cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emiratet Bukhara
Historie
Emiratet Bukhara ble offisielt grunnlagt i 1785, og staten skulle styres av Manghit-dynastiets emir, Shah Murad. I løpet av det 18. århundre, hadde emirene gradvis tatt kontroll over Khanatet Bukhara, fra deres posisjon som ataliq. Omkring 1740-tallet, da khanatet ble overvunnet av Nadir Shah av Persia, var det tydelig at emirene satt på makten for alvor. I 1747, etter Nadir Shahs død, hadde ataliq Muhammad Rahim Bi drept Abulfayz Khan og hans sønn, og dermed satte han en stopper for Astrakhanid-dynastiet. Fra da av tillot emirene at khanene «lekte seg» med makten, helt til Shah Murad tok over tronen som en følge av Abu l-Ghazi Khans død.
I 1868 tapte emiratet en krig med det russiske keiserdømmet, som hadde planer om kolonialisme i regionen. Russland overtok store deler av emiratets territorium, inkludert Samarkand. I 1873 ble de resterende delene til russisk protektorat, og var snart omringet av guberniaet Turkestan.
I 1920 ble Emiratet Bukhara overvunnet av bolsjevikene og erstattet med Den usbekiske sosialistiske sovjetrepublikk. Reformistene innen emiratet hadde vendt seg til de russiske revolusjonære for å få militær assistanse, etter at den konservative emiren, Muhammed Alim Khan, nektet å gi slipp på makten. Den røde armé gjennomførte et mislykket angrep i mars 1920 og deretter et vellykket et i september samme år. I dag er territoriet til det oppløste emiratet hovedsakelig Usbekistan, med unntak av visse deler i Tadsjikistan, Turkmenistan og Kasakhstan.
Gol-Lærdal-Maristubilene Ltd.
Gol-Lærdal-Maristubilene Ltd. (GLM) var et rutebilselskap som eksisterte i tidsommet 1924–1982.
Emiratet Bukhara
Kultur
Europeerne kom til Sentral-Asia omkring 1600-tallet, og der fikk de se jøder som levde i Emiratet Bukhara. De hadde navngitt dem de bukhariske jødene. Senere flyttet de bukhariske jødene seg til land som bl.a. Tadsjikistan og andre deler av Usbekistan, fordi muslimene ville tvinge dem til å konvertere til islam — eller dø. Store horder med jøder ble nødt til å flytte på seg til stadighet, for å holde seg selv og sin religion i live.
Gol-Lærdal-Maristubilene Ltd.
Historikk
Gol-Lærdal-Maristubilene hadde hovedbase i Lærdal. Selskapet ble etablert i 1924 basert på de tidligere selskapene Trygg, Lærdal Bilselskap og Gol Automobilselskap. Flere selskaper sluttet seg til seinere. Selskapets hovedrute var Lærdal-Borlaug-Gol, og veien over Hemsedalsfjellet (Borlaug – Gol) var på denne tida ikke åpen om vinteren.
På 1970-tallet ble det videreutviklet gjennomgående bussruter i Sogn og Fjordane, og GLM sine ruter Lærdal – Gol ble samordnet med rutene til Firda Billag og Sogn Billag slik at det ble gjennomgående busser Førde – Sogndal – Lærdal – Gol i korrespondanse med tog til Oslo og Bergen. GLM ble overtatt av Sogn Billag i 1982.
Statistikken fra 1978 viser at selskapet dette året hadde 24 helårsansatte, åtte busser, fem lastebiler, to tilhengere og et annet kjøretøy.
Sist på 1980-tallet ble gjennomgangsrutene Førde – Sogndal – Lærdal – Gol forlenget til Oslo. Rutene gikk inn i Nor-Way Bussekspress og fikk navnet Sogn og Fjordane Ekspressen.
Chimaeropsyllidae
Chimaeropsyllidae er en gruppe (familie) som hører til ordenen lopper (Siphonaptera). Som andre lopper er de parasitter som lever i bolene eller reirene til varmblodige dyr. Lopper regnes til de vingede insektene til tross for at alle artene er helt vingeløse.
Liv og utvikling
Disse loppene snylter blant annet på den unikt afrikanske pattedyrgruppen springspissmus (Macroscelidea).
Utbredelse
Familien finnes bare i Afrika.
Systematisk inndeling
Klassifikasjonen følger.
She’eb
She'eb er en by i Northern Red Sea-regionen i Eritrea. Den ligger på den fruktbare sletten ved foten av den østlige escarpment av det eritreiske høylandet.
Historie
Byen var åsted for en massakre under Den eritreiske selvstendighetskrigen. Hele byen ble hevet og brent til grunnen i 1988, og folk som ikke hadde vært i stand til å flykte ble beordret til å montere og deretter overkjørt med tanks, mens de som forsøkte å flykte ble skutt. Massakren drepte ca 400 mennesker, inkludert mange eldre og barn som ikke hadde vært i stand til å flykte på forhånd. Den etiopiske hæren hevdet at byen var beryktet for harboring av eritreiske opprørere.
Byen har kommet siden uavhengigheten til Eritrea i 1991 (de facto) / 1993 (de jure) og er nå åstedet for en blomstrende landbruksnæringen. Den er forbundet med asfaltert vei til havnen i Massawa via Gahtelai og bruker den samme veien, det er et knutepunkt ved landsbyen Shebah med en grusvei avvikling den østlige escarpment til Serejeqa for å koble med Asmara-Keren asfaltveien, og dermed forbinder området med alle tre av Eritreas storbyer.
Bocuse d’Or
Bocuse d’Or er et uoffisielt VM i fransk kokkekunst. Konkurransen arrangeres annethvert år i den franske byen Lyon. Konkurransen ble startet av den franske kokken Paul Bocuse i 1987. Paul Bocuse var president for Bocuse d’Or inntil hans sønn, Jérôme Bocuse, overtok tittelen i 2016.
Kandidatene kvalifiserer seg til konkurransen ved et nasjonalt uttak i sitt respektive land. Det nasjonale uttaket i Norge er konkurransen Årets Kokk. I 2008 ble det for første gang innført kvalifisering for hver verdensdel før finalen i Lyon.
Semifinaler
Kvalifiseringene arrangeres på forskjellige steder. I 2024 skal den europeiske kvalifiseringen igjen arrangeres i Norge, denne gang i Trondheim Spektrum.
Norske finalister
Norge har oppnådd gode resultater i konkurransen; Bent Stiansen (1993), Terje Ness (1999), Charles Tjessem (2003), Geir Skeie (2009) og Ørjan Johannessen (2015) har alle vunnet gull. I tillegg har Lars Erik Underthun (1991), Tom Victor Gausdal (2005) og Christopher W. Davidsen (2017) tatt sølv, mens Odd Ivar Solvold (1997), Gunnar Hvarnes (2011) og Christian André Pettersen (2019 og 2021) har bronse.
