senere Aleksandr Skrjabin og Claude Debussy videreutviklet etydeformen.
Carlo Maria Viganò
McCarrick-saken
Saken hadde klare trekk av en mangeårig cover up, fordi ganske mange hadde visst, og enda flere en sterk anelse, om McCarricks embedsførsel.
Om aftenen 25. august 2018 amerikansk tid ble så et 11-siders skriv fra erkebiskop Viganò offentliggjort. Der fremla han en rekke sterke påstander - med personnavn og angivelse av dokumenter og hvor de oppbevares -, og enda mer potensielt eksplosive synspunkter. Særlig oppsiktsvekkende var at pave Benedikt XVI i 2009 eller i 2010 skal ha ilagt strenge sanksjoner mot McCarrick og bedt ham tilbringe resten av livet i bønn og bot, men at den neste pave, altså pave Frans (som ifølge Viganò var informert om kardinalens overgrepsmønster) i 2013 tilsidesatte dette, og gjorde McCarrick til en av sine rådgivere. Han oppfordret i sitt skriv både paven og en rekke kardinaler og erkebiskoper til å fratre sine embeder.
Frédéric Chopin
Etyder
Chopins berømte ''Revolusjonsetyde op. 10 nr. 12'' i c-moll – en heroisk melodi med høyre hånd over en teknisk krevende sekstendelsfigur med venstre – skal være skrevet samtidig med at den polske novemberoppstanden i 1830 ble slått ned. Den opphissede stemningen og den åpne slutten gir inntrykk av å være laget for å uttrykke personlige følelser. Populær er også Etyde op. 10 nr. 5 i Gess-dur med tilnavnet «svarte tangenter» fordi høyre hånd utelukkende spiller på de svarte tangentene. I samlingen op. 25 fascinerer også nr 11 i a-moll («Vintervind»). Det koralaktige og vemodige temaet presenteres kort før det får selskap av virtuose passasjer i overstemmen.
Carlo Maria Viganò
McCarrick-saken
Viganòs brev ble gjenstand for både sterk kritikk og motstand, for sterk eller betinget støtte, og bekymring som munnet ut i oppfordring til grundige og troverdige granskninger.
Frédéric Chopin
Nokturner
En annen av Chopins verkgrupper er de 21 nokturnene som han videreutviklet fra iren John Fields nye salongform. Field hadde stor påvirkning på Chopin, men Chopins verk har en rikere harmonikk, mer variert rytmikk og en smidigere melodiføring. Chopin legger virtousiteten til side til beste for uttrykket. Melodiene er tydelig preget av Gioacchino Rossini og Vincenzo Bellinis belcantostil. Fra op. 27 publiserte Chopin nokturnene parvis og bandt dem sammen slik at de dannet en gjensidig kontrast, men de fungerer også enkeltvis.
Carlo Maria Viganò
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Frédéric Chopin
Preludier
De 24 preludiene op. 28 fikk sin endelige form under oppholdet på Mallorca. Robert Schumann brukte ordet merkwürdig om stykkene, og ved hjelp av hans beskrivelse aner man hvor mangfoldige i form og uttrykk de er:
I de 24 preludiene har hver toneart fått sin egen individuelle behandling. Stykkene er ordnet oppad i kvintsirkelens rekkefølge, vekslende mellom dur- og tilhørende moll-toneart. Den enharmoniske omtydningen skjer i nr 14, som Chopin ikke noterte i diss-moll, men i ess-moll. I disse preludienes kompositoriske mikrokosmos finner man et gjenskinn av tallrike andre musikkformer, enkelte stykker minner om etyder, andre om nokturner, sørgemarsjer og masurkaer. Stykkenes store uttrykkskraft har forledet mange til forsøk på å gi dem utenommusikalske referanser. Et typisk eksempel er legenden om hvordan preludium nr 15 i Dess-dur oppsto: det skal være komponert natten George Sand og barna hennes kom sterkt forsinket tilbake fra Palma og fant Chopin i en forvirret sinnstilstand. George Sand fortalte om denne hendelsen:
Likevel har Preludium nr. 15 senere fått tilnavnet «Regndråpepreludiet». Gjennom nesten hele stykket spiller mellomstemmen en gjentatt åttendedels ass (eller enharmonisk omtydet giss) som kan minne om et jevnt vanndrypp. Sand fortalte ikke hvilken komposisjon det var snakk om, så det kan ha dreid seg om et annet preludium, for eksempel det sjette i h-moll. Chopin selv avviste stort sett enhver utenommusikalsk programmatisk fortolking av sine verk.
