cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ortopedi
Ortopedi (slik det ble kalt av Nicolas Andry i 1741) (fra gresk «orthos» = rak og «paidion» = barn) omhandlet i begynnelsen behandlingen av barn med skoliose (skjevhet i rygg). Det kalles også ortopedisk kirurgi og omhandler kirurgisk og ikke-kirurgisk behandling av frakturer (brudd) og andre skader på bevegelsesapparatet samt medfødte og arvelige deformiteter i bevegelsesapparatet. Subspesialiteter er blant annet traumatologi, sportsmedisin, barneortopedi, håndkirurgi, ryggkirurgi, leddprotesekirurgi, reumatologisk kirurgi og leddkirurgi.
Sverre Bagge
Sverre Bagge (født 7. august 1942 i Bergen) er en norsk middelalderhistoriker.
Bagge var førsteamanuensis i middelalderhistorie ved Universitetet i Bergen 1974-1991, professor fra 1991. Siden 2003 har professor Bagge ledet et av Norges sentre for fremragende forskning, Senter for middelalderforskning ved Universitetet i Bergen. Fra 2005 er dette senteret også vert for Nordisk senter for middelalderstudier.
Sverre Bagge er den fremste historikeren i Norge innen den delen av norsk middelalderforskning som har latt seg inspirere av sosialantropologi, og han er helt sentral innen norsk mentalitetshistorie. Bagge er inspirert av et aktørorientert perspektiv, noe som særlig assosieres med antropologer som Fredrik Barth og F.G. Bailey.
Fylkesvei 3368
Fylkesvei 3368 går mellom Kammerfoss og Sluppan i Kragerø kommune. Veien er 2,1 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 252 (Telemark).
Malojaroslavets
Malojaroslavets (russisk: Малояросла́вец) er en by i Kaluga oblast i Russland. Den ligger ved høyre bredd av elva Luzja (i Okas nedbørfelt), rundt 60 km nordøst for Kaluga. Innbyggertall: 23 100 (2006 est.), 31 606 (folketelling 2002).
Gilaøgle
Gilaøgle er en øgle som lever i halvørken i det sørvestlige USA og det nordvestlige Mexico. Den er kjent for sitt giftig bitt, og særpregede utseende.
Den er en stor øgle med kraftig kropp, stort hode, korte, men kraftige lemmer, og en kort, tjukk hale. Kroppslengden varierer fra 23–35 cm, og med halen kan den bli 60 cm lang. Tunga er mørk, og kløftet, som hos slanger. Gilaøglen er giftig og leverer giften ved å tygge gjentatte ganger på offeret. Giften er ikke dødelig for mennesker.
Malojaroslavets
Under Napoleons invasjon av Russland ble slaget ved Malojaroslavets utkjempet i nærheten av byen 12. oktober 1812.
Gilaøgle
Gilaøglen lever for det meste på marka, men kan klatre opp i busker. Den beveger seg sakte, og forsvarer seg ikke uten å bli provosert. Det meste av tiden tilbringes i skjul i hiet til pattedyr, under steiner og i fjellsprekker. Den er dagaktiv om våren når den kommer ut av dvale, men når temperaturen stiger går den over til å være nattaktiv.
Malojaroslavets
Under andre verdenskrig ble det også utkjempet flere harde kamper ved Malojaroslavets under slaget om Moskva i 1941–1942. Byen ble tatt av den tyske arme 18. oktober 1941 og ble gjenerobret av sovjetiske styrker 2. januar 1942.
Gilaøgle
Føden består av små pattedyr, reptiler og deres egg, insekter, og egg og unger til fugler som hekker på marka. Den tjukke halen brukes til å lagre fett, og den kan antakelig klare seg med å ete bare 3–4 ganger på ett år.
Paringstiden er om våren og tidlig på sommeren, og da kjemper hannene med hverandre. Hunnene legger egg annet hvert år fra juli til august. Nyklekkede unger er observert om våren, noe som tyder på eggene ligger i jorda 8–10 måneder.
Utbredelsen til gilaøgle omfatter det sørøstlige California, det aller sørvestligste Utah, sørlige Nevada, sørlige Arizona, sørvestlige New Mexico, det meste av Sonora, og det aller nordligste Sinaloa. Innenfor dette området forekommer den fra havnivå i Sonora til nesten 2000 m over havet i New Mexico.
Det er to underarter. Den nordlige H. s. cinctum har tversgående, lyse bånd på ryggen, og forekommer i Mojaveørkenen. Den andre underarten H. s. suspectum har et nettaktig mønster på ryggen, og overtar lenger øst og sør.
Gunnar Lislerud
Gunnar Oliver Lislerud (født 27. august 1921 i Svinndal, død 17. mai 1998) var en norsk teolog, misjonær og biskop i Den norske kirke. Han var biskop i Borg bispedømme fra 1977 til 1990.
Lislerud ble cand.theol. ved Menighetsfakultetet i 1948, og ordinert til prest i 1949. Han arbeidet som misjonsprest i Sør-Afrika fra 1949 til 1968. I 1968 ble han sokneprest i Holmen, i 1976 sokneprest og prost i Østre Aker. I 1977 etterfulgte han Andreas Aarflot som biskop i Borg. Han gikk av i 1990, og ble etterfulgt av Even Fougner.
Lislerud var kommandør av St. Olavs Orden. Han var også frimurer.
Doksologi
En doksologi (av gr. doksa ære, herlighet, makt, stolthet, lovprisning og logos ord, utsagn, beretning, lære) er en kort religiøs lovprisning av f.eks. Gud, Jesus Kristus, gjerne i en gudstjenestesammenheng. Innenfor jødisk-kristen tradisjon avsluttes bønner ofte med en doksologi.
Ulv Ulv Tommy Skoglund
Ulv Ulv Tommy Skoglund (født 23. januar 1982 i Åsnes) er en norsk forfatter.
Muhammad ibn `Abd al-Wahhab
Muhammad ibn `Abd al-Wahhab (arabisk: محمد بن عبد الوهاب‎; født 1703 i 'Uyayna, nord for Riyadh, nå i Saudi-Arabia, død 20. juni 1792 i emiratet Diriyah) var en muslimsk lærer som forsøkte å renske den islamske religionen tilbake til dens arabiske opphav. Sjeik al-Wahhab grunnla den svært strenge og fundamentalistiske sunniislamske retningen wahhabismen som baserer seg på hvordan de første muslimene tolket religionens regler. Retningens tilhengere kalte seg selv salafister, siden Al-Wahab er et av Guds 99 kjente navn i islam og de derfor unngår bruken av «wahhabi».
