cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Protestantisk etikk
Eksterne lenker
Protestantische Ethik
Jak
Jak er et langhåret pattedyr som minner veldig om en okse. I Tibet betyr egentlig ordet jak bare hannen, og en hunnjak er egentlig en dri eller nak, men på norsk sier man jak om begge kjønn. Ville jaker blir nesten to meter høye, mens tamme jaker kun blir ca. 1,50m. Begge typene har langt hår for å beskytte seg mot kulde. Ville jaker er enten svarte eller brune, mens tamme jaker også kan være hvite. Det er kun hos de tamme at det kan forekomme albinoer.
Ville jaker
Ville jaker kan veie opp mot 1000 kg. De lever vanligvis i grupper på 10–30 dyr. De lever vanligvis på treløse fjell, platåer og på topper som er mellom 3200 m og 5400 m over havet.
Tamme jaker
Jaker blir holdt som husdyr på grunn av at de har melk, god og varm pels man kan lage klær av og at man kan bruke dem som arbeidsdyr til for eksempel å pløye et jorde. De transporterer ofte gods i fjellene for bønder. Melken til jaken brukes ofte til å lage ost av.
David
David er et mannsnavn som betyr «den som er elsket» eller «den elskede» og stammer mest sannsynlig fra det hebraiske ordet dod (), som betyr «elsket».
Utbredelse
Navnet David er kjent brukt rundt år 1000 f.Kr, gjennom kong David av Israel. David er kjent brukt i Danmark fra 1100-tallet, i Norge fra 1300-tallet (i stedsnavn) og i Finland fra 1600-tallet. I England har navnet vært vanlig fra 1300-tallet.
David har i mange år vært et populært navn i USA.
I Sverige har navnet vært mest brukt fra 1980-tallet. I Norge har navnet tradisjonelt vært mest brukt på Vestlandet, og i Danmark på Sjælland.
David har navnedag 1. mars i Kroatia, 25. juni i Sverige, 26. juni i Bulgaria, 29. desember i Frankrike og Kroatia og 30. desember i Norge, Danmark, Finland og Tsjekkia. Formen Dávid har navnedag 30. desember i Ungarn og Slovakia.
Navnet David og varianter av dette er i dag utbredt over hele kloden, og er i mange land blant de ti mest vanlig navnene.
Navneform på forskjellige språk
Navnet er også skrevet Dawit, Da'ud og Daoud.
Kjente nordmenn med navnet David
Kronologisk etter fødselsår
Eksterne lenker
Dávid Dávid Taavetti (nimi)
Strange Fruit
Strange Fruit har flere betydninger:
Emil Sildnes
Emil Sildnes (født 29. januar 1993) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Han kom til Hamarkameratene fra Ottestad IL før 2009-sesongen. Han spilte nærmere 100 A-lagskamper for HamKam, og han debuterte mot Moss Fotballklubb den 6. september 2009. Sildnes fikk også flere kamper for Norges aldersbestemte landslag. HamKam-spilleren brakk benet 7. april 2014 etter en kamp mot Idrottslaget Hødd. Etter flere operasjoner, ble det oppdaget komplikasjoner som satte en stopp for videre karriere som fotballspiller.
Etter over to år uten fotball, flyttet Sildnes til Oslo for å studere og i mot alle odds gjorde comeback som fotballspiller for Oppsal i 2. divisjon. Han ble en sentral brikke i laget og viste for alvor at han kunne spille fotball selv om han var erklært fotballinvalid. Sildnes gikk videre til Strømmen i Obos-ligaen og viste nok en gang at han kunne spille fotball på høyt nivå. Ridabu-gutten var tilbake som fotballspiller, og etter to overbevisende sesonger i Strømmen Idrettsforening ble han hentet av sin gamle klubb HamKam før 2019-sesongen.
Gerrit Rietveld
Gerrit Thomas Rietveld (født 24. juni 1888, død 25. juni 1964) var en nederlandsk møbeldesigner og arkitekt. Rietveld var et fremtredende medlem av De Stijl-gruppen. Typisk er hans Schröder-hus i Utrecht (1924), en komposisjon av vertikale og horisontale flater. Han tegnet også Vincent van Gogh-museet i Amsterdam, oppført etter hans død.
Referanser
<References/>
Islagsmutter
En islagsmutter, også kalt klomutter eller innslagsmutter, er en sylinder som er gjenget på innsiden og som har en flens med mothaker på i den ene enden, slik at den kan slås inn i et hull boret med samme diameter som sylinderen. Mothakene vil da slås inn i treverket på baksiden av treverket. En skrue kan da føres inn gjennom det borede hullet fra framsiden av treverket og skrues inn på gjengene på innsiden av klomutteren.
Islagsmutter er en av flere typer vanlige møbelskruer.
Rimkrønikene
Rimkrønikene er en samling viktige historiske verk på vers og med rim fra Sveriges middelalder. Samlingen består av Gamle krøniken eller Erikskrøniken som skildrer Folkungaættens brødrestrider (1229–1319); Nye krøniken eller Karlskrøniken som skildrer begynnelsen av unionsstriden og Karl Knutssons styre (1389–1452), samt denne krønikens fortsettelse; Sturekrønikene som skildrer fortsettelsen av unionsstridene under Karl Knutsson og Sturene (1452–1520).
Til disse krønikene finnes det ytterligere en fortsettelse på 632 vers til Erikskrøniken i en hensikt å binde sammen denne med Karlskrøniken til et felles verk som omfatter tiden 1319–1389. Den er skrevet rundt år 1452 og har bortimot ingen historisk verdi. Forfatteren er helt ukjent, men man antar at det er samme person som har skrevet Erikskrøniken selv om det ikke er bevist. Håndskriften viser samme skribent og samme tid. Hensikten med Erikskrøniken er å bevise Karl Knutssons slektskap til Erik den hellige. I den forbindelse tillegges Erik Eriksson foruten to dokumenterte søsken også ytterligere to apokryfiske (ubekreftede) søsken.
Det finnes også ytterligere et tillegg, et dikt om kong Albrekt som er Sveriges eldste politiske allegori, og som samtidig har en verdi som et historisk vitnesbyrd på samtidens omdømme av kong Albrekt. Diktet er sannsynligvis forfattet kort tid etter at Albrekt døde. Også denne forfatteren er ukjent.
De tre ovennevnte rimkrønikene; Eriks-, Karls- og Sture-krønikene, kalles under ett for Den store rimkrøniken for å skille den fra Den lille rimkrøniken. Den siste og senere krøniken ble skrevet samtidig med og muligens av den samme forfatter som Den prosaiske krøniken, en gang på midten av 1400-tallet. Også til denne finnes det flere ulike tillegg om Karl Knutsson og Sturene, deriblant ett på 526 vers.