Arne Brimi var den første norske kokken som deltok i konkurransen (1987).
Finalister
Dette er listen over finalister og vinnere av Bocuse d’Or Medaljeoversikt
Salme 48
Salme 48 er en av salmene i Salmenes bok i Det gamle testamente, og er med det en av tekstene både i jødenes Tanákh og den kristne Bibelen. Salmen er en lovsang eller hymne som sammen med Salme 46 og 87, og delvis 76, 84, 122, 126 og 132 regnes til de såkalte Sionsalmene fordi disse vektlegger stedet Sion, og hevder at Jahve / Gud har et særegent forhold til dette stedet.
Teksten består av fire ulike deler. Den første delen (vers 1-4) er en henvendelse til Gud på Sion (dvs Jerusalem generelt og tempelberget spesielt). Den andre delen av salmen beretter om hvordan verdens konger som ønsker å angripe Sion – blir slått med skrekk av Guds makt (vers 5-8). Den tredje delen starter med påstanden om at man selv har erfart noe man før har hørt – og man trekker bestemte slutninger av denne erfaringen (vers 9-12). I den siste del av salmen skildres en vandring rundt festningsverket – der man iakttar Sions uinntagelige borgtårn (vers 13-15).
Datering av Salme 48
Det eldste kjente manuskriptet som kanskje er fra denne salmen er fra Qumran (ca. 200 f. Kr-70 e. Kr.) og benevnes med koden 4QPsj. Her står uttrykket «jordens konger», men dette finnes også i Salme 2:2 og 72:11. Et overveiende flertall av forskere mener likevel disse tekstene opprinnelig er langt eldre. Uttrykket «Det ytterste nord» jarkte tsafon i Salme 48:3 tyder på at Jerusalem fremdeles sammenlignet seg med det kanaanittiske gudefjellet Safon (Mount Cassius)  som er nevnt i de ugaritiske skriftene fra ca. 1450-1200 f. Kr. Den tyske forskeren Konrad Schmid har vist hvordan Jeremia 6:22-26 bevisst henspiller på Salme 48:3, 7, 9a, 11-15. Hvis man går ut fra at Jeremiaboken er blitt til i etterkant av denne profetens virke, er en opprinnelig versjon av Salme 48 rimeligvis blitt til før det israelittiske eksilet til Babylon i 587 f. Kr.
Sangerne
I introduksjonen kalles teksten en sang og en salme. Ut fra tekster som 2 Mosebok 15:12 og 21-22 der Moses og Mirjam skildres som sangledere, kan man slutte at en sang (shir) er en poetisk tekst som blir fremsagt eller sunget til en tone. Melodien trenger ikke å ligne på melodier som er populære i vår tid, men de kan ligne på andre musikalske former som f.eks. stev. Forøvrig er det ofte tale om musikkinstrumenter i Salmene, og fra flere av de samtidige assyriske veggrelieffene har man bilder av musikere som spiller harper, trommer, horn og sitarer.
Det står i Salme 48:1 at teksten skal være «av» Korahs barn, men preposisjonen le kan både angi forfatter, bruker og hvem sangen er tilegnet. Salmene 42-49 (utenom Salme 43) og 84-88 (utenom Salme 86) er alle le Korahs barn. Man kan følgelig tale om to korahittsamlinger på i alt 11 salmer.
Navnet Korah nevnes et stort antall ganger i Det gamle testamente. Ett sted er Korah en etterkommer etter Esau – en edomittisk fyrste (1 Mosebok 36:5 og 14-16.) Det nevnes en sønn av Levi som het Korah (2 Mosebok 6:21 og 24) og i 4 Mosebok 16 skildres en levitt ved navn Korah som leder et opprør mot Moses og Aron – der han nekter for at Arons sønner skal få forrang fremfor de andre levittene.
Gud straffer Korah og hele hans familie ved å la jorden åpne seg og svelge dem levende ned i dødsriket. 250 av Korahs tjenere blir fortært av ild og 14 700 av israelsfolket hjemsøkes av pest på grunn av dette opprøret, og teksten konstaterer at Arons etterkommere skal være dem som tjenestegjør ved det aller helligste i tempelet, men Korahs barn skal tjenestegjøre ved porten. I 1 Krønikebok 6 skildres også Samuel som Korahitt, og hans barnebarn Heman er en av Davids tempelsangere. Ut fra dette kan man slutte at Korahslekten var en betydelig levittslekt som enkelte ganger kunne stå i opposisjon til Aronslekten – offerprestene ved tempelgudstjenesten i Jerusalem.
Man antar ut fra dette i hovedsak at korahittene var profesjonelle tempelsangere som virket i Jerusalem det meste av kongetiden (1020-587 f. Kr) – og som også var vel kjent i ettereksilsk tid (kronistens samtid ca. 300 f. Kr.)
Faktisk historie, bearbeidet til kultisk rituale
Sangteksten er en lovsang eller hymne som retter seg mot stedet Sion. Teksten angir stedet Sion som Herrens sted (Salme 48:2;3;4;9,10;12;13 og 14). Teksten har følgelig vært brukt enten ved dette stedet, i forbindelse med pilegrimsferder til dette stedet eller når man senere har omtalt dette stedet. I sangernes bevissthet har dette stedet hatt en spesiell kraft – og på en særegen måte vært et sted der Gud bor; – et sted han beskytter, og et sted der han lar sin kraft komme til syne fra.
KV44
KV44 er arkeologenes betegnelse på en grav i Kongenes dal i Egypt. Keramikkskår indikerer at graven ble laget i det Attende dynasti i oldtidens Egypt.
Salme 48
Faktisk historie, bearbeidet til kultisk rituale
Når man i vers 9 legger vekt på at man på Sion har fått bekreftet det man før har hørt, så taler dette for at de tilreisende til Jerusalem her har fått erfare Guds kraft og Guds nærhet i denne byen. Teksten henviser til de opplevelsene israelittene har hatt i Jerusalem i forbindelse med festreisene. Sigmund Mowinckel mente at vers 9 var et bevis på at de kampscenene som skildres i vers 2-8 ble dramatisert i Jerusalem i forbindelse med festreisene i form av fektespill. Senere har enkelte forskere som har omtalt disse tekstene ment at slike fektespill ikke nødvendigvis har vært en del av festen. Det teksten beskriver er iallfall Jahves seier over både kosmiske og menneskelige fiender, men hvordan dette har vært dramatisert har vi ikke entydige kilder til.
KV44
Graven ble brukt på nytt av det 22. dynasti for Tentkerer, første dame under Osorkon I.
