cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Umesamisk
Forslag til forbedring av ortografien
Den nåværende umesamiske ortografien viser ikke alle skiller i uttale, deriblant av lengden på vokalene /o/, /u/ og /ʉ/. Det er heller ikke mulig å forstå vokalenes lengde utfra de etterfølgende konsonantene, for eksempel i uttalen av ord som  - måddie, «adskillelige» og   - låddie, «fugl». Det finnes heller ingen konsekvens i hva ulike tegn betyr. En akutt aksent over en <a> betyr at vokalen er lang, mens samme tegn ovenfor en ⟨u⟩ hentyder til en fremre omlyd eller et annet fonem. En lignende proplematikk ser vi når både <a> og <e> anvendes for /əә/ i ulike posisjoner.
Prinsippet om at det skal være et tegn for hver lyd, brytes når man har både ⟨b⟩ og ⟨p⟩ for /p/, <d> og <t> for /t/, samt <g> og <k> for /k/. De blandes imidlertid ikke sammen med noen andre lyder; tvert imot kan dette være til hjelp for svensktalende. Det samme kan også sies om allofonen /əә/ foran /v/ eller /j/, og hvordan vokalsentrum påvirkes av ie- og e-omlydene. Ortografien bærer således preg av å være utformet på et svensktalende område.
I den hensikt å gjøre lengden på vokalsentrum synlig, og skape konsekvens i anvendelsen av lateraler og akutte aksenter, er det skapt to uoffisielle ortografier. Den ene er foreslått av Sammallahti og den andre av von Gertten.
Sammallahti skrev lange lokaler med doble tegn, og vokalene lå dermed nærmere svensk og sørsamisk ortografi. På denne måte ble /ʉ(ʉ)/ skrevet som <u(u)>, /u(u)/ skrevet som <o(o)> og /o(o)/ skrevet som <å(å)>. Lateralen /əә/ skriver Sammallahti også ⟨i⟩ og ⟨u⟩ i de samme fonologiske omgivelser (han analyserer dem som egne fonem). Det gjør at begge to skrives med <e>. De samme prinsipper gjelder /əә/ i vokalmargo. Han har også et annet system för konsonanter, der /h/ alltid skrives og kan dobles i konsonantgrupper, der overlangt segment markeres med <’> i lengde tre, og der lengden vises på en annen måte for plosiver, eksempelvis <gk(k)>.
Den alternative ortografien til von Gertten bygger for en stor del på den offisielle ortografien. Også der er det i de rundede vokalene att de flesta forskjeller viser sig. Der skrives fortsatt lang /oo/ med <å>, og den korte varianten skrives <o>. Kort /u/ skrives med ⟨u⟩, mens /uu/ skrives med <ú>, for å være konsekvent med anvendelsen av akutt aksent. Bokstavene /ʉʉ/ skrives som <ʉ̍>. Lateralen /əә/ skrives i vokalmargo alltid med <a>, også når den ikke uttales, og ingen unntak gjøres for når konsonantlengde skrives eller ikke.
Nedenfor presenteres tre tekster som eksempel. Den første (A) er hentet fra Schlachters Wörterbuch des Waldlappendialekts von Malå und Texte zur Ethnographie, den andre (B) er hentet fra hjemmesiden til Sorsele kommune og den tredje er fra oversettelsen av Guktie Ubmeje súgij stađđane sjaddij. Disse er gjengitt i form av en fonologisk analyse (1), den nåværende ortografien (2), ortografien til Sammallahti (3) og ortografien til von Gertten (4).
Vokabular
I desember 2018 utga Henrik Barruk en umesamisk ordbok bestående av mer enn 5 000 ord. Nedenfor er det vist et utvalg av dette vokabularet. Utvalget omfatter også to sanger.
Kasus
Umesamisk har 10 kasus. Nominativ (subjekt) er felles for alle syv språkene. Akkusativ (objekt) og genitiv (subjekt) er også felles, men nordsamisk, skoltesamisk og enaresamisk benytter et kombinert akkusativ/genitiv. Umesamisk, i likhet med lulesamisk, skoltesamisk og enaresamisk, har partitiv (delform); dette kasus mangler i de tre andre språkene. Illativ (til-kasus) er felles for alle syv språkene. Det gjelder også inessiv (på-kasus) og elativ (fra-kasus), men nordsamisk, skoltesamisk og enaresamisk benytter lokativ (i-, på- og ved-kasus) som er en kombinasjon av kasusene inessiv og elativ. Komitativ (med-kasus) og essiv (som gammen) er felles for alle syv språkene. Umesamisk har abessiv (uten-kasus); dette er også tilstede i pitesamisk, lulesamisk, skoltesamisk og enaresamisk, men er fraværende i sørsamisk og nordsamisk. Umesamisk mangler prolativ (via-kasus), som ellers bare er tilstede i pitesamisk og lulesamisk. Nedenfor ser vi bøyningen av ordet gamme eller kåte i ulike kasus og på ulike samiske språk:
Stadieveksling
Stadieveksling (konsonantveksling) er en type konsonantmutasjon, hvor konsonanter veksler mellom ulike bøyninger av samme ord. Umesamisk har stadieveksling, men likevel i mer begrenset omfang enn i nordsamisk, lulesamisk og pitesamisk. Stadieveksling finnes også i de østsamiske språkene skoltesamisk, akkalasamisk, kildinsamisk, tersamisk, kemisamisk og enaresamisk. Sørsamisk mangler stadieveksling. Den umesamiske stadievekslingen forekommer bare etter lange vokaler eller diftonger, og ikke etter korte vokaler.
En illustrasjon av stadieveksling finner vi i gåhtie, som er umesamisk nominativ for gamme eller kåte. Konsonantene mellom første og andre staving veksler under bøyningen, i umesamisk, pitesamisk og lulesamisk mellom mellom ht og d, i nordsamisk mellom ht og đ og i skoltesamisk mellom lǩǩ og lǩ og i enaresamisk mellom d og t. Sørsamisk mangler dette fenomenet og benytter t i alle kasus (se tabellen i forrige avsnitt).
Stadieveksling i overgangen mellom entall og flertall, ser vi i ordene áldduo («hunnrein») og álduoh («hunnreinene»); her veksles det mellom ldd og ld. Et annet eksempel er áhpie («stor myr») og ábieh («store myrer»); her veksles det mellom hp og b.
