cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carl Johan Bergman
Han debuterte i verdenscupen i sesongen 2000/2001. Den første seieren i et enkeltrenn kom på sprinten i finske Kontiolax 16. mars 2006, der han gikk til topps foran Tomasz Sikora og Sven Fischer.
Under OL 2006 i Torino gikk han sisteetappen for det svenske stafettlaget. Han var innblandet i en sluttspurt om tredjeplassen med franske Vincent Defrasne, men måtte gi tapt på de aller siste metrene.
Fabio Basile
Fabio Basile (født 7. oktober 1994) er en italiensk judoka.
Carl Johan Bergman
Han gikk siste etappe på Sveriges lag som vant gull på mixed stafetten i VM i 2007 i Antholz, de andre på laget var Helena Jonsson, Anna Carin Olofsson og Björn Ferry.
7. august 2010 giftet han seg med den norske skiskytteren Liv-Kjersti Eikeland.
Fabio Basile
Han representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i 66 kg.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han utslått i andre runde.
Alberto Moravia
Alberto Moravia (eg. Alberto Pincherle) (født 28. november 1907 i Roma, død 26. september 1990) var en italiensk forfatter og journalist.
I ungdommen hadde han tuberkulose og bodde i perioder på sanatorier, der han fikk god tid og anledning til å lese og reflektere. Moravia gjorde en storslagen debut allerede som 22-åring med romanen De likegyldige (1929), som kritiserer det borgerlige samfunnet. L'epidemia (1944) er om et folk som lærer seg å utholde stank (fascismen), mens La mascherata (1941) var et klovneportrett av Mussolini. Den britiske Anthony Burgess mente at «denne første fortellerkunsten, som han begikk før Hitler, er profetisk. Den viser det romerske borgerskap i ferd med å komme på talefot med fascismen, noe de nok misliker, men ikke kan gjøre noe med, fordi de ikke har andre alternativer.»
Så kom krigen, og Moravia giftet seg med forfatteren Elsa Morante fra Roma. Den første norske oversettelse av ham var Romerinnen i 1950 av Bjørn Braathen;   VGs anmelder bemerket få kunstneriske innvendinger, men at «det faller svært lett å komme på andre romaner som er likeså sanne og overbevisende og samtidig har et budskap.» I 1990 uttalte forlagsmannen Gordon Hølmebakk at Romerinnen var hans beste, og lommeutgaven ble da også første italienske best-selger i USA inntil Umberto Ecos Rosens navn i 1983.
Da Et Ekteskap utkom året etter mente (samme) anmelder at Moravia fortsatte sin ypperlige fortellerteknikk, men at han ikke «kaster noe nytt lys over forholdet mellom seksuell og litterær potens». Dette var Braathens andre Moravia-oversettelse. Bøkene forarget Vatikanet, som i 1952 plasserte Moravia's verker på sin Index Librorum Prohibitorum, en forbudtliste, i flere år. Samme året vant han litteraturprisen Premio Strega for I racconti. Tidsskriftet Nuovi Argomenti startet han i 1953. I de to neste norske utgivelsene var det Tryggve Norum som oversatte. Etter den tredje (To kvinner, 1959) mente Arne Hannevik at «beretningen flyter jevnt og rolig fremover uten svære spenningsmomenter» og at Moravia likevel lykkes å få oss (leseren) «opptatt av denne enkle, alminnelige kvinnen, enda så saklig og lidenskapsløst det hele er fortalt».
Så, i 1962 kom Det tomme lerret og Brikt Jensen mente fortellingen om en mann som kjeder seg, «føyer seg inn i en solid psykologisk-analytisk romantradisjon ... mindre fargerik enn tidligere, men med større spenn i menneskeskildring enn noensinne». Burgess mente boken oppsummerte den mannlige nihilisme. Moravia fikk Viareggioprisen 1961, men det ble domsforhandlinger. Da den svenske oversettelse ble lansert 10. november 1961, uttalte Moravia på sitt Skandinaviabesøk, at han ville Brigitte Bardot til hovedrollen, som ifølge ham selv var en «kvinnelig sfinx, som beundrer sin egen kropp og sløser den bort». Han bodde ikke lenger med kona, som i 1963 uttalte «Min manns bøker er da ikke gode», selv om han hadde sagt tidligere, at «hun skriver mye mer intelligent enn jeg».
Losby gods
Losby gods, eller Losby bruk, er betegnelsen på et tidligere eiendom- og industrikompleks i Lørenskog kommune utenfor Oslo. Losby gods ligger i Losbydalen, som knytter området til resten av Lørenskog; området grenser mot Enebakk i sør, Rælingen i øst og Oslo i vest.
Bruket har en lang historie, og deler av den strekker seg tilbake til slutten av vikingtiden da Losby mest sannsynlig ble skilt ut av gården Mork. Senere, i kristen middelalder, ble Mork delt opp i Øst- og Vest-Mork; fra middelalderen av regner man tre gårder: Losby, Vestmork og Østmork. De tre gårdene fikk egne sagbruk da oppgangssagene ble tatt i bruk på 1500-tallet. Losby ble tidlig på 1600-tallet delt i to bruk, Øvre og Nedre Losby, og de tre gårdene besto dermed av fire bruk. Fra 1660 hadde Losby og Vestmork samme eier; etter sammenslåingen ble også skogområder kjøpt fra Skullerud, Rælingen og Østby.
Bruket med navnet Losby, har sin historie fra 1855 da gårdene Østmork, Vestmork og Losby ble samlet under ett. Navnet Losby kommer opprinnelig fra Loptsbýr, som kommer av mannsnavnet «Loptr» og by, som betyr «gård», og navnets betydning totalt sett er «Loptrs gård». Til bruket hører det med innmark og stor utmark i den sørlige delen av kommunen, og utgjør 43,3 % av kommunens samlede areal. De tre gårdene Losby, Vestmork og Østmork har alle hatt husmenn: Losby fra midten av 1600-tallet; Vestmork fra ca. 1700 og Østmork fra senest 1720. Husmennene arbeidet ofte som sagmestere og jobbet gjerne i tilknytning til Losby bruk med skogsarbeid.
Tidlig historie.
Første kjente eier av det selvstendige bruket Losby var Gunnar Gunnarsønn som var eier fram til 1553. I 1660 fikk Losby og Vestmork felles eier, Tosten Arnesøn. I 1687 arvet Jørgen Arntsøn gårdene. Ved hans død i 1717 ble de to gårdene solgt på auksjon, og de tretti påfølgende årene var en tid med hyppige eierbytter og ustabile forhold inntil Peder Cudrio kjøpte gårdene i 1744. Peder Cudrio ble eier av de fleste skogområder mellom Oslofjorden og Øyeren, et område på rundt 150,000 mål. Karen Cudrio, Peder Cudrios kone, tok over eiendommene etter sin mann da han døde; hun forvaltet eiendommene frem til sin egen død 32 år senere. Deres barnebarn Andreas Lumholtz arvet Losby i 1797.
