cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael Moore
Privatliv
Magasinet Time utnevnte Moore i 2005 som en av de hundre mest innflytelsesrike mennesker i verden. I 2005 opprettet Moore den årlige filmfestivalen i Traverse City i Michigan, og i 2009 var han med på å opprette en komediefestival i samme by. Han har også bidratt sterkt i oppussingen av det historiske delstatsteateret i byens sentrum.
Karriere
Moore hoppet av undervisningen ved Universitetet i Michigan–Flint etter sitt første år (hvor han skrev for studentenes avis The Michigan Times). 22 år gammel grunnla han den alternative ukeavisen The Flint Voice, som snart skiftet navn til The Michigan Voice, da den nå også dekket hele delstaten. I 1986 ble han redaktør for Mother Jones, et liberalt politisk magasin, og flyttet til California. Og The Michigan Voice ble nedlagt.
Etter fire måneder ved Mother Jones, ble Moore oppsagt. Matt Labash ved The Weekly Standard sa at årsaken var at han nektet å trykke en artikkel av Paul Berman som var kritisk til Den sandinistiske frigjøringsfront og deres forhold til menneskerettigheter i Nicaragua. «Artikkelen var direkte feilaktig og den verste formen for nedlatende drittprat. Du kunne ikke engang lese ut av den at USA hadde vært i krig med Nicaragua i de siste fem årene.» Moore var overbevist om at Mother Jones ga ham sparken fordi utgiveren nektet ham å skrive en artikkel om at General Motors la ned fabrikker i hans hjemby Flint. Han svarte ved å plassere den permitterte arbeideren Ben Hamper (som også skrev for magasinet på denne tiden) på omslaget av Mother Jones, noe som førte til at han ble oppsagt. Moore saksøkte arbeidsgiveren sin for ulovlig oppsigelse, og saken ble løst ved et utenomrettslig forlik på 58 000 dollar. Dette ga ham startpenger til sin første film Roger og jeg.
Forfatterskap
Moore har skrevet eller vært med på å skrive åtte sakprosabøker, hovedsakelig på lignende emner som hans dokumentarfilmer. Dumme hvite menn (2001) er tilsynelatende en kritikk av amerikansk innenriks- og utenrikspolitikk, men ved Moores egen bedømmelse er det også «en bok om politisk humor.» En annen bok, Dude, Where's My Country? (2003), på norsk kalt for Hjelp, hvor er landet mitt? (2004) er en granskning av familien Bushs forhold til de kongelige i Saudi-Arabia, Osama bin Ladens innflytelsesrike familie, og energiindustrien. Boken er en gjennomgang av grunnlaget for krigen mot Irak og han angriper også internasjonale selskaper, toppsjefer som har svindlet seg til millioner av sparepengene til sine ansatte og utleverer lovgivere som har fratatt borgerne sine sivile rettigheter med landets sikkerhet som alibi. Flere av Moores bøker havnet på bestselgerlistene.
Skuespiller
Moore har hatt en liten andel som skuespiller. Han hadde en støtterolle i filmen Lucky Numbers (2000) som fetter av rollefiguren til Lisa Kudrow og som samtykker å bli en del av en plan utklekket av John Travoltas figur. Han hadde også en cameo (innhopp) i sin egen film Canadian Bacon som anti-kanadisk aktivist. I 2004 hadde han en liten rolle som nyhetsjournalist i The Fever som hadde Vanessa Redgrave i hovedrollen.
Fjernsyn
Mellom 1994 og 1995 regisserte han og var vert i BBCs TV-program TV Nation som fulgte formatet til et vanlig nyhetsprogram, men som dekket emner som slike nyhetsprogrammer gjerne unngår. Serien ble sendt på BBC2 i Storbritannia og ble vist på NBC i USA i 9 episoder og på nytt i 8 episoder på Fox i 1995.
Albert McCaffrey
Albert John «Bert» McCaffrey (født 11. april 1894, død 15. april 1955) var en canadisk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1924 i Chamonix.
McCaffery ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på Toronto Granites som representerte Canada under OL-turneringen. Det canadiske laget vant turneringen overlegent, de vant alle fem kampene. De vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 85-0; Tsjekkoslovakia 30-0, Sverige 22-0 og Sveits 33-0. I semifinalen beseiret de Storbritannia med 19-2 og i finalen USA med 6-1. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag (Torono Granites) var Cyril Slater, Reginald Smith, Harry Watson, Harold McMunn, Dunc Munro, Beattie Ramsay, Jack Cameron og Ernie Collett.
Michael Moore
Fjernsyn
Hans andre store serie var The Awful Truth («Den fryktelige sannhet») som viste satiriske aksjoner mot store multiselskaper og politikere. Det ble vist på Channel 4 i Storbritannia og på Bravo i USA i 1999 og 2000. Moore vant Hugh M. Hefners First Amendment-pris som produsent og vert for The Awful Truth og ble i pristildelingen beskrevet som «skandalejeger, forfatter og dokumentarfilmmaker».
Ytterligere en serie i 1999, Michael Moore Live, ble kun sendt i Storbritannia på Channel 4, selv om den ble sendt fra New York. Dette showet hadde tilsvarende format som The Awful Truth, men hadde også telefonsamtaler og direkte vågestykker hver uke.
Musikkvideoer
Moore har regissert flere musikkvideoer, inkludert to for Rage Against the Machine for sangene fra albumet The Battle of Los Angeles: «Sleep Now in the Fire» og «Testify». Han ble også truet med arrestasjon i løpet av filmingen av «Sleep Now in the Fire», da den ble tatt opp på Wall Street; byen New York City hadde nektet bandet å spille der, men både bandet og Moore hadde sikret seg føderal tillatelse til å opptre.
Politisk syn
Moores tre bestselgere Downsize This!, Dumme hvite menn (Stupid White Men) og Hjelp, hvor er landet mitt? (Dude, Where’s My Country?) kritiserer USAs innenriks-, utenriks- og sosialpolitikk.
Selv om Moore har blitt kjent for sin politiske aktivisme, avviser han selv betegnelsen «politisk aktivist» ved å hevde at en slik beskrivelse er overflødig som borger i et demokrati: «Jeg og du og alle andre må være en politisk aktivist. Om vi ikke er politisk aktive, opphører det å være et demokrati.» I henhold til John Flesher fra Associated Press er Moore kjent for sin «brennende, venstreorienterte populisme», og publikasjoner som Socialist Worker Online har hyllet ham som «den nye Tom Paine».