Wahhab inngikk en allianse med Muhammed ibn Saud fra Al Sa'ud-familien, som blant annet innebar at ibn Sa'ud skulle innføre al-Wahhabs lære i områdene han erobret. Dermed ble wahhabismen Saudi-Arabias statsreligion da saudiene samlet landet på 1920-tallet.
Også Staten Qatar har i dag denne retningen som sin statsreligion, selv om retningen har få tilhengere sammenlignet med andre islamske lovskoler.
Lüneburg
Historie
I historiske kilder omtales Lüneburg for første gang i 956. I middelalderen ble byen svært rik på grunn av salthandelen. Det fantes flere saltårer i byens omgivelser og saltet ble utvunnet og eksportert. Det ble transportert langs den gamle saltveien via Lauenburg til Lübeck og derfra til alle østersjøbyene. Salthandelen gjorde Lüneburg til en av de mektigste byen i hansaen. Etter mange århundrer med rikdom og innflytelse avtok Lüneburgs betydning etter 1600-tallet. Saltgruven ble stengt i 1980 etter mer enn tusen års drift.
Byen er et samferdelssenter, med både saltverk, kjemisk industri, trevare og maskinindustri, bryggeri, operahus, teatre og mye annet.
Det moderne Lüneburg har fått ny betydning ved sitt universitet som ble grunnlagt i 1989.
Volta (region)
Distrikter
Volta Region deles inn i følgende 13 distrikter:
Egg
Egg (latin: ovum) er en ikke-bevegelig forplantningsstruktur der fosterutviklingen foregår, og som ikke mottar næring fra moren etter at den er ferdig dannet. Begrepet egg brukes bare om eggceller i dyreriket. Tilsvarende forplantningsstrukturer i andre riker kalles sporer eller (hos frøplanter) frø.
Egget består i utgangspunktet av én eneste celle, eggcellen, som befruktes av en spermie. Unntaket er partenogenetiske arter, der egget får et fullt gensett på andre måter. Befruktningen kan skje internt i morens kropp eller ekstern i vannmassene. Hos de fleste dyregrupper vil et egg ha en form for ytre hinne eller skall og plomme i tillegg til selve eggcellen.
Den relative mengden plomme vil påvirke hvordan cellekløyvingen kan dele opp egget. Bare egg med lite plomme jevnt fordelt i egget kan gjennomføre full celledeling; i egg med mye plomme vil fosteret dannes på toppen av plommen og først senere omslutte plommemassen. Mengden plomme og delingsmønstrene er typiske trekk ved forskjellige dyregrupper. Typen egg avgjør hvor lenge fosterutviklingen kan vare og derved hvilke dyregrupper som vil ha et larvestadie og hvilke som vil ha direkte utvikling.
Dyr som legger frie egg kalles eggleggende (ovipari). Enkelte dyr skiller ut eller bygger eggkapsler som beskytter eggene. En annen måte å beskytte eggene på er å ruge dem ut inne i kroppen (ovovivipari). Fra en slik strategi har levendefødsel (vivipari) utviklet seg i mange grupper.
I vanlig dagligtale brukes ordet hovedsakelig om fugleegg, vanligvis fra høns til bruk i mat, men egg fra andre fugler og rogn fra fisk er en viktig matkilde både for folk og mange dyr. Egg er også et mye brukt symbol på skapelse og gjenfødelse, i kristendommen særlig som påskeegg.
Forplantning
I biologien er det å produsere egg selve definisjonen av hunkjønn. Forplantningen foregår ved at egg fra en hunn blir befruktet av en spermie fra en hann. I de aller fleste tilfeller vil egget være vesentlig større enn spermien, noen ganger flere tusen ganger større i omkrets. Mesteparten av volumet i egget vil bestå av plommemasse, hvis funksjon er å gi fosteret næring gjennom fosterutviklingen. Et befruktet egg kalles en zygote.
Det krever mer ressurser å produsere egg enn det å produsere spermier. Mengden egg en hunn har til rådighet vil være begrenset. Dette fenomenet ligger bak forskjellene på kjønnene hos særkjønnede dyr gjennom seksuell seleksjon. Også hos tvekjønnede dyr vil eggproduksjon være en begrensende faktor.
Indre befruktning
Indre befruktning foregår hos alle dyr som legger egg med en form for skall – egget må nødvendigvis befruktes før skallet dannes. Hos enkelte grupper vil hannen lage en egen pakke med sperm (en spermatofor) som hunnen tar opp i seg for så å befrukte eggene. Spermatoforer finnes hos blekkspruter, mange edderkoppdyr, noen meitemarker, de mest primitive insektene og de fleste salamandere. Dyr med indre befruktning overfører imidlertid vanligvis sæden direkte gjennom paring, der sæden sprøytes direkte fra hannens gonader over i hunnen. Denne formen for forplantning finnes blant annet hos mange flatormer, rundormer, krepsdyr, de fleste insekter, bruskfisker, krypdyr, fugler og pattedyr.
Tvekjønnethet og jomfrufødsler
Hos mange grupper finnes tvekjønnede arter. Selv om de produserer både egg og sædceller, vil de pare seg med andre individer og bare unntaksvis befrukte sine egne egg dersom de ikke finner partnere. Tvekjønnede arter kan ha enten ytre befruktning (som metemark) eller indre befruktning (snegler).
Hos noen arter er eggene i utgangspunktet diploide (og noen ganger triploide eller andre ploiditetstall) og trenger ikke befruktning. Dette fenomenet kalles partenogenese og vil vanligvis bare produsere hunner. Enkelte arter er fullt partogenetiske slik som noen arter piskefirfisler og pinnedyr, der hannkjønn er ukjent. Bladlus kan veksle mellom kjønnede og ukjønnede generasjoner, der eggene hos de ukjønnede generasjonenen er diploide, og haploide hos de kjønnede generasjonene. Hos nesten alle vepser (både stilkveps og planteveps) utvikler ubefruktede egg seg til haploide hanner, mens befruktede egg blir diploide hunner.
Eggets anatomi
Et egg er den største (og dermed viktigste) bidragsyteren til fosterutvikling. En sædcelle bidrar på sin side kun med genetisk materiale; all næring og intern cellestruktur kommer fra egget. Hos mange typer egg vil eggcellen allerede før befruktningen ha en klar orientering (opp ned, foran-bak), som blir fosterets virkelige orientering. Ofte vil den nederste vegetative polen og den øverste animalske polen være synlig forskjellige. Hos andre vil punktet der sædcellen trenger igjennom, avgjøre fosterets orientering i forhold til egget.
Ytterhinne
Egg er omgitt av en eller annen form for hinne eller skall. Dette laget beskytter ikke bare mot skade og uttørking, men har også en funksjon under befruktningen med å binde og sile sædceller. Hos koraller, svamper, pigghuder og andre dyr som gyter i åpne vannmasser, må yttermembranen kunne skille artens egne spermier fra andre arters. Hos virveldyr kalles den ytre hinnen chorion.
