cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klamydia
Diagnose
Diagnosen mistenkes på bakgrunn av sykehistorie med typiske symptomer, seksualanamese og klinisk undersøkelse som omfatter en gynekologisk undersøkelse. Påvisning av Chlamydia gjøres på grunnlag av PCR, som avslører klamydiabakteriens DNA i cellerester fra urinrøret, eller skjeden. Prøvemateriale kan enten tas med vattpinne som et utstryk fra skjeden eller mormunnen, eller ved en første-stråle urinprøve.
Behandling
Infeksjonen behandles med antibiotika. Førstevalget er behandling med Doxycyclin. Det er også mulig å behandle med engangsdose Azitromycin, men det bør unngås på grunn av fare for resistensutvikling. Behandling av seksuelt overførbare infeksjoner er gratis i Norge. Pasienter som ikke vil at opplysning om deres kjønnssykdom skal gis til HELFO (Helsetjenesteforvaltningen) eller apotek, velger likevel ofte å betale egenandel og medisin, selv om de har rett på gratis behandling.
Lu Xun (De tre riker)
Lù Xùn (tradisjonell kinesisk: 陸遜; forenklet kinesisk: 陆逊; født 183, død 245), pinyin: Lù Xùn, stilnavn: Bóyán (伯言), også kjent som Lù Yì (陸議), var en kinesisk general og kansler aktiv i slutten av Han-dynastiet og begynnelsen av de tre rikers tid i Kinas historie. Han tjente riket Dong Wu under konge og senere keiser Sun Quan.
Lù Xùn viste sine store ferdigheter da han hjalp Shu Han-generalen Guan Yu å beseire riket Cao Weis hær. Sun Quan så da hans potensial og forfremmet ham til Wu-hærens øverstkommanderende etter Lü Mengs død i 220. Han er mest berømt for å ha beseiret Liu Beis (Shu Hans) overlegne styrker i slaget ved Yiling i 222, hvor hans bruk av taktikk og ildangrep førte til seieren. Senere utmerket han seg også i krig mot Cao Wei under Cao Pi.
Helgafell
Helgafell er en sovende vulkan på den islandske øya Heimaey. Vulkanen hadde sitt siste utbrudd for 6 000 år siden. Ved siden av Helgafell ligger den aktive vulkanen Eldfell, som ble skapt av et utbrudd i 1973.
Helgafell
Lysstyrke
Lysstyrken forteller hvor intenst lyset fra en lyskilde er i én gitt retning. I fysikk er dette grunnenheten for lys, og oppgis med symbolet I. Måleenheten for lysstyrke i SI-systemet er candela (cd).
Saliske frankere
Saliske frankerne var en undergruppe av frankerne som hadde skilt seg ut da de flyttet til det nederlandske kystområdet og migrert gjennom Belgia til det nordlige Gallia. Der dannet de et kongedømme.
Deres kongedømme var prototypen for det framtidige kongedømmet Frankrike. Den andre hoveddelen av frankere blir kalt ripuariske frankere (ripuarisk betyr elve-boende, mens saliske betyr salte, som assosieres med havet), skjønt alternativt kan begrepet knyttes til den nederlandske elven IJssel, på latin Isala, et område som fortsatt heter Zeeland. Betegnelsen saliske frankere ble først benyttet av romere av de som bodde i dette området på 300-tallet. Salisk lov, knyttet særlig til de europeiske kongehusenes arverett, stammer fra de saliske frankerne. Se også Salier-dynastiet.
Christian Morgenstern
Christian Morgenstern (født 6. mai 1871 i München i Bayern, død 31. mars 1914 i Untermais i Tirol i Østerrike-Ungarn) var en tysk forfatter.
Bakgrunn
Han var sønn av malere på både mors- og farssiden. Han ble født like etter at den fransk-tyske krig var over, og døde i 1914, like før den første verdenskrig. På mange måter ble dermed Morgenstern et fredens barn; han hadde da også en uvanlig helhetlig og harmonisk natur.
Forfatter
I sine senere år møtte Morgenstern Rudolf Steiner, og fant seg meget vel til rette i hans antroposofi: Han fulgte ham på flere forretningsreiser, og tilegnet også sin siste diktsamling Wir fanden einen Pfad til ham.
Noe som fulgte Morgenstern helt fra ungdomsårene, var tuberkulose. Den ble han heller aldri kvitt, og mot slutten av livet var han stadig oftere på ulike sanatorier og i sydligere strøk sammen med sin kone. Det var også dette han døde av da han, dødssyk, reiste rundt i Sveits 1914 for å finne et sanatorium, men ingen ville ta imot ham. Han døde hos en privatperson, og urnen med hans aske ble satt i det første Goetheanum. Først for noen få år siden ble den gravlagt samtidig med bl.a. Steiners urne. Morgenstern insisterte på ikke å bli kalt syk; sykdommen var for ham i en viss forstand nyttig og ønskelig den også.
Båtbygger
En båtbygger er en fagmann som bygger og reparerer trebåter på gammel håndverksmaner. Faget bedrives i dag av relativt få utøvere, men de som fortsatt driver har lange bestillingslister.
Faget omfatter alt fra utplukking av materialer, tørkeprosess til tilpasning av deler og sammensetning av disse, og krever både solide materialkunnskaper, godt håndlag og god formsans. De siste er ikke minst viktige siden ingen båter blir helt like, og deler må derfor tilpasses individuelt.
Inntil omkring 1950-årene var båtbyggerier noe en kunne finne i mange småbyer og bygder. De laget alt fra rojoller til motorsnekker, gjerne med spesialiteter. Etterhvert som fiberglass og plast tok over og de eldste båtbyggerne falt fra, ble de fleste byggeriene nedlagt. En del la om produksjonen til nye produkter. En kan derfor fortsatt finne båtbyggerier som lager plastbåter.
Karmelittordenen
Den ble grunnlagt mot slutten av 1100-tallet av eremitter på Karmelberget. De hadde reist en liten kirke viet til jomfru Maria, og tok navn etter kirken. Imidlertid er de historiske nedtegnelsene om dens opprinnelse usikre. Klosterregelen de tok ble skrevet omkring 1208 av den hellige Albert av Jerusalem, som var latinsk patriark av Jerusalem. Den hellige Berthold av Karmelberget har tradisjonelt vært assosiert med grunnleggelsen av orden, men få klare nedtegnelser av den tidlige karmelittiske historie har overlevd, og dette er mest sannsynlig en senere ekstrapolering av hegiografere (helgenbiografer).
