cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Irlands historie
Sult, utvandring og tap av språk
Det var i løpet av århundret tre store opprør: opprøret i 1803 under Robert Emmets ledelse, Young Irelanders-opprøret i 1848 ledet av Thomas Francis Meagher og andre Young Irelanders, og Fenian-opprøret i 1867 ledet av Irish Republican Brotherhood. Alle de tre slo feil, men væpnet kamp hadde festet seg som en akseptabel metode hos mange nasjonalister.
Irsk selvstyre ble på 1870-tallet en viktig sak. Det var særlig Charles Steward Parnell og partiet Home Rule League som satte dette på dagsordenen. Den britiske statsministeren William Ewart Gladstone forsøkte to ganger å introdusere Hjemmestyre (home rule), i 1886 og 1893. Parnell måtte dog forlate politikken da han ble involvert i en skilsmisseskandale.
Debatten om begrenset selvstyre førte til spenninger mellom nasjonalister og unionister, som ønsket å fortsatt være en del av Det forente kongerike. Det meste av øya var hovedsakelig katolsk, nasjonalistisk og agrar, men i nordøst var samfunnet overveiende protestantisk, unionistisk og i langt større grad industrialisert.
Deling av Irland i nord og sør
Den irske republikanske hæren førte en geriljakrig under den irske uavhengighetskrigen fra 1919 til 1921. I løpet av de bitre kampene ved Det britiske parlamentet Den irske regjeringsloven av 1920 (Government of Ireland Act 1920) som innebar hjemmestyre, men det delte øya Irland i hva den britiske regjeringens lov kalte «Nord-Irland» og «Sør-Irland». I juli 1921 ble den irske og britiske regjeringen enige om en våpenhvile som stoppet krigen. I den 6. desember 1921 signerte representanter for begge regjeringene den anglo-irsk traktat. Den irske delegasjonen ble ledet av Arthur Griffith og Michael Collins. Dette avskaffet den irske republikken og opprettet Den irske fristaten, et selvstyrt dominion (selvstyre) innenfor Samveldet av nasjoner på samme måte som Canada og Australia.
I henhold til traktaten kunne Nord-Irland melde seg ut av Den irske fristaten og bli i Storbritannia, noe den gjorde det umiddelbart. I 1922 ratifiserte begge parlamentene traktaten, og formaliserte uavhengighet for Den irske fristaten med sine 26 grevskap (som omdøpte seg til Irland i 1937, og erklærte seg som en republikk i 1949); mens Nord-Irland bestående av 6 grevskap, fikk hjemmestyre for seg selv, og forble en del av Storbritannia. I det meste av de neste 75 årene var hvert territorium sterkt tilpasset enten katolske eller protestantiske ideologier, men dette var mest markert i de seks fylkene i Nord-Irland.
Fristaten og republikken (1922–nåtiden)
Traktaten om å bryte unionen delte den republikanske bevegelsen inn i to fraksjoner: anti-traktaten (som ønsket å kjempe videre til en irsk republikk ble oppnådd) og pro-traktaten (som aksepterte Fristaten som det første skrittet mot full uavhengighet og enhet). Mellom 1922 og 1923 kjempet begge sider den blodige irske borgerkrigen. Den nye irske fristatens regjering beseiret resten av den irske republikanske hæren som var imot traktaten, og utførte flere henrettelser. Denne splittelsen blant nasjonalister farger fortsatt irsk politikk i dag, særskilt mellom de to ledende irske politiske partiene, Fianna Fáil og Fine Gael.
Den nye irske fristaten (1922–1937) eksisterte i en tid hvor diktaturer spredde seg på det europeiske fastlandet og en stor økonomisk nedtur i verden i 1929, Til tross for de voldelige konfliktene helt fram til opprettelsen av Fristaten klarte den å forbli et demokrati. Et sterkt signal om dette kom i 1932, da Éamon de Valera og hans parti Fianna Fáil, som i stor grad representerte den tapende side i borgerkrigen, tok makten på fredelig vis gjennom en valgseier i 1932. For mange irer ble dette regjeringsskiftet signalet om at Fristaten faktisk var selvstyrt og ikke bare en britisk koloni. Takket være offentlig sparing og lave offentlige utgifter klarte Fristaten seg rimelig godt gjennom 1930-årenes økonomiske kriser, men prisen var høy arbeidsledighet og nye bølger av utvandring. I 1961 hadde befolkningstallet falt helt ned til 2,7 millioner.
Den nye staten var sterkt dominert av Den katolske kirke for det meste av dens historie. Presteskapets innflytelse betydde at den irske staten hadde en meget konservativ sosialpolitikk Det ble reflektert i lovene, for eksempel var skilsmisse, prevensjon, selvbestemt abort og pornografi forbudt, og bøker og filmer ble sensurert eller forbudt. Kirken eide også mange av sykehusene og skolene i landet, og kunne dermed påvirke helse- og skolepolitikken. Selvbestemt abort, som Amnesty International har definert som «helsetjenester og en menneskerett», Etter Irland hadde en av Europas strengeste abortlover godkjente det irske parlamentet har godkjent et lovforslag som tillater kvinner å ta abort først i 2018, sju måneder etter at en folkeavstemning i landet viste et klart flertall for selvbestemt abort.
Med delingen av Irland i 1922 var 92,6 % av Fristatenss befolkning katolske mens 7,4 % var protestanter. På 1960-tallet hadde den protestantiske befolkningen falt med halvparten. Selv om emigrasjonen var høy blant hele befolkningen, på grunn av mangel på økonomiske muligheter, var hastigheten på protestantisk utvandring uforholdsmessig i denne perioden. Mange protestanter forlot landet på begynnelsen av 1920-tallet, enten fordi de følte seg uvelkomne i en overveiende katolsk og nasjonalistisk stat, ettersom de var redde på grunn av nedbrenningen av protestantiske hjem (særskilt av den gamle jordeierklassen) av republikanere under borgerkrigen, ettersom de så på seg selv som britiske og ønsket ikke å leve i en uavhengig irsk stat, eller på grunn av den økonomiske forstyrrelsen forårsaket av den nylige volden. Den katolske kirke ved pave Pius X hadde også utstedt et dekret i 1907, kjent som Ne Temere, der barna i ekteskap mellom katolikker og protestanter måtte oppdras som katolikker. Fra 1945 falt raten for utvandring for protestanter.