Ballader og scherzi
Blant Chopins andre verk finner man fire ballader og fire scherzi, alle er konsertante og svært krevende stykker. I midtpartiet av Scherzo op. 2 i h-moll, med sitt første åndeløse og nesten fortvilte tema (angivelig selvbiografisk farget), skjenker Chopin hjemlandet en tanke ved at han innarbeidet temaet til den polske voggesangen Lulajże Jezuniu, lulajże, lulaj («Sov, lille Jesus, sov»). Ballade i F-dur op. 38 tilegnet han Robert Schumann, som hevdet at Chopin meddelte «at balladene var inspirert av Mickiewicz' dikt.»
Impromptus
Chopins Impromptus har i mindre grad Franz Schuberts impromptus som forbilde enn de lengre som – nærmere den opprinnelige betydningen – gir et inntrykk av improvisasjon, og som i en delvis briljant stil ble svært populære både hos publikum og musikkforleggerne.
Sonater
Blant Chopins omfangsrike verkliste for klaver finnes bare tre sonater.
Klaversonate nr 1 er et ungdomsverk som Chopin dediserte læreren Józef Elsner.
Tredjesatsen i Klaversonate nr 2 (op. 35, fullført i 1839) inneholder den berømte «marche funèbre» (sørgemars) med «Grave – doppio movimento» og «Scherzo» som første og andre sats, og «Finale: Presto» som avslutningssats. Allerede i Chopins levetid vakte dette verket anstøt; alle satsene går i moll og de er så ulike at Robert Schumann bemerket at Chopin her bare hadde «samlet fire av sine mest uregjerlige barn». Grave – doppio movimento åpner med et stormfullt førstetema som går over i et lyrisk andretema. Scherzoen er virtuos og heftig med en mer melodisk mellomseksjon (Schumann: «djerv, ånfull, fantastisk» ), «sørgemarsjen» (Schumann: «enda mørkere» ) og den melodiløse unisono presto-satsen som finale (Schumann: «Minner mer om gjøn enn om musikk ). Selv kommenterte Chopin finalen kort og greit slik: «Etter marsjen pludrer venstre og høyre hånd unisono.»
Satsrekkefølgen og oppbyggingen av den tredje sonaten i h-moll fra 1844 følger med noen unntak (scherzoen og en forkortet reprise i første sats) forbildene fra den klassiske sonatesatsformen, og kan ha vært et forsøk på å imøtekomme kritikken av den foregående sonaten, op 35.
Enkeltverk: Berceuse og Barcarolle
Av Chopins enkeltstående verk, altså verk som ikke inngår i en syklus eller i verkgrupper, viser framfor alt Berceuse i Des-dur op. 57 fra 1844 og Barcarolle i Fiss-dur op. 60 fra 1846, Chopins improvisatorisk pregede variasjons- og forsiringskunst. Bevarte skisser til Berceusen gir et sjeldent innblikk i Chopins' kreative prosess.
Klaverkonserter
Ved siden av solostykkene er begge klaverkonsertene godt kjent. Den første konserten i e-moll ble skrevet senere enn den andre i f-moll. Det er fremdeles ikke entydig klart om Chopin orkestrerte konsertene selv, men det er lite som taler i mot, for Chopin behersket orkestrering. Disse komposisjonene viser at han så på orkesteret som et utsmykkende vedheng. Til innledninger, overganger og sluttpassasjer brukes orkesteret på samme måte som i forbilder av Johann Nepomuk Hummels klaverkonserter, men der pianisten kan briljere trekkes orkesteret tilbake og brukes bare til å akkompagnere soloinstrumentet. Det er viktig å være klar over at da Chopin skrev klaverkonsertene, var klavermekanikken i utvikling. Tidens klaverer hadde et svakere volum enn senere tiders utgaver; derfor ga Chopin orkesteret en tilbaketrukket rolle når orkester og solist samtidig er i aksjon.
Mexicos uavhengighetskrig
Mexicos uavhengighetskrig var en av de lengste krigene i Latin-Amerika. Ny-Spania hadde vært underlagt Spania i omtrent 300 år, og krigen begynte med et opprør mot de spanske koloniherrene. Krigen varte fra den 16. september 1810 til den 27. september 1821 og førte til at Mexico ble til en selvstendig stat. Uavhengighetskrigen ble avløst av interne konflikter som ikke var mindre blodig, mellom rojalister og selvstendighetstilhengere fram til 1821. Det spanske imperiet aksepterte til slutt Mexicos selvstendighet etter at en spansk ekspedisjonstyrke ble beseiret i september 1829. Etter elleve år med krig var store deler av Mexico i ruiner, ut av befolkningen på 5,8 millioner, var mellom 250 000 og 500 000 drepte.
Bakgrunn
I 1767 ble de innflytelsesrike jesuittene utvist fra det spanske rike, noe som sterkt preget kolonien. Jesuittene hadde lånt ut penger til kjøpmenn og jordeiere, og den påfølgende gjeldsinndrivelsen var smertelig for store deler av befolkningen. Motsetningsforholdet mellom «criollos» og «peninsulares», sammen med generell misnøye, skattetrykk og til sist Napoleons inntog i Spania, utløste krigen.
