cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avalsjøen
Avalsjøen er et vann i Lunner kommune i Viken. Det ligger på 346 moh., nord for Snellingshøgda.
Fra utløpet i øst renner Mellomsjøelva en drøy kilometer ned til Leirsjøen.
Bas-Uele
Bas-Uele (Nedre Uele) er en provins i Den demokratiske republikken Kongo. Før konstitusjonen av 2006 var Bas-Uele en del av provinsen Orientale. Provinsen ligger i den nordøstlige delen av landet, ved elven Uele. Hovedstad i Bas-Uele er byen Buta.
Hipponikos
Sammen med Eurymedon ledet han de athenske styrkene under invaderingen av Boeotia i 426 f.Kr.; han ble senere drept i slaget ved Delion (424).
Don Allum
Don Allum (født 17. mai 1937 i London i England, død 2. november 1992) var en britisk havroer og yrkesmilitær. Han var den første som rodde begge veier over Atlanterhavet. I alt rodde han tre ganger over Atlanterhavet.
Første gang han rodde over Atlanterhavet var i 1971. Sammen med fetteren Geoff Allum rodde han fra Las Palmas på Gran Canaria til Barbados på 73 dager. I 1986 rodde han alene fra Pasito Blanco på Gran Canaria til Nevis i Karibia på 114 dager. De siste to ukene av turen var han helt tom for ferskvann, og da han nådde land var han svært svekket fysisk. I 1987 rodde han alene fra St. John's på Newfoundland til Dooagh på Achill Island i Irland på 77 dager. Under den turen hadde han mye dårlig vær, og han ble slått ut av båten flere ganger. Like vest av Irland ble han overveldet av uvær, og robåten holdt på å forlise like før han nådde land. Men ankomsten hans var varslet, og folk fra Dooagh reddet ham i siste øyeblikk fra å drukne.
Etter disse strabasene var Allum utslitt og svekket, og de neste årene sviktet nyrene hans to ganger. Han døde av et hjerteanfall 2. november 1992, 55 år gammel.
Innbyggerne i Dooagh satte opp et minnesmerke over Don Allum etter havroerprestasjonene hans.
I 2004 skrev rockegruppa Marillion en sang inspirert av Don Allum og andre havroere. Sangen Ocean Cloud var med på 2CD-utgaven av albumet Marbles.
Halfdan Petterøe
Halfdan Petterøe (født 22. februar 1876 på Nøtterøy, død 3. september 1939 i Oslo) var en norsk forretningsmann og lokalpolitiker for Venstre, som startet Petterøe Tobaksfabrik.
Bakgrunn
Han var sønn av Elias Petterøe (1844–87) og Amalie Elisabeth Hansen (1849–1933). Faren var hyreagent.
Karriere
Han jobbet hos J. L. Tiedemanns Tobaksfabrik tobaksfabrik i Kristiania fra 1892 og startet egen tobakksforretning med litt salg og import i 1900. Han startet i 1905 H. Petterøe Tobaksfabrikk i Falbes gate (Oslo) 5 og ga det en bulldog som symbol.
Tobakksproduksjonen vokste sterkt på denne tiden. Dette var den periode røyketobakk og sigaretter gradvis erstattet skråtobakken. Veksten foregikk i hovedsak ved at etablerte bedrifter ekspanderte. Men det forekom også nyetableringer, og den mest vellykkede var det Petterøe som stod for. I løpet av ti år klarte Petterøe å etablere seg som landets tredje største tobakksprodusent.
Politiker og annet engasjement
Han ledet Kristiania Venstre-forening 1910–13 og satt i Oslo bystyre 1911–16. Fra 1912 satt han i Dagbladets styre, tidvis som formann. Han hadde flere aksjer i avisen. Senere kjøpte han ved flere anledninger nye aksjeposter for å redde avisen ut av kriser. Under den første verdenskrigs matkrise ledet han byens provianteringsråd. Fra 1920 til 1923 var han sjef i Tobakksfabrikantenes landsforening (etablert 1901), og han var fra 1922 til 1926 den første styreformann i det nystartede Vinmonopolet.
Få år før han døde, kom Petterøe på kant med Dagbladet. I 1935 trakk han seg fra styret og avviklet sine eierinteresser fordi han mente avisen var for kritisk til regjeringen Mowinckel, og fordi avisens mangeårige redaktør, Einar Skavlan, på lederplass hadde skrevet at det nå var på tide å la Arbeiderpartiet få danne regjering.
Familie
I 1902 giftet Halfdan seg med Karen Abel Helene Elise Falchenberg (1874–1945). Etter hans død i 1939 overtok datteren Aase (1904–59) som disponent, hun gift med lege Knut Arnessøn Aas. Den andre datter Eva (1908–94) ektet arkitekten Christian Due Astrup. Sønnen Halfdan (1906–94) deltok i sprangriding for Norge under Sommer-OL 1936, mens Bodil (1912–99) ble gift med Hvinden-Haug.
Jan Myrdal
Familiebakgrunn og selvbiografien Barndom
Han var sønn av de fremtredende svenske sosialdemokratiske politikerne Alva og Gunnar Myrdal. Det radikale bruddet med foreldrene representerte på det personlige planet i stor grad en gjenspeiling av bruddet med sosialdemokratiet på det politiske planet. Han brøt all kontakt med sin mor i 1967 og møtte henne aldri igjen de siste 20 årene av hennes liv.
Selvbiografien Barndom fra 1982, som er en av Myrdals best kjente bøker, vakte sterke reaksjoner på grunn sine ubarmhjertige beskrivelser av foreldrene Alva og Gunnar. Blant dem som reagerte var Jan Myrdals søsken, og de ville klage boka inn for Justitieombudsmannen. Hans egen far, Gunnar Myrdal, truet med injuriesøksmål og dissekerte boken setning for setning og fotnote for fotnote.
Politisk og publisistisk virksomhet
Etter at han gikk ut av Sveriges Kommunistiska Parti i 1965, var Myrdal partipolitisk uavhengig. Han stod imidlertid hele tiden i den marxistisk-leninistiske tradisjonen, og var blant annet knyttet til kretsen rundt studentforbundet Clarté. Han stod også hele sitt liv den maoistiske bevegelsen svært nær.
Myrdal ble på den ene siden kritisert for å forsvare overgrep begått i sosialismens navn. Blant annet uttrykte han sterk støtte for Albania under Enver Hoxha og Kambodsja under Pol Pot. Etter at han i 1989 uttrykte tilfredshet med at de kinesiske kommunistmyndighetene slo ned protestene på Den himmelske freds plass, var det flere fremtredende medlemmer av PEN-klubben som gikk inn for eksklusjon av ham og ektefellen Gun Kessle. Han gikk også langt i sin forståelse av Ayatollah Khomeinis fatwa mot Salman Rushdie. På den andre siden gikk han i bresjen for ytringsfrihet, uavhengig av innhold. Blant annet forsvarte han nazistenes organisasjons- og ytringsfrihet, og tok til orde for å forhindre fremstøt i retning av et forbud mot Adolf Hitlers Mein Kampf.