Hos mange dyr med ytre befruktning gjennomgår egget en forandring etter befruktningen, der eggets ytterskall forandrer seg og blir mindre gjennomtrengelig. Hos amfibier kommer eggene ut som pepperkornstore klumper. Umiddelbart etter at de kommer ut av hunnen, reagerer eggene med vann, og det ytre laget eser opp til en gelékappe. Befruktningen må skje før eggene eser opp; etter dette er de ugjennomtrengelige. Meitemark legger eggene i en slimkokong som gjør samme nytten. Slimkokongen tørker etterhvert inn og utgjør en form for skall. Egg hos insekter, snegler, krypdyr, fugler og andre dyr med indre befruktning utrustes med et skall i morens kropp etter at egget er befruktet. Hos morkakedyr er chorion en viktig faktor i dannelsen av morkaken.
Hos mange parasitter, særlig rundormer, har eggene en ekstremt motstandsdyktig kutikula som gjør det i stand til å tåle for eksempel magesyre og langvarig tørke.
Eggeskall
Hos dyr med svært tykke eggeskall (slik man finner hos mange skilpadder, krokodiller, fugler og deres forfedre dinosaurene) oppfyller skallet også funksjonen med å frakte oksygen til fosteret og karbondioksid ut. Slike eggeskall er derfor porøse. Disse porene er fra 5 til 15 µm, store nok til å slippe gjennom de aktuelle gassene, men ikke så store at vann siver ut og egget tørker inn. Mengden porer i overflaten og tykkelsen på skallet vil være begrenset. Blir eggeskallet for tykt og porene dermed for lange, vil ikke diffusjonen av gasser gjennom porene være effektiv nok. Dette kan kompenseres med flere porer, men det går i sin tur ut over styrken til skallet. Virkelig store egg nærmer seg derfor grensen for hvor store egg kan bli uten enten å knuse under sin egen vekt eller kvele fosteret. Fossile eggeskall fra langhalsdinosaurer viser egg på størrelse med en basketball, noe som trolig er den praktiske øvre grensen for størrelsen på et egg på land.
Eggeskallet hos de fleste havdyr har ikke samme funksjon med å holde egget oppe som hos landdyr og er tynt og gjennomsiktige, mens landlevende dyrearter gjerne har hvitt eller pergamentfarget skall. Spurvefugler har imidlertid vanligvis fargede egg. Grunnfargen kommer fra pigmentet biliverdin og er gjerne blå eller grønn. Protoporfyrin gir røde eller brune flekker. Foruten å kamuflere egget, bidrar pigmentene også til å gjøre skallet mindre sprøtt. I områder med lite kalk i grunnen er egg gjerne mer fargede, og de første eggene en hunnfugl legger er lysere enn de senere, når hunnens kalklager begynner å bli tomt. Også bakkelevende fugler som ender, nattravner og mange vadefugler har fargede egg.
Hos fugler, skilpadder og i noen grad krokodiller fungerer eggeskallet som en kilde for kalk til skjelettet. Eggeskallet hos de fleste krypdyr og hos eggleggende pattedyr er læraktig og har lite kalk. Hos disse gruppene er plommen hovedkilden til kalk for fosteret, hvilket har gjort det mulig å utvikle forskjellige former for levendefødsel hos disse gruppene.
Eggtyper
Egg deles ofte inn etter den relative mengden plomme som micro-, meso- og macrolecithale egg (av latin lecithus «plomme») og måten slike egg danner de første fosterstadiene. Celledelingen og dannelsene av fostre varierer en del i dyreriket, men hos alle rekker med unntak av svamper dannes det en blastula, en hul ball av celler.
Hos egg med ingen eller lite plomme er denne prosessen relativt ukomplisert. Hos egg med middels plomme har celledelingen problemer med å nå gjennom plommemassen, og blastulaen har derfor ofte en vegg bestående av flere celler, der hulrommet befinner seg i den minst plommerike delen. Hos egg med stor plomme (slik som fugleegg) har ikke celledelingen noen mulighet til å splitte opp plommemassen, men danner i stedet en skive på toppen av plommen, som senere vokser rundt og omslutter den.
Egg med liten plomme gir gjerne opphav til ganske uferdige organismer som ikke likner de voksne (larver), mens egg med mye plomme kan gi opphav til velutviklede ungdyr, såkalt direkte utvikling. Inndelingen av egg etter den relative mengden med plomme er i utgangspunktet ment for egg av virveldyr, men prinsippet gjelder for mange dyregrupper. Ikke alle egg passer inn i dette skjemaet. En del av de holometabole insektene, slik som maur og sommerfugler, har sekundære larver. De legger ganske store egg i forhold til det voksne dyret som likevel klekker til larver som helt forskjellige fra de voksne.
Egg med liten plomme
Microlecithale egg er små egg med liten plomme. Plommemassen er jevnt fordelt i egget. Hos svamper og nesledyr deler eggcellen seg direkte og former en larve som nærmest er en morula med flimmerhår (hos nesledyr kalt planula), som så vokser direkte opp til det voksne individet eller danner voksne individer gjennom knoppskyting.
Hos placentale pattedyr, der næring til fosteret kommer fra moren og hele fosterutvikling foregår innen i moren, har egget blitt redusert i størrelse til det essensielt er en naken eggcelle; se zygote.
Egg med stor plomme
Macrolecithale egg har en stor plomme. Eggene er fåtallige, men fosteret rekker å gjennomgå en mer eller mindre fullstendig fosterutvikling før de forlater egget. Virkelig macrolecithale egg finnes bare hos to dyregrupper: blekkspruter og virveldyr. Eggleggende fløyelsormer har egg som gjennomgår en liknende utvikling, og eggene til leddormer har også relativt mye plomme, og mange arter forlater egget som en miniatyr av de voksne dyrene.
Macrolecithale egg gjennomgår en annen type fosterutvikling enn de mindre typene. Fosteret er ikke i stand til å omslutte hele plommen med en gang, og utvikler seg som en fosterplate på toppen av plommen som først senere omslutter hele plommemassen. Denne formen for fosterutvikling er den vanlige hos beinfisk, selv om fiskerogn kan være svært små. Beinfiskenes små egg er ikke store nok til å gi direkte utvikling på tross av den relativt store andelen plomme, og gir opphav til yngel. Hos landlevende dyr gjør det store volumet i forhold til overflaten at macrolecithale egg må ha strukturer som hjelper til med å frakte oksygen til fosteret og frakte bort eller oppbevare avføring, slik at fosteret ikke blir forgiftet i egget. Insekter har også egg med foholdsvis mye plomme, men løser i stedet problemet med å splitte opp plommen ved at kjernen i eggcellen deler seg uten at det dannes cellemembtraner mellom dem. Først når en rekke cellekjernenr er dannet og fordelt rundt plommen, dannes cellemembranene.