Kampene
Avgjørelsen om ikke å ta Mexico by i 1811 var imidlertid skjebnesvanger, og snart slo de spanske regjeringsstyrkene tilbake og erobret de fleste byene. I den opprørske byen Guanajuato trakk spanjolene lodd om hvem av byens borgere som skulle tortureres og henrettes. Miguel Hidalgo og en rekke opprørsledere ble drept, og hodene ble utstilt til skrekk og advarsel.
Motstandskampen fortsatte imidlertid i avsidesliggende områder, og i 1813 møttes en riksforsamling i byen Chilpancingo i Guerrero for å bli enige om en grunnlov for den framtidige staten. Her ble blant annet kravet om opphevelse av slaveriet fremmet. Den nye lederen for motstanden var Jose Maria Morelos y Pavon, som ble skutt i Ecatepec i 1815.
Avgjørelsen
Omslaget kom endelig da den spansktro generalen Vicente Guerrero skiftet side, og dermed framtvang en spansk evakuering i 1821.
Nivå
Nivå kan vise til:
Ad fontes
Ad fontes er et latinsk uttrykk som betyr «til kildene» (eller «til utspringene»). Uttrykket er programmatisk for humanismen, også bibelhumanismen, i middelalderen og tidlig nytid, som ivret for at man fornyet sitt kjennskap til gresk og latinsk klassisk litteratur.
Ifølge Hans-Georg Gadamer i hans «Sannhet og metode» hentet spanske humanister uttrykket fra dette bibelstedet.
Yu (Zhangjiakou)
Fylket hadde 449,710 innbyggere i 1999.
Kulturminner
På listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina er oppført Yuhuangpaviljongen i Yuzhou (Yuzhou yuhuang ge, 蔚州玉皇阁), Daiwangchengfunnstedet (Daiwangcheng yizhi, 代王城遗址) fra Vår- og høstannalenes tid til Handynastiets tid, Nan'antempelets pagode (Nan'an si ta, 南安寺塔), Shijiatempelet (Shijia si, 释迦寺), Xiguborgen (Xigu bao, 西古堡), Huayantempelet i Nuanquan (Nuanquan Huayan si, 暖泉华严寺), Zhenwutempelet (Zhenwu miao, 真武庙), prisreguleringskornlageret i Yu (Changpingcang, 常平仓) og Linyantempelet i Yuzhou (Yuzhou Lingyan si, 蔚州灵岩寺).
Bånd (strengeinstrumenter)
Bånd (engelsk: fret) er tverrgående forhøyninger av metall som deler gripebrettet på strengeinstrumenter opp i nøyaktige soner, og står der hver halvtone vil finnes i strengens lengde. Når strengen presses mot metallbåndet er den klingende delen forkortet, og tonen endres. At båndene er plassert med presisjon er avgjørende for å få de nøyaktige halvtonene langs hele halsen.
Høyden på båndene må være jevn, og det er mulig å sjekke ujevnheter ved å sette en linjal eller lignende langs 3-4 bånd (illustrasjon), og sjekke om den kan vippes eller er stødig. På grunn av halsens kurve (relief) kan man bare sjekke noen bånd om gangen. Bånd som har løftet seg kan være mulig å presse på plass igjen, men i blant må bånd pusses jevne, eller byttes ut. Siden båndene slites av strengene er det ikke uvanlig å bytte alle bånd etter noen år (refretting). Slitte bånd kan gi skurring, og uansett hvor nøye man stemmer instrumentet vil det bli «surt» så snart man setter grep.
Niels Christian Brøgger
Niels Christian Ursin Brøgger (født 4. juni 1914 i Kristiania, død 17. august 1966) var en norsk essayist, oversetter, forfatter og kritiker.
Brøgger studerte litteraturhistorie ved Universitetet i Oslo og i England, Italia og Spania. Hans første bok var Den nye moral og andre essays (1934). Samme år begynte han som kritiker i Tidens Tegn, hvor han var ansatt inntil 1940. Under andre verdenskrig ble han fengslet av okkupantene og satt i Grini fangeleir fra 3. november 1942 til 21. april 1943. Fra 1945 var han ansatt som kritiker i Nationen. I 1947 utga han essaysamlingen ''Før uværet kom. Inntrykk fra 1930-årene. Artikler og essays'' sammen med sin far. I 1952 kom en studie av Sigrid Undsets romaner, Korset og rosen. Han skrev også tre bind om før-kristen mytologi, ''Nordens demring. Nordiske myter og sagn (1949), Guder og helter i klassisk tid (1958) og Helter og halvguder hos kelterne'' (1961). Han skrev også kriminallitteratur under pseudonymet Johnny W. Lambeth og sciencefictionromanen Stoppested i evigheten under pseudonymet Harald Gammeng. Hans sist publiserte verk var Sangenes sang, en oversettelse av Høysangen.