Han forsvarte også den franske holocaustbenekteren Robert Faurisson. Da en debatt om Faurrison raste i Sverige i 1981 skrev Myrdal i Svenska Dagbladet: «''Faurissonaffären är en skandal. Professor Faurisson har inte bara utsatts för skymflig behandling och jagats i universitetet på SA-manér av stormtruppsorganiserade studenter. Han har också fått lika litet skydd mot detta som liberala och radikala tyska professorer fick, när de utsattes för liknande behandling åren 1928-1933. Myndigheterna har berövat honom hans akademiska frihet. Tidningarna har hetsat mot honom.''»
En stor del av Myrdals forfatterskap bestod av beskrivelser av reiser han hadde foretatt i ulike land, ofte sammen med Gun Kessle. Han ga også ut en rekke artikkelsamlinger og bøker av mer filosofisk karakter. Til den siste kategorien hører også en rekke halvbiografiske verker som han skrev opp gjennom årene, der han vevde erfaringene sine sammen med politiske og filosofiske betraktninger. Han var fast bidragsyter til en rekke publikasjoner, og en av drivkreftene bak Folket i Bild/Kulturfront.
I 2010 deltok Myrdal på den norske Bjørnsonfestivalen med foredraget «Bjørnson og nasjonstanken». Hans deltakelse førte til en viss debatt, da professor Bernt Hagtvet trakk seg fra å medvirke på et seminar under festivalen. Han begrunnet det med Myrdals holdninger til Pol Pot-regimet i Kambodsja.
Galette
Galette er et fransk, egentlig bretonsk, navn på forskjellige pannekakelignende kaker. Der brukes bokhvete og andre kornsorter i stedet for hvete, mens melk / vann, egg og salt er som for pannekaker ( fransk navn: Crêpes ) generelt.
Galetten ble opprinnelig til der jordsmonnet ikke tillot hvetedyrking, og mange distrikter har sine egne tradisjoner for hva som skal i røren.
I motsetning til crepene er galetten noen steder gjennomstekt fra bare en side. Galetten blir enten brukt til å rulle inn forskjellig pålegg som syltetøy, ost, salat, kjøtt, fisk – eller som underlag for speilegg og skinke. Den siste varianten er kjent som galette complète. I Rennes brukes den slik lomper brukes på Østlandet. Denne varianten ser ut til å vinne popularitet i dagens Frankrike.
Aleksandr Potasjov
Aleksandr Potasjov, belarusisk: Аляксандр Паташоў - Aljaksandr Patasjow (russisk Александр Поташёв, født 12. mars 1962) er en tidligere kappgjenger som representerte Sovjetunionen og senere Belarus. Han vant gullmedaljen over 50 km kappgang under VM 1991 i Tokyo. Potasjov og hans lagkamerat Andrej Perlov prøvde å krysse mållinjen likt for å få delt gullmedalje. Men dommerne erklærte Potasjov som vinner med et tidels sekund.
Potasjov ble nummer fire under OL 1988 i Seoul og ble disket under OL 1992 i Barcelona. Hans personlige rekord er 3.40.02, en tid han oppnådde i mai 1990.
William Hut
William Hut, (født Willy Marhaug 9. november 1973) er en norsk musiker, låtskriver og vokalist. Sammen med Espen Mellingen startet han i 1989 bandet Poor Rich Ones som ga ut fire album, vant en Spellemannpris og var aktivt fram til 2002. Da valgte han å fokusere på sin solokarriere under artistnavnet William Hut.
I romjulen 2006 ga William Hut ut albumet «Nightfall» på plateselskapet Universal Music. Albumet er Williams største kommersielle suksess med sine ca. 25,000 solgte album bare i Norge. Første singel «Take It Easy» lå 29 uker på VG-listens Topp 20 (deriblant som nr. 1) og har solgt til trippel platina.
Som soloartist har han gitt ut seks album og har blant annet jobbet med artister som Ephemera og Anneli Drecker. Han var også med på Dans til musikken, hyllestplata til Lasse Myrvold, og har gitt ut sangen «Path» sammen med Sissy Wish.
Fieseler Fi 156
Fieseler Fi 156 «Storch» (stork) var et mindre forbindelsesfly bygget av Fieseler før og under andre verdenskrig. Flyene ble produsert etter krigen i andre land for det private marked frem til 1950-tallet. Det er fremdeles kjent for sine fremragende STOL-egenskaper, og franskbygde varianter opptrer hyppig på flystevner.
Historikk
Det tyske RLM (Reichsluftfahrtministerium) ba flere flyfabrikker i 1935 om forslag og tilbud på et sambandsfly for Luftwaffe. Fieselers forslag var det mest avanserte hva angikk STOL-egenskaper. Samtidig kunne vingene foldes bakover langs kroppen, noe som tillot at flyet kunne tranporteres på, eller taues etter en lastebil. Kraftige støtdempere som kunne presses sammen 450 mm under landing gjorde det mulig å kunne benytte nær sagt et hvilket som helst område til landingsplass. Under flukt hang understellet ned og ga flyet et utseende av en langbenet fugl, noe som gav det oppnavnet «Storch». Med sin meget lave landingshastighet kunne flyet lande nesten vertikalt. I sterk motvind landet det nesten baklengs.
Fi 156A
Den første Fi 156A prototype fløy våren 1936. Den var utstyrt med en V-8 240 Hk Argus As 10 C motor som gav flyet en topp-fart på bare 175 km/t. En annen utgave kunne holde seg flyvende med så lav hastighet som 50 km/t og ta av i svak motvind på mindre enn 45 m og lande på 18 m. Luftwaffe plasserte en ordre på 16 fly og de første Fi 156A ble tatt i bruk på midten av 1937-tallet
Fi 156B
Fieseler tilbød en variant Fi 156B med en rekke mindre endringer, bl.a økt fart til 208 km/t. Luftwaffe betraktet ikke endringene som viktige og Fieseler konsentrerete seg om produksjon av C-versjonen.
Fi 156C
Fi 156C var en vesentlig mer fleksibel variant av A-versjonen. Et mindre antall C-0 ble etterfulgt av C-1, et tre-seters sambandsfly og C-2 et to-seters observasjonsfly med MG 15 maskingevær bak i flyet til selvforsvar. Begge variantene ble tatt i bruk i 1939. I 1941 ble begge erstattet av C-3 varianten med en «universal cockpit» som kunne brukes til alle formål flyet var konstruert for. Den siste C-varianten var C-5, som var en C-3 model med fotoapparat og ekstra brenstofftank montert under flyet bak et skuddsikkert deksel. Noen fly ble utstyrt med skiunderstell.
