cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Filon
Filon levde samtidig med Jesus Kristus, men nevner verken ham eller de første kristne i sine skrifter, selv om han viste sterk interesse for religiøse sekter og beskrev essenerne inngående.
Slekt, familie og tidlig liv
Filon var antagelig født Julius Filo(n). Han kom fra en aristokratisk familie som hadde levd i Alexandria i Egypt i generasjoner. Hans forfedre og familie var samtidige med styret til Ptolemeerdynastiet og Selevkidriket. Selv om navnene på hans foreldre ikke erkjent, er det klart at de var adelige og velstående. Det var enten hans far eller bestefar som fikk romersk statsborgerskap av keiser Julius Cæsar. Filon hadde to brødre; Alexander alabarken og Lysimachus.
Hans forfedre og foreldre hadde sosiale bånd og forbindelser til presteskapet i Judea; familien Hasmonea; familien Herodes; og det julo-claudiske dynasti. Filon var en samtidig med Jesus fra Nasaret og livene til Jesus' apostler, men ingen av hans skrifter nevner disse noen gang. Sammen med sine brødre fikk Filon en omfattende utdannelse. De lærte seg egyptiske, jødiske, greske og romerske kulturer, særlig om jødedommens tradisjoner, studiet av Det gamle testamente og i gresk filosofi.
Via sin bror Alexander hadde Filon to nevøer; Tiberius Julius Alexander og Marcus Julius Alexander. Sistnevnte var den første ektemannen til prinsesse Berenike, datter av Herodes Agrippa I. Marcus døde i år 43 eller 44.
Liv
Det finnes en kort referanse til Filon hos den jødiske historikeren Josefus. I hans Antiquitates Judaicæ, Jødenes fortidsminner, forteller han om Filons valg av det jødiske samfunnet i Alexandria som deres hovedrepresentant for den romerske keiseren Gaius Caligula. Han forteller at Filon sa ja til å representere jødene i henhold til de stridigheter som hadde oppstått mellom jøder og grekere i Alexandria. Josefus forteller også at Filon var dyktig i filosofi, og at han var bror til en myndighetsperson ved navn Alexander alabarken. I henhold til Josefus nektet Filon og de andre jødene å behandle Caligula som en gud, å reise statuer til ære for keiseren, og bygge altre og templer for ham. Josefus forteller at Filon trodde at Gud aktivt støttet dette avslaget. Dette portrettet av filosofen er i overensstemmelse med den karakteren som Filon selv viste i sine skrifter, som diskutert nedenfor:
Den gjenværende informasjonen om Filons liv er basert på hans eget forfatterskap. Filon selv hevder i Legatio ad Gaium («Ambassadør for Gaius») å ha vært en del av sendebudene til Caligula. Han forteller at han reiste med et opprop som beskrev lidelsene til jødene i Alexandria som ba keiseren trygge deres rettigheter. Filon gir en detaljert beskrivelse av deres lidelser på en måte som Josefus overser for å forsikre at jødene ganske enkelt var ofre fra angrep fra grekerne i den borgerstrid som etterlatt så mange jøder og grekere døde. Filon forteller at han ble sett på av sitt folk som en med uvanlig klokskap på grunn av sin alder, utdannelse og kunnskap. Dette indikerer at han selv var en gammel mann på denne tiden, år 40. Filon betrakter Caligulas plan om å få reist en statue av seg selv i tempelet i Jerusalem som en provokasjon og sier: «Erklærer du krig mot oss ettersom du forventer at vi ikke vil utstå en slik beskjemmelse, men at vi vil slåss på vegne av våre lover, og dø i forsvaret av være nasjonale skikker. For det er ikke mulig at du er så uvitende av hva det sannsynlige resultatet fra ditt forsøk på å introdusere disse nyvinningene for vårt tempel.»
I hele hans presentasjon gjør han underforstått den jødiske forpliktelse til å gjøre opprør mot keiseren framfor å tillate en slik vanhelligelse skje. Dette avslører Filons identifisering med det jødiske samfunn.
I skriftet Flaccus forteller Filon indirekte om sitt eget liv i Alexandria ved å beskrive hvordan situasjonen til jødene har endret seg etter at Gaius Caligula ble keiser av Roma. Etter å ha snakket om den store jødiske befolkningen i Egypt nevner han at Alexandria «har to klasser av innbyggere, vår egen nasjon og folket i landet, og som det er hele Egypt befolket på samme vis, og at jødene har bosatt Alexandria og resten av landet fra Catabathmos på siden av Libya til grensene av Etiopia hvor det er ikke mindre enn en million menn.»
I henhold til den store befolkningen i Alexandria skriver han at «Det er fem distrikter i byen som er navngitt etter de første fem bokstavene i det skrevne alfabetet, av disse er to kalt jødenes kvarter ettersom den største andelen av jøder bor i dem.» Andre kilder forteller at Caligula hadde krevd en ære tilsvarende en gud. Filon sier at Aulus Avilius Flaccus, den romerske prefekt i Alexandria tillot mobben å reise statuer av keiser Caligula i jødiske synagoger i Alexandria, en provokasjon uten sidestykke. Denne invasjonen av synagogene ble kanskje motsatt seg med makt ettersom Filon sier at Flaccus «ødela synagogene, og etterlot ikke en gang deres navn.» Deretter skal Flaccus «ha sendt ut en beskjed hvor han kalte oss alle for fremmede og utlendinger... tillot enhver som var tilbøyelig til å fortsette å utrydde jøder som krigsfanger.» Mobbens svar var «fordrive jødene fullstendig ut av de fire kvarterene og klemme dem alle inn i en meget liten andel av ett... mens befolkningen overlot sine forlatte hus til plyndring, og delte byttet mellom seg som om det var blitt erobret i krig.» I tillegg forteller Filon at deres fiender «drepte dem og tusener av andre med alle slags lidelser og tortur, og med nye oppfunnet grusomheter, for hvorhen de møtte eller fikk øye på en jøde, steinet de ham eller slo ham med stokker.» Filon sier at selv «de mest nådeløse av deres forfølgere i noen tilfeller brente hele familier, ektemenn med deres barn, og små barn med deres foreldre, midt i byen, sparte hverken alder eller ungdom, heller ikke den uskyldige hjelpeløsheten til nyfødte.» En del menn, forteller han, ble dratt til døde mens «de som gjorde disse tingene, etterapet deres lidelser...» Andre jøder ble korsfestet. Flaccus selv ble til sist fjernet fra sin posisjon og sendt i eksil, og fikk til sist dødsstraff.
