cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trivium (band)
Shogun (2008)
Trivium begynte arbeidet med sitt fjerde album sammen med produsent Nick Raskulinecz, som tidligere har jobbet med blant andre Bruce Springsteen, Foo Fighters, Stone Sour og Marilyn Manson. På dette albumet gikk Trivium mer tilbake til sine røtter som et metal-band. De jobbet hardt med albumet og etter som dette var en slags blanding av The Crusade og Ascendancy, ble det et melodisk og vakkert album som samtidig brutalt, noe som har blitt et slags varemerke for Trivium. Det er fortsatt screaming i bruk her, men på grunn av mye mer melodisk synging og dype tekster, ble albumet sterkere. Det fikk derfor veldig bra anmeldelser i USA. Dette var også fordi som Heafy sa «For første gang kunne de høre på et riff, og høre at det ikke var inspirert av noen, men heller lage noe egenartet og spesielt».
Albumet debuterte på en 23.-plass på Billboard 200 i USA, men det kom høyt opp på listene i flere andre land, og  ble veldig godt mottatt i europeiske land. Dette er mest sannsynlig fordi Europa tar imot eksperimentelle band bedre. Plassene var Blant annet 1.-plass på albumlistene i Storbritannia, 1.-plass på listene i Australia, og 27.-plass på listene i Tyskland. I Norge kom den på en 34.-plass på VG-lista. Albumet solgte til gull i Storbritannia.
Dette regnes av mange som det beste albumet til Trivium. Det er inspirert av både gresk mytologi og japansk historie.
God of War III og et nytt album (2010)
I 2010 slapp de singelen «Shattering the Skies Above» til det populære spillet  God of War III . De slapp også ut et cover av bandet Sepultura. Trivium har siste året vært sterke forkjempere for piratkopiering eller digital musikk. Sammen med bandet Snow Patrol har de bedt fansen om å lage cd-er med deres beste sanger, å frivillig gi dem til folk på gaten, ifølge siden Torrentfreak. Dette har gjort at bandet har fått en stor tilhengerskare over internet. Ved slutten av 2010 begynte arbeid på deres nye album.
In Waves (2011)
Neste album het In Waves. Det ble sluppet den 3. august i Europa. Albumet fikk sterke anmeldelser og debuterte på en 13.-plass i USA samt førsteplass i følgende land: Sverige, Storbritannia, Australia, Tyskland, Frankrike og Japan. To singler ble sluppet, «In Waves», som har blitt en populær konsertsang for bandet, og «Built to Fall», som kanskje er den mest radiovennlige sangen Trivium har gitt ut. 5. august spilte Trivium for sitt største publikum noensinne, foran over 100,000 publikumere på Wacken Open Air sin hovedscene. In Waves har i dag solgt over 500,000 eksemplarer.
Vengeance Falls (2013)
Den 10. oktober 2013 kom Vengeance Falls. Albumet ble produsert av Disturbed's vokalist David Draiman. Mange har i ettertid kritisert dette albumet for å bære for mye preg av Disturbed's sound. Matt Heafy har selv uttalt at det ikke er blant hans favoritter i Trivium-katalogen, men at albumet likevel var svært viktig for bandet ettersom singelen Strife ga Trivium et gjennombrudd for å bli spilt på radio i USA.
Silence in the Snow (2015)
Silence in the Snow er Triviums første, og hittil eneste, album som kun inneholdt clean-singing. Dette skyldtes at vokalisten Matt Heafy hadde blåst ut stemmen etter Vengeance Falls-turnéen i 2014, noe som tvinget han til å legge vekk scream-vokalene før han omsider lærte en ny teknikk. Under lanseringen ble det sagt av bandets medlemmer at grunnen til at albumet kun hadde clean-singing var at det ikke var behov for screams. I ettertid har bandets gitarist Corey Beaulieu derimot uttalt at «det var som å gå inn i en boksekamp med en arm bak ryggen, både med tanke på Matts stemme og trommene på albumet. Til tross for det, var albumet nok en viktig brikke for å få Trivium på radio, særlig med singler som «Until The World Goes Cold» og «Dead and Gone».
