cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hannah Ryggen
Biografi
I forbindelse med at hun i 1965/66 arbeidet med monumentalteppet Trollveggen til en stor møtesal i et nytt bygg på Blindern, bodde hun en kort periode i Oslo, og hadde atelier i Oslo rådhus. Hun mistrivdes i hovedstaden og vendte hjem til Trøndelag våren 1966. De siste årene av livet hadde hun et atelier på loftet i Trondheim katedralskole. Trondheimsfotografen Thor Melhuus tok i 1969 en mye brukt serie portretter og studier av henne i arbeid med veven, som ble fotografert i dette atelieret. Allerede høsten 1965 hadde hun hatt et første «bo-oppgjør», og gitt bort flere tepper til museer: Teppet Grini, fra ektemannens fangenskap, ble gitt til Trøndelag Kunstgalleri, dit hun tidligere hadde gitt mange av hans bilder. Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum fikk 7 tepper den gang.
Gavrilov-Jam
Gavrilov-Jam (russisk: Гаври́лов-Ям) er en by i Jaroslavl oblast i Russland. Den ligger ved elva Kotorosl, rundt 40 km sør for Jaroslavl. Innbyggertall: 19 105 (folketelling 2002).
Corpus separatum
Corpus separatum i FN-resolusjonene 181 og 194
På grunn av byens mange hellige steder ogdens tilknyting til tre verdensomspennende religioner, hadde Jerusalem internasjonal betydning. FN ville sikre dette etter at det britiske mandaten ble avsluttet og garanterre stedenes tilgjengelighet. Således foreslo Generalforamlingen corpus separatum som beskrevet i FN-resolusjon 181. Byen skulle være «under a special international regime and shall be administered by the United Nations». Administreringsansvarlig skulle være FNs tilsynsråd, ett av FN-charterets organer.
Gavrilov-Jam
Bystatus ble innvilget i 1938.
Hannah Ryggen
Biografi
Hun hadde svekket helse de 4-5 siste årene av livet, og ble for alvor syk jula 1969 mens hun besøkte datteren Mona i Sverige. Hun døde til slutt på Regionsykehuset 2. februar 1970 etter noen ukers sengeleie. Det siste bildet hun rakk å fullføre sto ennå i veven da hun døde. Det er et kvinnehode, som tydelig ligner på henne selv, mot en varm rød bunn. Hun ble begravet ved siden av sin mann på Ørland kirkegård. Begravelsen var beskjeden, slik hun selv hadde ønsket det.
Corpus separatum
Corpus separatum i FN-resolusjonene 181 og 194
Corpus separatum dekket et omfttende område. Araberne hadde faktisk ønsket å gå tilbake til byens tidligere status som en åpen by under arabisk suverenitet, med endte opp med å støtte corpus separatum. Israel avviste planen og støttet bare et begrenset internasjonalt regime. I mai 1948 meddelte Israel Sikkerhetsrådet at det anså Jerusalem som utenfor sitt territorium, men at landet nå hevdet suverenitet over Jerusalem med unntak av Der helliger steder.
Hannah Ryggen
Vevens tradisjon og teknikk
Både i Norge og Sverige hadde det rundt århundreskiftet vært en renessanse for billedveven. I Norge hadde to tradisjoner stått side ved side: maleren Gerhard Munthe tegnet kartonger til bilder som ble vevet av andre, anonyme, kvinner; mens den autonome Frida Hansen skapte seg en egen tradisjon i art nouveau-stil. I Sverige laget tegnere som Carl Larsson, Alf Wallander med flere kartonger med natur og sagn som tema. I Hannahs ungdom ble Stockholms stadshus og konserthus dekorert med vevnader, og rundt 1930 ble det laget store vevnader til Stockholms stadsbibliotek, Göteborgs konserthus og Linköpings domkyrka.
Corpus separatum
Resolusjon 181
Corpus separatum ble fremlagt for FNs generalforsamling som Resolusjon 181 (II) den 29. november 1947, vanligvis omtaltt som FNs delingsplan. Der het det ordrett:
Presidentvalget i USA 1844
Presidentvalget i USA i 1844 var det 15. presidentvalget i USAs historie. Ved dette valget gjenerobret demokratene makten da James K. Polk slo ut Whigpartiets kandidat Henry Clay i et meget jevnt valg og ble landets 11. president. Mye av valgkampen i 1844 dreide seg om utenrikspolitikk. Texas var også et tema, Polk mente Texas skulle innlemmes i USA, mens Clay var mot dette. Polk stilte til valg på en plattform som omfavnet amerikansk territorialekspansjon, og i tillegg til Texas mente demokratene at USA hadde et «klart og utvilsomt» krav på «hele» Oregon. Ved å knytte sammen grensetvisten i Oregon med den mer kontroversielle debatten om Texas appellerte demokratene til ekspansjonister både i nord og i sør. Polks motstand mot ekspansjon var en av grunnene til at han tapte valget, men også økonomiske spørsmål ble viktige for resultatet.
Corpus separatum
Resolusjon 181
Alle beboere ville automatisk bli «citizens of the City of Jerusalem» (borgere av Jerusalem by), med mindre til de valgte statsborgerskap i den arabiske eller den jødiske stat.
Hannah Ryggen
Vevens tradisjon og teknikk
Det meste av vevkunsten var basert på den todelte prosessen: veveren, som regel en kvinne, var en håndverker som vevet tepper på bakgrunn av tegnede «kartonger» utført av billedkunstnere, oftest menn, som ikke hadde noen tilknytning til det håndverksmessige ved veven. Hannah Ryggen brøt med dette på flere måter. For det første hadde hun selv fullstendig kontroll over motiv og format, men hun utførte også selv alle prosesser fra karding, spinning og farging, frem til ferdig teppe.
Corpus separatum
Planen ikke realisert, men FN-resolusjonen bestod
Planen ble ikke iverksatt på bakken. Britene tok ingen skritt for å etablere det fornødne internasjonale styringsapparat, og de forlot Jerusalem den 14. mai 1948. De etterlot seg et maktvakuum der som de arabiske nabolands styrker invaderte den nylig deklarerte Staten Israel.
Presidentvalget i USA 1844
Dette var det siste valget som ble avholdt på forskjellige dager i forskjellige stater, fra og med valget i 1848 avholdt alle stater valg på samme dato i november.