Foruten blekkspruter finnes macrolecithale egg hos bruskfisk, krypdyr, fugler og eggleggende pattedyr. Eggene til kvastfinnefisker er opptil 9 centimeter i diameter, og ungene gjennomgår fullstendig forvandling mens de lever av plommen i hunnens livmor.
Egg hos pattedyr
Eggene til de eggleggende pattedyrene (nebbdyr og maurpiggsvin) er macrolecithale og likner dem man finner hos krypdyr. Pungdyrenes egg utvikler seg inne i kroppen til hunnen, men fosteret er fortsatt svært lite utviklet når de fødes, og må kunne betegnes som en «larve» i biologisk forstand. Hos pattedyr med morkake er egget uten plomme. Det utvikler en navlestreng fra strukturer som ellers ville vært en del av plommesekken, slik at fosteret kan gjennomføre en direkte utvikling i morens liv.
Eggkapsler
En eggkapsel (ootheca, oothek) er en struktur som ligger utenpå ett eller flere egg for å beskytte dem. De fleste eggkapsler dannes fra et proteinrikt skum som skilles ut fra moren sammen med egget og herder i kontakt med det ytre miljøet (vann eller luft). Hos noen arter blir eggkapslene forsterket med materiale fra omgivelsene, og det finnes grupper som bygger eggkapslene sine selv.
Enkelte dyr med mange, små egg, som kakerlakker, skiller ut eggkapsler som kan inneholde mange små egg. Blekkspruter, skater og mange haier, som har macrolecithale egg, skiller ut eggkapsler som inneholder et enkelt egg. Bare to rokkearter har eggkapsler med flere egg. Eggkapslene fra rokker driver ofte i land langs kysten. Edderkopper spinner et underlag av edderkoppsilke som hunnen legger eggene på. Dette pakker de så sammen ved hjelp av mer silke og lager en eggkapsel på den måten. Noen arter av skolopendere bygger mange enkeltkapsler av jord og legger et egg i hver. Slimet som omgir metemarkens egg, danner et rør og lukker seg i begge ender i det partnerne kryper videre. Denne slimkapselen stivner når den tørker og blir til en eggkapsel.
Eggleggende og levendefødende
Egg finnes hos alle dyr som reproduserer seg seksuelt, selv hos dem som vanligvis kalles levendefødende. Det finnes en rekke mellomformer, fra fullt eggleggende til virkelig levendefødende. Slike tilpasninger finnes hos alle klasser av virveldyr, med unntak av kjeveløs fisk og fugler. Avhengigheten av eggeskallet som kalkkilde hos fugler, skilpadder og til en viss grad krokodiller har gjort at ovovivipari og vivipari (levendefødsel) aldri har utviklet seg i disse gruppene.
Eggleggende (Ovipari)
De aller fleste dyr legger egg, slik at fosterutviklingen fortsetter utenfor morens kropp. Dette er den originale formen for forplantning i dyreriket, og finnes i alle rekker av dyr. Egg er næringsrike og utgjør fristende måltid for andre dyr. Forskjellige dyregrupper har utviklet forskjellige strategier for at nok egg skal overleve fram til klekking, inkludert massegyting hos mange marine dyr, gjemme eller grave ned eggene slik mange amfibier og krypdyr gjør, bygge tuer eller ból slik eusosiale insekter gjør eller ruging slik vi finner det hos fugler.
Ovovivipari
Hos noen dyr beholdes eggene inne i hunnens kropp til de klekkes. Denne formen for egglegging kalles ovovivipari – «egg-levendefødende». Dette forekommer hos en del fluer, beinfisk, haier og hos mange grupper av skjellkrypdyr, blant annet firfisle og huggorm.
Hos mange skjellkrypdyr er det utviklet strukturer som tillater plommesekken å feste seg til livmoren og i varierende grad ta opp næring. Denne formen for fosterutvikling faller midt mellom ovovivipari og virkelig levendefødende. Pungdyrene har en liknende situasjon der egget klekker i morens livmor, og moren skiller ut en «livmormelk» som taes direkte opp av fosteret. Plommesekken fester seg til livmorveggen og tar opp noe næring. Likevel er det i det vesentlige plommen som er hovednæringen, i alle fall for de tidligste stadiene. En tilsvarende blandet situasjon finnes hos en del haier. Fossile fostere til panserhaier viser at denne formen for fosterutvikling er gammel.
Levendefødende (vivipari)
Virkelig levendefødende (vivipari) er en situasjon der fosteret ikke først og fremst lever av plommen, men får all eller nesten all næring direkte fra moren. Egget er lite og inneholder nesten ikke plomme. Dette finnes fullt utviklet bare hos de placentale pattedyrene, noen haier og skinkene i slekten Mabuya. Her gir moren fosteret næring gjennom en modifisert plommesekk. Hos enkelte levendefødende trefrosker tar fosteret opp næring gjennom spesialiserte gjeller. Levendefødsel har utviklet seg separat i alle gruppene.
Egg som næring
Egg, særlig eggeplommer, er næringsrike. Egg fra fugler, spesielt høns, utgjør et nyttig næringsmiddel og eggproduksjon er en viktig del av landbruket. Særlig i eldre tid var egg av høns og andre fugler viktig, siden de kan holde seg ferske svært lenge. Et ubefruktet hønsegg vil normalt kunne holde seg i to måneder i kjøleskap. Fiskeegg fra flere arter saltet og røkt til kaviar vil også kunne holde seg i månedsvis.
Egg fra andre grupper er også næringsrike. I mange land jaktes det på egg fra skilpadder, og rogn fra en del fiskearter er en viktig bifangst i form av kaviar. Eggene er den eneste biten av kråkeboller som spises.
På grunn av det høye næringsinnholdet er det også mange dyr som gjerne spiser egg. Bjørn graver opp maurtuer for å få tak i mauregg. Gyting hos koraller og andre fastsittende dyr er et vesentlig bidrag til næringen til bardehvaler, brugde og andre havlevende filterspisere. Både sjøfugl og krepsdyr samler seg i store mengder når dolkhaler går i land og gyter, og filtrerer egg ut av sanden. Rovdyr og mennesker som graver opp egg er en alvorlig trussel mot mange havskilpadder. Samlet gyting eller egglegging er vanlig hos mange marine dyr, og er måte å unngå at rovdyr klarer å spise alle eggene.