The Sin and the Sentence (2017)
Triviums album The Sin and the Sentence ble utgitt den 20. oktober 2017. Det er det første med Triviums nyeste trommeslager Alex Bent. På The Sin and the Sentence samles alle Triviums «sounder» fra tidligere album. Det inkluder Matt Heafy's scream-vokaler igjen, samt svært tekniske trommer fra Alex Bent. Fan-responsen på sosiale medier tyder på at dette er svært velkommen. Samtidig har albumet fått svært gode kritikeranmeldelser fra nettsteder som blant annet MetalSucks.net, som ga albumet 4.5/5, og ultimate-guitar.com som ga 8/10.
Andre sjangere
Triviums musikalske produksjon overskrider noen sjangergrenser. Albumet Ascendancy kan klassifiseres som metalcore, mens blant annet Shogun viser et tydelig preg av thrash metal. Bandet har selv avstått fra å plassere seg selv i en sjanger, og Matt Heafy har sagt følgende: «Vi er et rockeband. Kritikere liker å definere bandet som både thrash Metal, metalcore og alternativ metal.»
OLGA
OLGA er et beregningsprogram for transport av olje, gass og vann i samme rørledning, såkalt flerfasetransport. Navnet er en forkortelse av «oil and gas simulator».
Hovedproblemet med flerfasetransport er at det dannes væskeplugger i rørledningene, noe som skaper store problemer i mottagerenden på plattformen eller landanlegget. Programmet gjør det mulig å beregne væskestrømmen og føre den sikkert til mottaksstedet på land, på en plattform eller et produksjonsskip gjennom rørene.
Historie
Ideen til regneverktøyet ble unnfanget i 1979 av Dag Malnes og Kjell Bendiksen, to forskere ved IFE. Første versjon av OLGA ble finansiert av Statoil og var klar i 1980. Verktøyet ble utviklet videre av IFE i samarbeid med SINTEF på 1980-tallet.
1. januar 1984 ble det inngått en felles industriavtale mellom Statoil, IFE og SINTEF om å videreutvikle OLGA. IFE hadde hovedansvar for videreutviklingen av modellen, mens de tekniske eksperimentene ble utført i SINTEFs laboratorium på Tiller. I dag har selskapet SPT Group rettighetene til OLGA. Verktøyet har vært under kontinuerlig videreutvikling som fortsatt pågår, blant annet i prosjektet HORIZON II hvor IFE og SPT Group samarbeider. OLGA har en global markedsandel på ca 90%. Teknologien anses som en sentral suksesshistorie for norsk petroleumsforskning.
OLGA har gjort det mulig å bygge ut ​olje- og gassfelt på dypere hav og lenger fra land enn det som ville vært mulig uten denne teknologien, for eksempel, Troll, Ormen Lange og Snøhvit.
Jiang Ziya
Jiang Shang (kinesisk: 姜尚, pinyin: Jiāng Shàng) eller Jiang Wang (姜望, Jiāng Wàng) med etternavnet Lǚ (呂) og stilnavnet  Zǐyá (子牙), også kalt Storhertug Wàng (望太公; hanyu pinyin: Wàng Tàigōng) var en kinesisk historisk og legendarisk vismann og militær strateg som bodde ved Weishui i det ellevte eller tolvte århundre f.Kr. Jiāng Zǐyá ble tilkalt av kong Wen av Zhou for å tjene som hans statsminister. Hans instruksjoner til kong Wen skal ha vært opphavet til Liutao.
Han hjalp Wens sønn kong Wu av Zhou med å beseire Shang-dynastiet i slaget ved Muye, som førte til opprettelsen av Zhou-dynastiet. I dag blir han regnet som en av Kinas og verdens største strateger.
