cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jens Nilssøn
Biskopens medhjelper
Etter å ha fått graden, fratrådte Jens Nilssøn som rektor. Trolig begynte han da som biskop Frants Bergs (død 1591) medhjelper. Han hadde i 1564 giftet seg med biskopens datter Magdalena (1546–1583) og hadde dermed som biskopens svigersønn en meget nyttig forbindelse. I alle fall fikk han kongens stadfestelse som biskopens medhjelper i 1574. Etter reformasjonen var de gamle bispedømmene Oslo og Hamar slått sammen til ett stift, slik at den gamle Frants Berg ikke kunne rekke over alt alene. Spesielt kunne han ikke oppfylle plikten til å visitere prestene i det vidstrakte stiftet. Som medhjelper påtok Jens Nilssøn seg nå å gjennomføre visitasreisene, og besøkte i løpet av de neste årene nesten hele stiftet.
Som biskopens medhjelper arbeidet Jens Nilssøn i nært samarbeid med stattholderen i Norge, Povel Huitfeldt. Sammen med ham ble han av og til innblandet i statlige affærer, som da han i 1576 deltok i avgjørelsen av tiendestriden i Stavanger stift, og i den anledning foretok en reise til Skien, hvor han antakelig møtte Peder Claussøn Friis, den lærde presten fra Agder, som hadde mange interesser til felles med Jens Nilssøn.
Biskop
Da den gamle biskopen trakk seg tilbake i 1580, var det selvsagt at Jens Nilssøn ville etterfølge ham på bispestolen. For å innvies i det nye embetet, foretok han samme sommer en ny reise til Danmark, hvor han traff kong Fredrik II på Koldinghus og ble «retteligen udvalgt og kaldet til at være superintendent» i Oslo og Hamar stift. På samme reise besøkte han også biskopene i Ribe og Roskilde, og ble 2. juli innviet til biskop i Vor Frue kirke i København.
Jens Nilssøns liv som biskop i Oslo er ikke rikt på begivenheter, men året 1589 dannet et uventet unntak ettersom det dette året ble holdt kongelig bryllup i byen. Prinsesse Anna av Danmark, Christian IVs søster, var forlovet med kong Jakob VI av Skottland, men ble på grunn av stormer hindret på veien over til Skottland. Hun søkte derfor inn til Oslo, hvor også kong Jakob innfant seg for å holde bryllup så snart som mulig. Som byens biskop var Jens Nilssøn en sentral person ved det kongelige besøket. Han holdt en latinsk tale under bryllupet, ble mottatt i personlig audiens hos kong Jakob, og er en av de mest fremtredende personlighetene i en gammel beretning om bryllupet, trolig skrevet av dronning Annas hoffpredikant. Han var naturligvis også til stede ved kong Christian IVs hylling på Akershus i 1591.
Som biskop bodde han på Vålen utenfor Oslo, som da var en gård under bispestolen, det nåværende Vålerenga. Han fortsatte å dra på visitasreiser, og man vet at han foretok en reise så sent som i 1598. Han døde i 1600, men man vet ikke hvilken dag det skjedde, og heller ikke hva han døde av.
Familie
I sitt ekteskap med Magdalena Berg hadde Jens Nilssøn ni barn, men ikke mange av dem vokste opp. Da datteren Cathrine døde omkring tre år gammel i 1581, skrev han det latinske sørgediktet Elegidion (se under). I 1583 døde så Magdalena i barselseng. Tre år senere giftet Jens Nilssøn seg igjen med den 32 år yngre Anna Glad, datter av borgermesteren i Oslo Oluf Glad. Hun er omtalt i et av biskopens dikt: Nympha pudica pijs prognata parentibus ANNA («Anna, den ærbare nymfen, født av fromme foreldre»), og fra brullypet deres er det bevart et latinsk epithalamium skrevet av rektoren ved skolen i Vang på Hedmarken, Jakob Hvid. I dette ekteskapet fikk han fem barn, men minst tre av disse døde i ung alder.
Blant Jens Nilssøns overlevende barn ble datteren Anna (født 1566) i 1585 gift med en av hans etterfølgere som rektor i Oslo, Jacob Jacobsen Wolf. Sønnen Kristoffer (født 1572) studerte først i København, siden i Rostock og i Skottland og under Tycho Brahe på Uranienborg. Han ble sogneprest i Stange i 1595. Datteren Hilleborg (født 1579) giftet seg med borgermester Erik Olufssøn i Oslo, og en sønn, Evert (Everhardus, født 1581), gikk på skolen i Vang på Hedmarken.
Det har vært fremsatt en teori om at Laurits Nilssøn (Klosterlasse), som konverterte til katolisismen og ble jesuitt, skulle være en bror av Jens Nilssøn, men denne teorien blir avvist av Yngvar Nielsen som grunnløs.
Jens Nilssøns geistlige virksomhet
Reformasjonen ble innført ganske brått i Norge, og det gikk mange år før kirkelivet var fullstendig reformert. Den gamle biskopsverdigheten ble avskaffet, i stedet ble det innsatt superintendenter med mindre makt enn de gamle biskopene. Betegnelsen «biskop» ble likevel fortsatt brukt. I Norge ble gamle Hamar bispedømme slått sammen med Oslo bispedømme til et nytt «Oslo og Hamar stift». Jens Nilssøns store virkeområde strakte seg altså fra Lesja til Gøta elv og fra Serna til Vinje. Valdres var derimot på denne tiden ikke en del av stiftet.
Etter reformasjonen var kirken i Norge lenge temmelig uensartet ettersom de ulike landsdelene og bygdene i forskjellig grad innførte de nye skikkene. Jens Nilssøn ivret for at Palladius' alterbok skulle innføres overalt i stiftet og formante allmuen til å forkaste gamle skikker som han anså som overtro, slik som feiringen av kjørmesse. På de mange visitasreisene sine hadde han god anledning til å følge med på hvordan det sto til ute i bygdene.
En av de nye superintendentenes viktigste oppgaver var nemlig å reise på visitasreiser i stiftene. Jens Nilssøn var på reise nesten hvert eneste år i tiden som biskopens medhjelper og biskop, og gjennomreiste det store stiftet fra nord til sør og fra øst til vest. I de foregående årene hadde antakelig visitasreisene vært forsømte; for eksempel vet man at Jens Nilssøn var den første som visiterte Tynset på hundre år. Han har etterlatt seg inngående beskrivelser av flere av disse reisene i de såkalte «visitasbøkene» (se under). Reisene foregikk til hest eller til båts, både om sommeren og om vinteren, med overnattinger på prestegårdene. Prestene var forpliktet til å komme ham i møte og følge ham på reisen gjennom deres sogn.