I genitiv entall veksles det mellom hkk og hk i bøyningene áhkká («bestemor») og áhkán («bestemors»). Et annet eksempel er ordene hávgga («gjedden») og hávgán («gjeddens»); her veksles det mellom vgg og vg.
Stadieveksling forekommer også i bøyning av verb. Et eksemper er diehtiet («å vite») og diädáb («jeg vet»); her veksles det mellom ht og d. Et annet eksempel er geärddat («å tåle») og giärdub («jeg tåler»); her veksles det mellom rdd og rd.
Pronomen
Pronomen kan stå som hode i alle kasus utenom genitiv, der de i stedet fungerer som modifikatorer. Det personlige pronomen og det refleksive pronomen kan bøyes etter person og tre ulike numerus (singularis, dualis og pluralis). Det relative pronomen og spørrepronomen bøyes bare etter to numerus (singularis og pluralis), og mangler personbøyning. Bare et fåtall pronomen kan bøyes i essiv.
Pronomenene er et av områdene med størst dialektvariasjon. I vestlige dialekter er dualisformene,   og  , mens de i østlige dialekter er  ,   og. Unntaket fra dette er nominativ. Tabellene nedenfor dekker bare de østlige dialektene. De vestlige dialektene er blitt behandlet av Korhonen og Barruk (2010).
Med unntak av nominativ singular skiller formene seg fra hverandre med hvilken konsonant som står i initium:  i første person,   i andra person och   i tredje person. Bare det første paradigmet er tatt med nedenfor.
Refleksive pronomen
Refleksive pronomen er sammensatt av et vanlig pronomen (f.eks., «selv») og en endelse som er identisk med endelsen i posessiv. Pronomenformene er beskrevet av Schlachter (1958).
Relative pronomen
I eldre umesamiske tekster anvendes stammen  (liten elv eller bekk) hovedsakelig om felles argument i relativsatser for nominativ i entall og flertall. Det finnes bare to andre former av stammen  i materialet. Det finnes også relative pronomen, som i form er identiske med spørrepronomen. Disse forekommer mye oftere i alle kasus bortsett fra nominativ. De er funksjonelt ulike, og analyseres her som ulike stammer.
Spørrepronomen
I umesamiske tekster er tre nominelle spørrepronomen vanlige:  for sak,   for person og   for slag eller utvalg. De to førstnevnte har en uregelmessig bøyning, og vil gjennomgås nedenfor. Øvrige pronomen bøyes regelmessig som lik- eller ulikstavede stammer. Essiv forekommer ikke i noe av dem.
Syntaktisk markerer de spørsmål når de står i begynnelsen av en sats. Formmessig identiske pronomen som er felles argument i relativsatser regnes som relative pronomen. Formene bygger på analysene til Korhonen/Barruk (2010) og Sammallahti.
Formen i komitativ flertall, /majkʉjməә/, analyseres her som tofotet, parallelt med substantivbøyningen som har samme endelse.
Demonstrativer
Sørsamisk, umesamisk og pitesamisk har ulike demonstrativstammer som avhenger av nærheten til det nevnte. Stammen varierer da bare i vokalsentrum, mens formene ellers er identiske. Nærmeste avstand har stamvokalen, mellomavstanden har stamvokalen  , og lengste avstand har stamvokalen. Her presenteres det første paradigmet.
I visse kasus anvendes ulike former avhengig av om demonstrativet er hode eller modifikator (ovenfor merket mod). Formen i komitativ flertall, /taajkʉjməә/, analyseres her som tofotet, i likhet med /majkʉjməә/. Substantivbøyningene har også samme endelse. Et annet vanlig demonstrativ, som viser til hvilket slag noe er, eller hvilken av flere det er tale om, er. Det er en direkte parallell til spørrepronomenet, og begge bøyes regelmessig som en tre-stavet stamme.
Verb
Verbene er en av de største ordklassene i umesamisk. Det er også den ordklasse som har flest mulige bøyninger. Verb som bøyes etter grammatisk modus kalles finitte verbformer. De som ikke bøyes, kalles infinitte verbformer. Infinitte former forekommer vanligvis bare sammen med et finitt verb, og disse to former, finitte og infinitte, danner et verbkluster.
Finitte verb
Umesamisk har to grammatiske modi som markeres morfologisk, nemlig indikativ og imperativ. Den engelske språkforskeren Dixon har på samme måte delt umesamiske verb opp i indikativ (eller deklarativ), imperativ og interrogativ.
I indikativ bøyes verbet videre etter første, andre og tredje person, tre numerus (singularis, dualis, pluralis) og grammatisk realitet.
Det finnes to mulige verdier av grammatisk realitet, nemlig realis og irrealis (ofte kalt potentialis i samisk språkvitenskap). Realisformene kan bøyes i to ulike tempus (grammatisk tid), nemlig presens (nåtid) og preteritum (avsluttet i fortid), mens irrealis savner denne distinksjonen. Irrealis er likevel så sjeldent at de ikke tas med her; bortsett fra forekomster i kopulaverb, er det bare én enkelt forekomst i historiske umesamiske tekster.
Verb i imperativ forekommer bare i andre person, og bøyes da etter numerus. De mangler bøyninger i både grammatisk realitet og tempus.
Infinitte verb
Infinitte verb har vanligvis en annen syntaktisk fordeling i den grammatiske satsen enn finitte verb. To av de grammatiske aspektene, det perfektive aspekt og tilstandsaspektet, forekommer bare sammen som hjelpeverb til kopulaverb.
Infinitivformen kan stå etter mange verb, men er spesielt vanlig etter andre hjelpeverb som  (skulle),   (få) eller   (begynne). Verbgenitivet viser, liksom sin nominelle motsvarenhet, at verbet modifiserer hovedordet, som er det finitte verbet. Det kan påvises at flere infinitte former, deriblant infinitiv og partisipper, er avledninger, fordi de i praksis fungerer som ulike nominaler. En slik analyse er imidlertid ikke gjort her. Visse verbformer er så sjeldne at de ikke tas i betraktning her. I paradigmene nedenfor er infinitiv den formen som står oppført øverst.
Ulike verbbøyninger kan variere etter stammens type, og det er i så måte ikke mulig å sette opp et allment paradigme. De ulike bøyningsuffikser står sorterte etter stamtyper og temavokaler. Kopalverb og negasjonsverb har uregelmessige bøyninger.
Et av de viktigste trekkene ved umesamiske verb, er hvordan deres valens påvirker hvilke argumenter som finnes i en grammatisk sats. Dette påvirker ikke bøyningene direkte, for i så henseende er fonologiske faktorer viktige. Derfor har vi sortert verbene etter antallet stavelser i stammen. En del verbavledninger kan endre verbets valens, men de er bare svært sporadisk beskrevne her.