Knut Knutsen O.A.S.
Knut Knutsen O.A.S. (født 6. oktober 1871, død 5. februar 1946) (O.A.S. står for Ole Andreas' Sønn) var en norsk reder som har betydd meget for Haugesunds utvikling.
Knutsen var eier av et av Haugesunds største dampskipsrederier i 1912, og hadde byens desidert største rederi i 1921. Han var da også en av de største rederne i Norge. Knutsen var aktiv i Rederiforeningen og Norges Rederforbund. Knutsen var lite politisk engasjert, men var likevel formann i havnestyret i Haugesund i en årrekke. Han sto bak en rekke gaver og legater til ulike sosiale og kulturelle formål.
Familien Knutsen har betydd mye for Haugesund. Gaven på 1 million som ble gitt i 1921 av Knut Knutsen OAS og hans kone Elisabeth var forutsetningen for at Haugesund rådhus ble bygd. Gaven ble gitt i anledning Knut Knutsen OAS 50-årsdag. Også parkanlegget som hører til rådhuset er bygget med midler fra familien Knutsen. I 1947 ga Elisabeth Knutsen 1 million kroner til opparbeidelse av rådhusplassen og til utsmykning av rådhuset og rådhusparken.
Främmestad
Främmestad er et tettsted i Essunga kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 393 innbyggere.
24. desember
24. desember er den 358. dagen i året og den 359. i skuddår. Det er sju dager igjen av året.
Dagen kalles også for julaften.
Navnedag
Adam og Eva
Dødsfall
Se flere som døde 24. desember i Kategori:Dødsfall 24. desember.
Papar (Sabah)
Papar er et distrikt i Patai Barat-divisjonen i den malaysiske staten Sabah. Distriktet ligger på vestkysten, like sør for Kota Kinabalu, og har et areal på 1 243 kvadratkilometer og et folketall på 88 626 (2010). Administrasjonssenteret er byen Papar.
Distriktet ligger i et lavereliggende kystlandskap som strekker seg opp mot Crockerfjellene. Jordbruk, med rismarker og frukt, og turisme er de viktigste næringene.
Entartete Kunst
Entartete Kunst, på norsk kalt «degenerert kunst» eller «utartet kunst», var de tyske nasjonalsosialistenes nedsettende betegnelse på modernistisk billedkunst. Det er også slagordet for en ideologisk propagandakampanje som nazistene fra 1935 rettet mot kunst som ikke var naturalistisk eller figurativ.
Papar (Sabah)
Byen
Byen Papar har 5 984 innbyggere, og ligger på de sørlige elvebankene nær utløpet til Papar-elva. Byen er kjent som et utdanningssentrum i regionen, med blant annet Institut Kemahiran Belia Negara (National Youth Skills Institute) og MARA Science College. Papar er et viktig stopp langs jernbanelinjen i Sabah.
Entartete Kunst
Det tyske adjektivet entartet betyr «utartet», «vanartet» eller «degenerert». Nazistene brukte ordet fordømmende om de nye kunstretningene som utviklet seg på 1900-tallet og som både form- og idémessig var mer eksperimentelle, grenseløse og utfordrende enn før. Ifølge nazistisk kultursyn representerte «moderne kunst» en dekadent utglidning og en usunn og samfunnsnedbrytende avsporing fra det tradisjonelle. Kunsten holdt angivelig ikke mål, den var dårlig og fordummende, og vanskelig og uforståelig for folk flest. Nasjonalsosialistene hevdet at denne typen kunst var inspirert av jødedom, marxisme, sinnssykdom og «primitiv kunst» og beskrev den som «ugermansk» og «kulturbolsjevistisk». Slik «ukunst» (Unkunst) var uønsket i det nazistiske Tyskland, der mer enn 16 000 verk ble fjernet fra offentlige gallerier og museer, mens kunstnere ble svartelistet.