Egg i kulturen
Ettersom nye dyr kommer ut av egg, har egg vært et mye brukt symbol i mytologi og kultur. Mange mytologier har en forestilling om et verdensegg som er opphav enten til verden selv eller til de første gudene. Verdensegget som opphav til universet finnes i vedisk mytologi. I flere versoner av fønikisk, egyptisk og gresk mytologi ble den første guddommen klekket fra et egg. Kinesisk mytologi faller mellom de to tradisjonene, der verdensegget gir opphav til Pangu, som skaper verden av de to halve eggeskallene. Både i kristen og jødisk tradisjon har egget vært et fruktbarketsymbol og er særlig forbundet med våren og med gjenfødelse. Denne tradisjonen er adskillig eldre enn kristendommen og strekker seg trolig 5000 år bakover. I dag kjennes denne tradisjonen først og fremst gjennom påskeegg.
Verdensegget er også viktig i mer moderne mytologier og fortellinger med mytologisk preg. Teosofien, slik den ble framlagt av Madam Blavatsky på slutten av 1800-tallet, var inspirert av vedisk mytologi og inneholdt forestillinger om et verdensegg. I diktsamlingen the Greek Myths fra 1955 figurerer det Orphiske egg fra tradisjonell gresk mytologi.
Tranby kirke
Tranby kirke er en langkirke fra 1855 i Lier kommune, Viken fylke.
Byggverket er i stein og har 360 plasser.
Adkomst til stedet er via fylkesvei 282.
Rolf Kluge
Rolf Kluge er navnet til flere personer:
Hellas under Sommer-OL 1988
Hellas under Sommer-OL 1988. Tjue sportsutøvere fra Hellas deltok i fem sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. De kom på delt 46.-plass med en bronsemedalje. Bryteren Kharalambos Kholidis var gresk flaggbærer under åpningsseremonien.
Gjerdrumsbakken Opp
Gjerdrumsbakken Opp er et motbakkeløp i Våler som arrangeres av Vaaler IF i hoppanlegget Gjerdrumsbakken. Løpet ble første gang arrangert i 2007.
Løypa starter på sletta ved Gjerdrumsbakken og følger anleggsveien opp til begynnelsen av stillaset for ovarennet. Derfra følger løypa tretrappene til toppen hvor det er målgang. Løypa er rundt 750 meter lang og har en høydeforskjell på ca. 100 meter.
Ignatius Jakob III
Mor Ignatius Jakob (Ya’qub) III (født 12. oktober 1912 i Bartalla, dagens Irak; død 26. juni 1980 i Damaskus, Syria) var syrisk-ortodoks patriark av Antiokia.
Ignatius Jakob, som siden 1950 var metropolitt av Beirut og Damaskus, ble i 1957 valgt til patriark av Antiokia. To år senere flyttet han patriarkatets sete fra Homs til Damaskus, der det fremdeles ligger.
I et forsøk på å lege splittelsen mellom den syrisk-ortodokse kirke av Malankara og den malankarisk-ortodoks-syriske kirke i Kerala (India) opphøyet han i 1964 lederen for sistnevnte, Baselios Augen, til Østens katolikos og metropolitt av Malankara. Samlingen ble imidlertid ikke langvarig, og de to kirkene delte seg på nytt i 1975.
Ignatius Jakob bidro sterkt til bevaringen av og forskningen på syrisk kirkemusikk, og skal selv ha vært en habil sanger.
Columbi egg
Columbi egg er et uttrykk som brukes om en rimelig enkel løsning på et innviklet problem: Christofer Columbus banket et egg i bordet slik at det ble stående uten å falle. Uttrykket er også benyttet i diskusjoner om kreativitet.
Bakgrunn
I Sør-Amerika finnes historien i en litt annen versjon: Colombus kakker ikke på egget, men setter det ned i en liten haug av salt.
Anekdoten er beslektet med historien om den gordiske knute.
I uttrykket Columbi egg er Columbi genitivsform av Columbus, jf. uttrykket Pauli ord etter apostelen Paulus og Jesu Kristi disipler etter Jesus Kristus.
ISO 3166-2:MN
ISO 3166-2:MN er Mongolias del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
Rolf Kluge (redaktør)
Rolf Kluge (født 27. desember 1923 i Oslo, død 26. november 2007 ) var en norsk journalist og redaktør. Fra 1961 til 1991 var han redaktør i Asker og Bærums Budstikke i Asker og Bærum.
ISO 3166-2:MN
For Mongolia er det definert koder for én hovedstad og 21 provinser.
Rolf Kluge (redaktør)
Kluge hadde mag.art. fra 1957, og hadde arbeidet som journalist i Adresseavisen og Aftenposten før han ble redaktør i Asker og Bærums Budstikke.
ISO 3166-2:MN
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er MN, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Mongolia. Andre del er en av følgende:
Rolf Kluge (redaktør)
Han var sentral i Norsk Redaktørforening, der han var formann fra 1974 til 1978 og generalsekretær fra 1992 til 1993.
Östers IF
Östers IF er en svensk idrettsklubb fra byen Växjö, som også kalles Öster. Klubben ble grunnlagt 20. april 1930 og er per 2022 aktive i fotball og bandy.
Fotball
I sesongen 2022/2023 spiller A-laget i fotball for herrer i Superettan.
Öster er blitt svensk mestere fire ganger; i 1968, 1978, 1980 og 1981. 1968 var første sesongen laget spilte i Allsvenskan, og det var første gang en klubb har vunnet Allsvenskan i sin debutsesong. Klubben vant Svenska Cupen i 1977. I Europa har de spilt mot lag som FC Bayern München, FC Barcelona og Juventus FC.
Slemdalsvingen (Oslo)
Slemdalsvingen (1–93; ingen partallsadresser) er en vei på Slemdal i bydel Vestre Akeri Oslo. Den går østover fra Risalleen og parallelt med Holmenkollbanen på sørsiden til mellom Ris og Gaustad stasjon. Den ender som blindvei like nord for Viggo Hansteens vei.
Navnet ble vedtatt i 1986. Tidlgiere hadde husene her adresse Slemsdalsveien.
Fylkesvei 3916
Fylkesvei 3916 går mellom Smimoen og Rønningen i Vennesla kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 68 (Vest-Agder).
Kronprins
Kronprins er i Norge, Danmark og Sverige tittelen til en prins som står først i arverekkefølgen til kongetronen. Den kvinnelige tilsvarende tittelen er kronprinsesse, og denne tittelen brukes også av kronprinsens ektefelle.