I Andreas Lumholtz tid startet tradisjonen med store fester på Losby og besøkende fra det fine borgerskapet i Christiania – blant annet den svenske kongen Karl Johan tok turen til Losby tidlig på 1800-tallet. I 1829 fikk Lumholtz økonomiske problemer og solgte godset på auksjon til Jacob Peter Meyer og Isak Muus. Vestmork ble solgt i 1831. Begge gårdene ble kjøpt av samme person, Jakob Meyer. Meyer utvidet eiendommenes areal ved å kjøpe eiendommen Djupdalen i Rælingen.
Fra 1855 til 1859 var godset eid av Thomas Sewell, Thomas Heftye og Thorvald Meyer; de tre dannet firmaet Laasbye-compagniet. I 1859 ble godset solgt til Jon Lockhart Morton for 220,000 spesidaler. Han misligholdt obligasjonene og ble dømt for dokumentforfalskning for deretter å bli deportert til Australia. Godset gikk nå tilbake i Laasbye-compagniets eierskap. Firmaet var nå eid av Peter Gellertsen, Thomas Heftye og Thomas Sewell. I 1860 inngikk de tre eierne en interessekontrakt om bestyrelsen av godset, der de forpliktet seg til verken å selge eller pantsette sine eierandeler de første fem årene. Fra 1861 var godsets eiendommer innenfor Lørenskog kommunes grenser slått sammen til ett bruk under navnet Vestre Losby.
Losby etter 1871 – Losbys «glanstid»
I perioden etter 1855 gikk bruket under navnet Losby Brug. I 1871 ble alle eierandelene utstedt til Lorentz Jakob Meyer; da Lorentz Meyer Boeck i 1889 overtok godset, flyttet han inn med sin kone Kathrine, og paret ble dermed de første, og siste eierne som bodde fast på godset. Sammen med herr og fru Meyer Boeck bodde det på godset også en bruksfullmektig ved navn Ludvig Olsen Sveen, en husjomfru, en kokkepike og to stuepiker. De tidligere eierne hadde i hovedsak benyttet godset som sommerhus og landsted; med paret Meyer Boecks permanente tilstedeværelse, begynte det som ofte blir omtalt som «Losbys glansperiode», som nådde sitt høydepunkt i de 20–30 årene på begynnelsen av 1900-tallet. Lorentz Meyer Boeck var en viktig mann i sin samtid, og utmerket seg blant annet i det politiske liv som den ene av to representanter fra Lørenskog i Skedsmo kommunes formannskap, i perioden 1902-04; da Lørenskog ble selvstendig kommune var han kommunens første ordfører, i perioden 1908–10 og igjen i perioden 1914–16.
I denne perioden ble det arrangert en rekke selskaper i regi av ekteparet Meyer Boeck. Til disse selskapene kom personer fra borgerskapet og diplomatiet i Kristiania. Selskapene fikk sitt rykte langt utover kommunens grenser, og ekteparet sparte ikke på noe da de fikk besøk. Flere betydningsfulle personer i datidens Kristiania tok del i selskapelighetene på Losby, blant annet kong Haakon 7, som deltok ved flere anledninger i forbindelse med jaktsesongen. Hans første besøk på Losby var i 1907. Det kongelige besøket ble så godt mottatt at ekteparet Meyer Boeck innredet et ekstra soverom med tilhørende badeværelse for Majesteten. Godsets spisestue kunne dekkes til 35 gjester, og selskapssesongen var i all hovedsak tilknyttet jaktsesongen om høsten og dagene rundt nyttår. Blant nyttårsgjestene finner vi godseierne Løvenskiold og Mathiesen, skipsreder Wilhelmsen, jernverkseier Stabell og glassverkseier Berg som var eier av Christiania Glasmagasin. Selskapene på Losby var en begivenhet også for lokalbefolkningen i Lørenskog, og folk samlet seg for å se på når det fine borgerskapet ankom Lørenskog stasjon til nyttårsfeiring der de ble hentet i kaner og fraktet til godset der Kathrine Boeck stod klar til å ønske gjestene velkommen. Losby var Lørenskogs tradisjonsrike sentrum og Lorentz Meyer Boeck var den desidert rikeste mannen i kommunen, og dens største skatteyter og arbeidsgiver. Han hadde også en ledende posisjon som sosialt og kulturelt forbilde i lokalsamfunnet.
I datidens høyere borgerskap i Kristiania var det lange tradisjoner for dyrking av landlivet i byens omegn. Losbys relativt bynære beliggenhet og skogens høye bestand av hare, fugl og elg gjorde stedet godt egnet som jaktområde for Kristianias borgerskap, og flere viktige embetsmenn og borgere returnerte til Losby flere år etter hverandre. I Losbys glanstid tjente ekteparet gode penger på trelasthandelen. Godseier Lorentz Meyer Boeck var derimot svært konservativ hva angikk modernisering av utstyr og effektivisering av driftsmetoder. En konsekvens av dette var stort behov for arbeidskraft, noe som igjen medvirket til å opprettholde husmannsvesenet på Losby lenger enn i resten av kommunen. Rundt 1910 bodde det omtrent 150 mennesker på Losby, og de utgjorde da rundt 12% av befolkningen i kommunen.
Samfunnet i Losby var på mange måter adskilt fra resten av kommunen, både sosialt og geografisk; sett bort ifra turstier er det kun Losbyveien i nord som er eneste veiforbindelsen til resten av regionen, noe som har medvirket til at Losby har forblitt relativt uforstyrret, og muliggjort utviklingen av et relativt lukket lokalsamfunn, der en tendens har vært at innbyggerne har arbeidet og bodd i Losby hele livet gjennom. Til tross for en skjermet beliggenhet ligger området kun 14 kilometer i luftlinje fra Oslo. Losby var på mange måter selvforsynt, blant annet med egen butikk og skole. Skolen var den første faste skolen i kommunen, bygget i 1858 av Losby Bruk. Skolen ble arbeiderbolig etter at den ble nedlagt i 1913 da Fredheim skole ble bygget og overtok som lokalskole. Omkring 1920 flyttet ekteparet Boeck fra Losby til en av sine andre eiendommer, Refsnes gods på Jeløya, der de bodde om sommeren; om vinteren bodde de på Munkedammen i Kristiania. I 1936 døde Lorentz Meyer Boeck og Kathrine Boeck flyttet da tilbake til Losby. Den manglende moderniseringen og investeringen i kombinasjon med høyt forbruk, også i forbindelse med selskapelighetene, medførte at Losby sakte ble utdatert og mindre konkurransedyktig. Da sagbruket stengte i 1953 gikk man over til å selge hele tømmerstokker, og fra 1956 ble driften lagt om til korndyrkning. I 1956 gikk storfebesetningen på 45 dyr til auksjon og flere hundre mål beitemark ble omgjort til åkerjord. Ytterligere areal ble frigjort til åkre da Losbyelva ble drenert. Kathrine Boeck var enkefrue i mange år etter sin manns død i 1936. I sin samtid ble hun kalt «Fruen på Losby» og var kjent som en sterk karakter. Hun representerte Losbys storhetstid og vedlikeholdt tradisjoner frem til sin død i 1958.