Likestavede verbstammer
Likestavede verbstammer er de aller vanligste. Bøyningsmønsteret er stort sett identisk, men kan skille seg etter temavokalen (latusvokalen). Blant de likestavede stammene finnes tre typer, /əә/-, /ie/- og /uo/-verb. Av tradisjon er referansformen infinitiv, også når temavokalen aldri varierer. Til forskjell fra i nominalen, blir flere firestavede avledninger, deriblant den mediopassive avledningen  ikke bøyd som andre likestavede verb; i stedet følger mange av dem mønsteret for sammendratte stammer.
I de fleste formene er stadievekslingen fonologisk regelmessig, med sterkstadium ved en åpen andre stavelse. Det finnes også former med sterkstadium i slutten av andre stadium, deriblant infinitivformen, som alltid står i sterkstadium (mange irrealisformer står i svakstadium, tross en svak andre stavelse). For visse former har noen ganger både sterk- og svakstadium blitt funnet, og i disse tilfellene redegjør vi for den formen som synes å være den vanligste. Både i- og u-omlyd forekommer i verb-bøyningen.
galggat – «å skulle»
Likestavede /əә/-verb veksler mellom svakstadium i to former i presens, første og andre person entall og i alle preteritumformer utenom første og andre person entall og 3. person flertall. Konegativ og imperativ entall står i svakstadium. I-omlyd forekommer i visse former (merket med +i). De former som har e-omlyd (med unntak av infinitiv) har en uregelmessig stadieveksling.
vádtsiet – «å gå»
1) Også formen vádtsuv har blitt funnet i det historiske materialet. 2) Endelsen /-­‐mən/ forekommer i denne og andre stammer. 3) De andre stammene i paradigmet er ádniet /ˈaatniet/. «ha»; båhtiet, /ˈpoohtiet/ «komme»; vaddiet, /ˈvat’tiet/ «gi».
Også likestavede /ie/-stammer veksler til svakstadium i første og andre person entall i presens, og alle preteritumformer bortsett fra første og andre person entall og tredje person flertall. /t’ʦ/ tilhører ikke de konsonansentrum som stadieveksler, slik at alle stammer står i sterkstadium. I /ie/-stammene forkommer e-omlyden oftere enn ellers, og finnes her i alle former der /ie/ blir fortkortet til /əә/. Utover de vi finner i /əә/-stammene gjelder dette også samtlige preteritumsformer. Formene med omlyd er merket med i+. I singularformene i presens veksler også lateralen fra /ie/ til /aa/.
ådtjuot – «å få»
1) Også formen ådtjuojmeäh er blitt funnet i det historiske materialet. 2) De andre stammene i paradigmet er tjuovvuot, /ˈʧuovvuot/, «å følge»; tjeärruot, /ˈʧier’ruot/, «gråta»; viessuot, /ˈvies’suot/, «å leve».
Også de likestavede /uo/-stammene veksler til svakstadium i de samme former som de andre likestavede stammene, selv om de ikke er synlige i eksempelet ovenfor. Liksom tilfellet er med /ie/-stammer, finner vi her en konsonant i konsonantsentrum, /t’ʧ/, som alltid står i sterkstadium. I /uo/-stammene finner vi en u-omlyd i alle formene der /uo/ er forkortet til /əә/ (merket med +u).
Piken med sølvhåret
«Piken med sølvhåret» er en kjærlighetsroman av Margit Sandemo skrevet i 1971. Den har gått som føljetong i flere ukeblader i Norden. Originalens tittel er «Flickan med silverhåret». Handlingen er lagt til Ukraina på 1700-tallet, og omhandler Koppers Lisa, som skiller seg ut i den svenske landsbyen i Ukraina, på grunn av det lyse håret sitt. Da hun berger en kosakk etter å ha blitt torturert av tatarene, begynner et helt nytt eventyr for Lisa. Hun blir kidnappet av tatarene, og holdt i fangenskap i 4 lange år, før hun ved en tilfeldighet møter sin kosakk igjen: Vasili. Han er en hard brutal mann, men sakte, men sikker vokser kjærligheten mellom disse. Boken ble utgitt som nr 7 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger».
Umesamisk
Sammendratte stammer
Korhonen og Barruk (2010) omtaler sammendragne verb som verb der «visse bøyningsformer er tostavige tross at stammen er trestavig», og løfter frem at stammene historisk sett har sin bakgrunn i verb med */aaj/, */ej/ og */uj/ som latus og marginalkonsonant. I moderne umesamisk er det bare to siste av disse som oppfyller denne definisjonen. Sammallahti kommenterer også tidligere */aaj/-stammer som synes å ha gått over til å fungere som ulikstammede stammer.
Vi har anvendt definisjonen til Korhonen og Barruk, ved at marginalkonsonanten /j/ anses som en del av stammen. Videre regnes */aaj/-stammer (liksom hos Sammallahti) ikke blant de sammendratte, men blant de ulikstavede stammer. Slik har vi to undergrupper av de sammendratte stammene. Begge har /əә/ som temavokal. De tidligere */ej/-stammene har dog likevel konsekvent i-omlyd i vokalsentrum, og de tidligere *uj-stammene har på samme vis u-omlyd i vokalsentrum. Begge stammetypene er ganske uvanlige.
Det finnes ingen andre likheter mellom sammendratte verb og sammendratte substantiv, utover at begge historisk sett har vært med i ulike forkortningsprosesser. Benevnelsen «sammendratt» anvendes likevel om begge to, av hensyn til tradisjonen. Det ser ut som at stadievekslingen i de sammendratte stammene er fonologisk regelbundet. Det betyr at to former i presens, i første og andre person singular, samt alle former i preteritum bortsett fra første og andre person entall og tredje person flertall, forekommer i svakstadium. Det gjelder også imperativ singular og konegativ. Som nevnt veksler ikke /k’k/ i konsonantsentrum i mange av eksemplene ovenfor. Unntaket er infinitivformen, som også her er i sterkstadium på tross av en lukket andre stavelse. Også verbalabessivformene som Sammallahti oppgir er uregelmessige i så måte.