I 1937 ble det vedtatt en ny grunnlov, og landets navn ble endret til Éire. Den britiske monarken var fortsatt formelt sett statsoverhode, ettersom landet tilhørte Samveldet, men alle praktiske konsekvenser av dette ble fjernet. Staten forble nøytral gjennom den andre verdenskrig, noe som reddet den fra mye av krigens redsler, selv om estimert 70 000 meldte seg som frivillig til å tjene i de britiske styrkene. Irland ble også påvirket av matrasjonering og kullmangel; torvproduksjon ble prioritert på denne tiden. Irland var det eneste medlem av Samveldet som nektet å støtte britene. I 1939-40 stod IRA bak en serie bombeeksplosjoner i Storbritannia. Følgen var at Eamon de Valera av frykt for en britisk invasjon erklærte permanent unntakstilstand og lot britene benytte irsk luftrom og irsk territorialfarvann ved behov, og slik fikk Irland være i fred. Selv om Irland formelt var nøytrale, har nyere studier antydet en langt større grad av involvering med de allierte enn det som tidligere har vært forstått, med D-dagens dato for landgang i Normandie satt på grunnlag av hemmelig værinformasjon om atlantiske stormer levert av Irland.
I 1949 forlot Irland det britiske samveldet og ble formelt erklært en republikk.
På 1960-tallet gjennomgikk Irland en stor økonomisk endring under reformeringen av taoiseach (statsminister) Seán Lemass. Gratis videregående utdanning ble innført av utdanningsminister Donogh O'Malley i 1968. Fra begynnelsen av 1960-tallet søkte Irland opptak til Det europeiske økonomiske fellesskapet, men da 90 % av eksporten gikk til det britiske markedet måtte Irland vente til britene gikk inn i 1973.
Globale økonomiske problemer på 1970-tallet, forsterket av et sett feilvurderte økonomiske politiske grep fikk den irske økonomien til å stagnere. Problemene i Nord-Irland frarådet utenlandske investeringer. Det irske pundets valutakurs var knyttet til det britiske, men i 1979 ble denne koblingen brutt slik at Irland kunne devaluere. Imidlertid førte økonomiske reformer på slutten av 1980-tallet, godt hjulpet av investeringer fra Det europeiske fellesskap, til framveksten av en av verdens høyeste økonomiske vekstrater, med masseinnvandring (spesielt av mennesker fra Asia, Afrika og Øst-Europa) som et trekk ved den sene 1990-tallet. Denne perioden ble kjent som «den keltiske tiger» og ble fokusert på som en modell for økonomisk utvikling i de tidligere østblokklandene, som gikk inn i EU på begynnelsen av 2000-tallet. Eiendomsverdiene hadde økt med en faktor på mellom fire og ti mellom 1993 og 2006, noe som til dels drev boomen.
Det har foregått en liberalisering av en rekke lover, slik at skilsmisse har blitt tillat, homofili har blitt avkriminalisert og det er gitt en svært begrenset adgang til selvbestemt abort. Store skandaler i Den katolske kirke, både av seksuelle og økonomisk art, har ført til en halvering av deltagelsen i den religiøse messen.
Det irske samfunnet vedtok relativt liberal sosial politikk i denne perioden. Skilsmisse ble legalisert, homofili avkriminalisert, og selvbestemt abort i begrensede tilfeller ble tillatt av den irske høyesterett i den juridiske dommen i X Case (X var en fjorten år gammel jente som var blitt gravid etter voldtekt), et veiskille irsk høyesterettssak i 1992 som etablerte irske kvinners rett til abort hvis en gravid kvinnes liv var i fare på grunn av graviditet, også risikoen for selvmord. Store skandaler i den katolske kirke, både av seksuelle og økonomisk art, falt sammen med en utbredt nedgang i religiøs praksis, med ukentlig oppmøte ved katolske messer som falt med det halve på tjue år. En rekke domstoler opprettet fra 1990-tallet har undersøkt påståtte feilbehandlinger fra politikere, det katolske presteskapet, dommere, sykehus og Gardaí (politiet).
Irlands nyvunne velstand ble utfordret brått i 2008 da banksystemet kollapset på grunn av at den irske eiendomsboblen sprakk. Omtrent 25-26 % av bruttonasjonalprodukt (BNP) var nødvendig for å redde irske banker som sviktet og tvinge fram konsolidering av banksektoren. Dette var den største bankredningspakken for noe land i historien, til sammenligning var det bare 7–8 % av BNP som var nødvendig for å redde ut sviktende finske banker i bankkrisen på 1990-tallet. Dette resulterte i en stor finansiell og politisk krise da Irland gikk inn i en resesjon. Innvandringen steg til 1989-nivåer da arbeidsledigheten steg fra 4,2 % i 2007 til 14,6 % i februar 2012.
Siden 2014 har imidlertid Irland hatt sterk økonomisk vekst, kalt for «den keltiske føniks».
Økonomi
Irlands økonomi ble mer mangfoldig og sofistikert enn noen gang før; integrere seg i den globale økonomien ved å bli med i Det europeiske økonomiske fellesskap (EEC), en forløper for Det europeiske fellesskap (EF) og Den europeiske union (EU), på samme tid som med Storbritannia. På begynnelsen av 1990-tallet hadde Irland forvandlet seg til en moderne industriell økonomi og generert betydelig nasjonalinntekt som kom hele nasjonen til gode. Selv om avhengigheten av landbruk fortsatt var høy, produserte Irlands industrielle økonomi sofistikerte varer som hevdet seg med internasjonal konkurranse.
Religion
Den katolske kirke, som en gang utøvde stor makt i katolsk isolasjonisme, fikk betydelig mindre innflytelse på sosiopolitiske spørsmål i Irland. Irske biskoper var ikke lenger i stand til å gi råd og påvirke offentligheten om hvordan de skulle utøve sine politiske rettigheter. Det moderne Irlands løsrivelse av Kirken fra det vanlige liv kan forklares med den økende mangelen på interesse for Kirkens lære fra yngre generasjoner og den tvilsomme moralen til Kirkens representanter.
En svært omtalt sak var den av Eamonn Casey (1927–2017), biskop av Galway, som trakk seg brått i 1992 etter at det ble avslørt at han, blant annet, hadde hatt en affære med en amerikansk kvinne og hadde fått et barn. Ytterligere kontroverser og skandaler oppsto angående pedofile og barnemisbrukende prester. Som et resultat begynte mange i den irske offentligheten å stille spørsmål ved troverdigheten og effektiviteten til den katolske kirke. I 2011 stengte Irland sin ambassade i Vatikanstaten, et tilsynelatende resultat av denne økende trenden.