Heller ikke Den lille rimkrøniken har stor historisk eller litterær verdi, men har en verdi som det første sikre beviset på at Sverige kjente til litteratur fra Norge. På den samme tiden ble Vilkinasagaen, det vil si Sagaen om Didrik av Bern, også kalt for Didrikssagaen, oversatt til svensk og den inneholder en rekke norske sagnkonger (Filmer eller Vilkin, Nordian, Hernit, Osantrix og Hernit Hernitsson) som uten blygsel ble langt inn i den svenske kongerekken. Under danskhatets tid var det viktig å gjøre de norske sagnkongene til fullgode svenske herskere for med det kunne vise til at alle land rundt Østersjøen en gang lå under svenskekongens herredømme.
De svenske rimkrønikene har blitt utgitt flere ganger. J. Messenius utga en del av Store rimkrøniken i «Then gamble rijmkrönikes första deel» (1616). Den lille rimkrøniken samt Den prosaiske krøniken i «Twå små gamble Sweriges och Göthes chrönikor» (1615, nytt opplag i 1643, trykt på nytt på 1650- og 1660-tallet). Store rimkrøniken og Lille rimkrøniken ble utgitt av J. Hadorph i «Twå gambla swenske rijmkrönikor» (1674), videre av K. J. Fant i «Scriptores rerum suecicarum medii 3evi» (1818), og til slutt kom en samlet utgivelse av alle rimkrønikene med tillegg og varianter i G. E. Klemmings «Svenska medeltidens rimkrönikor» (3 bind, 1865–1868).
Oaxen Skärgårdskrog
Oaxen Skärgårdskrog er en restaurant i Oaxen i Sverige. Sjefskokk er Magnus Ek. Restauranten ble kåret til den 39. beste restaurant i verden av Restaurant (magazine) Top 50 i 2007.
Hassel fengsel
Hassel fengsel var et fengsel med lavere sikkerhetsnivå som lå i Skotselv, Øvre Eiker, i Buskerud og var underlagt Kriminalomsorgens region sør. Fengselet hadde på slutten av driftstiden en ordinær kapasitet på 26 plasser for mannlige innsatte.
Stortinget vedtok 17. desember 2018 at fengselet skulle legges ned.
Michaela Kirchgasser
Michaela Kirchgasser (født 18. mars 1985 i Schwarzach im Pongau) er en østerriksk alpinist.
Karriere
Kirchgasser har spesialisert seg på disiplinene slalåm og storslalåm. Hun kom på femteplass i slalåm under OL 2006 i Torino og på sjette i den alpine kombinasjonen. I verdensmesterskapet VM 2007 i Åre kom hun på fjerdeplass i storslalåm, og hun kjørte på østerrikske laget som tok gull i lagkonkurransen.
Kirchgasser deltok også for Østerrike under Vinter-OL 2010, og oppnådde en niendeplass i kombinasjonen som beste resultat.
Både i VM i alpint 2013 i Schladming og i VM i alpint 2015 i Beaver Creek kjørte hun på det østerrikske laget som tok gull i lagkonkurransen, og hun tok bronse i superkombinasjonen.
Horten fengsel
Horten fengsel (offisielt Nordre Vestfold fengsel, avdeling Horten) er et fengsel med høyt sikkerhetsnivå som ligger i Horten i Vestfold og er underlagt Kriminalomsorgens region sør. Fengslet har ordinær kapasitet på 16 plasser.
Limba noastră
«Limba noastră» («Vårt språk») har siden 1994 vært Moldovas nasjonalsang. I en kort periode før dette, var «Deșteaptă-te române» den offisielle nasjonalsangen, som også var Romanias nasjonalsang. Sangen ble skrevet av Alexei Mateevici (1888–1917), som var en veldig kjent moldovsk dikter, mens musikken til sangen er skrevet av Alexandru Cristea (1890–1942). Sangen er egentlig et dikt gjort om til sang. Den har 12 stroffer, men bare 5 av dem blir brukt i sangen.
Acqua & Sapone
Acqua & Sapone var et italiensk profesjonelt kontinentallag. Laget ble invitert til Giro d'Italia i 2007, 2008, 2010 og 2011.
Sjakkbrettsommerfugler
Sjakkbrettsommerfugler er en gruppe av sommerfugler som hører til ringvingene (Satyrinae) i de artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Mens de fleste ringvinger er brune, er sjakkbrettsommerfuglene rutemønstret i svart og hvitt. Én art, Melanargia galathea, er funnet nord til Sør-Sverige, der den er tatt et par ganger, men ikke i Norge. Det er vanlig å bare regne med en slekt, Melanargia.
Shane Ferguson
Shane Kevin Ferguson (født 12. juli 1991) er en nordirsk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Rotherham United FC.
Han debuterte for i 2009.
Newcastle United
Ferguson ble tatt opp i Newcastle Uniteds ungdomsakademi i juli 2007. Året etter ble han forfremmet til reservelaget, og i juni 2009 signerte han en treårskontrakt med Newcastle.
Han debuterte for A-laget som venstre-back 25. august 2010 i en bortekamp mot Accrington Stanley i den engelske ligacupen. , og fikk sin første premier league-kamp mot West Ham 5. januar 2011, som innbytter for Jonás Gutiérrez i annen omgang. Han fikk sin første Premier League start den 2. april i en 4–1-seier over Wolverhampton.
Nord-Irland
Ferguson har spilt kamper på forskjellige nivåer. A-landslagsdebuten hans kom 6. juni 2009 da han kom innpå som innbytter i en vennskapskamp mot.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Langvell
Langvell er en elv i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Langvell er en av de to elvene som skaper begynnelsen av Anduin, som begynner der hvor Langvell møter Grålin. Disse to elvene møtes langt mot nord, og Langvell har sitt opphav i Tåkefjellene ikke så langt fra Gundabadfjellet.
På den nordre bredden av denne elva ble byen Framsburg bygd, som var den gamle hovedstaden til Éothéod.
Rosignano Marittimo
Rosignano Marittimo er en kommune i provinsen Livorno i den italienske regionen Toscana. Den ligger omkring 30 km sør for byen Livorno, ved kysten av Det tyrrenske hav. I sør grenser den til Cecina.
Frazioni
Kommunen omfatter følgende frazioni:
Særlig Castiglioncello og Vada er populære feriesteder.
Carsten Tank
Carsten Tank (også kalt Carsten Tank d.y. eller Carsten Nielsen Tank; født 24. april 1766 i Fredrikshald, død 28. januar 1832) var en norsk forretningsmann i Halden og politiker, bl.a. statsråd i 1814 og president i lagtinget i 1821.