Salme 48
Faktisk historie, bearbeidet til kultisk rituale
Skildringen i vers 5-8 av hvordan jordens konger forsøker å angripe Sion, kan sees i lys av historiske hendelser, som beretningen i 2 Kongebok 19 om en hendelse i 701 f. Kr. da assyrerkongen Sankeribs hær beleiret Jerusalem. Denne beleiringen ble avbrutt uten at Jerusalem ble inntatt, og ifølge den legendepregede gammeltestamentlige overleveringen slo Gud selv ihjel 185 000 av de assyriske soldatene. 2 Kongebok 18:13-16 gir sammen med Sankeribs prisme trolig et mer historisk riktig bilde. Her ble beleiringen avbrutt fordi assyrerkongen fikk beskjed om et opprør i Mesopotamia. Men overleveringen utviklet seg i stadig mer fantastisk retning, påvirket av tekster som Salme 48.
Man kan gjerne si at den opprinnelige skapelse av verden gjenoppleves hvert år i kultfesten – så nyskapelse og skapelse feires sammen. Gud seirer over kaosmaktene ved «å gjøre verden fast» på havstrømmene (Salme 24:2; Salme 33:7.) Man ser dette uttrykket også her i Salme 48 vers 9 – at Gud gjør Jerusalem fast. Gud spenner en målesnor over urkaoset, og lager en vei gjennom verden når han skaper. I salmenes språk er det dette Gud gjør når han skaper – når han bringer orden og rettferdighet inn i verden.
Sion verdens sentrum
Ifølge Samuelsbøkene hadde Jerusalem allerede i førisraelittisk tid status som kultsted for Den høyeste Gud ´el eljon (1 Mosebok 14:18-20.) Jerusalem tilhørte da jebusittene, og ble ikke inntatt av israelittene før Davids tid. David tok heller ikke Jerusalem før han hadde vært konge i Israel i 7 år (2 Samuelsbok 5:1-3.) og da David så kom for å innta byen, trodde også jebusittene at byen var uinntakelig – herav uttrykket «David kommer aldri inn her: Blinde og lamme skal drive deg bort...» (2 Sam 5:6). Dette tyder på at sionsteologien – forestillingen om Jerusalem som uinntakelig fordi Gud bodde i denne byen fantes allerede før israelittene inntok byen. Det vil si at en gudstjeneste som inneholder et kultisk drama der den høyeste Gud (´el eljon) beskytter Jerusalem fra fiendene trolig er blitt spilt her allerede i førisraelittisk tid.
Det ytterste Norden er en spesiell betegnelse. For det første ligger ikke sionfjellet nord for byen Jerusalem, men sør for byen. For det andre ligger heller ikke Jerusalem nord i Israel. Men begrepet «nord» (safon) er et hellig fjell i kanaaneisk religion. Termen (safon) betyr ikke himmelretningen nord, men «gudsfjellet». Når man så tar med det superlative adjektivet «ytterst», så må dette tyde noe sånt som – det viktigste, største eller sanneste av gudefjellene. Sions berg sammenlignes altså her med det kanaaneiske fjellet Safon (mt. Cassius) og Sion fremstår som det viktigste av de to.
I teksten hevdes det at Sion er en glede for «all jorden.» Elementer i Det gamle testamente tyder på at israelittene så på Jerusalem som verdens sentrum. Fra Sion strømmet det en vannkilde (Jf. også 2 Sam 5:8), og nettopp denne kilden ble symbolsk sett på som det stedet verdens liv og rettferdighet hadde sitt utspring. En av de fire elvene i paradiset hadde navnet Gihon. (1 Mosebok 2:13)
Man kan si at man i den israelittiske kult tenkte seg at paradiset fremdeles eksisterte i det helligste av tempelet – og derfra strømmet Edens vannkilder ut. Orden og rett er i den hebraiske bevissthet en forutsetning for liv. Dette vannet fra Sion representerer orden og rett – og liv, og at dette vannet renner fra Sion er en forutsetning for liv og rettferdighet, ikke bare for Israel, men for alle folkeslag.
Enkelte forskere har ment å tolke salmens tydelige firedeling (A.) som en teologisk geografi i forhold til de fire himmelretninger – nord (v3), øst (v8), sør (v11) og vest (v14). Sion er så verdens sentrum, og salmen uttrykker dette ved å henvende seg mot de fire himmelretningene. Siden det bare er nord og øst som uttrykkelig er nevnt i teksten, og siden det finnes en bestemt grunn til at nord nevnes (Se ovenfor – Safon som gudeberget), virker forestillingen om Salme 48 som en teologisk geografi som noe søkt. Men tanken om at Sion er verdens sentrum stemmer både med samtidens og med senere tiders syn på dette stedet.
Jahve som seirer over fiender
Vinden fra øst – den sterke ørkenvinden er Guds redskap når han knuser det menneskelige overmot – som får fønikerne til å bygge slike enorme farkoster, på samme måte som når Gud stiger ned på Babels tårn og skiller de menneskelige språk fra hverandre (1 Mos 11) eller når han slår de jordiske kongene med skrekk (v6-7). Det er Guds dommer (v10), Guds rettferdighet (v11) og Guds miskunn (v12) som er de tre trekk ved Gud som fremlegges i salmen.
Korahittene og pilegrimene og andre samtidige mennesker frykter nettopp disse typer av kaoskrefter. – De frykter at naturkreftene skal ødelegge avlingen så de må sulte, at mennesker med makt tar fra dem liv og eiendom – eller at fiendtlige riker går til angrep på Israel. Nettopp mot slike ting er det Gud kjemper, og nettopp slike krefter er det han seirer over i det kultiske drama som pilegrimene har opplevd på Sion. De har opplevd at Gud har rammet kaoshavet med sine dommer, at han ved sin rettferdighet har dannet nye levevilkår for folket, og at han på den måten har vist sin miskunn. Judas døtre jubler over Guds rettferdighet fordi Gud ved den har gitt dem håp om en fremtid.
Salmens mystiske avslutning – om at Gud leder «ut over døden» (`al mot) kan i dette perspektivet tolkes som at når Gud seirer over kaoskreftene, så fører han mennesket over døden, eller redder pilegrimen fra døden. Det kan også bety at Gud fører israelitten mot døden eller til døden. Helmer Ringren hevder at dette `al mot ikke passer inn i resten av salmen, og at det derfor må ses på som en melodiangivelse som skal komme før starten av salme 49. Dette styrkes særlig av hvordan `almot finnes som melodiangivelser i andre salmer (Salme 9:1; 46:1 og 1 Krønikebok 15:20.)
Et prosesjonstog?