Moore var en profilert gjest ved de nasjonale konventene i 2004 til både demokratene og til republikanerne, og han nedtegnet sine inntrykk i avisen USA Today. Han ble kritisert i en tale av den republikanske senatoren John McCain som «en upålitelig filmmaker». Moore lo og veivet med hånden mens republikanerne spottet ham, senere ropte fasttakt «fire flere år». Moore viftet med hånden med sin tommel og finger foran ansiktet, noen folkemengden oppfattet som at han gjorde en «L» med de to fingrene, det amerikanske symbolet for «loser», det vil si taper.
I løpet av september og oktober 2004 talte Moore ved universiteter og høyskoler i vippestatene under hans turne «Slacker Uprising». Det ble delt ut suvenirer som blant annet undertøy til studentene som ga løfte om at de ville benytte sin valgstemme. Et stoppested var Utah Valley State College og det brøt en kamp for hans rett til å tale, noe som igjen førte til debatt og mediaoppmerksomhet. Hendelsene i Utah ble igjen benyttet i dokumentarfilmen This Divided State.
Til tross for at han tidligere hadde støttet Ralph Nader i hans presidentkampanje i 2000, oppfordret Moore den tidligere presidentkandidaten Nader om ikke å stille i 2004 slik at venstresidens stemmer ble delt. På TV-programmet Real Time with Bill Maher knelte Moore og Bill Maher ned foran Nader og tryglet ham om å holde seg utenfor presidentkampanjen.
14. januar 2004 erklærte Moore sin støtte på sin nettside for pensjonerte general Wesley Clarks kampanje for å bli demokratenes presidentkandidat, skjønt Clark trakk seg fra kandidaturet og ga deretter sin støtte til John Kerry. Moore fikk oppmerksomhet ved denne anledningen da han benyttet begrepet «desertør» i omtale av George W. Bush da han introduserte Clark ved demokratenes presidentdebatt i New Hampshire. Da Clark hadde vært seirende debattant ved United States Military Academy, fortalte Moore det leende publikum at «Jeg vet hva dere tenker. Jeg vil se den debatten» mellom Clark og Bush, «generalen mot desertøren!» Moore forklarte at han refererte til utgitte rapporter i flere media, blant annet Boston Globe, som rapporterte at «det er sterke bevis på at Bush ikke tjenestegjorde noen militær tjeneste som var påkrevd da han flyttet fra Houston til Alabama for å arbeide for den amerikanske kampanjen for senatet fra mai til november 1972.»
Den 21. april 2008 ga Moore sin støtte til kampanjen for Barack Obama som president, og hevdet samtidig at Hillary Clintons siste handlinger hadde vært «avskyelige». Moore var en aktiv tilhenger av protesten «Okkuperer Wall Street» i New York City og holdt tale for demonstrantene den 26. september 2011. Den 29. oktober 2011 talte han ved protestmøtet til Occupy Oakland for å uttrykke sin støtte.
Moore lovpriste spillefilmen Django Unchained, og tweetet at filmen «er en av de beste filmsatirer noensinne. En sjelden amerikansk film om slaveriet og opprinnelsen til vår syke rasistiske historie.»
Irma (andre betydninger)
Irma kan ha flere betydninger:
Tenneville
Tenneville er en kommune i provinsen Luxembourg i Belgia. Kommunen består av tre delkommuner: Tenneville, Champlon og Erneuville. Tenneville ligger ved elva Ourthe i de belgiske Ardennene og fjellet Massif de Saint-Hubert på 589 moh.
Toronto Granites
Toronto Granites var et canadisk amatørishockeylag fra Toronto i Ontario.
Laget vant Allan Cup, det canadiske mesterskapet for amatørlag, sesongene 1921/22 og 1922/23. Toronto Granites ble tatt ut til å representere Canada under vinter-OL 1924 i Chamonix.
Under vinter-OL i Chamonix vant laget sine tre kamper i gruppespillet sammenlagt med hele 85-0; Tsjekkoslovakia 30-0, Sverige 22-0 og Sveits 33-0. I semifinalen beseiret de Storbritannia med 19-2 og i finalen USA med 6-1. Canada ble dermed olympiske mestere i ishockey for andre gang, første gang var under sommer-OL 1920 i Antwerpen. De ble også verdensmestere ettersom OL-turneringen i ishockey også var det andre verdensmesterskapet i ishockey.
Spillerne på Canadas OL-lag (Torono Granites) var Cyril Slater, Reginald Smith, Harry Watson, Harold McMunn, Dunc Munro, Beattie Ramsay, Jack Cameron, Ernie Collett og Albert McCaffery, trener Frank Rankin.
Jorunn Aanderaa
Jorunn Aanderaa (født 12. september 1934 i Beitstad) er en norsk forfatter og lyriker.
Liv og virke
Jorunn Aanderaa studerte litteratur og språk. Hun virket noen år som lærer, før hun arbeidet i bokhandel og forlag.
Aanderaa debuterte med diktsamlingen Hansen på jorden i 1966. Bokens undertittel er Et symfonisk dikt, og den grafiske oppstillingen av ord, tegning og typografi står i en meningsfylt sammenheng. I rask rekkefølge kom miniromanen Tidssignalet (1967) og tekstsamlingen Til (1969). Bøkene var eksperimentelle, og fikk blandet mottagelse.
Hennes forfatterskap hadde deretter et langt opphold før utgivelsen av Rat-a-tat-tat!, en samling nye og gamle dikt, i 2012. Boken ble utgitt på Flamme Forlag med etterord ved Eldrid Lunden.
Familie
Jorunn Aanderaa er datter av sogneprest Johannes Aanderaa (1886–1974) og Margrete Refsdal (1889–1975), og søster av forlagsmannen Johs. Aanderaa (1927–1991).
Ischnoscelis cervantesi
Ischnoscelis cervantesi er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (ca. 17 millimeter), langbeint, svart gullbasse uten metallisk glans. Hannene har to utoverbøyde, krokformede, korte horn i pannen. Pronotum er svart, dekkvingene svarte, opphøyde lengderibber.
Utbredelse
Arten er utbredt i sentrale deler av Mexico (Estado de México).
Musikkåret 1699
Musikkåret 1699 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1699.