I andre europeiske monarkier brukes ikke tittelen kronprins, men tronarvingen gis en egen tittel:
Wertherdrakt
Wertherdrakt, på tysk Werther-montur og Werther-Tracht, på fransk drakt à l'anglaise («i engelsk stil»), er en drakthistorisk betegnelse på en opprinnelig amerikansk eller engelsk mannsdrakt som oppstod på 1770-tallet. Drakten bestod av langskjøtet frakk med høy krage og breie slag, vest, trange bukser, høye skaftestøvler og sylinderformet hatt med brei brem. Den dannet grunnlag for seinere tiders «moderne», formelt herreantrekk i vestlig mote.
Werther-drakt er oppkalt etter hovedpersonen i Goethes populære roman Den unge Werthers lidelser fra 1774. Der bærer helten som fremskrittsvennlig borger engelskpåvirket drakt, et uttrykk for ungdommelig modernitet og personlig frihet og en protest mot gammeldagse manérer.
Historikk
{| Ifølge Goethes Den unge Werthers lidelser bestod Werther-drakten av en mørk blå frakk med messingknapper, høy, nedbrettet krage og brede slag (revers), en kort, gul vest, trange, gule bukser av lær eller hjorteskinn stukket ned i halvhøye ridestøvler samt en halvhøy, grå sylinderhatt med bred brem, forløperen til flosshatten. Romanen var del av samtidens romantiske ungdomsbevegelse Sturm und Drang og ble svært populær. Boka påvirket en mengde ungdommer som ville etterlikne sin følsomme helt, ikke bare i klærne, men av og til også ved å begå selvmord. «Selvmordssmitte» har derfor siden blitt kalt werther-effekt.
Wertherdrakten har røtter tilbake til den flamske barokkmoten tidlig på 1600-tallet. Denne ble i en forenklet utgave tatt med av de engelske nybyggerne til Amerika i form av en såkalt puritanerdrakt. Der utviklet den seg videre, delvis uavhengig av hoffmoten i europeiske kongehus, og kom tilbake til Storbritannia og Europa på slutten av 1700-tallet. Med denne engelske drakten kom nye strømninger i den europeiske herremoten. Krageløse, åpne justaucorpser, vester med lange skjøter, trange knebukser (culottes), strømper og sko ble nå erstattet av romsligere frac, vest som var skåret rett av ved livet, samt mellomlange pantalonger i stramme ridestøvler. Pastellfarget silke og brokade ble samtidig byttet ut med ull og grovere stoffer i kraftige, mer naturlige farger.
I Frankrike, der moten à la française («på fransk vis») fulgte hofflivets konservative, rokokkopregede Louis seize-stil, ble den nye klesstilen kalt à l'anglaise. Der gjorde den engelske drakten seg særlig gjeldende etter den franske revolusjonen i direktoartiden på 1790-tallet, en periode da drakten også ble etterliknet av incroyables, unge moteløver som karikerte stilen, ofte i kombinasjon med napoleonshatt. Werther-drakten ble videreført i den vestlige kulturen på 1800-tallet og utviklet seg i løpet av århundret til frakk og dress med langbukser, jakke, vest, skjorte og slips omtrent slik vi kjenner i formelle herreantrekk i dag.
Liknende motefenomener i samtida
Også i Frankrike ble den nye tids opprørstrang og frihetsbevegelser på slutten av 1700-tallet uttrykt gjennom klesdrakten. Under den franske revolusjonen fra 1789 kledte for eksempel sanskulottene seg i langbukser og luer etter forbilder fra klærne hos fiskere og arbeidsfolk. Langbukser og andre motetrekk ble en protest mot aristokratiets gammeldagse knebukser og pudderparykker. Det ble også tegnet reformdrakter i franske nasjonalfarger. På 1790-tallet oppstod dessuten en overdrevent jålete ungdomsmote blant såkalte incroyables og merveilleuses som en slags motbevegelse til politikken.
Orkdal vidaregåande skole
Orkdal vgs. ligger sør for Orkanger sentrum, og ligger idag på stedet der Follo gård lå. Skolen kalles på folkemunne bare «Follo» eller «Phollo».
Skolens historie
Orkdal Landsgymnas ble etablert i 1923, etter at Orkdal herredsstyre samme år hadde vedtatt å kjøpe Follo gård til skoleformål. Skolen ligger fremdeles på samme sted, og noen av de gamle gardsbygningene er bevart. Hovedbygget på Orkdal vidaregåande skole var sorenskriverbolig på Follo fra ca. 1695 og ble ombygget til sveitserstil midt på 1880-tallet. Det er det eldste skolebygget som er i bruk i Sør-Trøndelag. Bygningen inneholder nå administrasjon og bibliotek. Follos gamle stabbur finnes fremdeles på skoleområdet. Bevart er også D- og A-bygget, som nå rommer henholdsvis avdelingene for musikk, dans og drama og samfunnsfag og økonomi.
Skolens første rektor var Asbjørn Øverås. Det første elevkullet talte 31, hvorav 28 tok examen artium i 1928. Av de første artianerne var 4 kvinnelige. Da Øverås i 1938 gikk over i en stilling som rektor ved Trondheim katedralskole, hadde elevmassen vokst til 350. Skolen var da landets største landsgymnas.
Øverås ble etterfulgt av rektor Arne Salveson. Han ble i 1942 avsatt og sendt til Falstad fangeleir for å ha motarbeidet nazifiseringen av skolen. NS-laget ved skolen hadde da skrumpet fra 44 medlemmer i 1940 til 2 høsten 1941. I Salvesons sted ble det innsatt en kommissarisk rektor, teolog og framhaldsskolelærer J. B. Strand. Landsgymnaset ble flyttet til Orkanger folkeskole og Follo overtatt som leirområde for tyske soldater. Ved krigens slutt var 600 soldater innkvartert i skolebygningene.
Salveson var tilbake som rektor straks etter frigjøringen i 1945. Skolebygningene var nå ikke egnede for undervisning. Tildels var den gamle bygningsmassen nedslitt, tildels var det foretatt bygningsmessige endringer og tilbygg. Det var dessuten gravd løpegraver og oppført bunkere. Rektor Salveson klarte å få til et samarbeide med den tyske kommandanten Otto Stopat, som førte til at gymnaset med stor arbeidsinnsats og velvillig tilførsel av materiale fra tysk side kunne flytte tilbake til Follo høsten 1945.
I 1946 ble Salveson etterfulgt av Trygve Ræder som var rektor fram til 1968. Senere har Torgeir Slåstad, Kjell Viken, Finn Sæther, Steinar Høynes og Kristoffer Uppheim vært rektorer.
I 1936 hadde man store planer for å bygge ut Follo. Det skulle blant annet bygges et utendørs svømmebasseng i sørenden av skoleområdet. Det ble det ikke noe av.
Orkdal vidaregåande skole og Meldal videregående skole har i lang tid hatt et tett samarbeid for å ivareta og utvikle studietilbudet i regionen.