Fra vers 13 av oppfordres pilegrimene til å vandre rundt bymuren. Det kan tenkes ulike forståelsesmodeller for hva dette innebærer. Det finnes et stort antall eksempler på at det eksisterer eller har eksistert slike prosesjonstog i ulike kulturer og i ulike tider. En slik prosesjonsmarsj skildres også i Salme 68:25-26 og mer implisitt i 2 Samuelsbok 6:15; 4 Mosebok 10:33-36. Enkelte andre steder skildres også prosesjoner rundt byer (Nehemja 12:31ff; Josva 6:1-20).
Mowinckel hevder at slike vandringer rundt bymurer opprinnelig var ment som seremonier som skulle gjøre bymurene sterkere – ved å overføre kultusens helliggjørende kraft til murene. Dette magiske aspektet synes likevel ikke å være det primære i Salme 48. Her legges vekten på at man skal se murenes styrke og uinntakelighet – slik at man kan fortelle kommende generasjoner om den (v14).
Salmens virkningshistorie og aktuelle betydning
Også i tiden etter eksilet i Babylon anså jødene Jerusalem som verdens sentrum. Da Deutero-Jesaja kalte folket tilbake fra Babylon, var det fordi Sion er deres rette hjemsted – fordi dette er byen til deres Gud (Jesaja 40:1-11 og dette fremstilles akkurat som et festtog (Jesaja 35:8; 40:3-4.) I kongetiden ble Jerusalem sett på som verdens sentrum, og om man leser Josefus’ beretninger om Jerusalems fall i år 70 e. Kr, så ser man at forestillingen om Guds vern av byen fremdeles er sterk.
I gammeltestamentlig tid var det en vanlig forestilling i Israel og dets omverden at når et land ble overvunnet og dets kultsted revet, så var den aktuelle guden var overvunnet. Israelittene derimot så Jerusalems fall i 587 f. Kr. i lys av profetenes budskap. Derfor tolket de fallet som Guds straffedom (Jesaja 40:2,) og de ventet at Gud også skulle være med dem i en oppreisingstid. På en slik måte har grupperinger innen jødedommen – sionistbevegelsen - ventet på en gjenreisningstid for Israel helt opp til vår tid. Opprettelsen av staten Israel i 1948 er blitt sett på som et ledd i denne gjenreisingstiden.
For den kristne kirke har Jesus uttrykkelig avvist forestillingen om at et bestemt sted på jorden skal være Guds bolig; tilbedelse skal ikke skje i Jerusalem eller på Garisim, men «i Ånd og sannhet» (Johannes 4:23.) Samtidig synes sionstanken å ha betydning for den lukanske misjonsteologi, der evangeliet starter sin vandring fra tempelet i Jerusalem og brer seg utover verden (Apostelgjerningene 1:8.) Man kan også si at den romersk-katolske kirken har overført elementer fra denne stedsteologien til byen Roma – på samme måte som israelittene her i Salme 48 overførte sentrumsbetydningen fra Safonfjellet til Jerusalem.
Moss flyvehavn
Moss flyvehavn var en kort periode midt på 1930-tallet en sjøflyhavn ved Rosnestangen på Jeløya i Moss.
Sjøflyhavnen var blant stoppene på Det Norske Luftfartselskaps daglige tur og retur flyvning mellom Gressholmen sjøflyhavn i Oslo og Bergen. Ruten ble etablert i 1935, men oppnådde aldri å gå med overskudd. Ifølge en illustrasjon fra februar 1937 var det også en rute mellom Moss Flyvehavn og Göteborg på denne tiden.
Regla oljekraftverk
Regla oljekraftverk er et varmekraftverk i utkanten av Havanna, på Cuba. Det har en installert produksjonskapasitet på 50,2 MW, fordelt på 28 x 1,8 MW blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 2005, og stod ferdig i 2007. Brenselkilden er fyringsolje og dieselolje.
Operatør er Union Electrica, og utstyret og arbeid er levert av Hyundai, m.fl.
Nara (elv)
Nara (russisk: Нара) er ei elv i Moskva og Kaluga oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Oka. Elva er 158 kilometer lang med et nedbørfelt på 2 030 km². Nara fryser over i november-desember og er frosset over til april. Ved elva ligger byene Naro-Fominsk og Serpukhov.
Hedvig Skonhoft Johannesen
Hedvig Skonhoft Johannesen (født 1971) er en norsk sosiolog.
Hun er ansatt som førsteamanuensis ved Institutt for yrkesfaglærerutdanning ved Oslomet. Her underviser hun og er veileder på master i yrkespedagogikk, praktisk pedagogisk utdanning for yrkesfag og på PhD-programmet i utdanningsvitenskap for lærerutdanning på Fakultet for lærerutdanning og internasjonale studier (LUI). Hun har tidligere hatt stillingen som høyskolelektor ved samme sted. Hun startet yrkeskarrieren som lektor i ungdomsskolen, hvor hun var ansatt i ett år.
Johannesen har også deltatt i samfunnsdebatten og har over flere år stilt seg kritisk kongehuset og spesielt til kronprinsparets mye omtalte nettverk som ble kjent i midten av 2000-årene. I 2013 utgav hun debattboken Nasjonal klassereise – Mette-Marit og politikkens abdikasjon.
Hun har også sittet i styret til den norske avdelingen av Womens media watch. En organisasjon som ble opprettet av RadiOrakel og som har til hensikt å følge med på hvordan kvinner framstilles i mediene. Hun har også sittet i redaksjonen til et sosiologisk tidsskrift.
På 1990-tallet var hun politisk aktiv i Rød Ungdom.
Los Negros Azua oljekraftverk
Los Negros Azua oljekraftverk er et varmekraftverk i Den dominikanske republikk, konstruert på en spesialbygd industrilekter. Det har en installert produksjonskapasitet på 105,3 MW, fordelt på 13 x 8,1 MW blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 2000, og stod ferdig i 2003. Brenselkilden er fyringsolje og tungolje.
Manawatu-Wanganui
Manawatu-Wanganui er en av New Zealands 16 regioner, den ligger på Nordøya og har en areal på 22 215 km². I 2013 hadde regionen 222 672 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Palmerston North.
Großdeutsche Partei
Großdeutsche Partei (det stortyske partiet) var et politisk parti i Tyskland, som ønsket et forent tysk rike på føderal basis, og som inkluderte alle tyske stater, også Østerrike, det såkalte Siebzigmillionenreich.
Partiet ble grunnlagt i motsetning til Kleindeutsche Partei (det lilletyske partiet), som ønsket en tysk samling under Preussens ledelse, men uten Østerrike. Motsetningen ble først tydelig i nasjonalforsamlingen i Frankfurt am Main i 1848. I 1862 grunnla tilhengere av stortyskerne Deutscher Reformverein. Dette bestod først og fremst av katolske sydtyskere som var positivt innstilt til Østerrike og støttet det østerrikske reformprosjektet i 1863.