På 1300-tallet begynte noen kvinner å leve etter regelen, og i 1432 ble den andre orden, kvinnegrenen, godkjent. Det finnes også en tredje orden.
Ordensdrakten er hvit med brunt skapular.
Reform
Ordenen har blitt reformert flere ganger. Den viktigste er Teresa av Avilas reform, som la grunnlaget for de uskodde karmelittene. Hun ble fulgt av Johannes av Korset, som reformerte den mannlige grenen.
Robin Fletcher
Robin Anthony Fletcher (født 30. mai 1922 i Guildford, død 15. januar 2016) var en britisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors. Fletcher vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1952 i London. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Nederland. I kvartfinalen vant Storbritannia over Belgia med 1-0 og siden tapte de semifinalen til India med 1-3 som siden vant finalen og ble olympiske mestere. Bronsefinalen mot Pakistan vant de med 2-1. Fletcher spilte alle tre kampene i OL-turneringen.
Hinnebregneslekten
Artene vokser i fuktige, kystnære strøk i tempererte klimasoner på den nordlige halvkule, ikke minst omkring Atlanterhavet og i Eurasia.
Artene i slekten foretrekker nedbørrike fjell- og kystsrøk som New Zealand (25 arter), Irland, øyene i Atlanterhavet, Vestlandet i Norge (1 art), og østkysten av USA (3 arter). En annen art, tannhinnebregne (Hymenophyllum tunbrigense), vokser innover kontinentet av Europa til Luxembourg i øst. Den har tidligere vært rapportert funnet i Norge, men dette funnet er usikkert.
Av hinnebregneslekten Hymenophyllum vokser en rekke arter på den nordlige halvkule. Til denne slekten regnes ofte også de monotypiske slektene Cardiomanes, Hymenoglossum, Rosenstockia og Serpyllopsis, samt underslektene Hemicyatheon, Craspedophyllum og Mecodium (126 arter). Den monotypiske Rosenstockia vokser bare på Ny-Caledonia i Stillehavet, mens den monotypiske Hymenoglossum bare vokser i Chile. Også Cardiomanes (New Zealand) og Serpyllopsis (Sør-Amerika) er monotypiske, dvs har bare én art. Cardiomanes-arten er synonym med en likenevnt art innenfor Trichomanes, men fylogenetiske studier tilsier at den snarere er en underart av Hymenophyllum.
For en mer omfattende taksonomi, se: Hinnebregnefamilien og Bregneplanter
Aleksej Jemelin
Aleksej Jemelin (russisk: Алексей Вячеславович Емелин; født 25. april 1986 i Togliatti) er en russisk ishockeyspiller som spiller for Nashville Predators i NHL. Han har tilbrakt hele sin tidligere NHL-karriere i Montreal Canadiens, før han ble valgt av Vegas Golden Knights i ekspansionsdraften 21. juni 2017. Mindre en to uker senere ble han 1. juli 2017 tradet til Nashville Predators i bytte mot et draftvalg i tredje runden 2018.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 5.-plass med det russiske laget.
Anton Belov
Anton Belov (født 29. juli 1986) er en russisk ishockeyspiller.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 5.-plass med det russiske laget.
De uskodde karmelittene
Den uskodde karmelittordenen (latin Ordo Fratrum Discalceatorum B. Mariae V. de Monte Carmelo, «Den uskodde brødreordenen av jomfru Maria av Karmelberget», forkortes O.C.D.) er en katolsk orden.
Ordenen ble godkjent midlertidig i 1562, med endelig godkjenning i 1568, som et resultat av en reform i Karmelittordenen. Reformen hadde blitt startet av Teresa av Avila blant søstrene i Spania, og ble fulgt opp blant brødrene av Johannes av Korset. I utgangspunktet var det ikke meningen å splitte ordenen, men dette ble resultatet etter at det viste seg at de reformerte og de ikke-reformerte ikke kunne fungere innen samme orden.
Begrepet «uskodd» viser til at de reformerte brukte enkle sandaler i stedet for sko, noe som er et tegn på fattigdom og enkel levnet.
Merovek
Merovek (latin: Meroveus eller Merovius, fransk: Mérovée; død 453/457) er den delvis legendariske grunnleggeren av frankerkongenes merovingerdynasti. Han var de saliske frankernes konge i årene etter 450. Ingen samtidige kilder omtaler ham, og der er lite informasjon om ham i senere frankisk historie. Gregorius av Tours nevnte ham som en mulig sønn av Klodio. Han var antagelig en av flere barbariske krigsherrer og høvdinger som gikk i forbund med den romerske generalen Flavius Aëtius for å stå imot hunerne under Attila i slaget på de katalauniske marker i Gallia.
Hans navn ligner på det germanske Marwig, bokstavelig «navngjeten kriger», jf. māri, «navngjeten, kjent» + wīg, «kamp». «Mero-» minner om mare, latin for «hav», og «-vek» om vacca, latin for «ku». Slik tenkte Fredegarius Scholasticus, som snakket latin og skrev Fredegars krønike, der han gjengir et sagn om kong Klodios dronning som tok et bad i sjøen, da «ett av Neptuns uhyrer» antastet henne; og slik ble hun gravid, «enten med uhyret eller med sin mann», og slik fikk Merovek sitt navn etter sitt mulige opphav. Ian Wood tolker historien om en spøk for å svekke respekten for merovingerveldet.
Bevis på eksistens
Det er lite informasjon om Merovek i senere historie om frankerne. Gregorius av Tours navngir ham kun som far til Kilderik I samtidig som han betviler at han var sønn av Klodio. Det er mulig at denne formuleringen forklares i sagnet om sjøuhyret omtalt i Fredegars krønike. Denne senere krøniken har skutt inn denne beretninger der Merovek var sønn av Klodios dronning, men at hans far var bistea Neptuni, ett av Neptuns beist. Det kan antyde at Merovek kan ha vært navnet på en germansk guddom eller halvgud fra tiden før frankerne ble kristne. Navnet Merovek minner om den nederlandske elven Merwede, et område hvor de saliske frankerne oppholdt seg. Det blir derfor ikke ansett som utenkelig at Merovek kan ha vært en elvegud, men bortsett fra en viss etymologisk navnelikhet er det ikke noe mer som bekrefter en forbindelse.