I kirkeordinansen av 1539 var det pålagt stiftene å utarbeide oversikter over alt kirkens jordegods i hvert enkelt stift, men denne oppgaven var enda ikke blitt utført i Oslo og Hamar. Jens Nilssøn og Povel Huitfeldt utførte arbeidet i fellesskap i årene 1574–1577, og utarbeidet Povel Huitfeldts stiftsbok.
Etter ødeleggelsen av Oslo i 1567 ble det Jens Nilssøns oppgave å gjenreise domkirken (Hallvardskirken), bispegården, skolen og kannikgården. Med dette arbeidet gikk det sakte. Først i 1589 var arbeidet på bispegården ferdig. Det var antakelig også Jens Nilssøn som tok initiativet til gjenoppføringen av Oslo hospital.
Oslohumanistene
Jens Nilssøn utgjorde midtpunktet i den kretsen som har blitt kalt «Oslohumanistene». Dette var «en liden udvalgt, humanistisk dannet kreds, der paa een gang dyrkede studiet af fædrelandets historie saavelsom af naturen og i en ikke ringe udstrækning sysselsatte sig med den latinske digtekunst i datidens smag». Oslohumanistene var påvirket av den italienske renessansen, men indirekte, gjennom reformasjonen i Tyskland, og det åndelige senteret deres var Rostock, hvor også Jens Nilssøn fikk bøkene sine trykt. Mange av medlemmene i kretsen var prester og elever av ham fra skolen i Oslo. Med disse sto han i brevveksling, og besøkte dem på prestegårdene deres under sine visitasreiser.
Frants Berg var en ivrig foregangsmann for lærdommen i Norge, slik hans etterfølger også ble, og humanistene ble dessuten støttet av stattholderne Povel Huitfeldt og Axel Gyldenstierne. Blant de andre som regnes til kretsen, er Jens Nilssøns svoger Rasmus Hjort (Erasmus Cervinus) i Tønsberg, Jakob Hvid (Jacobus Albus) i Vang, Claus Berg, en annen svoger, og Hallvard Gunnarssøn. Humanistene skrev ofte på latin, gjerne spekket med greske og hebraiske ord. De hadde også en nyvekket interesse for Norge og spesielt norsk historie.
Jens Nilssøns forfatterskap
Det aller meste av det Jens Nilssøn skrev, ble ikke trykt før i moderne tid. Selv utga han bare den nevnte skoleboken, noen prekener og noen latinske dikt.
Latinsk forfatterskap
I tiden som rektor ved skolen i Oslo utga Jens Nilssøn en latinsk skolebok, trolig den første som ble skrevet av en nordmann, nemlig Επίδειγμα seu specimen commentationis meditationisque sacrarum literarum («Epideigma eller eksempel på kommentar over og studium av de hellige skriftene»), hvor han gjennomgikk 1. mosebok, men også innføyet digresjoner om astronomi, geografi, zoologi og botanikk.
Jens Nilssøns latinske diktning er ikke særlig omfangsrik, men den regnes som noe av det beste i sin sjanger i Norge på denne tiden. Det viktigste verket er sørgediktet Elegidion, som ble utgitt i Rostock i 1581, etter at datteren Cathrine var død. Diktet ble dedisert til Rasmus Hjort, og inneholder en fortale som beskriver diktets tilblivelse. Han var nemlig på vei tilbake til Oslo fra en visitasreise i Numedal og Telemark, da han på Sande prestegård fikk vite at den tre og et halvt år gamle datteren var død. Han skrev straks sørgediktet, som begynner med en skildring av Tinn og Vestfjorddalen, hvor han var på visitasreise, fortsetter med ankomsten til Sande og budskapet om datterens død, og avsluttes med biskopens betraktninger over døden og livet. Et utdrag:
I 1586 utga han det lange diktet Idyllion, som fremstiller de farene og fristelsene mennesket møter i verden. Til slutt må det nevnes at han skrev et latinsk skrift ''De portentoso cometa, qvi anno MDLXXVII. apparuit'' («Om den merkverdige kometen som viste seg i året 1577» (Rostock, 1577). Han skriver om en komet som viste seg i Oslo i november 1577, og fortsetter med en betraktning om hva kometen kunne innvarsle. Skriftet må ha vært populært, for det kom i et nytt opplag allerede året etter. Den samme kometen ble for øvrig beskrevet av Tycho Brahe og flere tyske forfattere. Emnet var typisk for tiden, som gjerne festet seg ved uhyggelige tegn og varsler. «1570–80-årenes Oslo synes i en ganske usedvanlig grad å ha vært hjemsøkt av slike foreteelser som ga vekkelsespredikantene velkomne emner», skriver Francis Bull.
Prekener og bønner
Noen av Jens Nilssøns likprekener ble utgitt på dansk i København i forfatterens levetid, men de fleste prekenene ble liggende utrykte helt til 1917 (To og tredive Prædikener holdt i Aarene 1578–86). Prekenene er gjerne strengt skjematiske «mønsterprekener», men Francis Bull finner at når man trenger «inn i selve prekenene, vil man snart finne at Jens Nilssøns tale er full av liv og varme. Han er en typisk og god representant for den «trosoptimisme» som hører den eldre lutherske tid til».
Historiske skrifter
Jens Nilssøn lot avskrive en gammelnorsk kongerekke, kalt Konnunga ætth, som er en av bare to bevarte kongerekker på gammelnorsk. Han har også avskrevet lister over de norske erkebiskopene og biskopene, og lagt til en del opplysninger om de siste biskopene i Oslo. Som nevnt skrev han dessuten av det gamle sagahåndskriftet Jǫfraskinna (deler av Heimskringla), og reddet dermed innholdet for ettertiden, ettersom originalen forsvant i brannen i København i 1728.
I 1591 lot Jens Nilssøn utføre et Register paa alle sogner, hoffuidkircker oc annexer i Oslo oc Hammers sticter, som er en oversikt over den kirkelige inndelingen av Oslo og Hamar stift, og dessuten inneholder opplysninger om eldre kirker som ikke lenger var i bruk på hans tid.
Visitasbøkene
I håndskrift er det bevart sju visitasbøker, altså beskrivelser av biskopens reiser til ulike deler av det vidstrakte stiftet:
Disse håndskriftene omtales samlet som «Jens Nilssøns visitasbøker», men er ikke skrevet av ham selv. Håndskriftene er ført i pennen av biskopens «dreng» Oluf Børgessøn (død 1643 som sogneprest i Aurskog). Det er likevel klart at det har vært biskopen som har bestemt hva som skulle skrives.