Det er sannsynlig at Filon besøkte tempelet i Jerusalem minst en gang i sitt liv.
Kunnskap i hebraisk
Filon leste Den hebraiske Bibelen hovedsakelig i gresk oversettelse. Hans kunnskap i hebraisk har vært et akademisk spørsmål hvor de fleste forskere har argumentert at han ikke kunne lese språket. Et stykke bevis som støtter hypotesen er Filons kreative og ofte fantasirike bruk av etymologier. Hans kunnskap i Jødisk lov (Halakhá) og Midrash var omfattende, men har bidratt betydningsfullt til senere rabbinsk tradisjon.
Påvirket av hellenismen
Filon siterte hyppig episke poeter, eller gjorde hentydninger til avsnitt i deres verker. Han hadde en omfattende kjennskap til verkene til de greske filosofene. Han hevdet at den høyeste oppfattelsen av sannhet er mulig kun etter omfattende og gjennomgripende studie av vitenskapene. Den dualistiske kontrast mellom Gud og verden, mellom den endelige og uendelige, opptrer både i platonismen og nypytogareismen. Innflytelsen av stoismen er umiskjennelig i doktrinen om Gud som den eneste rasjonelle årsak i at guddommelig fornuft er iboende i verden i at av kreftene som utstråler fra Gud og gjennomstrømmer i verden. I doktrinen om Logos er forskjellige elementer i gresk filosofi forent.
Som Max Heinze viste berører denne doktrine den platonske lære om ideene så vel som den stoiske lære om γενικώτατόν τι og den nypytogareiske lære om typen som tjente ved skapelsen av verden, og i skapningen av λόγος τομεύς berører den Heraklits lære om strid og ufred som det drivende prinsipp. Filons doktrine om døde, uvirksomme, ikke-eksisterende materie harmoniserer i sitt vesen med platonsk og stoisk lære.
Filons redegjørelse av Skapelsen er bortimot identisk med den til Platon; han fulgte Platons dialog Timaios nært i sin undersøkelse av verden som uten begynnelse og uten slutt. Som Platon plasserer han den skapende aktivitet foruten skapelsens handlingen utenfor tiden på det platonske grunnlag at tiden begynner kun med verden. Påvirkningen fra pytagoreerne opptrer i tallsymbolismen som Filon hyppig viser til.
Bart Bryant
Bart Bryant (født 18. november 1962 i Gatesville i Texas i USA, død 31. mai 2022) var en amerikansk golfspiller. Han ble profesjonell i 1986, men karrieren hans på PGA-touren har vært preget av skader. Han vant sin første turnering på PGA-touren i Valero Texas Open i 2004, og i en alder av 41 år ble han den eldste førstegangsvinneren på touren på ni år. I 2005 vant han The Memorial Tournament og The Tour Championship.
Filon
Påvirket av hellenismen
Læren om kroppen som kilde for alt ondt tilsvarer helt og holdent med den nypytogareiske lære: sjelen oppfatter han som en guddommelig utstråling, tilsvarende til Platons νοῦς. Hans etikk og allegorier er tilsvarende basert på stoisk etikk og allegorier.
På sin side har Filon påvirket andre trossystemer. Det har blitt hevdet på 1800-tallet at Filon var den faktiske grunnleggeren av kristendommen ved kombinasjonen av jødisk teologiske tanker og de som var tilstedeværende i gresk mysteriereligioner, en kombinasjon som ville framtre noenlunde som kristendommen. Det er blitt hevdet at tilhengerne av Jesus faktisk grep Filons forskrifter og la dem inn i brev som siden ble til Det nye testamente.
Eksegese
Skriftene til Filon viser en likhet med de til Platon, Aristoteles, foruten de fra de attiske talerne og historikeren, og kjennskap til poetiske fraser og hentydninger til greske poeter. Filons verker tilbyr en antologi av gresk fraseologi fra de fleste perioder.
Filon baserte sin lære på den hebraiske Bibelen, som han betraktet som en kilde til ikke bare religiøs sannhet og generelt til all sannhet. Dens uttalelse er for ham guddommelige sannheter. De er ordene som er the ἱερὸς λόγος, ϑεῖος λόγος, ὀρϑὸς λόγος som er hellige ord, gudelige ord, stående ord etc, uttalt tidvis direkte og andre ganger gjennom munnen til en profet, særlig Moses som Filon betraktet som det virkelige medium for åpenbaringen mens andre forfattere i Det gamle testamente opptrer som venner eller elever av Moses.
Selv om han skiller mellom ordene ytret av Gud, som dekalogen (De ti bud), og kunngjøringene til Moses, som de særlige lovene gjør han selv ikke denne sondringen da han tror generelt på at alt i Tora er av guddommelig opprinnelse, selv brevene og fortellingene.
Den hebraiske Bibelen var ikke blitt kanonisert eller fastlagt en gang for alle på Filons tid, og omfanget av hans kunnskap om de bibelske bøker kan ikke bli nøyaktig bestemt. Filon siterer ikke Esekiels bok, Daniels bok, Salmenes bok, Ruts bok, Klagesangene, Predikantens bok eller Esters bok. Filon anså at Bibelen som kilde ikke bare for religiøs åpenbaring, men også for filosofisk sannhet, for i henhold til ham hadde også de greske filosofene lånt fra Bibelen: Heraklit i henhold til «Quis Rerum Divinarum Heres Sit» § 43 [i.503] og Zenon fra Elea i henhold til «Quod Omnis Probus Liber», § 8 [ii.454].
Stoisk innflytelse
Gresk allegori hadde gått forut Filon på dette feltet. Slik stoiske allegorister søkte i Homer etter grunnlaget for deres filosofiske lære, på samme møte gikk jødiske allegorister, og særlig Filon, til Det gamle testamente. Ved å følge metodene til stoisk allegori tolket de Bibelen filosofisk.
Holdningen mot en bokstavelig mening
Filon baserte sin hermeneutikk på antagelsen av todelt mening i Bibelen, den bokstavelige mening og den allegoriske mening. Han skilte ῥητὴ καὶ φανερὰ ἀπόδοσις, «ad litteram» i kontrast til «allegorice».
De to fortolkningene er imidlertid ikke av likestilt betydning, den bokstavelige mening er tilpasset menneskelige behov, mens den allegoriske mening er den virkelige som kun de som er innvie eller innforstått kan forstå. Således adresserte Filon seg selv som μύσται («innviet») blant hans publikum som han antok eller forventet kunne virkelige forstå.