Partiet mistet sin betydning etter den tyske riksgrunnleggelse 1870/71
Darren Lough
Darren Lough (født 23. september 1989) er en engelsk fotballspiller, som tidligere har spilt for Newcastle United. Han er forsvarsspiller.
Richard Stone
John Richard Nicholas Stone (født 30. august 1913 i London, død 6. desember 1991 i Cambridge) var en fremtredende britisk økonom, som vant Nobelprisen i økonomi i 1984 for å ha utviklet en regnskapsmodell for bruk på nasjonalt, og senere internasjonalt nivå. Han omtales gjerne som «nasjonalregnskapets far».
Darren Lough
Lough signerte for Newcastle United i juli 2006. Han har siden da spilt både for junior-laget og reservelaget.
Richard Stone
Han var utdannet ved Westminster School ved University of Cambridge fra 1936. Etter endt utdannelse og frem til andre verdenskrig, jobbet Stone ved Lloyd's Brokers. Under krigen jobbet Stone med James Meade som statistiker og økonom for den britiske regjeringen. Det var på denne tiden de utviklet en tidlig versjon av nasjonalregnskapets far. Etter krigen jobbet Stone som direktør ved den nye avdelingen for anvendt økonomi (1945– 1955) og som P.D. Leake-professor i finans og regnskap (emeritus fra 1980). Innenfor instituttet grunnla han Cambridge Growth Project, som utviklet Cambridge Multisectoral Dynamic Model of the British economy (MDM). Han ble etterfulgt som leder for Cambridge Growth Project av Terry Barker. Et selskap grunnlagt av medlemmer av instituttet, Cambridge Econometrics, ble grunnlagt i 1987 med Stone som den første ærespresident. Selskapet fortsetter å utvikle MDM og å bruke modellen til å foreta økonomiske prognoser.
Arizona Coyotes
Arizona Coyotes er et ishockeylag som spiller i den profesjonelle ishockeyligaen NHL. Klubben kommer fra Glendale, som er en forstad til Phoenix, Arizona i USA og spiller sine hjemmekamper i Gila River Arena. Klubben har fått sitt navn etter prærieulven.
Historie
Klubben ble grunnlagt under navnet Winnipeg Jets i 1972 i Winnipeg, Manitoba i Canada og var en av de opprinnelige klubbene i ligaen World Hockey Association. I WHA var Jets den mest suksessrike klubben med tre mesterskapstitler og finaledeltagelse hele fem ganger av ligaens syv års eksistens. Da WHA ble lagt ned i 1979 ble klubben en av fire klubber fra WHA som kom med i NHL. I denne ligaen ble Winnipeg Jets foregående suksess overskygget av Edmonton Oilers, og da spillerlønningene steg tidlig på 1990-tallet fikk klubben økonomiske problemer, noe som i 1996 tvang klubben til å bli solgt og flyttet til Phoenix.
Tisza
I antikken var elven også kjent som Tisia og på latin kalles den Tissus, Tisia eller Pathissus. I bronse- og jernalderen var elven grensen for hvor langt nomadiske stammer østfra normalt rykket fram under folkevandringer mot Europa.
Arizona Coyotes
Historie
Winnipeg Jets skiftet derfor navn til Phoenix Coyotes og den nye hjemmebanen ble America West Arena i forstaden Scottsdale hvor klubben oppnådde moderat suksess i grunnspillet og med deltakelse i sluttspillet flere år på rad. I 2003 flyttet klubben til den nåværende hjemmebanen i Glendale.
Matevann
Vanlig ferskvann må renses, eller oppberedes, før det kan brukes som matevann. Dette innebærer å fjerne de gassene og saltene som naturlig finnes i ferskvannet.
Abbott-Detroit
Abbott-Detroit var en amerikansk produsent av luksusbiler mellom 1909 og 1919. Bilene ble ansett som kraftige og velbygde, og hadde motorer fra Continental. Bilene hadde livstidsgaranti fra 1913, da elektrisk lys og elektrisk starter ble standardutstyr.
Modeller Abbott-Detroit leverte inkluderte blant andre:
Prisene varierte fra 1700 amerikanske dollar for 34/40-roadsteren til 3050 dollar for Limousine-modellen.
Consolidated car company
I 1916, skiftet firmaet navn til Consolidated Car Company og det ble produsert 15 til 20 biler pr dag.
Det samme året flyttet firmaet fra Detroit til en større fabrikk i Cleveland, Ohio og navnet ble endret til Abbott Motor Corporation. Bilene som ble bygget i Cleveland ble kalt Abbott. Flyttingen ble for kostbar og det søkte konkursbeskyttelse i april 1918. Selskapet stengte dørene for godt i 1919.
Gioacchino Colombo
Gioacchino Colombo var en italiensk motorutvikler. Han begynte sin karriere som lærling for Vittorio Jano hos Alfa Romeo. I 1937 utviklet Colombo 158-motoren for Alfa Romeo Alfetta, og fikk oppmerksomhet fra Enzo Ferrari. Etter 2. verdenskrig spurte Ferrari om Colombo kunne utvikle en liten V12-motor for bruk i det nye Ferrari-merkets racing- og gatebiler.
Colombos første motor til Ferrari var en liten 1,5 liters V12, som først ble benyttet i Ferrari 166. Denne motoren, kjent i Ferrari-kretser som Colombo-motoren, ble produsert for gatemodeller, inkludert den berømte Ferrari 250, i mer enn 15 år, med sylindervolum opp til 4,8 liter.
Dessverre var ikke Colombos motor vellykket i Formel 1 racing. Etter stor suksess i 166-modellen ble motoren påmontert en kompressor til Formel 1-bruk, men var ikke spesielt vellykket. Ferrari kalte inn en konkurrerende motorutvikler, Aurelio Lampredi, for å utvikle en ny V12 uten kompressor, som erstattet Colombos motor. Senere kom Colombos tidligere mentor, Vittorio Jano, til Ferrari, og erstattet begges arbeid.
Chris Matthew Sciabarra
Sciabarra tok en Bachelor of Arts i historie i 1982; en Master of Arts i politikk i 1983 og en PhD i politisk filosfoi, teori og metodikk i 1988. I 1999 startet han kvartaltidsskriftet Journal of Ayn Rand Studies.
Gioacchino Colombo
Colombo forlot Ferrari i 1950, og returnerte til Alfa Romeo. Her ledet han selskapets motorsportavdeling, inkludert suksessen med Nino Farina og, i 1951, Juan Manuel Fangio.
I 1953 begynte Colombo hos Maserati og utviklet Formel 1-bilen Maserati 250F. To år senere forlot Colombo Maserati og ble ansatt hos Bugatti, for å utvikle Bugatti 251.