Visitasbøkene er skrevet som dagbøker over reisens daglige hendelser. Først og fremst inneholder de en beskrivelse av selve reisen, hvilke veier som ble fulgt, hvilke gårder, elver og fjell som ble passer, angivelser av avstander (gjerne i fjerdinger, ukesjøer, pilskudd og stenkast) og lignende. Dessuten er det beskrevet hva biskopen foretok seg og hvem han møtte. To eksempler på dette:
I tillegg kommer mange opplysninger som gjør visitasbøkene til et vindu til 1500-tallets Norge. Opplysningene forteller også mye om hva biskopen interesserte seg for under reisene: Ikke bare blir reiseruten beskrevet, men det gis også plass til andre geografiske opplysninger. For eksempel beskriver biskopen gjerne løpet til elvene som passerers. Han interesserer seg også for meteorologi, og anfører ofte hvordan været var på en gitt dag (constitutio aërea). For hver kirke som besøkes gir han gjerne en kort beskrivelse av kirken og en oppramsing av de tilhørende anneksene.
Til sammen er visitasbøkene en viktig kilde til små kulturhistoriske opplysninger idet det fortelles om mat og drikke, gårdsnavn, sagn og overtro, og mye annet. Dessuten fordi de gir en detaljert beskrivelse av veinettet på Østlandet på 1500-tallet. Beskrivelsene er desto mer verdifulle fordi dette enda neppe hadde forandret seg mye siden middelalderen. Språket i Visitasreisene er stort sett ført i en ganske tørr stil, og er dansk, men av og til sniker det seg inn et og annet rent norsk ord. Manuskriptene oppbevares ved Det Kongelige Bibliotek i København.
Ettermæle
Siden de fleste av Jens Nilssøns skrifter var utrykte, var de lenge bare kjent av dem som hadde direkte tilgang til håndskriftene. Etter hans død må håndskriftene med visitasbøkene ha blitt værende i Oslo, men biskop Peder Hersleb tok dem med seg til Danmark, hvor de senere ble solgt på auksjon og etter hvert kom i Otto Thotts eie. Flere danske historikere har brukt dem som kilder. En samlet trykt utgave kom ikke i stand før Yngvar Nielsens i 1885. Andreas Brandrud sørget for at de danske prekenene ble utgitt i 1917, og i 2004 kom en utgave av de latinske skriftene ved Egil Kraggerud.
I dag huskes Jens Nilssøn mest for «visitasbøkene», som er en viktig kilde for historikere, folklorister, språkhistorikere og kanskje spesielt lokalhistorikere. Som reiseskildrer appellerte han til H. O. Christophersen, som fulgte i bispens fotspor i flere av turskildringene sine fra 1960- og 1970-tallet. I 1951 fikk han en gate, Biskop Jens Nilssøns gate, oppkalt etter seg på Etterstad i Oslo.
Portrettmaleri av Jens Nilssøn
Et portrettmaleri er gjengitt en rekke steder med påstand om at det forestiller Jens Nilssøn. Bildet inngår i Oslo domkirkes samling av portretter av biskoper og andre fremtredende geistlige. For en del av bildene er identiteten til de avbildete personene usikker. Mange av bildene sitter i rammer som er påført navnet til den som skal være portrettert. På et eller annet tidspunkt i årenes løp er bildene tatt ut av sine rammer. Da bildene ble satt tilbake i rammene havnet en rekke av dem i feil rammer. Noen av rammene og bildene er også blitt beskåret. Bernt C. Lange, (1922-1992), førsteantikvar hos Riksantikvaren, gjorde på 1970- eller 1980-tallet en del undersøkelser av domkirkens portretter. Det angivelige bildet av Jens Nilssøn ble da renset. I den forbindelsen framkom en påskrift som bl.a. forteller at maleriet ble laget flere år etter Jens Nilssøns død. Basert på sin etterforskning konkluderte Lange med at dette bildet må antas å forestille Jens Nilssøns etterfølger i bispestolen; Anders Bendssøn Dall. På 1920-tallet, eller noe tidligere, ble det også foretatt undersøkelser av bildene. Det var på basis av disse man valgte å hevde at det er det nevnte maleriet som forestiller Jens Nilssøn. Forut for dette, og siden uminnelige tider, hadde et annet av domkirkens malerier blitt sagt å skulle gjengi Jens Nilssøn. Etter Langes mening var dette bildet igjen blitt det mest sannsynlige alternativet. (Skrevet på basis av opplysninger fått direkte av Bernt C. Lange i privat samtale omkring 1990).
I Aftenposten 28. februar 1927 står det at det var den tyskfødte maleren Daniel Schieffer (Schiæffer/Schäffer) som på begynnelsen av 1800-tallet fikk i oppdrag å restaurere portrettene og deres rammer. Angivelig er det han som er ansvarlig for den skjødesløse behandlingen av bildene. I samme artikkel fortelles det at omidentifiseringen av en del portretter er basert på undersøkelser gjort av professor Carl W. Schnitler, publisert i tidsskriftet St. Hallvard.
Arbeidsgiverforeningen Spekter
Arbeidsgiverforeningen Spekter (tidligere Norges arbeidsgiverforening for virksomheter med offentlig tilknytning) ble etablert i 1993 som arbeidsgiverforening for fristilte statlige virksomheter. 6. juni 2007 ble navnet endret til Arbeidsgiverforeningen Spekter. I dag er Spekter åpen for alle bedrifter som ønsker medlemskap.
Arbeidsgiverforeningen Spekter er Norges tredje største arbeidsgiverforening (etter Næringslivets Hovedorganisasjon og KS).
Som en av hovedorganisasjonene i norsk arbeidsliv er Spekter en aktiv deltaker i trepartssamarbeidet mellom arbeidslivets parter og Regjeringen. Spekter skiller seg ut med en forhandlingsmodell der lønnsdannelse og avtaleutvikling i størst mulig grad knyttes til den enkelte bedrift. Spekter representerer alle de statlige helseforetakene og har høy organisering innenfor områder som transport/logistikk og kultur.
Medlemsvirksomheter
Det som særlig skiller Spekter fra de andre store arbeidsgiverforeningene, er at antallet medlemmer er relativt lavt. Med relativt få og store medlemmer blir Spekters produkter, forhandlingssystem og service i stor grad bygget på «skreddersøm» og direkte kontakt med medlemmene. Spekters forhandlingsmodell legger derfor vekt på at lønnsdannelsen og tariffavtalene i størst mulig grad skal knyttes til den enkelte virksomhet.
Administrerende direktør i Arbeidsgiverforeningen Spekter er Anne-Kari Bratten. Styreleder er Herlof Nilssen, som tok over etter Dag Mejdell.