Liste over Holmestrands gater
Liste over gater i Holmestrand er en liste over gater og veier i Holmestrand kommune. Enkelte gater krysser kommunegrensen.
Losby gods
Losby etter 1958
Ekteparet Meyer Boeck fikk en datter som døde rett etter fødsel, og de forble arveløse. Etter Kathrine Boecks død ble Losby overtatt av 18 slektninger som dannet sameiet I.S. Losby Bruk. De iverksatte moderniseringer av skog- og jordbruket som medførte en halvering i antall ansatte, og forfall i bygningsmasse ble en bieffekt av dette. Tidig på 1980-tallet var ikke jordbruket og husdyrholdet lenger lønnsomt, og ble nedlagt. I 1980 var det ingen ansatte igjen på Losby og skogdriften var satt ut, og det administrative ansvaret ble i 1992 overtatt av Norskog. Etter Kathrine Boecks død bodde det ingen i hovedhuset, og forfallet startet. Foreningen Losbys venner forsøkte lenge å holde stedet mest mulig intakt, men på 1980-90-tallet oppstod det politiske uenigheter mellom kommunen og private interesser som ønsket å etablere golfbane i området. I 1985 ble hovedbygget med tilhørende 12 mål tomt solgt til Olavsgaard Gruppen AS for 1,5 millioner kroner. Dette var første gangen godsbygget og bruket hadde forskjellige eiere. Lørenskog kommune tok rask over kontrakten for å unngå at godset skulle brukes i kommersielle sammenhenger. De eide godset i to år før de gav kontrakten tilbake til Olavsgaard Gruppen AS. Kort tid etter overtakelsen ble byggetillatelse for et konferansehotell godkjent. Golfbanen som var en del av fremtidsplanen for Losby gods, fikk derimot ikke byggetillatelse og byggingen av konferansehotellet lot vente på seg. Etter ti år med protester, debatter og politiske uenigheter godkjente Lørenskog kommune til slutt byggingen av golfbanen i 1997. Riksantikvaren hadde erklært hele bruksmiljøet på Losby verneverdig, men på tross av dette ble det bygget golfbane på alle jordene og i deler av skogområdet. 2. oktober 1999 åpnet Losby gods og konferansesenter, rett etter åpningen av Losby golfbane. Det opprinnelige hovedbygget ble restaurert og innlemmet som en sidefløy i tilknytning til det nye konferansehotellet.
Skogdrift og lokal produksjon
Skogdriften og sagbruket har vært en svært viktig faktor i utviklingen av Losby, og det har eksistert sagbruk der fra senest 1610, og gårdene Vestmork og Østmork fikk senere også egne sagbruk. Vestmorksaga var i drift frem til 1911 og Østmorksaga fram til 1953. Fra 1880-årene var det også en sag ved Tangen, mellom Fløyte og Mønevann. På både Østmork og Losby var det kvernbruk fra siste halvdel av 1600-tallet. I 1860-70 årene hadde Losby et eget teglverk, lokalisert like øst for det gamle tunet til Østmork. Verket ble brukt til produksjon til eget forbruk, blant annet til hovedbyggets grunnmur. I tillegg til eget teglverk hadde bruket også et eget lysverk, bygget på Vestmorkssagas grunnmur i 1912. Dette lysverket var i stand til å levere strøm til hele godset og sagbrukene fra 1912-53. Planker fra skogbruket ble fraktet fra Østmorksaga til Strømsveien og derfra til Kristiania der de etter hvert ble sendt med båt til England. Der ble de brukt til skipsbygging i krigen mot Napoleon. 1700-tallet var den gyldne tiden for trelasthandel i Norge, og Losby var med på denne vekstperioden. Etter hvert forandret tidene seg, trelasthandelen genererte mindre inntekter og Losby ble solgt på auksjon i 1829. I 1852 åpnet jernbanestrekningen fra Christiania til Strømmen for godstransport. Trelasten fra Losby gikk til hovedstasjonen med hest. I 1861 fikk derimot Losby egne seks kilometer lange sidespor der de fraktet tømmer på jernbanen, trukket av hester. Hestetransporten pågikk til 1914 da hestene ble avløst av lokomotiv tog. Jernbanen ble demontert av tyske okkupasjonsstyrker i 1944 under andre verdenskrig da tyskerne brukte stålet til eget forbruk.
Bygningsmasse
Losby gods bestod av hovedbygningen, arbeider- og funksjonærboliger, stall- og fjøsbygg. Stall- og fjøsbyggene er mest sannsynlig fra 1880-årene; arbeider- og funksjonærboliger er sannsynligvis fra 1860-årene og fremover. Flere av arbeider og funksjonærboliger har etter 1946 blitt ombygd. Hovedbygningen er trolig fra 1850-årene, men har blitt påbygd ved flere anledninger. Husmannsboligene ble bygget etter «den akershusiske stueformen» og har i snitt en grunnflate på rundt 50 kvadratmeter, og inneholdt stue, kjøkken og kammers. De er bygget i tømmer og kledd med rødmalte tømmermanns panel.
Klimpen
Klimpen kan vise til:
Losby gods
Hovedbygningen
Hovedbygningen på Losby er trolig fra 1850-årene, men har senere blitt påbygd ved flere anledninger. Hovedbyggets grunnmur var bygget av teglstein fra det lokale teglverket. I Lorentz Meyer Boecks tid på godset ble det utført en rekke utbedringer av bygget ved blant annet å fjerne den opprinnelige sveitserverandaen i bytte med en veranda med søyler. Sidefløyen ble gjort høyere og det ble revet vegger for å bygge ut hovedtrappen. Senere fikk godset et nytt tilbygg i øst, et nytt selskapsrom i form av et bibliotek som ble ferdigstilt i 1910–11. Byggets grunnareal er på ca. 600 kvadratmeter, og totalt bruksareal på rundt 1000 kvadratmeter, og det inneholdt 34 rom. I første etasje fantes tre stuer (ballsalen, damesalongen og havestuen), en peisestue (herresalongen), en hall der hovedtrappen var lokalisert, ett kjøkken med kjøkkengang, tre private rom og toalett. Annen etasje var knyttet sammen med første via hovedtrappen, og også i annen etasje var det en hall i tilknytning til denne. I denne etasjen var det to stuer, fem rom i den østlige fløyen, to bad, fire rom i den vestlige fløyen, et anretningsrom og tre mindre værelser. I tredje etasje fantes to rom i østfløyen og to rom i vestfløyen.
