cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kurt Vonnegut
Temaer
I sitt forfatterskap har Vonnegut har beveget seg fra den avsondret, ironiske observatøren og til den oppflammende deltageren. Hans første romaner, Pianomaskinen og Sirene på Titan, var opptatt av det ytre miljø, teknologiens farer og glorifiseringen av maskinen. Han hadde også en markant opptatthet av skjebne. I Moder natt ble Vonnegut mer opptatt av bevissthetens indre forhold og problemet med schizofreni (psykoser som vrangforestillinger, hallusinasjoner og tankeforstyrrelser), og spørsmålet om hva som kan oppfattes som virkelig og hva som er illusjoner. I Cat's Cradle og Gud velsigne Dem, Mr Rosewater uttrykket Vonneguts mening og følelser om institusjonalisert religion, om det destruktive vesen i det samfunnsmessige system som verdsetter penger høyere enn kjærlighet og menneskeverd, og om ensomheten til de mange som Rosewater ikke kan hjelpe uten å ødelegge seg selv. I Slakterhus-5 begynte Vonnegut ikke bare å snakke høyere med sin egen stemme, men benyttet seg selv og sin egen historie som en parallell og en kommentar til sine fiktive figurer. Han kulminerte Breakfast of Champions ved å kutte over sine bånd til Kilgore Trout, hans naive og idealistiske alter ego.
«Hva er meningen med livet» er det spørsmål Vonnegut ofte kommer tilbake til. Da Kilgore Trout finner spørsmålet «Hva er hensikten med livet?» skrevet på en dovegg, svarer han «Å være øynene og ørene og samvittigheten til universets skaper, din tåpe». Marvin finner Trouts svar merkelig da Vonnegut som ateist vet at det ikke finnes noen skaper å rapportere tilbake til. I en epigraf til Blåskjegg siterer Vonnegut sin sønn Mark og gir svaret til hva han mener er meningen med livet: «Vi er her for å hjelpe hverandre å komme gjennom denne tingen, hva nå enn det er.»
Noter
<references group="lower-alpha"/>
Romaner
De norske utgavene er oversatt av Torstein Bugge Høverstad, unntatt der det er markert. Utgitt på Gyldendal Norsk Forlag,
Langjökull
Langjökull er den nest største isbreen på Island, omtrent 950 km² stor. Den ligger på Islands høyland, vest for Hofsjökull og øst for Borgarfjörður og (Eiríksjökull). Langjökull's høyeste punkt er i 1355 moh. og den ligger over to vulkaner. Sydøst for Langjökull ligger Hvítárvatn, hvor Hvítá har sitt utspring.
Den rumenske uavhengighetskrigen
Den rumenske uavhengighetskrigen ble utkjempet i 1877 mot Det osmanske rike. Den 16. april 1877 undertegnet fyrstendømmet Romania og Det russiske keiserdømmet en avtale i București, som innebar at russiske tropper fikk passere gjennom rumenske landområder, mot at Russland respekterte Romanias integritet. Mobiliseringen startet, og om lag 120 000 soldater ble samlet sammen sør i landet for å forsvare det mot eventuell fremrykning av osmanske styrker fra sørsiden av Donau. Den 24. april 1877 erklærte Russland krig mot Det osmanske riket, og russiske tropper gikk så inn i Romania.
Oversikt
Den 21. mai 1877 erklærte Mihail Kogălniceanu i det rumenske parlamentet Romania uavhengig etter ønske fra det rumenske folket. Neste dag ble loven undertegnet av fyrst Carol I. Romania avsluttet da utbetalingen av tributt til Tyrkia (914 000 lei), og summen gikk isteden til krigsministeriet.
I starten ønsket ikke Russland å samarbeide med Romania siden de ikke ville at Romania skulle delta i fredsforhandlingene etter krigen, men russerne møtte svært sterk motstand fra den tyrkiske hæren på 50 000 mann ledet av Osman Pasja ved beleiringen av Pleven. Storhertug Nikolaj ba da Carol I om støtte og ba samtidig om at den rumenske hæren skulle slå seg sammen med den russiske. Carol I godtok forslaget og tok selv kommandoen over hæren.
Etterspill
Fredsavtalen mellom Russland og Det osmanske riket ble undertegnet i landsbyen San Stefano næt Konstantinopel den 3. mars 1878. Den anerkjente fyrstendømmet Bulgaria under tyrkisk overhøyhet og uavhengighet for Romania, Serbia og Montenegro. Russland holdt etter Romanias oppfatning ikke avtalene i traktaten fra 4. april 1877 om å respektere landegrensene til Romania, slik de var bestemt ved Parisfreden (1856), da seierherene i Krimkrigen overlot til Moldavia tre russiske fylker i Bessarabia. Avtalen ble ikke anerkjent av Sentralmaktene, og etter fredsforhandlingene i Berlin i 1878 ble det avgjort at Russland skulle gi Romania sin uavhengighet. Områdene Dobrudsja, Donaudeltaet og Slangeøya (Insula Șerpilor) skulle overføres til Romania, men Russland fikk beholde fylkene Cahul, Bolgrad og Ismail i det sørlige Bessarabia. Fyrst Carol mislikte avgjørelsen, men ble overtalt av Bismarck til å godta kompromisset på grunn av de store fordelene Romania fikk ved adgang til havner ved Svartehavet i Nord-Dobrogea, som også Bulgaria gjorde krav på.
Se også
Roemeense Onafhankelijkheidsoorlog
Podporozje
Podporozje (russisk: Подпорожье) er en by i Leningrad oblast (fylke) i Russland. Byen ligger ved elva Svir, 285 km nordøst for St. Petersburg og har 20 600 innbyggere (2007). Podporozje grenser til Onegasjøen og republikken Karelen, Vologda oblast og til de to regionene Tikhvin og Lodejnoje Pole i Leningrad oblast.
The Spaghetti Incident?
The Spaghetti Incident? er et Guns N' Roses-album med bare coverlåter. Det ble utgitt av Geffen i 1993.
Podporozje
Etter kommunereformen i Leningrad oblast i 2006 er Podporozje egen kommune, og er samtidig det administrative sentrum i regionen med samme navn. Regionen består av ytterligere fire mindre kommuner, med til sammen 14 000 innbyggere.
Podporozje ble grunnlagt i 1936, og fikk bystatus i 1956.
Podporozje er vennskapskommune med Steigen i Nordland.