Gi meg fri ikveld
«Gi meg fri ikveld» er den første singelen til det norske rock'n'roll- og underholdningsbandet Vazelina Bilopphøggers. Bandet fikk platekontrakt etter NM i rock i 1980 og ga ut albumet 24 timers service høsten samme år. Singelen «Gi meg fri ikveld»/«Bilopphøggerboogie» ble gitt ut før albumet, og begge sangene gjorde det bra på Norsktoppen. «Gi meg fri ikveld» er en ulisensiert cover av Lee Dorseys «Ya Ya» fra 1961, og spillestilen er inspirert av coverversjonen gjort av Tony Sheridan & The Beat Brothers i 1962.
Fiktiv kraft
Fiktiv kraft er en kraft som tilsynelatende oppstår i newtonsk mekanikk når en bevegelse beskrives i et koordinatsystem som ikke er et inertialsystem. Et inertialsystem er definert til å være i ro eller bevege seg med konstant fart langs en rett linje. En fiktiv kraft har ingen motkraft, dvs. den følger ikke Newtons tredje lov.
Gi meg fri ikveld
Vågan navnga Martha etter moren sin, Martha Vågan (1929–2012 ).
Låta lå tretten uker på VG-lista i 1980, med nummer tre som beste plassering.
Vingnes isflyplass
Vingnes isflyplass er en flystripe som brøytes på isen av Mjøsa hver vinter, like sør for Vingnes som ligger like på andre siden av Mjøsa for Lillehammer.
Vingnes isflyplass har lange tradisjoner fra 50-tallet da det ble fløyet hotellgjester fra København med rutefly som landet på isen ved Vingnes.
Siden Lillehammer ligger langt fra flyplasser, er det hver vinter behov for flystripe som brøytes når isen er tykk nok. De nærmeste vanlige småflyplassene er Frya flyplass ved Ringebu, Hamar flyplass, og Reinsvoll flyplass sør for Gjøvik. Det finnes også en flystripe på Mesnali, men den er kort, noe bevokst, har bløt grunn og er lite brukt. Det går an å bruke Leirin flyplass ved Fagernes. Korteste veien dit er stengt om vinteren.
I 2012 ligger flyplassen noe lenger sør enn vanlig fordi det er brøytet bane for modellfly mellom flyplassen og Vingnes. Derfor oppfordres det til å lande nordover og ta av sørover om vindretning og vindstyrke ikke tilsier noe annet.
I 2012 i helgene er besøkende med fly blitt servert kaffe og kaker etter ankomst. Det er ikke landingsavgift. Plassen er et populært reisemål for småflygere på Østlandet.
Flyplassen ligger 390 fot over havet, er 800 meter lang, har rullebaneretninger 01/19, og det brukes blindsendinger på 123,500 MHz.
Vakuumkammer
Et vakuumkammer er et tett kammer hvor luft og andre gasser blir fjernet ved hjelp av en vakuumpumpe. Det resulterende lave trykket, ofte referert til som et vakuum, gir forskere muligheten til å utføre fysiske eksperimenter eller for å teste mekaniske enheter  som skal kunne fungere i verdensrommet. Kammer laget av aluminium tillater en å kontrollere det magnetiske feltet inne fra utsiden av vakuumet.
Qiaoxi (Zhangjiakou)
Qiaoxi (kinesisk: 桥西区 ; pinyin : Qiáoxī Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhangjiakou i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 146,7 kvadratkilometer og teller ca. 229 300 innbyggere.
Henrik
Henrik er den nedertyske og skandinaviske varianten av det middelhøytyske navnet Haimirich, som betyr «hjemmets hersker» og som finnes på de fleste europeiske språk i ulike varianter. Henrik er opprinnelig en nedertysk variant av navnet, og er et svært vanlig navn i Skandinavia. Varianter av navnet slik som fransk Henri, tysk Heinrich, engelsk Henry, italiensk Enrico og spansk Enrique er også svært vanlige i andre land.
Etymologi
Henrik er en opprinnelig nedertysk form av det gammelhøytyske mannsnavnet Heinrich eller det middelhøytyske mannsnavnet Haimirich. Navnet betyr «hjemmets hersker», der haimi svarer til norrønt heimr, «hjem», og rich til gotisk reiks, «høvding» eller «hersker». En eldre skrivemåte brukt i Skandinavia og Slesvig-Holsten er Hinrich.
Navnet har gitt opphav til de svenske etternavnene Henriksson, Henrikson, Henricsson, Henricson og Henriczon, og de danske og norske etternavnene Henriksen og Hendriksen.
Utbredelse
Henrik er kjent brukt i Danmark fra 1100-tallet. Navnet ble vanlig i Norge og Sverige omkring 1200.
Henrik var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 180 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Henrik var et populært navn på norske guttebarn på siste halvdel av 1800-tallet og har igjen blitt populært fra ca. 1990 og utover. Formen Hendrich var vanlig på 1700-tallet.
Longmen
Longmen kan være:
Henrik
Utbredelse
I Sverige var navnet vanlig på 1800-tallet og igjen på slutten av 1900-tallet.
I Tyskland var formen Heinirich et svært populært navn på guttebarn født på begynnelsen av 1900-tallet.
Henrik og relaterte former av navnet har navnedag i flere land, oftest 19. januar, 13. juli eller 15. juli:
Henrik er i dag et svært vanlig i Danmark. Andre utbredte former av navnet er franske Henri og spanske Enrique.
Kjente personer med navnet Henrik
Personene i listene er ordnet kronologisk etter fødselsår.
An Affair of Honor
An Affair of Honor er en amerikansk stumfilm fra 1901.
Komposisjonsmaling
Komposisjonsmaling er en maling hvor bindemiddelet er mel, vanligvis rugmel. Det er en vannbasert farge. Den ble mye brukt tidligere, men da linoljemalingen kom, tok den over.
Komposisjonsmaling er lett å påføre, særlig hvis underlaget er litt fuktig fra før. Den sitter dårlig på annet enn friskt tre, og best på uhøvlet tre og ble derfor i hovedsak brukt på uthus. Et billig og lett tilgjengelig pigment var rødt jernoksidbasert pulver, gjerne falurødt og engelsk rødt.
Komposisjonsmalingen kan virke noe primitiv, men den har utmerkede egenskaper: helt diffusjonsåpen og lang holdbarhet, opp til 30 år er nevnt. Før ommaling er det bare å børste av løs maling.
Oppskrift
Det finnes flere oppskrifter på komposisjonsmaling. Denne er hentet fra Riksantikvarens nettsted:
Oppløsningen kan skumme og støtkoke kraftig når pigmentet tilsettes, arbeidet bør derfor utføres utendørs.
Puttin’ on the Ritz
«Puttin’ on the Ritz» er en amerikansk sang, skrevet og publisert i 1929 av Irving Berlin, som ble introdusert av Harry Richman i filmmusikalen Puttin’ on the Ritz (1930).