Entartete Kunst var dessuten tittelen på en propagandautstilling som åpnet i München 19. juli 1937 og siden fortsatte som vandreutstilling. Utstillingene viste 650 beslaglagte kunstverk fra 32 tyske museer og fikk tre millioner besøkende i tolv byer fram til april 1941. I utstillingsperioden i 1937 ble samtidig «Den store, tyske kunstutstillingen» (Grosse Deutsche Kunstausstellung), en omfattende samling av «høyverdige» kunstverk, stilt ut i «Den tyske kunstens hus» like ved.
Betegnelsen er i ettertid fortsatt knyttet til nazistenes ærekrenkende stempling av avantgardistiske samtidskunstnere og regimets delegitimering og plyndring av modernistisk kunst, først og fremst tysk, som ble laget fra tidlig på 1900-tallet til 1930-årene.
Bakgrunn og omfang
Nasjonalsosialistenes kunstsyn rammet ikke bare bildekunst, men også litteratur, film, teater, arkitektur, musikk og annen eksperimenterende kultur som ble betraktet som ikke-tysk, fordervet og kommunistisk. Avantgardistiske kunstnere ble sett på som folkets fiender og svartelistet. Flere ble også fengslet, og mange flyktet fra Tyskland.
Naziregimet beslagla over 16 000 kunstverk fra 32 tyske museer, først og fremst i 1937 og 1938. Arkivene viser at tyske myndigheter konfiskerte omtrent 5000 malerier og 12.000 grafiske arbeider fra 101 museer i siste halvdel av 1930-årene. Av disse ble 5300 arbeider tatt før utstillingen i 1937, og over 11.000 etter utstillingen. Blant de konfiskerte verkene var 1052 av Emil Nolde, som for øvrig sympatiserte med nazistene, 639 av Ernst Ludwig Kirchner og 608 av Karl Schmidt-Rottluff. Også 82 verker av Edvard Munch ble stemplet som «degenerert» kunst og beslaglagt fra offentlige samlinger i Tyskland.
Et utvalg på 650 beslagtlagte verk ble stilt ut som entartete i München i 1937. Verkene som ikke ble stilt ut, ble lagret, solgt eller ødelagt. Blant de 112 kunstnere som var representert, var seks av jødisk opphav.
Beslaget ble gjennomført av en kommisjon ledet av Adolf Ziegler, Hitlers kunstrådgiver, selv maler og president i Reichskammer der bildenden Künste («rikskunstkammeret»), som valgte seg fem medlemmer: Wolfgang Willrich, Hans Schweitzer, Klaus Graf von Baudissin, Otto Kummer og Robert Scholz. Schweitzer laget propagandaplakater for naziregimet under pseudonymet «Mjölnir» og ble senere utnevnt til assisterende «rikskommissær for artistisk formgiving», Kummer representerte Bernhard Rusts departement for vitenskap, kultur og undervisning, mens Scholz var naziideologen Alfred Rosenbergs kunstekspert, anti-modernist i kunstsyn og en rotfestet rasist.
I 1937 kom kunstkritikeren og propagandategneren Wolfgang Willrichs Säuberung des Kunsttempels: eine kunstpolitische Kampfschrift zur Gesundung deutscher Kunst im Geiste nordischer Art («Rensing av kunsttempelet; et kunstpolitisk kampskrift for gjenreisningen av tysk kunst i nordisk ånd»). I boka hevdet Willrich at kunstbransjen var korrupt og preget av bolsjevisme, anarki og «rød» forurensing. Säuberung des Kunsttempels var illustrert med kollasjer av kunsten forfatteren kritiserte. Willrich var nøye med å navngi kunstnere, tidsskrifter og museer som drev med den moderne kunsten han intenst mislikte, og boka skal ha gitt propagandaminister Goebbels ideen til utstillingen Entartete Kunst samme sommer. Goebbels tok med denne utstillingen på opportunistisk vis initiativet i kulturpolitikken. Boken beskrives som aggressiv, hatefull og giftig, og blant andre Alfred Rosenberg syntes den var for ekstrem. SS-sjefen Heinrich Himmler gikk lei av Willrichs bitre og harde utfall blant annet mot poeten Gottfried Benn.