A. E. Dor
A. E. Dor er et konjakkhus.
Historie
Huset ble grunnlagt av Amédée Edouard Dor i 1858. Han kom fra en konjakkfamilie (familien hadde vinmarker i Balzac og Ruffec), men ønsket å etablere et konjakkhus og drive med konjakk på full tid. Hans fokus var gamle kvalitetskonjakker, og han brukte mye av den første tiden på å reise rundt og kjøpe inn gamle konjakker. Mye av det han kjøpte inn hadde mer enn 70 års fatlagring. Da A.E Dor døde overtok hans svigersønn, Noël Denieul-Dor, og han videreførte tradisjonen med å samle inn gamle parti med konjakk.
Fortsatt sitter A. E. Dor på mye gammel konjakk, fra denne perioden. Som andre konjakkhus, lagres de eldste skattene i «le paradis», et navn som brukes på den delen av lagrene som inneholder de eldste konjakkene. Noen av disse har ligget så lenge at de har fått redusert alkoholprosenten sin til 30%. Dette skyldes fordamping av alkohol, en prosess som kalles «englenes andel» (se artikkel om konjakk). Noen av disse selges som de er, dvs at de ikke bare inngår som en liten andel i en blanding. Konjakk skal ifølge reglene fra BNIC ikke være under 40% (regel fra 1946), men A. E. Dor var det første konjakkhuset (1951) som fikk tillatelse til å selge konjakk med lavere alkoholprosent. Dette gjaldt deres «Très Vieilles Grandes Champagnes».
Huset anses som et av de som selger kvalitetskonjakk, ved at de har mye gammel konjakk, samt at de ikke bruker mye tilsetningsstoffer. Det er få, om noen, andre hus som kan måle seg med A. E. Dors samling av gamle skatter. De har cognac liggende i glassballonger, som er fra bl.a. 1805, 1811, 1834 og 1858, dvs. fra perioden før vinlusangrepet ødela vinstokkene i cognac-regionen.
I 1980 kjøpte Jacques Riviere huset, sammen med sin bror. Jacques jobbet i tekstilbransjen, og reiste mye, og det sies at han kjøpte firmaet for at hans kone Odile Rivière skulle ha en hobby mens han var borte. Odile døde imidlertid i en bilulykke i 1992, og Jacques og barna overtok da huset. A. E. Dor Vieille Rèserve No. 11 ble utviklet av nettopp Odile.
Utvalg
Den dyreste av disse er N°11, som på Vinmonopolets bestillingsliste koster ca. kr. 6 000,- (april 2005)
I tillegg har A. E. Dor et eksklusivt utvalg med rene årgangskonjakker, noe som er ganske uvanlig. Alle disse er fra druen folle blance, og har oppnådd sin alkoholprosent ved naturlig reduksjon. Disse er:
Disse sjeldne konjakkene legges det ut ca. 6 flasker av per år. Prisene er deretter, og for eksempel N°5 koster ca. 50 000 kroner.
Feodosia (Ukraina)
Feodosia (russisk: Феодосия, ukrainsk: Феодосія, krimtatarisk: Kefe) er en by på halvøya Krim. Byen har omtrent 85,000 innbyggere, og er et populært feriested ved Svartehavet. Her virket maleren Ivan Ajvazovskij.
Feodosia oppstod som en gresk koloni under navnet Theodosia på 500-tallet f.Kr. Opp igjennom historien har den tilhørt mange riker og kulturer, blant annet khazarene, Det bysantinske rike, Den gylne horde og Republikken Genova. Byen ble en del av Det russiske keiserrike i 1783, og ble overført fra Russland til Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk i 1954.
Under navnet Caffa var stedet havneby for den italienske bystaten Genova. I 1343 ble Caffa beleiret av khanen Jani Beg og hans armé av krimtatarer da svartedøden brøt ut blant tatarene. De kastet sine døde over murene til den beleirede befolkningen også ble smittet, slik at dette er kalt ett av de første eksempler på biologisk krigføring. Pestutbruddet tvang khanen til å gi opp beleiringen og trekke seg tilbake; men smitten fant veien videre til Europa da skip fra Genova og Venezia forlot Caffa i desember 1346 med kurs for Italia. Med på skipene var pestbakterien, yersinia pestis.
Pavel Padrnos
Pavel Padrnos (født 17. desember 1970, Petrovice, nær Třebíč, Tsjekkia) er en tsjekkisk proffsyklist, som har syklet for Discovery Channel Pro Cycling Team det meste av karrieren.
Bollerup borg
Bollerup var en dansk borg og et sogn i Ingelsted herred i Skåne, halvveis mellom Ystad og Simrishamn. Borgen ligger på en holme omgitt av voldgraver.
Av den opprinnelige borgens fire fløyer, gjenstår nå kun den nordlige av dem, bygget i gråsten, kalksten og tegl. Bygningen er i 3 etasjer, og på langsiden under takuthenget, prydes den av en rundbuet frise som hviler på granittkonsoller under. De steile gavlene fremtrer med forskjellige former for gotiske blendinger, og på østsidens 1. etasje finnes en liten apsislignende utbygning. Sammen med Glimmingehus er Bollerup Skånes best bevarte profane bygning fra middelalderen. Den fungerte som en blanding av bolig og borg som lett kunne motstå bondeopprør, men ikke de senere tiders kanoner.
Kalkmalt utsmykning
I noen av salene på den øverste etasjen, finnes rester av veggmalerier fra 1500-tallet. Disse er sjeldne eksempler på verdslige kalkmalerier fra middelalderen. De spredte restene kan vitne om at sånn må det ha sett ut på flere herregårder og i mange av bøndenes og borgernes boliger. Rigsråd Stog Olufsens Krognos eide Bollerup, som etter hans død i 1469 ble styrt av enken Barabara Brahe. Etter en pilegrimsferd til Roma sammen med dronning Dorothea i 1475, fikk Barbara inspirasjon til at dekorere Brønnby kirke (Brunnby) på Kullen med fornemme kalkmalerier.
På Bollerup er det flest bevarte bilder på det øverste stokkverk, hvor også de fineste rommene har ligget. Omkring kaminen kan man nederst på veggen se restene av et malt draperi, som skal etterligne draperte tepper opphengt i ringer. Vevde tepper har gitt en viss isolering og fin dekorasjon, men på Bollerup har man tilsynelatende ikke hatt nok til en permanent opphenging av den riktige vare. Her kommer "kalkgobelinene" inn.