Tittelen er hentet fra slanguttrykket «putting on the Ritz» som betyr å kle seg elegant. Uttrykket var inspirert av det luksuriøse Ritz Hotel.
Ifølge Alec Wilder, i sin studie av amerikanske populærsanger, er det rytmiske mønsteret i «Puttin' on the Ritz» det mest komplekse og provokative han hadde støtt på.
Den opprinnelige versjonen av Berlins sang inneholder referanse til det da populære innfallet hos fattige, men prangende kledte Harlem-beboere, som paraderte opp og ned Lennox Avenue.
«Puttin’ on the Ritz» ble inkludert med sin opprinnelige tekst i filmen Idiot's Delight (1939, hvor den ble fremført av Clark Gable. Dette nummeret ble også valgt ut til å være med i That's Entertainment (1974).
For filmen Blue Skies (1946), hvor den ble fremført av Fred Astaire, reviderte Berlin teksten til å gjelde velstående hvite som spankulerer «up and down Park Avenue».
Hitplateversjonene av «Puttin’ on the Ritz» fra den gang den opprinnelig var populær i 1929/1930 ble spilt inn av Harry Richman og Fred Astaire, som sangen særlig er knyttet til.
Matti Aikio
Matti Aikio (norsk: Mathias Isachsen eller Mathias Isaksen, nordsamisk: Luhkkár Máhte Máhtte, født 18. juni 1872 i Karasjok, død 25. juli 1929 i Oslo) var en norsk samisk forfatter. Han skrev på norsk.
Han var sønn av klokker og ordfører Mathis Isachsen (1827–1904) og Ragna Heimo (1835–1912).
Arizona Cardinals i NFL-sesongen 2018
Arizona Cardinals spilte i lagets 99. sesong i National Football League, 31. i Arizona og eneste under hovedtrener Steve Wilks. State Farm kjøpte navnerettighetene for Cardinals' stadion i offseasonen, og stadionet ble omdøpt fra University of Phoenix Stadium til State Farm Stadium. Selv om tidligere hovedtrener Bruce Arians pensjonerte seg før sesongstart kom han tilbake 8. januar 2019 for å bli ny hovedtrener for Tampa Bay Buccaneers.
Matti Aikio
Forfatterskap
Matti Aikios skildringer av samisk folkeliv ble av mange oppfattet som karikaturer av samefolket. Imidlertid reflekterer hans forfatterskap Aikios voksende samiske selvbevissthet. I hans første bok Kong Akab er helten halvt samisk. Hans suksess i det norske storsamfunn skyldes at dette forholdet holdes hemmelig.
Arizona Cardinals i NFL-sesongen 2018
Med et nederlag mot Detroit Lions i uke 14 hadde Cardinals sin første sesong med tosifret antall tap siden 2012, og kunne ikke lenger nå sluttspillet, for tredje sesong på rad. Ett av høydepunktene i sesongen var Cardinals' første seier mot Green Bay Packers i Lambeau Field noensinne, som resulterte i at Packers' hovedtrener Mike McCarthy fikk sparken etter nesten 13 år med laget. Cardinals avsluttet sesongen 3–13, lagets dårligste sesong siden 2000, og gikk 1–7 på hjemmebane. Hovedtrener Steve Wilks fikk sparken dagen etter at sesongen var over.
Matti Aikio
Forfatterskap
I hans første utgivelse i Norge, I Dyreskind, er samegutten Jussa helten. Han studerer teologi for å kvalifisere seg for norske Elna, men det lykkes ikke. Han blir derfor prest i Finland. I sin neste bok Ginunga-Gap forsøkte han å skrive en samisk versjon av Don Quijote, hvor en veldig nordmann er den mislykkede ridder, og hans Sancho Panza fremstilles av sjøsamen Lásse. Ingen kritiker øynet denne parallellen, og boka fikk en fryktelig medfart.
Arizona Cardinals i NFL-sesongen 2018
Dette var også lagets siste sesong med Bill Bidwill som eneste eier, da han døde i 2019.
Matti Aikio
Forfatterskap
Derfor gikk det fire år før hans neste utgivelse, Hebræerens Søn (1911). Denne boka er navet i Aikios forfatterskap: Her tar han opp etnisitet og kunstner-problematikk til bred behandling. Helten David Hesmon er jøde oppvokst i Sameland, i tillegg ønsker han å bli skulptør. Fremdeles er det slik at «racen setter grænser», (fra Snap-shots, intervju i Tidens Tegn 243/1910).
I artikkelsamlingen Polarlandsbreve og andre (1914) fremfører Aikio blant annet en forklaring på opprøret i Kautokeino i 1852. Dette er den første norske artikkelen om denne hendelsen fra et samisk perspektiv. I Hyrdernes Kapel (1918) drøftet Aikio de vansker den hjemvendte møter når han forsøker å introdusere storsamfunnet i den egne kultur. I Bygden på elvenesset (1929), som kom ut etter hans død, og som forfatteren selv kalte «Borgere og nomader», forteller Aikio om et samisk samfunn, hvor alle posisjoner fylles av samer. Boka er en hyllest til samisk språk og kultur, som er fullstendig overlegen levesettet til de norske inntrengere i Sameland.
I 1917 deltok han på Samemøtet i Trondheim. I avisen Tidens Tegn tok han etterfølgende avstand fra en samisk nasjon da han anså sørsamer som etnisk mindreverdige. Aikios synspunkter på dette blir av noen forklart med et sosialdarwinistisk ståsted.
Aikio ønsket også å bli anerkjent som dramatiker. Han ble refusert flere ganger, men fikk til sist satt opp farsen Under Blinkfyret på Centraltheateret i Oslo i 1926.
Bibliografi
Bøker
Artikler, noveller og fortellinger
Marius Bøckman
Marius Frimann Dahl Bøckman (1846–1928) var en norsk lege og politiker (H). Han var stadsfysikus og ordfører i Trondhjem og stortingsmann for Trondhjem og Levanger i perioden 1892–1894.
Bakgrunn
Han var sønn av Nils Christoffer Bøckman, sogneprest i Håland prestegjeld, og Wenche Elisabeth, født Dietrichson. Blant søsknene hans var prost Søren Gottfried Bøckman, sorenskriver Erasmus Bøckman og biskop Wilhelm Bøckman.
Medisiner
Han hadde studentereksamen fra Molde fra 1864 samt medisinsk embedseksamen med utmerkelse fra 1871, og var kandidat ved Rikshospitalet 1871–1872, underlege ved Nordre Trondhjems amts sykehus 1872–1874, privatpraktiserende lege i Trondhjem 1875–1890 og stadsfysikus (kommuneoverlege) 1890–1919.
Bøckman var president i Den norske lægeforening 1892–1893.