Han døde i august 1966 etter lengre tids sykdom, bare 52 år gammel.
SønderjyskE
Sønderjysk Elitesport er et dansk idrettslag som bedriver elitesport i både fotball, håndball og ishockey. Klubben ble grunnlagt i 2004 gjennom sammenslåing av en rekke lokale klubber av ulike idretter. Sønderjysk Elitesport er basert i Sønderjylland og har en felles administrasjon lokalisert i Haderslev.
Herrelaget i fotball har sin hjemmebane på Sydbank Park og spilte til 2022 i Superligaen.
Xinhe
Xinhe (kinesisk: 新河县; pinyin: Xīnhé Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Xingtai.
Fylket hadde 159,747 innbyggere i 1999.
Baixiang
Baixiang (kinesisk: 柏乡县; pinyin: Bǎixiāng Xiàn) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Xingtai.
Fylket hadde 174,691 innbyggere i 1999.
Pickup (instrument)
En pickup er en komponent som omformer vibrasjoner i et musikkinstrument til et elektronisk lydsignal som kan sendes videre til en forsterker.
Magnetisk pickup
På elektriske gitarer er en pickup vanligvis en rad med små magneter, som er laget ved at en kjerne er tvunnet tusenvis av ganger med kobbertråd. En pickup består av seks slike magneter, én for hver streng, og ligger oftest rett under strengene ved håndens arbeidsområde der et lydhull på en akustisk gitar ville vært. Når en streng dirrer i magnetfeltet, altså «forstyrrer» det, vil det skapes elektrisitet, og dette er et signal som kan sendes videre for amplifikasjon.
En slik pickup fanger ikke opp lyden i rommet slik en vanlig mikrofon vil gjøre, og feedback (at lyden som allerede er forsterket fanges opp på nytt og forsterkes enda en gang i en loop) vil derfor ikke være et problem.
Single coil
Single coil-oppsettet, altså en enslig rad med ovennevnte magneter, er svært sårbart for elektriske forstyrrelser som kan lage brumming (hum). Magnetene er i prinsippet antenner, som vil reagere på alle elektromagnetiske forstyrrelser, og ikke bare de kontrollerte forstyrrelsene man ønsker skal skape lyd av strengenes dirring. Å stå for nær sin egen forsterker eller hvilket som helst annet elektrisk utstyr kan gi kraftig uling, brumming og forvrengt lyd, noe som har vært en utfordring på scene og i studio hvor man vanskelig kan unngå store mengder elektrisk utstyr i umiddelbar nærhet. En viktig del av pickupens utvikling har derfor vært å klare å isolere den, og dagens single coil pickup er noe mindre sårbar.
Humbucker
Humbucker, eller «to buck the hum» betyr å stå imot, «hoppe bukk over», brummingen. Løsningen en pickup av typen humbucker benytter er å sette to linjer med magneter som har omvendte poler ved siden av hverandre. Å koble disse sammen ute av fase vil gjøre at de utligner hverandre.
Siden magnetisme skaper all strøm som trengs, behøves ingen ekstern strømkilde for ovennevnte pickuper, men noen gitarer har en liten forforsterker, preamp, som da vil behøve en liten strømkilde som for eksempel et 9 volts batteri.
En jordingsfeil kan gi også elektrisk forstyrrelse (buzz) som forsvinner hver gang man holder på strengene eller annet metall på gitaren. Ved å ta på gitaren fungerer kroppen som jording eller skjold, og forstyrrelsen forsvinner. Lokale feil i gitarens elektronikk, for eksempel uisolerte ledninger, kan også skape slike forstyrrelser.
Piezoelektrisk pickup
På akustiske gitarer brukes ofte piezoelektronikk. Piezo er et gresk ord som rett og slett betyr press eller trykk. Elektronikken lages med ørsmå krystaller som produserer elektrisitet når de «plages». Når de er i fred er krystallene nøytrale, og når man beveger på dem oppstår det spenning fordi atomene blir flyttet på, og søker tilbake til nøytral form. En piezopickup lages ved at slike krystaller legges mellom to tynne plater, og plasseres under broen på gitaren. Krystallene vil da reagere på vibrasjonene fra spillingen, og produsere et signal som kan forsterkes.
Siden lyd i rommet også får treverket i gitaren til å vibrere, kan denne pickupen til dels fange opp uønsket lyd, men sammenlignet med mikrofoner er forstyrrelsen minimal. Den vil ikke reagere på elektromagnetisme, og piezoelektronikk er høyt ansett og gjengir den akustiske lyden på svært tilfredsstillende vis.
