cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kelvin Etuhu
Låneformler fra Manchester City
I forkant av sesongen 2009–10 ble Etuhu fortalt av Manchester City at han ble ansett som overskudd og forventet å forlate klubben. Den 22. august 2009 var Etuhu med under Football League Championship-laget Cardiff City på ett sesong-lån. Han debuterte dagen etter som erstatter for Michael Chopra under en 3-0 seier over motstanderen Bristol City i Severnside Derby. Etuhu startet sin første start i et nytt Severnside-derby mot Bristol Rovers i andre runde av Football League Cup, i en 3–1 seier. Imidlertid pådro han seg et skadeslag i bare sin fjerde opptreden med siden etter å ha skadet ankelbåndene under et 1–0-nederlag mot Newcastle United, og utelukket ham i opptil to måneder. Kort tid etter kom Etuhu tilbake til Manchester for behandling. Han kom tilbake fra skade 29. november 2009 under et 2–1 tap mot Ipswich Town, og kom inn som en erstatter for Chris Burke. En uke senere, 8. desember 2009, startet Etuhu sin første ligastart for klubben mot West Brom på Hawthorns, og spilte en viktig rolle i åpningsmålet, da han gikk til Chris Burke på halvveis. linje, før han foretar et lokkeløp, og ga plass for Burke å løpe gjennom og score, da Cardiff City vant 2–0. Deretter pådro han seg to skader i to kamper mot West Bromwich Albion og Middlesbrough, men ble frisk. Etuhu pådro seg imidlertid ankelskade for andre gang og ble satt på sidelinjen i tre måneder. Som et resultat returnerte han til Manchester for behandling for andre gang. Etuhu kom tilbake fra skade mot Crystal Palace 27. mars 2010 og startet en kamp som erstatning for suspenderte Jay Bothroyd, og spilte 74 minutter før han ble byttet ut, i en 2–1 seier. Dette ble fulgt opp ved å sette opp åpningsmålet for kampen for klubben, i en 2–1 seier mot Leicester City. Han var med i sluttspillet der Cardiff City tapte 3–2 mot Blackpool i finalen. På slutten av sesongen 2009–10 spilte Etuhu tjue opptredener i alle konkurranser og returnerte til sin moderklubb.
Portsmouth
Den 19. januar 2012 signerte Etuhu for Portsmouth til slutten av sesongen, med opsjon på ett år til etter at han tilbrakte to måneder på trening med klubben. Så støttet manager Michael Appleton Etuhu til å skinne i Portsmouth og gripe en ny sjanse til en fotballkarriere der.
Han debuterte for klubben og startet en kamp, og spilte 64 minutter før han ble byttet ut, i et 3–2 tap mot Cardiff City 21. januar 2012. Etuhu pådro seg imidlertid en hamstringskade som så ham ute i flere uker. I løpet av hans tid i Portsmouth gikk klubben i administrasjon for andre gang på to år. 27. februar 2012 forlenget han oppholdet med ytterligere en måned etter å ha fått grønt lys av Football League. Etuhu kom tilbake etter skaden, da Portsmouth vant 4–1 mot Birmingham City på Fratton Park 20. mars 2012. Etter dette mottok han en håndfull førstelagsfotball mot slutten av sesongen. Imidlertid ble klubben nedrykket til League One etter å ha tapt 1–2 mot Derby County 21. april 2012. På slutten av sesongen 2011–12 fortsatte Etuhu med tretten ganger og scoret en gang i alle konkurranser.
Etter sesongens siste kamp med Portsmouth nedrykk, uttrykte Etuhu ønsket om å bli i klubben og uttalte at han elsket livet på sørkysten. Men Sky Sports forsto at Bradford City og Barnsley senere var interessert i å signere Etuhu. Den 22. mai 2012 bekreftet manager Appleton at Etuhu ble tilbudt en toårskontrakt og var sikker på at spilleren ville forbli i Portsmouth.
Barnsley
Etter å ha blitt tilbudt en ny kontrakt av Portsmouth, gikk Etuhu med på å signere for Barnsley på en ettårskontrakt, og ble Keith Hills første signering for sommeren hvor han spilte under Hill under sin tid på Rochdale. Hill avslørte at han prøvde å signere Etuhu forrige sesong, men Portsmouth vant løpet. Da han begynte i klubben, fikk han en skjorte nummer tjuetre.
Etuhu debuterte for Barnsley, startet en kamp og spilte 70 minutter før han ble innbytter, i en 4–0 seier mot Rochdale i første runde av League Cup. Under ledelse av Keith Hill mistet han imidlertid sin førstelagsplass og spilletiden hans på minutter ble betydelig redusert, for det meste fra innbytterbenken. Etter sparken fra Hill fikk Etuhu mer spilletid, under ledelse av David Flitcroft og spilte på sentral midtbaneposisjon. I en 1–0 seier over Watford den 16. mars 2013, ga hans prestasjon ham kampens mann. På sesongens siste kamp hjalp han klubben med å unngå nedrykk etter å ha startet hele kampen, i uavgjort 2–2 mot Huddersfield Town. Til tross for to skader senere i sesongen 2012–13, fortsatte Etuhu med tretti opptredener i alle konkurranser. Etter dette signerte han en toårskontrakt etter at klubben tilbød ham en ny kontrakt.
I starten av sesongen 2013–14 pådro Etuhu seg en hamstringskade som gjorde at han gikk glipp av de to første ligakampene. Han gjorde sin første opptreden for sesongen, og kom inn som en erstatter i det 33. minutt, i en 2–2 uavgjort mot Charlton Athletic 17. august 2013. I en oppfølgingskamp mot Blackburn Rovers satte Etuhu opp Barnsleys første mål i kampen, i et 5–2-tap. Imidlertid mistet han sin førstelagsplass på grunn av konkurranser, sin egen skadebekymring og ble plassert på innbytterbenken da han kom tilbake. Men han gjenvunnet sin førstelagsplass og spilte i høyrebackposisjonen resten av sesongen 2013–14. Imidlertid fikk Etuhu rett rødt i det 76. minutt, i en 0–0 uavgjort mot Brighton & Hove Albion 5. april 2014. Etter å ha sonet en suspensjon på én kamp, returnerte han til startoppstillingen, og spilte i høyre-back-posisjonen, i et 1–0-tap mot Bolton Wanderers 12. april 2014. Etter å ha pådratt seg en ankelskade som gjorde at han gikk glipp av en kamp, returnerte Etuhu til startoppstillingen, og spilte i høyrebackposisjonen, i et 3–1-tap mot Middlesbrough, noe som resulterte i klubbens nedrykk. På slutten av sesongen 2013–14 fortsatte han med tjueen opptredener i alle konkurranser. Etter to år i Barnsley var Etuhu blant ti spillere som ble i klubben.