1) Ifølge paradigmet til Sammallahti, burde den ventede formen være /ʦek’kəjəj/. Den forekommer likevel ikke i det historiske materialet. 2) Ifølge paradigmet til Sammallahti, burde den ventede formen være /ʦek’kəjiehpie/. Den forekommer likevel ikke i det historiske materialet. Schlachter antyder at dette kan variere mellom ulike verb. 3) Også formen /ʦek’kəh/ forekommer. 4) Andre stammer i paradigmet: vålddat, /ˈvool’tət/ «gifte seg»; suehppet, /ˈsʉih’pət/ «kaste»; såltat, /ˈsoolh’tət/ «salte»; flässet, /ˈfleessət/, «skala»; stänet, /ˈsteenət/ [sic], «oppholde seg»; gäldet, /ˈkeel’tət/, «gjelle (kastrere)»; duergget, /ˈtʉir’kət/ «rise».
Cimbex femoratus
Cimbex femoratus er en av plantevepsene i gruppen av klubbvepser (Cimbicidae). Larven lever av bladene på bjørk.
Umesamisk
Sammendratte stammer
Begge de sammendratte */ej/ og */uj/-stammene er lette å skille fra andra stammer, dd de konsekvent har i- respektive u-omlyd i vokalsentrum i alle former. Derfor er heller ikke omlyden merket av i paradigmet. For de sammandratte verbene forekommer de sammendratte formene og likestavede bøyninger parallelt. Særlig gjelder det første person flertall i presens og tredje person entall i preteritum.
Cimbex femoratus
Cimbex femoratus er en stor veps, med bred hårløs kropp. Antennene har en utvidelse i spissen og herav kommer navnet klubbveps.
Umesamisk
Ulikstavede stammer
Ulikstavede stammer har et eget bøyningsmønster, og ordstammen har tre stavelser i alle former. Marginalkonstanten er alltid den samme, og stammen stadieveksler aldri. Infinitivformen avsluttes konsekvent med /əәt/, og realiseres nærmere [it]. Til denne gruppen regnes også /aaj/-verb, da de savner tostavede former, og dermed høyes på samme måte som andre ulikstavede stammer. Tradisjonelt regnes de til de sammendratte verbene. Visse firstavede stammer, deriblant den mediopassive avledningen /tuvvəә/, følger samme bøyningsmønster som de ulikstavede.
1) Også formen ussjadallá forekommer. 2) Også juhtájijmeh. 3) Egentlig åđđájimen. 4) Andre stammer i paradigmet: vuajdnájit, /ˈvuajtnaajət/; tjúhkkedit, /ˈʧʉʉh’kətət/ «sette seg»; gulddalit, /ˈkul’tələt/ «lytte»; dålvvuotit, /ˈtool’vuohtət/, «føre»; juhtájit, /ˈjuh’taajət/, «begynne, flytte»; måjgiedit, /ˈmoojkietət/, «røre seg (av flekken)»; åđđájit, /ˈoođđaajət/, «sovne»; hálietit, /ˈhaaliehtət/, «fly avgårde».
Kopulaverb
Ifølge Sammallahti er verbet delvis suppletivt. Ordet  anvendes for alle former som ikke er indikativ. Korhonen og Barruk (2010) oppgir derimot infinitivformen, og begge variantene er tatt med her. I moderne umesamisk er det bare de to siste av disse som oppfyller denne definisjonen. Sammallahti kommenterer også tidligere */aaj/-stammer som synes å ha gått over til å fungere som ulikstammede stammer. De øvrige formene med stammen /urruo/ forekommer aldri i sammensatte tempus. Kopula kan heller aldri stå i tillstandsform eller som verbgenitiv. Uttalen av kopulaverbet varierer mye, også blant de enkelte talere. Et vanlig fenomen er at diftongen uttales som en monoftong ([ɛ]), særlig når ordet er prosodisk ubetonet. Av kopulaverbet forekommer det to former i irrealis. Begge er i tredje person entall, og det er uklart om de har ulik betydning. I Lexicon Lapponicum står de som formen i irrealis presens respektive irrealis preteritum, og stilles opp som vist nedenfor.
Cimbex femoratus
Utseende
Vingespennet er mellom 20 og 30 millimeter. Vingene er ganske klare, men har en svakt gul-oransje farge. Vingemerket er tydelig og spissen av vingene er noe mørke.
Arnfinn Uthus
Arnfinn Uthus (født 10. april 1957) er varaordfører i Elverum kommune for Senterpartiet. Han ble valgt som varaordfører etter kommunevalget i 2007 for perioden 2007 – 2011. Han blei gjenvalgt i 2011.
Cimbex femoratus
Utseende
Fasettøynene er middels store og hodet er bredt. Antennene er gule, trådformet med vanligvis 11 ledd og en utvidelse (antenneklubbe).
Arnfinn Uthus
Karriere
Han har jobbet i Elverum kommune ved eiendomsavdelingen i en årrekke som virksomhetsleder. Han er også styremedlem i Namibiaforeningen.
Cimbex femoratus
Utseende
Larven er sylindrisk, svakt krummet og litt bredere foran. Den har bukføtter på alle bakkroppens ledd. Larven ligner ganske mye på larvene til sommerfugler.
Levevis
Hunnen legger mellom 50 og 80 egg. Egget er sylindrisk, omtrent tre millimeter langt. Plantevepser skjærer et snitt i bladet, hvor hun plasserer egget. Bladet lukker seg omkring egget, som er beskyttet mot predatorer og dårlig vær.
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Den lever som plantespiser på blad av bjørk. Den vokser i løpet av sommer og klekker til den voksne (imago) vepsen neste vår, etter en overvintring. Cimbex femoratus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der vepsens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) vepsen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Utbredelse
Cimbex femoratus finnes i Europa, østover i Asia helt til Kina og Japan. Finnes i sydlige Norge
Systematisk inndeling
I nyere systematikk regnes gruppen plantevepser som en parafyletisk gruppe. Det vil si at gruppen Pamphilioidea er av søstergruppene til stilkvepsene, slik at stilkveps stammer fra treveps.
Umesamisk
Negasjonsverb
I likhet med andre østersjøfinske språk – finsk, estisk og andre samiske språk, har umesamisk negative verb som faller sammen med et verbs modus, person og numerus. Konegativer finner vi bare sammen med negative verb.
Negasjonsverb har det minste bøyningsparadigmet av samtlige verb. Irrealisformer mangler helt, liksom alle infinitte former.
Teksteksempel
Nedenfor er et teksteksempel på umesamisk som er hentet fra hjemmesiden Omningslot.
Freisa
Freisa er en vindrue som stort sett dyrkes i regionen Piemonte i Nordvest-Italia.