Politisk arbeid
Bøckman var medlem av Trondhjem bystyre i mange år, herav varaordfører i 1887 og ordfører i 1888, og innvalgt på Stortinget fra Trondhjem og Levanger 1892–1894. Han var blant innbyderne til stiftelsesmøtet i Grundlovsforeningen i Trondhjem (senere Trondheim Høyre) i 1883, og var styremedlem i foreningen fra oppstarten. Han var ellers formann i kontrollkomiteene for Rotvold asyl 1882–1905, Trondhjem Hospitals Sindsygeasyl i 1883 og Kriminalasylet i 1895, foruten ordfører i Trondhjems Sparebanks forstanderskap i 1904 og en rekke andre offentlige verv.
Familie
Marius Bøckman giftet seg i 1877 med sin kusine Wenche Elisabeth Dietrichson, som han fikk åtte barn med, blant dem Nils Christoffer Bøckman, som ble direktør ved Gråkallbanen.
Æresbevisninger
Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1895, og forfremmet til kommandør av 2. klasse i 1912, «for fortjenstfull embedsvirksomhet». Han ble også tildelt Kroningsmedaljen 1906 av 1. klasse.
Arizona Cardinals i NFL-sesongen 2018
Draft
Draftbytter
Terminliste
Note: Divisjonsmotstandere vises i fet tekst.
1. FSV Mainz 05
1. FSV Mainz 05 er en tysk sportsforening fra byen Mainz. Fotballaget rykket opp til 1. Bundesliga for første gang i 2004. Etter en periode i 2. Bundesliga, rykket klubben opp til 1. Bundesliga 24. mai 2009, med norske Jørn Andersen som trener. Han fikk sparken før sesongen begynte.
Qiaoxi (Xingtai)
Qiaoxi (kinesisk: 桥西区; pinyin: Qiáoxī Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Xingtai i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 96 km² og teller 330.000 innbyggere (2004).
Three Rivers (distrikt)
Området ligger innenfor Londons pendlerbelte, og deler av det ligger innenfor ringveien M25. Det er betjent av Londons undergrunnsbanes Metropolitan-linje. Stasjonene i distriktet er:
Den eneste jernbanestasjonen i distriktet er Carpenders Park, som ligger på London Overgrounds jernbanelinje mellom Euston i det sentrale London og Watford Junction.
Robert Siewert
Robert Siewert (født 30. desember 1887 i Schwersenz (i dag Swarzędz)/Posen, død 2. november 1973 i Berlin) var en tysk politiker, særlig kjent for sitt motstandsarbeid mot nazismen.
Heping
Heping kan være:
Heidi Nordby Lunde
Heidi Nordby Lunde (født 3. februar 1973 i Oslo) er en norsk stortingspolitiker (H), leder i Europabevegelsen i Norge, tidligere leder i Oslo Høyre, skribent og foredragsholder. Hun har møtt på Stortinget siden 2013 og var i perioden 2017–2021 andre nestleder i Stortingets arbeids- og sosialkomité, og ble 19. oktober 2021 medlem av finanskomiteen for inneværende periode. Som rikspolitiker og stortingsrepresentant har hun markert seg i saker rundt skattepolitikk, arbeidsliv og sosiale spørsmål, likestilling og internasjonale forhold spesielt knyttet til EU.
Utdannelse og yrkesliv
Lunde var i 2000-årene kjent som blogger under pseudonymet VamPus. Mellom 2006 og hun ble stortingsrepresentant jobbet hun spesielt med sosiale medier og brukergenerert innhold.
Lunde vokste opp på Veitvet i Groruddalen og på Bestum. Etter språklinjen ved Hartvig Nissens skole gikk hun medielinjen ved Holtekilen Folkehøgskole og tok ex.phil. ved Universitetet i Oslo. Hun studerte informasjon og samfunnskontakt ved BI 1996–2000 og kunsthistorie ved Folkeuniversitetet, uten å ta noen grad.
Lunde var sekretær i Databuss 1992–1994, prosjektsekretær i Hewlett-Packard Norge 1995–1996, kontoransvarlig og salgskonsulent i ProsjektLeveranser 1996–1998, salgs- og markedsansvarlig i Merkantildata 1998–2000, forhandleransvarlig for SevenMountain Software i 2000, produktsjef og forhandleransvarlig i HP Software 2001–2002 og markedsdirektør i PA Consulting Group 2003–2006.
I 2005 vant hun Dagbladets «Gullbloggen» for Norges beste blogg. Hun har blogget for magasinet Henne og hatt en egen spalte i Forsvarets forum. Nå skriver hun om sosiale medier for Kampanje, og har en egen spalte hos Aktiv i Oslo. I tillegg holder hun foredrag for organisasjoner og bedrifter om sosiale medier og blogging. De senere årene har hun, i tillegg til å være spaltist i ulike medier, deltatt gjentatte ganger som kommentator i blant annet NRK og TV 2 Nyhetskanalen innen trender og bruk av sosiale medier og digitale kanaler.
I ABC Startsiden ledet Lunde arbeidet innen brukergenerert innhold i nyhetsproduksjon i Norge for nettavisen ABC Nyheter 2006–2010. Der hadde hun også ansvar for debatt og kommentarer, i tillegg til egenproduksjon av samfunnskommentarer og artikler. Herunder lå utvikling av en digital strategi og operasjonalisering av målene for virksomheten, i tillegg til å være en rådgiver innen produktutvikling og i prosjekter på tvers i bedriften. Arbeidet i ABC Nyheter introduserte begrepet om borgerjournalistikk i Norge. Fra februar 2008 var hun en av programlederne i Studio 5 på kanal FEM. Første program der hun virket som hovedprogramleder, ble sendt den 25. februar 2008.
I oktober 2009 ble hun oppnevnt som en av medlemmene av Mediestøtteutvalget, nedsatt av Kulturdepartementet. Utvalget leverte sin innstilling om de ulike støtteordningene for medier i Norge i desember 2010.
Høsten 2011 ble Lunde kommunikasjonsdirektør i budfirmaet Easybring (nå Nimber), som lanserte et sosialt tjenestenettverk som kobler de som trenger å levere noe med folk som er på veien uansett, og dermed får utnyttet ledig transportkapasitet.
Politisk arbeid
Lunde er selverklært liberalist. Hun var medlem av Fremskrittspartiets Ungdom frem til Bolkesjø-landsmøtet i Fremskrittspartiet i 1994, da liberalistene i partiet ble marginalisert. Hun var Fremskrittspartiets 3. vararepresentant til Stortinget fra Oslo 1993–1997. I 2017 ble hun valgt til leder av Europabevegelsen i Norge.