Sagnet kan ha inngått i tradisjonen med å søke et guddommelig opphav for ætten, i dette tilfelle det rasktvoksende frankiske herredømmet i det vestlige Europa. Ian Wood mener at bakgrunnen med et sjøuhyre som mulig far til Merovek i stedet for kong Klodio, heller ville undergrave respekten for merovingerne.
Klodio, den tidvis antatte faren til Merovek, skal ha blitt beseiret av Flavius Aëtius ved Vicus Helena i Artois i 448. Forskeren Ian Wood har derfor plassert hans sønn til en gang i den andre halvdelen av 400-tallet. Den samtidige romerske historikeren Priscus skriver at han i Roma støtte på «en gutt med dunete kinner og blondt hår ned på skuldrene, Flavius Aëtius hadde adoptert ham som sin sønn». Priscus skrev at det som fikk Attila til å gå i krig mot frankerne, var frankerkongens død og uenigheten om arverekken, der kongens eldste sønn var i forbund med Attila og den yngre med Aëtius. Ettersom Klodio døde umiddelbart før Attilas invasjon, kan dette tolkes som at Merovek virkelig var Klodios sønn.
Andrej Markov (ishockeyspiller)
Andrej Viktorovitsj Markov (født 20. desember 1978) er en russisk ishockeyspiller.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 5.-plass med det russiske laget.
Danny Boy
«Danny Boy» er en ballade skrevet av den engelske advokaten Frederic Weatherly og blir vanligvis brukt sammen med melodien til «Londonderry Air». Den er nært assosiert med irske samfunn.
«Danny Boy» ble skrevet av Weatherly i 1910. Selv om teksten opprinnelig ble skrevet til en annen melodi, modifiserte Weatherlys søster den til å passe med «Londonderry Air» i 1913, da broren sendte henne et eksemplar.
Ernestine Schumann-Heink foretok den første innspillingen av «Danny Boy» i 1915.
Weatherly gav sangen til vokalisten Elsie Griffin, som i sin tur gjorde den til én av de mest populære sangene i det nye århundret.
I 1928 foreslo Weatherly at det andre verset ville bli et passende requiem for skuespilleren Ellen Terry.
«Danny Boy» var tenkt å være en beskjed fra en mann til en kvinne. Weatherly skrev den alternative «Eily Dear» til mannlige sangere i sin autoriserte tekst fra 1918. Sangen blir imidlertid fremført like mye, eller muligens enda mer, av menn enn kvinner. «Danny Boy» har blitt tolket av noen lyttere som en beskjed fra en forelder til en sønn som skal dra ut i krigen eller bli en del av den irske diasporaen.
Noen har tolket det annerledes, slik som en døende far som snakker til sin Danny. «The pipes, the pipes are calling» kunne i denne tolkningen referere til det tradisjonelle begravelsesinstrumentet.
«Danny Boy» betraktes vidt å være en irsk sang, selv om Weathlery var englender og bodde i USA på den tiden han skrev den. Sangen blir av mange irsk-amerikanere og irsk-kanadiere betraktet som deres uoffisielle signatursang.
Blant de tallrike artistene som har spilt inn «Danny Boy» kan en nevne Johnny Cash, Eva Cassidy, Sam Cooke, Judy Garland, Elvis Presley, Jim Reeves, Andy Williams og Jackie Wilson. Instrumentalversjoner er blitt spilt inn av blant annet Bill Evans.
Den engelske teksten
(Det finnes varianter av teksten. Denne er tilpasset Londonderry Air, og benyttes ofte ved bisettelser i England og Irland)
Oh Danny boy, the pipes, the pipes are calling
From glen to glen, and down the mountain side
The summer's gone, and all the roses falling
'Tis you, 'tis you must go and I must bide.
But come ye back when summer's in the meadow
Or when the valley's hushed and white with snow
and I'll be here in sunshine or in shadow
Oh Danny boy, oh Danny boy, I love you so.
But when ye come, and all the flow'rs are dying
ye'll come and find the place where I am lying
And kneel and say an "Ave" there for me.
And I shall hear, tho' soft you tread above me
And all my grave will warmer, sweeter be
And I shall sleep in peace until you come to me.
Norske versjoner
Kari Neegaard (Kari Diesen dy) og Hanne Krogh har skrevet norske tekster. Diesens norske versjon bærer tittelen «Et kort sekund». Kroghs norske versjon heter «Vestavind».
Innspillinger
Arrangementet for Thoresens versjon var laget av Knut Petter Knutsen.
Kyrre Fritzner var produsent for Kroghs versjon.
Musikkverk av Wolfgang Amadeus Mozart
Wolfgang Amadeus Mozart var produktiv og skrev i mange sjangre. De mest kjente verkene hans er skrevet innen opera, pianokonserter og sonater, symfoni, og strykekvartetter og strykekvintetter. Mozart skrev i tillegg mange soloverk for piano, andre former for kammermusikk, messer og annen kirkemusikk, flere danser, divertimenti, og andre former for lett underholdningsmusikk ut fra datidens begreper.
Symfonier
Mozart skrev symfonier over en periode på 24 år, fra 1764 til 1788. Ifølge nyere forsking skrev ikke bare Mozart de 41 symfoniene en ofte ser i tradisjonelle katalogutgaver, men opp mot 68 komplette verk. Den originale nummereringen har fått stå uendret, slik at den siste kjente symfonien hans likevel heter «Nr. 41». Enkelte av symfoniene (K. 297, 385, 550) ble endret av komponisten etter de første versjonene.
Barnesymfonier (1764–1771)
Det er flere nummererte symfonier fra Mozarts tidlige barndom:
Det er i tillegg flere unummererte symfonier fra denne perioden:
Symfonier fra Salzburg-tiden (1771–1781)
Disse symfoniene blir stundom underkatagoriserte som «Tidlig» (1771–1773) og «Sen» (1773–1775), og stundom som «Germanske» (med menuett) eller «Italienske» (uten menuett). Ingen av disse ble publiserte mens Mozart levde.
Senere symfonier (1781–1791)
De tre siste symfoniene ble skrevet i løpet av tre måneder i 1788. Det er trolig at han håpet å få publisere disse tre verkene sammen som ett enkelt opus, men de ble ikke publiserte før etter hans død. En eller to av dem kan ha blitt fremført i Leipzig i 1789.