I Lorentz Meyer Boecks tid ønsket godseieren å gi et glassmaleri i gave til Lørenskog kirke. Kirken takket nei til gaven blant annet på grunn av godseierens makt og det faktum at han med sin rikdom og posisjon i samfunnet ikke representerte folket. Kirken var også bekymret for å bli mistenkeliggjort for å la seg bestikke. Derfor endte glassmaleriet opp i hallens andre etasje på Losby gods der det fremdeles henger i svært god stand. Kong Haakon 7. var ved flere anledninger gjest på Losby i forbindelse med jaktsesongen, og ekteparet Meyer Boeck innredet derfor et eget soverom til majesteten. Kong Haakons rom var lokalisert i godsets østre fløy der det har utsikt over hagen og Losbyelva. I tilknytning til kongens soverom var det også en dør til et lite bad med badekar, et av de første innendørsbadekarene i Akershus. Kongens originale seng står der den dag i dag i Kong Haakon-suiten på konferansehotellet som ble bygget i tilknytning til godset i 1999. En engelsk park ble opparbeidet i 1890-årene, og ble videre utvidet med plener, bjerkealleer, granhekker, lysthus og basseng. Tennisbaner ble etablert, og det ble gravet ut til en andedam med en øy i der det var mulig å ta en tur i en robåt.
Hovedbygningen etter restaurering
Godset slik det fremstår i dag er forsøkt tilstrebet den originale stilen fra paret Meyer Boecks tid, men år uten vedlikehold har krevd store restaureringsarbeider. Havestuen og rommene østover har det originale gulvet fra 1850. Havestuens tak er også originalt. Spisestuen ble dekket av lerret etter Kathrine Boecks ønske, og malt med vinterlandskap fra gulv til tak, der motivet var hentet fra omgivelsene utenfor. Kathrine Boeck skal ha satt sitt preg på godsets interiør i sin levetid, og var kjent som en dame med sterke meninger og en sans for detaljer. Deler av disse veggene ble restaurert i forbindelse med hotellbyggingen på slutten av 1990-tallet. Under byggingen av konferansehotellet ble en av godsets vestlige yttervegger flyttet ti meter vestover for å frigjøre plass til en utvidet spisestue i det originale hovedbygget. Denne stuen fremstår som en del av det originale godset, mens det resterende nye tilbygget skiller seg uttrykksmessig fra det opprinnelige godsbygget. Byggetillatelsen til konferansehotellet ble gitt i desember 1996 og prosjekteringen startet umiddelbart etter. Tilbygget er tegnet av arkitekt Fredrik Torp fra arkitektfirmaet Telje, Torp og Aasen. Arkitektens intensjoner var å skape et mykt skille mellom det gamle og det nye bygget i eksteriøret, men med et tydeligere skille i interiøret. Etter utbyggingen av det nye konferansehotellet er godset i dag på 9000 kvadratmeter og inneholder 70 hotellrom, 12 møterom, vinkjeller, fire restauranter og country club lounge. Hele første etasje av det opprinnelige godsbygget fungerer i dag som selskapslokaler i hotellet.
Husmannsplassene
Husmannsplassenes navn opptrer fra ca. år 1700:
Losby:
Midten av 1800-årene: Sagenga, Sandstykke, Dagny, Oppegården og Verkstedgården.
Vestmork:
Østmork:
Nasjonalvalg i India
Nasjonalvalg i India er valg der det indiske valgstyret velger medlemmer til Lok Sabha i parlament for neste termin på fem år. Valgstyret stemmer også indirekte for statsminister som leder valgt av det største parti eller største koalisjon blir neste statsminister.
Nasjonalvalget er største valg i verden. Med innførselen av EVMs har valgprosessen blitt sikrere og raskere.
General elections in India
Landfalløybrua
Landfalløybrua er ei veibru på fylkesvei 2730 i Drammen i Viken. Brua krysser Drammenselva mellom Åssiden i nord og Gulskogen i sør. Den første brua på stedet ble bygd i 1867 og var ei vippebru tegnet av stadsingeniør Halvor Heyerdahl, bygget av byggmester Guttormsen. Brua var 158 meter lang, men selve vippebrudelen var bare 2,90 meter. Brua ble erstattet av ei ny betongbru i 1967. En rest av det gamle vippespennet ble stående igjen som et historisk minne, dette ble senere revet og erstattet av en etterlikning. Landfalløybrua har seilingshøyde 6 meter (ved normal vannstand).
Keiser Yang av Sui
Keiser Yang av Sui, eller Yangdi, eller Sui Yangdi (隋煬帝; pinyin: Suí Yángdì, født 569, drept 11. april 618 i Jiangdu), personlig navn Yang Guang (楊廣; Yáng Guǎng) var den nest eldste sønn og arvingen til keiser Wen av Sui, og så den annen keiser i Sui-dynastiet i Kina.
I hans regjeringsperiode gjennomførte man store kanalprosjekter (fra 604 til 610 ble Keiserkanalen bygd) og økonomien gjorde store framskritt. Han kommer fra det svært dårlig i kinesisk tradisjonell historieskrivning; til det må det imidlertid sier at han var reelt sett siste keiser av et dynasti, og historieskrivningen i slike tilfeller gjerne tilrettela for at ettertiden bedre skulle forstå hvorfor «himmelens mandat» forlot dynastiet og et annet dynasti kom til makt.
Han oppholdt seg i mange år i den sørligere del av Kina. Ifølge tradisjonell historieskrivning drepte han både sin far og en av sine brødre, og slik banet han veien for sin egen tronbestigelse i 604. Da han så var blitt keiser, videreførte han egentlig på de fleste områder sin far keiser Wendis politikk. Han flyttet hoffet fra Chang'an til den mer østlig beliggende by Luoyang, og dermed svekket han det nordvestlige Kinas aristokrati (som tildels var av tyrkisk herkomst) og lot tradisjonell konfucianisme (både denne filosofiens lærde og diktere) komme tilbake til heder og verdighet etter farens intense buddhifiseringspolitikk, men han beholdt samtidig sin støtte til buddhismereformatoren Zhiyi. Han begynte også på en storstilt utbygging av Jiangdu (i sør) med det for øye at denne byen senere skulle bli rikets hovedstad. Dette gav ham mange fiender blant den sinifiserte tyrkiske adel. Under Yangdi kom det til tre dårlig ledede felttog mot det nordkoreansk-mandsjuiske Goguryeo (612-614) og i 615 til et tap for de østlige gökturkene, og dette rystet og svekket dynastiet ytterligere. Samtidig var riket rammet av oversvømmelser og derav utløst hungersnød, noe som i 610 hadde utløst et bondeopprør.