Zieglers kommisjon ble ivrigere og mer pågående etter utstillingen i München i 1937. Ziegler avviste Baudissins mer ytterliggående forslag om å konfiskere kunst i private samlinger. Hitler utstedte personlig en fullmakt til Zieglers kommisjon 4. august 1937 etter utstillingen åpnet i München og etter at kommisjonen hadde gjort en god del av arbeidet. Goebbels hadde gitt kommisjonen skriftlig oppdrag 30. juni 1937. Goebbels sørget for at det ble vedtatt og offentliggjort en lov 31. mai 1938 som legaliserte beslagene nesten ett år etter at de faktisk var gjennomført. Arbeider av blant andre Georg Grosz, Paul Klee, Willi Baumeister, Pablo Picasso, Piet Mondrian, Marc Chagall og Vasiliy Kandinsky ble konfiskert.
Fra 1935 ble i alt rundt 20 000 kunstverk av 200 kunstnere fjernet fra museene og private samlinger. Noe av den «degenererte» kunsten ble solgt til utlandet, noe havnet på nazistenes private hender, og noe ble ødelagt; 4000 abstrakte, surrealistiske og kubistiske malerier ble brent. 16 000 verk skal fortsatt være savnet, for det meste grafikk.
Utstillinger med «degenerert» billedkunst
Fra 19. juli til 30. november 1937 ble en stor propagandautstilling vist under tittelen Entartete Kunst i en nærliggende galleribygning til det nybygde Das Haus der deutschen Kunst i München. Utstillinga skulle håne den modernistiske kunsten og viste 650 bilder som var nitidig valgt ut fra museer over hele landet. De «degenererte» bildene og skulpturene ble stilt ut sammen med politiske slagord, fotografier av vanskapte mennesker og tegninger utført av psykisk utviklingshemmede for tydelig å vise hvor syk og skadelig modernismen og kunstnerne var.
Denne massemønstringa ble siden sendt til elleve andre byer i Tyskland og Østerrike, og ble sett av over tre millioner mennesker mellom 1937 og 1941.
18. juli 1937, dagen før Entartete Kunst ble presentert, åpnet Adolf Hitler Die Große Deutsche Kunstausstellung («Den store, tyske kunstutstilling») samme sted som skulle vise «det beste av tysk kunst».
Også norske nasjonalsosialister i Nasjonal Samling (NS) førte en liknende kulturkampanje mot «degenerert» kunst og kunstnere med kommunistiske sympatier under andre verdenskrig. Det kom særlig til uttrykk gjennom utstillinga «Kunst og ukunst» i Nasjonalgalleriet i Oslo i 1942.
Entartete Musik
Stadig nye musikernavn ble offentlig stemplet som «degenererte» og forbudte på 1930-tallet, både klassiske komponister som Stravinskij, Bartok, Hindemith og Mendelsohn, men også en rekke mindre kjente kunstnere. Jazz og swing ble omtalt nedsettende som «negermusikk» (Negermusik på tysk, en betegnelse som for øvrig også ble brukt om rock'n'roll på 1950-tallet) og i dagligtale mer nøytralt som «skeiv musikk» (Schräge Musik). Denne og atonal musikk ble forbudt å spille i tysk radio og i tyske konsertsaler.
I forbindelse med «riksmusikkdagene» (Reichsmusiktagen) i Düsseldorf åpnet utstillinga Entartete Musik 24. mai 1938 der en fordømte «musikkbolsjevistiske» komponister som Hanns Eisler, Paul Hindemith, Arnold Schönberg og andre.