Fi 156 i andre verdenskrig
Storch-flyet ble brukt på alle krigsskueplasser under krigen. Det vil kanskje huskes best for sin rolle til å redde den avsatte italienske diktatoren Benito Mussolini i 1943 mens han satt i husarrest i et hotell på et platå i Appenninene og var bevoktet av italienske tropper. Den tyske kommando-offiseren Otto Skorzeny med 90 fallskjermsoldater erobret toppen, men problemet var tilbaketrekningen. Et Focke-Achgelis Fa 223 «Drache» helikopter ble sendt ut, men brøt sammen underveis. I stedet fløy piloten Walter Gerlach inn med en Fi 156, landet på 30 m tok Mussolini og Skorzeny ombord, og tok av igjen på under 80 m med et overbelastet fly. Den dristige aksjonen ble filmet, og Storch-flyet som ble brukt hadde registreringen SJ + LL.
En Fi 156 ble offer i den siste luftkampen på vestfronten og ble beskutt fra et alliert Piper L-4 «Grasshopper». Mannskapet ombord rettet en pistol mot flyet og den tyske piloten valgte å lande og overgi seg.
Alt i alt ble det produsert 2 900 Storch-fly, mest av C-varianten, mellom 1937 og 1945. Fi 156 ble produsert hos Mráz i Tsjekkoslovakia. Et stort antall ble også produsert i det okkuperte Frankrike ved Morane-Saulnier-fabrikken. Begge fabrikkene fortsatte etter krigen å produsere for det sivile marked.
Under krigen ble minst 60 Fi 156 tatt av de allierte. Et ble brukt som feltmarskalk Montgomerys personlige fly.
Fi 156 i Norge
Ved kapitulasjonen i 1945 etterlot Luftwaffe 63 «Storch» i Norge. Mange ble benyttet av RAF og Luftforsvaret overtok 35 som ble brukt fra sommeren 1945 til det ble nedlagt flyforbud året etter. Åtte fly ble bygget opp på Kjeller og brukt av Luftforsvaret frem til 1954 da to fly ble overlatt Bardufoss flyklubb og de øvrige skrotet.
I 2007 ble et vrak av en Storch, Werknr 1816, kjøpt i USA. Det ble i løpet av 10 år restaurert til Fi 156 C-3 og bemalt som H3+BF, et fly tilhørende Stab Jagdfliegerfürer Norwegen. Det fløy første gang 7. oktober 2017 med registreringen LN-WNS.
I 2017 ble en Fi 156 C-7 kjøpt og fløyet til Sola. flyet som er i privat eie er bemalt GM+AI.
Jesús Ángel García
Jesús Ángel García (født 17. mars 1969) er en spansk kappgjenger.
García har tilhørt verdenseliten i kappgang siden 1991 og har spesialisert på den lengste distansen – 50 km. Han ble verdensmester i 1993, og tok VM-sølv både i 1997 og 2001. Han har også sølv og bronse fra EM i friidrett.
Dead Kennedys
Dead Kennedys er et amerikansk punkband som ble stiftet i 1978. Bandet er særlig kjent for sine venstreorienterte og til tider svært humoristiske tekster. Bandet har øvd stor innflytelse på både en rekke punk- og hardcore-grupper.
Besetning
Bandet ble stiftet av Jello Biafra (egentlig Eric Reed Boucher) og East Bay Ray (egentlig Raymond Pepperell) på henholdsvis vokal og gitar. De fikk med seg 6025 (egentlig Carlos Codona) på gitar, Klaus Flouride (egentlig Geoffrey Lyall) på bassgitar og Ted (egentlig Bruce Slesinger) på trommer. 6025 forlot imidlertid bandet senere på grunn av psykiske problemer.
Utgivelser
Bandets første singel, «California Über Alles», ble raskt en undergrunnshit. Denne ble fulgt opp med singelen Holiday in Cambodia før LP-en Fresh Fruit for Rotting Vegetables kom. Sammen med de to påfølgende singlene Kill the Poor og Too Drunk to Fuck, der Ted var erstattet av D.H. Peligro (eg. Darren Henley), var den de eneste av bandets utgivelser som kom inn på topp 100 i USA. Disse utgivelsene ble fulgt opp av singelen Nazi Punks Fuck Off og mini-LP-en In God We Trust Inc.
I 1982 kom LP-en Plastic Surgery Disaster, med singlene Bleed for Me og Halloween, som skulle bli bandets siste singler. Her beveger bandet seg i noen grad vekk fra den tradisjonelle punken og viser klart mer eksperimentielle takter. Denne utviklingen ble enda klarere på neste utgivelse, LP-en Franchenchrist fra 1985. Denne utgivelsen ble også viktig på andre måter. I førsteopplaget hadde bandet lagt ved en plakat av kunstneren H.R. Giger kalt Penis Landscape. Dette første til at en gruppe «bekymrede foreldre» gikk til sak for det de kalte «støtende materiale rettet mot mindreårige». Anklagene ble til slutt droppet, men saken knakk bandet økonomisk. Det var også denne rettssaken som var den direkte foranledningen til klistremerkene med Parental Advisory ble lansert. Før bandet ble oppløst ga de imidlertid ut LP-en Bedtime for Democracy, og posthumt ble albumet Give Me Convenience or Give Me Death, bestående av diverse tidligere uutgitte opptak, utgitt.
Reklamekontrovers
I 1998 kom klesmerket Levis med en forespørsel til de tidligere bandmedlemmene om de ville tillate bruk av «Holiday in Cambodia» i en reklame. Her satte imidlertid Biafra foten ned, noe som i sin tur førte til en rettssak der de andre medlemmene gjorde krav på rettighetene til bandets utgivelser, noe de fikk tilkjent. Biafra og plateselskapet Alternative Tentacles ble også dømt til å betale 200 000 dollars. I kjølvannet av rettssaken bestemte også de andre medlemmene seg for å starte opp bandet igjen, noe Biafra sa nei til både på grunn av rettssaken og på grunn av en prinsipiell motstand mot gjenforeninger.
De valgte derfor først Brandon Cruz, som imidlertid forlot bandet fordi de bare spilte gamle sanger. Han ble erstattet av Jeff Penalty som fortsatt er med dem på turneer. Bandet har gitt ut to konsertplater, men har ikke laget ny musikk siden gjenforeningen.
Idrettsklubben Start i 1971
Start endte ett poeng fra opprykk til tross for seier i begge kampene mot avdelingsvinner Mjøndalen.