Skolens framtid
Skolens framtid er lenge blitt diskutert på lokalpolitisk nivå. Det er flere ganger lagt fram forslag om å flytte hele skolen til Orkanger sentrum der fasiliteter allerede ligger med treningssenter, idrettshall, utendørs idrettsanlegg og flere fotballbaner i Idrettsparken, deriblant en oppvarmet kunstgressbane.
Disse planene er til nå sett på som uaktuelle, og man ser i stedet på mulighetene for å rehabilitere skolen der den ligger i dag.
Kunstfrossen skøytebane
Idrettslagene i Orkland samarbeider med Orkdal vidaregåande skole om å lage en bane som kan tjene idretten i hele regionen med islek for barn i nærområdet og idrettslinja ved Follo. Banen er planlagt i samarbeid med skøytekretsen i Sør-Trøndelag og er allerede teknisk godkjent av departementet. Ismaskineriet trekker varme ut av banen for å lage is og leverer 25 graders varme.
Utdanningsprogrammer
Orkdal vidaregåande skole tilbyr disse utdanningsprogrammene:
Olberg kirke
Olberg kirke er en laftet korskirke av tømmer og har vesttårn i bindingsverk, reist på Noresund i årene 1857–1859. Kirken er utvendig panelt og hvitmalt og ble innviet 19. oktober 1859, da den erstattet gamle Olberg stavkirke fra middelalderen. Stavkirken ble revet like etter innvielsen av den nye kirken. Olberg kirke har egen kirkegård med leggplass. Kirken har tradisjoner som hovedkirke og eies av Krødsherad menighet, som også eier kirkene på Glesne og Veikåker. Kirkebyggene forvaltes av Krødsherad kirkelige fellesråd i Eiker prosti i Tunsberg bispedømme.
Olberg kirke har 600 plasser og ligger like sør for bygdesenteret Noresund i Krødsherad kommune, i Viken fylke, på nordøstbredden av innsjøen Krøderfjorden og langs tidligere riksvei 7 mellom Hallingdal og Ringerike, nå fylkesvei 280 gjennom Krødsherad. Den nye kirken ligger så vidt litt lenger vekk fra strandkanten enn den gamle stavkirken lå, men ellers på samme plassen. Litt sør for kirken står også den gamle eika som dikterpresten Jørgen Moe kalte «Den gamle Mester», nærmere bestemt på prestegården Nordre Bjertnes, der Moe bodde mens han var kapellan i bygda i årene 1853–1863. Eiketreet står der fortsatt og ble vernet som naturminne i 1914.
Villa Farnese
Villa Farnese, også kjent som Palazzo Farnese og Villa Caprarola, er et gods i byen Caprarola i provinsen Viterbo i regionen Lazio i Italia. Den ligger ca. 56 km nordvest for Roma). Den må ikke sammenblandes med Palazzo Farnese og Villa Farnesina som ligger i Roma.
Olberg kirke
Om kirkestedet
Det fortelles at det har stått to kirker på Olberg før dagens kirke ble reist. Den første skal ha blitt reist på et tidligere gudehov straks etter at kristentroen ble antatt her i bygda, altså i årene etter år 1050. Denne kirka skal ha vært viet til Hellige Olav og ha stått på den såkalte kirkehaugen ved Olberg i rundt 150 år, og må i så fall ha vært ei stolpekirke. Omkring år 1200 skal det ha blitt reist ei nye herredskirke på Olberg, som i så fall må være synonym med stavkirken dem rev der i 1859. Den kan ha blitt reist omkring år 1200, men dette kan ikke lenger dokumenteres. Det foreligger heller ingen beviser for ei tidligere kirke på denne plassen.
Villa Farnese
Villa Farnese er en stor bygning fra renessansen, bygd ca. 1550, som ligger ved foten av Ciminifjellene, et vulkansk område med tett skog. Bygningen har 5 sider, og er bygd i en gyllenrød steinsort.
Fleksnes fataliteter
Fleksnes fataliteter (ofte bare omtalt som Fleksnes) er en norsk komiserie som gikk sporadisk på NRK fra 1972 til 1988. Serien handlet om den selvgode og stakkarslige ungkaren Marve Almar Fleksnes, spilt av Rolv Wesenlund. Rollen som «Modern» (Magnhild) ble spilt av Aud Schønemann og «Fadern» av Finn Mehlum.
Olberg kirke
Om kirkestedet
Kirkesognet omtales først i skriftlige kilder i et middelalderdiplom datert 15. februar 1389 (DN IV:558). Krødsherad var eget prestegjeld i katolsk tid, men etter reformasjonen i 1536/1537 ble Olberg kirke anneks til Holmen kirke i Sigdal. Slik forble det, inntil Sigdal prestegjeld ved kgl. res. av 18. desember 1959 ble delt i to. Slik gjenoppsto altså Krødsherad prestegjeld fra samme dato. Prestegjeldene i Norge ble imidlertid avviklet på begynnelsen av 2000-tallet, til fordel for kirkelige fellesråd og menighetsråd.
Villa Farnese
Byggingen av godset ble bestilt i 1559 av Alessandro Farnese den yngre. Han valgte Giacomo Barozzi da Vignola som arkitekt, og han jobbet med Villa Farnese til sin død i 1573.
Fleksnes fataliteter
Den opprinnelige Fleksnes-serien ble spilt inn sporadisk mellom 1972 og 1982. I 1983–1984 foretok Wesenlund og Aud Schønemann to omfattende Fleksnes-turnéer, som dekket både Norge og Sverige, med teaterstykket Jada, vi elsker. Stykket hadde sin urpremiére i juni 1983 i Tønsberg, og ble en stor kassasuksess. I 1988 ble stykket Jada, vi elsker spilt inn og sendt som en ny TV-episode. Det ble samme år (1988) dessuten laget en del nye vignettscener med Fleksnes, i forbindelse med at serien ble sendt i reprise.
Olberg kirke
Om kirkestedet
Da danskekongen, av økonomiske årsaker etter den store nordiske krig, i 1723 bestemte seg for å selge kirkene i Norge ble Olberg kirke solgt til kammerråd Lars Moss, sammen med de øvrige kirkene i daværende Sigdal prestegjeld. Samme år kjøpte imidlertid Iver Olssen Kolsrud, på folkemunne kalt «Kongen i Sigdal», samtlige kirker. Først etter hans enkes død i 1777 fikk Anders Olssen Ringnes og Torsten Narvessen Kopseng kjøpt tilbake kirkene på allmuens vegne. Skjøte på kirkene ble utstedt 7. juli 1777.
Villa Farnese
Filmografi
TV-serier Medici:Masters of Florence
Fleksnes fataliteter
I 2002 sendte NRK en spesialepisode som var tenkt som en avslutning på serien.