En spesiell metode er påkrevd for å avgjøre den virkelige mening i skriftens ord; den korrekte tilnærming til denne metoden bestemmes av den korrekte allegori, og er derfor kalt for «den kloke arkitekt».
Som et resultat av en del av disse fortolkningsreglene av den bokstavelige mening av bestemte avsnitt i Bibelen må disse bli ekskludert helt og holdent; det vil si avsnitt som i henhold til den bokstavelige fortolkning av noe uverdig som er sagt om Gud; eller hvor utsagnene som er sagt er uverdige av Bibelen, meningsløst, selvmotsigende, eller utilstedelig; eller hvor de allegoriske uttrykkene er benyttet for uttalt hensikt å trekke leserens oppmerksomhet til det faktum at den bokstavelige mening er for å bli sett bort fra.
Nummermystikk
Filon analyserte bruken av nummer i Bibelen, og trodde at bestemte nummer symboliserte forskjellige tanker eller meninger.
Filon bestemte også verdiene av tallene 50, 70, og 100, 12, og 120.
Kosmologi
Filons begrepsoppfatning av det stoff eller materie som verden ble skapt av, er tilsvarende det til Platon og stoikerne. I henhold til ham skapte ikke Gud «verden-stoffet», men hadde det tilgjengelig da han trengte det. Gud kan ikke skape det, da dens vesen vil motstå enhver kontakt med det guddommelige. Tidvis, ved å følge stoikerne, utpeker han Gud som «den virksomme årsak» og stoff som «den påvirkende årsak». Han synes å ha funnet denne oppfatningen i Bibelen (Første Mosebok 1:2) i bildet: «Guds Ånd svevet over vannet».
Som Platon og stoikerne oppfattet Filon stoff som uten egenskaper eller form; dette harmoniserte imidlertid ikke med antagelsen om de fire elementer. Filon oppfattet stoff som en form for ondskap på grunnlag av at ingen prising er tildelt eller målt i Første Mosebok Som et resultat kunne han ikke hevde en egentlig skapelse, men kun en dannelse (tilblivelse) av verden, tilsvarende hva Platon hevdet. Gud opptrer som demiurge (gresk: håndverker) og cosmoplast (gresk: former av universet).
Filon sammenligner hyppig Gud med en arkitekt eller gartner som former den nærværende verden (κόσμος ἀισϑητός) i henhold til et mønster, den ideelle verden (κόσμος νοητός). Filon tar detaljene fra sin fortelling om Skapelsen helt og holdent fra Første Mosebok 1, Elohist-redegjørelsen. Han tildeler en særlig betydningsfull posisjon til Logos som utfører flere av handlingene i Skapelsen ettersom Gud ikke kan komme i kontakt med stoffet, faktisk skaper kun det godes sjel. Det filosofiske begrepet Logos (ord, årsak) er en parallell til den hebraiske frasen «Ordet er Gud» («dabar Yahweh»), som Den hebraiske Bibelen portretterer som bæreren av Guds beskjed, særlig til sine profeter.
Bill Dixon
Bill Dixon (født 5. oktober 1925 i Nantucket, Massachusetts, død 16. juni 2010) var en amerikansk trompetist, flygelhornist, pianist og komponist. Dixon organiserte og produserte October Revolution in Jazz i New York i 1964, var musikkprofessor ved Bennington College i Vermont fra 1968 til 1996 og regnes som en av utviklerne av frijazz.
Han var en av fire musikere som deltok i en kanadisk dokumentar, Imagine the Sound, (sammen med Cecil Taylor, Archie Shepp, og Paul Bley) i 1981.
Han har deltatt på innspillinger med Cecil Taylor, Tony Oxley, William Parker, Alan Silva, og mange andre.
I’m Crazy ’Bout My Baby
«I'm Crazy 'Bout My Baby» er en amerikansk sang fra 1931 med melodi av Fats Waller og tekst av Alexander Hill.
Vader (band)
Vader er et death/thrash metal-band fra Olsztyn i Polen, etablert i 1983.
I’m Crazy ’Bout My Baby
Fats Waller spilte inn en versjon med pianosolo og sang på Columbia 14593-A. Han sluttet seg til Ted Lewis Band for nok en hitinnspilling, denne gang på Columbia 2428-D.
Vader (band)
Ifølge Piotr Wiwczarek, bandets vokalist og gitarist, er bandets navn tatt fra Darth Vader fra Star Wars-filmene.
I’m Crazy ’Bout My Baby
Norsk versjon
Børre Frydenlund har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er identisk med den amerikanske, men i refrenget synger man «Jeg er på tuppa etter Tutta». Ophelia Ragtime Orchestra med Frydenlund som vokalist har spilt inn sangen, med arrangement etter en innspilling med Fletcher Hendersons orkester (1931). Den ble utgitt på CD-platen Classic Ragtime (Odin NJ4038-2) i 1991.
Sirene (magasin)
Sirene var et norsk magasin som tok mål av seg til å være et feministisk alternativ til ukebladene. Magasinet utkom månedlig i perioden 1973–83, og hadde på sin høyde et opplag på 25 000. Fram til 1977 ble Sirene utgitt av forlaget Cappelen. Om Sirene er det blitt sagt at det ikke var et ukeblad for feministiske kvinner, men et feministisk ukeblad for kvinner. Magasinets motto var:
Tjodan kraftverk
Magasinene ligger langs veien mellom Lysebotn og Sirdal. Kraftstasjonen er innsprengt i fjellet ved fjorden i Lysebotn.
Sirene (magasin)
«Vi er klar over at ikke alle kvinner føler seg undertrykt, men vi vet at de er det. Ingen føler seg undertrykt før de har en drøm, en visjon om noe bedre.»
Med sitt ukebladlignende format, store opplag og ikke minst ved at det ble distribuert gjennom de vanlige salgskanalene for ukepressen – noe som var svært uvanlig på syttitallet, lenge før «særinteressebladenes» tid – oppnådde magasinet stor innflytelse hos målgruppen.
Tjodan kraftverk
Midlere årsproduksjon er på 327 GWh. Installert effekt er 110 MW fra en peltonturbin. Kraftverket eies av Lyse Energi.
Planer og tillatelse
Fra 1975 planla Lyse Kraftverk utbygging av Tjodan kraftverk i Lysebotn. Tjodan-vassdraget ligger sør for Lysebotn og har naturlig avløp til Lysedalen og Lysefjorden. Brorparten av nedbørsfeltet lå i Forsand kommune.