Bury
27. juni 2014 kunngjorde Bury at Etuhu hadde signert en toårsavtale etter løslatelsen fra Barnsley. Da han begynte i klubben, fikk Etuhu skjorte nummer seks denne sesongen.
Etter å ha gått glipp av de to første kampene i sesongen, på grunn av influensa, debuterte han i Bury 16. august 2014, og startet en kamp og spilte 71 minutter før han ble byttet ut, i en 2–0 seier over Hartlepool United. Siden han begynte i klubben, etablerte Etuhu seg i førstelaget på Bury gjennom hele sesongen, og spilte i forskjellige midtbaneposisjoner. Etuhu scoret sitt første mål for klubben, i en 2–0 seier over Tranmere Rovers 4. oktober 2014. Deretter scoret han sitt andre mål for sesongen, i en 2–1 seier over Northampton Town 21. mars 2015. Etuhu hjalp Bury med å rykke opp til League Cup etter at klubben vant 1–0 mot Tranmere Rovers på sesongens siste kamp. Til tross for at han led skader gjennom sesongen 2014–15, spilte han førtiseks opptredener og scoret to ganger i alle konkurranser. Etter dette ble Etuhu tilbudt en ny kontrakt av klubben, som han signerte en to-års kontraktsforlengelse 22. mai 2015.
I starten av sesongen 2015–16 startet Etuhu i de fire første kampene for Bury før han pådro seg en fotskade som så ham ute i flere måneder. Etuhu kom tilbake fra skade mot Burton Albion 21. november 2015, og kom inn som en erstatter i det 58. minutt, i en 1–0 seier. Han startet deretter seks starter på de seks gjenværende kampene av året. Etter å ha gått glipp av en kamp på grunn av et støt, kom Etuhu tilbake til førstelaget, og startet hele kampen, i en 0–0 uavgjort mot Bradford City 9. januar 2016. Imidlertid pådro han seg en fotskade og ble byttet ut i det 10. minutt, i et 3–1-tap mot Hull City 30. januar 2016. Etuhu kom tilbake fra skade mot Coventry City 13. februar 2016, men han pådro seg en hamstringskade og ble byttet ut i løpet av 22 minutter, da klubben tapte 6–0. Etuhu kom tilbake fra skade mot Doncaster Rovers 9. april 2016 og kom på som innbytter i andre omgang, i en 1–0 seier. Imidlertid fikk han et rødt kort for en andre forseelse som kunne reserveres, i et 2–1 tap mot Scunthorpe United 19. april 2016. Etter å ha sonet en kamps suspensjon, kom Etuhu tilbake til startoppstillingen, i et 3–0-tap mot Chesterfield 30. april 2016. På slutten av sesongen 2015–16 spilte han tjuetre opptredener i alle konkurranser.
I åpningskampen for sesongen 2016–17 scoret Etuhu sitt første mål for sesongen, i en 2–0 seier mot Charlton Athletic. I en kamp mot Oldham Athletic 20. august 2016 pådro han seg imidlertid en skade i det 41. minutt og ble byttet ut, da Bury tapte 1–0. Etuhu kom tilbake fra skade mot Chesterfield 24. september 2016, og kom inn som en erstatter i det 85. minutt, i en 2–1 seier. Siden han kom tilbake fra skade, tok han tilbake sin førstelagsplass, og spilte på midtbaneposisjonen innen slutten av året. Etuhu scoret sitt andre mål for sesongen, i et 3–2 tap mot Scunthorpe United 7. januar 2017. Siden februar tilbrakte han resten av sidelinjen resten av sesongen 2016–17 under en ny ledelse av Lee Clark, med spilletid som ble redusert i begynnelsen av året. På slutten av sesongen 2016–17 spilte Etuhu tjueto opptredener og scoret to ganger i alle konkurranser. Etter dette ble han løslatt av Bury.
Carlisle United
29. juni 2017 signerte Etuhu for Carlisle United på en gratis overføring, og signerte en toårskontrakt. Da han begynte i klubben, fikk han en skjorte nummer tjueen.
Etuhu pådro seg imidlertid en skade som gjorde at han ble satt på sidelinjen i hele august. Han debuterte for Carlisle United, startet en kamp og spilte 77 minutter før han ble byttet ut, i et 2–0-tap mot Coventry City 12. september 2017. Siden han begynte i klubben, fant Etuhu seg vekslende mellom en start- og en vikarrolle. Han pådro seg imidlertid en lårskade som så ham ut i hele oktober. 4. november 2017 kom Etuhu tilbake fra skade, og kom inn som en erstatter i det 69. minutt, i en 3–2-seier mot Oldham Athletic i første runde av FA-cupen. Deretter scoret han sitt første mål for Carlisle United, i uavgjort 1–1 mot Morecambe 25. november 2017. Dette ble fulgt opp med å score i en 3–3 uavgjort mot Newport County. Etuhu ble imidlertid satt på sidelinjen igjen og ble satt på sidelinjen i tre uker da han pådro seg en beinskade. Han kom tilbake fra skade, og kom inn som en erstatter i det 87. minutt, i en 1–0 seier mot Forest Green Rovers 27. januar 2018. I en kamp mot Chesterfield 17. februar 2018 scoret Etuhu sitt tredje mål for sesongen, men tre minutter senere pådro han seg en skade og ble byttet ut, da Carlisle United vant 2–0. Etter kampen sa manager Keith Curle at Etuhu pådro seg en hamstringskade og ble til slutt satt på sidelinjen for resten av sesongen 2017–18. På slutten av sesongen 2017–18 fortsatte han med tjuetre opptredener og scoret tre ganger i alle konkurranser.