Pianokonserter
Mozarts solokonserter for piano og orkester er nummerert fra 1 til 27. De første fire nummererte konsertene er tidlige verk. Satsene i disse konsertene er arrangement av klaversonater av forskjellige samtidige komponister (Raupach, Honauer, Schobert, Eckart, C. P. E. Bach). Solokonsertene 7 og 10 er komposisjoner for tre og to piano. De 21 andre er originale komposisjoner for piano og orkester. Av disse ble femten skrevet i årene 1782 til 1786, mens han de siste fem årene bare skrev to pianokonserter.
Fiolinkonserter
Mozarts fem fiolinkonserter ble skrevet i Salzburg rundt 1775. De er kjent for de vakre melodiene og kunstferdige bruk av uttrykksfulle og tekniske karakteristikker for instrumentet, men Mozart gikk trolig aldri gjennom alle mulighetene man har på fiolin, slik som andre etter ham gjorde (eksempelvis Beethoven og Brahms).
Mozart skrev også en adagio og to rondoer for fiolin og orkester.
I tillegg finnes det to verk som er tvilsomt tilskrevet Mozart.
Hornkonserter
Mozarts fire hornkonserter er av de mest spilte hornkonsertene som finnes. De ble skrevet for Mozarts gode venn, Joseph Leutgeb. Konsertene (særlig den fjerde) ble skrevet for at solisten virkelig skulle få slå seg løs på instrumentet og vise hvor flink han var.
Hornkonsertene kjennetegnes av en elegant og humoristisk dialog mellom solisten og orkesteret.
Pianomusikk
Mozarts tidligere komposisjoner var pianosonater og andre pianostykker, siden det var på dette instrumentet han fikk sin første musikalske opplæring. Nesten alt han skrev for piano var ment for ham selv (eller søsteren, som også var flink på piano). Eksempler på de tidligste verkene hans finnes i Nannerl's Music Book. Mellom 1782 og 1786 skrev han 20 verk for solopiano (blant annet sonater, variasjoner, fantasier, suiter, fuger, rondo) og verk for fire hender eller to piano.
Fiolinmusikk
Han skrev også for piano og fiolin. Merk rekkefølgen instrumentene er nevnt i, for hovedsakelig er dette klaverdominerte sonater der fiolinen er mer et akkompagnement. I senere år fikk fiolinen en viktigere rolle.
Strykekvintetter
Strykekvinttetene (K. 174, 406, 515, 516, 593, 614), for to fioliner, to bratsjer og cello. Charles Rosen skrev at «generelt blir de største Mozarts største øyeblikk innen kammermusikk regnet for å være strykekvintettene med to bratsjer»
Serenader, divertimenti og annen instrumentalmusikk
Produksjonen av instrumentalmusikk omfatter flere Divertimenti, notturni, serenader, cassations, marsjer og danser, i tillegg til symfoniene. Mozarts produksjon for orkester er skrevet for strykeorkester (som den tidlige Divertimenti K. 136–138), samt for blåseinstrument og varierte kombinasjoner mellom de to.
Danser
Mozart skrev mange danser for orkester, blant annet sjangrene minuetto (mer enn 100), Kontradans og allemande (eller Teitsch, eller Laendler, eller tyske danser).
Mozarts produksjon menuetter følger generelt sett Haydns eksempel, der den dansens langsomme karakter ble fulgt. Allemandene (56 i alt mellom 1787 og 1791) ble hovedsakelig skrevet for dansehallene i Wien. Kontradans-verkene ble hovedsakelig skrevet i Wien.
Kirkemusikk
Mozarts kirkemusikk er hovedsakelig vokal, men det finnes også instrumentale eksempler som Sonata da Chiesa for to fioliner, kontrabass og orgel, komponert mellom 1767 og 1780.
Annen kirkemusikk
Av annen kirkemusikk Mozart skrev kan nevnes: Tre settingar av Marian antiphon Regina coeli: To aftansanger:
I tillegg til fire litanier, mange offertorium, salmer, motetter og andre fragment fra messer.
Liste over verdens største vannkraftverk
Liste over verdens største vannkraftverk er en liste som rangerer 1 084 vannkraftverk i alle verdens land etter deres installerte produksjonskapasitet, målt i megawatt (MW). Alle 438 kraftverk med en kapasitet på mer enn 600 MW tas med på denne listen, hvorav 383 antas å være satt i drift. Det er også oppgitt 635 kraftverk med mindre enn 600 MW effekt, hvorav 641 antas å være i drift. Nedenfor gjengis både eksisterende vannkraftverk og verk som er under bygging, mens planlagte verk ikke tas med. Det er trolig flere enn 50 000 vannkraftverk i verden, men de fleste meget små og det er neppe særlig fler enn 1 000 kraftverk over 100 MW. Det totale antall demninger i 2004 var 47 500, hvorav 26 278 lå i Kina. Men langt fra alle demningene genererer elektrisk kraft, de fleste kinesiske gjør eksempelvis ikke det.
Verdens største vannkraftverk er De tre kløfters demning i provinsen Hubei i Kina, som ble påbegynt i desember 1994, og står ferdig med 22 500 MW kapasitet. Nedenfor dette verket bygges Gezhouba-demningen, som foreløpig har 3 115 MW effekt. Hele komplekset skal stå ferdig i 2011 og øke dagens produksjon på 97,9 TWh. Størst produksjon har likevel Itaipu-demningen på grensen mellom Brasil og Uruguay, i elven Paraná. Allerede i 2008 var 20 generatorer installert med kapasitet på 14 000 MW, og produksjonen var oppe i 94,7 TWh, nesten like mye vannkraft som Norge produserer (120 TWh).
Planlagte vannkraftverk
Vannkraft har vært bygget ut i relativt høyt tempo globalt, i perioden 1951–77 ble det anlagt 335 demninger årlig i verden, men bare 16 per år i Kina – og antallet globalt økte fra 5 285 til 31 388. I 2010 ble det beregnet at 900 prosjekter som er under utvikling vil øke kapasiteten med 200 000 MW, og at det siste kalenderår ble tildelt 153 kontrakter om utbygging av 37 200 MW. De største planlagte vannkraftprosjekter som ennå ikke er under bygging, er fem prosjekterte verk i øvre Chang Jiang (Jangtze) i Kina: Baihetan-demningen (14 000 MW), Xiluodu-demningen (12 600 MW), Wudongde-demningen (7 400 MW) og Xiangjiaba-demningen (6 400 MW). Ytterligere åtte demninger i det øvre elveleiet (21 250 MW) er prosjektert, og det diskuteres ytterligere åtte med effekt 8 980 MW – de 21 verkene som planlegges kan dermed få en samlet produksjonskapasitet på 68 630 MW dersom de realiseres, mer enn hele Norges kraftkapasitet. På den annen side er en demning i Tigersprangkløften angivelig skrinlagt etter protester.