Corpus separatum
Planen ikke realisert, men FN-resolusjonen bestod
Slaget om Jerusalem kom til sin slutt den 18. juli 1948. Da kontrolerte israelerne Vest-Jerusalem, og Transjordan kontrollerte Øst-Jerusalem. Den 2. august 1948 proklamerte Staten Israels regjering at Vest-Jerusalem burde administreres av Israel.
Hannah Ryggen
Vevens tradisjon og teknikk
Det meste av sin karriere arbeidet hun på en oppstadvev som målte 2x3 meter, som ektemannen Hans hadde utviklet og snekret sammen for henne.
Corpus separatum
Planen ikke realisert, men FN-resolusjonen bestod
Israel og Transjordan hadde altså kontroll over hver sine deler av området.
Cultiva
Cultiva er en stiftelse som har som formål å sikre arbeidsplasser og gode levekår i Kristiansand gjennom økonomisk støtte til kunst-, kultur- og kunnskapsprosjekter.
Fylkesvei 1840
Fylkesvei 1840 går mellom Berg og Klevbakken i Løten.
Cultiva
Cultiva forvaltet per utgangen av 2020 en kapital på 2,2 milliarder kroner.
Fylkesvei 1840
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 164 (Hedmark).
Cultiva
Historikk
Bystyret i Kristiansand vedtok 6. desember 2000 å etablere Kristiansand kommunes energiverksstiftelse (Cultiva). Grunnkapitalen i Cultiva på 1,44 milliarder kroner kom fra salg av en del av kommunens aksjer i Agder Energi A/S til Statkraft SF. Realavkastningen brukes til tildelinger. Cultiva har fra 2003 og frem til 2020 bevilget 280 millioner til ulike prosjekter.
I tillegg opprettet Cultiva i 2010 Stiftelsen for store kulturanlegg i Kristiansand, og overførte 350 millioner kroner av grunnkapitalen til den nye stiftelsen. Stiftelsen for store kulturanlegg har bl.a. bevilget kr 312 millioner kroner til Kilden teater- og konserthus.
Corpus separatum
Resolusjon 194
Etter at 1948 bragte krig, og viste at delingsplanen brøt sammen, vedtok FNs generalforsamling Resolusjon 194 den 11. desember 1948 om etablering av en UN Conciliation Commission, hvis oppgaver skulle omfatte implementering av det internasjonale regime for Jerusalem-området. Resolusjon 194 gav de følgende direktiver i artiklene 7, 8 og 9 (engelsk resolusjomnstekst):
Prinsippet om FNs overoppsyn
Hannah Ryggen
Uten skisser
Hun arbeidet konsekvent uten skisser eller nedskrevne forhåndsplaner for teppene. Dette var i overveiende grad svært vellykket og framstår som et integrert element i hennes kunstneriske uttrykk. En sjelden gang kunne det imidlertid gi seg spesielle utslag. Teppet Kaj Munks død (1946) var opprinnelig bestilt i 1943 til den planlagte Bakkehaugen kirke på Tåsen i Oslo. Teppet preges av at «kunstneren ikke var vant til å arbeide etter oppgitte mål, og komposisjonen bærer preg av plassmangel».
Albert Steen siterer Ryggen og føyer til sin egen kommentar Og her står vi ved noe av hemmeligheten ved Hannah Ryggen som særpreget kunstner: mulighetene for improvisasjoner og den primitive nærhet mellom visjon og materiale gir hennes tepper en umiddelbarhet som holder seg levende gjennom hele skaperprosessen.»
Fargingen
Ryggen arbeidet hovedsakelig med selvspunnet ull, selvfarget med naturfarger. Etterhvert som oppdragene økte på i etterkrigstiden måtte hun bruke andre til å spinne for seg, men hun utførte hele tiden fargingen selv.
For Hannah Ryggen var det en integrert del av hennes totale uttrykk at hun skulle farge garnet selv. Både vevteknikk og plantefargingens teknikk var noe hun eksperimenterte med gjennom 1920-tallet, slik at hun fremsto som fullært rundt 1930. Hun likte selv å fremstå som fullt ut selvutviklet, men det er kjent at hun hadde med seg en håndskrevet oppskriftsbok som kan ha vært et arvestykke i familien, og at hun gjorde seg kjent med norsk faglitteratur om emnet. På 1930-tallet holdt hun flere kurs i plantefarging i Ørland og nabokommunene. Sammen med ektemannen og dattera samlet hun gjennom sommeren planter, lav, bark og røtter til farging. Hun kokte utendørs, og brukte en jerngryte til mørke farger og en kobbergryte til gule og røde farger. Hun sa selv ved flere anledninger at hun bare brukte svært få farger («bare potteblått, och bara fyra røda farver»), men selv om hun arbeidet med rene fargeflater er det lett å påvise at utvalget av farger var noe større enn dette.
Corpus separatum
Resolusjon 194
Område og suverenitet
Hannah Ryggen
Fargingen
Mest legendarisk er Hannah Ryggens bruk av fargen potteblått, både fordi den er dominerende i mange av bildene hennes, og på grunn av den spesielle prosessen som involverte medvirkning fra alle familiens gjester. Næss sier at blått er hovedfargen i svært mange av bildene hennes, og at den står for det positive i livet, for lengsel og drøm. Ofte er hun selv i blått når hun er i bildene. Fargen potteblått fremstilte hun i en selvutvikling, delvis hemmelig prosess. Hun blandet fargestoff indigo, urin gjæret i sola og en hemmelig ingrediens. Næss gjetter at den hemmelige ingrediensen kan være appelsinskall. Urinen måtte være mannsurin, ettersom kvinneurin inneholder eggehvitestoffer som påvirker gjæringen. Alle mannlige gjester som besøkte familien måtte bidra med sin skvett til spannet som siden ble råmateriale i farginga.
Corpus separatum
Resolusjon 194
Demilitarisering
Separat kontroll
Hannah Ryggen
Fargingen
I det politiske teppet Blod i gresset (1966) har hun for én gangs brukt kjemiske farger, for å fremheve den dyprøde brutaliteten i USAs krigføring i Vietnam.
Corpus separatum
Resolusjon 194
FN-koordinator
Hannah Ryggen
Rene fargeflater
De fleste og mest kjente av Ryggens tepper er vevd med rene fargeflater. De første teppene ble utført annerledes, men overgangen fra lasering til rene flater kan tidfestes til mellom Fiske ved gjeldens hav (1933) og Vi og våre dyr (1934). I Fiske.. arbeider hun med en laserende teknikk hvor både hav, jord og himmel spiller i flere farger. Fra og med Vi og våre dyr arbeidet hun med rene, ensfargede flater.