I sesongen 2018–19 fortsatte Etuhu å etablere seg i førstelaget, og spilte både i midt- og midtbaneposisjonen. Han spilte også i høyrebackposisjon ved tre anledninger. Etuhu pådro seg imidlertid en hamstringskade og ble satt på sidelinjen i to uker. Han kom tilbake fra skade, og kom inn som en erstatter i det 64. minutt, i et 2–1-tap mot Forest Green Rovers 24. november 2018. Etter dette gjenvunnet Etuhu sin førstelagsplass, og spilte både i midt-midtbaneposisjon og defensiv midtbaneposisjon. Hans prestasjoner i Carlisle United førte til at klubben valgte å ta opp muligheten for en kontraktsforlengelse som ville sikre at spilleren forble under kontrakt i en sesong til. Etter å ha gått glipp av to kamper på grunn av å bli far for første gang, kom han tilbake til startoppstillingen, og kom på som en erstatter i det 73. minutt, i et 3–0-tap mot Tranmere Rovers 30. mars 2019. Returen hans var imidlertid kortvarig da Etuhu fikk ankelbank som gjorde at han gikk glipp av en kamp. Han kom tilbake til startoppstillingen mot Lincoln City 19. april 2019 og satte opp et mål for Mike Jones, i en 1–0 seier. I oppfølgingskampen mot Grimsby Town fikk Etuhu imidlertid en hamstringskade og ble byttet ut i det 28. minutt, da Carlisle United tapte 1–0. Etter kampen ble det kunngjort at han ville være ute resten av sesongen 2018–19. På slutten av sesongen 2018–19 spilte Etuhu førti-en opptredener i alle konkurranser.
Sesongen 2019–20 så Etuhu fortsette å komme seg etter en hamstringskade. I september sa manager Steven Pressley at han er usikker på Etuhus retur, og sa: "Kelvin må slappe av akkurat nå. Han har vært hos en spesialist, og på dette stadiet vet vi fortsatt ikke hvor lenge han kommer til å bli det. Konsulenten kommer til å gjøre en serie injeksjoner over flere uker, og håpet er at det vil hjelpe til med å bli frisk." I februar 2020 sa manager Chris Beech at han håper å se Etuhu tilbake fra skade før sesongen. Imidlertid ble håpet hans om å komme tilbake avbrutt av COVID-19-pandemien, noe som førte til at sesongen ble avsluttet umiddelbart. Etter å ha spilt ingen opptredener i sesongen 2019–20, ble han løslatt av klubben.
Etter å ha blitt løslatt av Carlisle United, kunngjorde Etuhu at han trakk seg fra fotball.
Internasjonal karriere
Selv om det ikke var begrenset på internasjonalt nivå, var Etuhu kvalifisert til å spille for kvalifisert til å spille for landslaget til både England og Nigeria. Han sa at intensjonen hans var å spille for England i stedet for Nigeria til å begynne med. Etuhu representerte tidligere England sine nivåer mens han var i Manchester City. I mai 2009 erklærte han sin intensjon om å forfølge en internasjonal karriere for det nigerianske landslaget.
Personlig liv
Etuhu vokste opp i Sørøst-London (Peckham) og gikk på St. Thomas Apostolic School for gutter. Han er den yngste av fire brødre, hvorav den eldste er en stipendiat og fotballspiller Dickson Etuhu, som også tidligere har spilt for Manchester City. Da han vokste opp med fire brødre, sa Kelvin at han og Dickson var "atletene i familien" og betraktet hans eldre bror som en inspirasjon for å motivere ham til å bli fotballspiller.
I mars 2019 ble Etuhu far da partneren hans fødte en babygutt, noe som førte til at han gikk glipp av to kamper. I oktober 2020 deltok han i å hjelpe utviklingen av 250 unge spillere over hele bydelen ved R-Kikx Academy.
Kate Winslets filmografi
Kate Winslets filmografi omfatter 36 spillefilmer og to kortfilmer (per juli 2017), i tillegg til hennes medvirkning i fjernsyn og teater.
Kate Winslet (født 1975) er en engelsk skuespillerinne som hadde sin spillefilmdebut i rollen som Juliet Hulme i dramafilmen Sorte engler (1994). I løpet av 1990-årene spilte hun blant andre Marianne Dashwood i Fornuft og følelser (1995), Sue Bridehead i Jude (1996), Ofelia i Hamlet (1996), Rose DeWitt Bukater i Titanic (1997) og Ruth Barron i Holy Smoke (1999). Hun vant en Screen Actors Guild Award og en BAFTA-pris for rolleskildringen i Fornuft og følelser, og ble nominert til Golden Globe og Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rolletolkningen i Titanic. Det var dessuten sistnevnte som ga henne en internasjonal kjendisstatus.
På 2000-tallet spilte hun i filmer som Quills (2000), Enigma (2001), Iris (2001), Evig solskinn i et plettfritt sinn (2004), Finding Neverland (2004), Romance & Cigarettes (2005), Som små barn (2006), Nedenom og hjem igjen (2006), The Holiday (2006), The Reader (2008) og Revolutionary Road (2008). Winslet ble Oscar-nominert for rolletolkningene sine i Iris, Evig solskinn i et plettfritt sinn, Som små barn og The Reader, og vant statuetten for sistnevnte. Under den 66. Golden Globe-utdelingen ble hun i tillegg den tredje skuespillerinnen i filmhistorien til å vinne en pris for beste kvinnelige hovedrolle og beste kvinnelige birolle på samme kveld; hun vant for både The Reader (beste birolle) og Revolutionary Road (beste hovedrolle).
Kate Winslet var i tillegg gjestende vert for humorprogrammet Saturday Night Live i 2004, og hatt en gjesterolle i komedieserien Extras (2005) som seg selv. Hun vant flere bransjepriser da hun spilte en alenemor midt i depresjonstiden i miniserien Mildred Pierce (2011). Hun har i tillegg spilt inn flere lydbøker, blant annet Roald Dahls Mathilda og Émile Zolas Thérèse Raquin, og sunget sangen «What If» i forbindelse med animasjonsfilmen Charles Dickens' En julefortelling (2001). Winslet har ellers medvirket i sju teateroppsetninger, to dokumentarfilmer, og hatt stemmerolle i et videospill.
Nintendo Space World
Nintendo Space World var en videospillmesse som ble presentert av Nintendo. Messene ble holdt i Kyoto og Tokyo i Japan, og den siste messen fant sted i 2001. I 1995 ble to av de best mottatte spillene noensinne vist på Nintendo Space World, og de var The Legend of Zelda: Ocarina of Time og Super Mario 64.
Enkeltdistanse-VM på skøyter 2012 – 1000 meter herrer
Herrenes 1 000 meter-mesterskapsløp under Enkeltdistanse-VM på skøyter 2012 ble avholdt på IJsstadion Thialf, Heerenveen den 23. mars 15.00 lokal tid.