Vi ser også bibelmotiver, helgener og bladornamentikk. I den underste etasjen bærer slanke, kantede søyler en rekke elegante hvelvinger, hvis ribber har fått en enkel mønsterbemaling.
Mary Carillo
Mary Carillo (født 15. mars 1957 i Queens, New York) er en tidligere profesjonell kvinnelig tennisspiller.
Bollerup borg
Eiere
Bollerups første eier var Bulle, som kalte stedet opp etter seg selv (Bullathorp, nevnt 1310). Deretter var den på 1200-tallet sete for slekten Due, men kom på 1300-tallet via ekteskap, over på Thottslektens hender. I 1401 ble den solgt i til slekten Krognos på Krapperup slott. Da denne slekten døde ut i 1573 med Oluf Mouritze Krognos, kom Bollerup først i slekten Gøyes eie, i 1624 til et medlem av slekten Lykke, videre til fru Ida Skeel og siden til slekten Rantzau.
Mary Carillo
Carillo var som best nummer 33 på rankingen over kvinnelige singlespillere. I 1977 vant hun mixed doubletittelen i Grand Slam-turneringen French Open sammen med John McEnroe.
Modulering
Å modulere vil si å endre tonearten i løpet av gjennomspillingen av et musikkstykke. En kjent form for modulering (Melodi Grand Prix-modulering) er å flytte tonearten en hel tone opp. Dette vil i mange tilfeller ha mye å si for følelsen den som hører på sitter igjen med, da de ulike toneartene har ulik karakter, og fordi en høyere toneart oppleves som mer intens.
En vanlig måte å modulere på er ved å gå via den nye toneartens dominant. Dominantens ledetoner fører inn til den nye tonikaen, og overgangen oppleves naturlig.
Modulering brukes i mange sammenhenger hvor en vil løfte sangen. Den tyske sangen Danke løftes for hvert vers en synger. I norske kirker er det vanlig å modulere fra salme til liturgi, for eksempel ved at salmen slutter i A-dur eller B-dur, mens liturgien fortsetter i F-dur eller G-dur. Da må organisten modulere for at liturgen skal høre hvilken tone han skal treffe i ny toneart.
Instamatic (roman)
Instamatic er en roman av Arne Berggren, utkommet på Aschehoug i 1994. Den var Berggrens første roman for voksne lesere; han hadde mellom 1991 og 1994 skrevet fire bøker for ungdom.
I Instamatic følger vi hovedpersonen Edvin fra han som guttunge ferierer med familien på Tjøme på 1960-tallet, til han som trettiårig familiefar i livskrise vender tilbake til barndommens sommerhus. Edvin er også bokas forteller, og Berggren underbygger hovedpersonens vekst og modning ved å dreie språket og stilen fra en ellevilt kjekk og munter tone i begynnelsen av boka til en mer ettertenksom mot slutten. Gjennom hele boka bruker han overveiende en kjapp og poengtert stil med korte setninger og setningsemner, og han viser en særlig sans for realistiske replikker i dialogen.
Handling
Edvin er en gutt av bedre middelklasse fra Ullern i Oslo, som sammen med mor, far og den litt eldre broren Totte tilbringer sommerferiene på Tjøme. Her utspiller det seg en rivalisering mellom guttene fra byen og de jevnaldrende tjømlingene. Guttene ser ikke sjøl at de utgjør en overklasse som tar seg til rette på øya, og av og til kan rampestrekene gå for langt. Verst blir det da Edwin og to kamerater bestemmer seg for at de må jekke ned Anton en smule. Anton har fått seg påhengsmotor som han er altfor stolt av. Derfor løsner de bunnpluggen i båten hans, med det resultat at et menneske holder på å drukne.
På Tjøme får Edvin også sine første erfaringer med jenter, representert ved Mie, som har vært sommerens lekekamerat helt fra de tidligste barneåra. Mie får en ond skjebne, da hun blir delvis ufør etter en ulykke i vannet. Mie kan aldri glemme barndommens lekekamerat, og oppsøker Edvin seinere i livet, men alltid på tidspunkt da det ikke helt passer for Edvin.
Siste del av romanen dreier seg mye om samlivet mellom Edvin og Monique. De treffes i gymnastida, flytter etter hvert sammen og får en datter. Faren til Monique driver et reklamebyrå, og familien tilhører byens utvilsomme overklasse. Han installerer de unge i en romslig leilighet i Niels Juells gate, og Edvin i en godt betalt stilling i firmaet.
Samlivet med Monique er ikke enkelt. Klasseforskjellen kan til tider være en belastning, og de føler seg fremmede overfor den andres venner. Hun plages av sjalusi, og hver gang han går ut med gamle kamerater, mistenker hun at han er utro. Mot slutten av fortellinga oppdager Edvin at Monique har underslått flere brev fra Mie. Samlivet fortsetter imidlertid i kraft av begivenhetenes tyngde; Edvin involveres i svigerfarens firma, og datteren Irlin kommer inn i livet deres.
Profesjonsstudium
Profesjonsstudium (sammensatt av profesjon og studium) er et bredt begrep som betyr utdanninger som leder fram til ulike profesjoner. Ved universitetene har begrepet tradisjonelt særlig vært brukt om en håndfull tradisjonsrike, integrerte universitetsstudier (embetsstudier) som leder til lukkede akademiske profesjoner som prest, jurist eller lege, men begrepet har også vært brukt bredere om alle studier som sikter seg inn mot bestemte yrker.
Instamatic (roman)
Handling
Tittelen Instamatic viser til hovedpersonens interesse for fotografering. En stund har han trolig ambisjoner om å drive fotograferinga til en kunst, men prosjektet stanser opp, og han ender med å stille opp kameraet for å avfotografere det samme bildeutsnittet dag etter dag. På den måten blir kameraet et symbol på Edvins følelse av å ha stansa i sitt eget liv.
Profesjonsstudium
Tradisjonell bruk
Historisk har begrepet røtter i de eldre begrepene embetsstudium og embetseksamen og sikter særlig mot de tre tradisjonelle embetsstudiene med røtter fra den dansk-norske helstaten, teologi, jus og medisin. På 1900-tallet ble begrepet tatt i bruk ved universitetene for å markere skillet mellom disse studiene som rettet seg mot bestemte profesjoner som utdanningen gav et formelt monopol på (dvs. lukkede profesjoner), og andre utdanninger. På denne tiden hadde begrepet embetseksamen blitt tatt i bruk om nesten alle høyere universitetseksamener, slik at begrepet embetsstudium ikke lenger var entydig. Ved Universitetet i Oslo brukes begrepet profesjonsstudium i moderne tid om studiene i teologi, jus, medisin og psykologi, som gir adgang til bestemte lukkede og regulerte profesjoner som prest, jurist (f.eks. advokat/dommer), lege og psykolog.