Utbyggingen ble ansett for relativt ukomplisert. Det ble heller ikke forventet sterke protester mot utbyggingen fra naturvernhold. A/S Lysefjord eide opprinnelig rettighetene Tjodan-vassdraget, slik som for Lyse-elva og Årdalselva. Etter at A/S Lysefjord gikk konkurs i 1933, ble rettighetene overtatt av A/S Elektrokemisk. I konsesjonssøknaden for utbygging av Lyse i 1947 ble Tjodan-vassdraget holdt utenfor. I 1957 undertegnet Staten en avtale med A/S Elektrokemisk om disponering av Tjodan-fallene. Det ble samtidig gjort en avtale hvor Stavanger kommune fikk Tjodan-rettighetene som kompensasjon for at kommunen ga avkall på rettigheter i Sira. Lyse Kraftverk forpliktet seg til å overta Tjodan-rettighetene fra Stavanger kommune innen 1975.
Søknad om utbygging i 1979
I søknaden til Norges Vassdrags-og Elektrisitetsvesen (NVE) i juli 1979 ble det foreslått å bygge ut et nedslagsfelt på 53,36 km2, som inkluderte vassdragene Tjodanå, Andreså, Akslarå, bekker fra Varmekrohei samt Låterviksvassdraget. Ved hjelp av overføringstunneler og dammer skulle vannet lagres i sju vann, for til slutt å bli utnyttet i et fall på drøyt 875 meter ned mot Tjodan kraftstasjon i Lysefjorden. Kraftstasjonen, med en maskinkapasitet på 90 MW, skulle legges inne i fjellet. Midlere årsproduksjon ble kalkulert til 310 GWh. I november 1980 anbefalte NVE at Lyse burde gis konsesjon.
Veiforbindelse til Lysebotn
Etter krav fra Forsand kommune ble det tatt med et forslag om at det skulle gjennomføres forhandlinger med staten, Rogaland fylkeskommune og kommunen om finansiering av veiforbindelse til Lysebotn. Etter forslag fra Vegsjefen i Rogaland bidro Lyse Kraft med 50 prosent av kostnadene til veianlegget. Veien fra Lysebotn til Sirdal kostet 57 millioner kroner. Dette ble en ny fylkesvei som ga Lysebotn veiforbindelse i sommerhalvåret og som dessuten er blitt en populær turistvei.
Utbyggingen
Tjodan kraftverk kom i drift i desember 1984, men ble offisielt åpnet 30. mai 1985.
Tjodan kraftverk ga Lyse Kraft en økt produksjon på ca 310 GWh pr. år, først og fremst vinterkraft.
Kraftverket henter vann fra en rekke bekkeinntak i fjellet langs Lysefjorden. Det pumpes vann opp fra Tjodanpollen, som reguleres mellom 768 og 762 moh. Andersvatnet reguleres mellom 875 og 851 moh. Litla Tjodnavatet reguleres mellom 896 og 865 moh. Store Tjodavatnet som sammen med Aksleråtjødna utgjør det største magasinet for kraftverket. Dette magasinet reguleres mellom 957 og 934 moh.
Märkisches Museum undergrunnsstasjon
Märkisches Museum undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Märkisches Museum er på linjen U2.
Stasjonen ble åpnet 1. juli 1913 med navnet Inselbrücke. I 1935 ble det forandret til dagens navn på grunn av nærheten til Märkisches Museum som er Museum for Berlin og Brandenburg.
Marzahn-Hellersdorf
Marzahn-Hellersdorf er en administrativ bydel i Berlin. Inntil forvaltningsreformen i 2001 var Marzahn og Hellersdorf egne bydeler. Begge bydelene lå i tidligere Øst-Berlin.
Ortsteiler
Marzahn-Hellersdorf er inndelt i fem ortsteiler.
Drivverk (bil)
De viktigste bestanddelene i drivverket er kobling (clutch), girkasse, differensial og drivaksler. De fleste bakhjulsdrevne biler har også en mellomaksling mellom girkassen og differensialen.
Biler har enten framhjulstrekk, bakhjulstrekk eller firehjulstrekk. Dominerende i dag er framhjulstrekk, med motoren montert framme. Grunnen er sparte kostnader, ved at motoren sitter nær drivhjulene og ikke trenger lang kraftoverføring. Det er nesten bare BMW og Mercedes-Benz som fremdeles lager biler med bakhjulstrekk i stor utstrekning. De begrunner dette med bedre kjøreegenskaper.
Kobling
Den vanligste typen kobling på biler i dag er med friksjonsplater (lamellplater), vanligvis tørre, men det finnes også biler med våt kobling. Der bader mekanismen i en væske som bidrar til å kjøle friksjonsplatene og holde overflatene rene for lenger levetid. Lamellplaten holdes til svinghjulet av en trykkplate, enten med trykkfjærer bak eller en membran.
En mekanisk clutch betjenes av en fotpedal, enten mekanisk eller hydraulisk.
Alternativet til friksjonsplater er en hydraulisk kobling. Dette er i vanlig bruk i biler med automatgir. En slik kobling er utformet som to skovler. Motoren driver den ene som pumper eller skyver olje mot den andre med stor kraft. Dette overfører dreiemoment fra inngående til utgående side. En hydraulisk kobling gir opphav til noe slipp, motoren går noe fortere enn det bilens hastighet tilsier. På nyere automatgirede biler er det derfor en automatisk låsemekanisme (lock up) som mekanisk låser inn- og utgående side av den hydrauliske koblingen. En kan høre dette ved at motorturtallet synker noe når hydraulikk-cluchen låses.
Girkasse
Den mest typiske girkassen i en moderne personbil i Norge er en femtrinns manuell kasse. På 1970-tallet var firetrinns girkasser gjeldende, men etter hvert har femtrinns tatt over. Mange biler i dag leveres også med sekstrinns kasser, noe som på 1980-tallet var forbeholdt Porsche.
I andre land, og da spesielt USA, er automatiske girkasser nesten enerådende i personbiler.
Mellomaksel
På bakhjulsdrevne og firehjulsdrevne biler må dreiemomentet overføres fra motoren fremme til drivakslingen bak. Dette skjer vanligvis via en mellomaksel – et rør med et kardansk ledd i hver ende.
Differensial
En differensial er en mekanisk innretning som lar to hjul på en aksel rotere med forskjellig hastighet, for eksempel i en sving. Biler med firehjulstrekk har ofte en differensial mellom fram- og bakakselen også.
Coombe (Croydon)
Coombe er et område i distriktet Croydon i London. Det ligger mellom grøntarealene Addington Hills, Lloyd Park, Ballards og Coombe Wood.