Serien om Fleksnes bygde på den britiske serien Hancock’s Half Hour skrevet av Ray Galton og Alan Simpson. Denne serien ble skrevet om til norsk og regissert av den svenske instruktøren Bo Hermansson og fikk musikk av komponisten og arrangøren Egil Monn-Iversen. Fleksnes fataliteter skulle opprinnelig bare ha et fåtall episoder, men programmet ble svært populært og derfor utvidet med stadig nye episoder.
Olberg kirke
Om kirkestedet
Kirkegården er av middelaldersk opprinnelse, men var i 1724 fortsatt ikke inngjerdet. Da ble den imidlertid oppmålt for å bli gjerdet inn bak et laftet gjerde. Det skulle også lages to portaler i gjerdet, hver minst 1,5 favn bred og med tak og skurv over. Leggplassen ble utvidet flere ganger i løpet av 1800-tallet. På kirkegården, foran vesttårnet på kirken og litt nærmere bredden av Krøderfjorden, ble det i 1939 reist et gravkapell, men dette har siden blitt ombygd og påbygd til kirkestue. Olberg kirkestue, slik den står i dag, ble vigslet i 1992.
Fleksnes fataliteter
Serien ble raskt en stor suksess, ikke bare i Norge, men også Sverige, Danmark og Island der Marvefiguren og Rolv Wesenlund lenge ble regnet som en av samtidens mest kjente nordmenn. Verdens Gang (VG) beskrev den i 1973 som en av de største TV-suksesser i NRKs historie.
Olberg kirke
Kirken
Det eksisterte planer om å erstatte den gamle stavkirken på Olberg, helt fra en besiktigelse av kirken i 1673, men det ble ikke noe av den gangen. Dikterpresten Jørgen Moe initierte i 1853 gamle planer overfor formannskapet om å reise ei ny kirke på plassen, og fikk tilslutning til det. Arkitekt H. E. Schirmer ble engasjert for å utarbeide et utkast til en ny trekirke, og tegningene ble fremlagt for formannskapet høsten 1854, men det første utkastet ble for kostbart å reise. Det ble derfor bestemte at man skulle bruke Holmen kirke i Sigdal som model for den nye kirken. En slik løsning var også diskutert tidligere. Holmen kirke var imidlertid reist med basis i tegningene til Bamble kirke, så arkitekt Hansteen i Drammen tillempet planene for Bamble og Holmen kirker, med hensyn til behovene i Krødsherad. Dette ble godtatt og byggearbeidene ble satt i gang 1857.
Fleksnes fataliteter
Wesenlund ble i 1975 tildelt den svenske utmerkelsen «TV-Topp 1974» for serien. Begrunnelsen for prisen var følgende: «Med komisk genialitet og sikker fremstillingsevne har skuespilleren gjort Fleksnes' vansker til en strålende TV-fornøyelse».
Olberg kirke
Kirken
Nye Olberg kirke ligner mye på Holmen kirke i Sigdal, men den innvendige gotiserende ornamentikken ble noe forenklet og de såkalte eselryggbuene i Holmen kirke ble byttet ut med regulære spissbuer. Da den nye kirken var reist og innviet i 1859 ble den gamle stavkirken revet, men noe av kirkeinventaret ble likevel reddet. Skip og kor er laftet opp som én rektangulær enhet med saltak i vest–øst-retning og tilført smale korsarmer med saltak mot nord og sør, midt på langsidene. Gulvet i korsarmene ligger to trappetrinn over gulvet i skipet. Korsarmene har portal i gavlveggene med forrom med trapp til gallerier i to høyder. Ved vestveggen er det reist et kraftig tårn i bindingsverk. Inntil østre korvegg er det reist et lite sakristi med saltak.
Fleksnes fataliteter
I 1974 produserte Norsk Film en kinofilm om Fleksnes, Den siste Fleksnes.
Olberg kirke
Klokketårnet
Det kvadratiske vesttårnet har våpenhus i tårnfoten, trapp opp til galleriet og videre opp til klokkestua, som har fire gavler dekket med saltak i de fire himmelretningene. Klokkestuas gavlvegger er dratt inn cirka 30 cm i forhold til tårnoppbygget. Hver av gavlveggene i klokkestua har høye og smale, rektangulære lydglugger med midtpost. Over klokkestua har tårnet høy åttekantet hjelm og ei kort spirstang med kule og fløy.
Fleksnes fataliteter
I anledning 50-årsjubiléet til Fleksnes fataliteter sendte NRK i reprise 24. desember 2022 en dokumentar med intervjuer om serien. Dokumentaren var opprinnelig fra 2002.
Olberg kirke
Klokketårnet
Klokkestua er bestyrket med to kirkeklokker, hvorav den ene er av middelaldersk opprinnelse. Middelalderklokka er avlang i formen og har kun en rill over slagringen, rett kant nederst og ei enkel bøylekrone. Klokken er ellers udekorert. Kolven er flaskeformet. Klokka har en diameter på 54,5 cm og er 67 cm høy. Den andre klokka har en diameter på 60 cm og er 65 cm høy. På denne klokken har kolven kule med en kantet forlengelse. Klokken har dessuten har et ornamentalt bånd med inskripsjonen «''Støbt af DN Herbst Kongeli Hof Klocke støber Kiøbenhavn 1786. Gud alene æren''».
Fleksnes fataliteter
Marve Fleksnes
Marve Almar Christer Fleksnes (Rolv Wesenlund) ble født i 1936. I episoden Blodgiveren oppgis fødselsdatoen som 7. juni, mens i en annen episode oppgis datoen 17. september (som er identisk med Rolv Wesenlunds fødselsdato) som Fleksnes' fødselsdag.
Olberg kirke
Interiøret
Alteret er en enkel bordinnretning, 350 cm lang, 95,5 cm bred og 104 cm høy. Altertavlen var opprinnelig et forgylt alterkors av tre, men dette ble i 1878 byttet ut med en altertavle av «Jesu dåp» på lerret, signet Axel Ender. I 1978–1980 ble en gammel altertavle fra 1706 restaurert og satt opp i kirken. Tavlen ble fargekonservert og supplert av maleren Hans Wold. Alterringen er 5-sidet og har enkle spiler som danner spissbuer. Den er brunmalt og har gullstaffering, mens knefallet er skinntrukket.
Prekestolen er fra 1699, men ble en gang i tiden 1725–1750 prydet med akantusløvverk. I samme periode fikk også stavkirken en ny døpefont med samme typen barokke akantusløvverk, utført av den samme kunsthåndverkeren. Både prekestolen og døpefonten er fremdeles i bruk. Den ukjente treskjæreren utførte dessuten et korskille til den tidligere kirken som det nå bare er noen rester igjen av på kirkeloftet.