Synlige protester vekker også Brasils planer om Belo Monte vannkraftverk, en oppdemming av en sideelv til Amasonas som vil gi kraft via tre demninger og yte 4 000 – 10 000 MW. Utbyggingen har (2011) fått de nødvendige godkjenninger, men protester både i Brasil, USA og andre land har medført en utsettelse av utbyggingen. Derimot er byggingen av den omstridte Garabi-Roncador-demningen på grensen mellom Brasil og Argentina i gang siden 2011, med en planlagt effekt på 2 600 MW og årlig kraftproduksjon på 8,5 TWh.
Et planlagt verk i India, kalt Øvre Siang vannkraftverk, er prosjektert med en effekt på 12 000 MW, mens et hittil ikke igangsatt prosjekt i Nepal, kalt Chisapani-demningen, planlegges utbygget med mellom 3 600 og 10 800 MW produksjonskapasitet. Det indisk-nepalske Pancheshwar-prosjektet kan bli på mer enn 10 000 MW med en inntil 315 m høy demning. Andre store prosjekter som skal igangsettes og allerede er under bygging, omfatter Turukhansk-demningen i Nedre Tunguska (Russland), Rogun-demningen i Tadsjikistan (3 600 MW), Kambarata-demningene i Kirgisistan 2 260 MW), samt flere kinesiske kraftverk i øvre Mekong. Den urealiserte Kalabagh-demningen (3 600 MW) i Pakistan har inntil videre blitt skrinlagt av politiske årsaker. Pakistan har akutt kraftmangel, men makter ikke å igangsette større prosjekter.
Fordeling på verdensdeler
Lista nedenfor omfatter samtlige igangsatte 383 vannkraftverk som har en ytelse over 600 MW, og et utvalg mindre kraftverk. Det er i alt 219 vannkraftverk over 1 000 MW i drift, og av disse er bare åtte kraftverk afrikanske og kun ett ligger i Oseania. Fordelingen av antall kraftverk i drift i de ulike størrelsesklassene er: 219 kraftverk over 1 000 MW, ytterligere 161 igangsatte kraftverk over 600 MW (totalt 379), og ytterligere 121 igangsatte kraftverk over 400 MW (totalt 498).
Fargekodene i tabellen nedenfor bidrar til å sortere vannkraftverkene etter verdensdel.
Verdens største vannkraftverk
Tabellen nedenfor gjengir og rangerer alle verdens vannkraftverk med en produksjonskapasitet over 600 MW. I tillegg er en rekke mindre kraftverk tatt med for å vise vannkraftpotensialet i land og delstater som har mindre kraftige anlegg, særlig land i Afrika, Europa, USA, Latin-Amerika og Indonesia. Alle vannkraftverk over 200 MW er tatt med i Canada, Brasil, Colombia, Chile og Mellom-Amerika, alle over 125 MW i Afrika, Balkan, Tyskland og USA, og alle over 100 MW i Norden. Det mangler antakelig noen kraftverk mellom 400 og 600 MW for Kina og India.
Eksisterende kraftverk er rangert, mens anlegg under bygging er nummerert (første kolonne) men ikke rangert (andre kolonne). Kraftverk med mindre enn 600 MW produksjonskapasitet er verken nummerert eller rangert, fordi denne gruppen ikke er komplett.
Fargekodene som brukes for kontinentene er:
Ved å trykke på firkanten ved siden av ordet «Land» i femte kolonne fra venstre får man en oversikt over vannkraftverk per land.
Linnestad
Linnestad er et tettsted i Tønsberg kommune i Vestfold og Telemark. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger omtrent fem kilometer sørøst for Revetal.
Ifølge arkeologer er det her det eldste Slaget på Re stod i 1163
Belysningsstyrke
Belysningsstyrke er en fotometrisk størrelse som angir hvor mye lysfluks som treffer et areal. Symbol: E. SI-enheten for belysningsstyrke (illuminans) er lux (lx), som tilsvarer lumen per kvadratmeter (lm/m²).
Hvis en gitt lysfluks treffer et område, har belysningsstyrken en verdi. Hvis arealet er større, men fremdeles treffes av den samme lysfluksen, er belysningsstyrken mindre. Det siste inntreffer f.eks. med en større flate som plasseres lenger unna lyskilden. Eksempel på lysstyrker:
Jevgenij Medvedev
Jevgenij Vladimirovitsj Medvedev (russisk: Евгений Владимирович Медведев; født 27. august 1982) er en russisk ishockeyspiller.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 5.-plass med det russiske laget.
Dominique Follacci
Dominique Follacci (født 18. mai 1879 i Annaba, død ukjent) var en Algerie-født fransk turner.
Follacci deltok under VM i turn 1911 i Torino, der han fikk sølv i lagkonkurransen, samt i ringer og skranke.
Han deltok også i turn under Sommer-OL 1908, uten registrerte resultater.
Alfa Romeo GT
Alfa Romeo GT (2003–10) er en 3-dørs sportslig familiebil fra italienske Alfa Romeo i Milano. Den ble først vist i Genève i mars 2003 og overtok for Alfa Romeo GTV (1995) som en Grand tourer med god plass til bagasje, men lite plass i baksetet.
Den ble bygget i Pomigliano ved Napoli, der de også bygget Alfa Romeo 156 (som GT deler understell med) og Alfa Romeo 147 (som ga GT sitt interiør). Utseendet er tegnet av Bertone i Torino.
GT hadde bensinmotor på 165 eller 240 hk og diesel på 150. GT solgte i 80 000 eksemplarer, tre ganger så mye som den litt større 3-dørs Alfa Romeo Brera som kom i 2005 og (var basert på den nyere Alfa Romeo 159).
Vladimir Tarasenko
Vladimir Tarasenko (født 13. desember 1991) er en russisk ishockeyspiller.