«Degenerert» kunst i Norge
Også i Norge ble livet preget av kunstsensuren under andre verdenskrig. Den ble gitt av den tyske okkupasjonsmakten og de tyskvennlige norske myndighetene. Kulturinstitusjoner og NRK, som da var landets eneste kringkastingsselskap, ble styrt av nazistene og Nasjonal samling. Illegale samlinger ble etter hvert eneste mulighet for frie ytringer og fri kunstnerisk utfoldelse, og konsertene og samlingene ble viktige møtepunkter for illegal informasjonsutveksling.
Billedkunst
Skillelinjene mellom «ekte» og «uekte» kunst gikk litt annerledes i Norge enn i Tyskland. For eksempel ble Munchs kunst betraktet som «utartet» i Tyskland, der 82 av arbeidene hans ble beslaglagt fra tyske samlinger i 1937, mens han ble hyllet som en mester i Norge og hadde fire bilder med som «god» kunst på «Kunst og ukunst». Det var en kunstutstilling som ble vist i Nasjonalgalleriet i Oslo i april og mai 1942. Den viste norsk billedkunst som nazistene mente var mindreverdig og degenerert, sammen med et bredt utvalg kunst de mente var god. Utstillinga var et propagandatiltak som var direkte inspirert av kampanjene i Tyskland og av den store vandreutstillinga med slik kunst som først ble vist i München i 1937. Temaet ble fulgt opp med forsøk på å få i stand lignende utstillinger i Trondhjem, Bergen og Stavanger.
Norge var forøvrig det eneste landet utenom Tyskland som arrangerte slike utstillinger.
2. klasse kanonbåt
'''Kanonbåter av 2. klasse, eller «Vale»-klassen og «Gor»-klassen''' var en fartøyklasse konstruert for den norske marinen og var i bruk fra rundt 1877 til de ble ombygget til mineleggere i 1910. Som mineleggere var de i bruk frem til etter andre verdenskrig. Båtene hadde et deplasement på 250-300 tonn, og det ble fra 1877 til 1887 bygget 7 stykker. De var fra 27-33 meter lange, og hadde to dampmaskiner som gav dem en fart på rundt 10 knop. De var bestykket med 1 x 26 cm bakladekanon, 1 x 37 mm hurtigskytende kanon og 2 x 37 mm rekylfrie kanoner.
Kanonbåtene var bygget på bakgrunn av erfaringer gjort med 3. klasse kanonbåter, som fort ble alt for gammeldagse og trege. En senere utvikling av kanonbåtene var 1. klasse kanonbåt.
Som mineleggere gjorde kanonbåtene tjeneste fra 1910 og ut til og med andre verdenskrig. De var da håpløst foreldet, og utrettet ikke stort. Båtene hadde plass til femti miner, men var også bestykket med en 47 mm kanon som erstatning for den mindre 37 mm. Den to resterende kanonene ble beholdt.
Under den tyske invasjonen av Norge ble fartøyene stort sett benyttet som kanonfartøyer, selv om de fleste overgav seg uten kamp i møte med den totalt overlegne og moderne tyske marinen.
Jomfrubråten
Jomfrubråten gård er en gård på Bekkelaget i Oslo, antakelig utskilt fra Ekeberg gård.
Navnet Jomfrubråten dukker opp i 1723. Ca. 1700 ble Christian Stockflet eier av Braattum (Braatten). Grensen mellom Munkebråten Søndre og Braatten var en grensebekk som er der dagens Ekebergrestaurant står. Ved Christian Stockflets død i 1704 arver hans enke Isabylla Margretha Mechlenburg. Senere er det barna som står som eiere ved morens død i 1715. Ved Matrikkel utkast i 1723 nevnes navnet Jomfrubraaten. Hvem jomfruen var, er antakelig Isabella Stockfleth som var datteren. Hun eier frem til 1729 da hennes mann Major Vossgrav solgte eiendommen som da hadde et lite småbruk. Kjøper i 1729 var Canselliråd Jacob Rasch. Kongshavn og Sjursøya fulgte Jomfrubråten. Sjursøya ble utskilt fra Jomfrubråten i 1741, mens Kongshavn ble utskilt i 1747, men senere lagt til igjen. Gårdsbygningene er verneverdige og er bevart i Jomfrubråtveien 47. Jomfrubråten hadde en husmannsplass Svenskesletten. Denne ble ikke utskilt og solgt, men ble tillagt skråningen når gården deles i 2, etter at den ble solgt på tvangsaukson i 1866 til Lorenz Meyer.