Yangdi skjønte godt at han var kommet i en trengt situasjon, og etter en fornøyelsesreise i det sørlige Kina vendte han ikke tilbake til de nordlige landsdeler. Ikke lenge etter begynte det å rakne. I juli 617 gjorde en hans inntil da trofaste generaler, Li Yuan, opprør. Generalen allierte seg med øst-tyrkerkhanen Shibi (regj. 609-21) og erobret den 9. november 617 den formelle hovedstad Chang'an. Der innsatte han et mindreårig barnebarn av Yangdi, ved navn Yang Yu, til marionettkeiser. Li Yuan var ikke den eneste som gjorde opprør: I Luoyang for eksempel hadde en annen fra nordvest-aristokratiet, Li Mi, etablert seg, Det fantes videre to eller tre andre opprørsledere på hver sine steder.
Keiser Yangdi sendte sommeren 617 sin general Wang Shichong til Luoyang, for å gå imot Li Yuan. Men imens avgjorde hans egne rådgivere saken: Med begrunnelsen «Himmelen har forkastet Sui; la oss sørge for oss selv!» ble keiser Yangdi kvalt i hjel våren 618 i Jiangdu av rådgiverne under ledelse av en viss Yuwen Huaji.
Danny Shone
Danny Shone (født 22. mai 1899 i West Derby i Liverpool, død 1974) var en engelsk fotballspiller.
Shone startet sin karriere i amatørklubbene Earle FC og Grayson's før han skrev under en amatørkontrakt med Liverpool i 1915. På grunn av 1. verdenskrig skrev han først under en profesjonell kontrakt med klubben i mai 1921.
Han fikk sin debut for klubben 27. august 1921 i bortekampen på Roker Park mot Sunderland i en kamp Liverpool tapte 0-3. Hans første mål for klubben kom 5. november i bortekampen på Goodison Park mot Everton i Merseyside-derbyet. Kampen endte 1-1. Han var med å vinne liga-mesterskapet for Anfield-klubben denne sesongen selv om han ikke ble regnet som fast på laget.
Året etter fikk han kun en kamp for de røde, og året etterpå 15 kamper. Det var først i sesongen 1924/1925 han for alvor kjempet seg inn på laget i det han var den eneste spilleren i klubben som var involvert i de samtlige 46 kampene Liverpool spilte i denne sesongen.
Han ble i klubben til 1928 da han skrev under for West Ham. Han spilte også for Coventry før han la støvlene på hylla.
Audun Vindøy
Audun Vindøy (født 1982) fra Bærum er en norsk politiker (V). tidligere nestleder i Unge Venstre. Han har også vært fylkesleder i Sør-Trøndelag Unge Venstre.
Montpellier
Montpellier er hovedstad (fransk: préfecture) i det franske departementet Hérault, som ligger i regionen Occitanie. Byen ble grunnlagt i 985 e.Kr. og er en kontrastfylt universitetsby med gammel og ny arkitektur om hverandre. Den er den åttende største byen i Frankrike og den tredje største middelhavsbyen, etter Marseille og Nice.
Geografiske forhold
Montpellier ligger omtrent ti kilometer fra kysten av Middelhavet. Byen ligger mellom to elver, Lez (le Lez), som forsyner byen med vann, og Mosson (la Mosson). Landskapet består av mange høyder, som også kan ha gitt sitt navn til byen. De største nabobyene er i vestlig retning Toulouse (ca. 244 km), mot øst Nîmes (ca. 55 km) og Marseille (ca. 170 km), og mot nord Lyon (ca. 302 km) og Paris (ca. 760 km). Det nærmeste fjellet er Le Mont Aigoual som ligger 75 km fra Montpellier.
Historie
I år 985 dukket navnet Montpellier opp i et dokument. Fra 1204 til 1349 lå byen under Aragóns krone. Etter dette ble den en del av kongeriket Frankrike.
Sverri Dahl
Sverri Dahl (født 17. januar 1954 i Tórshavn på Færøyene) er en norsk sanger, keyboardist, låtskriver og musikkprodusent. Han er medlem i gruppene ZOO og Banana Airlines. Sverri Dahl kom til Norge tidlig på 1960-tallet og vokste opp i Svolvær. I 1969 ble han medlem i gruppa Ludo i Svolvær, og i 1972 ble han med i gruppa Focus, som senere skiftet navn til ZOO. Sverri Dahl var vokalist på ZOOs første singel, Ormen Lange (1974), som ble en Norsktopp-hit og en kjent låt i folkrock-sjangeren.
Da Ketil Stokkan startet i ZOO i 1977 ble Stokkan den viktigste låtskriveren i gruppa, men etterhvert markerte Dahl seg som både vokalist og opphavsmann til flere av gruppas kjente låter. Blant annet sang Dahl Du e'kje her, som var skrevet av Stokkan, samt låten Slogfunk som flere av ZOO-medlemmene sto bak. Av kjente Dahl-komposisjoner fra ZOO-tiden finner vi blant annet Head and Tail, Sammen igjen, Du kan bære gå, Jeg Robot, Si det, Vitamin, Opera og Leit tel du finn.
Montpellier
Historie
Produksjon og salg av vin på 1800-tallet akselererte byens vekst, hvor det ble konstruert bygninger i haussmansk stil. Men vinen var ikke nok til å holde byen i vekst, og fra begynnelsen av 1900-tallet og 50 år videre stagnerte den som en liten provinsby uten særlig omfang.
Sverri Dahl
ZOO ble oppløst i 1983, og Sverri Dahl startet som soloartist med singelen Dans videre. Singelen ble godt mottatt av flere, men ingen stor salgssuksess. Dahl tok videre i mot tilbudet om å bli med i Banana Airlines som keyboardist sammen med blant annet tidligere ZOO-bassist Royer Larsen og ZOO-trommeslager Rudi Høynes.
Montpellier
Historie
Men med 60-årene kom store bedrifter som skulle transformere Montpellier til en europeisk teknopol.
Sverri Dahl
ZOO ble samlet igjen i 1999 etter en NRK-opptreden hos Tore på sporet, og Sverri Dahl er fremdeles sentral i begge gruppene. Han har også spilt i duo med Banana Airlines-gitarist Roy Stenersen. Dahl har også bidratt med mye av låtmaterialet til Banana Airlines samt TV-serien Vaktmestern i tillegg til å virke som låtskriver og musikkprodusent for flere andre nordnorske artister. Sverri Dahl og Ketil Stokkan planlegger ny plate med ZOO, men per 2022 er det fremdeles usikkert når den vil bli gjort ferdig og utgitt.