Det irske flagg
Det nasjonale flagget til Irland er en trikolor av grønt, hvitt og oransje. Dette flagget, som har fargene grønt for irske katolikker, oransje for irske protestanter og hvitt for ønsket fred mellom dem, dateres til midten av 1800-tallet. Trikoloren ble først foldet ut offentlig av den unge irlendingen Thomas Francis Meagher, som ved å bruke flaggets symbolikk forklarte visjonen sin som følger: «Det hvite i midten betyr en varig våpenhvile mellom ’oransje’ og ’grønn’, og jeg stoler på at under foldene kan hendene til den irske protestanten og den irske katolikken foldes i sjenerøst og heroisk brorskap». Mednasjonalisten John Mitchel sa at «Jeg håper å se flagget en dag vaie som vårt nasjonale banner.»
Etter at det ble tatt i bruk i Påskeopprøret i 1916 ble det allment akseptert av nasjonalister som det nasjonale irske flagget og ble offisielt brukt av den irske republikken (1919–21) og den irske fristaten (1922–37).
I 1937 da den irske grunnloven ble innført, ble trikoloren formelt bekreftet som nasjonalflagget, men mens trikoloren i dag er det offisielle flagget til Irland, er det ikke et offisielt flagg i Nord-Irland, selv om det noen ganger brukes uoffisielt.
Det eneste offisielle flagget som representerer Nord-Irland er unionsflagget (Union Jack) til Storbritannia og Nord-Irland, men bruken av det er kontroversielt. Ulster-banneret, som var offisielt i årene mellom 1953 og 1972, benyttes noen ganger som et uoffisielt regionalt flagg for Nord-Irland.
Siden delingen har det ikke vært noe universelt akseptert flagg for å representere hele øya. Som en foreløpig løsning for visse sportsarrangementer nyter flagget til de fire provinsene, som består av provinsene våpenskjold, en viss generell aksept og popularitet.
Historisk har en rekke flagg blitt brukt, blant annet:
Nasjonalisme
Irland har en betydelig historieskriving med bidratt fra forskere fra Irland, Nord-Amerika, Storbritannia og andre land. Det har vært både en standardtolkning og siden slutten av 1930-tallet en god del revisjonisme. Et av de viktigste temaene har alltid vært irsk nasjonalisme – det som Alfred Markey kaller:
Nasjonalisme har ført til en rekke monografier og debatter.
Mye fokus og oppmerksomhet har blitt rettet mot den irske revolusjonære perioden, 1912–1923. Fra 2012 samlet en serie akademiske konferanser om Reflection on a decade of War and Revolution in Ireland 1912-1923: Historians and Public History hundrevis av forskere, lærere og allmennheten.
Relasjonen til Storbritannia
Irland var på noen måter den første kolonianskaffelsen til det britiske imperiet. P.J. Marshall har uttalt at historikere har fortsatt å diskutere om Irland bør betraktes som en del av det britiske imperiet. Nyere arbeid av historikere legger spesiell vekt på å fortsette empiriske aspekter av irsk historie, Atlanterhavets historie, og migrasjonens rolle i å danne den irske spredningen over imperiet og Nord-Amerika.
Nyere tilnærminger
Etter hvert som historieskrivningen utvikler seg, har nye tilnærminger blitt brukt på den irske situasjonen. Studier av kvinner, og kjønnsforhold generelt, var sjeldne før 1990, men er nå langt vanligere med over 3000 bøker og artikler. Postkolonialisme er en tilnærming i flere akademiske disipliner som søker å analysere, forklare og svare på den kulturelle arven fra kolonialisme og imperialisme. Hovedvekten er vanligvis vektlagt på de menneskelige konsekvensene av å kontrollere et land og etablere nybyggere for økonomisk utnyttelse av de innfødte og deres land.
1700- og 1800-tallets tidsrammene som er best dekket, i henhold til L.A. Clarkson i 1980. Nyere forskning på oversjøisk handel fra 1700-tallet og jordbruksforhold fra 1800-tallet har brutt den nasjonalistiske tilnærmingen som tradisjonelt strukturerte irsk økonomisk historiografi. Områder som er mindre studert er blant annet økonomisk vekst og svingninger, arbeidsmarkedet, kapitaldannelse, næringsliv og historie. Bortsett fra emigrasjon, har det blitt skrevet lite om Irlands eksterne økonomiske relasjoner på 1800-tallet.
1789 Dobrovolsky
1789 Dobrovolsky er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 19. august 1966 av Ljudmila Ivanovna Tsjernykh ved Krim-observatoriet i Nauchnij.
Bladet Vesterålen
Bladet Vesterålen (opprinnelig bare Vesterålen) er en avis som utgis på Sortland i Nordland. Avisen dekker kommunene i Vesterålen (Sortland, Hadsel, Bø, Øksnes og Andøy), samt Lødingen og Kvæfjord. Avisen kommer ut tirsdag – lørdag. Ansvarlig redaktør er Karl-Einar Nordahl.
Selv om avisen regner seg som politisk uavhengig, har Bladet Vesterålen et klart standpunkt mot norsk EU-medlemskap.
Historie
Bakgrunnen for etableringen av avisen var at Konrad Nordahl og Magnus Andersen startet trykkeri i Kabelvåg i 1919. De flyttet til Sortland i 1921 og etablerte nytt trykkeri der. Første utgave av Vesterålen kom ut 6. september samme år, med lærer Casper Rønning som redaktør. Fra starten av var avisen organ for fylkeslaget til Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti. Rønning sluttet som redaktør i august 1922 og flyttet fra Sortland, og fra nyttår 1923 tok trykkeriet over avisen. Konrad Nordahl ble redaktør og avisen ble partipolitisk uavhengig. Kompanjong Magnus Andersen flyttet i 1925 til Andenes og etablerte Andøya Avis, og K. Nordahls Trykkeri og avisen på Sortland gikk over til å bli en familiebedrift.
Fra starten av kom avisen ut to ganger i uka. I 1926 ble antall utgivelser økt til tre ganger i uka, men dette varte bare i to år. På grunn av papirmangelen under 2. verdenskrig ble det i 1943 redusert til bare én utgivelse i uka.
I perioden 30. mars-31. desember 1949 var avisen eid av partiet Venstre. Fra og med denne perioden kom avisen igjen ut to ganger i uka. Eierskapet gikk imidlertid tilbake til Konrad Nordahl fra årsskiftet 1949/50, og han ble igjen redaktør. Nordahl døde 8. juni 1961, og sønnen Karl Glad Nordahl overtok som redaktør.