Forretningsvirksomhet
Carsten Tank var grosserer, skipsreder og trelasthandler i Halden og eide Rød herregård der han bl.a. anla terrassehage med dammer og lysthus. Visstnok skal han ha eid bl.a. omkring hundre eiendommer, tobakksfabrikk, flere sagbruk og store skogeiendommer.
Offentlig virksomhet
Tank deltok ved stormannsmøtet på Eidsvoll (ofte kalt Notabelmøtet) den 16. februar 1814. Han var venn av prins Christian Frederik som ble konge i 1814, levde på stor fot og Jacob Aall karakteriserte ham med at han «farer frem med en Bram og en Ostentation som ingen hans Lige».
Han var regjeringsråd/statsråd fra 2. mars til 27. juli i 1814 med delansvar for 1. departement (finansvesenet). Han var valgt inn på Stortinget for periodene 1815–1817 og 1821–1823. Trelastkonjunkturene gikk ham imot, han lyktes da ikke i å få solgt eiendommene til tidligere markedspris, slik at han tapte sin formue og i desember 1829 måtte inngi oppbud og gå konkurs. Svigersønnen Peter Martin Anker kjøpte Rød herregård og Tank bodde på eiendommen til sin død.
Tank var en av de 41 ledende norske borgere som bidro til å gjøre opprettelsen av Det Kongelige Frederiks Universitet (Universitetet i Oslo) mulig gjennom donasjoner, han bidro med 10,000 riksdaler.
Familie
Slekten var fra Danmark og innvandret med hans farfars far til Vestby. Carsten Tanks farfar, kjøpmann Carsten Nielsen Tank var borger i Halden og ervervet Rød herregård gjennom familien til ektefellen Karen Krabbe Colbjørnsdatter, søster til Anna Colbjørnsdatter og halvsøster til brødrene Hans Colbjørnsen og Peder Colbjørnsen i Halden. Carsten Tanks far Niels Carstensen Tank (død 1801) fortsatte og utvidet virksomhetene, samt var gift med Sophie C. Leuch død 1778) av den kjente familien i Christiania som drev omfattende forretningsvirksomhet.
Carsten Tank var gift 1. gang med Bartha Sophie Leth (død 1795) fra Halden, og 2. med Cathrine von Cappelen (1772–1837) fra Skien, datter til Diderich von Cappelen (død 1794) og søster til bl.a. eidsvollsmannen Didrich von Cappelen i Skien. Carsten og Cathrine var foreldre til misjonæren Otto Tank og Petronelle Didrikke Cathrine («Dikka») (død 1833) som ble gift med Peter Martin Anker som kjøpte Rød herregård.
Luxembourgsk franc
Luxembourgsk franc var myntenheten i Luxembourg mellom 1854 og 2002 (med unntak av perioden 1941–1944). 1 luxembourgsk franc var inndelt i 100 cent.
Myntenheten ble erstattet av euro den 1. januar 2002.
Kragerø fengsel
Kragerø fengsel (offisielt Telemark fengsel, Kragerø avdeling) er et fengsel med høyt sikkerhetsnivå som ligger i Kragerø i Telemark og er underlagt Kriminalomsorgens region sør. Fengselet har ordninær kapasitet på 18 plasser.
Fylkesvei 426 (Rogaland)
Fylkesvei 426 i Rogaland gikk mellom Jernbaneveien og Rogaland Teater i Stavanger.
Veien gikk opprinnelig fra Løkkeveien, etter at veitraséen ble omlagt var veien 209 m lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 4580.
Kostnadsdriver
Kostnadsdriver er et begrep som brukes om økonomiske variabler som «driver» eller endrer variable kostnader.
Harnen
Harnen er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard, og denne elva lå sør for Gondor.
Elva skapte en naturlig søndre grense for området Harondor, Sør Gondor, og samtidig var den søndre grenseskillet for folket Dúnedain og deres innflytelse. Sør for Harnen lå landet som ble kalt Indre Harad (eng: Near Harad).
Elva fløt litt over 600 Númenóreanske mil før den fløt ut i Belfalas bukta. Elva begynte i fjellkjeden Ephel Dúath (Skyggefjellene) i Mordor og så fløt den mot sørvest i omtrent 350 mil, før den bøyde av og fortsatte ferden mot Belegaer nesten rett vestover, og hele elva endte i et bredt delta. Det Store Sørveien (Harad-veien) krysset Harnen like etter at den bøyer av mot vest, og det var denne veien Saurons tilhengere benyttet i den senere delen av det tredje tidevervet.
Tromsøysundet
Tromsøysundet er et 11 km langt sund i Tromsø kommune. Sundet skiller Tromsøya fra fastlandssiden av Tromsø by. Bredden er 3 km lengst i nord, og smalner inn til rundt 600 meter mellom Tromsø sentrum og Storsteinnes i Tromsdalen. Sundet krysses av to veiforbindelser; Tromsøbrua og Tromsøysundtunnelen.
David av Wales
David av Wales (walisisk Dewi Sant, Sankt David; født ca. 500, død tradisjonelt angitt som 1. mars 589) var en walisisk geistlig; han ble senere helgenerklært og ble nasjonalhelgen for Wales. I motsetningen til andre nasjonale helgener på De britiske øyer; sankt Georg, sankt Andreas (Andrew) og sankt Patrick, var David innfødt i landet hvor han ble nasjonalhelgen, og en relativt mye er kjent om hans liv. Derimot er hans fødselsdato fortsatt usikker, forslagene strekker seg mellom årene 462 og 512. En by i Wales bærer helgenens navn, St. Davids, hvor også hans kirke står, St. Davidskatedralen.
Tidlig liv
Rhygyfarch, en sen 1000-tallsforfatter som skrev om helgenens liv (se nedenfor), beskrev David som sønn av sanctus rex ceredigionis. Sanctus i denne frasen har blitt tolket som et egennavn, og walisiske kristne forsto det som Sandde, konge av Ceredigion. Imidlertid kan denne latinske frasen like godt bety «hellige konge av Ceredigion». Kongen av Ceredigion på omtrent den tiden da David ble født kan ha vært Usai. I henhold til Rhygyfarch var Sandde hans bror og var i såfall kanskje konge av bare en del av Ceredigion. De var sønner av kong Ceredig, grunnlegger av Ceredigion. David ble unnfanget med vold og hans mor, Non (muligens kun nun = nonne), en datter av herre Cynyr av Caer Goch (i Pembrokeshire), fødte den kommende helgen under dramatiske omstendigheter, på en klippetopp i en brutal storm. Dette stedet er markert av kapellet Chapel of St Non. Gutten vokste opp og fikk utdannelse ved hva som vanligvis er blitt oppfattet som Whitland i Carmarthenshire under sankt Paulinus av Wales. Han ble døpt av sankt Ailbe.
Klosterliv
David ble kjent som en lærer og predikant, grunnla klostre og kirker i Wales, Cornwall og Bretagne i en periode hvor stammeregionene i nabolaget (som ble oversvømmet av angelsaksiske eller frankiske stammer i løpet av de neste tre hundre år) var fortsatt hovedsakelig hedenske. Han steg i gradene til å bli biskop og ble leder av to synoder (kirkemøter), foruten også å reise som pilegrim til Roma og videre til Jerusalem (hvor han ble utpekt til erkebiskop av patriarken). Ved stedet hvor han grunnla et kloster står i dag hans katedral, St. Davidskatedralen, den gang et fjernt og ugjestfri dal i «Glyn Rhosyn» i Pembrokeshire. Også stedet er i dag oppkalt etter ham, St. Davids.
De klosterregler som David foreskrev var at munker måtte dra plogen selv uten hjelp av trekkdyr; å drikke kun vann; å spise kun brød med salt og krydderurter; og tilbringe kveldene i bønn, lesning og skriving. Ingen personlige eiendeler var tillatt: å si «min bok» var en forseelse. Han levde selv et enkelt liv og praktiserte askese, lærte sine tilhengere å avstå fra å spise kjøtt eller drikke øl. Hans symbol, som også er symbolet for Wales, er purreløken.
Det best kjente mirakel som er knyttet til sankt David skal etter sigende ha skjedd da han prekte i midten av stor folkemengde ved kirkemøtet i Llanddewi Brefi. Da de som sto bakerst klagde at de ikke kunne se eller høre ham skal den bakken som han sto på etter sigende ha steget opp og dannet en liten høyde slik at alle fikk god utsikt til ham. En hvit due ble sett sittende på hans skulder – et tegn på Guds nåde og velsignelse. Historikeren John Davies har merket seg at man knapt «motta noe mirakel mer overflødig» i denne delen av Wales – en mer nøktern versjon av denne fortellingen er at han ganske enkelt anbefalte at kirkemøtets deltagere flyttet seg til en høyde. Mirakuløst frambringe en plattform å tale fra er ikke irrelevant. I kunstarbeider er David ofte vist med en due på sin skulder. Landsbyen Llanddewi Brefi skal etter sigende være det sted hvor mirakelet skjedde.
Det manuskriptet som inneholder det meste av de tradisjonelle fortellingene om David er Vita Davidis, et latinsk dokument skrevet en gang rundt 1094 av biskopen i St. Davids, Rhygyfarch ap Sulien, og helgenbiografien ble oversatt til walisisk senere i middelalderen som Buchedd Dewi. Forfatteren selv hevdet at biografien var basert på dokumenter som han hadde funnet i katedralens arkiver, men moderne historikere er skeptiske til noe av hva den hevder. Et av Rhygyfarchs mål var at dette dokumentet skulle etablere en form for uavhengighet for den walisiske kirke som risikerte å miste den som følge av den normanniske invasjon av England i 1066 og bli underlagt erkebiskopen av Canterbury. Det er betydningsfullt at det er sagt at David fordømte pelagianisme i løpet av en hendelse før grunnen steg opp under ham. Rhygyfarch hevder at David var utpekt som erkebiskop av patriarken i Jerusalem, en posisjon Rhygyfarch hevder ble bekreftet av kirkemøtet i Llanddewi Brefi ved almen godkjennelse. Dette kravet på sankt Davids metropolittisk status som en erkebiskop (og således av samme status som Canterbury erkebispedømme) ble senere støttet av biskop Bernard av St. Davids, Geoffrey av Monmouth, og Gerald av Wales. Rhygyfarchs krav kan være historisk tvilsomt, men det er liten tvil om at han reflekterte en allerede eksisterende tradisjon. Asser av Sherborne skrev i 893 en biografi om Alfred den store, Livet til kong Alfred, hvor han klart beskriver sin slektning biskop Nobis ved St. Davids som «erkebiskop».
Forbindelser til Glastonbury
Rhygyfarch hevder at klosteret Glastonbury Abbey var blant de mange kirkesamfunn som David grunnla. Rundt førti år senere mente William av Malmesbury at klosteret var eldre enn dette, og sa at David besøkte Glastonbury med den hensikt kun å innvie det på nytt foruten å donere en reisealter og dessuten en stor safir. Han hadde en visjon om Jesus som sa at «kirken har blitt dedikert for lenge siden av Ham Selv i ære til Hans Mor, og det var ikke sømmelig at den skulle bli innviet på nytt av menneskelige hender». Isteden bestilte David at en utvidelse skulle bli bygget til klosteret, øst for den gamle kirken. Dimensjonene av denne utvidelsen som ble oppgitt av William ble verifisert arkeologisk i 1921. Et manuskript indikerer at et safiralter var blant de gjenstander som kong Henrik VIII av England konfiskerte fra klosteret ved oppløsningen av Englands klostre et tusen år senere. Det er ukontrollerbare indikasjoner på at safiren kan i dag være blant kronjuvelene.
Død
Det er hevdet at David levde i mer enn 100 år og at han døde torsdag 1. mars – i dag Sankt Davids dag. Det er generelt akseptert at dette var rundt år 590, noe som gir det faktiske året 589. Det ble sagt at klosteret ble «fylt med engler da Kristus mottok hans sjel». Hans siste ord til hans tilhengere var i en preken den foregående søndagen. Rhygyfarch beskriver disse ordene til å være «Være glade, og hold på din tro og din overbevisning. Gjør de små tingene som du har sett meg gjøre og hørt om. Jeg vil gå den vegen våre fedre har trådt før oss.»
«Gjør de små tingene i livet» – Gwnewch y pethau bychain mewn bywyd – er i dag en velkjent frase i Wales og har gitt inspirasjon til mange i dagliglivet.
Omdømme
Davids popularitet i Wales er vist ved det profetisk diktet Armes Prydein (Britannias profeti), ca. 930, hvor dikteren forutser at i framtiden, når alt kan være gått tapt, vil cymry – det walisiske folket – bli forent for å følge David som deres leder: A lluman glân Dewi a ddyrchafant – «Og de vil reise det rene banner til Dewi» (og beseire de engelske).