Montpellier
Kirker og katedraler
Église Sainte Anne ligger midt i écusson og har huset et galleri for samtidskunst, le carré Sainte Anne, siden 1991.
Toponymi/etymologi
Ingen vet med sikkerhet hva navnet Montpellier betyr. Dette har ledet til mange forskjellige teorier, men etter den mest anerkjente hypotesen betyr stedsnavnet «pastellblåhøyden» («mont» betyr høyde eller ås, og «pellier» er et gammelt ord for pastellblå). Bykjernen Écusson, som har eksistert siden middelalderen, ligger på en høyde hvor den korsblomstrede planten Isatis tinctoria (vaid) vokste før byen ble til. Denne planten trives i høyereliggende strøk og ble før i tiden brukt for å lage blått fargestoff.
Ifølge andre teorier kommer navnet fra den strategiske posisjonen til høyden kalt Mont du verrou («verrou» betyr lås eller bolt). Det originale navnet er Monspessulanus. Ut fra dette navnet kommer teoriene om mont pelé som betyr «den nakne høyden», på grunn av den sparsomme vegetasjonen, eller le mont de la colline som betyr «høyden av haugen».
Bydeler, plasser og parker
Montpellier er som alle andre franske byer delt opp i kvarterer/bydeler. Det er 23 av dem, og de ligger i tre ringer rundt bysenteret Écusson. Lengst inn mot midten ligger Les Beaux Arts, La Pompignane, Antigone, Gares, Gambetta og Les Arceaux. Utenfor disse ligger Aiguelongue, Millénaire, Port Marianne, Prés d'Arènes, Croix d'Argent, Pas du Loup, La Chamberte, Les Cevennes og Hôpitaux Facultés. Helt i ytterkant av byen finner man Parc Agropolis, Odysseum, La Martelle, Celleneuve, Mosson, Hauts de Massane, Malbosc og Parc Euromédicine.
Écusson
Écusson er det historiske bysenteret i Montpellier. Det har eksistert siden middelalderen, og navnet har det fått etter formen på området sett fra lufta, og at byen før var omringet av en festning. ”Écusson” kommer nemlig av det gammelfranske ordet for femkant, og betyr våpenskjold. Den nevnte festningen er nesten helt borte; bare to av de 25 tårnene: la tour des pins og la tour de la Babotte, samt noen porter og andre små rester står igjen.
Antigone
Antigone er et kvarter i Montpellier bygget etter ønske fra den daværende ordføreren av Montpellier, Georges Frêche. Byggingen ble påbegynt i 1978, og avsluttet i 2000. De fleste av bygningene er bygget i neo-gresk stil og hovedarkitekten er spanske Ricardo Bofill.
Kvarteret befinner seg sørøst for Montpelliers middelaldersentrum Écusson, i området ”polygone” som i sin tid var militærbase. I dag er Polygone et kjøpesenter som markerer begynnelsen av kvarteret som strekker seg 900 meter, helt til elven le Lez. På den andre siden av elven finnes rådhuset for den tidligere regionen Languedoc-Roussillon som også er tegnet av Ricardo Bofill i samme stil som Antigone.
Området omfatter tre store bygninger; la Piscine Olympique (det olympiske svømmebasseng), la médiathèque centrale Émile Zola (bibliotek), og krysses av både trikkelinje nummer 1 og 2. Bygningene i Antigone er boliger (bl.a. trygdeboliger), butikker og diverse firmaer som lege, tannlege osv. Sett fra lufta har kvarteret form som en nøkkel, fulgt av et stort amfiteater, en halvsirkelformet bygning som tilsvarer Bofills båge ved Medborgarplatsen på Södermalm i Stockholm.
Place de la Comédie
Place de la Comédie er den største og mest sentrale plassen i Montpellier, faktisk en av de største fotgjengerplassene i hele Europa. Plassen er lokalisert sørøst for middelalderbyens sentrum, Écusson. Esplanaden Charles de Gaulle er forlengelsen av plassen på nordsiden og strekker seg til Corum, en stor bygning som er konstruert av Claude Vasconi og som brukes til konferanser, opera med videre.
Plassen nevnes først i 1755 og er oppkalt etter teateret som ligger der. På midten av 1900-tallet ble hovedjernbanestasjonen Gare Saint Roch bygget ca. 200 meter sør for Place de la Comédie, og det nå nedlagte lille toget Le Petit Train, som gikk til stranden (Palavas-les-Flots), hadde endeholdeplass på plassen, noe som gjorde Place de la Comédie til den mest sentrale plassen i byen.
Le Parc du Peyrou
”Grunnlagt” i 1689 og ligger midt i hjertet av Montpelliers historiske sentrum. Foran inngangen til parken står en triumfbue, bygget på slutten av 1600-tallet på byens høyeste punkt til ære for Ludvig XIV. Midt i parken står en statue av ham, reist på 1700-tallet.
I den andre enden fra inngangen ligger et ”vannslott” (Château d’eau) (også fra det 18. århundre), og ut fra dette strekker det seg en lang akvedukt, akvedukt Saint Clément, gjennom kvarteret Les Arceaux (”buene”, etter buene i akvedukten).
Jardin des plantes
Denne ligger ikke langt fra medisinfakultetet og katedralen, på boulevard du Peyrou. Det er den eldste botaniske hagen i Frankrike, opprettet i 1593 etter lovbestemmelse fra Henrik IV, i forbindelse med medisinstudiet. Her fantes planter for bruk i medisiner og undervisning av leger og farmasøyter.
Zoo du Lunaret
Nord i Montpellier ligger dyrehagen Zoo du Lunaret. Parken har gratis inngang, og 52 forskjellige innhegninger langs til sammen 11 km med sti. Der finner man over 400 dyr av 90 forskjellige arter fra hele verden.
Utdanning i Montpellier
Montpellier er en studentby med tre store universiteter. Universitetet i Montpellier ble formelt grunnlagt av pave Nikolas IV i 1289, men dets historie strekker seg lenger tilbake i tid enn som så, uten at man vet eksakt når universitetet oppsto. Det regnes for å være et av de eldste universitetene i Frankrike. Blant dem som har studert ved universitetet er Nostradamus og François Rabelais. Montpellier er kjent for å ha særlig mange internasjonale studenter. Det totale studenttallet, rundt 70 000, utgjør ¼ av byens befolkning, og av disse er 10-12% utenlandske.