I 1990-årene deltok Lunde aktivt i debatter innenfor flere kontroversielle områder. I 1997 røkte hun hasj på TV-programmet M etter å ha fremmet forslag om å legalisere cannabis. Dette førte til flere politianmeldelser, fra blant andre AUF. Lunde ble bøtelagt for hendelsen, mens saken mot programleder Anders Magnus ble henlagt. Lunde var også med på å starte organisasjonen NORMAL. I 1996 startet hun Kvinner for porno som en politisk reaksjon mot Kvinnegruppa Ottar. Hun var leder i den liberalistiske organisasjonen FRIdemokratene 1997–1998 og styremedlem i Den Konservative Studenterforening 1997–1999.
XVIII luftbårne korps
XVIII luftbårne korps (XVIII Airborne Corps) er et korps i den amerikanske hæren med hovedkvarter ved Fort Bragg i Nord-Carolina. Korpset utgjør hærens reaksjonsstyrke og betår av omkring 88 000 soldater i fire divisjoner.
Heidi Nordby Lunde
Politisk arbeid
Som blogger stod hun frem med fullt navn etter å ha publisert Muhammed-karikaturer på bloggen i demonstrativt forsvar for ytringsfriheten. Av samme grunn har hun vært kritiker av Datalagringsdirektivet, og er nestleder i kampanjeorganisasjonen Stopp Datalagringsdirektivet.
XVIII luftbårne korps
Underliggende forband og avdelinger
I tillegg kommer flere divisjoner som i fredstid tilhører Nasjonalgarden.
Historie
Korpset ble opprettet under navnet II Armored Corps (II panserkorps) i Camp Polk i Louisiana 17. januar 1942. Betegnelsen ble endret til XVIII Corps 9. oktober 1943 og deretter Airborne Corps 25. august 1944 som et ledd i forberedelsene til operasjon Market Garden. Korpset har siden deltatt i flere operasjoner:
Heidi Nordby Lunde
Politisk arbeid
Etter stortingsvalget i 2005 meldte hun seg inn i Høyre. Hun har vært medlem av Oslo Høyres arbeidsutvalg siden 2010, og var partiets 3. vararepresentant til Stortinget fra Oslo 2009–2013. Lunde var nestleder i bydelsforeningen Grünerløkka Høyre 2005–2008 og leder 2008–2011. Foran stortingsvalget i 2013 ble hun nominert som Høyres 7. kandidat til Stortinget fra Oslo, etter å ha vunnet en votering mot Astrid Nøklebye Heiberg med knappest mulig margin under partiets nominasjonsmøte. Valgresultatet gav henne første varaplass, og da Ine Marie Eriksen Søreide ble medlem av Erna Solbergs regjering, ble Lunde fast møtende. I sin første stortingsperiode var hun medlem av Stortingets finanskomite og Høyres skattepolitiske talsperson. Fra 2017 til 2021 var hun andre nestleder i Stortingets arbeids- og sosialkomite. I 2018 ble hun valgt som leder av Oslo Høyre.
Another Job for the Undertaker
Another Job for the Undertaker er en amerikansk stumfilm fra 1901 regissert av Edwin S. Porter.
Vågåvatn isflyplass
Plassen brukes hovedsakelig til seilflyging. Den ligger i nærheten av Rikssenteret for Hanggliding og Paragliding på nordsiden av vannet, ikke langt fra Vågåmo.
Fylkesvei 3474
Fylkesvei 3474 går mellom Dypvåg og Normannvik i Tvedestrand kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 107 (Aust-Agder).
Yingjiang
Yingjiang  kan være:
Qiaoxi (Shijiazhuang)
Qiaoxi (kinesisk: 桥西区 ; pinyin : Qiáoxī Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Shijiazhuang i Hebei i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 52,9 km² og teller 440,000 innbyggere (2003).
Bjørn Olaf Bratz
Bjørn Olaf Bratz (født 18. september 1960 i Oslo) er en norsk tidligere ishockeyspiller.
Han ble seriemester og cupmester med Furuset, klubben der han startet som junior, og spilte også for det norske landslaget.
Sada Williams
Sada Williams (født 1. desember 1997) er en barbadisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
I 2021 representerte hun landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 400 meter der hun ble utslått i semifinalen.
Arrival of Tongkin Train
Arrival of Tongkin Train er en amerikansk stumfilm fra 1901.
Alfredo Binda
Alfredo Binda (født 11. august 1902 i Cittiglio utenfor Varese, død 1. januar 1986) var en italiensk syklist på 1920- og 30-tallet. Han ble senere trener for Gino Bartali og Fausto Coppi.
Binda ble profesjonell i 1922 og fikk sitt gjennombrudd i 1925. Først vant han Giro d'Italia og siden klassikeren Giro di Lombardia, to sykkelritt han skulle dominere i flere år framover. Giro di Lombardia vant han fire ganger (1925-1927 og 1931). Han vant Giro d'Italia fem ganger (1925, 1927-1929, 1933), noe som er rekord. Hans dominans i Giro'en var overveldende, han vant totalt 41 etapper (en rekord som ikke ble slått før i 2003 av Mario Cipollini) og bar den rosa ledertrøyen i totalt 60 dager. I 1927 vant han 12 av 15 etapper og i 1929 vant han 8 etapper etter hverandre. Ettersom han var så overlegen ble han i 1930 tilbudt penger for å ikke stille opp i Giro d'Italia. I stedet deltok han i Tour de France, der han vant to etapper.
I verdensmesterskapet hadde Binda også suksess. Han vant tre ganger (1927, 1930 og 1932), en rekord som ble tangert av belgierne Rik Van Steenbergen og Eddy Merckx, samt av spanjolen Oscar Freire. Binda vant også det italienske mesterskapet (fire ganger) og Milano-Sanremo (to ganger).
Børge Ousland
Børge Michael Jangaard Ousland (født 31. mai 1962 i Oslo) er en norsk polfarer og eventyrer som er kjent for sine ekspedisjoner til polarområdene.
Havarikommisjon
En havarikommisjon er vanligvis en offentlig myndighet som søker å finne bakgrunnen for ulykker innen transportvirksomhet. Flere land opererer med dette, enten på nasjonalt eller regionalt nivå. Ofte er også denne instansen inndelt etter hvilken type transportmiddel som er involvert i havariet.
Børge Ousland
Ousland vokste opp på Nesodden og er utdannet dykker og jobbet i perioden 1984–1993 som metningsdykker i Nordsjøen. I perioden 1989–1991 var han tilknyttet Marinejegerkommandoen. Han er sønn av illustratøren Ingrid Jangaard Ousland og bror av tegneren Bjørn Ousland.