Ronald Mulder
Ronald Matthias Mulder (født 27. februar 1986 i Zwolle) er en nederlandsk skøyteløper. Han har spesialisert seg på de korte distansene. Han er tvillingbror av Michel Mulder som også er skøyteløper. Sammen tok de begge medaljer på 500 m hurtigløp under Vinter-OL 2014 (gull og bronse) og kopierte dermed tvillingbrødrene Phil Mahre og Steve Mahre som vant gull og sølv i slalåm under Vinter-OL 1984.
Sammenlagt i Verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2021/22. Sort-markert rubrikk = Ikke avholdt konkurranser for sesongen.
– = ikke deltatt på distansen for nevnte sesong.
0 = ikke samlet poeng under nevnte sesong, men deltatt.
Westmeath (grevskap)
Westmeath (irsk: Contae na hIarmhí; engelsk: County Westmeath) er et grevskap i provinsen Leinster i Irland. Grevskapet hadde 86,164 innbyggere ved folketellingen i 2011. Administrasjonsbyen er Mullingar, mens den største byen, med noen hundre flere innbyggere, er Athlone, som tildels ligger i Laois.
Området som tilsvarer dagens Westmeath var kjerneområdet for en gren av Uí Néill-dynastiet, Clann Cholmain, som kontrollerte det historiske kongedømmet Mide i middelalderen.
Westmeaths befolkningsvekst har vært større enn det nasjonale gjennomsnittet. Etter den store hungersnøden i Irland 1845–1849 hadde befolkningen i Westmeath sunket dramatisk. Nedgangen stabiliserte seg på midten av 1900-tallet, og har siden fortsatt å øke. Westmeaths nærhet til Dublin med gode motorveier og jevnlig togforbindelser har gjort pendling populært.
The Concert for Bangladesh (album)
Konsert
Etter å ha blitt gjort oppmerksom på situasjonen i Øst-Pakistan av sin venn og musiker Ravi Shankar, trommet Harrison raskt sammen to konserter til veldedighet, i tillegg til å komponere og gi ut en singel kalt «Bangla-Desh» like før konsertene. Harrison, som var veldig populær etter suksessen med All Things Must Pass, ledet showene, som omfattet mange av hans nærmeste musikervenner, inkludert Eric Clapton og Bob Dylan, i tillegg til Billy Preston, Badfinger, Leon Russell, Ravi Shankar, og Ringo Starr, blant flere.
De to konsertene den 1. august 1971 var veldig suksessfulle, og samlet inn en sum på 243 418,50 dollar, som straks ble sendt til UNICEF. Alle involverte var fornøyd med en velgjort jobb. Albumet og filmen ga en inntekt på rundt 15 millioner dollar, men pengene ble holdt på en Internal Revenue Service-konto i noen år, fordi konsertarrangørene ikke søkt om skattefritak. Det er uvisst hvor mye penger som faktisk gikk til flyktningkrisen, og Harrison selv skal visstnok ha vært i «avsky» over saken.
Albumutgivelse
Rett før julen i 1971, ble The Concert for Bangladesh utgitt i USA, mens den ble gitt ut i Storbritannia like etter nyttår 1972. Albumet ble en bestselger med en gang, og lå flere uker som nummer 2 i USA og ble Harrisons andre nummer 1 album i Storbritannia. Albumets vant en Grammy Award for Album of the Year i 1973, noe som ytterligere bidro til å fastslå betydningen det hadde oppnådd.
Som motytelse for Bob Dylans opptreden på albumet fikk hans plateselskap, Columbia Records (nå Sony Music), distribusjonretten til kassettversjonen av albumet. For tiden har Sony Music også rettighetene for CD-versjonen av albumet i Europa.
Albumet ble først gitt ut på CD i 1991, og ble remastered og gjenutgitt i oktober 2005 – med noe redigering av pausene mellom sangene, og inkludert Dylans øvelsesopptreden av «Love Minus Zero/No Limit», såvel som en DVD-utgivelse av den originale Apple Films-filmen fra 1972.
Coveromslaget på det originale albumet hadde et underernært flyktningebarn fra Bangladesh, som plateselskapene syns var så deprimerende at de mente det kom til å ha en dårlig innvirkning på platesalget. De ville i stedet ha Harrisons bilde på coveret, men Harrison nektet og insisterte på at barnet skulle være på coveret. Da albumet ble gjenutgitt i 2005, etter Harrisons bortgang, kom Harrisons foto på coveret, selv om spesial-versjonen av DVD-en har det originale bildet av barnet.
Inntekten av det remasterede albumet og DVD-en fortsetter å gå til The George Harrison Fund for UNICEF.
Sporliste
Alle sanger av George Harrison, unntatt hvor annet er oppgitt.
Produksjonsnotater
Innspillingen ble laget ved å bruke opp til 44 mikrofoner samtidig.
Hedalen stavkirke
Hedalen stavkirke er en korskirke, opprinnelig en enskipet stavkirke (langkirke), i bygda Hedalen i Sør-Aurdal kommune i Innlandet. Den opprinnelige stavkirken var av den enkleste typen tilsvarende Haltdalen stavkirke. Den hadde svalgang og apside. Stilhistorisk er stavkirken datert til 1150-1200. Årringdatering viser at tømmeret ble hugget vinteren 1161–1162. Kirken bestod opprinnelig kun av det som nå er den vestre delen av skipet. Portalen mot vest er blant de viktigste og best bevarte (den har vært beskyttet av svalgangen). Den eldste delen går i vest-øst-retning. Den ble utvidet og ombygget til korskirke i 1699 der de nye delene ble utført i laftet tømmer. I 1902 fikk kirken et tilbygg i reisverk. Takkrytteren er fra 1738 og hviler på den laftede delen fra 1699. Hedalen var trolig for en stor del avfolket i lang tid etter svartedauden. Ifølge et sagn ble kirken gjenfunnet av en jeger etter å ha vært overlatt til seg selv.
Kirkebygningen
Ombyggingen til en korskirke ble gjort i 1699 ifølge kirkeregnskapene. Da ble det opprinnelige koret også revet og erstattet med et nytt i laft. I 1738 ble det bygget en takrytter over krysset. Kirken hadde spontak like til 1902 da dette ble erstattet med et skifertak. Full restaurering ble utført i 1902 under ledelse av Carl Berner. Som en del av denne restaureringen ble det tidligere sakristiet erstattet med et nytt kor, og de nye delene fikk en omgang.