De fleste akustiske gitarer har en aktiv pickup, som betyr at det er montert en liten preamp, og vil da behøve et 9 volts batteri, men pickupen kan også være passiv, er uten batteri, og krever da en ekstern preamp.
Elektronikk
Dersom et instrument har pickup, vil der vanligvis også være ulike potentiometre, altså signalkontroller. Eksempler på typiske kontroller er volum, gain, bass, diskant, mellomtone, og gjerne en mulighet for å slå av og på enkeltpickuper dersom man har flere. Et potentiometer gir det elektriske signalet motstand, og man kan i prinsippet derfor ikke skru noe opp ved hjelp av dem, bare ned. Ved å benytte kontrollene kan man balansere og mikse signalet slik man vil ha det.
Uttrykket gain beskriver hvor mye av originalsignalet, råsignalet, som fanges opp, og det ideelle er derfor å ha gain skrudd så høyt som mulig uten at det oppstår støy. Dersom originalsignalet er svakt vil en forsterker få lite å jobbe med, og å skru opp volumet vil samtidig skru opp susing som alltid følger med et elektrisk signal. Gain er altså en forsterking av inntakssignalet.
George Russell (racerfører)
George Russell (født 15. februar 1998 i King's Lynn) er en engelsk racerfører som kjører for Mercedes i Formel 1. Han vant GP3-mesterskapet i 2017, og i 2018 vant han FIA Formel 2-mesterskapet. Han gjorde sin debut med Williams i Australias Grand Prix 2019.
I 2020 kjørte han Sakhirs Grand Prix for Mercedes i stedet for Williams, da Mercedes-fører Lewis Hamilton testet positivt for COVID-19. Reservefører Jack Aitken tok Russells plass hos Williams.
Fullstendige Formel 1-resultater
Noter til tabellene: † - Føreren brøt løpet, men ble klassifisert ettersom han hadde fullført over 90% av løpsdistansen. ‡ - Halvparten av poengene ble tildelt under Belgias Grand Prix 2021 etter at under 75% av løpsdistansen ble fullført på grunn av kraftig regn. P - pole position. R - raskeste runde. * - Sesongen pågår.
De tredves kamp
De tredves kamp (fransk: Le Combat des Trente) er en vidt besungen og romantisert ridderkamp som utspilte seg den 27. mars 1351 i nærheten av Slottet Josselin i Bretagne under den bretonske tronfølgekrig.
Bakgrunn
Den bretonske tronfølgekrig (1341-1364) var en konflikt under hundreårskrigen mellom Karl av Blois og huset Montfort. Jean de Beaumanoir, en av Karl av Blois' kapteiner og våpenbrødre til den franske heltefiguren Bertrand du Guesclin, utfordret Robert Bramborough, tilhenger av Montfort, til en kamp etter at Bramborough hadde brutt en våpenhvile.
Striden
Kampen ble planlagt som en emprise — en arrangert pas d'armes — og fant sted på et område kalt chêne de Mi-Voie («halvveis-eika») mellom Ploërmel og Josselin, mellom de utvalgte slosskjempene. Den ble organisert som en turnering, med forfriskninger, og med en stor ansamling av tilskuere. Bemborough skal ha sagt:
Disse ordene er nedtegnet av Froissart: men «utsagnet trenger ikke å ha vært autentisk», mener historikeren Johan Huizinga, «men det forteller oss hva Froissart mente».
Striden stod mellom 30 riddere og væpnere på hver side. Jean de Beaumanoir vant kampen.
Kampene ble utkjempet med sverd, dolker, spyd og stridsøkser, til fots eller på hesteryggen, og begge sider kjempet med stor innbitthet og kraft. Slik skal Geoffroy du Bois ha svart sin sårede anfører som bad ham om vann å drikke: «Drikk Deres blod, Beaumanoir, så vil tørsten svinne» (fransk: «Bois ton sang, Beaumanoir, la soif te passera»).
Samtlige kombattanter skal ha blitt såret eller drept. Bramborough var en av ni av Montforts tilhengere som falt i striden. Kampen hadde ingen direkte innvirkning på konflikten, men ble i samtiden ansett å ha vært det fineste uttrykk for ridderlighet som kunne oppvises. Kampen er blitt omsunget, illustrert og beskrevet en rekke ganger, blant annet i Jean Froissarts «Chroniques».
De kjempende
Den engelsk-bretonske siden tapte ni mann totalt og de resterende ble tatt til fange. Den fransk-bretonske siden tapte minst tre mann, trolig flere.
Oliver H. Langeland
Oliver H. Langeland (født 30. januar 1887, død 9. februar 1958) var en norsk økonom, offiser og leder for Milorg D13 (Oslo) frem til 1944, da han ble beordret over til England. Han var avdelingssjef i Oslo ligningsvesen fra 1945 der han også arbeidet før krigen.