Området skiller seg fra de fleste andre steder i det sørlige London ved at det nesten ikke har blitt urbanisert. Det er fortsatt et landlig preg, med et gammelt vanntrau i et veikryss, store hus og skog tett inntil bebyggelsen. Trikken Tramlink betjener området, og går gjennom Coombie. Coombe Lane, fortsettelsen av Coombe Road, er hovedveien. Veien Conduit Lane er en gammel rute uten brolegging som nå er en skogssti.
Kokelv kirke
Byggverket er i tre og har 112 plasser. Kokelv kirke ble bygget av tyskere etter krigen.
Det er kirkegård ved kirken.
Adkomst til stedet, som er et velkjent turistmål, er via fylkesvei 8058 og fylkesvei 889.
Stevns
Stevns er en halvøy sydøst på Sjælland i Danmark. Den avgrenses i vest fra selve Sjælland av Tryggevælde Å, Stevns Å og Kildeå og ligger mellom Køge Bugt og Faxe Bugt.
Hovedbyen i Stevns er Store Heddinge.
Generator (andre betydninger)
En generator kan være
Norhybrid
Norhybrid (LYLL) er ikke en anerkjent griserase, men en såkalt torasekrysning mellom ei norsk landsvin/norsk yorkshire (50/50) blandingspurke og en renraset (100%) norsk landsvinråne. En norhybrid besår således av 25% yorkshiregris og 75% norsk landsvin.
Norhybrid er et norsk produksjonssvin utviklet av Norsvin.
Hönow undergrunnsstasjon
Hönow undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Hönow er endestasjon for linjen U5. Stasjonen befinner seg nesten på grensen mellom Berlin og Brandenburg. Stasjonen er også den høyest beliggende stasjonen og den østligste stasjonen i nettverket.
Fornyelse
Fornyelse er ord som henviser til det å fornye, som i betydningen restaurering, å utbedre det som var og gjøre det som nytt igjen.
Utover den rent dagligdagse betydning, særlig siden slutten av 1900-tallet, brukes i politisk retorikk sammen med ord som modernisering, og betegner omstruktureringer av statstjenesten og offentlige velferdstilbud. Kritikere hevder at ordet i slike sammenhenger er en eufemisme. I religiøst språk benyttes begrepet «gjenfødelse» for fornyelse av sinnet.
Neil Armstrong
Neil Alden Armstrong (1930–2012) var en amerikansk astronaut og den første personen som gikk på månen. Han var også flyingeniør, tidligere postmann, marineoffiser, rørlegger, testpilot og universitetsprofessor.
Bakgrunn
Neil Armstrong gjorde tjeneste i Koreakrigen som jagerpilot fra hangarskipet USS Essex. Han fløy 78 kampoppdrag i Grumman F9F Panther, og måtte en enkelt gang redde seg med katapultsetet.
Juan Miguel Mercado
Juan Miguel «Juanmi» Mercado Martín (født 7. juli 1978 i Armilla) er en spansk tidligere profesjonell syklist. Han syklet profesjonelt fra 1998 til 2007.
Neil Armstrong
Astronaut
Som deltaker i flyvåpenets «Man in Space Soonest», et program for raskest mulig å sende et menneske ut i verdensrommet, og Boeing X-20s romflyprogram, ble Armstrong en del av NASAs astronautkorps i 1962. Han gjorde sin første tur i verdensrommet som fartøysjef på Gemini 8-ferden i 1966. Han ble da NASAs første sivile astronaut som fløy i rommet. På denne turen gjennomførte han sammen med pilot David R. Scott den første sammenkoblingen av to romfartøyer i rommet.
Juan Miguel Mercado
Mercado vant 18. etappe under Tour de France 2004. Han fikk en ny etappeseier i verdens mest berømte etappeløp i 2006, da han overraskende gikk til topps på den første fjelletappen etter et tidlig brudd sammen med bl.a. Cyril Dessel (Ag2r Prévoyance).
Armstrong
Armstrong kan ha ulike betydninger:
Neil Armstrong
Astronaut
Armstrongs andre og siste romferd var som fartøysjef under Apollo 11-ferden i juli 1969. På denne romferden steg Armstrong og Buzz Aldrin som første mennesker ned på månens overflate og gjennomførte to og en halv time med undersøkelser og utforskning mens Michael Collins ble værende i kretsløp rundt månen i kommandomodulen. Armstrong ble det første mennesket som satte sin fot på månen den 21. juli (20. juli amerikansk tid) 1969 og hvor han uttalte de historiske ordene «Det er et lite steg for et menneske, et stort sprang for menneskeheten».
Armstrong døde i Cincinnati, Ohio, den 25. august 2012 i en alder av 82 år som følge av komplikasjoner etter en hjerteoperasjon.
Romferdene
Armstrong var fartøysjef på Gemini 8-ferden da den, sammenkoblet med Agena, begynte å rotere ukontrollerbart. Armstrongs ro og evne til å komme seg ut av den livstruende og farlige situasjonen, var en av grunnene til at han ble valgt til fartøysjef på Apollo 11.
Æresbevisninger
Sammen med blant andre Collins og Aldrin ble Armstrong tildelt Presidentens frihetsmedalje av president Richard Nixon 18. april 1970. President Jimmy Carter overrakte Armstrong Kongressens æresmedalje for romfart i 1978, og sammen med sitt mannskap fikk han Kongressens gullmedalje i 2009. 14. januar 1993 fikk Armstrong og de to andre astronautene fra Apollo 11-ferden fire plaketter på Hollywood Walk of Fame. I januar 2014 ble NASAs Dryden Flight Research Center omdøpt Neil A. Armstrong Flight Research Center gjennom kongressvedtak H.R.667.
Kvalsund kirke
Kvalsund kirke er en langkirke fra 1892 i Hammerfest kommune, Troms og Finnmark fylke.
Byggverket er i tre og har 190 plasser.
Adkomst til stedet, som er et velkjent turistmål, er via Rv94.
Mansa Musa
Mansa Kanga Musa (arabisk: مانسا موسى‎‎; født ca. 1280, død ca. 1337), også kjent som Musa I, også stavet Moussa, eller Løven fra Mali, var den berømte tiende konge (mansa; «kongenes konge» eller «keiser») av Maliriket. Han var grandnevø av Malirikets grunnlegger Sundjata. Da Mansa Musa besteg tronen i 1312 besto riket hans av territorier som tidligere hadde ligget under Ghanariket og Melle (Mali) og de omliggende områdene, og Musa hadde mange titler, som emir av Melle, hersker over Wangara-minene og erobrer av Ghanata, Futa-Jallon og mist ett dusin andre stater.