I avisens første år dekket den (til tross for navnet) hovedsakelig Sortland og i en viss grad Øksnes og Langenes kommuner. Senere fikk avisen bedre dekning også i Bø, Hadsel (i konkurranse med den eldre Vesteraalens Avis) og dagens Andøy kommune. Lødingen kommune kom med i avisens dekningsområde 1. oktober 1963, og samtidig økte avisen til tre utgivelser i uka. Kvæfjord kommune ble dekket fra 31. januar 1981. I november 1985 økte avisen til fire utgivelser i uka, og fra 25. oktober 1996 er avisen blitt utgitt alle hverdager unntatt mandag.
Avisen endret navn til Bladet Vesterålen 1. januar 1991. Samtidig gikk avisen over til tabloidformat. K. Nordahls Trykkeri overtok trykkingen av Lofotposten og Lofot-Tidende da Lofotpostens trykkeri i Svolvær ble nedlagt 1. oktober 2009. Også Øksnesavisa blir trykket ved dette trykkeriet.
Karl Glad Nordahls sønn Karl-Einar Nordahl overtok som ansvarlig redaktør i 2008.
Opplag
Tallene fra 2000-tallet er bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Bjørn L. Basberg
Bjørn Lorens Basberg (født 5. oktober 1952 i Tønsberg) er professor i økonomisk historie ved Norges Handelshøyskole.
Basberg disputerte til graden dr.oecon. i 1985 med avhandlingen «Patenter og teknologisk endring i Norge 1840-1980». Han har arbeidet med prosjekter innenfor teknologihistorie, hvalfangsthistorie og sjøfartshistorie.
Han står bak en rekke utgivelser, spesielt relatert til sine spesielle interesseområder hvalfangst- og arktisk historie. I 1993 utga han Alliert og konkurrent, bind 2 i verket om Nortraship – Handelsflåten i krig 1939-1945.
Nordsjøolje
Nordsjøolje, også kalt Brent råolje, er en av hovedklassene for handel av søt, lett råolje som utvinnes fra oljefelt i Nordsjøen. Oljen inneholder Brent- og Forties Blend, samt råolje fra Oseberg- og Ekofiskfeltet.
Benchmarket er kjent som Brent Blend, Brent Crude, London Brent eller bare Brent. De andre kjente hovedklassene er OPEC Reference Basket, Dubai Crude, Oman Crude og West Texas Intermediate. Brent er den ledende globale prisnormen for råolje fra Atlanterhavet. Den brukes til å prise to tredjedeler av verdens internasjonalt handlede råolje.
Bakgrunn
Råoljen ble egentlig produsert på Brentfeltet i Nordsjøen. Navnet «Brent» kommer fra Shells navngivingsregler i Storbritannia, på vegne av ExxonMobil og Royal Dutch Shell, som egentlig kalte opp alle sine oljefelt etter fugler (i dette tilfellet Brent Goose). Navnet er også et akronym for bergformasjonen på oljefeltet: Broom, Rannoch, Etive, Ness og Tarbert.
Sammensetning
Nordsjøoljen er en lett råolje, men ikke så lett som WTI. Den inneholder 0.37% svovel, klassifiseres som lettolje. Brent er gunstig for fremstilling av bensin og destillat. Den blir raffinert i Nordvesteuropa, men når markedsprisene er gunstige for eksport, kan den også raffineres i Øst- eller Gulfkysten i USA eller middelhavsregionen.
Brent har API massetetthet på 38.06 (spesifikk massetetthet på 0.835).
Handel
ICE Futures Europes symbol for terminkontrakter på Brent er B. Den ble opprinnelig handlet på International Petroleum Exchange i London, men har siden 2005 blitt handlet elektronisk på Intercontinental Exchange, kjent som ICE. En terminkontrakt tilsvarer 1,000 fat (159 m³). Kontraktene verdsettes i amerikanske dollar. Hver enhet tick tapt eller tjent tilsvarer $10.
Aberdeen Harbour
Aberdeen Harbour (香港仔, Xiāng Gǎng Zǎi) er et område sør på Hongkongøya, i Hongkongs sørligste distrikt. Området hadde et folketall på 171.000 innbyggere den 1. januar 2005.
Aberdeen Harbour fikk sitt navn i 1845 etter den britiske statssekretær for krig og kolonier, George Hamilton-Gordon, 4. Earl of Aberdeen.
Synne
Utbredelse
Synne var et populært navn på norske jentebarn rundt år 2000.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Musikkåret 1630
Musikkåret 1630 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1630.
Oreo
Oreo er et merke sandwichkjeks produsert av den amerikanske matvaregiganten Nabisco. Den ble introdusert på markedet i 1912. Kjeksen består av to runde sjokoladekjeks presset sammen med søt, hvit fyllmasse (ofte kalt krem, selv om det teknisk sett ikke er krem) i midten.
Kjeksen ble introdusert i Norge i 1990-årene.
Oreo finnes i mange forskjellige smaker og former. Noen eksempler på smaker er strawberry shortcake, starburst, cookie dough, cool mint, chocolate, golden, berry burst ice cream, watermelon, peeps, waffles & syrup, peanut butter, cinnamon bun, candy corn, red velvet, birthday flavor, hot spicy cinnamon osv. Oreo kommer også i forskjellige størrelser som for eksempel original, double stuffed, thins og ultra thins. I tillegg kan du også finne produkter som består av oreo. Eksempler på dette er Oreo kake, Oreo sjokolade, Oreo is, Oreo frokostblanding og Oreo sjokoladedrikk.
Etymologi
Det har blitt hevdet at navnet på kjeksen kan komme av det greske ordet Ορεο, som betyr godt, deilig.
Sphinx geminus
Sphinx geminus er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den finnes i Mellom-Amerika. Lite ser ut til å være kjent om biologien til denne arten.
Utseende
En stor (vingespenn 92 – 105 mm), kraftig, mørkegrå svermer, kroppsbygningen kraftigere enn de fleste andre Sphinx-artene. Kroppen er grå med svarte striper, forvingene gråspraglete, bakvingene svarte med to smale, lyse tverrbånd. Larven er ukjent.
Levevis
De voksne svermerne besøker gjerne blomster. Larvens næringsplante er ikke kjent.
Utbredelse
Denne svermeren finnes bare i Mellom-Amerika, der den er registrert i Mexico, Honduras og Nicaragua. Enkelte streifere er funnet i Texas.