Shani Davis var regjerende verdensmester og olympisk mester. Shani Davis vant alle fire 1 000 m-løpene etter nyttår i verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2011/12. De andre distansevinnerne på 1 000 m var Stefan Groothuis (NED) som vant de to første 1 000m-løpene mens Kjeld Nuis (NED) vant distansen under verdenscupstevne nr 3 i Heerenveen. Davis vant hele 1 000m-cupen for 2012.
Nederlandske Stefan Groothuis vant 1 000 m.
Rekorder
Før konkurransen var gjeldende verdensrekord, mesterskapsrekord og banerekord :
Det ble ingen forbedringer på noen av disse rekordene i dette mesterskapet.
Resultater
Mikael Flygind Larsen overtok plassen til Håvard Lorentzen, etter at Lorentzen hadde trukket seg.
Felix Dexter
Felix Dexter (født 26. juli 1961, død 18. oktober 2013) var en skuespiller, komiker og forfatter bosatt i London i Storbritannia.
Dexter ble født i St. Kitts i Karibia og han flyttet i en alder av syv år til London sammen med familien sin. Dexter opptrådte på BBC Radio 4 og var med i radioserien Down the Line og han dukket opp på TV-serien Absolutely Fabulous som Saffys kjæreste John Johnston. Dexter medvirket også i flere teateroppsetninger i regi av Royal Shakespeare Theatre i Stratford-upon-Avon i Warwickshire i England.
Kjemperøyksopp
Kjemperøyksopp (Langermannia gigantea) er en røyksopp i familien Agaricaceae som hovedsakelig vokser i åpen mark. Den er den soppen i verden med de største fruktlegemene. De kan bli en meter i diameter eller mer. Den er spiselig så lenge den er ny. Den fins i Norge, særlig i syd.
Brodd (Tolkien)
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard var Brodd eller Stikk en alvisk kniv (dolk) som ble laget i Gondolin i det første tidevervet.
Stikk ble brukt av Bilbo i hans eventyr i Hobbiten. Han fant sverdet i en trollhule nord for Kløvendal sammen med sverdene Glamdring og Orcrist. Selv om det bare var en dolk etter mennesker og alvers standard, ble det til et utmerket sverd for en hobbit. Bilbo ga sverdet til Frodo like før han dro avsted med Ringens brorskap fra Kløvendal.
Det har en kraft til å føle når orker er i nærheten, og når det skjer gir det fra seg en blå glød for å advare sin bærer (dette skjer bl.a. når brorskapet er i Moria).. Gollum, som rett og slett avskyr alt som er laget av alver, er svært redd for Brodd. Denne frykten hjalp Bilbo til å overleve møte med Gollum på veien under fjellene i Hobbiten. Det hjalp også Frodo med å temme Gollum (midlertidig) i Ringenes herre.
Lista artefaktów Śródziemia Luettelo Keski-Maan aseista
Åsevatnet
Åsevatnet kan vise til flere innsjøer i Norge:
Stony Stratford
Stony Stratford (ofte kalt Stony) er en by i distriktet Milton Keynes i Buckinghamshire, England. Byen ligger ved grensen til Northamptonshire, og har vokst sammen med byen Milton Keynes. Den er en livlig markedsby, og har beholdt en del av sitt gamle preg selv om den har blitt innlemmet i en ny storby.
Historie
Siden minst romersk tid har det vært en bosetning her ved vadestedet (engelsk: ford) ved Watling Street over elven Great Ouse. Charter for byens marked er datert fra 1194 og dens status som by fra 1215.
Navnet Stratford er av angelsaksisk opprinnelse, og betyr «overgangssted på en [romersk] vei». Dette viser til Watling Street, som går gjennom byen og krysser en elv like utenfor. Tilnavnet Stony viser til steinene på elvebunnen ved det gamle vadestedet, og skiller byen fra Fenny Stratford, som ligger i nærheten.
I 1290 ble det reist et Eleanorkors i Stony Stratford etter at den nylig avdøde Eleonore av Castillas båre sto der over natten under hennes likferd i 1290. Korset ble ødelagt under borgerkrigen.
Byen skal ha vært det siste stedet kong Edvard V ble sett i live, og det var der hans onkel Richard, hertug av Gloucester, hentet ham og førte ham til Tower of London hvor han ble myrdet.
Byen har blitt nesten fullstendig ødelagt av brann to ganger, i 1736 og 1742. Den eneste bygningen som overlevde den andre brannen var sognekirken, som er viet til Maria Magdalena.
Et vanlig engelsk uttrykk, cock and bull story (som betyr en skikkelig skrøne) oppsto i Stony Stratford. De to pubene i sentrum heter The Cock og The Bull (Hanen og Oksen), og det ble utvekslet de villeste skrøner mellom de to.
Rocambole
Rocambole er en fiktiv romanhelt som ble skapt av den franske forfatteren Pierre Alexis Ponson du Terrail. Fortellingene ble opprinnelig skrevet som føljetonger til et ukeblad fra midten av 1800-tallet, men kom raskt i bokform og ble populære og oversatt til flere språk, deriblant også til norsk.
Historiene var starten på en ny sjanger innen kriminalfortellinger, med den heltemodige og hardkokte helten på stadig nye, fantastiske og farlige eventyr.
Om historiene
Rocambole presenteres som en ressurssterk ungdom, som er foreldreløs og blir tatt vare på av en eldre «dame», Maman Fipart. Han hjelper først den onde Andrea de Felipone, a.k.a. Sir Williams, i hans kamp mot Andreas halvbror, grev de Kergar. Han har dels hjelp og dels fiendeforhold til den skjønne, men umoralske (prostituerte) Louise Charmet, aka Baccarat. Senere dreper han Sir Williams, men blir overlistet av Baccarat, og han ender i den samme straffarbeidsleiren i Toulon som Jean Valjean i Les Miserables.
Den fjerde fortellingen presenterte en eldre og klokere Rocambole, etter at han ble benådet og frigitt. Føljetongen slo dårlig an, så den ble skrevet om til at han rømmer og begynner på en serie med heltemodige eventyr der han kjemper mot alle slag underlige gjenger og skurker. Han er en mester i forkledninger og rekrutterer mange hjelpere med nærmest magiske evner.
Rocambole står dermed som den første i rekken av helter som A.J. Raffles, Arsène Lupin, Fantômas, Helgenen, Doc Savage, Judex og Fantomet. I Norge: Jonas Fjeld og Knut Gribb.