Al Bundy
Han hater damer som plager han stort sett hele dagen, spesielt hans kone Peggy og overvektige damer i skobutikken, noe som bekreftes ved en av hans mest kjente åpningslinjer når han kommer inn døren: "a fat woman came into the shoe store...". Han hater også sin kones familie, og franskmenn. Det han hater mest er å ha sex med Peggy, men han har aldri bedratt henne.
Han liker øl, å putte sin høyre hånd ned i bukselinningen og så se på sport på fjernsyn. Toalettbesøkene hans er som regel veldig lange, og han snakker ofte om hans livs høydepunkt, et high school amerikansk fotballmesterskap hvor han skåret fire touchdowns i løpet av en kamp. Hobbyen hans er bowling, han dusjer sjelden, lyver og nekter å gi noen en klem. Han spiser sjelden, siden hans kone stort sett ikke lager mat. Hvis han synes det er nødvendig gir han kjærestene til Kelly juling. Hans favorittblad er "Big'Uns".
The Originals
Albumliste
The Originals (álbum)
Monica Knudsen
Monica Knudsen (født 25. mars 1975 i Arendal) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller, som er assistenttrener for det norske kvinnelandslaget.
Hun spilte for blant andre Donn, Asker og Fortuna Hjørring. Hun ble seriemester i 1998 og 1999, og norgesmester i 2000 med Asker. Knudsen spilte 87 A-landskamper og skåret seks mål for Norge, hun ble olympisk mester i 2000 i Sydney. Hun avsluttet spillerkarrieren i Team Strømmen og la opp etter 2006-sesongen.
Etter å ha avsluttet spillerkarrieren ble hun i 2007 assistenttrener i Team Strømmen. I 2008 ble hun kåret til Årets unge trener av Norsk Fotballtrenerforening. Hun tok etter hvert over som hovedtrener og var den første hovedtreneren i klubben etter at de skiftet navn til LSK Kvinner. Hun oppnådde stor suksess med LSK og tok laget til seriemesterskap i 2012, og The Double i 2014, 2015 og 2016. Hun ble tildelt prisen som Årets trener av Norsk Fotballtrenerforening i 2012, 2014, 2015 og 2016. Etter 2016-sesongen ga hun seg som trener i klubben.
I november 2017 ble det kjent at Knudsen ble ny hovedtrener for Vålerenga Fotball Damer. Hun ledet Vålerenga til en 6.-plass i 2018, før det i 2019 ble 2.-plass i Toppserien og NM-sølv. Etter 2019-sesongen gikk hun etter eget ønske over i stillingen som utviklingssjef i klubben. . Hun sluttet i stillingen 31. juli 2022.
I august 2022 ble det kjent at Knudsen ble en del av teamet til Hege Riise, som assistenttrener for det norske kvinnelandslaget.
Karel van Mander (1548–1606)
Karel van Mander (født 1548 i Meulebeke, død 1606 i Amsterdam), var en flamsk-født nederlandsk maler og forfatter av kunstnerbiografier. Hans mest kjente verk er Schilder-Boeck som ble utgitt i 1604.
Karel van Mander var elev av Lucas de Heere og studerte senere under Pieter Vlerick. Han var på reise til Italia hvor han ble påvirket av manierismen, men gikk senere over til en mer realistisk stil og var en foregangsmann for denne i Nederland.
I 1583 slo han seg ned i Haarlem hvor han i 20 år arbeidet på det som skulle bli hans Schilder-Boeck. Sammen med Cornelis van Haarlem og Hendrik Goltzius grunnla han også en malerskole i byen.
Wandsworth Parks Police
Politikonstablene patruljerer 24 timer i døgnet til fots, på sykkel og i bil. Ansvarsområdet omfatter alle parker, haver, friarealer, rekreasjonsområder, gravlunder, lekeplasser, naturreservater og allmenninger i distriktet. Wandsworth Parks Police har hovedkvarter i Battersea Park.
Kensington and Chelsea Parks Police
Royal Borough of Kensington and Chelsea Parks Police er en lokal, britisk politistyrke som har ansvaret for å håndheve lov og orden i offentlige parker i bydelen Kensington and Chelsea i London. Styrken har sitt hovedkvarter i Holland Park, og ansvarsområdet omfatter dessuten 24 andre parker og friarealer, samt to gravlunder utenfor bydelen i Hanwell og Gunnersbury. Politistyrken patruljerer parkene og håndhever lokale vedtekter i tillegg til straffebud og sedvanerettslig lov. Styrken har også ansvaret for CCTV-dekningen i området.
Rockfort oljekraftverk
Rockfort oljekraftverk er et varmekraftverk på Jamaica. Det har en installert produksjonskapasitet på 64 MW, fordelt på 2 x 30 MW blokker og én 4 MW-blokk. Anlegget ble påbegynt omkring 1995, og stod ferdig i 1998. Brenselkilden er fyringsolje og tungolje.
Operatør er Jamaica Private Power, og utstyret og arbeid er levert av MAN, m.fl.
Opposisjonspolitiker
En opposisjonspolitiker er vanligvis en politiker som ikke tilhører regjeringspartiene, altså som ikke er i posisjon.
Opposisjonspolitiker er de politikere som er i mindretall og derved ikke styrer; enten det er Storting, Fylkesting eller Kommunestyre. Mindretallet kan være i form av ett parti eller flere samarbeidende partier. En opposisjonspolitiker kan stille spørsmål, som ikke står på sakskartet ved et f.eks. kommunestyre, gjennom å innlevere en interpellasjon. En interpellasjon skal være kortfattet med klare spørsmål om sak.
Fenoler
Fenoler er en gruppe av kjemiske stoffer, som består av en hydroksylgruppe (-OH), som er bundet til en aromatisk forbindelse (se benzen). Den enkleste forbindelse er stoffet fenol (C6H5OH).
Selv om de ligner alkoholer, har fenolene egenskaper som gir en forholdsvis høy syrevirkning på grunn av benzenringens binding til oksygenatomet og den forholdsvis svake binding mellem oksygen- og hydrogenatomene.
Fenolenes giftvirkning og bestandighet kan økes ved substitusjon av oksygenioner med andre atomer eller grupper. Særlig de klorerte fenoler har stor persistens i de økologiske kretsløp, og da nedbrytningsproduktene ofte er like så giftige som selve stoffet, volder disse fenolderivater store problemer i miljøet. Nedenfor ses en tabell, som gir et inntrykk av den mengde av naturlige og syntetiske fenoler som blir fremstilt til bruk overalt i jordbruk, rengjøring og industri.
En kan påvise fenoler ved å tilsette FeCl3 som reagerer med fenol og danner ionet fenolat som binder seg til Fe3+ og blir lilla.