Svein Mathisen scoret sitt første seriemål da Start slo Pors 4-1 i Kristiansand 13. juni. Og etter hvert begynte mediene å få øynene opp for Starts lovende juniorspiller: "Unge Svein Mathisen som spiss skal vi få høre mere fra. Han var det mye riktig over.", skrev Aftenposten etter seieren mot Drafn i august.
Cupkamper
Utdypende artikkel: Norgesmesterskapet 1971
Kader Abdolah
Kader Abdolah er forfatternavnet til Hossein Sadjadi Ghaemmaghami Farahani (født 12. desember 1954, Arak, Iran). Han er en iransk-nederlandsk forfatter som har bodd i Nederland siden 1988.
Mens han studerte naturvitenskap i Teheran, ble han en del av en venstreorientert undergrunnsbevegelse som arbeidet først mot sjahens og senere mot ayatollahens diktatur. Han skrev for et undergrunnstidsskrift og publiserte sine første fortellinger under pseudonymet Kader Abdolah, et navn han satte sammen av navnene til to kurdiske venner som var blitt drept. I 1985 måtte Abdolah flykte fra Iran. Han tilbrakte to år i Tyrkia før han i 1988 ble invitert til Nederland av FN. I Nederland bodde han først på et asylmottak i Apeldoorn, senere fikk han en bolig i Zwolle.
Abdolah skriver poesi, noveller og romaner og arbeider for tiden med en ny oversettelse av Koranen. Under pseudonymet Mirza (kronikør) skriver han en ukentlig spalte i avisen de Volkskrant.
Han var gjest på TV-programmet Grosvold den 24. april 2009.
Freestyle under vinter-OL
Freestyle under vinter-OL Freestyle ble første gang arrangert under vinterlekene i 1992 i Albertville. Det ble arrangert kulekjøring for menn og kvinner. Freestyle var med som demonstrasjonssport i 1988 med konkurranser i kulekjøring, hopp og ballett. Hopp og ballett var også med som demonstrasjonsøvelser i 1992. Ballett er ikke lenger en del av øvelsene i internasjonale konkurranser i freestyle.
Øvelser
Øvelser for både menn og kvinner (per 2022):
Miksede øvelser (per 2022):
Medaljefordeling
Oppdatert per Vinter-OL 2022 Kursiv skrift angir nasjoner eller lag som ikke lenger eksisterer
Nova Spektrum
Nova Spektrum (tidligere Norges varemesse) er en arena for messer, utstillinger, kongresser, konferanser, banketter, konserter og events og driver virksomhet i tilknytning til dette.
Stiftelsen ble etablert i 1920, og har i dag et styre sammensatt blant annet av representanter fra Næringslivets Hovedorganisasjon og Virke. Formålet til den selveide stiftelsen er å skape og legge til rette for møteplasser som skaper positive ringvirkninger, og som fremmer handel, kunnskapsdeling og inspirasjon.
Ved siden av NOVA Spektrum eier og driver Stiftelsen NOVA Spektrum også Oslo Spektrum.
Nova Spektrum skaper og legger til rette for en rekke møteplasser i form av fag- og publikumsmesser hvert år. Noen av de største er Oslo Design Fair (tidligere Gave & Interiør), Nor-Shipping, Industridagene, Sjøen for alle, AgroTeknikk, Spillexpo og Bygg Reis Deg. Nova Spektrum leier også ut lokaler til eksterne arrangører av messer, konserter, kongresser og andre arrangementer.
Nova Spektrum er sertifisert Miljøfyrtårn siden 2012, med resertifisering på jevnlig basis. Sist gang NOVA Spektrum ble re-sertifisert Miljøfyrtårn, var våren 2022.
NOVA Spektrum AS har til sammen omtrent 100 faste medarbeidere, med tillegg av en rekke servicemedarbeidere ansatt på time- og prosjektbasis i forbindelse med messer og arrangement.
Høsten 2022 åpner NOVA Spektrum et nytt spisested i messesenteret med Navn Lillestrøm Lobby. Lillestrøm Lobby retter seg både mot tilreisende og besøkende i forbindelse med messer og arrangement, men vil også være åpen for spisegjester fra Lillestrøm og omegn.
NOVA Spektrum har i løpet av 2022 også etablert et nytt møte- og konferansesenter med navn NOVA Studios. NOVA Studios har møteromsfasiliteter for alt fra 10 til 900 deltakere, og kan også benyttes til møter og konferanser i kombinasjon med salgsutstillinger, mini-messer og lignende.
Historikk
NOVA Spektrum (tidligere Norges Varemesse) har vært vertskap for både nasjonale og internasjonale messer, kongresser og arrangement i 100 år, 40 av disse årene på Sjølyst i Oslo. Gjennom nesten hele 1900-tallet har Norges Varemesse spilt en rolle i utviklingen og presentasjonen av norsk næringsliv både i Norge og i utlandet.
I 1918 ble en messekomité ble nedsatt på initiativ fra næringslivet og var sammensatt av representanter fra de større næringslivs-organisasjonene i Norge. Komitéen skulle utarbeide en plan for etablering av en norsk varemesse. Behovet oppstod i tiden etter første verdenskrig da Norge sto i fare for å bli oversvømt av utenlandske varer.
Den første norske riksmessen gikk av stabelen på festningsplassen i Oslo 5.–12. september 1920. Åpningen ble høytidelig markert av Haakon VII. Messen hadde 280 firmaer til stede, 8000 registrerte kjøpere og 53,000 besøkende. Riksmessene ble avholdt årlig og ambulerte mellom Oslo, Trondheim, Bergen og Stavanger.
I 1925 ble Norges Varemesse en forening med representanter fra de viktigste næringsorganisasjonene i Norge. Norges Varemesse flyttet fra Akershus festning til eget messesenter på Sjølyst i 1962. Den 14. Riksmessen i 1958 ble den siste på Akershus festning, og i august 1959 la ordfører og Varemessens styreformann Rolf Stranger ned grunnsteinen til nybygget på Sjølyst. 3. mai 1962 åpnet Olav V den 15. Riksmessen, som den første utstilling i eget messesenter, Sjølystsenteret. Etter flyttingen økte antall årlige messer fra tre messer i 1962 til 24 messer i 1970.
Den nasjonale linjen opphørte i 1963. Norges Varemesse begynte å arrangere messer også med utenlandske utstillere.
Bilutstillingen i 1964 ble den mest besøkte messe gjennom tidene med 172,000 besøkende.
I begynnelsen av 1970-årene ble virksomheten utvidet. Organisasjonen ble utviklet, og antallet arrangementer økte. I disse årene ble grunnlaget lagt for en rekke av de messer som i dag hører blant Norges Varemesses viktigste arrangementer.