Restaureringsdebatt
Denne restaureringen kom i stand da det var allmenn enighet om at kirken var i dårlig forfatning. Etter noe diskusjoner, hvor ett av alternativene var å bygge en ny kirke og overlate stavkirken til Fortidsminneforeningen, ble det til at det i Stortingsproposisjon nummer 2 for 1901–1902 ble bevilget penger til en restaurering. Der står det ''Kirken har i de senere aar været i en meget daarlig forfatning, den er helt igjennem skjev, og korsbygningen har sviktet i sine sammenføyninger, trykket av taarnet ovenfor. Taget er raadent og adskillig lækt''.
Sognestyret forsøkte allerede i 1894 å få departementet til å gi et bidrag på 6000 kroner til bygging av ny kirke i Hedalen. Det ble gitt fikk tilsagn om 3000 kroner. Sognestyret mente dette var for lite og utarbeidet derfor en ny byggeplan. Igjen ble det uenighet om størrelsen på bidrag og lån og saken ble lagt bort i 1896. Det ble stadig mer splid i bygda om det skulle bygges ny kirke eller om den gamle kirken skulle settes i stand. Det var så sterke meninger om bygging av ny kirke eller restaurering av den gamle at enkelte hevdet de ville melde seg ut om ikke gamlekirka ble restaurert. Det ble så sendt en ny forespørsel i 1898 om midler til bygging av ny kirke og, hvis dette ikke var mulig, støtte til å utarbeide en plan for restaurering av den gamle kirken.
Det ble bestemt at en restaureringsplan skulle utarbeides, og arkitekt Carl Berner ble sendt til Hedalen. Planen fikk et kostnadsoverslag på kroner 11291,90 og ble fremlagt for sognestyret 9. desember 1899. Det skulle imidlertid fortsatt gå en tid før planen ble satt ut i livet, og først i 1902 kom arbeidet igang. Senere i 1902, 30. oktober, ble kirken innviet på nytt.
Restaureringsarbeidet til arkitekt Berner ble sterkt kritisert, både fra kirkelig og antikvarisk hold. I 1907 fikk arkitekt Henr. Jürgensen i oppdrag av fortidsminneforeningen å reise til Hedalen for å undersøke restaureringsarbeidet. I sin rapport reiser han sterk kritikk mot arbeidet. Blant annet sier han i omtalen av det nye koret at det «burde nedrives og bygges overenstemmende med den approberede plan». Koret er fortsatt ikke slik det opprinnelig ble foreslått i Berners plan, med sitteplasser i en sval-lignende utbygging. Stavkirkedelen ble restaurert på nytt allerede i 1908 for å gi den noe av middelalderkarakteren tilbake. Riksantikvar Harry Fett skal ha vært meget misfornøyd med restaureringen da han senere inspiserte arbeidet, i henhold til hva Ole Nerby forteller i Valdres 8. august 1922.
Overskytende deler fra denne ombyggingen ble brukt der en manglet deler til Øye stavkirke.
Portal
Beslagene på døren i hovedinngangen antas å være ligge gammelt som kirken. Treverket i døren er nyere.
Interiør
Kirken er ganske liten og enkelt innredet. De gråmalte benkene er fra forrige århundre. Alteret består av et middelalderskap som er blitt bemalt, antakelig i 1766, av rosemaleren Hovel Gaarder fra Nordre Land. Foran alteret finner vi et krusifiks som kan ha hengt foran koråpningen i den opprinnelige kirken. Dette er ett av de vakreste eksemplene på middelalderkunst fra den norske middelalderen. I kirken henger malerier fra etter middelalderen.
Prekestolen er fra 1699.
I kirken er et bjørneskinn som har blitt C-14-datert til perioden 1290-1370.
Madonna
Kirken har en berømt Madonna som nå er tilbake i kirken, i en ny monter for sikker oppbevaring og for å gi den et kontrollert miljø. Skulle forholdene bli utilfredsstillende har kirken også en kopi. Madonnaen er tidfestet til 1230-40.
Kirkemodell
I kirken finnes en kirkemodell. Det er sannsynlig at den kan ha vært brukt som baldakinkroning på toppen av helgenskapet som nå brukes som altertavle idag.
Relikvieskrin
Til kirken hører også et relikvieskrin. Dette er lagd av tre og messing og med bibelske motiver. Dette ble brukt som inspirasjon til kommunens våpenskjold. En annen inspirasjonskilde som ble brukt var Reinli stavkirke.
Relikvieskrinet har bilder av Thomas Becket (1118–1170), erkebiskop av Canterbury som ble drept ved alteret i Canterbury.
Prestestugu
Utenfor kirkegården finnes en flere hundre år gammel to-etasjers bygning i laftet tømmer, «Prestestugua». I tillegg til å gi presten husly når han kom på besøk, ble bygningene også brukt som tinghus i gammel tid. Huset brukes nå som museum for kirken og inneholder blant annet den opprinnelige kirkedøren og noen kirketekstiler fra 1600-tallet.
Sagn
Det er et sagn om denne kirken:
''Under Svartedauen på midten av 1300-tallet ble Hedalen forlatt, og dalen ble en uframkommelig krattskog. En jeger skjøt en dag en pil etter en fugl, men bommet og traff i stedet kirkeklokka. Slik fant han kirken midt inne i den tette skogen.''
''Jegeren trodde at dette måtte være ei huldrekjørke eller ei kjørke for andre overnaturlige makter, derfor tok han flintstålet og kastet det over kjørka. Dette trodde dei at kunne sikre gods fra huldra så det ikke forsvant. På stedet der flintstålet fall ned ble det siden lagd en gard kaldt Ildjarnstad.''
''I kirken skjøt jegeren en bjørn som hadde lagd seg hi inne ved alteret. rester av dette skinnet henger fortsatt på veggen i sakristiet.''
Dette skal ha skjedd i 1558 og ble nedskrevet i kirkeboken i 1733. Lignende sagn er knyttet til andre kirker.
Anna Rogstads vei (Oslo)
Anna Rogstads vei (1-49, 2-24) er en vei på Tonsenhagen i bydel Bjerke i Oslo. Veien går fra Rødbergveien til krysset mellom Ragna Nielsens vei og Kristine Bonnevies vei. Anna Rogstads vei er oppkalt etter første kvinnelige stortingsrepresentant, og medstifter av Norges Lærerinneforbund, Anna Georgine Rogstad.
Cruz Azul
Club Deportivo Social y Cultural Cruz Azul AC, mest kjent som Cruz Azul eller Deportivo Cruz Azul, er en profesjonell fotballklubb som spiller i den meksikanske eliteserien. Den spiller hjemmekampene sine på Estadio Azul i Mexico by, etter å ha holdt til på Estadio Azteca fram til 1996.