Elusive Butterfly
«Elusive Butterfly» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Bob Lind. Linds versjon ble utgitt på singlen World Pacific 77808 i 1965. Produsent var Richard Block. I 1966 ble sangen spilt inn og utgitt på singlen Decca F 12358 i Storbritannia med den irske sangeren Val Doonican. Musikalsk leder var Kim Woodman.
I USA var «Elusive Butterfly» egentlig A-siden til Linds debutsingle «Cheryl's Goin' Home». En disc jockey ved radiostasjonen WQAMN i Florida snudde imidlertid platen, noe som førte til sangens fremgang.
Jack Nitzsche, blant annet kjent for sitt samarbeid med The Rolling Stones, var mannen bak det fremstående strykerarrangementet. «Elusive Dreams» ble plateselskapet World Pacific Records eneste store slager. Linds debutalbum, Don't Be Concerned, hentet sin tittel fra en linje i sangteksten: «Don't be concerned, it will not harm you».
Sangens forteller ser seg selv som en sommerfugljeger. Han leter etter romantikk, men finner den like unnvikende som sommerfuglene.
Trombetas
Trombetas er ei elv i Amazonasbekkenet og ei sideelv til Amazonas, ganske nær munningen i Atlanterhavet. Utspringet er i Guyanahøylandet ved grensen til Surinam i nord. Sideelva løper inn i Amazonas' nordbredd, og er om lag 710 km lang. Den renner sørover 150 km vest for grenselinjen mellom delstatene Amapá og Pará helt i nordøst. Elva ligger i sin helhet i delstaten Pará.
Vassdragets areal (nedbørfelt) er på totalt 135 238,35 km². Elva kan ta skip 200 km oppover fra Amazonas, og er navigerbar for mindre skip totalt 260 km. Det utvinnes bauxitt langs elva.
Langvatnet
Langvatnet og Langvannet er navn på svært mange innsjøer og vann i Norge, herunder:
(Listen er alfabetisk ordnet etter beliggenhet)
Stensparken
Stensparken er en høyde på Fagerborg i bydel St. Hanshaugen i Oslo. Høyden er langstrakt og består av knollekalk. Sydlige del av høyden er opparbeidet park, mens nordlige del (Blåsen) er en fjellknaus med utsikt over byen. Parken ble opparbeidet fra 1890-tallet til 1940-tallet. Omtrent midt i parken er det om sommeren et vannspeil. Der er det en liten kafé og et bordtennisbord. I parken er det et inngjerdet område som tidligere var barnepark.
Parken
Langs parken går gatene Pilestredet, Fagerborggata og Sporveisgata, foruten gårder som sogner til Thereses gate og Stensgata. Parken ligger i strøket Fagerborg, grensende mot Hegdehaugen og Bislett i syd. Parken er 48 dekar stor. Under parken, med inngang fra Norabakken (Pilestredet) og Thereses gate, ligger et tilfluktsrom med plass til 2.000 mennesker. I mai 2007 startet forsøk med uteservering på plassen midt i parken. Dette ble permanent fra 2010. I sydenden av parken ligger Fagerborg kirke, innviet i 1903. I den østlige delen av parken (Pilestredet 72) ligger en barnepark.
En 3 meter høy steinskulptur av Sigrid Undset, utført av Kjersti Wexelsen Goksøyr, ble avduket i den sydlige delen av parken i 1991. Undset vokste opp på flere adresser nær parken, blant annet i Stensgata 5 og Lyder Sagens gate 10.
Stensparken er fremstilt i Joachim Frich: «Utsikt fra Korpehaugen», oljemaleri 1841.
Blåsen
I den nordligste delen av parken er det fortsatt et urørt naturområde. Det er høyden Blåsen, som med sine 81 m.o.h. er det høyeste punkt i indre by. Toppen her er det eneste grunnfjellet i indre Oslo som har fått ligge uberørt. Herfra er det god utsikt til St. Hanshaugen og utover bysentrum og vestkanten. Atkomst til Blåsen skjer fra Pilestredet eller Stensgata. I 1880-årene ble det satt opp et trigonometrisk punkt her, og granittblokken markerer dette punktet. Sigrid Undset beskriver Blåsen som «et fornøieligt litet fjeld ... hvor barn i modnere alder undflyr voksnes kontrol».
Historie
I oldtiden har Blåsen vært en gravhaug, og på 1870-tallet ble det funnet et skjelett og ulike gjenstander av jern i den. På Blåsen er det også funnet voller etter en bygdeborg, sannsynligvis bygget i folkevandringstiden 400-600 e.Kr. Vollene er i dag ganske utvisket og vanskelige å finne.
Stensparken har siden 1891 navn etter gården Steinn (senere Sten) som lå nord for Blåsen. Gården var klostergods under Nonneseter kloster i middelalderen og forlenet til kansler Jens Bjelke da den ble lagt ut til bymark i 1629. Deler av parkarealet ble kjøpt ut av kommunen i 1896 fra Reiersens løkke, oppkalt etter hoffskredder H.C. Reiersen som kjøpte løkken i 1859. Murhuset som ligger alene vest i parken, ble oppført i 1865.
Stensparken ble opparbeidet fra 1890-tallet med midler fra det kommunale brennevinssamlaget. I 1911 ble det utlyst konkurranse om parkplan. Beboerne i strøket protesterte mot de sterke inngrep som ble foreslått, bl.a. med et monumentalt byggverk på Blåsen. Lokal motstand førte til at planer om å bruke parken til utstillingsareal for byens næringsliv, ble skrinlagt ca. 1930. I 1933 vedtok formannskapet å sette i stand parken. Lekeplass, vannbasseng, fontene, karuseller og lekeskur ble satt opp i årene frem til ferdigstillelse i 1943. Sammen med St. Hanshaugen park har Stensparken siden 1890-årene vært de eneste større gjenværende grunnarealer fra bymarken.
Urinalet «Kjærlighetskarusellen»
Helt syd i parken, ved Sporveisgata, ligger et urinal fra 1937, tegnet av daværende byarkitekt Harald Aars. Urinalet har en rund form karakteristisk for funksjonalistisk arkitektur. Fra midten av 1900-tallet var urinalet et treffsted for homofile menn, og har fått navn som «Kjærlighetskarusellen», «Lykkehjulet», «Parasollen» og «Den runde tønne».Urinalet er ett av 12 kulturminner «som særlig representerer fellesskapets møteplasser og behov», som Riksantikvaren fredet 15. april 2009 som del av Kulturminnevernåret 2009. Urinalet er tillagt både arkitekturhistorisk og sanitærhistorisk verdi.