Bo Bergman
Bo Bergman (født 6. oktober 1869 i Stockholm, død 17. november 1967 i samme by) var en svensk forfatter, litteraturkritiker, posttjenestemann og medlem av Svenska Akademien på stol nummer 12 fra 1925.
Børge Ousland
Grønland
I 1986 gikk Ousland på ski over Grønland sammen med Agnar Berg og Jan Morten Ertsaas. På 37 dager gikk de fra Agmassalik på østkysten til Umanak på vestkysten, en distanse på 800 km i luftlinje.
Bo Bergman
Bergman var ansatt som posttjenestemann i Stockholm, inntil han gikk av i 1933. Ved siden av arbeidet i postverket skrev han poesi. Hans første diktsamling, Marionetterna, utkom i 1903. Mange av Bergmans dikt har blitt tonesatt av kjente svenske komponister, blant andre Wilhelm Stenhammar, Ture Rangström og Karin Rehnqvist. Bergman var dessuten litteraturkritiker i Ord och Bild i årene 1900–1904 og 1905–1939 i Dagens Nyheter, hvor han også var teateranmelder.
Bergman var en nær venn av sin samtidige, den svenske forfatteren Hjalmar Söderberg. De to opprettholdt en omfattende korrespondanse fra 1891 helt frem til Söderbergs død i 1941. Som Söderberg var Bergman sterkt påvirket av dekandentismen, særlig Charles Baudelaires flaneri. Bergmans tidlige diktning er typisk dekadent og desillusjonert, preget av et deterministisk syn på en verden i forandring hvor alle verdisystemer og all vitenskapelig og metafysisk forståelse er meningsløse.
Børge Ousland
Nordpolen 1990
8. mars – 4. mai 1990 gikk Ousland sammen med Geir Randby og Erling Kagge over polisen fra Ellesmere Island i Canada til Nordpolen, uten hunder og uten å motta forsyninger underveis. I luftlinje er også denne turen 800 km. Ousland og Kagge gjennomførte og brukte 58 dager på turen. Ingen hadde tidligere gjort en slik tur. Geir Randby skadet ryggen underveis og ble hentet ut med fly. Dette førte til anklager om at ekspedisjonen hadde mottatt støtte utenfra underveis. Kagge og Ousland ble hentet ut med fly etter at de hadde nådd polpunktet.
Huarong
Huarong kan være:
Børge Ousland
Nordpolen 1994
2. mars – 22. april 1994 gikk Ousland alene til Nordpolen uten etterforsyning. Han startet fra Kapp Arktis på Severnaja Semlja i Nord-Sibir.
Etter denne turen har Ousland arbeidet på heltid med ekspedisjoner og oppgaver knyttet til disse.
Nordpolen 2006
20. januar – 23. mars 2006 gikk Ousland sammen med Mike Horn fra Kapp Arktis til Nordpolen. De er de første som har tatt turen på ski i vintermørket.
Frans Josef Land 2007
1. mai startet Ousland sammen med Thomas Ulrich på Nordpolen- Etter halvannen måned nådde de den nordøstligste øya i Frans Josefs land-arkipelet. Herfra fulgte de Nansen og Johansens rute gjennom øygruppen til Kapp Flora. 13. august ble de hentet på Kapp Flora av seilbåten Athene som seilte dem over til Norge. Ousland syklet deretter fra Bodø til Oslo.
Antarktis
Ousland hadde i 1995 som mål å bli den første som alene og uten støtte krysset Antarktis fra kyst til kyst via Sydpolen. Som følge av en frostskade måtte han gi opp etter at sydpolpunktet var passert. Han ble med dette den første som har gått alene uten etterforsyninger til begge poler.
I 1996–1997 gjennomførte Ousland krysningen, alene og uten etterforsyninger. Han startet 15. november på Berkner Island i Weddellhavet, med målgang i McMurdo ved Rosshavet 17. januar. Da hadde han tilbakelagt en distanse på 2 845 kilometer.
Arktis
I 2001 gikk Ousland alene over Arktis, fra Sibir til Canada via polpunktet på 82 dager.
Den Patagonske innlandsis
I 2003 krysset Ousland og fjellklatreren Thomas Ulrich den sydlige Patagonske innlandsis i Chile. Dette er verdens tredje største isbre etter Antarktis og Grønland. Ekspedisjonen ble gjennomført uten etterforsyninger.
Nordpassasjene
I 2010 ble Ousland, Thorleif Thorleifsson, Stanislav Kostyashkin, og Vincent Colliard ombord i «Northern Passage» de første seilte rundt den nordlige halvkule i én sesong. De la ut fra Frammuseet i Oslo den 23. juni og passerte nordøstpassasjen i løpet av august. Den 23. september nådde besetningen Lancastersundet, som markerer det østligste punktet på nordvestpassasjen. I den 31 fot store glassfiberkatamaranen hadde de dermed gjennomført begge passasjene i løpet av en og samme sesong. Båten passerte denne linjen tolv timer etter den russiske seilbåten Peter 1 fra St. Petersburg med kaptein Gavrilov og hans mannskap. En ferd som trolig ville tatt opptil fem til seks år på Roald Amundsens tid.
Ice Legacy
Etter seilasen gjennom Nordøst- og Nordvestpassasjen startet Ousland prosjektet Ice Legacy - isarven, hvor målet er å krysse de tyve største iskappene i verden. Partner i prosjektet er Vincent Colliard fra Frankrike. Ice Legacy er nå en stiftelse og har som mål å formidle hva som skjer med våre isbreer, samt å inspirere den yngre generasjonen til å bruke og bevare naturen.
De første ekspedisjonene i Ice Legacy-prosjektet gikk til Svalbard og Alaska. I 2012 og 2013 krysset Ousland Colliard Aust- og Vestfonna på Nordaustlandet, som de første til å gjøre dette på ski. I 2014 krysset de bresytemet på Spitzbergen. I 2015 krysset de Stikine Icecap, i 2016 krysset de St. Elias Icefield, den største iskappen i USA og i 2017 krysset de Chugach Icefield i Alaska. I 2019 er målet å krysse enten Vatnajøkulen eller en av breene i canadisk Arktis.
Mannshausen
I 2010 kjøpte Ousland øya Mannshausen i Steigen. I samarbeid med Tromsø-arkitekten Snorre Stinessen har Ousland utviklet Mannshausen til å bli et av Norges mest unike reiselivsdestinasjoner. Stedet har vunnet 15 internasjonale arkitektpriser.
Arktis 2020
Fra september til desember 2019 krysset Ousland, sammen Mike Horn, Polhavet på ski. De seilte Horns seilbåt fra Alaska opp til 85 nord, før de gikk opp til Nordpolen. Etter kryssing av polpunktet gikk de sørover til iskanten nord for Svalbard og ble plukket opp av forskningsfartøyet Lance.