Boken «Dømmer ikke» (1948)
I 1948 utga han den kontroversielle boken Dømmer ikke som er en skarp kritikk av norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk på 30-tallet og spesielt Nygaardsvold-regjeringens handlinger før, under og etter det tyske angrepet på Norge i 1940. Langeland avviste oppfatningen om at Norge hadde vært offer for et overraskelsesangrep. Han listet isteden opp hvordan den norske regjering hadde fått nærmere 30 tydelige forvarsler om at et fiendtlig militært angrep på landet var forestående. Han var svært kritisk til at regjeringen først den 9. april hadde besluttet at delvis norsk mobilisering skulle iverksettes, og da attpåtil først fra 11. april.
Macrolema
Macrolema er en slekt av biller som tilhører den artsrike familien bladbiller (Chrysomelidae).
Oliver H. Langeland
Boken «Dømmer ikke» (1948)
Med kildebelegg i offentlige dokumenter og norske rikspolitikeres ytringer, argumenterte Langeland for at Nygaardsvold-regjeringen hadde et medansvar for at Norge ble viklet inn i 2. verdenskrig. Regjeringen hadde ifølge Langeland lagt landet åpent for invasjon gjennom en bevisst nedprioritering av forsvaret, åpenlys sikkerhetspolitisk naivitet og uklok utenrikspolitikk. Han anklaget flere navngitte personer for å forfekte pasifisme i en tid da det aggressive nasjonalsosialistiske Tyskland var i rask vekst.
Macrolema
Utseende
Middelsstore til nokså store (8 - 15 millimeter), avlangt-ovale, blanke, gulbrune til svarte bladbiller, ofte med metallisk glans, ofte med røde eller gule felter. Fasettøynene er nokså store. Antennene er noe kraftige, 0,6-0,9 ganger lange som kroppen. Pronotum er avrundet, mye smalere enn dekkvingene, bredere enn langt, kan ha en tann på sidene, eller for- og bakhjørnene kan være utdratte. Dekkvingene er jevnbrede, med kraftige, regelmessige punktrader. Beina er kraftige, ofte mer eller mindre gulrøde, lårene uten tenner.
Oliver H. Langeland
Boken «Dømmer ikke» (1948)
Han kritiserte dessuten at norske politikere, byråkrater, næringsliv og media tidlig hadde gått i gang med et frivillig og uforbeholdent samarbeid med okkupasjonsmakten. Dette hadde begynt allerede før kampene i Norge var avsluttet. Langeland tok til orde for at dette måtte bli den sentrale del av det norske landssvikoppgjøret. Å reise riksrettssak mot regjeringsmedlemmene for å fastslå ansvaret i 1940, så han som et helt nødvendig ledd i rettsoppgjøret etter krigen. Flere av de han kritiserte fikk sentrale posisjoner etter krigen, blant annet O.C. Gundersen. Langeland kritiserte O.C. Gundersen og Johs. Andenæs for å skjønnmale rettsoppgjøret etter krigen.
Macrolema
Levevis
Artene finnes bare i områder med høyt regnfall. Ingenting er kjent med sikkerhet som artenes vertsplanter, og de er relativt sjelden observert. I alle fall noen av artene kommer til lys om natten.
Madoniella
Madoniella er en slekt av maurbiller som stort sett er rovdyr. Disse slanke billene er gjerne brokete farget i rødt, gult og svart, og kroppen er dekket av lange, oppstående hår. Mange arter lever av vedborende insekter, for eksempel barkbiller.
Macrolema
Utbredelse
Slekten er utbredt i de østlige delene av Australia og Ny-Guinea, sør til New South Wales.
Madoniella
Utseende
Middelsstore, slanke, matte, mørke maurbiller, gjerne med gule tegninger på dekkvingene. Hodet er kort og bredt, minst så bredt som pronotum, med litt utstående fasettøyne. Denne gruppen har ikke påfallende, lange, oppstående hår.
Macrolema
Systematisk inndeling
Inndelingen følger.
Madoniella
Levevis
Både larver og voksne biller er rovdyr, men de voksne kan også finnes på blomster der de spiser pollen. Mange lever av treborende insekter.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Nord-, Mellom- og Sør-Amerika.
Oliver H. Langeland
Boken «Dømmer ikke» (1948)
Boken ble gitt ut på nytt 11. januar 2010.