Musa var også en hengiven muslim, og han lot bygge moskéer rundt om i riket for å spre islam ut til folket. I hans regjeringstid kom Timbuktu til å bli en viktig by innenfor den muslimske verden. Han ekspanderte også riket og innførte et handelssystem, og kan dermed regnes som en av Afrikas mest vellykkede politikere noensinne.
Musas hajj til Mekka i 1324 kom til å bli legendarisk. Det ble sagt at han ankom Kairo med en karavane med 60 000 personer, hvorav 12 000 slaver, og 80 kameler, hver lastet med to gullbarrer, som han blant annet delte ut til byens fattige, noe som skal ha ført til at gullprisen sank og ikke hevet seg igjen på flere år. Dette førte til og med til at han ble kjent hos karttegnere i Europa, hvor han i 1375 ble avbildet (bildet) sittende på en trone med en gullklump i sin høyre hånd.
Etter å ha vendt tilbake fra reisen til Mekka og Medina hadde han med seg mange lærde, vokste Timbuktus betydning som religiøst og kulturelt kunnskapssentrum. Mange av bygningene Musa lot oppføre står fortsatt. Dette gjelder blant annet Djingareybermoskéen.
En oversikt fra 2012 forfektet at Mansa Musa var den rikeste person i verdenshistorien.
Type 1
Type 1 kan vise til:
Holzhauser Straße undergrunnsstasjon
Holzhauser Straße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Holzhauser Straße er på linjen U6.
Rovdyr (film)
Rovdyr er en norsk skrekkfilm fra 2008. Handlingen er lagt til 1974 og omhandler fire ungdommer som skal tilbringe en langhelg i skogen. De fire får i forhold til lokalbefolkningen på en avsidesliggende veikro, og på vei bort fra kroen plukker de opp en kvinnelig haiker. Hun virker stresset, og kort tid etter at de stopper bilen blir de slått bevisstløse og våkner opp i skogen. Det blir åpenbart for dem at de skal jaktes på.
Dioptinae
Dioptinae er en gruppe (underfamilie) av sommerfugler som tilhører familien tannspinnere (Notodontidae). De finnes bare i Amerika, med de fleste av de ca. 400 kjente artene i Sør-Amerika. De skiller seg markert ut fra andre tannspinnere og ble tidligere regnet som en egen familie, Dioptidae. De fleste Dioptinae er dagaktive og har sterke farger som signaliserer at de er giftige eller usmakelige. De er ganske slanke, lite hårete sommerfugler som kan minne om visse bjørnespinnere (Arctiidae) eller bloddråpesvermere (Zygaenidae). Hannens antenner er fjærformede. I motsetning til de aller fleste andre tannspinnere lever larvene på urter, ofte på giftige arter som for eksempel pasjonsblomst-slekten (Passiflora). Dioptinae deles i to undergrupper: Josiini er alle dagaktive og farget i gult eller rødt og svart, mens Dioptini kan være dag- eller nattaktive og viser et svært spenn i farger. Larvene er slanke, sylindriske, nesten nakne, med noen få, korte børster.
Rovdyr (film)
Handling
Sommeren 1974. Fire unge mennesker; Camilla, hennes kjæreste Roger og de to søsknene Mia og Jørgen er på vei til en avslappende langhelg i skogen. De befinner seg i ødemarken. Bilturen er lang, og gnisninger mellom de fire bobler til overflaten.
Under et stopp på en avsidesliggende veikro kommer de fire på kant med noen av de lokale. Gjengen plukker opp en ukjent haiker på vei bort fra kroa. De har ikke vært lenge på veien før haikeren vil stoppe bilen. Hun virker skremt. Det er noen der ute, noen som vil ha tak i dem.
Brått overrumples de fire og slås bevisstløse. De bortføres, og kort tid etter våkner de opp dypt inni skogen. Det er ingen i sikte. Kun mørke trær. Så hører de lyden av et jakthorn. Noen bedriver en grusom jakt. Og de er byttet.
De tidligere konfliktene skyves til siden for mer umiddelbare problemstillinger. For jakten åpner for flere moralske valg der hver enkelt først og fremst må tenke på å redde sitt eget liv. For her gjelder det å overleve, koste hva det koste vil.
Filmen hadde kinopremiere 11. januar 2008.
In Utero
In Utero er det tredje og siste studioalbumet til det amerikanske grungebandet Nirvana. Det ble sluppet ut av Geffen Records i september 1993 som etterfølger av den kommersielle suksessplaten Nevermind. Bandets idé med platen var å gå tilbake til røttene ved å lage ett røffere og mindre kommersielt album. Frontmann Kurt Cobain var klar over at Nirvana hadde riskikert ryktet som et respektert grungeband med sin nylige kommersielle suksess og hyrte inn «punkprodusent» Steve Albini for å få en råere sound.
In Utero gikk rett inn på førsteplass på Billboard 200, og slapp ut hitsingler som «Heart-Shaped Box», «Rape Me» og «All Apologies». Albumet hadde sine myke sider med sanger som «Dumb», «Pennyroyal Tea» og «All Apologies». Albumet solgte ikke like mye som forgjengeren Nevermind, men er ofte referert til som fansens sitt favorittalbum.
Friidrett under Panamerikanske leker 1963
Friidrett under Panamerikanske leker 1963 ble avviklet i São Paulo i Brasil i perioden 20. april til 5. mai 1963. Det var fjerde gangen som lekene ble arrangert. Det var 33 øvelser, 23 for menn og ti for damer. USA ble beste nasjon med tjueto gullmedaljer foran Canada med fem.
Diplomati
Diplomati er det system som er utviklet for å ivareta den formelle kontakten mellom stater.
Diplomatiet kan defineres som de teknikker en stat benytter for å ivareta sine interesser utenfor sine egne grenser, og omfatter derfor både bilateral kontakt mellom to stater, og multilateralt arbeid i internasjonale organisasjoner som FN eller OAS. Retorisk betraktet kan diplomati defineres som utførelsen av en utenrikspolitikk, krig unntatt.
For diplomat som yrkestittel, se diplomat.
Historie: Fra bilateralt til multilateralt diplomati
Diplomatiet har røtter i oldtiden, da herskere begynte å sende representanter, såkalte diplomater, til hverandre. På 1400-tallet innførte de italienske bystatene en fast representasjon.
Ordene diplomati og diplomat er avledet av ordet diplom, som i denne sammenhengen betyr et rettslig dokument, tilsvarende dagens bruk av ordet traktat.