Wellington (region)
Wellington er en av New Zealands 16 regioner, den ligger på Nordøya og har en areal på 8 124 km². I 2013 hadde regionen 471 315 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Wellington.
Eksterne lenker
Te Whanga-nui-a-Tara
Dalbo gård
Dalbo gård er en gård i Bærum kommune i Viken. Dalbo gård ligger rett øst for Kolsås og vest for Dælivannet.
Historie
Den tidligere bestyreren på Bærums Verk, Erik Østbye (1809–1875), kjøpte i 1857 de to gårdene Søndre Skotta og Nordre Dæli, og slo dem sammen til Dalbo.
I 1888 tok gårdbrukerne på Dalbo og Stein i vestre Bærum initiativ til å stifte Bærum Middelskole. Dette var forløperen til Valler videregående skole.
Fram til 1980 var det melkeproduksjon på gården. Senere har det hovedsakelig vært gress- og kornproduksjon, og i tillegg er det mange hester i pensjon.
Politikeren Erik Østbye
Politikeren Erik Østbye (født 6. november 1918 - død 20. juli 2010 ), har vært eier av gården siden før 1950. I 1979 mottok han Miljøvernprisen av Naturvernforbundet i Bærum for aktivt jordvern og jordbruksinformasjon til skolebarn. Østbye har i mange år drevet med avl og hold av hester. Østbye satt i Bærum kommunestyre fra 1967 til 1991, hvorav seksten år som fast medlem. Han var eneste æresmedlem av Bærum Senterparti.
Kunstnerbolig
I 1972 kjøpte Bærum kommune Søndre Skotta og dette har siden 1980-årene vært Bærum kommunes eneste kunstnerbolig.
Filminnspilling
Vinteren 1972 ble området rundt gården brukt under innspillingen av filmen Når villdyret våkner med Charlton Heston i hovedrollen, basert på romanen med samme navn av Jack London.
Pentax
Pentax er fra 2011 en del av Pentax Ricoh Imaging Company, men utgir også produkter under eget merkenavn. Selskapet ble stiftet i 1919 i Japan og produserte opprinnelig brilleglass. I dag markedsføres i hovedsak digitale speilreflekskameraer, men Pentax produserer en rekke optiske produkter, bla. kikkerter, objektiver, linseelementer til mikroskoper og medisinbruk og kameraobjektiver.
Dalbo gård
Landskapsvernområde
Dalbo naturreservat er et naturreservat for snelle-askeskog. Ved nabogården Skotta er det et naturreservat for alm-lindeskog, Skotta naturreservat. Disse ligger i Kolsås-Dælivann landskapsvernområde.
Helleristninger
Like ved Dalbo gård ligger ti helleristningsfelter, et av de største på Østlandet nord for Østfold. De første helleristningene ble funnet i 1959 og i årene som fulgte ble det funnet flere. Helleristningene omfatter nå blant annet ca. 40 skipsfigurer, fotsåler, kretsfigurer og skålgroper fra bronsealderen. Helleristningene på Dalbo regnes for å være ganske sene i sitt slag, kanskje for det meste fra førromersk jernalder.
Donaustadt gasskraftverk
Donaustadt gasskraftverk er et kraftvarmeverk ved Wien i Østerrike. Det har en installert produksjonskapasitet på 542 MW, hvorav nesten halvparten som fjernvarme. Anlegget ble påbegynt omkring 1998, og stod ferdig i 2001. Brenselkilden er naturgass.
Operatør er Wien Energie, som utnytter avfall og biogass i mange av sine kraftanlegg rundt hovedstaden, og har satset på moderne kraftvarmeverk med kombinasjonssyklus.
Matteo Montaguti
Matteo Montaguti (født 6. januar 1984) er en italiensk, tidligere profesjonell, landeveissyklist. Han la opp etter 2019-sesongen.
Øybuss
A/L Øybuss, senere Rutebilene Øybuss AS, var et rutebilselskap som hadde passasjertrafikk mellom Tønsberg, Nøtterøy og Tjøme i Vestfold fra 1941 til 1996.
Historie
Rutebiltrafikken på Tjøme og Nøtterøy begynte rundt 1920. I 1941 slo rutebilene på øyene seg sammen til Rutebilene, Nøtterøy-Tjøme A/L Øybuss. Andelslaget bestod av elleve andelshavere som drev med buss, ferje og godstrafikk på Nøtterøy, Tjøme og Hvasser. Selskapet hadde 23 biler, tre garasjer og to ferjer. Øybuss trafikkerte øyene fram til 1996 da selskapet ble kjøpt opp av Norgesbuss, som også innlemmet Tønsberg-selskapet Rutebilene Farmand samtidig. Rutebilstasjonen for Øybuss i Tønsberg lå først i Storgata der Vestfold fylkesbibliotek ligger i dag, seinere på tomta der Oseberg Kulturhus kom i 2002.
Flere av bussene til Øybuss var levert av Vestfold Bil & Karosseri (VBK) i Horten.
Mellom 2010 og 2013 opererte det også et rent turbusselskap på Nøtterøy under navnet Øybuss AS.
SCART
SCART (forkortelse for Syndicat des Constructeurs d'Appareils Radiorécepteurs et Téléviseurs) er tilkoblingsplugger for audiovisuelt utstyr som TV-apparat, DVD-spillere, kabel- og parabolmottagere, videospillere og spillkonsoll. Den markedsføres også som EuroSCART. SCART-kontakten har 21 forskjellige pinner og det varierer hvilke tilkoblingspunkter som er i bruk. I SCART-kontakten overføres både lyd-, bilde- og kontrollsignaler. SCART-kontakten kan overføre tre forskjellige typer videosignal: Kompositt, RGB og S-Video, men ikke samtidig. Den ble introdusert i 1977.
Harald Rosenløw Eeg
Harald Rosenløw Eeg (født 18. august 1970 i Tønsberg) er en norsk forfatter, dramatiker og musiker.
Eeg er utdannet cand.philol. i religionshistorie fra Universitetet i Oslo med vekt på buddhismen i Vietnam, hvor han var på feltarbeid i 1996 og 1997. Han har bl.a. vært kateketvikar i Fetsund, og arbeidet på ulike institusjoner med mennesker som har autisme og ungdommer med adferdsvanskeligheter. I tillegg har han vært spaltist i Tønsbergs Blad og Vårt Land.
Eeg er best kjent som forfatter, og har skrevet flere prisbelønnede ungdomsbøker og filmmanus. Som musiker har han gjort seg bemerket i teknoduoen Subgud. Han var også vokalist og tekstforfatter i gruppa mikrokosmos.
Han er far til artisten Sval Rosenløw Eeg.
Double Platinum
Double Platinum er et samlealbum fra det amerikanske hardrock/heavy metal-bandet Kiss.