I et siste kapittel i bind seks «røper» forfatteren at han bare har skrevet ned det som er blitt ham fortalt av den virkelige Rocambole. Rocambole blir dermed den første metafiksjonelle helten i litteraturhistorien.
Alfred Kvakk
Alfred Kvakk er en nederlandsk TV-serie som ble sendt i begynnelsen av 1990-årene.
Rocambole
Av andre forfattere
As Maravilhas do Homem Pardo(188?)sequel Portuguese á La Corde du Pendu. (portug. påfølger til den uavsluttede La Corde du Pendu.)
Alfred Kvakk
Handling
Alfred J. Kvakk ble født som sønn av Johan Sebastian Kvakk og Anna Kvakk. En tid etter fødselen mistet Alfred begge foreldrene sine, samt alle brødrene og søstrene sine, etter at de ble truffet av en bil. Muldvarpen Henk, en nær venn av Kvakk-familien, oppdrar deretter den lille foreldreløse anden. Alfred opplever en rekke eventyr. I motsetning til mange andre tegneserier rettet mot barn, har Alfred J. Kvakk flere mer voksne - og ofte mørke - temaer. Dette handler blant annet om forskjellige sosiale og politiske spørsmål, deriblant makt-misbruk.
Rocambole
Fjernsyn
Rocambole (French ORTF, B&W., Tre sesonger med 15 minutters episoder, 1964-65)
Alfred Kvakk
Handling
Men TV-serien løfter også frem andre viktige verdier, som vennskap eller solidaritet. Tegneserien er også kjent for de politiske temaene den berører. I tegneserien kjemper Alfred mot en fascistisk diktator, tar imot immigranter fra et land under apartheid, redder hvaler mot jegere, og overvåker overgangen av hjemlandet sitt fra et absolutt monarki til et konstitusjonelt monarki med en demokratisk valgt president. Slike temaer er ikke særlig vanlige i en tegneserie hovedsakelig rettet mot barn.
Ivor Wood
Ivor Sydney Wood (født 4. mai 1932 i Leeds, død 13. oktober 2004) var en fremtredende britisk-fransk animasjonsfilmskaper og TV-produsent, skriptforfatter. Han er mest kjent for sine serier med barne-TV laget med stop-motionteknikk.
Han hadde engelsk far og fransk mor, og flyttet fra Leeds til Lyon som barn. Han utdannet seg i Frankrike og tok kunstnerisk utdannelse i Paris. Etter å ha jobbet i et reklamebyrå, skapte han serien Le Manège Enchanté (Den magiske rundkjøringen). Etter at denne serien oppnådde stor sukess i Storbritannia, skapte han utover 1970-tallet en rekke animasjonsfilmserier, blant annet Bjørnen Paddington. Sammen med kona grunnla han filmselskapet Woodland Animations som produserte barne-TV på oppdrag av BBC.
Teknisk rådgiver
I filmproduksjon er en teknisk rådgiver (engelsk: technical adviser) noen som rådgir filmregissøren for å oppnå overbevisende og virkelighetstro skildring av et emne. Det kan for eksempel være ekspertise eller domenekunnskap innen biler, luftsport, skytevåpen (våpenspesialist), med mer. Rådgiverens ekspertise tilfører realisme både til skuespillet og komposisjonen av en film.
Nipo T. Strongheart var en kjent teknisk rådgiver for flere filmer som handlet om amerikanske urfolk.
Haugesund Sanitetsforenings Revmatismesykehus
Haugesund Sanitetsforenings Revmatismesykehus AS er et spesialsykehus for pasienter med revmatiske sykdommer, og for pasienter med ulike typer hudsykdommer.
Sykehusets primære oppgave er utredning, behandling, rehabilitering og pleie av pasienter med revmatiske sykdommer og hudsykdommer. De har dessuten i oppgave å drive forskning, opplæring av pasienter og pårørende, og utdanning av helsepersonell.
Sykehuset har ca 180 ansatte.
Revmatismesykehuset har sengeavdeling for pasienter med revmatologiske og revmakirurgiske lidelser, revmatologisk, revmakirurgisk og dermatologisk poliklinikk.
HSR AS er en privat, ideell institusjon som har driftsavtale med Helse Vest. Sykehuset er heleid av Haugesund Sanitetsforening.
Winterreise (album)
Wintrreise er et musikkalbum med Njål Sparbo, utgitt i 1996.
Grevenstein
Grevenstein var tidligere en selvstendig kommune. Den ble innlemmet i Meschede den 1. januar 1975.
Stig Karlsen
Stig Karlsen (født 2. juli 1973) er en norsk TV-produsent og journalist i NRK. Han har hatt prosjektleder- og produsentansvar for flere store konserter og underholdningsprogram. Siden 2015 har han vært prosjektleder for Melodi Grand Prix, og i 2017 tok Karlsen også over som musikalsk leder for konkurransen.
Karlsen startet jobben i NRK i 1995 og ble prosjektleder i 2005. Han har siden vært prosjektleder for en rekke TV-program og store, TV-sendte begivenheter. Blant annet Idrettsgallaen, Beat for beat, Lydverket, VG-lista Topp 20 og Nasjonal minnekonsert. Karlsen har siden 2015 vært prosjektleder for Melodi Grand Prix og norsk delegasjonsleder i Eurovision Song Contest.
Han er en ivrig fan av rockebandet Kiss og står blant annet bak Norges største offisielle Kiss-fanklubb.
Brodd
En brodd (fra norrønt broddr) er en spiss tapp, eller pigg.
Brodd brukes i uttrykk og talemåter:
Brodd kan ha flere betydninger:
Jan Schur
Jan Schur (født 27. november 1962 i Leipzig), tysk syklist som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.
Schur ble olympisk mester i sykling under Sommer-OL 1988 i Seoul. Han var med på det østtyske laget som vant 100 km lagtempo foran lagene fra Polen og Sverige. De andre på laget var Mario Kummer, Maik Landsmann og Uwe Ampler.
Jan Schur er sønnen til den østtyske idrettsmannen Gustav-Adolf «Täve» Schur.
Angels Avenue
Angels Avenue er en EP av Shoot the Breeze, utgitt i september 2009.
Dalarnas län
Dalarnas län er et län i det midtre Sverige. Det grenser til Jämtlands län, Gävleborgs län, Västmanlands län, Örebro län og Värmlands län og det norske fylket Innlandet. Dalarnas län var kjent som Kopparbergs län inntil 1997.