SAS (programmeringsspråk)
SAS language er et programmeringsspråk som benyttes til statistiske analyser, og som ble skapt av Anthony James Barr ved North Carolina State University. Det kan lese inn data fra regneark og databaser og gi utmatninger i form av statistiske analyser i tabeller, grafer og dokumenter i formatene RTF, HTML og PDF. SAS-kompilatorer kan brukes på Microsoft Windows, Linux, UNIX og forskjellige stormaskiner. SAS System og World Programming System (WPS) er SAS-kompilatorer.
Sultan Qabus-stormoskeen
Sultan Qabus-stormoskeen (arabisk: جامع السلطان قابوس الأكبر‎, DMG: Ǧāmiʿ as-Sulṭān Qābūs al-akbar) er hovedmoskeen i Sultanatet Oman. Den ble bygget i 2001 og ligger i hovedstaden Muskat. Den regnes som et av de viktigste byggverkene i Oman og er også blant verdens største moskéer.
Bygging av moskeen ble vedtatt av sultan Qabus i 1992. Etter en begrenset konkurranse for byggeprosjektet startet byggingen i 1995. Det tok seks år og fire måneder å ferdigstille moskeen. Åpningsseremonien ble holdt i 2001. Moskeen er oppkalt etter herskeren som stod for byggingen. Moskeen med sine omkringliggende hager og åpne plasser dekker et område på fire hektar (cirka 416,000 m2). Hele komplekset er bygd av 300 000 tonn indisk sandstein og består av et stort bønnerom for menn, et mindre bønnerom for kvinner, to store bueganger (riwaq), et islamsk informassjonssenter med bibliotek og fem karakteristiske minareter, fire med en høyde på 45,5 meter og en hovedminaret på 90 meter. Disse skal symbolisere de fem søylene i islam. Kuppelen rager 50 meter over gulvet i bønnehallen.
Det cirka 74,4×74 m store hovedbønnerommet for menn (musalla) har plass til mer enn 6,500 troende, mens kvinnenes bønnerom har plass til 750 troende. I tillegg har den åpne plassen utenfor selve moskéen plass til 8 000 troende i bønn, og det finnes også ekstra plass i den innvendige borggården og buegangene. I alt kan opp til 20,000 troende be samtidig.
Sofie Tollefsbøl
Sofie Tollefsbøl (født i 1994 ) er en norsk jazzmusiker, låtskriver, vokalist i det norske soulfunkband Fieh. Tollefsbøl er også med i duoen xoxoplanetgirl sammen med Sofie Wang, og har gitt ut musikk som soloartist under navnet Midisofi.
Hun er fra Eina i Vestre Toten, og har gått musikklinja på Gjøvik videregående skole og deretter studert ved Musikkhøgskolen i Oslo.
Tollefsbøl ble kjent gjennom programposten Urørt på NRK P3 i 2014 med låta «My My My». Hun var medlem i et band som heter Sleeping Deep med medlemmer fra Toten, Lillehammer og Valdres. Hun startet soulfunkbandet Fieh med Ola Øverby på trommer og Andreas Rukan på bass. Etter hvert fikk bandet flere medlemmer.
Robinsonekspedisjonen sesong 3
Robinsonekspedisjonen sesong 3 var den tredje sesongen av Robinsonekspedisjonen med sesongpremie 9. september 2001, mens finalen ble sendt 2. desember samme år. Programleder var Christer Falck.
Det var ca 6000 som søkte om å få delta denne sesongen. Det var tre finalister denne sesongen. Til forskjell fra andre sesonger gikk avstemningen direkte slik at seerne kunne stemme på de tre finalistene. Seernes stemmer skulle telle 1/3-del (220 000 seere avga stemme).
Direktesendinger
I denne sesongen sendte TV3 et ukentlig direktesendt tilleggsprogram kalt Robinson direkte. Programleder var Nils Ole Oftebro, og med seg som faste paneldeltakere hadde han de tidligere Robinson-deltakerne Ole André Sivertsen, Ihne Vagmo og Truls Pedersen. Christer Falck stod for konkurransestuntene i serien.
I dette programmet skulle seerne få større innblikk i seriens konsept samt møte søndagens utstemte deltager i studio. Det direktesendte programmet gjorde det for første gang mulig for seerne å påvirke hvem av finalistene som skulle vinne Robinsonekspedisjonen ved hjelp av telefonstemmer.
Seertall
Sesongpremieren ble sett av 384 000, mens finalen ble sett av 468 000. Sesongen som helhet hadde et snitt på 356 000 seere.
Finalen
I de utslagsgivende konkurransene i finalekonkurransene står kampen mellom fire deltakere: Mia Martinsen, Anders Dahle, Trude Helen Hole og Per Morten Aaserud.
Det første de skal igjennom er balansekonkurransen, der vinneren er sikret en plass i storfinalen. Etterhvert som tiden gikk forsvant en og en stokk fra platået hvor de 4 deltagerne stod. Etter en time var det bare en stokk igjen. Anders røk etter 1 time og 25 minutter. Etter 5 timer ble stokken kuttet enda tynnere, fra 9 til 5 cm. Deltakerne fikk holde i en pinne idet stokken ble kuttet tynnere, men rett etter at de ble bedt om å slippe den falt Mia i vannet. Trude ble den siste som falt i vannet, men før det hadde Per Morten og Trude inngått en avtale om å dele pengene i en eventuell finale. Trude sikres plass i storfinalen.
Per Morten avslører at han selv og Trude har hatt en avtale siden midt i ekspedisjonen om at begge skulle prøve å komme så langt som mulig og at de skulle dele pengene dersom en av dem vant. I konkurransen litt senere spør Christer om det er noe avtale mellom Per Morten og Trude, da forteller Trude historien om at de planla et bokprosjekt og noe av pengene som en av de eventuelt skulle vinne skulle brukes til dette.
Christer avslører at de to andre skal kjempe om en 3.-plass i finalen. Først skal de to kjenne igjen klær som de andre deltakerne har hatt med seg på øya, før de får se videoklipp av deltakere som prater om hverandre, de skal kjenne igjen hvem de prater om. Christer avbryter konkurransen fordi Per Morten hvisker svaret før han skriver ned noe annet. Mia blir derfor den tredje personen i finalen. Når de andre får vite hva Per Morten har gjort, syntes de at dette er helt høl i hodet. Anders tror at Per Morten nå skal påvirke de andre deltakerne til å gi Trude stemmer i finalen slik at han selv blir sikret halvparten av pengepremien på 250 000 kroner.