Utvidet bruk
I moderne tid er begrepet også brukt bredere om alle utdanninger som sikter seg inn mot bestemte yrker, selv om utdanningene ikke nødvendigvis gir adgang til en lukket profesjon.
F.eks. har begrepet i ny tid også vært brukt om lærerstudier, som er en videreføring av eldre tiders lærerseminarer og lærerskoler som historisk utdannet lærerkrefter til folkeskolen. Disse utdanningene ble ikke historisk betegnet som studier fordi de ikke hadde tilknytning til universitetene, og tidligere var alle høyere lærerstillinger og lederstillinger i skolevesenet forbeholdt personer med universitetsutdanning, f.eks. som teolog. Det ble ikke historisk stilt krav om en spesiell formell utdanning for å bli lærer i folkeskolen, men lærerseminarene ble etablert for å øke nivået på undervisningen i folkeskolen. Læreryrket er i moderne tid mangfoldig og er generelt åpent for alle med relevant høyere utdanning, og lærerstudier gir derfor ikke adgang til en lukket profesjon på den måten f.eks. jus- eller medisinstudier gjør.
Begrepet profesjonsstudier er også brukt om en rekke helse- og sosialfaglige utdanninger som opprinnelig oppstod utenfor universitetene, f.eks. sykepleierutdanning. I disse tilfellene gir studiene i moderne tid adgang til en regulert og lukket profesjon, men ble ikke historisk regnet som studier, men i stedet som en yrkesrettet skolegang.
Blant utdanninger i Norge som i moderne tid noen ganger omtales som profesjonsstudier er:
Begrepet har ingen sammenheng med forskningsområdet profesjonsstudier, der begrepet er avledet av ordet studie (dvs. vitenskapelig undersøkelse) og ikke studium.
Per Anders Øien
Per Anders Øien (født 2. mai 1949) er norsk psykiater. Har arbeidet som allmennpraktiker og sykehuslege, og var sjefslege på Modum Bad. Han er ansatt på Sykehuset Buskerud HF med ansvar for psykiatriutdanning. Han er gruppeterapeut.
Chaoyangparken
Chaoyangparken (kinesisk: 北京朝阳公园; pinyin: Běijīng Cháoyáng Gōngyuán) er en stor park ved et tidligere prinsepalass i Beijings Chaoyang-distrikt.
Parken har blomsterhager, en fornøyelsespark, områder sterkt preget av landskapsarkitektur, og flere større svømmebassenger. Man kan leie sykler og båter.
Siden 2005 er Beijing Pop Festival blitt arrangert i parken i september måned. Et midlertidig anlegg for sandvolleyball ble anlagt i Chaoyangparken for sommerolympiaden i 2008; det ble skipet inn sand fra øyprovinsen Hainan.
Chaoyangparken skal i løpet av 2009 også få et observasjonshjul (Beijings store hjul) som ferdig vil ha en topphøyde på 208 meter (London Eye er på 136 meter).
Color Line
Historie
Color Line ble dannet av Jahre Line og Norway Line 1991 og har de senere år overtatt selskaper og linjer som kan trekke sin historie tilbake til 1872, da en ferjeforbindelse mellom Kristiansand og Frederikshavn i Danmark ble startet, etter at Frederikshavn hadde fått jernbaneforbindelse året før. Det første skipet i ruten var DS «Frithjof». Fra 1879 ble ruten drevet av Det Stavangerske Dampskibsselskab, men i 1887 kom Christiania Kyst-Dampskibsselskab med et underbud og fikk driften; de satte inn DS «Nyland». Overfarten tok 11 timer og ruten var svært attraktiv da det var korresponderende tog videre til kontinentet. Fra 1895 satte man også inn DS «Harald Haarfager», de to fartøyene betjente ruten til selskapets konkurs i 1899. Et nytt selskap ble opprettet for å drive ruten videre, A/S Christianssands Dampskibsselskab (senere KDS) tok over begge fartøyene. I 1903 ble DS «Jylland» satt inn i ruten, og i 1912 ble DS «Nyland» erstattet av DS «Skagen». Selskapet ble i 1968 solgt til Fred. Olsen & Co..
Dagens Color Line
Color Line ble etablert i 1990 med utgangspunkt i de to Kosmos-selskapene Jahre Line og Norway Line. Samme år ble også ferjeaktivitetene i Fred. Olsen Lines overtatt.
I 1996 solgte Olav Nils Sunde selskapet Larvik Line AS i konsernet Larvik Scandi Line ASA i mot aksjer i Color Line, Larvik Line AS hadde ferjetrafikken Larvik – Frederikshavn. I 1999 solgte Olav Nils Sunde hele Larvik Scandi Line ASA og det resterende firmaet Scandi Line AS som hadde ferjetrafikken Sandefjord – Strömstad. Samtidig ble Olav Nils Sunde konsernsjef i Color Line. Etter overtagelsen opprettet Color Line AS datterselskapet Color Scandi Line AS som hadde ansvaret for driften og skipene på strekningen Sandefjord-Strømstad som varte frem til 2001 da den ble slått sammen med Color Line AS.
I tillegg til selskapets hovedområde som er fergedrift, drives et hotell i Skagen, Danmark. Hovedaksjonær i Color Group er Olav Nils Sunde.
I 2007 transporterte selskapet 4 279 868 passasjerer. De nye «cruisefergene» MS «Color Fantasy» og MS «Color Magic» ble satt i drift i 2004 og 2007. MS «Color Magic» er verdens største kombinerte passasjer- og roll on/roll off ferge med sine 75 156 BRT og en kapasitet på 2812 passasjerer.