Varianter
Det finnes minst to varianter av druen:
Egenskaper
Druene gir en saft som inneholder mye syre og har et høyt nivå av tannin. Viner basert på freisa-druen er typisk lett sprudlende med en avsluttende sødme. Sødmen virker som en motvekt mot både det høye tannininnholdet og mot den bitre smaken av gjær.
Det finnes to Denominazione di Origine Controllata (DOC)-klassifiserte viner basert på denne druen. I tillegg er druen brukt mye i produksjon av en regional enklere bordvin (vino da tavola). Druen kan også blandes med andre druetyper ved produksjon av DOC-vinene Colli Tortonesi, Gabiano, Breganze, Barbera del Monferrato og Grignolino del Monferrato Casalese.
Utbredelse
I Italia dyrkes freisa-druen på om lag 2000 ha. I Argentina dyrkes den i begrensede områder på totalt et par hundre hektar.
Vampyrkrig (trilogi)
Vampyrkrig (engelsk: Vampire War) (også kalt jegertrilogien) er den tredje trilogien i Sagaen om Darren Shan av Darren Shan. Den inneholder romanene Vampanjegere, Alliansenatten og Skjebnemorgen. I denne trilogien fortsetter krigen mellom vampyrene og vampanene. Herr Order skaper en gruppe «jegere» – Darren Shan, Herr Crepsley og en ny person «Vancha Marsj», en vampyrprins som bor i villmarken og følger de gamle og konservative «vampyrtradisjonene», han har en uvanlig rosafarget hud fordi han har fått mye sollys på kroppen. De har fire muligheter til å drepe Vampanlorden, ellers vil vampyrene bli utslettet. Men det er en grusom vridning på det hele, Vampanlorden og Darrens barndom har mye å gjøre med hverandre, Vampanlorden er Darrens tidligere bestevenn, Steve «Leopard» Leonard.
Ragnhild Hveger
Ragnhild Tove Hveger (født 10. desember 1920 i Nyborg, død 1. desember 2011) var en dansk svømmer med tilnavnet «Den Gyldne Torpedo».
Ragnhild Hveger begynte å svømme i 1932 i Helsingør og hun vant sin første konkurranse året etter. I 1935 vant hun sitt første danske mesterskap samt to nordiske mesterskap og hun ble kåret til «Årets Fund» i dansk idrett. I 1936 satte hun sitt første verdensrekord, og fikk sitt internasjonale gjennombrudd med en olympisk sølvmedalje på 400 meter fri under OL i Berlin.
Hun utdannet seg som svømmelærer og fortsatte med å sette verdensrekorder og vinne mesterskaper, inntil hun i 1943 flyttet til Kiel, hvor hun virket som svømmelærer. Etter at andre verdenskrig var over ble hun internert i seks uker, ettersom hun hadde hatt nær forbindelse til det danske nazistparti, hvor hennes bror og foreldre var medlemmer. Hun ble i den forbindelse frosset ut av det danske svømmemiljøet og flyttet til Sverige, hvor hun igjen arbeidet som svømmelærer. Da hun i 1948 returnerte til sitt fedreland, ble hun erklært som profesjonell og utestengt fra sporten i to år. Hun gjenopptok svømmekarrieren etter karantenens utløp og deltok blant annet i OL i Helsingfors i 1952, hvor hun oppnådde en utmerket femteplass, med bedre tid enn hennes sølv-tid fra 1936.
Hveger trakk seg tilbake fra konkurranseidrett i 1954 etter europamesterskapet, der hun igjen ble nummer fem på 400 meter fri. Etter at hun la opp som aktiv ble hun svømmelærer i København.
Hun ble i 1996 kåret til «århundrets sportskvinne» i Danmark.
Morenestien (Oslo)
Morenestien (2–8; ingen oddetallsadresser) er en vei på Korsvoll i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Korsvollbråtan til Åmotveien, parallelt med og imellom Maurstien og Carl Kjelsens vei.
Navnet ble vedtatt i 1954 og viser til at det går et ra gjennom området.
I nr. 2–6 er tre murvillaer (ark. Jens Selmer) som ble oppført i 1947–48 i regi av Aker boligbyggelag/OBOS, og som tidligere tilhørte Korsvollbråten borettslag.
Vertigo Records
Vertigo Records er et britisk plateselskap som drives av Mercury Music Group. Opprinnelig var Vertigo Records et underselskap av Philips Records (fra 1962 Phonogram Records) som utga album fra artister innen sjangrene progressiv rock og hard rock og andre mindre kommersielle sjangere. Underselskapet ble opprettet som en direkte rival til EMIs Harvest Records og Decca Records' Deram Records.
Vertigo Records er i dag en del av Universal Music Group direkte underlagt Mercury Music Group som igjen er distribusjonsdelen til Universal Music.
1204 Renzia
1204 Renzia er en Mars-kryssende asteroide. Den ble oppdaget 6. oktober 1931 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Jordanker
Et jordanker er et hjelpemiddel som skal skape et stabilt feste i bakken, når det ikke er praktisk mulig å få feste i fjell. Formen på et jordanker er skapt for å få maksimal motstand når man forsøker å trekke opp ankeret. Utformingen av ankeret er likeledes motstandsdyktig mot bevegelser i bakken (f.eks. ved frostsprengninger og telehiv).
Paulette Dubost
Paulette Dubost (født 8. oktober 1910 i Paris, død 21. september 2011 i Longjumeau) var en fransk skuespiller. Hun spilte i over 150 filmer med noen kjente regissører, blant andre Jean Renoir og Max Ophüls. Hun feiret sin 100-årsdag i Longjumeau teater.
Jordanker
Eksempelet til høyre viser en bardun som holder en telefonstolpe. Denne bardunen må festes i bakken. Det er da viktig at festepunktet ikke kan bli trukket opp av bakken, samt at telehiv om våren ikke kan flytte ankeret, slik at bardunen blir slapp.
Sjokk
Sirkulatorisk sjokk eller sirkulasjonssvikt, vanligvis referert til som sjokk, er innen medisin et syndrom karakterisert av svikt i kroppens sirkulasjonssystem, og påfølgende nedsatt blodtilførsel til kroppsvevene. I siste instans fører ubehandlet sjokk til organsvikt og død.
Klassifisering av sjokk
Sjokk kan deles inn i fire hovedtyper;
Stadier av sjokk
Sjokk utvikler seg gjennom fire faser; initiell fase, kompensatorisk fase, progressiv fase, og refraktorisk fase.