Albumet er det første «Greatest Hits» fra bandet og ble utgitt 2. april 1978. Ironisk så solgte det aldri til dobbel platinaplate.
Sutton Parks Constabulary
Sutton Parks Constabulary er en lokal, britisk politistyrke som har ansvaret for å håndheve lov og orden i offentlige parker i bydelen Sutton i London. Styrken ble opprettet i 1998 og patruljerer bydelens 89 parker og frialeraler, 36 kolonihageanlegg og 2 gravlunder.
Marlborough (region)
Marlborough er en av New Zealands 16 regioner, den ligger på Sørøya og har en areal på 12 484 km². I 2013 hadde regionen 43 416 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Blenheim. Marlborough er både region og distrikt.
The Edukators
The Edukators (originaltittel: Die fetten Jahre sind vorbei) er en tysk-østerriksk krimdrama av den østerrikske regissøren Hans Weingartner.
Handling
Filmen handler om tre antikapitalistiske aktivister, Jule (Julia Jentsch), hennes kjæreste Peter (Stipe Erceg) og bestevennen Jan (Daniel Brühl), samt en rik forretningsmann kalt Hardenberg (Burghart Klaußner).
Jule er en servitør som sliter med å betale gjelden på 100 000 euro hun pådro seg da hun kræsjet med Hardenbergs Mercedes-Benz. Etter å ha blitt kastet ut fordi hun ikke kan betale husleien flytter hun inn hos Peter og Jan, som ofte er ute hele natten. Etter at Peter har reist på en ferie til Barcelona avslører Jan at han og Peter pleier å bruke nettene til å bryte seg inn hos rike mennesker for å «oppdra» dem gjennom å flytte på møbler og legge igjen beskjeder som «dine velmaktsdager er over» og «du har for mange penger».
Jule overbeviser en skeptisk Jan til å spontant bryte seg inn i huset til Hardenberg, som viser seg å være på forretningsreise. Under innbruddet begynner de å kysse. Jan lar Jule være alene i noen minutter fordi han ikke vil ødelegge vennskapet med Peter. Mens hun går rundt utenfor huset kommer Jule til å aktivere flomlyset, og begge skynder seg vekk.
Peter kommer tilbake dagen etter, men Jan og Jule forteller ham ikke om innbruddet hos Hardenberg. Jule oppdager snart at hun har mistet mobiltelefonen, og hun og Jan drar derfor tilbake til Hardenbergs hus for å finne den. Rett etter at de har funnet den kommer Hardenberg inn døren, og det oppstår en kamp mellom Hardenberg og Jule. Jan hører det og kommer ned og slår ned Hardenberg. Jule og Jan vet ikke hva de skal gjøre, og ringer Peter for å få hjelp.
De tre klarer ikke å bestemme seg for hva de skal gjøre med Hardenberg, og tar ham med seg til en avsidesliggende hytte som eies av Jules onkel. Mens de prøver å bestemme hva de skal gjøre med fangen oppdager de at Hardenberg på 1960-tallet selv hadde vært en radikaler, ledende medlem av Sozialistischer Deutscher Studentenbund og venn av Rudi Dutschke, før han hadde giftet seg, fått en god jobb og gitt opp sine idealer.
I løpet av filmen blir politiske ideologier og forholdet mellom filmens personer stadig mer sentrale. Det kommer til brudd mellom Peter og Jan på grunn av Jans forhold til Jule, men de forsones, mens Hardenberg finner tilbake til noe av sitt tidligere jeg.
Mot slutten beslutter de tre å kjøre Hardenberg hjem og la ham gå. Hardenberg gir uoppfordret Jule et brev som sletter gjelden hennes og sier at han jo ikke vil ødelegge livet hennes. Han sier også at de ikke trenger å bekymre seg for politiet. Filmen slutter med at Peter, Jan og Jule sover mens en Spezialeinsatzkommandogruppe omringer Peter og Jans leilighet og banker på døren. Filmen forflytter seg så til Jule, som åpner døren og avviser en regjøringshjelp, antagelig på et hotell i Barcelona. Politiet finner leiligheten i Tyskland tom, med beskjeden «noen mennesker endrer seg aldri». De tre stjeler så Hardenbergs yacht, og seiler ut i Middelhavet for å ødelegge signaltårnene på en øy som sender ut en stor del av fjernsynssignalene i Vest-Europa.
Bø (Drangedal)
Gjennom bygda går Fv 38, fra Kragerø i sør, via Vrådal og opp til Dalen i nord-vest. I nedre Bø møtes elvene Loneelva, Suvdøla og Gravelva, og blir til Bøelva, før denne etter en kort strekning munner ut i Bjorvann.
Rosenholz-arkivet
Rosenholz-arkivet er en samling av 381 CD-ROM-plater som inneholder omkring 352,000 kort med informasjon om personer registrert av Hauptverwaltung Aufklärung (HVA), en avdeling i etterretningstjenesten Stasi i Den tyske demokratiske republikk (Øst-Tyskland). Materialet viser deler av kartotekkortene Stasi mikrofilmet i 1988. Originalene ble ødelagt av Stasi rett etter Berlinmurens fall i 1989. Kartotekkortene inneholder arkivreferanser, kodenavn og virkelige navn på utenlandske Stasi-agenter, informanter og andre personer Stasi fattet interesse for.
Kartotekkortene som gjelder tyske statsborgere er overlatt til Bundesbeauftragter für die Stasi-Unterlagen (BStU). Også andre land har fått kopier av arkivkort for deres borgere.
Arkivet endte opp hos det amerikanske Central Intelligence Agency (CIA) under Tysklands gjenforening under uklare omstendigheter. Arkivet ble først analysert av USA, men ble tilbakelevert til Tyskland i 2003 etter langvarige forhandlinger.
Innhold
Rosenholz-materialet består av kartotekkort Stasi utarbeidet til hjelp for å finne igjen materiale og omfatter ikke saksmapper. Materialet går fram til januar 1988 og er ikke fullstendig, da deler av kartotekrekken for bokstaven L mangler. Rosenholz-kartoteket har tre deler: et personkartotek, et sakskartotek og en statistikkdel.
Personkartoteket omfatter omkring 293,000 personer som Stasis Hauptverwaltung Aufklärung (HVA) fattet interesse for, med registrering av navn og persondetaljer. Denne delen av materialet omfatter flere personer enn agenter og informanter og personkartotekdelen alene gjør det ikke mulig å identifisere en Stasi-agent.
Materialets andre del, sakskartoteket, omfatter ca. 57,000 sakskort av de totalt 65,000 som har eksistert. Denne delen av materialet inneholder ikke navn på personer, men sakene kan gjennom registreringsnummer kobles til personkartoteket.