Cultiva
Historikk
I strategiperioden 2004-2010 hadde Cultiva følgende satsingsområder; Klima for kreativitet og stedsutvikling, innsats for ikke-kommersielle virksomheter, kommersiell konsentrasjon og Kristiansand som kompetansesentrum.
I etableringsfasen hadde Cultiva fokus på bygging av infrastruktur i form av utvikling av kompetansesentre, oppgradering av stedlige utdanningstilbud, investering i viktige festivaler og arrangementer, etablering av presåkorn-, såkorn og venturefond, talentutvikling gjennom trafo.no og Cultiva Ekspress, samt finansiering av Kilden og fotballstadionet Sør Arena.
Satsingsområder
Ny overordnet strategi ble vedtatt 7. desember 2020 "Rom for muligheter". Som følge av de erfaringer som er trukket gjennom snart 20 års virksomhet, og dessuten de utfordringene som pandemien har medført, vil stiftelsen skape nye muligheter gjennom fire strategiske tiltak:
1) Programutlysninger med overordnede føringer knyttet til Cultivas formål om å sikre arbeidsplasser.
2) Et levekårsløft for Kristiansand.
3) Utvikling av møteplasser for hele Kristiansand, Det digitale kulturhuset, Skippergata 24 B og Kunstsilo.
4) Videre talentsatsing gjennom bl.a. Cultiva Ekspress og Talent Norge.
Cultiva er åpen for uforutsette ideer og søknader.
Administrasjon og styre
Daglig leder er Kjersti Mathisen Hjemdal, og administrasjonen holder til i Vestre Strandgate 27 i Kristiansand.
Styret består av:
Navnet
Cultiva er utledet av «cultio» som betyr «dyrke» på latin. Navnet skal indikere vekst, nyskapning og utvikling og er lett å uttale, lett å lese og fungerer på en rekke språk.
Corpus separatum
Resolusjon 194
Tilgang
Forsøk på å hindre tilgang
Senere utvikling - mens FN-resolusjonene består
To tiår senere fikk Israel kontroll over Øst-Jerusalem og hele Vestbredden under seksdagerskrigen, og tilføyde straks Øst-Jerusalem som en del av Israel og den samlede administrasjonen i Jerusalem, som ikke har grensene likt som dem foreslått som corpus separatum og som ikke inkluderer Betlehem.
FN har aldri opphevet resolusjonene 181 og 194, som dermed vedvarer som offisielt standpunkt at Jerusalem skulle settes under et særskilt internasjonalt regime. Ikke desto mindre sa FNs generalsekretær Ban Ki-moon den 28. oktober 2009 at han personlig mente at Jerusalem må være hovedstad for både Israel og Palestina.
Kuriosum
Spenningsforfatteren Tom Clancys bok The Sum of All Fears (1991) har med et scenario med et corpus separatum realisert for Jerusalem. Bak dette står USA, som for å få fart på fredsprosessen omgjør Jerusalem til en uavhengig bystat som administreres av et tribunal bewstående av jødiske, muslimske, katolske og ortodokse religiøse ledere, sikret av en uavhengig styrke av sveitsergardister.
Hannah Ryggen
Rene fargeflater
Hennes første tepper er laget i gobelinvev, og deretter fulgte en kort periode med flossvev fra 1930-33 før hun festet seg ved det uttrykket som skulle bli hennes eget. Eksempler på flossvev er Herremannen (1930) og Paris' dom (1933).
Når hun i noen tilfeller senere henter inn igjen floss, eller bruker andre materialer, er det for å få fram spesielle effekter. I noen senere tepper legger hun inn ullfloss for å skape effekter: I Karsten i vevhimmelen (1953) er ullfloss lagt inn i veven flere steder for å skape en effekter av skyer; i Peter Dass (1940) er en flossvevet matte (en båtrye) montert som midtparti i et todelt teppe, for å illudere havet. Noen ganger vever hun i ull i vekselvirkning med lin, slik som i En fri (1947-48), hvor vekselvirkningen er med på å gi bildet en relieff-virkning.
Veven som maleri
Vevkunsten hadde historisk sett sin egen estetikk, og sine egne motiver. Gerhard Munthe hadde hevdet prinsippet om at veven måtte bindes til flaten, stilisert og uten perspektiviske virkninger. Baldisholteppet og gammel norsk billedvev var idealet.
Ryggen fanget opp dette, og knyttet seg dessuten til estetikk og komposisjonsteknikker som hun fant i samtidens malerkunst. Likhetstrekk med samtidens freskomaleri, ekspresjonistenes «brutale primitivisme» og malere som Arne Ekeland og Kai Fjell er påtagelige. Sammen med disse to blir hun beskrevet som forløper for modernismen i norsk billedkunst. Flatemaleriet ble allment akseptert i Norge i 1920- og 1930-årene, med gjennombruddet for monumentalmaleriet i mellomkrigstiden. Randi Nygaard Lium sier at den som søker «paralleller til Hannah Ryggens arbeidsmetode, skal man gå til datidens avantgardistiske maleri, blant annet den abstrake ekspressjonisme i USA og Cobra-maleriet som var et samarbeid mellom danske, belgiske og hollandske malere i 1940- og 1950-årene». Arve Moen tolker også Ryggens arbeider i lys av samtidens malerkunst «På bakgrunn av strømninger i moderne maleri, kampen mellom abstraksjon og ekspresjon på den ene side og en tillempet naturalisme på den annen, er det høyst spennende å få dokumentert et standpunkt som Hannah Ryggens. Hun har lært meget av nåtidsmaleriet, men har, takket være vevens naturlige krav kunnet ta skrittet frem til et absolutt flate-bilde».
Ryggens tidligere bilder – som Evas datter (1922) og Synderinnen (1926) oppfattes som utypiske for Ryggen ikke bare på grunn av fargevalget, men mest fordi hun i disse bildene brukte tradisjonelle teknikker for perspektiv og komposisjon. Fra 1920-årenes læretid tok det kort tid før hun på 1930-tallet framsto som bevisst på sin egen teknikk: fra det naturalistiske beveger hun seg over et mer abstrakt formspråk, hvor alle elementer i bildene trekkes inn i flaten.
Budskap i bildene: humanisme og anti-militarisme
Ryggen var kompromissløs og subjektiv både i sin tilnærming til det håndverksmessige ved bildene, og i sine sosiale og politiske synspunkter. Hennes syn kom direkte og utemmet til uttrykk i bildene hennes.