Pará (andre betydninger)
Pará har flere betydninger:
Regina von Emmeritz och Konung Gustaf II Adolf
Regina von Emmeritz och Konung Gustaf II Adolf er en svensk film fra 1910 regissert av Gustaf «Muck» Linden
Handling
Filmen handler blant annet om kongen, slottsherskerinnen og jesuittene som er innblandet i intriger og mordforsøk med religionskrig som bakteppe for fortellingen.
Om filmen
Filmen hadde premiere allerede den 14. november 1910 på kinoene Blanch's i Stockholm og Malmö Gamla Biograf i Malmö. Filmen ble spilt inn ved Svenska Biografteaterns ateljé i Kristianstad med eksteriører fra Ekenabben og Maltesholms slott i Kristianstad av Robert Olsson. Filmen bygger på Zacharias Topelius teaterstykke Regina von Emmeritz og fortellingen Fältskärns berättelser fra 1853.
1790 Volkov
1790 Volkov er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 9. mars 1967 av Ljudmila Ivanovna Tsjernykh ved Krim-observatoriet i Nauchnij.
Branco (elv)
Branco er ei elv i Amazonasbekkenet i Brasil. Den er ei sideelv til Negro, som igjen er ei sideelv til Amazonas. Elva har utspring i høylandet nær grensen til Venezuela. Branco munner ut i Negro fra nord, rundt 300 km nordvest for byen Manaus. Hovedelva er om lag 560 km lang, og medregnet tilløpselva Uraricoera er lengden 1 430 km. Elva renner sørover gjennom delstaten Roraima. Om lag 380 km ovenfor munningen i Rio Negro ligger stryk som gjør at elva ikke er seilbar.
Brancos totale nedbørfelt er på 204 640 km² i den brasilianske delstaten Roraima.
Kapitél (typografi)
I typografien er kapitel (eller kapitél) en bokstav som har bokstavbildet til en majuskel, men høyde omtrent lik x-høyden til en minuskel.
Kapiteler brukes til å sette tekst som utelukkende består av majuskler, spesielt akronymer og andre initialord, som AIDS, USA, HTML og lignende. Når initialord settes i majuskler blir de lett store og iøynefallende og de bryter med det homogene utseende en tekst bør ha. Ved å bruke kapiteler går initialordene mer i ett med teksten omkring og virker ikke forstyrrende.
I typografi skiller en mellom falske kapiteler og ekte kapiteler. Falske kapiteler er alminnelige majuskler satt i en skriftgrad lik x-høyden. Det vil si at om skriftgraden er 12 punkter og x-høyden er 8 punkter, settes falske kapiteler som majuskler i 8 punkters grad. Falske kapiteler blir gjerne for tynne i forhold til teksten omkring og bokstavene kommer også for tett sammen. Ekte kapiteler er et skriftsnitt laget spesielt for bruk som kapiteler. I typografi bør ekte kapiteler brukes fremfor falske kapiteler.
Kapiteler ble innført av Aldus Manutius i 1501.
Richard P. Madsen
Richard P. Madsen (født 2. april 1941 i Alameda i California i USA) er en tidligere katolsk prest og kinamisjonær tilhørende Maryknollmisjonærene som virker som sosiolog ved University of California i San Diego.
Han fikk sin presteutdannelse ved Maryknoll Seminary i Ossining i New York i 1960-årene, og ble sendt til Taiwan. Der studerte han ved Fu Jen University Chinese Language Institute i Hsinchu og ved National Taiwan University. Han fortsatte sine asiastudier (til mastergrad) og sosiologi (doktorgrad, 1977) ved Harvard University. Han ble professor i sosiologi ved University of California i San Diego i 1985.
Gobeleng
Gobeleng (også skrevet gobelin på riksmål ) er et vevd veggteppe eller møbelstoff med innvevde farger og figurer. Det var opprinnelig betegnelsen på vevnader fra en fabrikk i kvarteret Les Gobelins i Paris, som fikk navn etter fargerfamilien Gobelin som eide tomten til den første fabrikken, som startet 1662. Teknikken ble utviklet i Frankrike på midten av 1600-tallet, og førte til en omfattende industriell framstilling av tekstile kopier etter kartonger av datidens kjente store kunstnere. I dag brukes navnet om alle billedtekstiler som bruker denne teknikken, uavhengig av opphavssted.
Jean-Baptiste Colbert satte det hele i gang, da han kjøpte lokalene og tomten omkring i 1662, på vegne av kong Ludvig XIV. Mye av den tidlige produksjonen dreide seg om møbeltekstiler. Starten på den kunstneriske utviklingen sto hoffmaleren Charles Le Brun for. Fra 1667 ble fabrikkene oppnevnt til kongelig manufaktur. På grunn av pengeproblemer, ble fabrikken stengt i 1694, men gjenåpnet i liten skala 1697 for å levere til de kongelige bygninger. Lønnsomheten var på den tid noe laber. Produksjonen ble nokså variabel, og det så nesten ut til å bli full stopp tidlig på 1700-tallet.
En snuoperasjon ble løsningen. En av kongens finanssekretærer, Louis Fagon fikk oppdraget med å organisere prosjektet. Han hadde nettopp fått to av sine hus dekorert av maleren Jean-Baptiste Oudry, og overtalte ham til å ta på seg oppgaven. Oudry og hans partner Besnier satte i gang i 1734. Snuoperasjonen ble svært vellykket og lønnsom for alle parter, og Oudry ble inspektør og kartongleverandør til alle de franske fabrikkene. Det meste av hans arbeidskapasitet i 1730-årene ble bundet opp til dette.
Den franske revolusjonen satte en stopper for videre drift, inntil slekten Bourbon satte den i gang igjen omkring 1830. Produksjonen ble da utvidet til også å omfatte golvtepper. Under kommunardopprøret ble bygningen delvis nedbrent. Produksjonen er per i dag begrenset til leveranser til offentlige bygg.
Litteratur
Se Lacordaire, Notice historique sur les Manufactures impériales de tapisseries des Gobelins et de tapis de la Savonnerie, précédée du catalogue des tapisseries qui y sont exposées (Paris, 1853); Genspach, Répertoire détaillé des tapisseries exécutées aux Gobelins, 1662–1892 (Paris, 1893); Jules Guiffrey, Histoire de la tapisserie en France (Paris, 1878–1885). The last two authors were directors of the factory.
Se også
Gobelin-Manufaktur Gobelins manufactory
Musikkåret 1562
Musikkåret 1562 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1562.