Førstehjelp
Ved mistanke om sjokk:
Absalon Pedersson Beyer
Absalon Pedersson Beyer, også kalt magister Absalon (født 1528, død 9. april 1575), var en norsk prest, historiker, forfatter og lærer. Han ble født i Aurland og døde i Bergen. Beyer var en av Bergens mest sentrale humanister. Som førstegenerasjons luthersk skolert teolog bidro han sterkt til den åndelige reformasjonen i Norge.
Arbeid
I 1553 ble Beyer utnevnt til lektor i teologi ved katedralskolen. Mellom 1557 og 1564 var han også skolens rektor eller «lesemester». Vi vet ikke så mye om hvilke emner han foreleste i, men den 12. januar 1562 begynte han å utlegge Melanchthons Loci, og den 8. februar samme år avsluttet han forelesninger i Niels Hemmingsens bok om predikemetoder.
Opplysningene om disse datoene finnes i Beyers dagbok fra 1552–72 (også kalt Bergens Kapitelsbok). Beyer hadde solid kunnskap om gresk og latin, og var nok en inspirerende lærer. Han tok i bruk skuespill i undervisningen, noe som var enestående i datidens Norge. Beyer oversatte utenlandske teaterstykker, og sin oversettelse av Adams fall lot han sine elever oppføre på domkirkegården i 1562. Det regnes som den første norske teaterforestillingen. Gjennom skuespill, tragedier og komedier som var åpne for byens befolkning, drev han også folkeopplysning.
I 1560 ble Beyer notarius ved Bergens domkapitel. Som medlem av domkapitelet fikk han del i rentene fra to prebender. Prebendene var inntekter fra det gamle katolske kirkegodset, og en del av disse inntektene gikk til å lønne de nye geistlige i reformasjonstiden. I Beyers siste dager ble denne lønnen økt med rentene av en tredje prebende.
Fra 1566 var han dessuten slottsprest på Bergenhus. Den 6. juni 1566 skrev han følgende i dagboken sin: Beyer hadde dobbeltstilling som lesemester og slottsprest fram til sin død.
Det er bevart tre skrifter fra Beyers forfatterskap. Hans dagbok fra årene mellom 1552 og 1572 er en av de viktigste kildeskriftene vi har i kultur- og sosialhistorie fra 1500-tallet. Boken skildrer dagliglivet i Bergen, som da var Norges eneste storby. Vi kan lese om alt fra familiære forhold, fest og bryllup, pest, brann, kriminalitet og straff, handel og fiskeri, kongebesøk, hanseatene og den nordiske syvårskrigen. De originale dagbøkene oppbevares i den Thottske samling i Det Kongelige Bibliotek i København. En avskrift fra 16-1700-tallet er oppbevart i arkivet etter «De eligerte menn», dvs. magistraten i Bergen, oppbevart ved Bergen byarkiv. Avskriften har noen små avvik, idet det er foretatt noen forkortelser og ortografiske justeringer. Manuskriptet er også trykket opp i flere utgaver. Notatene forteller om store og små hendelser i Bergen, men også om ting som skjedde andre steder.
Fram til 1561 skrev han mye på latin, men de siste årene er dagbøkene skrevet på dansk-norsk med påvirkning fra talemålet. Boken Om Norigs Rike ble sannsynligvis skrevet på oppdrag fra Erik Rosenkrantz på Bergenhus. Den er et topografisk-historisk litterært storverk, som i tillegg til Norges historie også skildrer livet i byen og Norge i samtiden.
Om sin pleiefar Gjeble Pedersson skrev han hyllesten Oration om Mester Geble som er bevart i utdrag.
Beyer var en høyt aktet mann i Bergen, man han hadde også mange fiender. Som prest var han en stor refser av den tøylesløse livsførselen til byens innbyggere. «Væ dig Bergen du fule Sodoma oc Gomorrhæ søster» kommenterte han i 1568. Beyers kone Anne ble beskyldt for trolldom i hans siste leveår, men ble frikjent. 15 år etter mannens død fikk hun igjen slike beskyldninger rettet mot seg, og denne gangen ble hun brent, selv om prestene hevdet hennes uskyld.
Verk
Alle tre skriftene ligger ute på Dokumentasjonsprosjektets nettsider.
Monty Python’s Flying Circus
Monty Pythons flygende sirkus (orig: Monty Python's Flying Circus) er en britisk komedieserie som gikk på BBC fra 1969 til 1974. Serien ble laget av Monty Python-teamet besto av diverse sketsjer der gjennomgangstonen var crazy-humor.
Seriens kjente kjenningsmelodi er den første strofen i John Philip Sousas «Liberty Bell».
Tilbakevendende figurer
I motsetning til mange andre sketsjprogrammer inneholder Flying Circus bare en håndfull tilbakevendende figurer, og mange av disse var bare involvert i titler og sekvenser som lenket sammen andre sekvenser. Noen av de tilbakevendende figurene er:
Kjente sketsjer
Troppens mest kjente sketsjer er blant annet:
Disse sketsjene var alle med i de to første sesongene. En mulig forklaring på deres berømthet er at de også er med i filmen And Now for Something Completely Different, som ble laget mellom sesong 2 og 3. Filmen var imidlertid ikke mye mer enn en gjeninnspilling av populære sketsjer som skulle vises i land der TV-serien ennå ikke var sendt, og den gjorde det ikke spesielt bra i noen av disse landene (det eneste landet filmen var en suksess i var Storbritannia, selv om — eller kanskje på grunn av at — britene allerede kjente til materiellet). En annen grunn kan være at da serien ble sendt i reprise, ble det ofte kansellert igjen før kanalene rakk å vise de siste sesongene.
Flying Circus tar slutt
John Cleese forlot serien etter den tredje sesongen, og var dermed ikke med i de siste seks episodene som utgjorde den fjerde sesongen, selv om han ble kreditert for de sketsjene han hadde vært med på å skrive. Neil Innes og Douglas Adams er de eneste to som ikke er medlemmer i Monty Python som ble kreditert for å ha skrevet manus til serien — Innes for sanger i episodene 40, 42 og 45 (og for å ha bidratt med en sketsj i episode 45), og Adams for å ha bidratt med en sketsj om noe «completely different» i episode 45. Innes opptrådte også av og til i sceneshowene til Monty Python, og kan også sees i Monty Python og ridderne av det runde bord (og såvidt i Life of Brian).