I motsetningen til mange andre samtidige «helgener» fra Wales ble David offisielt anerkjent av pave Callistus II i 1120 takket være anstrengelsene til biskop Bernard av St. Davids. Musikk for hans posisjon har blitt redigert av O. T. Edwards i Matins, Lauds and Vespers for St David’s Day: the Medieval Office of the Welsh Patron Saint in National Library of Wales MS 20541 E (Cambridge, 1990).
Davids liv og lære har inspirert en korverk av den walisiske komponisten Karl Jenkins, Dewi Sant. Det er verk på syv bevegelser som er best kjent for sine rekker av den klassiske overgang Adiemus som setter innimellom bevegelser som reflekterer temaer fra Davids siste preken med de trukket fra tre salmer. Et oratorium av en annen walisisk komponist, Arwel Hughes, har også tittelen Dewi Sant, og ble komponert i 1950.
San Vincenzo
San Vincenzo er en småby og kommune i Provinsen Livorno i den italienske regionen Toscana. Det er en populær badeby ved kysten av Det tyrrenske hav.
Nabokommunene er Campiglia Marittima, Castagneto Carducci, Piombino og Suvereto.
Salvatore De Giorgi
Salvatore De Giorgi (født 6. september 1930 i Vernole, Italia) er en av Den katolske kirkes kardinaler, og erkebiskop av Palermo på Sicilia.
Salvatore De Giorgi fikk sin grunnleggende presteutdannelse i Lecce og Molfetta, og ble presteviet i 1953. Deretter var han i fem år sekretær til erkebiskopen av Lecce. Fra 1958 til 1973 arbeidet han i sjelesorgen i erkebispedømmet, og hadde også en rekke oppgaver og verv på nasjonalt italiensk nivå.
Han ble utnevnt til hjelpebiskop av Oria i 1973, og to år etter ble han koadjutor av samme bispedømme. I 1978 etterfulgte han så som stedets ordinære biskop. I 1981 ble han promovert til erkebiskop av Foggia, i 1987 i det større erkebispedømmet Taranto, og i 1996 til Palermo på Sicilia.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Pinsebevegelsen i Norge
Pinsebevegelsen i Norge er en kristen bevegelse. Den utgjør ikke én organisert enhet, men består av et fellesskap av 340 selvstendige menigheter (frikirker). Norsk pinsebevegelse driver humanitært arbeid, skoler og misjon i omtrent 30 land.
Pinsebevegelsen følger en bibeltro, konservativ kristen lære. Troende dåp og åndsdåp (dåp i Den hellige ånd) er kjennetegn på pinsebevegelsen, og dette oppfattes som den store forskjellen mellom pinsevenner og for eksempel lutheranere. Samlingene i pinsebevegelsen holdes gjerne i «enkle» lokaler med få kirkelige utsmykninger. Menigheten regnes ikke som selve huset (bygningen), men mer menneskene, det kristne samfunnet. I Norge er Evangeliesenteret det største fellestiltaket innen bevegelsen.
Den norske pinsebevegelsen har omtrent 40 000 døpte medlemmer, og i tillegg kommer ca. 10 000 barn av medlemmene. Medlemstallet har holdt seg stabilt de siste årene.
Thomas Ball Barratt brakte pinsebevegelsen til Norge i 1907. Barratt ønsket ikke å etablere en ny kristen bevegelse, men ville at de kristne samfunnene heller skulle bli fornyet. Slik gikk det ikke, og han ble grunnleggeren av pinsebevegelsen i Norge. Barratt var virksom både i Sverige, Danmark og England, og da han besøkte Danmark i 1907, ble det begynnelsen til den danske pinsebevegelsen. Barratt må tillegges å ha vært betydningsfull for etableringen av pinsebevegelsen i flere europeiske land, kanskje særlig Sverige og England.
Utbredelse
I Norge viser offentlig statistikk at pinsemenighetene har omtrent 40 000 døpte medlemmer, i tillegg kommer ca. 10 000 barn av medlemmene, såkalte tilhørige (ikke-døpte). Tilsammen ca. 42 000 medlemmer. DAWN-rapporten viser at norske pinsemenigheter har ca. 17 000 aktive kirkegjengere.
Det er 340 pinsemenigheter i Norge. De fleste er tradisjonelle menigheter, men i de senere år har det også blitt etablert menigheter med ulike konsepter, som Jesus Church, som er en menighet der målgruppen er ungdom.
Pinsevekkelsen - pinsebevegelsen
Pinsebevegelsen er en del av pinsevekkelsen, som regnes blant verdens raskest voksende religiøse bevegelser, med 600 millioner medlemmer. Det eksakte antall er vanskelig å estimere, kanskje bare mellom 200-400 millioner. Forskere er uenige om hvordan en teller medlemmer. .
Begrepet pinsevekkelse dekker det bredere fellesskapet. Pinsevekkelsen i verden er stor og består av mange ganske ulike frikirkelige menigheter, organisasjoner og samfunn, blant annet den karismatiske bevegelsen, Jesusbevegelsen, baptistene, Trosbevegelsen, Oasebevegelsen og flere andre. Begrepet pinsebevegelse benyttes om det fellesskapet som finnes av pinsemenigheter som har sine historiske røtter helt tilbake til begynnelsen av pinsevekkelsen. Deres tilhengere kalles pinsevenner.
De Frie Evangeliske Forsamlinger, eller De frie venner som de også kalles, regnes av mange som en del av pinsebevegelsen. Historisk har det vært noen små forskjeller i synet på dåpen i Den hellige ånd (åndsdåpen). Det fins flere andre pinseretninger som i lære og praksis ligner på pinsebevegelsen, men som har en litt annen bakgrunn og en noe annen lære. Til disse hører Trosbevegelsen og Maran Ata.
Historie
Pinsebevegelsen har røtter tilbake til hellighetsbevegelsen, som gjorde seg bemerket i Amerika på 1800-tallet. Men det var i 1906 at pinsekraften og dåpen i Den hellige ånd virkelig fikk et verdensvidt gjennombrudd ved vekkelsen i Azusa street, Los Angeles. Pinsevekkelsen på begynnelsen av 1900-tallet berørte mange etablerte kirkesamfunn. Det viktige var fokuset på Jesus Kristus, Bibelens sentrale lære og Den hellige ånd. Det personlige livet som kristen var også sentralt og fikk sitt uttrykk i en øket vitne- og bønnetrang, og bruk av de åndelige gavene.
Betegnelsen pinsemenighet ble brukt første gang på begynnelsen av 1900-tallet av forskjellige forsamlinger som var opptatt av vekkelse.
American Gothic
Wood viser oss de tradisjonelle kjønnsrollene i det amerikanske samfunn, og lar høygaffelen representere fysisk arbeid. Bildet er skapt med referanser til portrettkonvensjonene innen tidens fotografiske estetikk. Den tretannede høygaffelens form gjentas i sømmene på mannens overall, i husets vindu og i mannens ansiktsform.
Pinsebevegelsen i Norge
Historie
Åndsdåpen, som den ble kalt, og pinsevekkelsen kom til Norge med metodistpresten Thomas Ball Barratts hjemkomst fra USA i desember 1906. Han hadde egentlig vært på en pengeinnsamlingsreise, for reising av en bygning i Kristiania. Barratt hadde lenge lengtet etter hjertets renselse og åndsdåpen, og da han var i USA leste han tilfeldig i bladet The Apostolic Faith om dette. Fra New York, hvor han oppholdt seg, tok han kontakt med de åndsdøpte i Los Angeles, og denne kontakten forandret hans liv totalt. Noe senere fikk han selv oppleve «å bli fylt av ånden» og få tungetalen.
American Gothic
Bildet skapes
Kunstneren ble i 1930 oppmerksom på et lite hvitt hus i småbyen Eldon, Iowa, bygget i «Carpenter Gothic»-stil. Han fikk lyst til å male huset sammen med «den typen mennesker som jeg forestilte meg at ville bo i et slikt hus». Han brukte sin søster Nan som modell for kvinnen, kledd i et tradisjonelt amerikansk forkle. Som modell for mannen brukte han sin tannlege, Byron McKeeby. Hvert av elementene ble malt for seg, modellene poserte ikke sammen, og sto aldri foran huset. (Bilde er 30 cm bredt og 45 cm høyt)
Bildet ble sendt inn til en konkurranse ved Art Institute of Chicago. Juryen anså først bildet som et komisk innfall, men en av museets styremedlemmer overtalte juryen til å revurdere sin beslutning, og tildele bildet en tredjepris på $300. Han påvirket også instituttet til å kjøpe bildet, og bildet er fortsatt i dets eie.
Pinsebevegelsen i Norge
Da åndsdåpen kom til Norge
Da Barratt kom til Kristiania i desember 1906, ble det begynnelsen på flere vekkelsesmøter med tungetale. Da Barratt besteg podiet i Turnhallen i Kristiania 23. desember 1906 og skulle fortelle om sin åndsdåp, ble han stående og gråte. Dette var det første møtet etter hjemkomsten, og selv om han ikke fikk frem ord med munnen, hadde det stor betydning; ånden var tilstede. Den 2. juledag kom flere til å oppleve lignende ting. Innen nyttår 1907 var 10 personer åndsdøpt. Dette regnes som begynnelsen på pinsebevegelsen i Norge.
American Gothic
Samtidens reaksjoner
Bildet ble raskt gjengitt i avisene, først i Chicago Evening Post og deretter i New York, Boston, Kansas City, og Indianapolis. Når bildet etter hvert ble presentert i lokalavisen Cedar Rapids Gazette ble Wood møtt av en strøm av motreaksjoner. Innbyggerne i Iowa ble opprørt over å bli fremstilt som «bleke, bistre, kristenfundamentalister». En kvinne skal ha truet med å bite av Wood øret. Wood svarte at han ikke hadde ment å karikere Iowa-innbyggere, men å skildre det typisk amerikanske.
Hans søster Nan, som følte seg forurettet over å bli avbildet som en dobbelt så gammel kvinne, forsøkte å spre den oppfatningen at bildet ikke viser et ektepar, men en far og en datter. Wood avsto fra å kommentere dette.
Pinsebevegelsen i Norge
Da åndsdåpen kom til Norge
Møtene vakte stor nysgjerrighet, og mange oppsøkte de ofte lange møtene. Folk ble frelst eller fikk et fornyet kristenliv. Men det var mange kristne som var skeptiske til Barratts åndsdåp, og den nye vekkelsen møtte sterk motstand og kritikk. Den ble harselert med, blant annet med vitsetegninger i avisene, der de åndsdøpte ble gjort til latter som religiøse fanatikere. Dette bidro til vekkelsens spredning, og den spredte seg som en løpeild.
American Gothic
Samtidens reaksjoner
Kunstkritikernes reaksjoner var positive. Gertrude Stein og Christopher Morley antok begge at bildet var ment som en satire over det landlige amerikanske småbylivet. Bildet ble også tolket inn en trend av stadig mer kritiske skildringer av amerikansk landsbygd, sammen med romaner som Sherwood Andersons Winesburg, Ohio (1919), Sinclair Lewis' Main Street (1920) og Carl Van Vechtens The Tattooed Countess.
Pinsebevegelsen i Norge
Da åndsdåpen kom til Norge
Til å begynne med var det ikke noe fastlagt opplegg (program) i møtene. Hovedinnholdet skal ha vært sang, bønn og budskap i Ånden med tungetale eller profetisk tale. Det var til å begynne med ikke noen «forkynnelse» i ordnede former. Pinsebevegelsen i sin begynnelse var mer subjektiv og impulsiv enn, og en stor kontrast til, den mer fastlagte møteformen hos lutheranerne. Etterhvert ble tale og forkynnelse sentralt i samlingene.
American Gothic
Samtidens reaksjoner
Etterhvert som 1930-årene bød på dårligere tider, kjent som Great Depression, ble oppfatningene av bildet forandret. Bildet ble nå tolket som en positiv skildring av en utholdende amerikansk pioner-ånd. Wood støttet selv opp under en slik oppfatning av bildet da han tok avstand fra sin tidligere bohemperiode, og knyttet seg til folkelige malere i midtvesten, som John Steuart Curry og Thomas Hart Benton. Det var i denne perioden at Wood sa at «Alle de gode ideene jeg har hatt, har kommet til meg mens jeg melket kyr». Det var denne nedgangstidstolkningen av bildet som avstedkom den første parodien: Gordon Parks' fotografi fra 1942 som viser renholderen Ella Watson, Washington D.C.
Pinsebevegelsen i Norge
Vekkelse og stagnasjon
Tross latterliggjøring og motstand vokste pinsebevegelsen raskt. Særlig på Sør- og Østlandet, og spesielt i Telemark, ble det dannet nye menigheter. Menighetsplanting eller etablering av virksomhet på nye steder har alltid stått sentralt i bevegelsen. Når nye menigheter etableres dannes såkalte utposter. Disse er ikke selvstendige menigheter eller kirkesamfunn, men underlagt modermenigheten.
Allerede fra nyttår 1907 spredde vekkelsen i Kristiania seg med stor fart utover i landet. Flere steder begynte man med regelmessige samlinger. Barratt ønsket ikke å etablere en ny kristen bevegelse, men ville at de kristne samfunnene heller skulle bli fornyet. Slik gikk det ikke, og han ble grunnleggeren av pinsebevegelsen i Norge.
Utover på 1930-tallet var Norge preget av vekkelser flere steder. Dette påvirket en rekke menigheter og kirkesamfunn og var en vekstperiode for hele kristenheten i Norge.
American Gothic
Parodier
På samme måte som Mona Lisa og Munchs Skrik er bildet et kulturelt ikon som brukes, gjenbrukes, siteres og parodieres i en lang rekke sammenhenger. Motivet brukes regelmessig for å avbilde amerikanske presidentpar og presidentkandidater ; det brukes til reklame for varer og saker, siteres i populærkulturen og brukes i filmer, som f.eks. splatterfilmen American gothic fra 1988 med Rod Steiger.
Pinsebevegelsen i Norge
Vekkelse og stagnasjon
Fra 1945, etter krigen, stagnerte veksten. Denne perioden var preget av en dypere og mer personlig innvielse i bønn og faste.
Dissenterloven
Dissenterloven satte begrensninger for dem som ikke var medlemmer i statskirken. Dissenterne hadde ikke fulle borgerrettigheter og ble samtidig pålagt en del spesielle plikter. En dissenter var utestengt fra flere yrker og hadde blant annet forbud mot å undervise i skolen, være sykepleier, embetsmann, dommer eller statsråd. Dette førte til en slags «ghetto-tilværelse» for medlemmer i frikirkene. Denne behandlingen gjorde at de følte seg tilsidesatt av samfunnet.
Menigheter
Den 18. mai 1908 ble den norske pinsebevegelsens første menighet grunnlagt i Skien. Den ble kalt Tabernaklet. Bakgrunnen for menighetens grunnleggelse var pastor C.M. Seehuus' brudd med baptistmenigheten i Skien, en menighet som han selv hadde ledet. Fra 1910 sluttet flere allerede etablerte menigheter seg til bevegelsen, blant annet Berøa Oslo, Betel Nærsnes, Filadelfia Skiptvet og Betania Kongsberg.
Så sent som i 1916, nesten ti år etter etableringen i Norge, ble den første pinsemenigheten i Kristiania grunnlagt. Den hadde 200 medlemmer, og «menigheten» hadde holdt møter i ulike leide lokaler helt fra 1910. I dag heter den Filadelfia Oslo. Det «nye» Filadelfia ble innviet i 1938, etter en omfattende ombygning. Filadelfiakirken er den største menigheten i pinsebevegelsen, målt i antall medlemmer. Filadelfiakirken hadde 2123 tilskuddstellende medlemmer i 2019.
Utover på 1920-tallet ble mange nye menigheter dannet flere steder i Norge. Grunnen var nok en sterk opplevelse av Guds inngripen i livet og at de åndelige gaver og tjenester, slik de er beskrevet av de kristne urmenighetene, nå var kommet i funksjon igjen.
Misjon
Norsk pinsebevegelse driver misjonsarbeid i mer enn 30 land på fire kontinenter. Misjonstanken har alltid stått sentralt hos den norske pinsebevegelsen, som har 300 aktive misjonærer hvorav ca. 140 for tiden er i utlandet. De er også involvert i flere prosjekter, humanitær bistand og nødhjelp. Dette er svært mange misjonærer sett i forhold til bevegelsens medlemstall. Det er sagt at «det er en misjonær for hver 100. pinsevenn». Dette kommer av at bevegelsen er organisert med mange selvstendige menigheter (kirkesamfunn). Og etter forbilde fra Bibelen, i Apostlenes gjerninger, er det den enkelte menighet som er ansvarlige utsendinger av misjonærene. Den nære kontakten mellom misjonær på feltet og menighet hjemme i Norge har derfor vært positiv for misjonsengasjementet.
I 1910 ble de første misjonærene sendt ut til Kina, Argentina og India.
I 1915 ble en misjonsorganisasjon under navnet Norges Frie Evangeliske Missionsforbund grunnlagt av T. B. Barratt. I 1920 ble navnet endret til Norges Frie Evangeliske Hedningemission. Men i 1929 gikk Barratt inn for å oppløse den, noe som skjedde i 1932. Fra da av er det de enkelte menighetene selv som har hatt ansvar for misjonærene som sendes ut. Bevegelsen har senere ikke hatt noen felles misjonsorganisasjon som har hatt et reelt ansvar for misjonsvirksomheten.
I 1922 ble de første misjonærer sendt til Kongo, og etter en litt vanskelig etablering utviklet dette seg til et stort arbeid. Misjonsarbeidet i Kongo fikk sitt eget navn, CELPA, i 1995, samtidig som de nasjonale tok over arbeidet.
I 1983 var det omtrent 350 aktive misjonærer, i 30 land, og 70-80 kandidater som ventet på å få reise ut.
Felles satsinger
Finnmarks første private helseforetak, Betania Alta, ble etablert i 1937. Oppgaven var å lindre den sosiale nøden blant Finnmarks befolkning i mellomkrigsårene.
I 1952 ble den første misjonsbåten kjøpt: Misjonsbåten «Fredsbudet». Den seilte langs norskekysten, til mindre steder, med evangeliet. I 1980 ble den byttet ut med en større båt. I 2007 ble båten solgt; sertifiseringskravene og driftsutgiftene ble for omfattende. Den er nå ombygget og seiler under navnet MS «Vestgar».
I 1919 ble en bibelskole etablert i Møllergata i Oslo. Skolen var tenkt til 100 elever, men 400 møtte ved skolestart. Dette var norsk pinsebevegelses første skole. Senere kom det bibelskoler eller kurs flere steder i Norge. Hedmarktoppen, ved Hamar, ble første gang brukt som stevnested i 1954, mens Hedmarktoppen Folkehøyskole ble etablert i 1970, og senere kom Sandvik Folkehøyskole. Betel Trondheim startet Tomasskolen, en kristen grunnskole, i 2000.
Stiftelsen Pinsevennenes Evangeliesenter ble grunnlagt i 1983 av Lise og Ludvig Karlsen. De var tidligere rusmisbrukere og kjente nød for samfunnets utslåtte. Det første Evangeliesenteret ble åpnet i 1983 i en garasje på Roa. Evangeliesenteret er Norges største private tiltak innen rusomsorgen, og har plass til 300 rusmisbrukere på syv forskjellige sentre rundt i hele Norge. Hundrevis har fått «et nytt liv».
Andre store fellestiltak er IBRA radio, Pinsevennenes Barne- og Ungdomsutvalg og TV-Inter.