Vanlig sigdvinge
Vanlig sigdvinge (Drepana falcataria) er en sommerfugl som tilhører familien sigdvinger (Drepanidae). Denne gulbrune arten er vanlig på Østlandet og Sørlandet i Norge.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 27 – 39 mm), slank spinner med markert sigdformede framvinger. Den ligner på oresigdvinge (Drepana curvatula), men er lysere på farge. Antennene er fjærformede hos hannen, trådformede hos hunnen. Forvingens grunnfarge er gulhvit hos vårflygende eksemplarer, brungul hos høstflygende, med fire brune, siksak-tverrlinjer, dessuten en kraftig, rustbrun linje som går fra vingespissen til forvingens bakkant og fortsetter på bakvingen, det gjør også de fire siksak-linjene. Rundt midten av forvingen er det to runde, brune flekker. Larven er grønn med brun rygg.
Utbredelse
Vanlig sigdvinge ser ut til å ha en uvanlig, bisentrisk (to-delt) utbredelse. Den finnes i Europa og ved stillehavskysten i Øst-Asia, men ser ut til å mangle i et stort område imellom. I Norge er den den vanligste representanten for Drepaninae på Sør- og Østlandet, men mangler på Vestlandet bortsett fra i Indre Sogn.
Thomas Enger
Thomas Enger (født 21. november 1973 i Oslo) er en norsk forfatter og journalist. Han vokste opp på Jessheim, men er nå bosatt i Oslo med samboer og to barn. Han er utdannet journalist og jobbet i Nettavisen i ni år. Thomas Enger har også tatt idrett grunnfag og historie mellomfag. Han komponerer også musikk.
Han debuterte med boken Skinndød i 2010. Det var den første frittstående boka i en serie på fem bøker om journalisten Henning Juul. Serien er siden solgt til 30 land og boka ble nominert til eDunnit Award 2012 under CrimeFest 2012. Han har vunnet UPrisen to ganger, først i 2014 for Den onde arven, deretter i 2018 for Killerinstinkt (utgitt året før). Den onde arven er en fantasy bok om en jente som heter Julie, mens Killerinstinkt er en bok i krimsjangeren og er skrevet som et tilbakeblikk av Even. Even forteller om dagene etter kjærestens død i en rettssak mot personen som drepte henne.
Halofytt
Halofytter (saltvannstolerante planter, av gresk "Halos"; salt, "Phyton"; planter) er en betegnelse på planter som er tilpasset miljøer hvor de må tåle høy saltkonsentrasjon eller salt sjøsprøyt, altså i den epilittorale eller littorale sonen på havstrender eller på steder med saltutfelling i innlandet, typisk i steppe- og ørkenstrøk.
En skiller mellom faktultative halofytter som også kan vokse på steder uten salt, og obligate halofytter som er avhengig av salt.
Metoder for salttoleranse
Det finnes mange metoder planter bruker for å tilpasse seg høy saltkonsentrasjon i nærmiljøet, de fleste forsøker på en eller annen måte å kvitte seg med saltpartikler eller strenge det ute. De må til en hver tid redusere vanntap for at ikke saltkonsentrasjonen skal bli for høy. Mange har kjøttfylte blader med store vannfylte celler (som hos sukkulenter som lagrer vann i blad eller stengel), eller tjukke vokslag (kutikula) for å holde saltet ute etter å ha blitt overskylt av sjøvann. De kan også ha færre spalteåpninger per arealenhet enn normalt for å få mindre vanntap, eller ha smale blad med mindre overflate det kan fordampe fra. En annen metode er saltekskresjon via kjertler eller hår (strandkryp, fjærekoll og salturt). En litt mer drastisk metode er salteliminasjon, at planten rett og slett samler opp salt i bladet og kaster blader med økt saltkonsentrasjon.
Eksempler på halofytter
Eksempler er gåsemure, østersurt, strandnellik og salturt.
1791 Patsayev
1791 Patsayev er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 4. september 1967 av Tamara Mikhailovna Smirnova ved Krim-observatoriet i Nauchnij.
Hessere
Hessere i den amerikanske uavhengighetskrigen var tyske leiesoldater som ble innleid av Storbritannia for krigføringen. Begrepet henviser til innbyggerne i Hessen hvor de fleste av soldatene var fra.
Landgrave Fredrik II av Hessen-Kassel og andre tyske ledere leide ut tusenvis av vernepliktige undersåtter som leiesoldater til Storbritannia for å kjempe mot den amerikanske revolusjon. Rundt 30 000 av disse leiesoldatene ble leid inn, og de ble kalt hessere fordi 16 992 av de totalt 30 067 mennene kom fra Hessen-Kassel. Noen var direkte undersåtter av kong Georg III siden han var kurfyrste av Hannover. Andre soldater ble sendt av grev William av Hanau, hertug Karl I av Braunschweig-Lüneburg, prins Fredrik av Waldeck-Pyrmont, Karl Alexander av Ansbach og prins Fredrik Augustus av Anhalt-Zerbst.
En av de mest berømte hendelsene som involverte disse leiesoldatene var slaget ved Trenton hvor rundt 900 hessere ble tatt til fange av en styrke på 1400. General George Washingtons kontinentale armé krysset elva Delaware julaften 1776 og gjennomførte et svært vellykket overraskelsesangrep.
Styrkene var ikke leiesoldater etter den moderne tankegangen om profesjonelle som kjempet for penger. Som i de fleste arméene i det 18. århundre, var mennene hovedsakelig vernepliktige, gjeldsoffer eller sjanghaiet, noen var kriminelle. Betalingen var lav, noen soldater fikk ikke mer enn mat. Offiserskorpset bestod vanligvis av karriereoffiserer som hadde tjenestegjort i tidligere europeiske kriger. Inntektene fra deres tjeneste gikk tilbake til de tyske kongelige. De fleste hessiske enhetene ble likevel respektert for deres disiplin og utmerkede militære evner.
Hesserne utgjorde omtrent en tredjedel av de britiske styrkene i revolusjonen. De inkluderte jegere, husarer, tre artillerikompanier og fire bataljoner av grenaderer. Hoveddelen av infanteriet var skarpskyttere, musketerer og fusilierer. De var væpnet hovedsakelig med glattborede musketter, mens de hessiske artilleriet brukte trepunds kanoner. Innledningsvis bestod et gjennomsnittlig regiment av 500 til 600 menn. Senere i krigen hadde regimentene bare 300 til 400 menn.