To episoder av serien ble produsert på tysk for WDR (Westdeutscher Rundfunk), og begge fikk tittelen Monty Python's Fliegender Zirkus (som er den engelske tittelen direkte oversatt til tysk). Den første episoden ble reklamert som Monty Python's Fliegender Zirkus: Blödeln für Deutschland, og ble produsert i 1971. Denne episoden ble spilt inn på tysk. Den andre episoden ble produsert i 1972 som Monty Python's Fliegender Zirkus: Blödeln auf die feine englische Art, og ble innspilt på engelsk, og senere dubbet til tysk. Den originale engelske innspillingen ble vist på BBC i oktober i 1973.
Den siste episoden i sesong fire ble spilt inn den 16. november i 1974, og sendt den 5. desember. Det samme året ble serien vist i USA, og den ble raskt en hit også der.
For en oversikt over episodene, se episoder av Monty Python's Flying Circus
Slaget ved Sejerø
Slaget ved Sejerø var et av flere slag som sto i 1132 mellom tronpretendent Erik og den danske kongen Nils og hans sønn Magnus. Erik vant over kongesønnen Magnus i et sjøslag i farvannet ved Sejerø.
Mens kongen vendte seg mot de jyske opprørerne som ble slått under Kristjern, dro Magnus kongesønn østover på en flåte fra Århus. På vei mot Sjælland ble den kongelige flåten, som besto av jyder, splittet. I forveien Erik hadde rustet ut en flåte som han lå med ved Sejerø, som ligger på kysten av det nordvestlige Sjælland og langs skipsleden mot Roskilde.
Erik gikk til angrep på de kongelige skipene som var nådd fram til kysten av Sjælland og han kunne ta skipene ett etter ett i samlet styrke før Magnus kongesønn hadde kommet til med mesteparten av flåten. Magnus kongesønn fulgte skipene sine inn på det grunne farvannet ved Sejerø, men de ble ringet inn fra alle kanter av Eriks flåte. Hele den kongelige flåten ble tilintetgjort under sjøslaget.
Tilbakeslaget ledet til Harald Kesjas oppstand mot Erik, som sammen med borgere i Roskilde beleiret Haraldsborg. De tysktalende borgerne hadde ekspertise i beleiringskrigføring og hjalp til med å sette opp en blide som forårsaket store ødeleggelser på borgen. Harald Kesja måtte rømme sin egen borg og sluttet seg til kongen i Jylland.
Året etter dro en sterk hær til Sjælland og møtte Erik under slaget ved Værebro
Granada (Meta)
Granada er en kommune og by vest i provinsen (Departamento del) Meta, Colombia. Kommunen har areal 350 km² og 50 837 innbyggere og befinner seg på koordinatene 3° 26" nordlig bredde og 73° 43" vestlig lengde og mellom 372 og 410 meter over havet. Døgnmiddeltemperaturen over året ligger mellom 24 °C og 25,6 °C. Årlig nedbør ligger mellom 2 400 og 2 800 mm, Byen ligger 180 km langs vei fra hovedstaden Bogotá og 80 km fra provinshovedstaden Villavicencio.
Benjamin Graham
Benjamin Graham (født 8. mai 1894, død 21. september 1976) var en fremstående professor i økonomi og skrev om investeringsteori. Har blant annet skrevet bøkene Security Analysis og The Intelligent Investor. Graham er også blitt kalt «Den moderne verdipapiranalysens far». Den amerikanske investoren og milliardæren Warren Buffett har studert under Graham og er sterkt influert av han.
Günther Haase
Haase vant en olympisk bronsemedalje i stuping under Sommer-OL i 1952 i Helsingfors. Han kom på tredjeplass i tårnstup bak Samuel Lee fra USA og meksikanske Joaquin Capilla.
Oscar for beste regi
Oscar for beste regi (engelsk: Academy Award for Best Director) er en filmpris som utdeles ved den årlige Oscarseremonien til en regissør valgt av medlemmene i Academy of Motion Picture Arts and Sciences. Vinneren velges ut blant fem nominerte kandidater. I listen nedenfor er vinneren i uthevet skrift og under følger de som var nominert. Alle bortsett fra 21 av de 78 Oscar for beste regi, har gått til en film som har vunnet Oscar for beste film. Prisen blir utdelt året etter det som er oppgitt i listen.
Statistikk
John Ford har vunnet flest Oscar for beste regi – 4, etterfulgt av Frank Capra og William Wyler med 3 priser hver. Wyler har flest nominasjoner – 12. Robert Altman, Clarence Brown, Alfred Hitchcock og King Vidor deler plassen for flest nominasjoner uten å vinne, med fem nominasjoner hver.
Tre regissører har mottatt flere priser på rad: John Ford for Vredens druer fra 1940 og Grøn er min barndoms dal fra 1941, Joseph L. Mankiewicz Min mann eller din fra 1949 og Alt om Eva fra 1950, og Alejandro González Iñárritu for Birdman fra 2014 og The Revenant fra 2015.
Husøkonom
Husøkonom er en yrkesgruppe som kan ha ansvar for områder som innemiljø og arealplanlegging, renhold og vedlikehold, miljø- og ressursforvaltning, tekstiløkonomi, valg av materialer, utforming av interiører, hygiene, arbeidsmiljø, IK-HMS, sikkerhet og andre oppgaver av drifts- og servicefaglig art.
Oscar for beste regi
Statistikk
Ingen afrikansk-amerikanere har noensinne vunnet Oscar for beste regi, og kun to har noensinne blitt nominert: John Singleton for Boyz n the Hood fra 1991 og Lee Daniels for Precious fra 2009.''
Husøkonom
Husøkonomer fyller ulike stillingskategorier innen ulike virksomheter. Som eksempel på virksomheter nevnes overnattings- og serveringsbedrifter, sykehus og andre helseinstitusjoner, administrasjonsbygg, kommunale og statlige administrasjoner, passasjerskip, boligplattformer, vaskerier, kulturbygg, butikksentra, messesentra, skoler, renholdsbedrifter og andre servicebedrifter. Likedan kan stillinger innen salg, samt innen informasjons- og opplysningsvirksomhet være aktuelle arbeidsområder. Husøkonomer har også kunnskaper om og erfaring med prosjekt- og utviklingsarbeid.
Tittelen er egentlig en pleonasme, altså smør på flesk, siden ordet økonom opprinnelig betydde «hus-lære».