Kvinneskjebner og andre skjebner
Allerede fra hennes første større arbeider, som Synderinnen (1926), var det klart at Ryggens kunst ville bli en engasjert tendenskunst. Inntrykket ble forsterket gjennom gjennombruddsarbeider som Fiske ved gjeldens hav (1933). Teppet skildrer en pengeinnkrever, hans bortskjemte og velnærte kone, og flere fiskerbønder som kjemper for eget og familiens liv i og ved «gjeldens hav». Oppe til høyre i bildet kommer en doktor inn, bare for å konstatere at en av bøndene allerede er død av utmagring.
Teppet Ugift mor (1937) er et annet monumentalarbeid. Teppet bygger som mange av hennes arbeider, på faktisk hendelser: i dette tilfeller flere historier om kvinner som overvinner sosial fordømmelse og fattigdom for å kjempe for sine barns velferd. Kvinnen i midtpartiet omgis av menn som er ute i ulike ærend.
Fra ca. 1935 stammer også tre tepper med svært ulike kvinneskildringer, som har det til felles at de skildrer kvinner prisgitt sine omgivelser: Geit-Gurianna skildrer en legendarisk fattigkone fra Ørland mens Gull-lammet Iselin viser en ung kvinne og hennes kavaler. Ifantinnen er et lite teppe inspirert av Diego Velasquez' Infantino (1659), vevet som et mellomarbeid.
Med teppet En fri (1947/48) ga hun en tvetydig skildring av samlebåndsmenneskene. Hovedmotivet i teppet er en vertikal strøm av mynter og ansikter som illustrerer økonomiens og samfunnets samlebånd. Midt i dette stå statsministeren, Gerhardsen, som representant for samfunnsnytten i tredemølla. Tittelpersonen, den frie, står nederst til høyre i bilder, bærende på en stor gul blomst. Han har befridd seg fra samlebåndet, og står på egne ben.
Helt fram til hennes siste år, var kvinnekamp og kvinnestolthet bærende elementer i alle hennes bilder, og alle tema – enten det gjelder antimilitarisme, kunsten eller livets storhet – gjennomsyres av kvinneperspektivet. I så måte er det betegnende at to av hennes siste arbeider var Koblersken og Gesandt (begge 1968), har et kvinnetema. Koblersken er en replikk til Vermeers De koppelaarster (1656), med en friere kvinneskikkelse enn hos Vermer. Gesandt er en hyllest til Sveriges nedrustningsminister Alva Myrdal, og viser en trygg, oppreist kvinne omgitt av ild og gjerder.
«Timen nærmer seg»; 1935–45
Ryggens definitive gjennombrudd kom på en utstilling i Kunstnerforbundet i Oslo, i januar-februar 1939, hvor hun stilte ut sammen med Gudrun Anker og Synnøve Aurdal. Blant bildene på denne utstillingen finnes en rekke arbeider hvor Ryggen behandler de politiske urolighetene i verden, særlig knyttet til fascismens fremvekst i Spania, Tyskland og Italia. Med tepper som Synderinnen (1926) og Fiske ved gjeldens hav hadde Ryggen tidlig signalisert et radikalt engasjement mot undertrykking, men fra 1935 utvider hun engasjementet. Seismografen er innstilt og hun fanger opp urett og overgrep ute i verden. Med teppet Etiopia gir hun en engasjert kommentar til Italias angrep på det afrikanske landet. Teppet har form av en frise, og her avbilder hun historiens aktører: keiseren, ambassadøren som løy, krigere med spyd, og «det brede, brutale ansiktet til Mussolini» Her er en rad oppstrakte hender, og en sort kriger som gjennomborer Mussolinis hode med et spyd. Da teppet i 1937 ble utstilt på Verdensutstillingen i Paris valgte arrangørene å folde vekk teppets høyre felt, det med Mussolinis hode, slik at teppet ikke skulle krenke Italia. I teppet Drømmedød (1936) skildrer hun undertrykkelsen i Nazi-Tyskland. Teppet er inspirert av Carl von Ossietzkys fangenskap. Ossietzky er selv avbildet i teppet, i dets øverste venstre felt. Teppet er laget på samme måte som Etiopia-teppet, med et motivfelt øverst og et bunnfelt med færre farger og motiv-element. Det øverste feltet er delt i tre: til venstre Ossietzky og andre fanger bak gitter; til høyre et tilsvarende felt med ansikter bak gitter. Her står Albert Einstein som prøver å presse seg ut mellom gitteret for å rømme til frihten. I midten henger en navnløs, vergeløs og skoløs fange som pines og kveles av trioen Hitler, Göring og Goebbels. De tre har blodrøde ansikter og hender, i tråd med Ryggens vanlige fargesymbolikk hvor rødt representerer ondskap. Fra samme år (1936) stammer Hitler-teppet, mens Lise Lotte Hermann (1938) forteller historien om et annet offer for det tredje riket. Teppet La Hora se aproxima – timen nærmer seg (1938) har blitt beskrevet som «Hannah Ryggens svar på Guernica» av de fleste kunsthistorikere. I teppet skildres tre sider ved krigen: Til venstre Franco, som bærer en demoniserende, sort maske; i midten skyttergravenes offer; og til høyre en naken, branngul mann som symboliserer folkets sårbarhet, kraft og seiersvilje. Vennen Odd Hølaas, skriver senere at
Teppet Gru (1936) har også sitt motiv fra den spanske borgerkrigen. Familien Ryggen reagerte med samme forferdelse som de fleste andre på angrepet på Norge i 1940. Hannahs arbeider under okkupasjonen ble en rekke oppbragte skildringer av krigens gru og hærmaktens brutalitet. Det første teppet som dateres til krigsårene er Freiheit (1941) som skildrer henrettelsen av Viggo Hansteen og Rolf Wickstrøm. I bildet er det tre figurer: til venstre dommeren, med ulveham over soldatuniformen; til høyre dødsengelen som holder et fat med de to martyrenes hoder; i midten en korallrød Kristusfigur som symboliserer lidelsen, de pinte og korsfestede og martyrene som mistet livet i frihetskampen.