Sivbåten «Ra II» fra Thor Heyerdahls ekspedisjon kom til Norge i 1973 i meget dårlig forfatning, og byen hadde ingen lokaler som kunne ta den imot. Varemessen stilte derfor D-hallen til disposisjon. Her ble den restaurert av indianere fra Titicacasjøen i Peru, som bodde og spiste i bygget i restaureringsperioden.
I 1981 ble Norges Varemesse en stiftelse – etter å ha vært en forening helt siden 1925.
Messebygget ble rammet av en stor brann i 1984. Messen Sjøen for alle ble likevel arrangert bare 10 dager etter brannen. Gjenoppbyggingen og nytt inngangsparti var ferdig året etter, og den nye inngangen gjorde det mulig å arrangere flere messer samtidig. Ved gjenoppbyggingen ble utstillingsflaten økt med 3,000 kvm, restauranten ble plassert over det nye inngangspartiet og Rica-kjeden overtok serveringen.
Et nytt utstillings- og parkeringsbygg ble ferdigstilt i 1989. Sjølystsenteret ble dermed det største messeanlegget i Norge, og var siden et landemerke ved hovedinnfartsveien til Oslo vestfra helt frem til flytting av virksomheten til Lillestrøm i 2002. I 1991 hadde Norges Varemesse 5,300 utstillere og 575,000 besøkende, noe som er rekord i messesammenheng i Norge. Året etter (1992) ble anlegget på Sjølyst ytterligere utvidet med et nytt konferansesenter. Hele anlegget utgjorde nå 65 000 kvm inkludert garasjeanlegg, hvorav messehaller 24 000 kvm. Høyeste antall arrangementer på et år var 42 i 1999. Norges Varemesse arrangerte totalt ca. 1050 messer på Sjølyst, og det har til sammen vært 15 millioner besøkende på disse messene.
Etter 40 år på Sjølyst flyttet Norges Varemesse i september 2002 til nye lokaler i Lillestrøm. Åpningen fant sted 4.september 2002 av Kong Harald. Det nye moderne messe- og kongressanlegget er på 59 000 kvm, hvorav messehaller 39.000 kvm. Anlegget har tilhørende hotellfasiliteter i regi av Olav Thon Gruppen. I 2006	kjøpte Norges Varemesse Oslo Spektrum og overtok driften. Begge arenaene både i Oslo sentrum og i Lillestrøm er vertskap for messer, konserter, konferanser, kongresser og andre events.
Selv med nytt messesenter ble det behov for ytterligere hallplass for å kunne avvikle større messer. Ytterligere en hall ble derfor bygget, og Hall E sto ferdig 1. desember 2008. Administrasjonen flyttet fra leide kontorlokaler hos Thon Hotel Arena, til 2. etasje i den nye messehallen.
Fasiliteter og kapasiteter
I NOVA Spektrums lokaliteter kan det arrangeres alt fra store til små fagmesser, publikumsmesser og bedriftsarrangementer eller seminarer kombinert med utstilling. Store internasjonale kongresser, konferanser, seminarer, «kick-offs», konserter og andre events avvikles også hos NOVA Spektrum, som blant annet NOR-Shipping.
Messesenteret består av 7 større og mindre haller som tilsammen gir 39.000 kvm utstillingsareal for messer og events. På NOVA Spektrum arrangeres også kongresser for opptil 10.000 deltagere – med plenumssal til 6000 deltagere. Senteret møter internasjonal standard med 55 møterom i alle størrelser. Over 25 av møterommene har plass til over 100 personer. I hallene er det blant annet plass til 6000 personer til middag, 2500 personer til bankett på runde bord, eller 12.000 personer på stående konsert.
NOVA Spektrum har også et nyåpnet møte- og konferansesenter med navn NOVA Studios. Høsten 2022 åpner også Lillestrøm Lobby, et nytt spisested i messesenteret som serverer mat i nordisk brasseristil. Spisestedet henvender seg både til deltakere på messer og arrangement, og til lokalbefolkningen i Lillestrøm med omegn.
Arrangementer
NOVA Spektrum eier og drifter egne messer (fag/publikum) som Nor-Shipping, Oslo Design Fair (tidligere Gave&Interiør), Oslo Motor Show, Camp Villmark, MC-messen, Hagemessen, Dogs4All (messe), Transport og Smak. I tillegg til egne messer avvikles det i messesenteret flere andre kjente messer i regi av eksterne arrangører, for eksempel – Sjøen for alle, Bygg Reis Deg, Industridagene, Automessen, Caravan, Eliaden, VVS-Dagene og Agroteknikk. Større kongresser blir også lagt til senteret i Lillestrøm. Hvert år avvikles ca. 50 messer/events.
Bygget
Etter 40 års virksomhet og drift av messesenteret på Sjølyst, ble det mot slutten av 1990-tallet behov for utvidelse og modernisering. Området på Sjølyst ivaretok ikke dette behovet godt nok, det ble derfor i 1999 besluttet å flytte Norges Varemesses (nå: NOVA Spektrums) virksomhet fra Oslo til Lillestrøm. God adkomstmessig beliggenhet i forhold til Oslo Sentrum / Oslo sentralstasjon og Oslo lufthavn, Gardermoen bidro til denne beslutningen. Arkitektkonkurransen ble vunnet av Arne Henriksen Arkitekter / Bystrup Arkitekter. Grunnstein ble lagt ned av kong Harald V 8. mars 2001 og første messe i det nye messesenteret var bransjemessen Gave & Interiør i august 2002.
Total investeringsramme for bygging av anlegget i 2001/2002 var på vel NOK 900 mill. Anlegget ble senere utvidet med ytterligere en hall i 2008 (Hall E). Denne hallen huser også NOVA Spektrums administrasjon.
For messeanlegget i Lillestrøm har NOVA Spektrum mottatt 3 priser:
- Betongtavlen (2002) for fremragende arkitektur med utstrakt bruk av betong
- FIABCI Norways eiendomspris (2005),for fremragende arkitektur og god driftsøkonomi for byggets brukere
- Houens fonds diplom (2008). Diplom fra A. C. Houens fond regnes som en av Norges fremste utmerkelser innen arkitektur og byggeskikk.
Transport
NOVA Spektrum og Thon Hotel Arena ligger sentralt like ved Lillestrøm stasjon, midtveis mellom Oslo S og Oslo lufthavn, Gardermoen. Senteret ligger lett tilgjengelig adkomstmessig enten man benytter tog, buss eller bil.