Etter dette ankommer de åtte siste utstemte deltakerne til øyrådet der de skal være med å avgjøre hvem som skal bli årets robinson av de tre. Alle de tre blir spurt om deling av pengepremier, Trude forteller at avtalen med Per Morten er borte på grunn av Per Morten sin dårlige innsats i den siste konkurransen. Anders forteller om avtalen med Gert. Stemmeurnen blir så sendt hjem i en kiste som låses med 8 låser, hver nøkkel blir delt ut til hver av de gjenværende deltakerne i øyrådet. Christer forteller deretter at vinneren skal kåres i studio på direkten om 23 uker. I det Christer sier det, blir seerne satt over til studio i Oslo. I studio må Per Morten forklare de siste avtalene som ble gjort noen dager før finalen. Per Morten forteller at han syntes det var feil av produksjonen (Christer) å fortelle de andre om avtalen. Dette skulle holdes hemmelig.
I studio spør Nils Ove alle finalistene noen spørsmål. Mia får på pukkelen fordi hun har vært for slapp på øya, men Mia mener fortsatt at hun er en verdig vinner. Anders forteller om ærligheten sin og er overrasket over at det ikke er kommet frem mer dritt fra Anders til andre deltakerne. Anders rekker også å legge inn en unnskyldning til Erik midt under sendingen.
Haruka Enomoto
Haruka Enomoto (født 14. september 1996) er en japansk stuper.
Robinsonekspedisjonen sesong 3
Finalen
Kisten blir båret inn i studio og deltakerne låser opp hver sin lås. Stemmene tas frem og det blir avslørt hva de har stemt.
Mia og Trude får like mange stemmer og derfor blir det opp til seerne å avgjøre resultatet. Det er bare seere fra region vest, nord og øst som kan ringe inn. Alle regionene gir Mia flest stemmer og derfor blir hun årets Robinson og får premien på 250 000 kroner.
MC5
MC5 (Motor City Five) var et amerikansk hard rock-band som ble dannet i Lincoln Park i Michigan i 1964 og var aktive fram til 1972. Bandet spilte også blues-rock, psychedelic rock, rock and roll og garage rock. Bandets sympatier og bånd til ytre venstre i politikken og tekster som gikk mot det etablerte samfunnet ble en prototype for den senere punken. Bandet bestod av Wayne Kramer og Fred «Sonic» Smith på gitar Michael Davis på bassgitar, Dennis Thompson på trommer og Rob Tyner som vokalist.
MC5 hadde en lovende start på karrieren, noe som gjorde at de kom på framsiden av Rolling Stone i 1968, før debutplaten var innspilt. De fikk fort et rykte som et energisk liveband, og en av deres konserter ble tatt opp og utgitt som den kritikerroste platen Kick Out The Jams. Bandets karriere var kort, men kun få år etter at de ble oppløst, ble MC5 ofte oppgitt som ett av de viktigste amerikanske hardrockbandene fra denne perioden: de tre albumene de gav ut blir regnet som klassikere, og sangen «Kick Out The Jams» blir jevnlig spilt inn på nytt av andre band.
De tidlige årene
MC5s opphav kan bli sporet tilbake til vennskapet mellom gitaristene Wayne Kramer og Fred Smith, som hadde vært venner siden tenårene. De var begge fan av R&Bmusikk, blues, Chuck Berry, Dick Dale, Ventures og det som senere skulle få navnet garage rock. Begge to dannet sine egne band (Smith's Vibrationes og Kramer's Bounty Hunters). Da de andre medlemmene etterhvert sluttet på grunn av college eller arbeid, ble de mest engasjerte medlemmene igjen og slo seg sammen. De ble populære nok i Detroit til at medlemmene kunne slutte i deltidsjobbene de hadde ved siden av bandet, og leve av bandet.
Kramer mente de trengte en manager, noe som førte ham til Rob Derminer, som var noen år eldre enn de andre, og var tungt inne i hipstermiljøet i Detroit, og byens røde politiske miljø. Derminer kom egentlig på audition i bandet som bassist, men man innså fort at han var bedre som vokalist. Han levde ikke opp til standardene for frontfigurer i band på denne tiden, men han hadde en vinnende scenepersonlighet og en kraftig barytonstemme som gav assosiasjoner til soul- og gospelmusikk. Derminer tok navnet Rob Tyner, og kom opp med navnet MC5 for bandet. MC5 skulle reflektere at bandet kom fra Detroit, da det var en forkortelse for Motor City Five, noe som svakt minnet om navnene på kjente motorsportarrangement som var populære på den tiden.
Smith og Kramers økende interesse for frijazz ble også merkbar i musikken, gitaristene var inspirerte av artister som Albert Ayler, Archie Shepp, Sun Ra og John Coltranes siste periode, og de prøvde å imitere den musikken de hørte på. MC5 var og oppvarmingsband på noen konserter av Sun Ra i Midtvesten. Kramer og Smith var også lett inspirerte av Sonny Sharrock, en av de få elektriske gitaristene som drev med frijazz, og de utviklet til slutt en spesiell stil, der de utfylte hverandre på en måte man ikke hadde hørt før. Kramers soloer var preget av tung bruk av vibrato, mens Smiths rytmer var preget av en eksplosiv energi.
Under John Sinclairs ledelse, ble MC5 snart involvert i venstrevridd politikk. Sinclair var aktiv i White Panther Party og i tidsskriftet Fifth Estate. I starten av karrieren hadde MC5 et provoserende sceneshow, der de kom på scenen bærende på uladde rifler, og når konserten nådde sitt høydepunkt ville en skjult skarpskytter «skyte» Tyner. Bandmedlemmene brukte alle LSD og marihuana.
Suksess i Detroit
Ved å spille nesten hver kveld i Detroit, fikk MC5 fort et rykte for sitt høyenergiske show og store fanskare som fulgte med dem, og de solgjte jevnlig ut saler som tok tusen tilskuere og mer. Rockeskribenten Robert Bixby sammenlignet MC5s musikk med «en katastrofisk naturkraft som bandet såvidt klarte å kontrollere», mens Don McLeese noterte seg at MC5-fansen sammenlignet følelsen etter en konsert med det man opplevde etter gatekamper eller en orgie.
Debutsingelen ble utgitt på Trans-Love Energies tidlig i 1968, og bestod av to originalsanger: «Borderline» og «Looking at You». Førstepressingen av platen ble utsolgt i løpet av noen få uker, og ved årsskiftet hadde man solgt flere tusen eksemplarer av singelen.