Ryggens mest kjente teppe fra krigen er ''6. oktober 1942''. Bildet er en collage over flere inntrykk fra krigstiden: I det venstre feltet finnes mordet på teatersjef Henry Gleditsch, som ble begått denne datoen. Gleditsch er kledd som doktor Relling, den rollen han spilte denne tiden. Hans kone Synnøve kneler ved mannens side, kledd som Maria Stuart, en av teaterrepertoarets tragiske kvinneroller. Bak skuespillerne står en naken mann bundet til en påle. Han var en serbisk krigsfange som ble torturert og henrettet i fangeleiren ved Austrått mens Hannah arbeidet med teppet. Over disse henger Hitler som en flyvende demon, bevæpnet med en pistol. Han omkranses av hodene til Hamsun og Quisling. I det høyre feltet befinner Mona, Hans og Hannah seg i en båt, på veg mot England. Drømmen om flukt til friheten var levende for mange, også for familien Ryggen. Båten er svart og dekket med roser, en assosiasjon til en likkiste, noe som understreker risikoen ved reisen. over båten henger tre røde hoder, en av dem er muligens politiminister Jonas Lie. I teppets midtfelt står Churchill i et borgtårn, som det trygge midtpunkt i en urolig verden. Teppet har blitt karakterisert som «som helhet ikke vellykket» formelt sett men likevel med «ekspressiv styrke».
Teppet Grini (1945) og viser ektemannen Hans i fangeuniform på Grini fangeleir, mens han maler dødningehoder for okkupantene. Bak ham er medfangene gjemt bak piggtråd, mens den ridende kvinnen til venstre er datteren Mona, som vil hente faren hjem. Teppet Kaj Munks død (1946) ble påbegynt i 1943 på bestilling fra Bakkehaugen kirke, som et av tre delmotiv i teppet Livets salt. Bildets tre elementer skildret tre martyrer: motstandsmannen Laurits Sand, den danske presten Kaj Munk, og Hans Nielsen Hauge. På samme måte som i Freiheit knytter hun i Kaj Munks død en forbindelse mellom Kristus og frihetskampens martyrer. I teppet Schweden (1946) leverer hun en besk kommentar til det nazivennlige, angivelig nøytrale, hjemlandets politikk under 2. verdenskrig.
Kunstnerliv
I tråd med hennes bruk av veven som personlige meddelelser, er det naturlig at flere begivenheter i hennes eget kunstnerliv er gjengitt i tepper, sammen med hilsener og kommentarer til andre kunstnere.
Teppet Det gjelder at arbeide (1933) har en spesiell forhistorie: I 1931 ble hennes tepper avvist og utelatt da en vandreutstilling besøkte Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum. I teppet fremstilles museets direktør som St. Peter ved himmelrikets port, som avviser Hannah og en annen vevkunstner. Øverst i bildet svever imidlertid Roar Matheson Bye i rollen som Vårherre. Bye var intendant ved Trondhjems Kunstforening, og hadde rehabilitert Hannah Ryggen ved å invitere henne til å stille ut i kunstforeningen i 1933. Teppet ble utstilt der.
I Hjemlige guder (1951) leverer hun en syrlig kommentar til den rollen og makten Henrik Sørensen og Rolf Stenersen hadde i den norske kunstdebatten i samtiden. De to fremstilles som Odin og Tor; Sørensen med den ene hånden over Oslo rådhus, hvor han hadde avgjørende innflytelse over utsmykningen, og andre hånden rundt sin favorittmodell Tone Veli. Stenersen avbildes med Munchs hode i skyene bak seg.
I Livet glir forbi (1938) skildres livet til den franske maleren Paul Gauguin, mens Henrik Sørensen og Salvador Dali avbildes i de udaterte teppene med samme navn. De to teppene Trojansk hest (1949) og Picasso (1956) er i dag montert sammen til ett hele og henger i statsrådssalen i regjeringsbygget. Teppene er også en kommentar til etterplaprere i samtidskunsten.
I Karsten i vevhimmelen (1953) lar hun en muse bringe fram en gullkrone til maleren Ludvig Karsten, som var en av hennes egne favoritter.
Pasifisme i etterkrigstiden
Ryggens anti-militaristiske engasjement vedble i etterkrigstiden. Flere av hennes mest kjente etterkrigstepper skildrer militarismens knugende virkning på menneskene. Henders bruk (1949) er allerede nevnt, med sitt møte mellom soldaten og fredsgudinnen. Teppet Atomsen (1952), som ble vevet mens norsk atomforskning var i sin begynnelse, skildrer den nonchalante, men skremmende diktatoren «H.K.H. Atomsen», med makt til å ødelegge verden. Teppet eies treffende nok av NTH. I Grå figur (1960/61) har hun skildret noe hun husket som en anekdote om av atombombeangrepets underligste konsekvenser: at skyggen av den drepte kan sees i støvet flere dager etterpå. I teppets sider er oppfinnerne av atombomben avbildet, med hvite kryss over ansiktene. Teppet, som eies av Nordenfjeldske kunstindustrimuseum, er i stort format (300 x 235 cm). Med sin monumentale konsekvens gir det et virkningsfullt bilde av døden.
Det like monumentale Jul Kvale (1956) er en engasjert skildring av den ene modige mot de mange. Kvale, som var vergerådsleder i Oslo kommune, var blant de første som signaliserte motstand mot norsk NATO-medlemskap. Ryggen avbildet han som den ene, oppreiste, som beskytter et barn. Hans motstanderne er en vev av lukkede ansikter, hvor kansleren Konrad Adenauer og utenriksminister Halvard Lange kan gjenkjennes.
Det satiriske teppet Blod i gresset er på den ene siden et vekkerop om brutaliteten i USAs krigføring i Vietnam. I Det høyre feltet vises med satirisk konsekvens president Lyndon B. Johnson – skildret som en rød djevel med cowboyhatt – og hans hund. Ryggen var forarget over at amerikanerne virket mest opptatt av helsetilstanden til presidentens hund, på bekostning av livene som gikk tapt, på begge sider, i Vietnam. Dette teppet var den eneste gangen hun brukte kunstige, kjemiske farger til garnet.
«Vi lever på ei stjerne» – menneskets storhet
Mange av Ryggens tepper var formet som en protest, men det finnes også flere tepper hvor hun hyller de gode kreftene i tilværelsen: freden, kjærligheten, menneskene, kunsten og vitenskapen, og livet selv.
Teppet En fri (1947/48) er en tvetydig skildring av samfunnetsmaskineriet, samlebåndsmenneskene og frihetsmenneskene. Henders bruk (1949) er en mytisk skildring av en blåfarget fredsgudinne som rir frem over slagmarken, og får soldaten til å kaste sitt gevær og følge henne. Teppet var det første tekstilarbeidet som ble kjøpt inn av Nasjonalgalleriet.