Seløya (Sør-Afrika)
Seløya er en liten øy som ligger 5,7 km utenfor de nordlige strendene i Falsebukta, i nærheten av Cape Town i Sør-Afrika. Øya er oppkalt etter det store antallet av sørafrikanske pelsseler som har sitt hjem der. Det finnes også noen sjøfugler på øya. Øya er en forhøyning av kappgranitt og stiger bare ca. 6 meter over høyvannsmerket. Seløya er et høydedrag siden den er lang og smal, 800 meter lang og kun 50 meter bred. Det finnes ikke noe vegetasjon og jord av merkverdig betydning. En radarmast ble bygd på øya under andre verdenskrig. Den ble bygd av et mannskap som levde på øya i prefabrikkerte hytter under utbyggingen, men masten ble revet bort i en vinterstorm i 1970 og det eneste som gjenstår i dag er rustent og bøyd metall. Ruiner av enkelte hytter og andre bygg fra tiden for selfangst og innsamling av guano (første halvdel av det 20. århundre) finnes også. Noen steininskripsjoner laget av selfangere på 1930-tallet er fortsatt synlige.
Hvithaier
Den store og tette populasjonen av pelsseler på visse tidspunkter av året tiltrekker selenes viktigste predator, hvithaiene. Seløya gir unike muligheter for de som ønsker å observere hvithaier angripe de sørafrikanske pelsselene og observere sosiale interaksjoner blant begge arter. Øya er godt kjent for den interessante og spennende måten haiene fanger sitt bytte på: De kommer opp fra havoverflaten og drar bokstavelig talt selene fra land med deres store munn. Det har blitt vist at dersom selene beveger seg inn i «Dødens ring» (der haiene sirkler rundt øya) på overflaten i stedet for på den mørke og utydelige bunnen, vil de bli plukket av hvithaier som er raskere og mer aggressive enn de vanlige.
Sarbinowo
Sarbinowo (tysk Zorndorf) er en landsby i Vestpommerske voivodskap i Polen.
Den er kjent som åstedet for slaget ved Zorndorf, som ble utkjempet mellom prøyssiske og russiske styrker den 25. august 1758, under syvårskrigen.
Myre
Myre er et fiskevær, et tettsted og administrasjonssenteret i Øksnes kommune i Nordland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger på nordvestsida av Langøya, øst for Prestfjorden i Vesterålen.
Stedet
Stedet har fiskerihavn, fiskeoppdrett og verkstedindustri. Myre har også videregående skole. Det er en filial av Sortland videregående skole, og tilbyr VG1 studiespesialisering, VG1 hotell og matfag, VG1 helse og sosial og VG2 matfag.
Myre har veiforbindelse med fylkesvei 821 mot Sortland. Det er også vei fra Myre til Alsvåg, Stø og Nyksund. Det er hurtigbåtforbindelse fra Myre til Skogsøya og de andre øyene i Øksnes Vestbygd.
På Myre utgis lokalavisa Øksnesavisa, som kommer ut en gang i uka. I sentrum ligger også lokalene til lokalradiostasjonen Radio Øksnes, som dekker Øksnes kommune.
Myre er hjemsted for idrettslagene IL Morild (fotball) og Øksil (volleyball).
Myre er også hjemhavn for en fiskeflåte bestående av alt fra sjarker og opp til store trålere.
Historie
Stedet ble viktig som fiskevær og tettsted først etter 2. verdenskrig. På 1940-tallet var folketallet på Myre rundt 200, og kommuneadministrasjonen i daværende Øksnes kommune lå ennå på Skogsøya. På den tida besto stedet i hovedsak av et par mindre fiskebruk og noen småbruk. I 1947 flyttet en fiskekjøper fra Nyksund til Myre, og utover på 1950-tallet flyttet flere familier fra Skogsøya til Myre. Midt på 1950-tallet ble fiskebedriften Øksnes-Langenes Fiskeindustri etablert på Myre, og i 1957 fikk stedet skole. Dette året ble også den første reguleringsplanen for Myre tettsted fullført. Mot slutten av 1950-årene hadde folketallet på Myre økt til i underkant av 900 personer.
Da Øksnes og Langenes i 1964 ble slått sammen igjen til nye Øksnes kommune, ble Myre kommunesenter. På 1960- og 70-tallet fortsatte folketallet å øke. Rundt 1970 bodde ca. 1450 mennesker på Myre, ti år senere nådde folketallet 2000.
Shinkolobwe
Shinkolobwe er en by og en gruve i Katangaprovinsen i Den demokratiske republikken Kongo. Stedet ligger i nærheten av den større byen Likasiog omkring 190 kilometer nordvest for Lubumbashi. Den tidligere gruva lå midt i et 400 kilometer langt belte av uranholdige mineraler. Beltet strekker seg fra sør for Lubumbashi til Kalongwe, vest for Kolwezi. Det bor om lag 15000 mennesker i byen. USA brukte uran fra Shinkolobwe til utvikle Hiroshimabomben. Edgar Sengier, som det tidspunktet var direktør i Union Minière du Haut Katanga, hadde solgt 1,200 tonn med uranmalm til amerikanerne siden 1939.
Myre
Moloutbygging
1. september 2016 ble to nye moloer ferdig bygd. Den lengste på 1460 meter er bygd på to skjær i Prestfjorden og beskytter havnen mot sjø og vind fra nord. Den andre moloen på 200 meter er bygd ut fra Vorneset for å beskytte innseilingen til havnen.
Shinkolobwe
Gruva ble offisielt stengt 28. januar 2004 ved et dekret fra presidenten. Likevel døde 8 personer og ytterligere 13 omkom i juli 2004 da en del av den gamle gruva kollapset. Den industrielle utvinningen er stanset og gruvegangene er forseglet med sementlokk. Likevel er det bevis for at noe utvinning med håndkraft foregår fortsatt. Et samarbeid mellom forskjellige FN-organisasjoner, under ledelse av FNs kontor for samordning av humanitære aktiviteter (OCHA) og  FNs miljøprogram (UNEP), and besøkte gruvene. UNEP/OCHA slo fast:
Slaget ved Zorndorf
Slaget ved Zorndorf ble utkjempet mellom Preussen og Russland 25. august 1758, under syvårskrigen.
Slagstedet var ved landsbyen Zorndorf i Preussen, nå Sarbinowo i Polen.
Dette var første gang at Fredrik selv møtte russiske styrker under sjuårskrigen, og dette skulle bli et av de aller blodigste slagene.
Russerne led betraktelig større tap enn prøysserne, men hadde også større styrker i utgangspunktet. Det kom derfor ikke til noen avgjørelse i slaget, og begge styrker trakk seg tilbake. Resultatet for krigens gang var at prøysserne fikk et pusterom, samtidig som de måtte akseptere at det sto fiendtlige styrker inne på deres territorium.
La Nouvelle Revue française
La Nouvelle Revue française (NRF) er et litterært tidsskrift som ble grunnlagt i 1909 av André Gide, Jacques Copeau, Jean Schlumberger, Henri Ghéon, André Ruyters og Marcel Drouin. I 1911 overtok Gaston Gallimard som redaktør, noe som førte til opprettelsen av forlaget Éditions Gallimard.