Den 13. mars 2008 gikk jomfruturen for MS SuperSpeed 1, som trafikkerer ruten Kristiansand – Hirtshals. Skipet tilbakelegger strekningen på 3t 15min. Med skipet «Silvia Ana», som i en årrekke har gått i trafikk mellom Kristiansand og Danmark i sommerhalvåret, var overfartstiden kun 2,5 timer. På grunn av økte drivstoffpriser valgte Color Line imidlertid å ta dette skipet ut av drift – og heller satse på en mellomting mellom de to tidligere transportløsningene «Christian IV» og «Silvia Ana». Fjord Line trafikkerer også overfarten Kristiansand-Hirtshals i sommersesongen med et hurtiggående skip. MS «SuperSpeed 1» har ikke lugarer, men forholdsvis store butikkarealer, to restauranter og én bar. Søsterskipet MS «SuperSpeed 2» ble satt inn på ruten Larvik – Hirtshals i juni 2008.
Nedleggelse og oppsigelser
22. april 2008 kom Color Line med en pressemelding; den gikk ut på at den tradisjonsrike ruta mellom Oslo og Hirtshals skulle legges ned med virkning fra 6. mai samme år. MS «Prinsesse Ragnhild» ble i oktober samme år solgt til Celebration Cruise Holdings, Nassau, Bahamas, og opererer som cruiseskip i Karibia.
USAs historie (1865–1918)
Da den amerikanske borgerkrigen sluttet, var landet fremdeles bittert delt. I sør fortsatte føderale styresmakter rekonstruksjonspolitikken i et tiår før den endte, og mange av borgerrettslovene som ble satt i verk umiddelbart etter krigen ble raskt forlatt. I vest fortsatte landet å ekspandere, drevet av en flom av nye immigranter som førte til mange konflikter med innfødte sioux- og apache-stammer, og etter hvert ble mye av den innfødte befolkningen forflyttet. Amerikansk industri ekspanderte raskt gjennom hele perioden. På begynnelsen av det 20. århundret var landet den dominerende økonomiske makten og godt på vei mot å ta sin plass blant stormaktene. Denne økonomiske eksplosjonen ble fulgt av oppkomsten av populisme og den amerikanske arbeiderbevegelsen. Til slutt ble perioden avsluttet av USAs involvering i første verdenskrig.
Rekonstruksjon
Rekonstruksjonen var perioden etter den amerikanske borgerkrigen da de sørlige statene av den beseirede Konføderasjonen, som hadde gått ut fra USA, ble reintegrert inn i unionen. Ødeleggelsene etter unionens invasjon, angrep på sivile mål og ødeleggelse av infrastruktur, ble fulgt opp av utnyttende økonomisk politikk i den beseirede regionen etter krigen, noe som førte til varig bitterhet blant sørstatsborgerne mot den føderale styresmakten. Abraham Lincoln hadde godkjent en tolerant plan for gjenoppbyggingen, men den enorme menneskelige prisen som krigen kostet og de sosiale forandringene den førte til fikk kongressen til å motsette seg å slippe opprørsstatene inn igjen uten først å innføre betingelser. En rekke lover som ble innført av den føderale styresmakten, etablerte tilstanden og prosedyrene for å reintegrere sørstatene.
Etter solide fremskritt for republikanerne i mellomperiodens valg, ble den første rekonstruksjonsloven godkjent 2. mars 1867, den siste 11. mars 1868. Den første loven delte ti konfødererte stater (alle unntatt Tennessee som hadde blitt gjenopptatt i 1866) i fem militærdistrikter. Styresmakter som hadde blitt etablert under Abraham Lincolns plan ble avskaffet. Den første loven sa at «ingen lovlige statsstyresmakt eller adekvat beskyttelse for liv eller eiendom eksisterer nå i opprørsstatene.»
Under perioden med rekonstruksjon var der betydelig uro i de sørlige samfunnene. Mennesker fra nord som flyttet sør for å delta i sørstatenes styre ble kalt carpetbaggers (teppesekker) av innbyggerne i sør, og ble vidt sett på som motiverte av korrusjon og bestikkelser, mens lokale som deltok i disse styrene ble kalt scalawags (omstreifere eller gårdsgutter). Republikanerne tok kontroll over alle guvernørene og statslovgivningen, og innsatte ofte svarte i maktposisjoner. Disse hendelsene førte til dannelsen av den opprinnelige Ku Klux Klan i 1866, men som bare varte i tre år. Tre konstitusjonelle tillegg ble innført i etterskjelvet av borgerkrigen: det 13. som avskaffet slaveriet, det 14. som gav borgerrettigheter til afroamerikanere og det 15. som utvidet stemmeretten til frisatte borgere. Det 14. tillegget møtte motstand fra sørstatene, og som en betingelse for å slippe inn i unionen igjen, ble det krevd at de skulle akseptere den (eller den 15. dersom de stod over den 14.)
Slutten på rekonstruksjonen
Alle sørstatene ble gjenopptatt innen 1870, men rekonstruksjonen fortsatte til 1877, da presidentvalget ble avgjort til fordel for Rutherford B. Hayes, støttet av nordstatene over hans motstander Samuel J. Tilden. Noen historikere har ment at valget ble gitt til Hayes i bytte mot en avslutning av rekonstruksjonen. Denne teorien karakteriserer avtalen i valget som «kompromisset i 1877». Ikke alle historikere er enig med denne teorien, men uansett hva som forårsaket den, rekonstruksjonen endte.
Slutten på rekonstruksjonen markerte tydelig slutten på en kort periode med sivile rettigheter for afroamerikanerne. Innen få år etter rekonstruksjonens slutt, skapte sørstatene et segregert samfunn der hvite og svarte gikk hver sine veier, og med de hvite i sikker politisk kontroll. Nord tillot hvitt herredømme og oppmuntret hvite tidligere konfødererte til å gjenoppta sin normale plass med fulle borgerrettigheter i bytte mot at de hvite ble reintegrert i unionen. Nå som afroamerikanerne hadde fått sin frihet for prisen av 600 000 hvite døde, var der få krav om videre militær intervensjon i sør. Den innledende nervøse agitasjonen for borgerrettigheter ble raskt tonet ned. Mye av borgerrettighetslovene ble kastet av høyesteretten nær slutten av det 19. århundre. I 1883 dømte for eksempel høyesterett (109 US 3 1883) at det 14. tillegget, som etablerte statsborgerskapet til afroamerikanerne, nå kunne brukes på en samling av mennesker som regnes som en, fremfor afroamerikanere. En sørlig-kontrollert kongress stengte seg fra å hindre private forretninger å skille svarte og hvite borgere på offentlige plasser, og kastet dermed borgerrettighetslovene fra 1875. Plessy mot Ferguson (163 US 537 1896) gikk enda lenger, og gav grunnlaget for statssegregering som lovlig så lenge den sørget for «separate men like» fasiliteter. «Like» ble tolket løst, men denne forordningen gav til slutt en institusjonalisert basis for afroamerikansk politisk mobilisering og organisering i midten av det 20. århundre.