Ja, vi elsker (1950) er en begeistret hyllest til festen Oslo under byens 900-årsjubileum. I bildet sees kong Haakon VII, byens ordfører Brynjulf Bull, en svane fra Dyre Vaas fontene på rådhusplassen, Hannah Ryggen selv, og radioreporteren Odd Hølaas, spillende på en cello.
Vi lever på en stjerne (1958) var bestilt av arkitekt Erling Viksjø til vestibylen i den nye regjeringsbygningen. Teppet et både et av hennes største arbeider (400 x 300 cm), og et av de teppene hvor hun bruker flest farger – Næss teller elleve farger i alt, fem røde, fire blå, svart og grønt. Viktigere er det imidlertid at teppet framstår som et i egentligste forstand religiøst uttrykk for hennes livssyn, tro på mennesket og tro på kjærligheten. Hovedfargene i teppet er blått og svart, og hovedmotivet er en oval, inspirert av en 1600-tallsvevnad fra Gudbrandsdalen. Inne i ovalen møtes en mann og en kvinne, de er frie, trygge og modige i møtet med livet og hverandre. Rundt ovalen svever gjenkjennelige og mytiske himmellegemer. Teppet ble vevet mens de første sputnikene ble sendt opp i verdensrommet. På samme tid som hun vevet teppet skrev den svenske forfatteren Harry Martinson sin kosmiske diktsuite Aniara. Vi lever på en stjerne hang i vestibylen i Høyblokken i Regjeringskvartalet frem til 22. juli 2011 da det ble skadet av bomben i regjeringskvartalet, teppet er restaurert, men med ett synlig "arr".
Teppet Trollveggen (1966) som henger på Universitetet i Oslo, og som måler 190 x 720 cm, er en mer pessimistisk, men like fullt storslagen hyllest til vitenskapen, musikkens og kunstens plass i samfunnet. Vitenskapen skildres her som «Såmannen» fra Jesu lignelse.
Flere av hennes martyrskildringer kan også best forstås som hyllester til menneskenes verdighet.
I sine egne bilder
Ryggen vevet seg selv inn i flere av teppene sine. Dette kan sees som et uttrykk for det fullt integrerte forholdet mellom hennes person, hennes engasjement og de motivene som hun velger i sin kunst.
Hun er naturlig til stede i bilder fra hverdagslivet på gården: Vi og raudmerra (ca. 1930), Ørlandssyn (1934) og det mer monumentale Vi og våre dyr (1934). Hun avbilder seg selv i tidlige kunstdebattbilder som Ei hex (1937) og Det gjelder at arbeide (1933); og i ''6. oktober 1942'', hvor familien drømmer om å flykte fra landet. I teppene Mors hjerte (1947) og Vi lever på en stjerne (1958) har hun ikke avbildet seg selv gjenkjennelig, men begge teppene blir vanligvis lest i lyst av hennes biografi, og sett som personlige historier. I Mors hjerte bearbeides historien om datterens epilepsi, som beskrives som «Historien om en ung mor som midt i sin lykke rammes av en stor sorg – det hender noe med barnet og hennes hjerte slås i stykker». Teppet forteller historien om moren i fire faser: til venstre lykken, hvor kvinnens hjerte har vokst seg større enn overkroppen; deretter hjertet som rammes av en hvit sorgpil, og splintres i mange biter. I den grønne borden i midten skildres andre menneskers reaksjon på ulykken: sladder og likegyldighet, til høyre vakler den knugede kvinnen videre, tynget av sorgen. Vi lever på en stjerne, som er beskrevet ovenfor, er «helt sikkert preget av at hun vevet det rett etter at Hans døde. Det ble et sorgarbeid og en hyllest til kjærligheten».
I Bærestolen (1959) har hun også skapt en hyllest til den avdøde ektemannen, blomstermaleren. Hans bæres fram av en engel og av den sørgende Hannah. Et personlig engasjement er også til stede i Ja, vi elsker (1950) hvor hun ønsket å føye seg selv inn i festen og feiring av Oslos byjubileum. I det store Dikt av T.S. Elliot (1952), som er en tematisering av kunstens evne til å utsi det usigelige om livet og kjærligheten, sitter hun øverst i bildet som en vis kvinne.
Teppet Karna og Hannah (1969) er et privat ferieminne, mens Potteblått (1963) er en petit-aktig betraktning av forholdet mellom kunstneren og hennes farger. Hennes siste teppe i veven (1970) er et lite, fargerikt selvportrett.
Arven etter Hannah Ryggen
Ekteparet er begravet på Ørland kirkegård. Graven er etter familiens ønske gitt liten oppmerksomhet.
Et minnesmerke over Hannah og Hans Ryggen, utført av billedhugger Astrid Dahlsveen, ble i 1994 reist på Brekstad havn. Statuen, som forestiller paret og deres datter i en båt, har hentet sitt motiv fra det ovenfor nevnte teppet ''6. oktober 1942''.
Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum i Trondheim har den største samlingen av Ryggens kunst. Sammen med arbeider av Synnøve Anker Aurdal og Benny Motzfeldt er Ryggens arbeider siden 1998 utstilt i museets permanente utstilling Tre kvinner – Tre kunstnere. Museet har hatt store utstillinger om henne i 1970 (minneutstilling), 1994 (jubileumsutstilling) og 2008 («Engasjert kunst», sammen med Elisabeth Haarr). En byste av Hannah Ryggen, utført av Edith Aas i 1962, finnes sammen med et utvalg tepper i museets avdeling Hannah Ryggen-senteret, som ble åpnet i det nye Ørland kultursenter i februar 2009.
Hannah Ryggens privatarkiv med korrespondanse, avisutklipp, mm er tilgjengelig på Gunnerusbiblioteket, NTNU Universitetsbiblioteket.
Kunsthistorikeren Albert Steen avslutter sin bok om henne slik: Hannah Ryggen var en ener, men hele etterkrigstidens unge generasjon av tekstilkunstnere står i stor gjeld til henne.»
Filmskaperen Marit Berntzen laget i 1996 dokumentarfilmen Mennesket i veven om Hannah Ryggens liv og kunst, speilet gjennom fire av teppene hennes. Heidrun Kringen spiller Hannah i filmen.
I 2005 ble hun kåret til «århundrets ørlending».