Før andre verdenskrig var det i regelen bare stormaktene som utvekslet ambassadører og som dermed hadde etablert ambassader hos hverandre. Stormaktenes representanter i andre stater og andre staters representanter hadde lavere rang og ble kalt minister. Representasjonene ble kalt legasjoner. Fra 1930-tallet begynte land i Sør-Amerika å utveksle ambassadører seg imellom, en praksis som spredte seg. I dag kalles i hovedregelen alle lands øverste utsending til et annet land ambassadør, med unntak av landene i Samveldet av nasjoner, som utveksler høykommissærer.
Tradisjonelt var diplomati et tosidig forhold mellom stater og dermed begrenset til samarbeid mellom en stat og en annen. Dette kalles bilateralt diplomati. Unntaket fra det bilaterale diplomatiet var enkeltstående internasjonale kongresser, der flere stater møttes for å drøfte og avgjøre spørsmål av felles interesse for alle, slik som ved omfattende fredsslutninger som den som endte med freden i Westfalen i 1648 eller Wienerkongressen 1814–1815. Denne type flersidig diplomati kalles multilateralt diplomati. Etter første verdenskrig og med etableringen av Folkeforbundet kom det multilaterale diplomati inn i fastere og mer permanente former. Diplomati ble i hovedsak multilateralt ved etableringen av De forente nasjoner og tilknyttede mellomstatlige organisasjoner som Verdensbanken i 1945.
Norge
I norsk historie var retten til en selvstendig utenriksrepresentasjon – den såkalte konsulatsaken – en av de utløsende faktorer da Stortinget i 1905 vedtok å oppløse unionen med Sverige. I internasjonal sammenheng var Wienerkongressen av stor betydning for utviklingen av diplomatisk praksis.
Utenriksdepartementet har ansvar for Norges forhold til fremmede stater. Norges representasjon i fremmede stater kalles ambassader, og ledes av en ambassadør. Den norske diplomatiske rangorden er som følger: ambassadør, minister, ministerråd, ambassaderåd, ambassadesekretær (av første,annen eller tredje grad), attaché. Norges representasjon ved internasjonale organisasjoner kalles en fast delegasjon, og ledes på samme måte av en ambassadør. «Utenriksstasjon» er en samlebetegnelse på alle statlige kontorer utenfor statens egne grenser der det arbeider minst én tjenestemann med diplomat- eller konsulstatus. Samlebetegnelsen kan deles i diplomatiske stasjoner – ambassader, delegasjoner (og tidligere også legasjoner) – og konsulære stasjoner – generalkonsulater, konsulater, visekonsulater, og konsularagenturer, inkludert valgkonsulatene (de honorære konsulatene) der det vanligvis ikke arbeider utsendte tjenestemenn.
Til den norske utenrikstjenesten, hjemme i Utenriksdepartementet og utenlands, utdannes aspiranter internt i departementet. Ved opptak bør aspiranter ha gjennomført høyere utdanning, ha gode kunnskaper i engelsk, og bred allmenndannelse.
Det finnes et internt, uformelt hierarki for hvilke utenriksstasjoner som regnes blant de mest attraktive. Faktorene som avgjør en stasjons attraktivitet er omfanget av og enigheten i vedkommende lands forhold til Norge, foruten mer praktiske forhold som ambassadørbolig og lignende. Blant de mest attraktive regnes stasjonene i Danmark, Storbritannia, Tyskland, USA og FN.
Annet
I overført betydning betyr diplomati / diplomatisk evnen til å løse en sak uten opptrapping av konflikt, og med størst mulig grad av forståelse og gjensidig respekt mellom partene.
Sjøis
Sjøis, havis eller drivis er enhver type is som finnes til sjøs, og som består av frosset sjøvann. Sjøis dekker store havområder både nord og sør på jordkloden, i hovedsak Arktis og Antarktis, men kan også dekke isolerte områder som Bohaibukta, og brakkvannsområder som Østersjøen og Kaspiske hav. Sjøis oppstår ved at vannet fryser når det blir avkjølt til frysepunktet.
Frysetemperaturen for sjøvann i ro med vanlig saltholdighet regnes som -1.8°C. I verdenshavene kan en på bunnen ha lavere temperaturer uten at vannet fryser. Det skyldes vanntrykket.
Sjøisen som beveger seg med vind og strøm kalles drivis eller pakkis. Sjøis inneholder salt, som stammer fra det salte sjøvannet det er frosset av. Isfjell regnes ikke som sjøis, da disse stammer fra deler fra isbreer som har brukket av i havet, og består av ferskvann (uten salt).
Klassifikasjon
Sjøis kan klassifiseres på forskjellige måter, både etter alder, etter type og etter geografisk plassering i forhold til land og åpent hav.
Etter alder
Verdens meteorologiorganisasjon (WMO) klassifiserer sjøis etter dens alder:
Etter kjennetegn
Det kan være nyttig å klassifisere sjøis etter kjennetegn eller type:
Etter posisjon
En måte å dele inn typer sjøis på er hvor man finner den:
Dannelse og smelting
Sjøis oppstår ved at havvann fryser når det blir avkjølt til frysepunktet. Frysepunktet avhenger av saliniteten til vannet (som varierer fra sted til sted, og også med tid) og av om vannet er i ro eller ikke, men kan vanligvis regnes frysetemperaturen til å være –1,8 grader celcius for sjøvann som er i ro.
Sjøisen vil normalt begynne å fryse inntil land, inntil et fartøy eller inntil annen sjøis. Nær et objekt vil vannhastigheten i grenseskiktet være nær null (engelsk boundary condition). På åpent hav vil vannbevegelsene i hovedsak fra bølger, motvirke at isen fryser, selv om temperaturen er lav.
Sjøisen kan smelte både fra oversiden og undersiden:
Bevegelser
Sjøisen er normalt i bevegelse, drevet av vinden på oversiden eller havstrømmene, tidevannsstrømmer og bølger på undersiden.
I Arktis er det en gjennomsnittlig drift av sjøisen fra Beringstredet mellom Alaska og Sibir mot Grønland og Svalbard. Denne kalles den transpolare drift. Denne ble første gang dokumentert da Fridtjof Nansen navigerte «Fram» over Polhavet i årene 1893–1896.
Utbredelse
Variasjonen av utbredelse gjennom året er formidabel; med i størrelsesorden 15 millioner km² på vinteren til i størrelsesorden 7 millioner km² på sommeren. Den årlige smeltingen og isveksten dekker et område omtrent like stort som Australia.