Landskap
Landskapet Dalarna omfatter med noen unntak hele dagens Dalarnas län (og Orsa Finnmark i Ljusdal kommune).
Administrasjon
Hovedoppgavene for lensadministrasjonen er å utføre de oppgavene gitt av Riksdagen og den svenske regjeringen, å koordinere og oppmuntre til lenets økonomiske vekst og ivareta rettssikkerheten.
Døden og piken
Døden og piken (originaltittel Death and the Maiden) er en amerikansk dramafilm utgitt i 1994, regissert av Roman Polański. Sigourney Weaver, Ben Kingsley og Stuart Wilson spiller de tre hovedrollene. Filmen er basert på teaterstykket med samme navn av Ariel Dorfman, som også skrev manuset sammen med Rafael Yglesias. Døden og piken forteller historien til Paulina Escobar (Weaver), en politisk aktivist som er overbevist om at naboen hennes, Dr. Roberto Miranda (Kingsley), er en mann som en gang var medlem av et fascistregime som torturerte og voldtok henne.
Sammendrag
Paulina Escobar er en husmor gift med en fremtredende advokat i et ikke-navngitt søramerikansk land. En dag møter Paulina og ektemannen en mann som hun er overbevist er Dr. Miranda (spilt av Ben Kingsley) var medlem av det gamle regimet, og at denne mannen var personlig ansvarlig for å torturere og voldta Paulina i flere uker samtidig som hun hadde bind for øynene. Paulina tar ham til fange, fast bestemt for å få frem sannheten. Til tross for at både ektemannen og Miranda forsøker å overbevise henne om at han er uskyldig, er Paulina helt sikker på at det er han, og tvinger ektemannen til å være Mirandas "advokat" under "rettssaken" hun arrangerer mot Miranda.
Miranda konspirerer med ektemannen for å få frem en falsk tilståelse, i håp om at dette skal være nok til å få Paulina fornøyd. Så de skriver ned dette, og presenterer den for Paulina. Men Paulina blir rasende, og truer med å drepe Miranda. Ektemannen forsøker å stoppe henne, men det lykkes Miranda å skaffe Paulinas pistol, og truer med å drepe henne hvis han ikke får gå sin vei. Miranda ber dem også om å kontakte en skole hvor Miranda hevder å ha vært ved på tidspunktet for voldtekten til Paulina. Gerardo kontakter skolen, og Mirandas kollega ser ut til å bekrefte historien. Han informerer Paulina, til slutt overbevist om at Miranda faktisk er uskyldig. Paulina nekter å tro det, og sier at folk på den tiden skapte seg alibi for å skjule deres sanne identitet.
Blackface
«Blackface» («svartfjes») er en amerikansk betegnelse på det å male ansiktet svart eller brunt for å karikere eller etterligne personer med mørk hudfarge. Praksisen stammer fra amerikansk populærkultur på 1800- og 1900-tallet. Ordet brukes særlig om teatersminke på hvite skuespillere der hele ansiktet blir svertet bortsett fra huden rundt leppene som dermed virker overdrevent store. Artister sminket i blackface har ofte også vært utkledt med svart parykk, hvite hansker og fillete eller glorete finklær i latterliggjørende roller som «neger» fra Sørstatene.
Blackface var vanlig i minstrelshows, musikalske varietéforestillinger, i det rasedelte USA fra rundt 1840 og hundre år framover. Også enkelte svarte artister opptrådte med ansiktsmaling. Skikken spredte seg til flere land, blant annet til Storbritannia der tradisjonen holdt seg lenger enn i opphavslandet.
De siste årene har sminken og rollefiguren blitt oppfattet som et rasistisk symbol på hvites historiske undertrykkelse og latterliggjøring av folk med mørk hud. I dag er derfor blackface-maske ansett som upassende og uakseptabelt i vestlig underholdningskultur, også når det gjelder satire.
Svartmalte rollefigurer i minstrels, amerikanske varietéforestillinger
Svartmalte ansikter var vanlige i amerikansk teater og populærkultur fra omkring 1840 og hundre år framover. Minstrels inneholdt en blanding av musikkinnslag og sketsjer der skuespillere, komikere, musikere og dansere kunne opptre i overdreven teatersminke og komiske kostymer i stereotypiske, komiske og tildels groteske karikaturer av rollefigurene afroamerikanere. Rollefigurene var gjerne slaver og plantasjearbeidere, moteløver i byene eller uskjønne kvinner.
I 1829 framførte den hvite artisten Thomas Dartmouth «Daddy» Rice (1808-1860) den komiske sangen og dansen Jump Jim Crow iført «negersminke». Han hadde fillete klær og brukte karikert språk og karikerte bevegelser. Rollefiguren skal ha vært inspirert av Jim Crow, en legendarisk luring i slavekulturen, og av en konkret afroamerikaner med fysisk funksjonshemning. Crow, «kråke», hadde dessuten vært nedsettende kallenavn for svarte mennesker siden 1700-tallet. I Disneys tegnefilm om sirkuselefanten Dumbo fra 1940 forekommer det derfor en flokk karikerte kråker med menneskelige egenskaper som gjenspeiler stereotypiene om afroamerikanere som dumme, skrytete og ufrivillig morsomme.
Rice gjorde Jim Crow-sangen, -dansen og -figuren svært populær og regnes som «minstrelshowenes far». Rollekarakteren ga også opphav til betegnelsen Jim Crow-lovene, raseskillelovene som ble innført i flere amerikanske stater fra 1876 til 1965 etter prinsippet om at etniske grupper skulle være «likestilte, men atskilte».
Sjangeren og formen kan ha oppstått ut fra en oppriktig fascinasjon for den levende musikkulturen i afroamerikanske slavemiljøer, men også for å ufarliggjøre den svarte befolkningen for et hvitt publikum. Humoren kan ha dempet bekymringen for at frigitte slaver etter den amerikanske borgerkrigen 1861–1865 skulle kunne foreta et masseopprør og overta makten.
Minstrelforestillingene skapte en rekke komiske og rasistiske rollefigurer. I minstrel-sketsjene kunne den usofistikerte landarbeideren Jim Crow også opptre sammen med for eksempel rollekarakteren Zip Coon, en mer veltilpasset, svart jålebukk fra byen.
Lyshudede skuespillere, sangere og dansere brukte svidd kork og senere farge eller skokrem for å sote huden og tegne opp brede lepper. Det ble også benyttet mørkebrun teatersminke, på norsk kalt «negersminke».