Samme sommer dro MC5 på turne på østkysten av USA, noe som ble en stor suksess for bandet. Ofte fikk de mer oppmerksomhet enn mer kjente band de skulle varme opp for. McLeese skriver at når de varmet opp for Big Brother and the Holding Company krevde publikum jevnlig mange ekstranummer av MC5, og i en serie konserter fikk MC5 mye mer respons enn stjernebandet Cream. Denne turneen på østkysten var også bakgrunnen for at de kom på coveret av Rolling Stone, og ble lovprist inne i bladet, og den fikk dem også i kontakt med den radikale gruppen Up Against the Wall Motherfuckers.
MC5 ble det ledende bandet i en fremvoksende hardrockscene, og fungerte som mentorer for andre band fra det sørøstlige Michigan som The Stooges og Up, og store plateselskaper viste interesse for bandet. I heftet som følger med en nyutgave av The Stooges' debutalbum blir det fortalt at Danny Fields fra Elektra Records kom til Detroit for å se MC5. Av Kramer ble han anbefalt å se Stooges, og ble så imponert at han endte opp med å gi platekontrakt til begge bandene i september 1968. De ble med dette de første hardrockgruppene som fikk kontrakt med Elektra.
Kick out the Jams
MC5 fikk nasjonal oppmerksomhet med sitt første album Kick Out the Jams. Platen ble tatt opp live 30. og 31. oktober 1968 i Grande Ballroom i Detroit. Et live debutalbum var, da som nå, helt uvanlig, men sjefene i Elektra, Jac Holzman og plateprodusenten og lydteknikeren Bruce Botnick, innså at MC5 var på sitt beste når de spilte for et publikum. Den første sangen, en versjon av R&B standarden «Ramblin' Rose» har vokal av Kramer før Tyner kommer og blir med gruppen på scenen. Platen inneholder sanger som protopunkklassikerne «Kick Out the Jams» og «Rama Lama Fa Fa Fa», sangen «Starship» (Som blir delkreditert Sun Ra, fordi teksten delvis kommer fra et dikt av Sun Ra.), og en utvidet versjon av John Lee Hookers «Motor City is Burning» hvor Tyning lovpriser rollen Black Panther-skarpskyttere spilte i opptøyene i Detroit i 1967. Platen blir oftest regnet som et av de beste rock and roll opptak. Kritikeren Mark Deming kaller det et av de mest energiske konsertalbum som noen gang er lagd.
Bandet skapte også politiske kontroverser, ved å opptre rett før det brøt ut opptøyer i sammenheng med Det demokratiske partis landsmøte i Chicago i 1968. Konserten er også bemerkelsesverdig på grunn av hvor lenge MC5 spilte. I et interjuv som er med i dokumentaren Get Up, Stand Up, sier Kramer at mange band egentlig skulle spille på en dagslang konsert, men bare MC5 spilte til slutt. Av de andre som skulle spille, sier Kramer, møtte bare Neil Young opp, men på grunn av at det var kaos rundt landsmøtet, kom han seg aldri på scenen.
Ifølge Kramer, var bandet på denne tiden politisk påvikret av Fred Hamptons «interkommunalisme» og Black Panthers.
Hudson's, en butikkjede med base i Detroit, nektet å ta inn Lick Out The Jams på grunn av grov språkbruk på platen. MC5 svarte med å sette inn en helsides annonse i magasinet Fifth Estate. Annonsen inneholdt ordene «Fuck Hudson's!» og logoen til bandets plateselskap, Elektra.
Som svar på dette, trakk Hudson's alle plater fra Elektra fra sine butikker. Dette var et tungt slag for Elektra, da deres avdeling for klassisk musikk, Nonesuch Records, bare kunne drives på grunn av overskuddet de tjente på populærmusikk, og Hudson's stod for en stor andel av dette salget. Elektra avsluttet på grunn av dette kontrakten med bandet.
Back in the USA
Mottagelsen var også nå blandet og salget gikk moderat. Heller ikke turneene ble så godt mottatt som tidligere. Dette skyltes delvis at bandet var svært slitne av et fullpakket turneprogram og økende narkotikabruk.
Bandet hadde og blitt uvenner med Sinclair, og gjorde seg bemerket med sitt fravær da det i desember 1971 ble arrangert en marsj til støtte for Sinclair som satt fengslet for å ha hatt marihuana.
High Time
Gruppens tredje album, High Time, ville også vise seg å være viktig for 1970-årenes hard-rockband som Aerosmith og Kiss. Albumet ble dårlig promotert, og det solgte elendig, men platen var den som fikk best anmeldelser da den kom ut av alle bandets plater. MC5 hadde på denne platen selv kontroll over mye av det kreative, og var veldig fornøyde med resultatet. På platen opplevde man at bandet prøvde seg på lengre, mer eksperimentelle stykker, som «Future/Now» og den Sun-Rainspirerte «Skunk (Sonically Speaking)».
Slutten av karrieren
Både Back in the USA og High Time påførte Atlantic Records tap, noe som førte til at selskapet droppet bandet.
13. februar 1972, forlot Michael Davis bandet. Han var da avhengig av heroin, og ble bortimot tvunget til å slutte av de andre. De resterende medlemmene spilte inn tre nye sanger – «Gold», «Train Music» og «Inside Out» – i London kort tid etter. Disse sangene ble spilt inn til lydsporet ti filmen Gold. Dette skulle bli bandets siste opptak
Bandet haltet videre en stund til, etterhvert redusert til kun Kramer og Smith som turnerte og spilte sammen med lokale band, på konserter der de spilte like my R&B-covere som originalt MC%-materiale.
Erik Solbakken (1943)
Erik Solbakken (født 1943, død 1997) var en norsk filmregissør. Han startet som kortfilmregissør. Solbakkens debut som spillefilmregissør var Kimen (1974) basert på Tarjei Vesaas' roman med samme navn. Deretter fulgte Vårnatt (1976) etter Vesaas' roman med samme navn og Rallarblod (1979) etter Kristofer Uppdals roman Dansen gjennom skuggeheimen. Han laget også en rekke oppdragsfilmer og fjernsynsproduksjoner.
MC5
Slutten av karrieren
MC5 kom igjen sammen for en avskjedskonsert på nyttårsaften 1972/73 på Grande Ballroom. Dette var et konsertlokale som de bare noen år tidligere hadde fylt med over tusen ivrige fans. Denne gangen kom det bare noen få dusin, og en skuffet Kramer forlot scenen etter bare noen få sanger.