Etablerte forfattere som Paul Bourget og Anatole France skrev for tidsskriftet den første tiden. Dets innflytelse økte gradvis, og i mellomkrigsperioden ble det landets ledende litterære organ. De første stykkene til André Malraux og Jean-Paul Sartre sto på trykk i La Revue.
Tidsskriftet utkom månedlig i mange år, nå kommer det ut fire ganger i året.
Bjørn Carling
Bjørn Carling (født 7. juli 1919, død 17. mai 2005) var en norsk journalist, forfatter og oversetter.
Carling var journalist i Aftenposten. Han er mest kjent for sin historikk over norsk kriminallitteratur 1825–1975, den første litteraturhistorie over norsk krim. Han utga selv to kriminalromaner under pseudonymet Erik Vendel og var André Bjerke alias Bernhard Borges medforfatter av Døde menn går i land (1947).
Han dramatiserte også tre romaner av Stein Riverton for NRK Radioteatret: Morderen uten ansikt i fire episoder (1983), Storhertuginnen av Speilsalen i fem episoder (1984) og Den røde enke i fire episoder (1996).
Carling var en av grunnleggerne av den kriminallitterære foreningen Rivertonklubben. Han var også den som foreslo at den årlige Rivertonprisen skulle bestå av en revolver med gullbeslag, under henvisning til en novelle av Stein Riverton (Sven Elvestad), «Dødens finger» (1914), der det nevnes at Rivertons detektiv Asbjørn Krag eier et svart skrin, inneholdende «to revolvere, to vinderlige små tingester med guldbeslag».
Oversettelser
Noen av hans mest kjente oversettelser (oversettelsesår i parentes):
Ving Rhames
Irving Rameses «Ving» Rhames (født 12. mai 1959 i New York City i New York) er en Golden Globe-vinnende amerikansk skuespiller som er best kjent for sitt arbeid med filmene Pulp Fiction, Don King: Only in America, og Mission Impossible-filmene.
Rhames dukket først opp på Broadway i stykket The Winter Boys i 1984. Han debuterte som filmskuespiller i 1988 med filmen Patty Hearst. Ving har også arbeidet med såpeoperaer.
Ragnar Kalheim
Ragnar Toralf Kalheim (1926–1974) var en norsk fagforeningsleder, politiker og sosialist.
Kalheim deltok i motstandsarbeid under andre verdenskrig, og gikk som ung inn i Norges Kommunistiske Ungdomsforbund. Han ble ekskludert av NKU som Furubotn-tilhenger i 1949. Samme år begynte han som tømmermann ved Akers mekaniske verksted i Oslo. Han fikk snart tillitsverv i fagorganisasjonen, i Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund (LO). Fra 1957 satt han i forbundsstyret, og i 1973 ble han vagt til leder for Avdeling 1 av Jern og Metall, den største fagforeninga i Norge på den tiden.
Kalheim deltok i folkeaksjoner mot atomvåpen, NATO og norsk medlemskap i EF (EU). Han var fra 1970 nestleder iFolkebevegelsen mot EEC. Han ble medlem av Arbeiderpartiet i 1959, men meldte seg ut i 1973 sammen med mange andre EF-motstanderne som hadde organisert seg i Arbeiderbevegelsens informasjonskomité. Da hadde han en god stund vært tilhenger av samling på venstresida i ett bredt sosialistisk parti. Etter nei-seieren i folkeavstemninga i 1972, ble dette delvis virkeliggjort i og med opprettingen av Sosialistisk Valgforbund i 1973. Kalheim var en viktig aktør i denne samlingsprosessen til han brått døde i 1974.
Kalheim sto for en selvstendig og gradualistisk sosialisme, en «sosialisme på norsk», som det kom til å hete noen år senere. Han ville gjøre «den uverdige problemstillinga Moskva, Brussel eller Washington hjemløs i norsk politisk tenking», og så for seg en gradvis utvikling av norsk sosialisme, blant annet gjennom utvidet arbeidermakt i bedriftene.
Hanno sjøfareren
Hanno sjøfareren var en karthagener som levde i på 400-tallet f.Kr. Han er mest kjent for sin oppdagelsesferd langs kysten av Afrika.
Hanno sjøfareren skal ha ledet en flåte på seksti skip gjennom Gibraltarstredet og ned langs Afrikas atlanterhavskyst helt til dagens Nigeria. Han skal ha grunnlagt eller befolket flere karthagenske kolonier på reisen.
Presidentvalget i USA 1816
Presidentvalget i USA i 1816 kom på slutten av demokratrepublikaneren James Madisons andre periode som president. Føderalistpartiet var i ferd med å bryte sammen, og mange så utenriksminister James Monroes seier ved valget som gitt på forhånd. Madison vant da også valget med god margin, han fikk 183 av 217 mulige valgmannsstemmer.
Bakgrunn
De siste fire årene var dominert av den britisk-amerikanske krigen. Selv om den ikke hadde endt med seier, var det amerikanske folk likevel fornøyd med at det endelig var fred, en fred Det demokratisk-republikanske partiet fikk mye av æren for. Føderalistene hadde tapt grunn på grunn av deres motstand mot krigen og snakk om utmeldelse av New England fra De forente stater. Videre hadde president Madison overtatt flere av de politiske idéene til Føderalistpartiet, så som en statsbank og tariffreguleringer, noe som ga føderalistene få saker å gå til valgkamp på.
M*A*S*H sesong 2
Episodene fra sesong 2 (1973–1974) av TV-serien M*A*S*H
Noter
<references group='lower-alpha'/>
Shinobu Ohno
Shinobu Ohno (japansk: 大野 忍, Ōno Shinobu, født 23. januar 1984) er en japansk fotballspiller som spiller som spiss. Hennes fotballag per 2017 er INAC Kobe Leonessa.
Nic Schiøll
Nicolai Marius «Nic» Schiøll (født 10. oktober 1901 i Oslo, død 30. desember 1984 ) var en norsk billedhugger.
Shinobu Ohno
Etter å ha spilt for U-19 og U-20 lagene for en kortere periode, ble hun i 2003 en del av Japans kvinnelandslag i fotball. Hennes første større turnering var Asiamesterskapet i fotball for kvinner 2006, hvor Japan kom på fjerdeplass. Hun spilte deretter for Japan i VM i fotball for kvinner 2007, hvor Japan ble utslått av Mexico i kvalifiseringen. Hun spilte deretter for Japan under Sommer-OL 2008 i Beijing. Under VM i fotball for kvinner 2011 deltok hun for Japan da laget vant VM, og scoret et mål i gruppespillet mot Mexico.
Nic Schiøll
I drøye 20 år var Schiøll tilknyttet Trondheim domkirke og Oslo rådhus. I disse engasjementene utviklet han den stilen som skulle bli hans kjennetegn – den nyklassisistiske. Disse engasjementene resulterte blant annet i ni skulpturer til Nidarosdomen. I Bergen er det skulpturer av kunstneren på tinghuset.