I tillegg kledte skuespillerne seg ut i parykker med svart, oftest kort, krøllete hår, eller de farget sitt eget hår og bustet det til. Hvite hansker og slitte eller overdrevne finklær skulle understreke klassetilhørigheten og den latterlige framtoningen som barnlig livsglade, uintelligente og innbilske klovner.
Utøvere og bruk i filmer
I D.W. Griffiths over tre timer lange storfilm Birth of a Nation) fra 1915 ble alle de viktige svarte rollene spilt av hvite skuespillere sminket i «blackface». Filmen bygger på det rasistiske skuespillet The Clansman fra 1905 og handler om en sørstatsfamilie under og like etter borgerkrigen. En nasjons fødsel var teknisk nyskapende, men førte til at Ku Klux Klan gjenoppstod som en høyreekstrem organisasjon rettet mot raseblanding, afroamerikanere, katolikker og jøder. På grunn av kritikken filmen fikk for sitt rasisistiske innhold, sluttet man etter dette å bruke «blackface» i seriøse spillefilmer.
Sangeren og skuespilleren Al Jolson (1886–1950) var den mest kjente av amerikanske underholdningsartister som opptrådte med svartmalt ansikt. Han ble omtalt som The World's greatest entertainer i reklamen og spilte hovedrollen i det som regnes som den første lydfilmen, The Jazz Singer fra 1927. Jolson mottok i 1950 Medal of Merit for sin patriotiske innsats som underholder for amerikanske soldater under andre verdenskrig. Mens mange i ettertid betrakter karikert «negersminke» som del av datidens rasediskriminering i USA, har enkelte hevdet at Jolson gjennom sine sentimentale slagere og sin bruk av «blackface» tvert imot ville vise solidaritet med den svarte befolkningen i landet.
Bruken av svartmalte ansikter ebbet ut som sceneunderholdning i USA på 1920-tallet, men fortsatte i filmmusikaler fra Hollywood, i radio og TV, til inn på 1940-tallet, og i sjeldnere tilfeller til 1970-tallet. Stjerner som Bing Crosby, Judy Garland, Frank Sinatra, Fred Astaire og mange andre opptrådte med  ansiktssminke i enkeltstående, ofte nostalgiske sang- og dansenumre som hyllet minstreltradisjonen. I noen scener er det humoristiske poenget at hvite blir lurt av svartmalte ansikter fordi alle svarte ser like ut. Fram til 1950-tallet ble svarte gjerne framstilt uten nyanser som naive og umodne, ubekymrede, late, løgnaktige og overtroiske, og ikke minst med en medfødt, nærmest dyrisk hang til sang og dans.
«Blackface»-sminke, særlig uten de overdrevne leppene, har i noen grad levd videre i USA og andre land som uskyldig moro for hvite barn og voksne som kler seg ut som afrikanere, arabere eller andre mørkhudede til karneval, fester, amatørteater eller Halloween.
Holdninger forandret seg, og bruk av blackface kunne møte en kritikk som utøverne ikke hadde forutsett. Det mest berømte eksempelet på mislykket blackface i Sverige var Alice Babs fremtreden i filmen Resan till dej fra 1953. I filmens hovednummer Fjärran Sol och Måne er Babs helt svart fra topp til tå. Hennes sang handler om at hennes høyeste ønske er å få hvit hud. Datidens filmalmendere reagerte sterkt mot disse deler av teksten.
Det er også eksempler på bruk av mer eller mindre komisk «negersminke» i norsk underholdning. I den danske familiefilmen Far til fire og ulveungerne fra 1958 opptrådte den norske barnestjernen Grethe Kausland som halvnaken, brunmalt «negerpike» i sangnummeret «En sort, lille neger fra Afrika». Samme artist hadde også mørk ansiktssminke da hun imiterte Sammy Davis jr. i 1977.
Senere fordømmelser som rasistisk stereotypi
Det har lenge vært vanlig med stereotypiske framstillinger av ikke-hvite etniske grupper i amerikansk underholdningskultur. I filmer og populærkultur hadde afroamerikanere fram til 1960-tallet som regel bare biroller som hushjelper og arbeidsfolk. Enten de ble spilt av sminkede hvite eller av svarte, ble disse rollefigurene framstilt uten nyanser.
Da minstrelsjangeren ble umoderne utover på 1900-tallet, forsvant bruken av «blackface» i profesjonell underholdning. En annen grunn var at flere oppfattet tradisjonen som en rasistisk etterlevning fra slavetiden og raseskillepolitikken.
«Blackface» og andre kulturuttrykk som kan oppfattes rasistiske, blir særlig debattert i Sørstatene, der det er store meningsforskjeller mellom ulike befolkningsgrupper. Mange hvite amerikanere vil forsvare tidligere tradisjoner som en del av kulturhistorien og som egentlig ufarlige uttrykk som var allment akseptert i sin samtid. Flere har også påpekt at «blackface» var en verdinøytral teaterkonvensjon innen en folkelig musikksjanger og humoristisk underholdningsstil som også svarte tok del i.
Kritikk av kjente personer i «blackface»
Det er mange eksempler på offentlige personer som har møtt motstand mot egen bruk av rasistiske symboler. I februar 2019 ble den hvite delstatsguvernøreren i Virginia kritisert for at han som medisinstudent på 1980-tallet svartemalte ansiktet og feiret Halloween sammen med en medstudent i Ku Klux Klan-hette. Samtidig fikk en baptistmenighet på Jæren kritikk for at barn og voksne på liknende vis kledde seg ut som «kongolesere».
I 2019 ble også den canadiske presidenten Justin Trudeau kritisert for å ha opptrådt i «blackface» (også omtalt som «brownface») da han i 2003 kledte seg ut som den persiske eventyrskikkelsen Alladin slik figuren blir framstilt som en sympatisk unggutt i en populær tegnefilm fra Disney fra 1992. Kritikerne mente at Trudeaus kostyme videreførte en fordomsfull, klisjépreget og rasistisk trope i Vesten om hvordan arabiske mennesketyper er.
Annet
«Blackface»-sminken i USA har oftest vært med på å vekke latter. Men svart sminking er og har vært vanlig for i seriøse teaterroller, for eksempel når lyse skuespillere tolker William Shakespeares «mauriske general» Othello.