Erik Solbakken (1943)
Dukketeater
I Solbakkens verksliste inngår også filmen Å du godeste, som var en innføring i dukkespilleteknikk. Filmen var tilgjengelig for skoler via Statens Filmsentral.
Valjeryj Svjatokha
Valjeryj Vitaljevitsj Svjatokha (belarusisk Валерый Віталевіч Святоха; russisk: Валерий Витальевич Святохо – Valerij Vitaljevitsj Svjatokho; født 20. juli 1981) er en belarusisk friidrettsutøver som konkurrerer i sleggekast. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 11 i sleggekast.
MC5
Slutten av karrieren
Bandet ble oppløst kort tid etter dette.
Privatarkiv
Privatarkiv blir definert som et arkiv produsert av andre enn offentlige instanser. Selve begrepet omfatter en stor gruppe arkiver som kan være av nokså ulik art, både når det gjelder opphav, omfang og struktur. Vanligvis omfatter begrepet arkiver etter bedrifter, organisasjoner, foreninger og private institusjoner, men det finnes også arkiver etter personer, familier og gårder. I tillegg omfattes samlinger. Mens offentlig sektor er pålagt å bevare arkivene sine etter arkivloven, er arkiv skapt av private aktører vanligvis ikke omfattet av denne loven. Dette har ført til at arkiver etter mange viktige samfunnsaktører har gått tapt.
MC5
Etter oppløsningen
Fred «Sonic» Smith dannet en ny gruppe som han kalte Sonic's Rendezvous Band, giftet seg med sangeren Patti Smith og trakk seg så tilbake fra musikken for å konsentrere seg om familien sin. Han døde i 1994.
Privatarkiv
Organisasjonsarkiver
Organisasjonsarkiver kan være arkiver etter organisasjoner, foreninger og lag, politiske partier, etc. Organisasjonene kan være nasjonale, regionale, eller lokale. I mange tilfeller har den sentrale organisasjonen lokale organisasjonsledd som er underlagt de sentrale. Lokale og regionale ledd med eget styre, årsmøte og økonomi er vanligvis å anse som selvstendige arkivskapere.
MC5
Etter oppløsningen
Wayne Kramer gjorde enkelte opptredener som studiomusiker på andre artisters plater før han ble arrestert for brudd på narkotikalovgivningen. I fengselet ble han uventet gjenforenet med MC5-bassisten Michael Davis, som også satt fengslet for narkotikakriminalitet. Etter at han slapp ut av fengsel, jobbet Kramer med vanlige jobber en stund, og konsentrerte seg om å slutt med narkotika. På begynnelsen av 1990-tallet vendte han tilbake til musikken, og slapp flere plater som ble godt mottatt.
Privatarkiv
Institusjonsarkiver
En institusjon kan være offentlig eller privat. Private institusjoner har gjerne en samfunnsmessig eller offentlig karakter, og de kan ha ansvar for å utføre oppgaver som vanligvis gjøres av det offentlige. Private skoler, barnehager og aldershjem er eksempler på institusjoner som danner privatarkiv.
MC5
Etter oppløsningen
Tyner ble en suksessfull produsent, manager og pr-mann i Detroit. Han gav ut kritikerfavorittene Blood Brothers i 1990, og døde i 1991.
Privatarkiv
Bedriftsarkiver
Bedriftsarkiver brukes som en samlebetegnelse for arkiver etter ulike typer næringsvirksomhet, det vil si arbeidsplasser som har til formål å produsere en eller annen form for vare eller tjeneste. Det kan være alt fra tungindustri, småvarer, eller tjenester. Aktører med bevart historisk arkiv kan spenne fra de store handels- eller produksjonsbedrifter til for eksempel arkitektarkiver og småbedrifter.
MC5
Gjenforening
I 2003 opptrådte de tre gjenlevende medlemmene av MC5, Kramer, bassisten Michael Davis og trommeslageren Dennis Thompson, sammen under navnet MC5 på klubben «100 Club» i London. Fred «Sonic» Smiths plass ble tatt over av Nicke Andersson fra det svenske bandet Hellacopters. (Andersson er også kjent under artistnavnene Nicke Royale og Nick Royale.) Koringen ble gjort av David Vanian fra The Damned, Lemmy fra Motörhead, Ian Astbury fra The Cult, og sangerinnen Kate O'Brien, i tillegg til at Charles Moore og Buzzy Jones spilte messingblåsere, slik som e gjorde på High Time.
Privatarkiv
Bedriftsarkiver
Arkivene varierer veldig i innhold og størrelse. De kan bestå av alt fra en enkelt kundeprotokoll til arkiver på flere hundre hyllemeter med korrespondanse, regnskap og materiale som er særskilte for den enkelte bedrifts virksomhet.
MC5
Gjenforening
I 2004 dro bandet på en omfattende verdensturne, under navnet DKT/MC5. Som på konserten på «100 Club», var det invitert flere gjester som hjalp bandet på scenen. Dette var folk som Mark Arm fra Mudhoney, Nicke Royale fra The Hellacopters, Evan Dando fra The Lemonheads, Marshall Crenshaw, Lisa Kekuala fra The Bellrays og andre. Fra februar 2005 har Handsome Dick Manitoba sunget hovedvokal for bandet.
Privatarkiv
Bedriftsarkiver
Arkiver etter statsforetak og andre statlig eller kommunalt eide selskaper som ikke er forvaltningsbedrifter, regnes som bedriftsarkiver. Et gårdsarkiv som er mer enn løsrevne enkeltdokumenter, kan også regnes som et bedriftsarkiv.
MC5
Coverversjoner og hyllester
MC5 er et band som har blitt covret mye, og dette er en oversikt over noen av versjonene som har blitt gjort av MC5-låter.
Privatarkiv
Bedriftsarkiver
Arkivene er som regel registrert under arkivskaperens navn. I perioder med store strukturendringer i næringslivet blir bedrifter kjøpt, solgt eller fusjonert, og det kan være lett å miste det enkelte bedriftsarkiv av syne. Stort sett er regelen at en bedrift med eget styre og eget regnskap danner sitt eget arkiv, selv om den er et datterselskap av en annen bedrift. Bedriftens navn kan også ha endret seg gjennom tidene, og det er en fordel å kjenne til alternative historiske navn ved søk i arkivene.