Nic Schiølls hovedverk er St. Hallvard-relieffet på Oslo rådhus. Det er plassert høyt på veggen som vender mot fjorden og Rådhusplassen.
Erik Grant Lea
Erik Lawrence Grant Lea (født 15. oktober 1892 i Bergen, død 28. april 1979 i Fjaler i Sogn og Fjordane) var en norsk skipsreder, bankier, assurandør og brukseier.
Han var sønn av Lars Lea og Anna Bertine Magnussen, gift med Hilda Constance f. Connor født 1889, død 1960, og senere med Hildur Augusta Sørensdatter Tyssedal, født 1916. Datteren Sunniva, gift med Johannes Gaussereide, var datter av første ekteskap. Erik Grant Lea ble en av jobbetidens mest myteomspunne skikkelser. I sine velmaktsdager hadde han 10 rederier, egen bank og tre egne assuranseselskap. Hans skip pløyde alle verdenshav. Han hadde 500 forsikringsagenter i tre verdensdeler. Bare i 1917 tegnet agentene hele 60 000 brannpoliser, assurerte hele Ålesunds fiskeflåte og etter hvert størsteparten av den norske fiskeflåten.
Oppvekst
Lea var nummer fem av åtte søsken og kom til verden hjemme hos foreldrene som da bodde øverst i Tollbodallmenningen. Slekten Lea kom egentlig fra Høyland på Jæren, men den nyfødtes oldefar, Lars Olsen Lea, løste skipperborgerbrev i Bergen, hadde seks skip og startet sammen med Hans Nielsen Hauge Bergens eneste lysestøperi, beliggende i Gråmuren (smugene mellom Torgallmenningen og det gamle rådhuset). Erik Grant Leas far, Lars Lea (1861–1940), var amerikansk statsborger og hadde tjenestegjort under sønnen til Ulysses Grant, Lawrence Grant. Den nyfødte fikk derfor mellomnavnet Grant. I tillegg ville etternavnet Lea av amerikanere bli uttalt som navnet til den andre store generalen i den amerikanske borgerkrig, sørstatsgeneralen Robert E. Lee. Lars Lea hadde deltatt i indianerkrigene fra et fort i Montana, men et vådeskudd gjennom venstre kne kostet ham venstre beinet, som ble gravlagt under full militær honnør. Han vendte hjem til Bergen på ett bein, men klarte seg bra på uføretrygd og som edsvoren oversetter i engelsk. Han oversatte rettsdokumenter, skrev lærebøker i handelsfag og var norgeskorrespondent for avisene Chicago Telegraph og New York Herald. Han lærte seg også esperanto, og ble professor i volapük. Fridtjof Nansen var blant dem som vanket i hjemmet. Nansen og den enbeinte Lea tok svømmeturer sammen over Damsgårdssundet. «Lea med beinet» het han på folkemunne. Gradvis ble han svært autoritær overfor konen Anna Bertine Magnussen og de åtte barna, og hjemmet var preget av foreldrenes stadige krangler og ufred. Lea vokste opp i en stor leilighet i Håkonsgaten. I åtte år var han elev på Hambros skole og opplevde det som et fengsel. Han var ingen flittig elev, og karakterene ble deretter, men sommerferiene var lykkelige avbrudd. De første årene ferierte familien på Landås, i Vognstølen der Haukelandstrikken snudde. Senere dro de helt opp i Fana, til Hatlestad ved Kalandsvannet. Hjemme ble det lagt vekt på pent språk, det het «møtrikk» og ikke «mutter» (som siden ble den vanlige betegnelsen). Hushjelpen skulle tiltales i tredje person, mens hushjelpen skulle tiltale Leas søstre med «frøken» og guttene med «mosjø» (fransk monsieur). Lea gikk på Hambros skole til han var 14. Da tok faren ham ut og lærte ham handelsfag.
Karriere
Lea begynte som kontorist 16 år gammel og kom senere inn hos Kjær og Isdahl som drev shippingvirksomhet. Der avanserte han til kontorsjef. I 1914 kjøpte han sitt først dampskip som han kalte «Robert Lea» etter sin bror som døde i 1910. Skipet forliste på sin første tur, men forsikringen gjorde at Lea ble sittende med gevinst. I 1915 var han rederidisponent. Hans første kontor lå på hjørnet av Bryggesporden med utsikt over Vågen. Etter bergensbrannen 1916 flyttet han til hjørnehuset Tornøegården. I 1915-16 kjøpte og solgte han skip for 30 millioner. I 1917 ble seks av hans aksjeselskaper kjøpt opp av Bjørnstad og Bærhus. Han opprettet da Leas Assuranseselskap A/S. I tillegg kom forsikringsselskapene Jupiter og National. Deretter opprettet han Leas Aktie- og Bankierforretning A/S.
I 1916 giftet han seg med Hilda Constance Connor, født i India med indisk mor og britisk far. I oppveksten ble hun kjent med Winston Churchill, mens han tje­neste­gjor­de som ung løytnant i India. Churchill var med på diverse ugagn, som da han og ven­ne­ne en kveld snudde på alle skil­te­ne i lei­ren til stor forvirring for dem som ikke var kjent der. Hilda ble presentert for Lea under et besøk i Bergen. Han bodde på Hop i et hus han nå kalte «Bangalor», etter Bangalore der Hilda vokste opp. I 1915 kjøpte han Gerdt Meyer Bruuns eiendom, der hovedbygningen fra 1899 var på 760 m² og lå i Finnbergåsen. Han kalte Bruuns store villa Lea Hall (nå Solhaug skole). I 1916 flyttet han dit sammen med Hilda, og levde i sus og dus. Livet i Lea Hall kostet 120.000 kroner året, og i tillegg hadde han kjøpt alt land ned til Solheimsvannet, store deler av Mindemyren og hele Finnbergåsen. En tid var han Bergens neststørste landeier; bare kommunen hadde mer. Han fikk pløyd opp store områder og dyrket korn. Ett år var avlingen på hele 50 tønner, tilsvarende 200 dekar med kornåkre mellom bydelene Minde og Kronstad. Leas selskaper ble solgt til et konsortium og kjøpt tilbake, men var i mellomtiden blitt sterkt svekket, og i 1921 ble de slått konkurs. Et forsøk på å opprette rederivirksomhet i 1920 mislyktes.
Mens Lea i 1922 var i England for å besøke sin syke og høygravide kone, solgte Bergens Kreditbank hans pantsatte bolig Lea Hall og de omliggende 40 mål park til kommunen til underpris, og innboet ble senere auksjonert bort. Ekteparet flyttet da med datteren til Gjølanger i Fjaler.