Boken «Forat I ikke skal dømmes» (1949)
Året etter utga Langeland boken Forat I ikke skal dømmes. Dette er en videreføring av førstnevnte. Her beskyldte han det norske rettsoppgjøret etter krigen for å være inkonsekvent og at det urettferdig rammet "vanlige folk". Han kritiserte at norske maktpersoner som med høye samfunnsposisjoner og verv hadde bistått okkupasjonsmakten under krigen, ofte slapp tiltale. Mange fortsatte i sine stillinger etter 1945, også i de tilfeller der klar tyskvennlighet kunne dokumenteres.
Langeland diskuterte i samme bok den sikkerhetspolitiske utformingen av etterkrigstidens Norge. Han advarte sterkt mot et for politisk styrt militærforsvar. Ifølge Langeland var det mangel på fagmilitær handlekraft, grunnet inkompetent politisk overstyring av invasjonsforsvaret, som var hovedårsaken til angrepet på Norge i 1940. Hvis ikke denne forvaltningspraksisen ble forandret, mente han at Norge ville stå i fare for å lide en lignende skjebne igjen.
Andreas Knebel
Andreas Knebel (født 21. juni 1960 i Sangerhausen) er en tysk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte for Øst-Tyskland (sprintdistanser).
Oliver H. Langeland
Ettermæle
I 2015 ble det avduket en byste av Langeland på hjemstedet Nordfjordeid. Forsvaret ønsket ikke å delta under markeringen.
Andreas Knebel
Karrierens høydepunkt er sølvmedaljene fra OL 1980 i Moskva på langstafetten og på 400 meter under EM 1982 i Athen. Stafettlaget i OL bestod av Klaus Thiele, Frank Schaffer og Volker Beck.
Carl Johan Gerss
Carl Johan Gerss (født 25. oktober 1779 i Vasa, død 7. oktober 1843 i London) var en svensk-finsk handelsmann. Fra 1814 til 1818 oppholdt Gerss seg i Bodø, var byens første handelsborger og er særlig kjent for sin befatning med den såkalte Bodøsaken.
Bakgrunn
I 1808 var Gerss i England og giftet seg der med Sophia Ainsley, de fikk en datter i 1810 som de døpte Elizabeth. I 1814 reiste Gerss fra Sverige via Norge til Storbritannia og Irland og den 20. januar møtte han prinsregenten Christian Frederik i Christiania og Gerss fortalte da prinsregenten at han ville sende korn til Bergen fra Leith i Skottland.
Bodøs første handelsborger
Carl Johan Gerss første kjente opphold i Bodø er i 1814, etter å ha reist via Bergen kom han dit 18. oktober. Gerss hensikt var å drive import- og eksporthandel og han ble møtt med velvilje av myndighetene. Grev Herman Wedel-Jarlsberg som var ansvarlig statsråd for handelen håpet at Gerss' etablering var en mulighet for å gjøre Bodø til knutepunkt for britisk-russisk handel. Gerss forhandlet med et firma fra Trondhjem om å kjøpe deres anlegg og eiendommer, det strandet imidlertid på at prisen var for høy.
I november samme år fikk han tillatelse av amtmann Christen Elster til å leie noen av statens hus på Nyholmen. Da Norges Bank ble opprettet i 1816 og den såkalte sølvskatten ble bestemt så var Carl Johan Gerss Bodøs betydeligste bidragsyter, han ble pålagt å betale 500 spesiedaler, en vanlig bonde betalte sammenligningsvis 4-6 spesidaler. Gerss arbeidet for et selskap i London, handelsfirmaet Everth & Son, som igjen ble finansiert av et bankierfirma eid av sir Peter Pole og en del kompanjonger.
Gerss etablering var svært upopulær hos handelsmenn i Bergen og Trondhjem, i et lokalt tidsskrift, Den lille Trondhjemske Tilskuer skrev en innsender at: «Gersser og konsorter bør uforbigjengelig landsforvises og ingen fremmed tilståes borgerrett.». Ved Stortingets behandling av saken om etablering av Bodø som kjøpstad i 1815 ble Gerss nevnt som et eksempel på hvilken trussel utenlandske kjøpmenn var overfor Bergens tradisjonelle handel med Nord-Norge.
Etter å ha bestått en lovfestet prøve overfor en kommisjon fikk Gerss - etter å ha avlagt ed til forfatningen - borgerskap i 1818. Av de ferdigheter den nyslåtte handelsborger måtte beherske var tydelig håndskrift, ortografisk norsk, bokholderi og kunne lese og skrive tysk og engelsk.
Gerss ble motarbeidet av de lokale handelsmenn og sommeren 1817 ble hans leieforhold til statens bygninger på Nyholm oppsagt, med frist til juli 1818. Da fogden kom for å kaste ut Gerss fikk han utsatt fraflyttingen, det samme skjedde to ganger til før Gerss endelig under dramatiske omstendigheter måtte ut, den 24. september 1818.