MC5
Litteratur
McLeese, Don, The MC5's Kick Out the Jams (33 1/3); Continuum International Publishing Group, 2005; ISBN 0826416608; ISBN 978-0826416605
Privatarkiv
Bedriftsarkiver
Opplysninger om den enkelte bedrift kan finnes både i bedriftens egne arkiver og i andre kilder. For eksempel hos bedriftens kunder og leverandører, bransjeorganisasjoner, fagorganisasjoner eller bransjeorganisasjoner der bedriften har hatt medlemskap, samt i en rekke offentlige arkiver som for eksempel Fabrikktilsyn og Firmaregister. Man kan også finne opplysninger i Handelsregistre ved Statsarkivene og i Brønnøysundregisteret etter 1944.
Ordningsgraden for bedriftsarkivene kan variere. I mange tilfeller har bedriftenes arkiver hatt god ordning og oppbevaring. Dersom arkivet er komplett vil det kunne inneholde protokoller fra generalforsamlinger og styre, i tillegg til møtebøker, kopibøker, postjournaler og korrespondanse. En vil også kunne finne materiale vedrørende bedriftens produksjonsprosesser, regnskap, reklamemateriale, og vareprøver. I mange tilfeller vil man også finne tegninger, foto og interne meldingsblader.
Finland under VM i friidrett 1995
Finland deltok under VM i friidrett 1995 (utendørs) fra 5. til 13. august 1995 i Göteborg i Sverige, og tok tre medaljer under mesterskapet.
Privatarkiv
Personarkiver
Med personarkiver, mener vi arkiver etter enkeltpersoner eller familier. De fleste stammer fra personer eller familier med en viss posisjon i samfunnet. Det kan være personer med offentlige eller private verv, som har arkiver som ofte kan være til dels omfattende, med korrespondanse, sakarkiv og andre særskilte typer arkivmateriale. Det finnes også bevart arkiv etter mer alminnelige mennesker. Arkiv etter disse er som oftest av mindre omfang, og er ikke skapt gjennom en bevisst og systematisk arkivdanningsprosess. De kan omfatte vidt forskjellige typer materiale knyttet til arkivskapers interesse eller arbeidsfelt, men også personlige dokumenter som private brev, brevveksling mellom flere personer, dagbøker, foto, regnskap etc.
Utvalgsarkiver
Et utvalg kan være offentlig eller privat. Et utvalg som har sin egen sekretariatsfunksjon, betraktes som selvstendig arkivskaper.
Gråsonearkiver
Enkelte virksomheter befinner seg i grenselandet mellom det private og det offentlige. Det kan enkelte ganger være vanskelig å definere om arkivet kommer under offentlig lovgivning med avleveringsplikt, eller ikke. Grensene kan også være uklare for arkivskaperen selv. Ofte kan materialet være av blandet karakter, for eksempel i arkiver etter personer som har hatt offentlige verv.
Gråsonearkiver kan også være virksomheter som har gått over fra å være offentlige til privat, eller omvendt. Kanskje flere ganger. Skal man beholde slike arkiver samlet i ettertid, må man ta en avgjørelse om man vil behandle dem som offentlige eller private, og institusjonene selv må få avklart om de skal pålegges å følge arkivloven eller ikke.
Samlinger
Begrepet samling kan beskrive en type arkiver som ikke har oppstått gjennom noen egentlig arkivdanningsprosess. En samling kan være resultat av arkivskaperens interesse for et spesielt tema, og kan da bestå av dokumenter (fotografier, kart, tegninger og annet) som enten er kopiert eller fjernet fra de arkivene som de opprinnelig har tilhørt. Et slekts- eller familiearkiv består som regel av materiale etter mange arkivskapere som er holdt samlet gjennom flere generasjoner, og kan derfor regnes som en samling.
Arkivinstitusjonenes rolle
Et arkiv er en viktig primærkilde til et samfunns historie, og kildene fra privatarkivene er avgjørende for å få et bredt og representativt kildemateriale til beskrivelse av denne historien.
En rekke institusjoner arbeider for å sikre og bevare privatarkiver, for eksempel arkivinstitusjoner, museer og biblioteker. I tillegg til å oppbevare arkiver fra virksomheter som er avviklet, kan institusjonen bevare historiske arkiv etter høyst levende virksomheter.
Arkivinstitusjonenes rolle og oppgaver har primært vært knyttet til de offentlige arkivene fra stat, fylkeskommune og kommune. Men ifølge arkivloven har disse også en forpliktelse overfor privatarkiver med betydning for landets historie og nasjonale selvforståelse. Riksarkivaren har utarbeidet retningslinjer for dette arbeidet.
Arkiv etter private aktører kan være omfattet av ulike begrensninger og klausuler når det gjelder innsyn. Man kan finne materiale omfattet av både personvernloven, åndsverksloven, og egne klausuler knyttet til bedriftshemmeligheter.
Luana Lira
Luana Lira (født 5. mars 1996) er en brasiliansk stuper.
Hun representerte Brasil under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 21 i 3 meter.
Cyril Slater
Cyril Seely «Sig» Slater (født 27. mars 1897 i Montréal, død 26. oktober 1969) var en canadisk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1924 i Chamonix.
Slater ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på Toronto Granites som representerte Canada under OL-turneringen. Det canadiske laget vant turneringen overlegent, de vant alle fem kampene. De vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 85-0; Tsjekkoslovakia 30-0, Sverige 22-0 og Sveits 33-0. I semifinalen beseiret de Storbritannia med 19-2 og i finalen USA med 6-1. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag (Torono Granites) var Slater, Reginald Smith, Harry Watson, Harold McMunn, Dunc Munro, Beattie Ramsay, Jack Cameron, Ernie Collett og Albert McCaffery.
Harry Watson
Harold Ellis «Moose» Watson (født 14. juli 1898, død 11. september 1957) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i vinter-OL 1924 i Chamonix.
Watson ble olympisk- og verdensmester i ishockey i vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på Toronto Granites som representerte Canada i OL-turneringen. Det canadiske laget vant turneringen overlegent, de vant alle fem kampene. De vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 85-0; Tsjekkoslovakia 30-0, Sverige 22-0 og Sveits 33-0. I semifinalen beseiret de Storbritannia med 19-2 og i finalen USA med 6-1. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag (Torono Granites) var Watson, Cyril Slater, Reginald Smith, Dunc Munro, Harold McMunn, Albert McCaffery, Beattie Ramsay, Jack Cameron og Ernie Collett. Watson spilte alle fem kampene i turneringen og scoret trettisju mål.