Medisinfakultetet
Medisinfakultetet (Faculté de Médecine) har eksistert siden 1220 og er det eldste medisinske fakultetet i verden som fremdeles eksisterer. I 1340 åpnet et anatomistudium som gjorde universitetet kjent over hele Europa. Dette var viktig for byen da det førte til at mange studenter fra hele Europa bosatte seg i Montpellier. I tilknytning til universitetet var det en botanisk hage med planter til medisinsk bruk og forskning. Denne hagen, Jardin de Plantes, eksisterer den dag i dag. Mange kjente leger og kirurger har sin utdanning fra dette universitetet, som også i dag er et svært anerkjent medisinfakultet.
Musée Fabre
Bygget i 1828 etter ønske fra den neoklassissistiske maleren François-Xavier Fabre. Museet var stengt på grunn av oppussing, utbygging og reorganisering fra 2003 til 2007. Arbeidene kostet 62,7 millioner euro. Det er 9200 kvadratmeter stort, over 3 etasjer, og regnes som et av de vakreste i Frankrike og resten av Europa. Museets samling består av nærmere 1800 malerier, 4000 tegninger, 1500 graveringer og flere hundre skulpturer. Etter gjenåpningen er utstillingskapasiteten på rundt 800 verker; 300 mer enn før.
Operaen
Det første teateret Opéra Comédie i Montpellier stod ferdig i 1755, men brant ned i 1785. Det samme gjaldt for dets etterfølger som stod fra 1787 til 1881, før det ble totalskadd i brann. Bygningen som i dag står på Place de la Comédie stod ferdig i 1888. I 2001 ble Operaen i Montpellier også Opéra National.
Corum huser både et konferansesenter med 6000 kvadratmeter plass, og den andre operaen, Opéra Berlioz som har plass til 2010 personer. Bygningen er designet av Claude Vasconi, dekket av rosa marmor og åpnet i 1988.
Festivaler
Festival International du Cinéma Méditerrannéen – kinofestival 10 dager i slutten av oktober/begynnelsen av november.
Festival Attitude – festival dedikert til hiphop-kulturen, med graffiti, dans og musikk. I midten av mai.
Festival des sports extrêmes FISE – femdagers festival med de beste utøverne innen wake board, ski, snow board, roller, skate og BMX.
Festival international Montpellier Danse – 15 dager med alle former for dans på forskjellige steder i Montpellier.
Montpellier Swing Festival – 4 dager i begynnelsen av februar. Konserter, helaftener og demonstrasjoner med swing, lindy-hop, boogie-woogie osv.
Festival de Radio France et Montpellier – ca. 2 uker midt i juli. Et hundretall konserter med all mulig forskjellig musikk.
Festival international de musique sacrée – i april. Musikk i forbindelse med de store religionene som har sine utspring rundt Middelhavet: kristendommen, jødedommen og islam.
Printemps des Comédiens – teaterfestival i juni.
Saperlipopette, voila enfantillages! – i mai. Teater, musikk, danse, sirkus og gateartister – alt for barn.
Idrett
Fotballklubben Montpellier Hérault Sport Club ble dannet i 1919 og spiller i Ligue 1, det øverste nivå i fransk fotball. Hjemmekampene spilles på Stade de la Mosson, som har plass til 32 939 tilskuere. Klubbens mest meritterte spiller er Laurent Blanc som spilte 251 kamper for klubben mellom 1983 og 1991.
Trikken
Montpellier fikk sin første trikkelinje (eller tramway) i slutten av 1897, og allerede i begynnelsen av 1898 var ytterligere fire linjer på plass. Men bilens utvikling og opprettelsen av rutebusser utkonkurrerte disse første trikkene som ble lagt ned 31. januar 1949.
Senere har man utvidet trikkesystemet til fire linjer, hvorav en går fra Juvignac i vest til kysten (Lattes og Pérols) i sørøst. Vognene på denne sies å være designet av moteskaperen Christian Lacroix.
Et sentralt knutepunkt for trikkene befinner seg like utenfor togstasjonen Gare Saint Roch.
Se også : Trikken i Montpellier
Vennskapsbyer
Montpellier har per i dag (2007) seks vennskapsbyer fordelt over hele verden:
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Montpellier
Østerriksk Schlesien
Østerriksk Schlesien var den sørøstligste delen av Schlesien, som forble hos huset Habsburg etter at Preussen i 1742 hadde erobret Ober- og Niederschlesien. Østerriksk Schlesien var et viktig gruvedrifts- og industriområde. Etter første verdenskrig ble området delt mellom Tsjekkoslovakia (som fikk størsteparten) og Polen.
Bakgrunn
Schlesien hadde siden 1526 vært i habsburgsk besittelse. I løpet av den østerrikske arvefølgekrig (1740–1748) klarte Preussen å erobre størsteparten av dette hertugdømmet. Etter disse territorielle tapene utgjorde Østerriksk Schlesien bare 5147 km² og var heller ikke lenger noen sammenhengende enhet: Mellom dets to kretser (Troppau i vest og Teschen i øst) lå en ca. tolv kilometer bred stripe ved elven Oder, der Mähren grenset mot Prøyssisk Schlesien. Likevel var områdets offisielle betegnelse fremdeles «hertugdømmet Øvre og Nedre Schlesien» (Herzogtum Ober- und Niederschlesien). Det fikk senere status som kronland i den cisleithanske riksdelen av Østerrike(-Ungarn).
De største byene var
Herlandselva (Osterøy)
Herlandselva (også skrevet Hellandselva) er ei elv i Osterøy kommune i Hordaland. Den renner fra Storavatnet, via Løtveitvatnet og Hellandsvatnet, og munner ut innerst i Fotlandsvågen, ved tettstedet Fotlandsvåg. Elva er 4,5 kilometer lang, eller 16,8 kilometer medregnet tilløpselvene sørøst for Storavatnet. Den har et nedbørfelt på 65,82 km² og middelvannføringen ved munningen er 5,58 m³/s.
Elva er utbygd til kraftproduksjon i kraftverkene Herlandsfoss og Møllefossen.
Vazelina Byggevareboogie
Vazelina Byggevareboogie er en musikk-kassett utgitt av Vazelina Bilopphøggers i 1985. Vazelina-guttene prater mellom låtene på denne utgivelsen.
Ledbury
Ledbury er en markedsby i Herefordshire i England. Byen ligger øst for Hereford og vest for Malvern Hills. Byen har i henhold til folketellingen i 2011 en befolkning på 9 290 innbyggere.
Jazzintro
Jazzintro (1998–) er en konkurranse for for unge jazzmusikere, der vinneren får tittelen «årets unge jazzmusiker» og mottar en lanseringspakke verdt flere hundre tusen kroner. Den arrangeres annethvert år under ledelse av Norsk jazzforum.