Gerss og Bodøsaken
Våren 1818 sendte Gerss kontakter i England tre fartøyer til Norge, hensikten var å smugle varer som sirup, tobakk, rom og bygg og så kjøpe lokale varer for fortjenesten. Av sine oppdragsgivere fikk Gerss beskjed om at det første skipet skulle legge seg for anker passende skjult nær Bodø og Gerss skulle sørge for å få det utlosset før den lokale tolleren Henrik Helliesen oppdaget smuglingen.
Gerss var med da fartøyet «Commerce d'Anvers» som det første av tre begynte å losse og selge smuglervarer. Den energiske tolleren Henrik Helliesen kom imidlertid etterhvert til stedet hvor skipet lå og stoppet smuglingen. Gerss skrev optimistisk i et brev av 14. juni til sine oppdragsgivere at han hadde begynt lossingen «uten å underrette deres venn tolleren», tonen var imidlertid endret på slutten av måneden. Den 27. juni 1818 skrev Gerss nedtrykt følgende: «De synes å tro at det ikke er noen lov her, men jeg er redd for at tolleren, fogden og hr. Jakhelln vil alle tre bevise meg ettertrykkelig det motsatte.».
Gerss forsøkte også å svindle staten ved å unndra avgift ved eksport av fiskevarer, men bedrageriforsøket med galeasen «Oscar», ble avslørt av den samme driftige toller Helliesen.
Gerss engelske oppdragsgiver, John Everth, tok inn hos Gerss da han kom til Bodø i september 1818 og da fogden Juel kom for å fullbyrde utkastelsen av Gerss den 24. september satte Everth, med støtte av sine engelske matroser, seg til motverge og en dramatisk situasjon oppsto. Everth ble arrestert og noen dager etter ble Gerss også satt i arresten. Christian Blom var i Bodø da utkastelsen skjedde og ga følgende karakteristikk av Gerss:
I februar 1819 dro Gerss på en handelsekspedisjon til Tromsø. Etter de engelske smuglernes flukt i februar 1819 ble gjenværende varer konfiskert av tolleren, beslaget ble imidlertid bestridt av Gerss fullmektig, Melchior Koch.
Gerss ble aldri dømt for sin deltakelse i Bodøsaken, men han gikk konkurs og forlot snart etter Bodø.
Etter Bodø
Carl Johan Gerss forlot Bodø høsten 1818 eller vinteren 1819, hans handelsvirksomhet ble overtatt av engelskmannen Dundas Blackhall som drev den frem til 1823, da den ble overtatt av Melchior Koch. Carl Johan Gerss oppholdt seg sine siste år i London hvor han bodde på og døde ved Bethnal Green Workhouse den 7. oktober 1843.
Etterkommere
Carl Johan Gerss hadde barn med tre kvinner i Bodø og fikk en rekke etterkommere, blant andre den kjente visesangeren Halvdan Sivertsen. Han stiftet en familie i London med fem barn hvorav ett døde tidlig. Han endte tilslutt opp på et fattighus hvor han døde i 1843, 63 år gammel. En episode av fjernsynsserien Hvem tror du at du er? fra 2015 omhandler Sivertsens søk etter opplysninger om tipptippoldefaren Gerss' liv.
Madalen kraftverk
Installert effekt er 120 kW. Årsproduksjon er 0,56 GWh.
Liste over flaggbærere for Malaysia under OL
Liste over flaggbærere for Malaysia under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Malaysias flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Sverre Myrli
Sverre Myrli (født 26. august 1971 i Nes i Akershus) er en norsk politiker (Ap). Han satt på Stortinget for Akershus fra 1997 til 2001, deretter vararepresentant fra 2001 til 2005, og igjen innvalgt på eget mandat siden 2005.
Sverre Myrli var leder av Akershus AUF 1991–1993 og fylkesleder i Sosialdemokrater mot EU 1993–1994. Medlem av Arbeiderpartiets landsstyre siden 2002. Han var politisk rådgiver i Samferdselsdepartementet under Thorbjørn Jaglands regjering 1996–1997.
I 2007 ble Stortinget omgjort til ett kammer. Myrli var den eneste som stemte mot.
The Lady from the Sea (TV 1953)
The Lady from the Sea er en episode fra Sunday Night Theatre (1953). Det er betydningsfullt, fordi det er ett av de tidligst bevarte eksemplene på britisk TV-drama, sammen med en tidligere episode i serien kalt It is Midnight, Doctor Schweitzer og de to første episodene av The Quatermass Experiment.
Episoden var en adapsjon av Henrik Ibsens skuespill Fruen fra havet av Henrik Ibsen. Det ble oppført to ganger: Først 10. mai 1953 og igjen 14. mai 1953. Én av disse direktesendingene ble bevart gjennom kineskop-prosessen, det vil si at et filmkamera ble plassert foran en fjernsynsmonitor og filmet direkte av fra skjermen.