«Iskanten» er sonen der sjøisen går over i åpent hav, men fordi denne varierer over året og fra år til år er det ikke entydig hvor kanten går. Denne issonen inneholder både fast is og flytende is. Sjøisens utstrekning defineres ofte som de havområdene som er dekket med mer en 15 % sjøis. Iskanten er ikke en tydelig kant, men et område med belter av drivis. Drivisen kan bli spredd eller pakket sammen avhengig av vindretning.
Arktis
I nord er utbredelsen av sjøis om vinteren sør til Østersjøen og Newfoundland i Atlanterhavet, og sør til Alaskahalvøya og Japan i Stillehavet. Sjøisen i Arktis dekker et område tilsvarende Europas areal, og skiller et forholdsvis varmt arktisk hav fra en kald atmosfære. I Barentshavet har isen som regel sin største utbredelse i mars eller april, og er minst i september eller oktober.
I september 2007 nådde isutbredelsen i Arktis sitt laveste nivå siden satellittmålingene startet i 1979. Sammenliknet med gjennomsnittet for september i perioden 1979–2000 var isdekket 40% mindre enn det pleier å være. Denne rekorden skyldtes ikke kun økt temperatur, men også uvanlig sterk vind som presset store deler av isen sørover og på den måten førte til kraftig økning i smeltingen. Det totale skydekket over sommersesongen var lavere enn tidligere år, og isen var tynnere enn ved starten av smeltesesongen.
Den sørligste kjente historiske isgrensen i den norske delen av Barentshavet var i juni 1881, da drivisen var synlig fra land på Finnmarkskysten. Når sjøisen har kommet så langt sør er det trolig vinden som har vært viktigst drivkraften. Det hender at sjøisen i Barentshavet går sammen med sjøisen i Kvitsjøen, slik at blant annet skipsleden til Murmansk er stengt. I enda mer sjeldne tilfeller har isen dekket deler av Fiskerhalvøya.
Det er i Norskehavet ved noen anledninger observert sjøis mellom Island og Færøyene.
Antarktis
I Antarktis dekkes havet nord til omtrent 60° sør av sjøis hver vinter. Sjøisen i Antarktis har en større endring av arealet gjennom året enn i nord, fordi det ikke er noen kontinenter som begrenser utbredelsen nordover. Sjøisen i sør er derfor tynnere, og det aller meste smelter hver sommer, og fryser igjen neste vinter (førsteårsis).
Overvåking av sjøis
Det er nå mulig å følge utbredelsen av sjøis daglig ved bruk av satellittmålinger.
Ved hjelp av satellittmålinger har man gode observasjoner av isutbredelsen fra 1979 og fram til i dag, mens informasjon lenger tilbake i tid er mer usikker. Det er historiske kart over isgrensene basert på fly- og bakkeobservasjoner. Den europeiske miljøsatelliten Envisat og amerikanske satellitter fotograferer både Arktis og Antarktis og gjør isobservasjoner. Disse bearbeides for nordlige Norskehavet og Svalbard av Meteorologisk institutt, og formidles blant annet gjennom Maritim radio og på internettsider. På Svalbard er Svalsat engasjert i å hente ned satellittdata fra 14 sirkumpolare satellitter, herunder flere som gjør ismålinger.
Best kvalitet på dataene er på klare dager uten skyer, og når vinden blåser fra isen og ut på havet. Årsaken er at skyer blir dannet over sjøen like utenfor iskanten. Når vinden blåser fra sjøen over isen, vil skyene dekke over iskanten og den blir vanskelig eller umulig å observere fra satellitt.
Kunnskapen om type is og isens fysiske egenskaper får en ved å ta prøver av isen.
Utbredelse
Isen dannes i Polhavet og kommer inn i Barentshavet gjennom passasjen mellom Svalbard og Frans Josefs land, og mellom Frans Josefs land og Novaja Semlja. Lokal produksjon av is kan forekomme, men i liten grad. Sjøis dannes ikke på åpent hav med havstrømmer, men nært land eller som utvidelse av eksisterende is.
Isutbredelsen i Barentshavet er svært sesongavhengig. I gjennomsnitt er største sørlig utbredelse i april og minst utbredelse i september. Utbredelsen påvirkes i stor grad av øvrige isforhold i Arktis. Enkelte år vil isen smelte helt eller trekke seg fullstendig ut av området. Andre år kan det være igjen noe is, men i all hovedsak vil den gjenværende isen være i de nordvestre og nordøstlige delene av Barentshavet, det vil si opp mot Svalbard og Frans Josefs Land.
Midlere isutbredelse i den vestlige delen av Barentshavet følger i stor grad Polarfronten. I dette området er det ikke så stor variasjon; isen trekker nesten alltid ned mot Bjørnøya og følger Polarfronten østover. I den østlige delen er det mye større variasjon, noe som antyder at det er andre faktorer som spiller inn og som i større grad påvirker variasjonen i isutbredelsen i dette området. Spesielt varmt atlanterhavsvann og vind påvirker utbredelsen i dette området.
Vi har ikke kjente historiske observasjoner av sjøis ved Finmarks-kysten. Derimot er det ikke helt uvanlig øst på Kolahalvøya. I 1881 var sjøisen synlig fra land i Øst-Finnmark.
Det er flere som har beregnet framtidig isutbredelse i Barentshavet, og felles for dem er at de finner at Barentshavet i hovedsak blir isfritt en gang i perioden 2060-2100, og noen også enda tidligere.
Bevegelser av iskanten
Den marginale issonen (engelsk marginal ice zone - forkortet med MIZ) er i stor grad en fysisk størrelse som markerer overgangen mellom åpent hav og havis. En av de mest aksepterte definisjonene er "the MIZ is that part of the ice cover which is close enough to the open ocean boundary to be affected by its presence". Issonen begrenses vanligvis til noen titalls kilometer, men det finnes samtidig lite data som sier noe definitivt om hvor langt MIZ strekker seg. Vær og havstrømmer gjør også issonen til et svært dynamisk område, som vil kunne endre seg i løpet av bare noen timer eller dager. I tillegg til at den horisontale utstrekningen er variabel, vil issonens utforming også kunne variere. Området kan i den sammenheng utgjøres av alt fra løse isflak, til en kompakt kant bestående av små isflak trykt sammen foran mer solid pakkis. De store variasjonene medfører at det også er utfordrende å observere strukturer i den marginale issonen med satellitt.
Målinger av iskanten i Barentshavet viser at iskanten kan bevege seg så mye som 100 nautiske mil (185 km) i løpet av et døgn.