Brown mot utdanningsstyret i Topeka (347 US 483 1954) var et landmerke i det 20. århundres saker der høyesterett reverserte seg i saken om segresjon. Men det var ikke før sjokket fra den sosiale bevegelsen i midten av det 20. århundre at de føderale styresmaktene formelt slo ned segresjon i alle offentlige fasiliteter, og i borgerrettighetsloven av 1964 ble Plessy formelt reversert. Denne loven, sammen med stemmerettsloven av 1965, la endelig veien åpen for en slutt på offisielt sanksjonerte rasedeling i USA.
Videre omplassering av innfødt befolkning
Hovedartikkel: Indianerkrigene
Ekspansjon på slettene og fjellene av bergverksfolk, ranchere og nybyggere førte til konflikt med indianerne. Mange stammer, fra Utene i Great Basin til Nez Percene i Idaho, kjempet mot de hvite en eller annen gang. Men siouxene på den nordlige prærien og apachene i sørvest ytet sterkest motstand. Ledet av faste og stridsvante høvdinger som Red Cloud og Crazy Horse var siouxene dyktige i rask krigføring til hest. Siouxene var nyankomne på slettene, tidligere hadde de vært fastboende jordbrukere nærmere de store innsjøene. Da de hadde lært seg å fange og ri hester flyttet de vestover, feide unna andre indianerstammer på deres vei og ble fryktede krigere. Apachene baserte seg på å angripe og utplyndre spanske jordbrukere og andre indianerstammer. De var like dyktige, de kjempet i på sin egen hjemmebane med dens ørkener, daler og fjell.
Konflikter med prærieindianerne fortsatte gjennom borgerkrigen. I 1876 brøt den siste større siouxkrigen ut, da gullrushet i Dakota nådde frem til Black Hills. Hæren holdt ikke gullgravere unna siouxenes jaktmarker. Da de ble beordret til å gjøre noe mot gruppene av siouxer som jaktet i fjellene i pakt til sine avtalefestede rettigheter, grep hæren sterkt og aktivt inn.
Etter flere sammenstøt i 1876 som ikke førte til noen avgjørelse, fant general George A. Custer hovedleiren til siouxene og deres allierte ved elven Little Bighorn. Custer og hans menn angrep uten å vente på hovedstyrken, og ble drept av de langt mer tallrike indianerne.
Mange år senere førte et spøkelsesdansritual i det nordlige sioux-reservatet ved Massakren ved Wounded Knee i South Dakota i 1890 til et opprør der siouxene angrep hæren, som svarte med Gatling-maskingevær og drepte hundreder av indianere inkludert Big Foot, Sitting Bulls halvbror. Siouxene slo seg ned til en fredelig eksistens i det enorme, men fattige reservatet.
Lenge før dette hadde grunnlaget for livsopphold og samfunnene til den innfødte befolkningen på prærien blitt ødelagt av slaktingen av amerikansk bisonen som nesten ble drevet til utryddelse i tiåret etter 1870 av jakt av både hvite og indianere. Imens fortsatte apache-raid mot landsbyer i sørvest til Geronimo, den siste viktige høvdingen, ble fanget i 1885.
Den føderale styresmaktens politikk siden James Monroe-administrasjonen hadde vært å flytte innfødt befolkning utenfor rekkevidden av den hvite grensen. Hvite «reformister» mente at den innfødte befolkningen skulle assimileres med tvang inn i den hvite kulturen. Den føderale styresmakten satte til og med opp en skole i Carlisle, Pennsylvania, i et forsøk på å innføre verdiene og troen til den hvite amerikanske befolkningen på innfødte ungdommer.
Industrialisering
Fra 1865 til rundt 1900 ble USA verdens ledende industrielle nasjon og så enorm ekspansjon i farten og skalaen av produksjon. Tilgangen på land, variasjonen i klima og den følgende økonomiske variasjonen, tilgangen til seilbare kanaler, elver og kystveier som oppfylte transportbehovene til den gryende industrielle økonomien og overfloden av naturressurser skapte den billige utvinningen av energi, rask transport og tilgangen på kapital som drev denne andre industrielle revolusjonen.
Hvor den første industrielle revolusjonen flyttet produksjonen fra håndverkere til fabrikker, gikk USA foran i en ekspansjon i organisering, koordinering og skala av industri drevet fram av teknologi og transport. Jernbanene åpnet enorme markeder, noe som forklarer jevn vekst i samlet etterspørsel. Den transkontinentale jernbanen bygget av irske, kinesiske og japanske immigranter, gav tilgang til tidligere avsidesliggende landområder. Jernbanebyggingen drev opp behovet for kapital, kreditt og førte til rask økning i landverdiene.
Industrien lærte hvordan de skulle koordinere variasjonen av økonomisk aktiviteter over store geografiske områder. For å finansiere slike foretak i stor skala, dukket korporasjonen opp som den dominerende formen for forretningsorganisasjon. Korporasjonene vokste også ved å slå seg sammen til trust og skapte enkle firma ut av konkurrerende firma. Forretningsledere støttet styresmaktenes laissez-faire-politikk. Høye tariffer beskyttet amerikanske fabrikker og arbeidere fra utenlandsk konkurranse (som knapt hadde eksistert etter 1880). Føderale jernbane-subsidier beriket investorene, jordbrukerne og jernbane-arbeiderne og skapte hundrevis av landsbyer og byer og alle grener i styresmakten på alle nivåer forsøkte generelt å stoppe organisert arbeid fra å bruke vold for å vinne streiker. Mektige industrialister som Andrew Carnegie og John D. Rockefeller hadde stor rikdom og makt. Deres ansatte var de best betalte i verden. I denne konteksten av knallhard konkurranse for akkumulering, forsvant den gammeldagse enkle håndverkeren til fordel for godt betalte og dyktige arbeidere og ingeniører etter som nasjonen styrket sin teknologiske base. Imens opprettholdt en jevn strøm av immigranter muligheten for billig arbeidskraft, særlig i gruvedrift og produksjons-sektorene.