Konflikter og forsoning
På slutten av 1950-tallet brøt Åge Samuelsen ut av bevegelsen og dannet menigheten Maran Ata i Oslo. Noen år senere ble det splittelse med Aril Edvardsen og Troens Bevis i Kvinesdal.
Flere konflikter oppstod på 1980 og -90-tallet, på grunn av trosforkynnelse i pinsebevegelsen. En av de mer markante skikkelsene i denne er Åge Åleskjær, som startet en egen menighet utenfor pinsebevegelsen i 1985. På midten av 1990-tallet kom det til forsoning mellom pinsebevegelsen, trosbevegelsen, Åge Åleskjær, Troens Bevis og Aril Edvardsen. Sistnevnte utgjør en egen gren. Åge Samuelsen er nå «stueren», og hans mange sanger har stor betydning i bevegelsen.
Lære
Bibelens ord tolkes ut fra at alt det som står i den er sant, en bibeltro lære og anerkjennelse av hele Bibelen som Guds hellige og ufeilbarlige ord. Samtidig erkjennes at mennesket ikke forstår alt eller kan forklare alle sammenhenger fullt ut. Ved Den hellige ånds hjelp kan kristne imidlertid få en tydeligere forståelse og større innsikt i det som står skrevet. Pinsebevegelsen benytter ingen forklarelsesskrifter eller andre skrifter i tillegg til Bibelen. Pinsebevegelsen tror på Bibelens åpenbaring av Gud som en hellig treenighet, at det er tre personer i Guddommen: Faderen, Sønnen og Den hellige ånd. Jesu gjenkomst, tanker om de siste ting og tusenårsriket spiller en viktig rolle.
Åndsdåpen (dåp i Den hellige ånd) er et urkristent fenomen, og oppstod første gang på pinsedag i Jerusalem, etter Jesu oppfart til himmelen. Disiplene var samlet. Da falt Ånden over dem, og det forandret noen redde disipler til å bli frimodige apostler. De åndsdøpte kristne fikk større frimodighet og glede, og de mottok også åndelige gaver som ble en manifestasjon på at Gud var med dem.
Tungetalen regnes som et bønnespråk som trer i kraft når man ikke bare vil be med egne tanker og ord, men også med sin ånd. Å tale i tunger spiller dog ikke nødvendigvis like stor rolle hos alle.
Frelse forstås som en aktiv handling fra Guds side. Forholdet mellom Gud og menneskeslekten gikk tapt under syndefallet. Gjennom Jesu Kristi offerdød på korset og oppstandelse, gjenoppretter Gud forholdet mellom seg og menneskeslekten. Alt dette skjer ved personlig tro, som er en Guds gave.
Nattverden har en sentral plass i bevegelsens gudstjenesteliv, til minne om og forkynnelse av Kristi soningsdød. Nattverden viser til en dyp forening mellom Kristus og hans menighet.
Dåpen er en dåp med full neddykkelse i vann, kalt troende dåp. Å la seg døpe er et frivillig valg. Dåpen er en handling som gjøres på grunnlag av tro og overbevisning. Dåpen er en samvittighetspakt mellom den som lar seg døpe og Gud. For unge barn er det vanlig å ha en barnevelsignelse, som ikke regnes som en dåp.
Pinsebevegelsen har alltid hatt et samfunnsengasjement for fattige og utslåtte. Dette gjennom hjelpearbeid og innsamlinger. Den utadrettede misjonsvirksomheten har fokusert på oppbygning av skoler, helsetilbud og å ta vare på det enkelte lands språk og kultur.
Pinsebevegelsen har et konservativt syn på seksualitet og samliv.
Pinsevennene legger vekt på tanken om at jødene er Guds utvalgte folk, og er derfor israelsvennlige. Noen gir sin støtte til sionisme.
Pinsevenner har ingen særskilt feiring av pinsen, selv om det som skjedde den første pinsen, da ånden falt over disiplene, er sentrale bibelord i bevegelsen. De feirer jul og påske slik som for eksempel lutheranere.
Pinsebevegelsen klare syn på Bibelen som Guds ord har vært en av grunnene til at de stort sett har vært avvisende overfor Kirkenes Verdensråd fordi de mener denne økumeniske bevegelsen har hatt et for liberalt bibelsyn.
Organisasjon
Den enkelte menighet er registrert som selvstendige trossamfunn hos fylkesmannen og tar avgjørelser på egen hånd. Men det er vanligvis god kontakt mellom de forskjellige menighetene.
Organisasjonformen innen menighetene kan variere. De har ofte en enkel organisasjon med forbilde hentet fra bibelen (Apostlenes gjerninger), fra slik den første kristne menigheten ble organisert.
Mange menigheter ledes av en pastor, ofte kalt en forstander, som virker sammen med flere eldste (også kalt eldstebrødre) eller diakoner. Tradisjonelt har menighetene bare hatt menn i lederverv, men i dag er det menigheter som har kvinnelige ledere. Kvinnelige talere er ikke uvanlig.
Medlemskap
Enkeltpersoner blir medlemmer ved å melde seg inn i én bestemt menighet, fortrinnsvis den lokale menigheten på stedet der de bor. Vanligvis kreves det at de tilkjennegir sin kristne tro overfor menigheten, og som regel må de også bli døpt. En kan bare være medlem i ett trossamfunn (menighet).
Barn i menighetene som har vokst opp innen bevegelsen, men som ennå ikke er blitt døpt, blir omtalt som tilhørige, mens de som er døpt, omtales som medlemmer.
Sang og musikk
Sang og musikk har hatt stor betydning, og fulgt bevegelsen helt fra begynnelsen. Pinsebevegelsen brøt med den konservative oppfatningen om hvilken musikkstil som sømmet seg i religiøse sammenhenger. Pinsebevegelsens medlemmer hadde gjerne lite til overs for salmeskatten og koralene, som ble forbundet med kirkens liturgi og ritualer. De la stor vekt på å ha en «åndelig frihet» i sangstilen og fremføringen. Sang og musikkstilen var «folkelig, ny og frisk». Nettopp det var nok årsak til at pinsebevegelsen hadde stor fremgang. Bevegelsen fikk også en del kritikk for manglende kvalitet i sangtekster og melodier.
Solosang, duettsang og mindre sang og musikkgrupper har preget bevegelsen. Men musikkstil og framføring har endret seg mye fra 1907.
I likhet med hos metodistene og Frelsesarmeen er det ikke uvanlig med brassband i de større menighetene. Blant de siste slike brassband som fortsatt eksisterer (2018) er Salen Hornorkester i Halden, Filadelfia Hornorkester i Filadelfia Drammen, stiftet i 1956, og Betel Brass i Trondheim, stiftet 1958.