Cruz Azul er en av de største og mest meritterte fotballklubbene i Mexico. Klubben har åtte seriemesterskap og har vunnet CONCACAFs mestercup fem ganger.
Cruz Azul er ifølge en rekke undersøkelser den tredje mest populære fotballklubben i Mexico.
Klubben samarbeider med sementselskapet Cementera Cruz Azul. Den har flere kallenavn, blant annet La Máquina Cementera («Sementmaskinen»), La Máquina Celeste («Den lyseblå maskinen») og Las Liebres («Harene»).
Diane Keaton
Diane Keaton (tidligere Hall; født 5. januar 1946) er en amerikansk filmskuespiller, regissør og filmprodusent.
Taiwan (provins)
Taiwan (tradisjonell kinesisk: 臺灣省 eller 台灣省, forenklet kinesisk: 台湾省) er en nominell provins i Republikken Kina uten administrativ funksjon. Dens eksistens beholdes bare i lovverket som en nominell enhet og anses ikke lenger å være et lokalt selvstyrende organ eller en praktisk administrativ inndeling.
Provinsen Taiwan dekker omtrent 69% av det faktisk kontrollerte territoriet til Republikken Kina, med rundt 31% av den totale befolkningen. Provinsen dekket opprinnelig hele øya Taiwan (Formosa), Pescadores, Lan Yu (Orkidéøya), Lü Dao (Den grønne øya), Liuqiu og de omkringliggende øyene. Mellom 1967 og 2014 ble seks spesielle kommuner (Kaohsiung, Ny-Taipei, Taichung, Tainan, Taipei og Taoyuan) utskilt fra provinsen, alle i de mest folkerike regionene.
Lindholm slott
Borganlegget
Borgen har ligget ute i våtmarken omgitt av en ytre vold og en voldgrav. Ringmuren synes knapt mere i landskapet, men har ved arkeologiske undersøkelser vist seg å være oppimot 3,5 m tykk. Muren danner en firkant på 40 x 50 m. I den vestlige muren finnes rester av et porttårn, og i den norodøstlige hjørnet likeledes et senere tilføyet tårn.
Mot borggårdens sydmur lå salsbygningen som innvendig målte 7,1 x 34 m. Den har trolig hatt to etasjer. Litt av husets standard kan man fornemme i funnene av fargede glassruter, og med tanke på at huset innimellom har vært kongelige bosted, må man anta at komfort og luksus har vært tilstedeværende. I den stenbelagte borggården har det trolig vært flere mindre hus. En bakerovn som ble funnet nord for salsbygningen, har formentlig vært installert i et bakeri.
Historie
Myntfunn dokumenterer at Lindholm ble oppført omkring 1300. Byggherren var Erik Menved, og den sterke borgen var et ledd i hans aggressive maktpolitikk.
Etter at kong Albrecht tapte slaget ved Falköping 24. februar 1389, ble han og sønnen hans satt i fangenskap på Lindholm slott, der de fremdeles oppholdt seg under forhandlingene. Dronning Margrethes seier vakte oppsikt i utlandet. I Albrechts fangetid var hun Sveriges faktiske overhode. I 1395 brukte hun Lindholm slott til fredsforhandlinger med Albrecht, som var blitt tvunget til å oppgi tronen til fordel for henne. Fredsforhandlingene varte i 16 dager, og var så folksomme at noen av deltakerne måtte overnatte i telt.
Admiral Jens Holgersen Ulfstand hadde fra 1486 Lindholm slott i forlening, men utover 1400-tallet mistet slottet sin betydning, og ble på 1500-tallet revet ned, blant annet for å skaffe byggemateriale til Malmøhus. Borgstedet skal ha tjent som jaktslott frem til Christian IVs tid.
E3
E3 kan blant annet sikte til:
Lindholm slott
Historie
Tett på slottsruinen på en halvøy i Børringesjøens nordlige del ligger den såkalte dronning Margrethes vold, som i virkeligheten er restene av en forhistorisk borg.
Roger Midgley
Roger Keith Midgley (født 23. november 1924, død 12. desember 2019) var en britisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors. Midgley vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1952 i London. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Nederland. I kvartfinalen vant Storbritannia over Belgia med 1-0 og siden tapte de semifinalen til India med 1-3 som siden vant finalen og ble olympiske mestere. Bronsefinalen mot Pakistan vant de med 2-1. Midgley spilte alle tre kampene i OL-turneringen.
Lysutbytte
Lysutbytte er virkningsgraden for elektriske lyskilder. Lysutbyttet betegner hvor mye effekt som er tilført en lyskilde per avgitt mengde lysfluks. Måleenhet: lumen per Watt (lm/W)
13. etappe av Tour de France 2010
13. etappe av Tour de France 2010 ble kjørt 17. juli 2010 og gikk fra Rodez til Revel.
Stafett-NM på skøyter 1989
Stafett-NM på skøyter 1989 ble avholdt på Flatmoen idrettspark på Hundorp i Sør-Fron 26. februar 1989 for damer, og på Valle Hovin stadion i Oslo 5. februar 1989 for menn. Mesterskapet skulle vært arrangert i Harstad 4. januar 1989, men på grunn av værforhold ble de flyttet, til henholdsvis Flatmoen (Sør-Fron), og Valle Hovin (Oslo).
13. etappe av Tour de France 2010
1. klatring (Côte de Mergals)
4. kategori stigning etter 24 km
Stafett-NM på skøyter 1989
Tekniske arrangører var Harstad Skøyteklubb og Sør-Fron Idrettslag for damene, Harstad Skøyteklubb og Ask Skøyteklubb for herrene.
Norgesmestere ble Kongsvinger Idrettslag for damer som stilte med Aina Nybakk, Lillan Westli og Heidi Støkker og Ask Skøyteklubb for herrer som stilte med Bengt Halvorsen, Roar Tollefsen og Frode Rønning på laget.
13. etappe av Tour de France 2010
2. klatring (Côte de Bégon)
4. kategori stigning etter 31,5 km
1. spurt (Saint-Jean-Delnous)
Etter 47 km
3. klatring (Côte d'Ambialet)
3. kategori stigning etter 72 km
4. klatring (Côte de Puylaurens)
4. kategori stigning etter 125 km