Europan
Europan er en stiftelse som engasjerer seg i problemstillinger knyttet til endrete livsbetingelser, urbanitet, landskapets betydning, utvikling av nye planverktøy, etc. og er basert på samarbeid mellom avdelinger i de fleste europeiske land.
Hessere
Rundt 18 000 hessere ankom i Amerika i 1776, mens flere ankom senere. De gikk først i land ved Staten Island den 15. august 1776, og deres første oppdrag var slaget ved Long Island. Hesserne kjempet i nesten alle slag, selv om de etter 1777 hovedsakelig ble brukt som garnisonsstyrker. En del av hesserne kjempet i slagene og felttogene i de sørlige statene i løpet av 1778-80 (inkludert Guilford Court House), og to regimenter kjempet i beleiringen av Yorktown i 1781.
Europan
Europan har arrangert arkitektkonkurranser annet hvert år siden 1988. Konkurransene er åpne for arkitekter under 40 år i hele Europa og deres tema faller innenfor organisasjonens interesseområde.
Hessere
I tillegg til skuddsalver, brukte de amerikanske opprørerne propaganda mot hesserne. De oppmuntret hesserne til å desertere og slutte seg til den store tysk-amerikanske befolkningen. I april 1778 lovet et brev 0,2 km² med land til hver desertør. Benjamin Franklin skrev en artikkel som hevdet at en hessisk kommandant ønsket at flere av hans soldater døde slik at han kunne bli bedre kompensert.
Europan
Konkurransens hensikt er å realisere vinnerprosjektene, og hvert deltakerland stiller med opptil flere konkrete tomter.
Hessere
Etter at krigen tok slutt i 1783, returnerte 17 313 hessere til sine hjemland. Av de 12 526 som ikke reiste, var rundt 7700 døde. Av disse døde 1200 i kamper og 6354 av sykdom eller ulykker. Rundt 5000 hessere slo seg ned i Nord-Amerika, både i USA og Canada, noen fordi kommandantene deres nektet å ta dem med tilbake til Tyskland fordi de var kriminelle eller fysisk syke. De fleste av dem giftet seg og slo seg ned blant befolkningen til det nydannede USA. Mange av dem ble bønder eller håndverkere. Antallet av deres direkte etterkommere som i dag lever i USA eller Canada, diskuteres fremdeles.
Europan
Europan Norge ble stiftet i 2002 etter initiativ av sivilarkitekt Cornelius Brekke, og har bidratt med konkurranser på norske tomter siden 2003.
Helgelendingen
5. mai 2017 lanserte Helgelendingen - og Rana Blad - en sjudagers digital avis, Nyhetsdøgnet, ifølge pressemelding fra Amedia.
Dekningsområdet til avisa er Midt- og Sør-Helgeland. Avisa har tidligere hatt avdelingskontorer i Sandnessjøen (ble stengt ved nyttår i 2017) og Brønnøysund. Den 14. mai 2019 åpent avisa igjen et avdelingskontor i Sandnessjøen. Avdelingen drifter nettavisen iSandnessjøen, med dekningsområde Sandnessjøen og Leirfjord.
Historie
Avisa kom ut første gang som Vefsna Arbeiderblad 31. oktober 1929. Avisa kom ut to ganger ukentlig og kostet 3 kroner for et helt år. 10. april 1931 ble avisa slått sammen med Helgeland Arbeiderblad, som siden august 1930 hadde kommet ut i Sandnessjøen. Allerede samme år flyttet avisa tilbake til Mosjøen, men navnet tok avisa med seg.
Da tyskerne okkuperte Norge I 1940 ble avisa stanset fordi daværende redaktør og disponent Torfinn Skogsaas ikke ville utgi ei NS-avis. Da ble avisas utstyr beslaglagt og i 1941 startet okkupantene sin egen avis; Helgeland Folkeblad. Etter krigen startet Skogsaas Mosjø-Pressen sammen med sin gamle konkurrent Nordlands Folkeblad. Men etter et par uker fikk Mosjøen igjen to konkurrerende aviser.
Før krigen hadde avisa lokaler i en bygning på dagens torg. Tyskerne etablerte seg i den såkalte Grøftremgården (Petter Bechs gate 6), og der fortsatte avisa til nybygget i Fearnleys gate 23 sto ferdig i 1963. I 2009 flyttet avisa til dagens lokaler i Vefsnvegen 7. Samtidig tok avisa i bruk nybygd trykkeri på samme adresse.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Fremover
Fremover er en lokalavis i Narvik, grunnlagt den 27. mai 1903. Dens første redaktør var sosialisten Michael Puntervold, som mange år etter skulle bli Høyesterettsdommer. Den neste redaktøren, den katolske tidligere prestekandidaten Jørg Berge, ble Arbeiderpartiets aller første stortingsrepresentant.
Avisen utgis fire dager i uken i Narvik i Nordland. Mediehuset er en del av mediekonsernet Amedia. Avisen dekker det geografiske området Ofoten og Indre Sør-Troms, samt hele verden med sin digitale PDF-versjon av avisen. Det innebærer at avisen bringer nyheter fra kommunene Narvik (inkludert tidligere Ballangen og Tysfjord), Evenes, Tjeldsund, Bardu, Gratangen, Lavangen og Salangen.
Roger Bergersen var en sentral leder og ansvarlig redaktør i 25 år hos Fremover. Høsten 2010 valgte han å trekke seg til fordel for å bli ordførerkandidat for AP. Terje Næsje gikk inn i rollen som konstituert ansvarlig redaktør, mens Line Holand overtok som ansvarlig redaktør/administrerende direktør 1. juni 2011. * Holand forlot stillingen i forbindelse med en intern konflikt i avisen i 2012. Tone Angell Jensen overtok som konstituert sjefredaktør samme år og ble fast tilsatt i 2013. I oktober 2016 startet Christian Senning Andersen i jobben som sjefredaktør og administrerende direktør. Per 04.11.2022 innehar han fortsatt denne stillingen.
Fra 2005 til 2008 drev Fremover i samarbeid med Jærradiogruppen, som også eies av A-pressen, Radio Narvik.
I dag driver Mediehuset Fremover både papiravis og nettavis. Fra og med 13. mars 2017 kommer papiravisa ut fire dager i uka : mandag, onsdag, torsdag og fredag.
I april 2020 åpnet Fremover lokalkontor i Ballangen, for å kunne være til stede i hele nye Narvik kommune som ble etablert 1. januar 2020.
Avisen er innklaget for Pressens faglige utvalg 18 ganger, og er felt for brudd på god presseskikk i 12 av klagene.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening: