cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bonifatius
Bonifatius (født ca. 675 i Crediton i Wessex i England; død 5. juni 754 i Dokkum i Friesland) var den viktigste kristne misjonæren i Frankerriket. Han ble utsendt av paven som biskop med oppdrag å kristne de tyske folk, og ble erkebiskop med tittel til Mainz. Han foræres som helgen og betegnes bl.a. som Tysklands nasjonalhelgen.
Bakgrunn
Bonifatius ble født som Wynfreth av en velstående familie i Wessex mellom 672 og 675. Han ble utdannet i engelske benediktinerklostre.
Misjonær
Han begynte sin misjonsvirksomhet med en reise til Friesland i 716. Etter ett år som abbed ved klosteret i Nursling gikk han i 718 på pilegrimsreise til Roma. Her møtte han pave Gregor II, som bispeviet ham den 30. november 753. Av ham fikk han navnet Bonifatius («velgjøreren») og oppdraget å kristne Germania. Han reiste deretter i flere tiår gjennom dagens Friesland, Hessen, Thüringen og Bayern for å predike.
Bonifatius hadde et nært samarbeid både med paven og med frankernes rikshovmester Karl Martell. Paven gjorde ham til misjonsbiskop (biskop uten bispesete, 722), misjonserkebiskop for det østlige Frankerriket (732) og pavelig nuntius for hele Frankerriket (738).
Bonifatius grunnla i denne perioden bispedømmene Freising (739), Passau (739), Regensburg (739), Salzburg (739), Büraburg (741), Eichstätt (741), Würzburg (741) og Erfurt (742) samt en rekke klostre (bl.a. Fritzlar og Fulda).
746 ble Bonifatius erkebiskop av Mainz. Erkebiskoptittelen var personlig, siden Mainz ikke ble erkebispesete før tidligst 780. Han forlot Mainz i 753 for å gjenoppta misjonsvirksomheten. På sin siste reiste til Friesland ble han drept av hedninger den 5. juni 754 (eller muligens 755).
Betydning
Det lyktes ikke Bonifatius helt å gjennemføre en strukturforvandling til et kirkehierarki fri for adelsinteresser; til det manglet han tilstrekkelig støtte hos de verdslige herskere; men han var den som med den nye definisjon av Roma som midtpunkt for den kirkelige organisatsjn i Europa, lae en viktig grunnsten for tilblivelsen av det kristne Vesten. Bonifatius visste å overbevise Karl Martell og stammelederne om kristendommens fortrinn – især den politiske og kulturelle samlingskraft.
FN Modell 1900
FN Modell 1900 er en halvautomatisk pistol ifra Belgia.
Andre navn
Modellen er kjent under flere navn, bl.a:
Askjum (Østre Toten)
Askjum er en matrikkelgard i Nordlia i Østre Toten (gnr. 138). Eiendommen var fram til ca. 1900 den klart største i Nordli skolekrets, med et totalareal på ca. 1 300 mål og ei matrikkelskyld på over 33 mark. Mens husa lå på rundt 325 meters høyde, strakte eiendommen seg helt ned til Mjøsa, 200 meter lavere. Rundt forrige århundreskifte begynte ei omfattende oppstykking, der mesteparten av skauen og enga ble solgt til nyoppretta småbruk. I 1997 hadde hovedbølet (bnr. 8) igjen ca. 230 mål dyrka jord og 380 mål skau og annet areal, men i 1999 ble rundt 80 mål av Nordskauen hogd og lagt ut til byggefelt (Askjumlia).
I Askjums velmaktstid var blant annet en av Østre Totens ordførere eier av garden, nemlig sakfører Jacob Brager (ordfører 1862-65). Ei av Bragers døtre var forlova med Axel Fahlstrøm, drivkraft innafor Gjøviks kulturliv rundt 1880. Ei anna datter, Karoline, ble gift med kunstmaleren Eivind Nielsen.
De to våningshusa er gamle, etter tradisjonen fra ca. 1750, men sterkt ombygd. I 1929 var det eierskifte på garden, og i den forbindelse holdt selgeren igjen tomt til Askjumvillaen, den første frittliggende villaen i Nordlia. Huset er bygd i tilnærma jugendstil.
Gardsnavnet er etter Rygh en sammensetning av treslaget ask og heim. På garden er det fruktbar jord, og edellauvtreet ask trives godt der. Askjum er et vanlig gardsnavn på flatbygdene på Østlandet og finnes blant annet i nabobygdene Vardal, Eidsvoll og Brandbu.
Dølaringen
Dølaringen boklag er et forlag som holder til på Lillehammer. Forlaget er eid av Gudbrandsdal Historielag, og har gitt ut Årbok for Gudbrandsdalen (Opprinnelig Årbok for Dølaringen) siden 1930.
I tillegg gir de ut annen lokalhistorisk litteratur.
Pseudokode
Pseudokode er en kompakt og informativ beskrivelse av programmeringen av en algoritme. Pseudokode bruker strukturelle konvensjoner fra noen programmeringsspråk, men er skrevet for å leses av mennesker, snarere enn en datamaskin. Slik kode utelater derfor vanligvis detaljer som ikke er nødvendige for at mennesker skal forstå algoritmen, som variabeldeklarasjoner eller systemspesifikk kode. Hensikten med å skrive pseudokode, er at det er lett for leseren å forstå algoritmen, uavhengig av hvilket programmeringsspråk leseren er vant til å bruke.
Syntaks
Siden pseudokode ikke skal leses av en maskin, eksisterer det ingen faste regler for syntaksen. Pseudokode trenger således heller ikke å skrives på engelsk, dersom det er ønskelig å bruke et annet skriftspråk. Det vanligste er likevel å benytte seg av strukturelle konvensjoner fra vanlige programmeringsspråk.
Eksempel
=
hvis gjør noe; ellers gjør noe annet;
mens gjør noe;
for fra <første verdi> til med gjør noe med variabelen;
funksjon gjør noe med argumentene; returner noe;
// Funksjonskall
Maskinkompilering av pseudokode
Det har ofte blitt foreslått å gjøre fremtidige programmeringsspråk likere pseudokode eller naturlig språk. Tanken er at stadig økende datakraft og bedret kompileringsteknologi vil gjøre datamaskinene i stand til å lage programmer fra algoritmebeskrivelser, i stedet for å kreve at brukeren må mate inn spesifikke detaljer med streng syntaks. Imidlertid viser de mest populære programmeringsspråkene mindre likhet med naturlig språklig grammatikk enn eldre språk, på grunn av introduksjonen av «punkt-notasjon» i objektorientert programmering.
Программа жобасының тілі
Cimicoidea
Cimicoidea er en overfamilie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Disse tegene er rovdyr som suger ut kroppsvæsker fra ulike smådyr.
Gruppen omfatter ca. 1100 kjente arter fordelt på sju familier. Det er funnet 33 arter i Norge.
Utseende
Medlemmene i denne gruppen varierer svært mye i utseende, men alle er små til middelsstore teger. Kroppsformen er ganske variabel, en god del arter har reduserte vinger.
Levevis
Medlemmene i Cimicoidea er rovdyr eller blodsugere. De bruker sine spisse sugesnabler til å punktere byttet, og suger ut kroppsvæsker. Noen, særlig i familien Anthocoridae, er regnet som nyttedyr fordi de bidrar til å holde bestandene av skadeinsekter ned, blant annet i fruktdyrking. På den andre siden kan de blodsugende artene, særlig veggdyret (Cimex lectularius) medføre et visst ubehag for mennesker.
Cyberpunk 2020
Bakgrunn
Spillet er basert på verker av forfattere som Bruce Sterling og William Gibson, og settingen er en mørk framtid sett fra et 1980-tallsperspektiv (bl.a er Sovjetunionen ikke falt).
Sorø
Sorø er en by som ligger på Vestsjælland i Sorø kommune i Danmark og har 8,005 (2020) innbyggere.
Cyberpunk 2020
Bakgrunn
Verden er styrt av såkalte «megaforetak» etter et økonomisk kollaps og en periode med unntakstilstand. Spillet er ment å foregå i en fiktiv by i California, «Night City», en slags urban krigssone der det til tider kan være alle mot alle. Det er lagt stor vekt på kjemping mot fiender, høyteknologiske våpen og kybernetisk modifikasjon av figurene. Kunstig intelligens, genetisk modifikasjon og kloning er såvidt nevnt i regelboka, men er i større grad med i tilleggsbøker.
Sorø
Byen, som ligger 75 km vest for København, ble fra 2007 sete for det folkevalgte Regionsrådet og administrasjonen av den nye Region Sjælland.
Cyberpunk 2020
Spillsystem
En spiller velger en bestemt «rolle» med forskjellige kvaliteter. De originale ni rollene fra hovedboka kan utvides til flere ved å kjøpe tilleggsbøker. De ni rollene er:
Sorø
Sorø har Danmarks største bevarte klosterkirke – Sorø klosterkirke – som blant annet er gravplass for Ludvig Holberg, den siste norske middelalderkongen Olav Håkonsson samt hans bestefar Valdemar Atterdag.
Cyberpunk 2020
Spillsystem
Systemet i Cyberpunk 2020 kalles Interlocksystem, og er utviklet av R. Talsorian Games. Det er i motsetning til en del andre rollespill basert mer på ferdighet enn nivå. Spillerne får poeng etterhvert som de spiller som de kan bruke for å oppgradere sin figurs forskjellige kunnskaper eller lære helt nye ting. En stor del av systemet er viet muligheten til å oppgradere sin person med kyber-teknologi, noe som fører til at de mister «humanitetspoeng» ettersom de blir mer maskin enn menneske.
Sorø
Sorø Akademi som er en av Danmarks eldste kostskoler ligger i tilknytning til kirken.
Cyberpunk 2020
Spillsystem
Interlocksystemet gjør at to personer innen samme rolle ikke nødvendigvis trenger være like. Et vidt spekter av valg av ferdigheter gjør at man godt kan spille uten å være en god nærkampskjemper, men utvikle sin figur på andre felt.
Årmann
Årmann var i vikingtiden og middelalderen i Norge en ombudsmann og gårdsbestyrer for kongen.
Kongene hadde en rekke kongsgårder. Dette var gårder som de enten eide selv fra gammelt av eller hadde beslaglagt fra motstandere. Siden kongene reiste fra gård til gård, trengte de menn til å passe på gård­ene når de selv ikke var til stede, og til å skaffe mat og drikke når de selv kom på besøk med følget sitt. Årmenn styrte og drev gårdene i kongens fravær, og holdt gjestebud når kongen kom.
Årmenn hadde påtale- og eksekusjonsmyndighet, oppkrevde skatter, inndrev bøter og forbrutt gods, og tok ut nevndemenn til lagtinget.
Rama II
Kong Phuttaloetla Nabhalai, Rama II, senere kjent som Buddha Loetla Nabhalai (født 24. februar 1767 i Amphoe Amphawa i dagens provins Samut Songkhram i Thailand, død 21. juli 1824), var sønn av kong Rama I og dronning Amarindra. Hans styre som konge av Siam fra førte med seg en gjenoppblomstring av thailandsk kunst og kultur, særlig innen litteraturen. Rama II fikk 103 barn med sine mange hustruer.
Årmann
Årmann i mytologien
Årmenn er også betegnelse på overnaturlige skapninger i norrøn mytologi fra landnåmstiden og i 1700-tallets folketro. I likhet med fjøsnissen bodde årmannen på gården og så til husdyrenes stell og trivsel. Han har vært knyttet både til fruktbarhetsguden Frøy og til alvene.
Solveig Aareskjold
Solveig Aareskjold (født 19. juli 1949 i Høyland i Rogaland) er en norsk forfatter. Hun bor i Sandnes. Hun debuterte med romanen Det indre tempel i 1987.
Aareskjold skriver for det meste på nynorsk. Hun tar gjerne opp tema fra norrøn og gresk gudelære og spinner tråder videre til dagens samfunn.
Hun har siden 2015 hatt en fast spalte i Klassekampens lørdagsutgave under tittelen Solveigs salt, hvor tema som mytologi, natur, samfunn og kjønn diskuteres.
Hun er utdannet cand.philol. med hovedfag i norsk og mellomfag i historie fra Universitetet i Bergen fra 1978. Hun var lektor ved Stavanger katedralskole fra 1978 til 1993.
Anibare
Anibare er et distrikt i landet Nauru. Det er del av valgkretsen Anabar.
Turisme
I dette distriktet ligger øyas beste strand ved Anibare-bukta. Det er ei strand med hvit korallsand, og øyas beste sted for å surfe eller bade. Anibare-bukta er øyas eneste større attraksjon. Nær den ligger Meneñ Hotel.
Industri
I distriktets vestlige deler er fosfatlagrene.
Geografi
Distriktet ligger øst på øya, og dekker et areal på 3,1 km², og har en befolkning på 250.
Roberto Abbondanzieri
Roberto Carlos Abbondanzieri (født 19. august 1972 i Bouquet, Santa Fe) er en argentinsk tidligere fotballspiller og fotballtrener, som var assistenttrener for den argentinske klubben Godoy Cruz Antonio Tomba fra 2012-2014. Han stod i mål for, og hadde blant annet en suksessrik klubbkarriere i Boca Juniors.
Årbok for Gudbrandsdalen
Bortsett fra tre år under krigen har den kommet ut hvert år siden 1930. Det betyr at den er blant de eldste lokalhistoriske årbøker i Norge. Årbokens redaktør fra 2007 er Kristian Hosar, som i en årrekke har vært bokens billedredaktør.
Arkitekturåret 1123
Arkitekturåret 1123 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1123.
Initial
En initial er en begynnelsesbokstav eller en rikt utsmykket forbokstav som innleder ei bok, et manuskript, et kapittel eller avsnitt. Initial kan også bety forbokstav i et navn. Ordet kommer fra det latinske initialis, som betyr «står i begynnelsen».
Arkitekturåret 1123
Dødsfall
…
Initial
Initialer i typografien
En Initial betegner i typografien en litt større bokstav brukt i innledningen til en skrevet eller trykt tekst. I den tidligste perioden av trykking, ville en typograf gjerne avsette den nødvendige plassen til at en maler eller en tegner kunne lage en initial. Historiske initialer var ofte dekorert med ornamenter eller motiver som kunne referere til teksten.
Forbokstaver i navn
Initialer kan også referere til de første bokstavene i et navn. For eksempel var John Fitzgerald Kennedy ofte omtalt som bare JFK.
En eller flere initialer brukt som dekorativt merke og kjennetegn, blir ofte kalt monogram. Da kan initialene være stilt sammen med tall (de norske kongenes H 7, O V eller 5 og H 5) og krone (særlig kongefamiliens rangkroner).
Bumerker består ofte av runeinitialer fra personnavn skrevet med runer, så som en sammenfletting av de to første runebokstavene i et fornavn.
Initialer er vanlige i norske personsegl, dels som underordnet figurmotiv, dels som eneste figur. Initialene i seglene er ofte forbokstaver i fornavn og i farsnavn, eventuelt i fast slektsnavn. Ved farsnavn er det ofte initialen til fars fornavn og i tillegg også bokstaven S for endelsen sønn/son/sen. De tre bokstavene står ofte over seglenes sentrale motiv som kan være bumerke, våpenskjold, allegoriske figurer og annet.
Wesenstund
Wesenstund var et norsk direktesendt talkshow med Rolv Wesenlund som gikk på Norsk TV1 i 1989, og på TVNorge fra 1994 til 2000. Han hadde med seg Kari Stokke på piano.
Programmet ble sendt på søndagskveldene og hadde et forholdsvis stort fokus på kultur. Tonen i programmet var avdempet, lun og lite konfronterende. De musikalske innslagene var fremtredende. Programmet tok et tilbakeblikk på uken som hadde gått og inviterte gjester som hadde utmerket seg denne uken.
Hver sending startet med sangen "Vår beste tid er nå".
Historikk
Programmet startet opprinnelig opp på Norsk TV1, hvor Wesenlund var en av drivkreftene. Da denne kanalen ble nedlagt den 16. juni 1989 gikk programmet en kort periode på TVNorge inntil det ble nedlagt i slutten av juni 1989. Den 6. februar 1994 gjenoppstod det på TVNorge og gikk frem til påsken 2000.
Striden rundt nedleggelsen
Høsten 1999 ble programmet besluttet nedlagt av ledelsen i TVNorge. Denne avgjørelsen skapte en seerstorm mot TVNorge, spesielt siden programmet var blant de mest sette hos kanalen. Kanalens direktør, Pål Trælvik, sa at årsaken til beslutningen var at seerne var så gamle og at de derfor ikke var så interessante for annonsørene.
Wesenlund ble meget opprørt over beslutningen og rettet kraftige skyts mot kanalens ledelse. I en duell med Jens-Petter Gjelseth på Per Ståle Lønnings debattprogram Sentrum, mente han at TVNorge tok feil når de ville velge bort en kjøpesterk voksen seergruppe. Han mente videre at beslutningen skyldtes holdningene til de amerikanske eierne og at amerikanske TV i all hovedsak handlet om reklame. Wesenlund uttalte senere at han aldri mer ville ha noen befatning med TVNorge.»
Etter noen uker snudde ledelsen og bestemt at programmet skulle sendes en runde til på nyåret. Og i januar 2000 var Wesenstund tilbake med nye sendinger. Denne gangen fra SAS-hotellet i Oslo. Programmet ble avsluttet for godt ved påsketider. Siste sending gikk på palmesøndag. Beslutningen om å nedlegge programmet ble tatt av Wesenlund og TV-kanalen i fellesskap.
MessengerDiscovery
MessengerDiscovery og MessengerDiscovery Live er et gratis tilleggsprogram for Windows Live Messenger laget av Matt Holwood. Programmet har over 150 innstillinger og funksjoner og er pr. 14. mai 2009 oversatt til 20 språk.
Programmet skal virke på både Microsoft Windows XP, Microsoft Windows Vista og Windows 7.
Rudolf Kárpáti
Rudolf Kárpáti (født 17. juli 1920 i Budapest, død 1. februar 1999 i Budapest) var en ungarsk fekter som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Kárpáti ble olympisk mester i fekting første gang i Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det ungarske laget som vant lagkonkurransen i sabel. De andre på laget var Aladár Gerevich, Pál Kovács, Tibor Berczelly, László Rajcsányi og Bertalan Papp.
Lennart Carleson
Lennart Axel Edvard Carleson (født 18. mars 1928 i Stockholm) er en svensk professor emeritus i matematikk ved KTH i Stockholm, Uppsala universitet og UCLA. Han tilhører slekten Carleson og er en av Sveriges fremste matematiker.
Carleson vokste opp i Degerfors og disputerte i 1950 med Arne Beurling som veileder. Carleson har blant annet arbeidet innen fourieranalyse og dynamiske system, og oppnådde verdensberømmelse med sitt bevis for konvergens nesten overalt for Fourierserier for L^2-funktioner.
På midten av sekstitallet bidro Carleson til virkeliggjøringen av Mittag-Lefflers forskningsinstitutt i Djursholm. Instituttets dannelse hadde blitt utsatt på grunn av finanskrisen på 20-tallet. De neste ti årene innbød Carleson de mest framstående matematikerne innen sine forskningsområder for at disse skulle kunne jobbe i en harmonisk atmosfære og bidra til de skandinaviske matematikernes utdannelse. Siden den tid har instituttet levd videre og er et av verdens fremste.
Carleson er fortsatt en aktiv forsker og veiledet så seint som i 1998 doktorander. Carleson er (2006) bosatt i Brottby i Vallentuna kommun, nordøst for Stockholm.
Carleson ble tildelt Steeleprisen i 1984, Wolfprisen i 1992 og Sylvestermedaljen i 2003. Han ble 23. mars 2006 tildelt som første svenske den internasjonale Abelprisen på 6 millioner norske kroner.
Josef Wenzel Radetzky von Radetz
Johann Josef Wenzel Anton Franz Karl Graf Radetzky von Radetz (tsjekkisk: Jan Josef Václav hrabě Radecký z Radče) (født 2. november 1766 i Třebnice, død 5. januar 1858 i Milano) var en bøhmisk adelsmann og østerriksk feltmarskalk, udødeliggjort av Johann Strauss d.e. i hans Radetzkymarsj. Han var Østerrikes mest betydelige hærfører i første halvdel av det 19. århundre. Feltmarskalk Radetzky tjenestegjorde i militæret i over 70 år, helt til sin død 91 år gammel. Militært er han kjent for seieren i slaget ved Novara (1849) som han vant 23. mars 1849.
Arnfinn Christensen
Arnfinn Christensen (født 5. august 1954) er en norsk programmedarbeider og journalist som særlig har formidlet populærvitenskap og saker om ny teknikk. Han arbeidet som lydtekniker og programskaper i NRK Radio fra 1984 til 2003, blant annet i programpostene Lørdagsbarnetimen, Zimba (populærvitenskap for barn), Radiodokumentaren,  Verdt å vite og Verdibørsen. Fra 2002 er han fulltidstilsatt som multimediajournalist i nettstedet www.forskning.no, men spesielt ansvar for interaktive multimediaproduksjoner.
Arnfinn Christensen har også vært frilans multimedieutvikler, blant annet for Norsk romsenter, samt skrevet deler av lærebokverket Gaia for grunnskolen, utgitt på Gyldendal i 2007 og 2008.
Norsk utenrikspolitisk institutt
Norsk utenrikspolitisk institutt (NUPI) er et norsk forvaltningsorgan. Det ble opprettet av Stortinget i 1959 for «å bidra til økt innsikt i mellomfolkelige spørsmål ved å drive forskning og utredning, og ved å spre informasjon om internasjonale forhold». NUPI er i dag et statlig forvaltningsorgan med særskilte fullmakter, direkte underlagt Kunnskapsdepartementet. Instituttet ledes av et styre og en direktør. NUPIs styreleder (siden 2022) er Karl Erik Haug. NUPIs direktør (siden 2012) er Ulf Sverdrup.
Historikk
Foruten lederen John Sanness var nøkkelpersonene fra begynnelsen Olav S. Stokke og Arne Olav Brundtland. Noe senere kom også Johan Jørgen Holst, Daniel Heradstveit og Martin Sæter med.
Denne beslutning markerte samtidig oppgivelsen av departementets flerårige kampanje for å slå NUPI og andre forskningsinstitutter på området sammen til en enhet. Det såkalte Midgaardutvalget hadde i 1985 foreslått en samlokalisering av de tre instituttene i Oslo-området (NUPI, Institutt for fredsforskning og Fridtjof Nansens Institutt) under ett tak. Kultur- og forskningsdepartementet valgte å gå et steg lenger i sin politikk fra 1990 av og satset på å slå dem helt sammen. Motstanden var imidlertid stor ved NUPI, og diskusjonene – som ble ført under ledelse av direktør Geir Lundestad ved Nobelinstituttet – førte ikke frem til noe realiserbart resultat.
NUPIs opprinnelige bemanning var en styrer, en instituttsekretær og en sekretær. Sistnevntes hjemmel ble tatt fra UD (Slørdal til KUD, 3. januar 1960: ”Under henvisning til det Kgl. Departements [altså KUDs] brev av 30. november f.å. meddeles at Utenriksdepartementet etter omstendighetene for sitt vedkommende ikke vil motsette seg at en sekretær I-stilling (lkl. 11) som ble tilstått Utenriksdepartementet midlertidig ved Stortingets vedtak av 24. juni 1957. Det første tiåret nomaderte staben fra Victoria Terrasse, via Parkveien og Grønnegate til Bygdøy allé 3. På sistnevnte adresse hadde instituttet sine kontorer i tyve år inntil behovet for mer plass fremtvang flytting til Grønlandsleiret i 1989. Etter 14 år der flyttet man til dagens lokaler på C.J. Hambros plass 2 D.
Kirsti Kolle Grøndahl
Brit Kirsti Kolle Grøndahl (født 1. september 1943 i Oslo) er en norsk lærer og politiker for Arbeiderpartiet fra Røyken som i 1993 ble Norges første kvinnelige stortingspresident. Hun var stortingsrepresentant i seks perioder fra 1977 til 2001, var Norges kirke- og undervisningsminister 1986–88 og utviklingsminister 1988–89 i regjeringen Brundtland og var senere fylkesmann i Buskerud.
Grøndahl er utdannet cand.mag. fra 1966, og arbeidet som adjunkt ved Spikkestad ungdomsskole 1967-1977. Hun vokste delvis opp i Alta, hvor faren var sorenskriver. Hun representerte Arbeiderpartiet i kommunestyret og formannskapet i Røyken kommune fra 1972, og ble valgt inn på Stortinget i 1977.
Grøndahl ble i 1999 utnevnt til fylkesmann i Buskerud. Hun tiltrådte i 2001, og satt i embetet til 2013. Hun ble etterfulgt av Helen Bjørnøy.
Priser
Hun ble tildelt Gina Krog-prisen i 2014.
Cathy Priestner
Catherine Ann «Cathy» Priestner (født 27. mai 1956 i Windsor i Ontario) er en canadisk kvinnelig skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck.
Priestner vant en olympisk sølvmedalje under vinter-OL 1976 i Innsbruck. Hun kom på andreplass på 500 meter skøyter, bak Sheila Young fra USA.
Æres den som æres bør
Æres den som æres bør er et norsk underholdningsprogram med Knut Bjørnsen som gikk på NRK i 1995. Bjørnsen inviterte kjente og ukjente nordmenn til studio for intervju. I hvert program deltok også en kåsør, deriblant Per Inge Torkelsen, Odd Børretzen, Kjell Aukrust, Herbjørn Sørebø og Klaus Hagerup. Programmet innbefattet også en musikalsk konkurranse som het Grand Prix-duellen, og som gikk ut på å kåre tidenes norske bidrag til Eurosong.
Programmet ble sendt på lørdagskveldene og ble sett av mellom 900,000 og 1,2 millioner.
Norsk utenrikspolitisk institutt
Organisasjon
Per januar 2022 har instituttet fem forskningsgrupper: Forskningsgruppen for klima og energi, Forskningsgruppen for fred, konflikt og utvikling, Forskningsgruppen for global orden og diplomati, Forskningsgruppen for Russland, Asia og internasjonal handel og Forskningsgruppen for sikkerhet og forsvar. I tillegg har NUPI en administrasjonsavdeling og en kommunikasjonsavdeling. NUPI står redaksjonelt bak tidsskriftene Internasjonal politikk, Nordisk Østforum, Forum for Development Studies og artikkelserien Hvor hender det?.
Hvor hender det? er en artikkelserie om internasjonal politikk som særlig henvender seg til lærere og elever i den videregående skolen, og har blitt utgitt siden 1962. Artiklene søker å fremstille aktuelle problemstillinger på en forståelig og oversiktlig måte, og også politikere og journalister leser disse artiklene for å holde seg oppdatert om internasjonale forhold. Både forskere og fageksperter fra NUPI og andre institusjoner forfatter Hvor hender det?-artiklene. Hvor hender det? er en del av NUPI skole, som også leverer andre skolerettede produkter og organiserer skolebesøk.
Instituttet sysselsetter i overkant av 60 årsverk pr. januar 2019, fordelt på forskere i kategoriene forsker I, seniorforskere, seniorrådgivere, forskere, stipendiater, masterstudenter, vitenskapelige assistenter, samt lærlinger, seniorrådgivere og rådgivere og førstekonsulenter i administrasjons- og kommunikasjonsavdelingene.
Forskningsfelter
NUPIs forskning dekker følgende temaområder:
Parallellkopling
En parallellkopling er en kopling av elektriske komponenter ved siden av hverandre i en krets slik at spenningen over alle komponentene er lik.
Selv om spenningen er lik vil strømmen gjennom den enkelte komponent vil være avhengig av komponentens resistans ved likespenning, og komponentens impedans ved vekselspenning.
Strømmen inn til en parallellkopling vil ved likespenning være lik summen av strømmene i de enkelte komponenter. Ved vekselspenning må strømmene summeres vektorielt.
Tibor Berczelly
Tibor Berczelly (født 3. januar 1912, død 15. oktober 1990 i Budapest) var en ungarsk fekter som deltok under de olympiske leker 1936 i Berlin, 1948 i London og 1952.
Berczelly ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han var med på det ungarske laget som vant lagkonkurransen i sabel. De andre på laget var Endre Kabos, Aladár Gerevich, Pál Kovács, László Rajcsányi og Imre Rajczi.
Selger
Selger betegner en fysisk eller juridisk person som har til oppgave på egne eller andres vegne å slutte en avtale eller kontrakt om overdragelse av et produkt, en vare eller tjeneste mot et avtalt vederlag til en kjøper. Ut over den rent juridiske definisjonen, brukes også betegnelsen som en yrkestittel i sammenstillinger som f.eks. butikkselger, bilselger, dørselger, telefonselger ol. Tidligere var også betegnelsen «reisende» eller «salgsrepresentant» brukt for denne funksjonen.
Andre versjoner av begrepet
Én utbredt versjon av tittelen er «salgskonsulent». Innen bank- og finansvirksomhet er betegnelsen «kunderådgiver» den fremherskende tittelen på selgerne. Forbrukerombudet påla i 2009 virksomheter innen disse bransjene å stoppe bruken av denne tittelen siden den kan representere en form for villedende markedsføring. Pålegget kommer i kjølvannet av en rettslig kjennelse hvor det er fastslått at en «rådgiver» har oversolgt potensialet i lånefinansierte spareprodukter.
Den egentlige selgerrollen
En selger har normalt rollen som promotør og representant for en virksomhet. I tillegg til produktkunnskap må selgeren ha evner og kunnskap til å håndtere juridiske, psykologiske og merkantile elementer i salgssituasjonen. Salgssituasjonen (bedriftstypen, produktene, kundekategoriene og markedssituasjonen) gir rammer som er bestemmende for selgerens rolle og oppgaver. Salget kan medføre stor eller liten kompleksitet i forhold til produkter, levering, kontraktsforhold og interne forhold hos såvel leverandørvirksomheten som hos kjøper.
Salgsrepresentasjon
Selgerens rolle som representant for virksomheten han opptrer på vegne av er basert på den tilliten han er gitt implisitt ved å være ansatt i en selgerfunksjon eller på formelle fullmakter som gjelder mellom ham og arbeidsgiveren. Selgeren har prinsipielt fullmakt til å inngå avtaler i overensstemmelse med virksomhetens normale betingelser eller praksis. Det innebærer at selgeren inngår avtaler og kontrakter med kunden basert på virksomhetens tilbud og priser. Salgsarbeidet skjer vanligvis ved kundebesøk.
Salgsagent
En salgsagent er en representant for et foretak som tilbyr produkter eller tjenester til bedrifts- og institusjonsmarkeder. Ordet selger brukes vanligvis om en selger med fast lønn, eventuelt lønn i kombinasjon med en tilleggsprovisjon. Bruk av personlig salg skjer ofte i bedriftsmarkeder der markedsforholdene endres over tid og gir forandring i den praktiske arbeidssituasjonen.
En handelsagent arbeider for å fremme salget av en eller flere bedrifters produkter. Handelsagent har påtatt seg å virke for salg eller kjøp av varer for hovedmannens regning (selvstendig og over tid). Agenten gjør det ved å innhente ordrer til hovedmannen eller ved å inngå avtaler i hovedmannens navn.
Med andre ord er salgsagenten en ordreformidler som lever av provisjon fra salget. Han selger for en annens regning og risiko, og fører følgelig ikke lager selv.
Skreppekremmer og pedler
På 1800-tallet og et stykke utover på 1900-tallet bar omreisende salgsagenter ofte varene sine med seg i en veske eller «skreppe». Det førte til at slike selgere ble kalt «skreppekremmere», og en norsk lærebok i engelsk fra 1871 oversatte det engelske begrepet «pedler» med «Skræppekræmmer». Uttrykket «pedler» ble importert til norsk fra engelsk; det ble blant annet brukt blant norsk-amerikanere i Minnesota som synonym for handelsmann. En norsk–engelsk ordbok publisert i Minnesota i 1930 oversetter «handelskar» med «pedler».
Betegnelsen «pedler» ble utover på 1900-tallet særlig brukt om en salgsagent i oljebransjen. Oljeselskapet Gulf averterte i Levanger-Avisa i 1967 etter nye medarbeidere, og delte de utlyste stillingene inn i to kategorier: «forhandlere til bensinstasjoner» og «pedlere». Annonsen presiserte at selskapet ønsket søknader fra «yngre, energiske menn som kan tenke seg å satse på en fremtid i selskapets tjeneste», og beskrev pedlerstillingene slik:"«PEDLERE som for egen regning skal drive med salg av fyringsolje og petroleum til forbrukere i sentrale områder. Vi tilbyr finansiell støtte, godt teknisk utstyr og salgsmessig hjelp i form av salgsopplegg og reklame.»"
DeLorean DMC-12
DeLorean DMC-12 er en bilmodell fra den amerikanske bilprodusenten DeLorean Motor Company, som ble produsert i Nord-Irland mellom 1981 og 1982. Modellen er kanskje mest kjent som «DeLorean», da det var den eneste modellen fabrikken noensinne produserte. DMC-12 var utstyrt med måkevingedører og bygget av glassfiber med paneler i rustfritt stål, og ble verdenskjent som tidsmaskinen i filmtrilogien «Tilbake til fremtiden» fra 1985.
Den første prototypen ble presentert i mars 1977, mens produksjonen startet i 1981 (den første modellen rullet av samlebåndet den 21. januar) på DMC-fabrikken i Dunmurry, Nord-Irland. I løpet av produksjonsperioden mellom 1981 og 1982 ble en rekke detaljer endret, så som panser, felger og interiør. Omkring 9 000 eksemplarer ble bygget før produksjonen stoppet sent i 1982, og det regnes at omkring 6 500 av disse fortsatt eksisterer.
DeLorean DMC-12 hadde norskprodusert bensintank, levert av Dyno Industrier.
Historie
I oktober 1976 ferdigstilte William T. Collins, sjefsingeniør og designer hos DeLorean, den første prototypen av DMC-12. Opprinnelig var tanken at den midtmonterte motoren skulle være en wankelmotor fra Citroën, men denne ble erstattet av en franskbygget PRV (Peugeot-Renault-Volvo) V6-motor med bensininnsprøytning, på grunn av wankelmotorens høye bensinforbruk, noe som var et svært viktig poeng midt under oljekrisen på 1970-tallet. Collins og DeLorean hadde planer om et chassis bygget med en ny og lite utviklet produksjonsteknologi kalt Elastic Reservoir Moulding, som skulle bidra til en bil med lav vekt samtidig som produksjonskostnadene ble lavere enn med tradisjonelle produksjonsmetoder. Denne nye teknologien, som DeLorean hadde kjøpt rettighetene til, ble senere funnet upassende for masseproduksjon, og DeLorean ble bygget med tradisjonelle metoder.
Både dette og flere andre endringer i den opprinnelige planen sørget for et massivt tidspress. Nesten hele bilen måtte utvikles på nytt, noe som ble satt til Colin Chapman, som stiftet og eide bilmerket Lotus. Chapman erstattet de fleste nye materialer og produksjonsmetoder med de metoder Lotus benyttet seg av, mens han for det meste beholdt bilens design, som var tegnet av Giorgetto Giugiaro, uendret sammen med panelene i rustfritt stål og måkevingedørene.
Totalt ble omkring 8 975 eksemplarer av modellen produsert mellom januar 1981 og desember 1982. Nesten en femtedel av disse ble produsert i oktober 1981. Omkring 1 000 1982-modeller ble produsert mellom februar og mai 1982, og etter at Consolidated International kjøpte fabrikken ble serienummeret på alle disse modellene endret slik at de skulle fremstå som 1983-modeller. Disse hadde opprinnelig numre 10xxx, 11xxx og 12xxx, som ble endret til 15xxx, 16xxx og 17xxx.
Høyrestyrte modeller
Til tross for at DeLorean ble produsert i Nord-Irland var bilmodellen primært tiltenkt det amerikanske markedet. Derfor var alle produksjonsmodeller venstrestyrte og designet for bruk på høyre side av veien, noe som begrenset populariteten på det britiske markedet samt i Australia, New Zealand og Japan. Selskapet Wooler Hodec konverterte venstrestyrte eksemplarer til høyrestyrte på lisens fra fabrikken, men kun 23 slike ble noensinne produsert i tre ulike omganger.
De første hadde sort interiør og manuell girkasse, og var tidlige prototyper for å evaluere endringene nødvendig for å bygge høyrestyrte biler. Kvaliteten var sterkt varierende, og flere av disse bilene ble destruert. Biler med chassisnummer 510, 752 og 758 eksisterer fortsatt.
Den andre omgangen med biler ble utstyrt med grått interiør. Alle ble registrert og benyttet av fabrikksansatte i Nord-Irland med registreringsnumrene AXI 1697, AXI 1698 og AXI 1699. Disse tre bilene, med chassisnumre 5565, 5592 og 5638, er ganske annerledes fra de andre høyrestyrte modellene. Disse bilene hadde utstyrsnivået «Eurospec», som betød andre baklykter, takmontert radioantenne, mindre sideblinklys, ingen markeringslys, tåkelysbryter og doble bremsekraftforsterkere samt manglende katalysator og lambdasonde, da dette ikke var påbudt i Storbritannia (i motsetning til i USA). Disse bilene var i bunn og grunn en ny omgang testbiler. Bilen med registreringsnummer AXI 1697 ble benyttet av Don Lander, fabrikksdirektøren, og fikk også montert turbolader. Bilen med registreringsnummer AXI 1699 ble sagt å være bygget for John DeLoreans personlige bruk mens han oppholdt seg i Nord-Irland.
Den siste omgangen med høyrestyrte biler var utstyrt med sort interiør og manuell girkasse, med ett unntak. Disse modellene hadde chassisnumrene mellom 12171 og 12181 samt 12199. Ett eksemplar ble produsert med automatgirkasse og sort interiør (chassisnummer 12175). I tillegg ble det produsert ytterligere to eksemplarer med manuell girkasse og grått interiør, med chassisnummerne 11382 og 16242.
Av de 20 høyrestyrte bilene nevnt over ble tre utstyrt med automatiske girkasser, de øvrige hadde manuell girkasse.
Konstruksjon
DMC-12 er utstyrt med en rekke uvanlige konstruksjonsdetaljer, blant annet måkevingedører, ulakkert karosseri i rustfritt stål og midtmontert motor.
Karosseri
DMC-12s karosseri var designet av Giorgetto Giugiaro hos ItalDesign, og ble produsert i børstet stål. Bortsett fra tre eksemplarer, som ble dekket med 24 karats gull, forlot alle bilene fabrikken i ulakkert stand. Det eksisterer lakkerte biler, men disse ble lakkert etter at bilen ble solgt. I tillegg ble det produsert flere hundre eksemplarer ment for togarbeidere, der stålpanelene ble bygget ut med sorte glassfiberpaneler. Disse bilene kalles ofte «black cars» (engelsk for «sorte biler»), og ble aldri markedsført eller tilbudt for åpent salg. Eventuelle riper i karosseriet kan fjernes med en hard børste (ikke av jern, da en slik kan legge igjen jernpartikler i karosseriet som ruster og blir misfarget) eller sandpapir. Stålpanelene er montert i en ramme av glassforsterket plast (GRP, glassfiber), som igjen er montert i et chassis basert på Lotus Esprit-plattformen.
Understell
DMC-12s understell ble hovedsakelig basert på Lotus Esprit, med uavhengig hjuloppheng på alle fire hjul. Da bilen ble utviklet var kjøreegenskapene svært gode, og dette var også blant kjernevirksomheten til Lotus, som deltok i utviklingen. Før lanseringen endret amerikanske myndigheter sine krav til blant annet høyden på støtfangerne, noe som førte til at understellet måtte endres og bilen måtte være høyere enn den var designet for. Dette hadde en negativ effekt på bilens kjøreegenskaper, og mange eiere har i senere tid erstattet eller modifisert hjulopphenget foran slik at bilen har høyden den opprinnelig ble designet for.
Bilene ble utstyrt med aluminiumsfelger i dimensjonen 6x15" foran og 8x15" bak og påmontert Goodyear-dekk. Alle fire hjul hadde skivebremser med 10" skiver foran og 10,5" skiver bak.
Ytelser
John DeLorean ønsket opprinnelig en motor med omkring 200 hestekrefter, men tok til slutt til takke med 170 hk. På grunn av amerikanske utslippskrav måtte blant annet en katalysator monteres før bilen kunne godkjennes for salg, og dermed ble effekten dramatisk redusert, til omkring 130 hestekrefter. Dette effekttapet, sammen med de tvungne endringene på bilens understell, sørget for at den amerikanske versjonen av bilen ble ansett som skuffende. DeLoreans salgslitteratur hevdet at bilen klarte 0-100 kilometer i timen på 8,8 sekunder, noe som ville ha vært en god tid, mens magasinet Road & Track målte bilen til 10,5 sekunder.
Mål og vekt
Hentet fra norsk vognkort
Pris
En ny DMC-12 var priset til 25 000 dollar ($650 ekstra med automatisk girkasse), eller rundt 62 300 i 2007-dollar (omkring 373 000 kroner). Selskapet hadde lange ventelister med kunder som var villige til å betale inntil $10 000 over listepris, mens det etter kollapsen i selskapet var mulig å kjøpe de resterende bilene for langt under listeprisen.
DMC-12 var kun tilgjengelig med to valgmuligheter når det gjaldt fabrikkmontert utstyr; manuell girkasse (ingen ekstra kostnad) eller automatisk girkasse ($650 ekstra), samt valget mellom grått og sort interiør. I tillegg hadde de ulike forhandlerne en lang liste over ekstrautstyr, blant annet biltrekk ($117), gulvmatter ($84), sorte dekorstriper ($87), grå dekorstriper ($55), bagasjestativ ($269). Listen over standardutstyr omfattet blant annet karosseripaneler i rustfritt stål, måkevingedører, skinnseter, luftkondisjonering, AM/FM-radio med kassettspiller, elektriske vinduer, sentrallås, elektriske sidespeil, tiltratt, tonede ruter og vindusviskere.
Produksjonsendringer
Det var ingen årlige oppgraderinger på bilmodellene, men det ble allikevel gjennomført flere endringer i løpet av produksjonstiden. John DeLorean mente modellår var en gimmick fra bilprodusentene for å selge flere biler, og i stedet for å gjøre store endringer mot slutten av et modellår implementerte DeLorean endringene midt i året. Dette resulterte i at det ikke var noen klar forskjell på 1981, 1982 og 1983-modeller, men at endringene derimot var små og skjedde gradvis i løpet av produksjonen. Den mest tydelige av disse endringene var utformingen av bilens panser.
Andre endringer
John DeLorean var 193 cm høy, og utviklet bilen slik at en person på hans høyde kunne sitte komfortabelt. Lukking av dørene ble forenklet for kortere personer ved montering av stropper, som fra introduksjonen kunne kjøpes som ekstrautstyr og monteres til de originale dørhåndtakene. Fra sent i 1981 av ble alle biler levert med integrerte lukkestropper.
Selv om designet på DeLoreans felger forble uendret ble alle felgene tidlig i 1981 lakkert grå. Disse ble levert med matchende senterkopper med uthevet DMC-logo. Tidlig i 1981 ble dette endret til polerte felger med senterkopp i sort, hvor den uthevede logoen ble lakkert i sølv.
De første 2 200 bilene var utstyrt med antenne integrert i frontruten. Denne typen antenne viste seg å ikke fungere tilstrekkelig godt, og dermed ble en vanlig antenne montert i forskjermen. Fordi dette resulterte i et hull i det rustfri stålet ble antennen igjen flyttet, denne gangen til bak på bilen, og elektriske antenner ble montert under luftinntaket bak vinduet på førersiden.
De små solskjermene hadde vinyl på én side og stoff på den andre. Opprinnelig var disse montert slik at stoffsiden var synlig når disse ikke var i bruk, men sent i 1981 ble dette endret slik at vinylsiden var synlig.
Spesialmodeller
Flere spesialmodeller av DMC-12 har blitt produsert i årenes løp, den kanskje mest kjente er tidsmaskinen fra filmtrilogien Tilbake til fremtiden. Her ble PRV-motoren byttet ut med Porsche-motorer, og totalt seks biler ble bygget for innspillingen.
Én av flere DeLorean prototyper eksisterer fortsatt, og har nylig blitt totalrestaurert av DeLorean Motor Company of Florida. Det har også blitt oppdaget en rekke «testbiler» i senere år, som man opprinnelig trodde var destruert. Én bil som ble brukt til verdenslanseringen i 1981 ble i 2003 funnet i en låve i Nord-Irland, og er under restaurering.
Kun 23 høyrestyrte eksemplarer ble produsert ment for det britiske markedet.
I en julekampanje i 1981 hadde DeLorean planer om å selge 100 eksemplarer belagt med 24 karats gull i samarbeid med American Express. Disse skulle selges for 85 000 dollar hver til American Express' gullkortkunder, men kun to eksemplarer ble solgt. En av disse ble kjøpt av Roger Mize, president i Snyder National Bank i Texas, og var utstilt i bankens lokaler i over 20 år før den ble lånt ut til Petersen Automotive Museum i Los Angeles. Den har sort interiør og automatisk girkasse.
Det andre gullbelagte eksemplaret befinner seg i National Automobile Museum i Nevada, USA. Bilen er den eneste av de tre eksisterende gullbelagte bilene med manuell girkasse.
Den tredje gullbelagte bilen ble montert sammen i 1983 av reservedeler som ble funnet på fabrikkens lager etter konkursen. Denne bilen ble først vunnet i en loddtrekning, og eies i dag av en privatperson i Maryland som har lagt den ut for salg.
DeLorean biler i Norge
Den eneste DeLorean som er registrert som ny i Norge ble registrert 4 november 1983. Det er i tillegg registrert nærmere 20 andre som er bruktimporterte biler.
Ny produksjon
DMC Houston annonserte den 30. juli 2007 at bilen skal settes i begrenset serieproduksjon i 2008. (Omkring 20 eksemplarer per år.) Disse bilene vil ha en grunnpris på 57 500 amerikanske dollar (omkring 345 000 kroner) og være bygget på rammer i rustfritt stål.
DeLorean Motor Company venter på en lovendring i USA som gir mindre bilfabrikker muligheten til å produsere et begrenset antall ferdige replika motorkjøretøyer, som ligner utseendet til biler produsert for 25 år siden, ute at produsenten må følge de samme reglene som et selskap som produserer millioner av biler. Kjøretøyene må oppfylle gjeldende Clean Air Act standarder for årsmodellen de produseres. Den nye loven vil tillater bilprodusenten med lavt volum å oppfylle standardene ved å installere en motor og utslippsutstyr produsert av en annen bilprodusent (GM, Ford, etc.) for en lignende EPA-sertifisert kjøretøykonfigurasjon. DeLorean Motor Company jobber med å finne en motorleverandør. Det finnes en rekke hindringer før produksjonen kan starte, og de er fortsatt tidlig i denne prosessen (i 2021) med å bestemme mulighetene for å gå videre.
DeLorean i populærkultur
Under stiftelsen av selskapet forhandlet John DeLorean med en rekke kjente personer om å delta i promotering av bilmodellen og selskapet. TV-programlederen Johnny Carson investerte i selskapet og fikk en DMC, og kjente eiere av DeLorean-biler var blant andre Matthew Reilly, Patrick Swayze, Bobby Allison og Chevy Chase.
DMC-12 deltok i en rekke filmer og TV-programmet, kanskje først og fremst filmtrilogien Tilbake til fremtiden, der en DeLorean ble bygget om til tidsmaskin av den eksentriske professoren Dr. Emmett Brown. Grunnen til at denne ble valgt til tidsmaskin ble forklart av Dr. Brown i den første filmen; «Slik jeg ser det: Når man først skal bygge om en bil til en tidsmaskin, hvorfor ikke gjøre det med stil?». Seks eksemplarer ble benyttet i innspillingen av filmene.
Mye på grunn av populariteten etter disse filmene har DeLorean deltatt i en rekke andre sammenhenger senere, både i TV-programmer, filmer, sangtekster og videospill.
Eksterne lenker
デロリアン
Holger Lissner
Holger Lissner (født 15. juli 1938 i Rynkeby) er en dansk prest og salmedikter.
Biografi
Han har blant annet vært høyskolelærer i Løgumkloster i perioden 1971–79 og prest i Sønder Bjert i perioden 1980–2003.Lissner ble pensjonert i 2003.
Slangerup
Historie
Slangerup omtales allerede som kjøpstad i 1252 og bevarte kjøpstadsrettighetene inntil 1809, men byen er antagelig enda eldre. Saxo har nevnt Slangerup i sin krønike. Man antar at navnet kommer fra en viking som bodde her først, Slangir. Andre leddet er en sammentrekning av «thorp», en samling av hus.
Holger Lissner
Biografi
Holger Lissner har arbeidet mye med salmer, både som salmedikter og som (med)utgiver av samlinger av nye salmer og av korverker. Han har også skrevet de gjendiktninger av gudstjenestens ledd, som inngår i «Spillemandsmessen», en gudstjeneste med dansk spillemannsmusikk.
Seksuelt overførbar infeksjon
En seksuelt overførbar infeksjon (SOI) er en infeksjon der smittematerialet kan overføres ved seksuell kontakt. Tidligere kalt seksuelt overførbare sykdommer, kjønnssykdomer eller veneriske sykdommer. I 1999 anbefalte Verdens helseorganisasjon at betegnelsen seksuelt overførbare infeksjoner erstattet de tidligere, siden den også omfatter asymptomatiske infeksjoner.
Holger Lissner
Biografi
I Norge er han kjent for adventssalmen «Nå tenner vi vår adventskrans» som står i Norsk Salmebok, og for vinnersalmen i den europeiske "Reformation Song Contest 2015", til musikk av Åshild Watne.
Slangerup
Historie
I nyere tid er byen kjent for Danmarks første privatfinansierte jernbane, København-Slangerup-banen, som åpnet i 1906. Banen ble overtatt av staten i 1948, men allerede i 1954 ble strekningen mellom Farum og Slangerup nedlagt. Danmarks første bussrute gikk mellom København og Slangerup og ble startet i 1904. Men først på midten av 1900-tallet begynte byen å vokse, fra 1950 til 1975 ble innbyggertallet firdoblet, fra 1500 til 6000.
Holger Lissner
Utgivelser
Holger Lisner har blant annet gitt ut:
Salmer
Holger Lisner er i Den Danske Salmebog representeret med følgende originale salmer og dessuten med en rekke oversettelser:
I Norge er hans salmer med i Den norske kirkes tre siste salmebøker; Norsk Salmebok (1985), Salmer 1997 og Norsk salmebok 2013.
Kjelsås Bruk
Kjelsås Bruk var en stor spiker- og ståltrådfabrikk med kraftstasjon som ble etablert i 1855 ved Akerselvas øverste vannfall; Frysjafossen på Kjelsås i Oslo. Da var alle vannfall langs Akerselva utnyttet til industriproduksjon. Grunnlegger og første eier var kjøpmann I. H. Schmelck. Bedriften ble kjøpt av O. Mustad i 1884. Mustad bygget et valseverk og produserte blant annet flatstål til spikerproduksjon.