Immigrasjon
Fra 1840 til 1920 kom en variert strøm av immigranter til USA i en grad som ikke hadde blitt sett før, omtrent 37 millioner mennesker totalt. De kom fra mange forskjellige steder, 6 millioner fra Tyskland, 4,75 millioner italienere, 4,5 millioner irer, 4,2 millioner fra England, Skottland og Wales, 4,2 millioner fra Østerrike-Ungarn, 2,3 millioner skandinaver og 3,3 millioner fra Russland (hovedsakelig jøder, polske katolikker og litauiske katolikker). De fleste kom gjennom havnene til New York City, men forskjellige grupper slo seg ned på forskjellige steder. New York og de største byene på østkysten var hjemmet til store jødiske, irske og italienske befolkninger, mens mange tyskere og sentraleuropeere flyttet til midtvesten og tok arbeid i industri og gruvedrift.
Immigrantene kom av mange forskjellige grunner, som strakte seg fra økonomiske muligheter til letingen etter jordbruksland til flukt fra religiøs eller politisk forfølgelse, særlig konservative lutheranere fra Sachsen (Tyskland) og jøder fra Russland og Østerrike-Ungarn sent på 1800-tallet. Selv i USA ble disse nye immigrantene utsatt for diskriminering og for de farlige og utnyttende arbeidsforholdene som preget det meste av USA. På 1800-tallet eksisterte det også partier slik som Know-Nothingpartiet som ville begrense innvandringen av ikke-protestanter.
Immigrasjon fra Norge
Mellom 1825 og 1960 utvandret rundt 825 000 mennesker fra Norge til USA og Canada. Prosentmessig gjorde dette Norge til landet med flest utvandrere i forhold til befolkningen etter Irland. 25 % av disse vendte tilbake til Norge og tok med seg det de hadde lært, 70–80 % av dem som reiste, hadde tenkt å dra tilbake.
De fleste som reiste var mellom 18 og 25 år gamle og hovedgrunnen for at de flyttet var som oftest ønske om å tjene penger, eventyrlyst og muligheten for å lære et nytt språk og få seg en utdannelse.
Kjerneområdene til nordmenn i USA var Minnesota, North Dakota, South Dakota og Wisconsin. I North Dakota hadde en tredjedel av befolkningen tilknytning til Norge i 1990.
Bøndene og oppkomsten av populismen
Til tross for deres bemerkelsesverdige fremskritt, opplevde de amerikanske bøndene på 1800-tallet gjentatte harde perioder. Flere grunnleggende faktorer var involvert, utmattelse av jorden, en nedgang i selvberging og mangelen på god beskyttelse og støtte av lovverket, men viktigst var kanskje overproduksjon.
Sammen med de mekaniske forbedringene som i stor grad økte avkastningen per arealenhet, vokste mengden med kultivert land raskt gjennom den siste halvdelen av århundret, ettersom jernbanene og den gradvise forflytningen av prærie-indianerne åpnet opp nye arealer for vestlig bosetning. En lignende ekspansjon av landbruksjord i land som Canada, Argentina og Australia gjorde disse problemene store i det internasjonale markedet, hvor mye av Amerikas landbruksproduksjon nå ble solgt.
Dess lenger vest bosetterne reiste, dess mer avhengig ble de av jernbanen for å transportere varene sine til markedet. Samtidig betalte bøndene høye kostnader for foredlede varer som resultat at beskyttende tariffer som kongressen, støttet av østlige industrielle interesser, lenge hadde støttet. Over tid ble bøndene i midtvesten og vesten tynget av stadig mer gjeld til bankene som holdt deres pant.
I sør førte fallet til konføderasjonen til betydelige forandringer i landbrukspraksisen. Den mest betydningsfulle av disse var deling av avlinger, hvor leietagende bønder «delte» opp til halvparten av avlingen sin med landeierne i bytte mot frø og essensielle forsyninger. Anslagsvis 80 % av afroamerikanske bønder og 40 % av dens hvite befolkning levde under dette nedverdigende systemet etter borgerkrigen.
De fleste bøndene som delte avlingene var låst i en syklus av gjeld, fra hvor det eneste håpet om å slippe unna var økt beplantning. Dette førte til overproduksjon av bomull og tobakk, som igjen førte til synkende priser og videre utmatting av jorden. Det første organiserte forsøket på å ta tak i generelle landbruksproblemer var låve-bevegelsen. Den ble satt i gang i 1867 av ansatte i landbruksdepartementet og fokuserte innledningsvis på sosiale aktiviteter for å motvirke isolasjonen de fleste bondefamiliene møtte. Kvinners deltagelse ble aktivt oppmuntret. Drevet av panikken i 1873 vokste låve-bevegelsen snart til 20 000 avdelinger og en og en halv millioner medlemmer.
Selv om de fleste til slutt mislyktes, satte bevegelsen opp sine egne markedssystemer, lager, produksjonsfabrikker og kooperativer. Den nøt også noe politisk suksess i 1870-årene. Noen få stater innførte «låve-lover», som begrenset avgiftene på jernbanen og lagrene.
I 1880 begynte bevegelsen å gå nedover og ble erstattet av bøndenes allianser. I 1890 hadde alliansene medlemmer fra New York til California og talte rundt 1,5 millioner. En parallell afroamerikansk organisasjon, fargede bønders nasjonalallianse hadde over en million medlemmer.
Fra begynnelsen var bøndenes allianser politiske organisasjoner med kompliserte økonomiske program. Ifølge en tidlig plattform var dens formål å «samle bøndene i Amerika for deres beskyttelse mot klasselovgivning og innlemmelse av konsentrert kapital.» Deres program ønsket også reguleringer, om ikke direkte nasjonalisering, av jernbanene, valutaens inflasjon for å sørge for gjeldslettelse, senking av tariffen og etablering av føderalt eide lager og lånefasiliteter med lav rente.
Leif Nøttestad
Leif Nøttestad (født 1967) er en norsk biolog og forsker med marine økologiske systemer som spesialområde. Han er ansatt som forsker ved Havforskningsinstituttet og som professor II ved Universitetet i Bergen.
USAs historie (1865–1918)
Bøndene og oppkomsten av populismen
Sent i 1880-årene ødela en serie med tørker den vestlige prærien. Vest Kansas mistet halve befolkningen under en fireårsperiode. For å gjøre det verre, var McKinley-tariffen av 1890 en av de høyeste landet noen gang hadde sett.