Også Zwarte Piet, den nederlandske julenissen Sinterklaas' tjener og gaveutdeler under festlighetene 5. desember, er utkledt med mørkebrun ansiktssminke. Også utøverne av Border Morris, en regional variant av den engelske folkedansen Morris dance, bruker svart ansiktmaling som del av sin tradisjonelle drakt. Dette er en skikk som går langt tilbake og har ingenting med slaveri og moderne rasisme å gjøre. Opphavet er usikkert, men kan henvise til kullgruvearbeidernes sotede ansikter, barbareskpiratene som kan ha innført dansen eller være et vern for å skjule seg mot onde ånder.
Bootle FC
Bootle FC er en engelsk fotballklubb fra Bootle i Merseyside i England. De spiller i North West Counties Football League Division Two etter å ha rykket opp fra Liverpool County Combination i 2006. De spiller sine hjemmekamper på Bucks Park, som har en kapasitet på 5000 med 400 av dem som er sitteplasser.
Karriere
Karriere er en persons fremgang i jobb og hvorvidt de lykkes i arbeidslivet. Rask forfremmelse til stillinger mer ansvar, status eller lønn omtales ofte som å «gjøre karriere». Denne bruken gjenspeiler at ordet opprinnelig har betydd «løpebane».
Personer som jakter på forfremmelse i arbeidslivet og lar dette går foran andre hensyn omtales ofte med (det nedsettende) ordet karrierist.
I engelsk har career fått en videre betydning enn den som er vanlig i norsk, og henviser til yrkesaktivitet i en lengre periode av livet som har mulighet for fremgang. Profesjonelle karriereveiledere foretrekker å se på karriere i et videre perspektiv som angår alle, ikke bare det å ha suksess i arbeidslivet. Karriere arbeidsroller i et livsløpsperspektiv, balansen mellom betalt og ikke betalt arbeid, samt deltakelse i læring, utdanning og arbeidstrening.
Ordhistorie
Romerske embetsmenn hadde en karrierestige som ble kalt Cursus honorum, men dette har ikke gitt opphav til det moderne bruken av ordet karriere. Den opprinnelige betydningen av karriere er fra ridning, hvor karriere refererte til hestens hurtigste gangart, og betydde «løpebane» eller «strak galopp». Ordet har kommet gjennom fransk carrière og italiensk carriera som betyr «løpebane, sterk galopp» og vulgærlatin via carriara «løpebane». Det latinske ordet carrus «kjerre» har gallisk opprinnelse og som også har gitt lånordet kjerre i norsk Tidligere ble ordet skrevet med venstreaksent, karrière.
Bootle FC
Historie
Den opprinnelige klubben Bootle FC spilte en sesong i The football league i 1892/93-sesongen, men droppet ut etter en sesong og ble oppløst.
I 1953 ble et nytt Bootle FC etablert. I 1974 ble de med i Lancashire Combination som de vant i 1976 og 1977. Da ble de med i Cheshire County League som senere ble en av ligaene som dannet North West Counties League, som de ble i helt til 2002 da de rykket ned til Liverpool County Combination i 2006 kom de seg tilbake opp i North West Counties League.
Alcains
Alcains er en landsby i Castelo Branco kommune i Portugal. Den ligger 370 meter over havet og hadde innbyggere per.
Historie
Alcains status ble hevet til kategorien «landsby» 12. november 1971 ved dekret nr. 495/71.
Wishing Stairs
Wishing Stairs er en sørkoreansk skrekkfilm fra 2003.
Sammendrag
Yun Jin-sung (Song Ji-Hyo) og Kim So-hee (Park Han-byul) er bestevenninner som studerer ballett ved en kunstskole, og konkurrerer om en plass på en russisk ballett-skole. Jin-sung får høre om en gammel legende, om en ånd som oppfyller folks ønsker. Hun finner denne ånden og ber om å få plassen ved ballet-skolen. Til hennes overraskelse og sinne, får So-hee plassen. De begynner å krangle og So-hee faller ned en trapp og blir innlagt på sykehus - hvor hun begår selvmord.
Jin-Sung går til ånden igjen, og ber om at So-hee skal komme levende tilbake. So-hee kommer tilbake som en ond ånd, og besetter en annen elev, Hye-ju som tar livet av Yun Jin-sung. En tid senere, flytter en annen ung jente inn i samme leilighet hvor Jin-sung tidligere bodde i. Denne jenta finner et fotografi av Jin-sung og So-hee. På fotografiet forsvinner plutselig iris på So-hee sine øyne, noe som tyder på at hun fremdeles befinner seg der.
Clarence Houser
Bud Houser var blant verdens fremste diskoskastere i årene fra 1921 til 1928. 3. april 1926 satte han ny verdensrekord med 48,20 m. I kulestøt hadde Hauser en bestenotering på 15,42 m, og var nummer tre på verdensstatistikken i årene 1924 til 1926.
Under OL 1924 vant han gull i kulestøt med resultatet 14,995 m og gull i diskos med 46,155 m. Bare to andre utøvere har tatt den samme dobbeltseieren, Robert Garrett i 1896 og Martin Sheridan i 1906.
Under OL 1928 i Amsterdam forsvarte han den olympiske tittelen med et kast på 47,32.
Utviklingen av kommunestrukturen i Minas Gerais/Vila de Sabará/Vila Nova de Lima
Dette er et stamtre som viser utviklingen av kommunene i Minas Gerais som har sitt opphav i bosetningen Vila de Sabará. Stamtreet er bygd opp slik at hver kommune som er skilt ut av en annen havner til høyre og nedenfor «moderkommunen» og har en heltrukket linje. Dersom en kommune har skiftet navn, vil det nye navnet havne i en boks rett til høyre og med stiplet linje. Dette er kun en utdrag av hele treet.
Eira (andre betydninger)
Eira har flere betydninger:
Speozuphium
Speozuphium er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Dryptinae i familiegruppen løpebiller.
Zikavirus
Zikavirus (ZIKV) er et virus i familien flavivirus. Viruset overføres av aedes-mygg, og også mellom mennesker ved seksuell kontakt. Hos mennesker kan det føre til den vanligvis milde sykdommen zikafeber, som siden 1950-tallet tidvis har forekommet innenfor et smalt belte langs ekvator fra Afrika til Asia. I november 2015 ble det oppdaget en mulig kobling mellom infeksjoner hos gravide og fosterskader. Den 1. februar klassifiserte Verdens helseorganisasjon (WHO) smittespredningen av zikaviruset som en internasjonal nødstilstand.
Speozuphium
Utseende
En liten, blek løpebille. Kropp og bein er kledt med lange hår.