Wabasha County
Wabasha County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de sørøstlige delene av staten og grenser mot Winona County i sørøst, Olmsted County i sør og mot Goodhue County i vest og nordvest. Det har også grense mot delstaten Wisconsin i nordøst der elven Mississippi utgjør en naturlig grense.
Hannah Ryggen
Arven etter Hannah Ryggen
I 2012 ble et utvalg av Hannah Ryggens arbeider vist på documenta i Kassel i Tyskland. Documenta blir ansett for å være verdens viktigste gruppeutstilling innen samtidskunstfeltet, og holder sted i Kassel hvert femte år.
Wabasha County
Wabasha totale areal er 1 424 km² hvorav 64 km² er vann. I 2000 hadde fylket 21 610 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Wabasha.
Fylket ble grunnlagt i 1849 og er oppkalt etter navnet på Siouxindianernes høvdinger, i tre generasjoner, Wabasha.
Portalegre
Portalegre er en kommune i delstaten Rio Grande do Norte i nordøstregionen av Brasil.
Ivano Fontana
Ivano Fontana (født 25. november 1926, død 24. desember 1993) var en italiensk bokser som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Fontana vant en olympisk bronsemedalje i boksing under OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i vektklassen mellomvekt opp til 73,0 kg, bak László Papp fra Ungarn og britiske John Wright.
Grevlingen skole og kultursenter
Grevlingen skole og kultursenter, også kjent som Grevlingen ungdomsskole er en ungdomsskole i Vestby kommune i Viken. Skolen ligger i Son, og tar imot elever fra barneskolene Son, Hølen og Brevik. Navnet «Grevlingen» kommer fra området skolen ligger i.
Bobov Dol kraftverk
Bobov Dol kraftverk er et kullkraftverk ved Kjustendil i Bulgaria. Det har en installert produksjonskapasitet på 630 MW fordelt på 3 like store blokker / turbiner.
Grevlingen skole og kultursenter
Skolen ble åpnet ved skolestart høsten 2006, som erstatning for Såner ungdomsskole som ble nedlagt våren samme år. Den er tilpasset moderne undervisningsformer, med åpne baser, auditorier og grupperom i stedet for tradisjonelle klasserom. Det er totalt plass til ca. 360 elever fordelt på tre baser, en til hvert trinn. Skolen har også kantine med 90 plasser, en kultursal med sitteplass til 180, et idrettsbygg med plass til 650 og svømmebasseng på 25 meter.
Bobov Dol kraftverk
Anlegget ble utbygd i årene 1973–1975. Brenselstypen er lignitt (brunkull).
Grevlingen skole og kultursenter
I tillegg til skolefunksjonene fungerer Grevlingen som kultursenter for Sonsområdet.
Alessandro D’Ottavio
Alessandro D'Ottavio (født 27. august 1927 i Roma) var en italiensk bokser som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
D'Ottavio vant en olympisk bronsemedalje i boksing under OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i vektklassen weltervekt opp til 67,0 kg, bak Július Torma fra Tsjekkoslovakia og amerikanske Horace Herring.
Kambodsjas historie
Kambodsjas historie strekker seg mer enn 6000 år tilbake i tid. Karbondatering av funn gjort i en hule ved Laang Spean nordvest i Kambodsja avslører at folk som laget potter bodde i Kambodsja så tidlig som 4200 f.Kr. Videre arkeologiske bevis indikerer at andre deler av regionen som nå kalles Kambodsja var bebodd fra rundt 1000 til 2000 f.Kr. av en neolittisk kultur. Hodeskaller og menneskebein funnet på Samrong Sen er fra 1500 f.Kr. Disse menneskene kan ha migrert fra Sørøst-Kina til den Indokinesiske halvøy, selv om enkelte mener at de kan ha kommet fra India. Arkeologer har sporet den første dyrking av ris og de første bronsearbeidene i Sørøst-Asia til disse menneskene. Innen det første århundret e.Kr., hadde innbyggerne utviklet relativt stabile, organiserte samfunn og snakket språk nært beslektet til khmerspråket kambodsjanerne snakker i dag. Kultur og tekniske ferdighetene til dette folket i det første århundre overgikk det primitive stadiet. De mest avanserte gruppene bodde langs kysten og langs de nedre delene av Mekongelva og deltaet i hus bygget på stylter hvor de dyrket ris, fisket og holdt husdyr. Nyere forskning har låst opp oppdagelsen av kunstige jordvoller datert til Kambodsjas yngre steinalder.
Khmerfolket var blant de første innbyggerne i Sørøst-Asia. De var også blant de første i dette området til å vedta religiøse ideer og politiske institusjoner fra India og til å opprette sentraliserte kongeriker rundt store territorier. Den tidligste kjente kongedømmet i området, Funan, blomstret fra rundt første til sjette århundre e.Kr. Dette ble etterfulgt av Chenla, som kontrollerte store deler av det som i dag er Kambodsja, Vietnam, Laos, og Thailand.
Kongedømmet Funan: 68-550
Kongedømmet Funan steg til storhet med base i den velstående og mektige hjembyen Oc Eo (i dag i Vietnam), kjent i Romerriket som Kattigara, som betyr den anerkjente by. Kontakten med det fjerne Romerriket fremgår av det faktum at romerske mynter har blitt funnet på arkeologiske steder som dateres fra det andre og tredje århundre. Det meste av utenrikshandelen Funan foretok var med områder mye nærmere hjemmet, med India, og da spesielt Bengalområdet i India. Handel med India startet før 500 f.Kr. (før den utstrakte bruken av sanskrit som språk i India). Med handelen kom indianisering av Funankulturen og religion hinduisme. Funan og de etterfølgende samfunn som bebodde denne delen av Sørøst-Asia skulle beholde hinduismen som religion i ca 900 år. Andre kulturelle påvirkninger skulle vare mye lenger. Den dag i dag spiser den moderne kambodsjaner med skjeer og fingrene på den indiske måten i stedet for å spise med pinner som mange andre kinesiske-influerte kulturer i Sørøst-Asia.
Riket nådde sin største utstrekning under styret til Fan Shih-man tidlig i det tredje århundre, og strakk seg så langt sør som Malaysia og så langt vest som Burma. Funaneserne etablerte et sterkt system av merkantilisme og kommersielle monopoler som skulle bli et mønster for senere imperier i regionen. Eksport fra Funan riket var stort sett skogsprodukter og edle metaller, inkludert gullelefanter, elfenben, nesehornhorn, isfuglfjær og krydder som kardemomme. Fan Shih-man utvidet flåten og forbedret det funanesiske byråkratiet, og skapte et kvasi-føydalt mønster som beholdt lokale skikker og identiteter i stor grad intakte, spesielt i rikets ytterkanter.