Leif Nøttestad
Nøttestad er utdannet ingeniør i teknisk miljøvern/akvakultur ved Høgskolen i Stavanger i 1989. Han tok cand. mag. i generell biologi ved Universitetet i Bergen i 1991 og ble cand.scient. i fiskeribiologi samme sted i 1994. I 1999 ble han dr.scient. i marine økologiske systemer med avhandlingen «Spatial aspects of life cycle adaptation in adult herring».
USAs historie (1865–1918)
Bøndene og oppkomsten av populismen
I 1890 var nivået på landbruksuroen rekordhøy. Bøndenes allianser arbeidet med sympatiske demokrater i sør eller små tredjeparter i vest for å forsøke å få mer politisk makt. Fra disse elementene steg et tredje politisk parti frem, kjent som populistpartiet. Aldri før i amerikansk politikk hadde der vært noe som den populistiske lidenskapen som sveipet prærien og bomullsområdene. Valget i 1890 førte det nye partiet i koalisjoner som kontrollerte deler av statsstyresmaktene i et dusin sørlige og vestlige stater, og sendte en mengde populistsenatorer og representanter til kongressen.
Leif Nøttestad
Han ble ansatt om ingeniør ved International Research Institute of Stavanger i 1990. I 1995 ble han ansatt som NFR-stipendiat ved Institutt for Fiskeri- og Marinbiologi (IFM) og i 1998 ble han ansatt som forsker ved Havforskningsinstituttet. I tillegg har han siden 2016 hatt stillingen som professor II ved Institutt for biovitenskap ved Universitetet i Bergen.
USAs historie (1865–1918)
Bøndene og oppkomsten av populismen
Dens første konvensjon var i 1892 da delegater fra landbruks, arbeider og reformorganisasjoner møttes i Omaha, Nebraska, bestemt på å sette preg på det amerikanske politiske systemet de så på som håpløst og korrumpert av pengeinteresser til industrielle og kommersiell truster.
Leif Nøttestad
Nøttestad har forsket på en rekke områder ved Havforskningsinstituttet. Dette inkluderer ulike makrellarter (som nordøstatlantisk makrell, hestmakrell og makrellstørje), økosystem prosesser med spesiell fokus på pelagisk fisk som sild og makrell, stimadferd og komplekse systemer, utbredelse, adferd og økologi hos hval og delfiner, sonar- og ekkolodd-studier av in-situ predator-bytte forhold (sjøpattedyr-pelagisk fisk-byttedyr) i marine økosystem, og popularisering og formidling av marin forskning. Han har skrevet flere vitenskapelige artikler.
USAs historie (1865–1918)
Bøndene og oppkomsten av populismen
Den pragmatiske delen av deres plattform fokuserte på saker som land, transport og finans, inkludert den ubegrensede sølvmynten. Populistene viste imponerende styrke i vest og sør i presidentvalget i 1892, og deres presidentkandidat fikk mer enn en million stemmer. Men det var valutaspørsmålet, kamplystne advokater for sølv mot de som foretrakk gull, som snart overskygget alle andre saker. Landbrukstalsmenn i vest og sør krevde at en gikk tilbake til ubegrensede sølvmynter. Overbevist om at deres problemer kom fra en mangel av penger i sirkulasjon, argumenterte de at økende pengevolum indirekte ville heve prisene for landbruksprodukter og drive opp industrilønningene. Dermed kunne gjeld bli betalt med øket valuta. Konservative grupper og finansklasser, på den andre siden, trodde at en slik politikk ville være katastrofal og insisterte på at inflasjon, når den først hadde startet, ikke kunne stoppes. Jernbane-obligasjoner var det viktigste finansielle instrumentet, de kunne løses inn i gull. Men dersom billetter og fraktratene skulle settes i halv pris i sølv-dollar, ville hver jernbane gå konkurs i løpet av uker, gjøre hundretusenvis av menn arbeidsledige og ødelegge den industrielle økonomien. Bare gullstandarden, sa de, tilbød stabilitet.
Den finansielle panikken i 1893 hevet spenningen i denne debatten. Bankenes nederlag florerte i sør og midtvesten. Arbeidsledigheten dominerte og avlingsprisene sank kraftig. Krisen, og president Grover Clevelands manglende evne til å løse den, knekket nesten Det demokratiske partiet. Demokratene som var sølv-tilhengere absorberte restene av den populistiske bevegelsen ettersom presidentvalget i 1896 nærmet seg.
Demokratenes konvensjon det året så en av de mest berømte talene i amerikansk politisk historie. William Jennings Bryan, den unge forkjemperen for sølv fra Nebraska, bønnfalte konvensjonen om ikke å «korsfeste menneskeheten på et kors av gull» og vant demokratenes presidentnominasjon. Populistene godkjente også Bryan. Deres makt var sterkt nedadgående og det beste de kunne håpe på var å ha en stemme innenfor Bryan-bevegelsen. Til tross for at han vant i sør og hele vesten unntatt California og Oregon, tapte Bryan det mer folkerike, industrielle nord og øst, og valget, til republikanernes William McKinley.
Året etter begynte landets finanser å bli bedre, først og fremst på grunn av gjenopprettet tro på forretning. Sølvforkjempere, som ikke innså at de fleste transaksjonene ble håndtert av banksjekker, ikke sekker av gull, hevdet at den nye fremgangen var på grunn av funnet av gull i Yukon. I 1898 trakk den spansk-amerikanske krig nasjonens oppmerksomhet lenger vekk fra populistenes saker. Dersom bevegelsen var død, var ideene ikke det. Når først populistene hadde støttet en idé ble den flekket slik at flertallet av politikere ville forkaste den, men bare noen år senere etter at flekken hadde blitt glemt var det mulig å ha for eksempel direkte valg av senatorer.
Arbeidernes kamp
Livet til en amerikansk arbeider i det 19. århundre var langt fra enkelt. Selv i gode tider var lønningene lave, timene lange og arbeidsforholdene farlige. «Kullgruve-arbeidere puster i denne atmosfæren til deres lunger vokser tunge og syke av den» for bare «femti-fem cents til dagen hver.» (McClure's Magazine i 1894) Lite av rikdommen som ble skapt gikk til proletariatet. Situasjonen var verre for kvinner og barn som utgjorde en høy prosentandel av arbeiderstyrken i noen industrier og ofte fikk en brøkdel av lønnen en mann kunne tjene. Periodiske økonomiske kriser sveipet over nasjonen og førte til enda lavere industrilønner og produserte høye nivåer av arbeidsledighet.