Ledbury
Kulturarv
Byen har en betydelig rekke gamle bindingsverkhus og trebygninger som står langs Church Lane og High Street. En av Ledburys mest fremragende bygninger er Market House, som ligger i sentrum av byen, bygget i 1647. Andre betydningsfulle bygninger er sognekirken St. Michael and All Angels, The Painted Room («Det malte rom»), som inneholder freskoer fra 1500-tallet, den gamle mellomskolen, den nærliggende slottet (ikke festning) Eastnor Castle, og St. Katherine's Hospital. Sistnevnte ble opprettet en gang rundt 1231 og er et sjeldent bevart eksempel på et sykehuskompleks med hall, kapell, herrehus, fattighus og låve bindingsverk.
Historie
Ledbury er en gammel borough og kan dokumenteres tilbake til Domesday Book (1086), der den ble registrert som Liedeberge og sendte medlemmer til parlamentet under Kong Edward Is styre. Byen har antagelig tatt navnet fra elven Leadon, hvor byen står, og det gammelengelske ordet for hill, «berg».
Sport
Byens lokale fotballag er Ledbury Town FC.
Jazzintro
Deltakelse
For å få delta må solister være norske og under 27 år, orkestre skal ha en snittalder under 27 år og minst halvparten norsk skal være norsk. Storband får ikke være med. Tidligere vinnere kan være med, men ikke som solister, og ikke i band der de utgjør mer enn halvparten.
Utvelgelse
En fagjury plukker ut inntil åtte band på bakgrunn av innsendte søknader og demo-materiale. De utvalgte bandene spiller i løpet av våren og sommeren på én av jazzfestivalene Vossa Jazz (påske), MaiJazz (mai), Nattjazz (mai), Kongsberg Jazzfestival (tidlig juli). To band spiller på hver festival, og basert på konserten velger fagjuryen ett av bandene til finalespill på Moldejazz (midt i juli). Fire band deltar i finalen og juryen kårer én vinner som de påfølgende to år får en lanseringspakke.
Hovedpremie (lanseringspakke)
Lanseringspakken var for det meste et bidrag fra Rikskonsertene i form av festivaljobber, norgesturné, skolekonserter, utenlandskonserter, produksjons- og redigeringsstudio. Etter de la ned sitt offentlige turnéprogram i 2014, og trakk seg ut, har Norsk jazzforum ansvaret.
Østnorsk jazzsenter har bidratt til produksjon av norgesturné for Årets unge jazzmusikere i 2016 og 2018.
Keiser Gong av Sui
Keiser Gong av Sui, Gongdi eller Sui Gongdi 恭帝侑 (født Yang You 楊侑 605, myrdet 619) var det kinesiske Sui-dynastiets siste keiser. Etter at hans bestefar Yangdi ble avsatt (og senere kvalt), ble han kronet til keiser i Chang'an. Han var imidlertid bare en marionett i regenten Li Yuans hender. Ett år etter vendte Li Yuan seg imot Gongdi, erobret Luoyang og grunnla Tang-dynastiet. Gongdi fikk leve litt lenger, men ble til slutt myrdet på den nye keisers ordre i 619.
Jazzintro
Hovedpremie (lanseringspakke)
Vederlagsbyrået Gramo kom inn som samarbeidspartner i 2008 med et stipend til Årets unge jazzmusikere på 100 000 kroner i 2008 og 2010, hevet til 150 000 kroner i 2012.
I 2018 bidro Talent Norge med 200,000 kroner.
Folkets dagblad (andre betydninger)
Folkets Dagblad kan vise til:
Nørre Aaby kommune
Nørre Aaby kommune er en tidligere kommune i Fyns amt i Danmark. Kommunen ble dannet ved kommunalreformen i 1970, men ble oppløst ved kommune- og regionreformen 2005–07 og innlemmet i den nye Middelfart kommune i Region Syddanmark.
Tunisias regjeringssjef
Tunisias regjeringssjef er en liste over regjeringssjefer i Tunisia siden opprettelsen av vervet i 1800.
Politistyrke X7
Politistyrke X7 (originaltittel: Горячие новости) er en russisk film fra 2009, regissert av Anders Banke.
Handling
Smirnov er en politimann fra Moskva, som ønsker å arrestere den voldelige gjeng-lederen Herman etter et mislykket ran. I mellomtiden forsøker Smirnovs overordnede å finne en måte å forbedre ryktet til Moskva-politiet.
Det blir foreslått at politiet kan gjøre arrestasjonen av Herman til et reality-program på TV, og vise frem politiet som actionhelter. Men situasjonen blir snart komplisert når Herman og gjengen hans forsøker samme taktikk mot politiet. Dette eskalerer snart til en full krig, både i media og på gatene.
Ekshärad
Ekshärad er et tettsted i Hagfors kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 074 innbyggere.
An Baul
Han representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok sølv i 66 kg.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok han bronse.
Peter Zadek
Bakgrunn
Peter Zadek tilhørte en borgerlig liberal-jødisk familie i Berlin. I 1933 emigrerte familien til London og ved utbruddet av krigen til det roligere Oxford. Under sin utdannelse til lærer kom han i kontakt med et amatørteater, og fikk interesse for regi. Han studerte regi i London og debuterte med Oscar Wildes Salome 21 år gammel.
Karriere
Etter studiet arbeidet han ved en rekke teatre i den britiske provinsen. I 1958 fikk han en invitasjon til å arbeide ved Theater am Dom i Köln, og reiste for første gang tilbake til fødelandet. Der ble han kjent med den tyske regissøren og teaterlederen Kurt Hübner, som fikk ham med til Ulm og senere sammen med Zadek skapte furore i Bremen med den såkalte «Bremen-stilen», preget av ville insceneringer og fantasifulle scenebilder av Wilfried Minks. Siden tiden i Ulm samarbeidet Zadek med Minks.
I Ulm vekket hans oppsetning av Shakespeares Kjøpmannen i Venedig oppsikt, ettersom det negative portrettet av jøden «Shylock» førte til anklager om antisemittisme. Zadek forsvarte seg med at også dårlige sider ved jøder måtte behandles.
Han hadde regien for to kinofilmer, i 1969 for Ich bin ein Elefant, Madame og 1983 Die wilden Fünfziger etter romanen Hurra, wir leben noch av Johannes Mario Simmel. Zadek mottok tallrike priser og utmerkelser, og ble flere ganger valgt til «årets regissør». I 2002 mottok han Bundesverdienstkreuz.
Swindon (distrikt)
Swindon er et administrativt distrikt med status som enhetlig myndighet i området Thamesdown i Wiltshire, England. Det består av byen Swindon og det tidligere landdistriktet Highworth.