2018 i Burkina Faso
Begivenheter i året 2018 i Burkina Faso.
EM i friidrett innendørs 2021 – 3000 meter kvinner
3000 meter for kvinner under EM i friidrett innendørs 2021 ble arrangert 4. mars 2021 klokka 19:30 (forsøksheat) og 5. mars 2021 klokka 21:00 (finale), lokal tid.
Forsøksheat
Kvalifisering: De fire første i hvert heat (Q) og de fire raskeste for øvrig (q) gikk videre til finalen.
Finale
Resultater:
Referanser
<References />
VladiROCKstok
VladiROCKstok '96 fant sted 21. september 1996 og var den første store internasjonale musikkfestivalen i Vladivostok i Russland. Festivalen ble grunnlagt av produsentpartnerne David Poritzky og Dan Gotham, som sto i spissen for en stab på over 100 russiske og internasjonale frivillige. Blant de øvrige partnerne for festivalen var medlemmer av produksjonsteamet for Bumbershoot-festivalen i Seattle (USA), og Vladivostoks New Wave Radio''.
Ni band opptrådte på festivalen, herunder de russiske headline-bandene DDT og Akvarium, og Seattle-bandene Goodness og the Supersuckers.
Over 7500 fans var tilstede på festivalen på Vladivostoks Dynamo Stadion.
Catoptronotum
Catoptronotum er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
En middelsstor, avlang, blankt brun trebukk. Pronotum og de innerste leddene av antennene er kledt med lange, lyse hår. Antennene er noe kraftige, kortere enn kroppen hos hunnen og litt lengre enn kroppen hos hannen, pronotum avrundet, dekkvingene jevnbrede med en kraftig, litt skrå lengderibbe. Beina er nokså lange med litt klubbeformede lår.
Utbredelse
Arten er utbredt i Brasil.
Eksentrisk Jupiter
En eksentrisk Jupiter er en joviansk planet som roterer rundt sin stjerne i en svært eksentrisk bane. Eksentriske Jupiterplaneter kan forhindre et planetsystem i å ha jordlignende planeter, fordi den som en massiv gasskjempe kan fjerne alle planeter med jordmasse fra den beboelige sone.
I 2006 var det rundt 7% av de kjente stjernene – halvparten av de kjente planetsystemene, som hadde en eksentrisk Jupiter (e > 0.1), noe som gjorde disse planetene vanligere enn hot Jupiter. Av de rundt 200 kjente eksoplanetene, hadde 15 planeter høye eksentrisiteter (e > 0.6).
Den typiske eksoplaneten med en omløpsperiode større enn 5 dager har en median-eksentrisitet på 0.23.
Følgende planeter befinner seg innenfor den beboelige sone nær eksentriske Jupiterplaneter:
Elena Hrenova
Elena Hrenova eller Khrenova (russisk: Елена Хренова; født 14. januar 1950 i Kamysjlov i Sverdlovsk oblast i den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk i Sovjetunionen, død 22. november 2020) var en russisktalende moldovsk politiker som fra 2014 til 2019 var medlem av Moldovas parlament som representant for Republikken Moldovas sosialistiske parti (Partidul Socialiștilor din Republica Moldova, PSRM). Hun var medlem av parlamentskomiteen for sosial beskyttelse, helse og familie.
Frem til 29. november 2012 var hun medlem av Det moldovske kommunistiske parti (Partidul Comuniștilor din Republica Moldova, PCRM). Mellom 2011 og 2015 var hun medlem av byrådet i hovedstaden Chisinau, slik at hun skiftet partigruppe i byrådet til PRSM.
Hun ble innvalgt i parlamentet under valgene i november 2015 for partiet PRSM.
Hrenova var også organisator av og president for oganisasjonen «Equitate». Hrenova talte ikke rumensk/moldovsk og talte kun på russisk i parlamentet.
Den 22. november 2020 døde Hrenova av covid-19.
Neoscelis dohrni
Neoscelis dohrni er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (16-25 millimeter), svart eller metallisk farget gullbasse med lange bein. Kroppen er ganske blank. Antennenes klubbe er noe kortere enn stammen. Hannen har et kort, i spissen kløvet horn i pannen og en foroverrettet pigg på hver side av dette. Føttene på forbeina er tett kledt med oransje hår på undersiden.
Robinsonekspedisjonen sesong 1
Robinsonekspedisjonen sesong 1 var første sesong av Robinsonekspedisjonen og hadde TV-premiere den 19. september 1999. Finalen ble sendt den 5. desember samme år. Vinner ble Christer Falck.
Deltakere
Det var 16 deltakere som ble plukket ut blant 5100 søkere. Ekspedisjonen forgikk på øya Cadlao utenfor Filippinene. Finalistene tilbrakte 42 døgn på øya. Om natten ble deltagerne overlatt til seg selv.
Robinson-deltakerne hadde psykolog-vakt døgnet rundt etter oppholdet. Sammen med Mona Ståle, personalkonsulent og teambygger, hadde psykolog John Sandstrøm beredskap hele høsten.
Produksjon
Opptakene startet 8. juni og ble fullført i midten av juli. Det ble holdt Robinsonkamp og øyråd i alle episodene unntatt sammenslåingsepisoden. Kappestriden ble introdusert i program tre. Produksjonskostnadene var på ca. 20 millioner kroner. Totalt hadde TV3 og produksjonsselskapet Strix om lag 200 personer i sving under innspillingen. Blant dem en lege og to sykepleiere. I alt fire reportasjeteam - bestående av reporter, fotograf og lydtekniker - fulgte deltagerne så lenge det var lys nok til opptak. Det ble gjort 500 timer med opptak som ble klippet ned til 13 episoder.
Dennis Storhøi ble først lansert som programleder, men etter noen uker falt valget på Nils Ole Oftebro.
Seertall
Seriens første sesong ble ikke den seersuksessen som kanalen hadde håpet. TV3s ledelse uttalte at måtte ha et snitt på 500 000 seere for å balansere kostnadene. Premieren ble sett av 334 000, mens sesongen som helhet hadde et snitt på i underkant av 300 000 seere. Finaleepisoden ble sett av 369 000 seere.
Viktorija Kesar
Viktorija Jurijivna Kesar (ukrainsk: Вікторія Юріївна Кесарь, født 11. august 1993) er en ukrainsk stuper.