Chenla: 550-802
Khmerene, hadde som vasaller av Funan nådd Mekongelva fra den nordlige Menamelva via Mundalen. Chenla, deres første selvstendige stat, utviklet seg med funanesisk innflytelse.
Gamle kinesiske opptegnelser nevner to konger, Shrutavarman og Shreshthavarman, som hersket i hovedstaden Shreshthapura som ligger i dagens sørlige Laos. Den enorme innflytelsen på identiteten til det som skulle komme til å bli Kambodsja kom fra det kambodsjanske kongedømmet Bhavapura, som hadde hovedsete i det som i dag er den kambodsjanske byen Kompong Thom. Den viktigste arven er kongen, Ishanavarman, som fullstendig erobret kongedømmet Funan i løpet av perioden 612-628. Han valgte sin nye hovedstad i Sambor Prei Kuk, og kalte den Ishanapura.
Etter at Jayavarman I døde i 681 ble kongedømmet ustabilt, og i begynnelsen av 8. århundre brøt kongeriket opp i mange fyrstedømmer. Pushkaraksha, herskeren av Shambhupura utropte seg selv som konge av hele Kambuja. Kinesiske krøniker skriver at i det 8. århundre ble Chenla splittet i «land-Chenla» og «vann-Chenla». I løpet av denne tiden kontrollerte Shambhuvarman, sønn av Pushkaraksha, det meste av vann-Chenla fram til det 8. århundre, da malayer og javanesere overtok dominansen i flere khmerområder.
Khmerriket 802 - 1431
Khmerriket markerte storhetsperioden for Khmer-sivilisasjonen og var det største sammenhengende imperium i Sørøst-Asia, og hadde hovedsete i det som i dag er Kambodsja. Riket hadde røtter tilbake til et lite indisk kongedømme, som igjen hadde røtter i Chenla og regjerte på et tidspunkt over deler av det som i dag er Laos, Thailand og Vietnam. Det viktigste ettermælet etter Khmerriket er Angkor, som var hovedstad da riket var på sitt mektigste. Angkor vitner om rikets enorme makt og velstand og variasjonen i religionene det omfavnet over tid. Både hinduisme og Mahayanabuddhisme var offisielle religioner før Theravadabuddhismen ble brakt inn fra Sri Lanka i det 13. århundre. Satellittbilder avslører at Angkor var det største før-industrielle urbane sentrum i verden, større enn dagens New York. Mye av årsaken til Khmerrikets suksess lå i plasseringen av Angkor i nærheten av Tonlé Sap, den unike innsjøen som også i dag står for mye av mattilgangen til Kambodsja.
De mørke årene 1618- 1863
Det femtende til det nittende århundre var en periode med fortsatt nedgang og territoriale tap. Kambodsja nøt en kort periode med velstand i det sekstende århundre fordi konger som bygde sine hovedsteder i regionen sørøst for Tonle Sap langs Mekong, fremmet handelen med andre deler av Asia. Dette var perioden da spanske og portugisiske eventyrere og misjonærer først besøkte landet. Framgangen snudde igjen med den thailandske erobringen av den nye hovedstaden i Lovek i 1594. Som et protekturat av Siam ble Kambodsja en brikke i maktkampen mellom de to stadig kraftigere naboene, Siam og Vietnam. Vietnams bosetninger ved Mekongdeltaet førte til annekteringen av det området på slutten av det syttende århundre. Slike utenlandske inngrep fortsatte gjennom første halvdel av det nittende århundre. En vellykket invasjon av Vietnam avsluttet det siamesiske protektoratet i Kambodsja, og etablerte et kongedømme under fullt vietnamesiske overherredømme.
Fransk koloni 1863 - 1953
I 1863 søkte kong Norodom, som hadde blitt innsatt av Thailand, beskyttelse av Frankrike fra thaiene og vietnameserne, ettersom spenningen vokste mellom dem. I 1867 signerte den thailandske kongen en avtale med Frankrike der han ga avkall på overherredømmet over Kambodsja i bytte mot kontrollen over provinsene Battambang og Siem Reap som offisielt var en del av Thailand. Provinsene ble avstått tilbake til Kambodsja i en grenseavtale mellom Frankrike og Thailand i 1906.
Kambodsja fortsatte som fransk protektorat i årene 1863-1953, administrert som en del av kolonien Fransk Indokina, avbrutt av en japansk okkupasjon 1941-1945. Etter kong Norodoms død i 1904 manipulerte Frankrike kongevalget og Sisowath, Norodoms bror, ble plassert på tronen. Tronen ble ledig igjen i 1941 ved dødsfallet til Monivong, Sisowath sønn, og Frankrike godtok ikke Monivongs sønn Monireth, de følte han var for opptatt av uavhengighet. I stedet ble Norodom Sihanouk, et av Sisowaths barnebarn på morssiden, kronet. Franskmennene vurderte at den unge Sihanouk, som kun var 18 da han inntok tronen, ville være lettere å kontrollere. De tok imidlertid feil, og Sihanouk lanserte et «kongelige korstog for uavhengighet» som resulterte i fransk motvillig aksept av hans krav om en overføring av suverenitet. En delvis avtale ble truffet i oktober 1953. Sihanouk erklærte da at uavhengighet hadde blitt oppnådd og returnerte i triumf til Phnom Penh.
Kongedømmet Kambodsja 1953 - 1970
Bestemmelsene fra Genève-konferansen om Indokina gjorde at Kambodsja var i stand til å forlange tilbaketrekningen av Viet Minh-styrkene fra sitt territorium.
Nøytralitet ble et sentralt element i den kambodsjanske utenrikspolitikken på 1950- og 1960-tallet. Ved midten av 1960-tallet tjente likevel deler av Kambodsjas østlige provinser som baser for Den nordvietnamesiske hæren og Viet Congs styrker i krigen mot Sør-Vietnam, og havnen i Sihanoukville ble brukt til å få fram forsyninger til disse styrkene. Etterhvert som denne aktiviteten økte ble USA og Sør-Vietnam bekymret, og i 1969 begynte USA en fjorten måneders bombekampanje rettet mot de nordvietnamesiske stykene i Kambodsja, noe som bidro til destabilisering i Kambodsja.