Oscar for beste regi
Statistikk
Kathryn Bigelow, med The Hurt Locker fra 2009, er den eneste kvinnen som noensinne har vunnet Oscar for beste regi. Andre kvinnelige nominerte er Lina Wertmüller for Syv skjønnheter fra 1976, Jane Campion for Piano fra 1993, Sofia Coppola for Lost in Translation fra 2003 og Greta Gerwig for Lady Bird fra 2017.
1920-tallet
Det første året ble det kun utdelt en separat regi-pris for filmkomedier.
Skaut
Et skaut er et hodetørkle eller sjal som dekker mesteparten eller hele håret og hodet hos en kvinne. Skaut kan ha ulik utforming og knyttes eller draperes på forskjellig vis.
Betegnelsen «skaut» ble opprinnelig brukt om et firkantet, hvitt stykke tøy av lin eller bomull. Ordet betyr «hjørne» eller «snipp» («noe som er skutt fram») og viser til tøystykket når det er brettet til en trekant og før det blir knyttet på hodet. I norsk tradisjon har plagget særlig blitt båret som «koneskaut» av gifte kvinner, i blant stivet og bundet over en valk. Tørklet har blitt knyttet bak på hodet eller under haken.
Bruk
Skaut kan bli brukt av mange grunner. Plagget er praktisk for å beskytte håret og frisyren under arbeid og fritidsaktiviteter, eller i dårlig vær, men kan også være pynt. Skaut kan dessuten markere sosial rolle, for eksempel ekteskapelig status, eller bæres for å overholde religiøse lover. Som andre plagg følger det moten og skikken i samtidskulturen.
Kirkens regler om kvinners plikt til å dekke til håret, særlig under gudstjeneste, og forbudet mot at de klipper det blir vanligvis begrunnet med formaninger fra apostelen Paulus. I kapittel 11 i Paulus' første brev til korinterne i Det nye testamentet skriver han om kvinnene i de første menighetene:
Flere steder i Norge har det opp til nyere tid vært vanlig å bruke skaut blant konservative kristne til daglig. I dag er det få kvinner som bruker «kirkegangsskaut» under kirkelige handlinger i Norge.
Fra Voss ble det på 1800-tallet fortalt om skikken med «kue-skaut», koneskaut med blant annet avrundede hjørner, som synlig markør for «halvkoner», ugifte mødre med «uekte barn» født utenfor ekteskap.
Gifte ortodokse jødiske kvinner dekker til håret sitt i offentlighet og bruker derfor ofte skaut, eventuelt parykk. Hodetørkler brukes også blant kvinner i mange kristne grupperinger i Midtøsten og Øst-Afrika.
Hijab er eksempel på skaut benyttet av muslimske kvinner.
I katolske kirker er det ikke helt uvanlig å se kvinner dekke til hodet, selv om skikken har avtatt kraftig etter det andre vatikankonsilet på 1960-tallet. Mange bruker bare en vanlig lue eller liknende hverdagslig hodeplagg, men en ser også enkelte kvinner bruke den tradisjonelle mantilla eller et løst sjal, da spesielt katolske kvinner med bakgrunn fra Midtøsten og Det indiske subkontinent.
Theni (distrikt)
Theni (tamilsk: தேனி மாவட்டம் ) er et distrikt i den indiske delstaten Tamil Nadu. Distriktets hovedstad er Theni.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,243,684 innbyggere i distriktet, mot 1,093,950 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 53,83 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 8,92 % i 2011 mot 11,53 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 937 i 2011 mot 891 i 2001.
1205 Ebella
1205 Ebella er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 6. oktober 1931 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Alan Garner
Alan Garner (17. oktober 1934) er en britisk forfatter kjent for sine fantastiske romaner for barn og ungdom og sine gjenfortellinger av tradisjonelle britiske eventyr og folkeminnefortellinger. Hans bok The Owl Service mottok Carnegie Medal in Literature i.
Hans tekster, inkludert Trollstenen fra Brisingamen og Gomraths måne, er solid plantet i landskapet, historien og folkeminnet til området Cheshire i det nordvestlige England, hvor han selv ble født og vokste opp. Fortellingene hans er lokalisert i regionen og gjør bruk av den lokale dialekten.
Liv
Garner er født i en arbeiderklassefamilie i Congleton og vokste opp i den nærliggende byen Alderley Edge. Han tilbrakte mye av sin ungdom i skogsområdet som lokalt var kjent som The Edge («kanten» eller «utkanten») og hvor han fikk tidlig interesse for regionens folkeminner. Han studerte en kort tid ved Universitetet i Oxford, men i 1957 flyttet han til nabolandsbyen Blackden hvor han kjøpte og pusset opp Toad Hall, en bygning fra tidlig moderne tid.
Garner er offiser av Order of the British Empire.
Forfatterskap
Hans første roman, The Weirdstone of Brisingamen, ble utgitt i 1960. Det var en fantastisk roman for barn og ungdom med handling fra The Edge og som hadde elementer fra lokal folkeminne i fortellingen og blant romanens figurer. Garner fullførte en oppfølger, The Moon of Gomrath (1963), men unnlot å skrive den tredje boken i den trilogien han hadde sett for seg. Isteden skrev han rekke andre fantastiske romaner, Elidor (1965), The Owl Service (1967) og Red Shift (1973).
I 1979 skrev Garner The Stone Book Quartet, en serie av fire kortromaner som framstilte livene til fire generasjoner av sin egen familie. Han utga også britiske eventyr og folkeminnefortellinger som han gjenfortalte i en serie av bøker kalt Alan Garner's Fairy Tales of Gold (1979), Alan Garner's Book of British Fairy Tales (1984) og A Bag of Moonshine (1986). I sine påfølgende romaner, Strandloper (1996) og Thursbitch (2003), fortsatte han å skrive fortellinger som hadde Cheshire som bakteppe, skjønt de fantastiske elementene som karakteriserte hans tidligste romaner ble utelatt. I 2012 utga han til sist en tredje bok i Weirdstone-trilogien, Boneland.
Selv om Garners første bøker regnes som barnebøker, avviser Garner selv slike betegnelser: «Jeg har absolutt ikke skrevet for barn,» men hevdet at han skrev helt og holdent for seg selv. Neil Philip har i en bok om Garner pekt på at «alt Alan Garner har utgitt har vært utgitt for barn,» men også at det kan være at Garners bøker er et tilfelle hvor skillet mellom barne- og voksenlitteratur er «meningsløst» og at hans bøker istedenfor simpelthen bør bli likt og lest uansett alder.