Ahlmannfjellet
Ahlmannfjellet er et 940 m høyt fjell på James I Land, vest for den indre delen av Ekmanfjorden på Svalbard. Fjellet er kalt opp etter den svenske geografen Hans Wilhelmsson Ahlmann (1889 – 1974) som besøkte Svalbard i 1910 med International Geological Congress og som i 1931 og 1934 ledet tok ekspedisjoner dit. Også Ahlmannfonna og Hansøya er oppkalt etter ham.
Kose
Kose er navnet på to småbyer i Estland:
Liste over golfspillere med flest major-seire
Denne listen viser en oversikt over de spillere som har vunnet flest major-turneringer i golf.
Herregolf
For herrer er det fire major-turneringer som anerkjennes av de to viktigste golftourene, PGA-touren og Europatouren:
Stjernen i Masters-kolonnen markerer at spilleren hadde sin beste periode som golfspiller før turneringen startet i 1934. Før dette ble også U.S. Amateur og British Amateur regnet som major-turneringer på de respektive tourene. Hvis man teller med disse turneringene så har Bobby Jones totalt 13 seire, og blant andre Jack Nicklaus, Tiger Woods, Arnold Palmer, Phil Mickelson, Mark O'Meara har også flere seire enn listen viser.
Listen er oppdatert per 23. juli 2023.
Crispo
Crispo er en sjokolade som ble lansert av Nidar i 1958.
Sjokoladen består av lys melkesjokolade og riscrisp. I starten ble Crispo laget på Bergenes godterifabrikk på Rodeløkka i Oslo, men etter at Nidar og Bergene slo seg sammen i 1980, ble produksjonen av sjokoladen flyttet til Nidar i Trondheim.
Framstilling
Crispo lages ved å blande lys melkesjokolade og sprø riscrisp til en sjokolademasse. Denne massen helles deretter i former før de går gjennom flere såkalte ristebord som spres sjokoladen jevnt utover hele forma. Sjokoladen går til slutt gjennom flere lange kjølekanaler før den blir pakket i emballasje.
Varianter
Det fantes i mange år bare én variant av Crispo, men i 1995 ble Crispo storplate lansert. I 2007 kom Crispo som barsjokolade.
Columbus (Ohio)
Columbus er hovedstaden i den amerikanske delstaten Ohio.
Columbus er hovedsete i fylket Franklin County. Deler av Columbus strekker seg inn i Delaware County og Fairfield County. Byen ble grunnlagt i 1812 der elvene Scioto og Olentangy møtes, og ble delstatens hovedstad i 1816.
Columbus har 787,033 innbyggere (2010), noe som gjør den til den største byen i Ohio og den femtende største i USA. Columbus' metropolområde hadde 1,708,625 innbyggere (2005); det tredje største i Ohio (etter Cleveland og Cincinnati) og 31. største i USA.
Et av verdens største forsikringsselskaper, Nationwide Mutual Insurance Company, holder til i byen.
Øst for sentrum ligger Port Columbus internasjonale lufthavn.
Raleigh
Raleigh er hovedstaden i den amerikanske delstaten Nord-Carolina.
Raleigh er også hovedsete i fylket Wake County. Byen har 403,892 innbyggere (2010), som gjør den til den nest største byen i Nord-Carolina etter Charlotte.
Armédepartementet
Armédepartementet var tidligere et departement i den norske statsforvaltninga.
Raleigh
Byen er oppkalt etter Walter Raleigh.
Dzjezkazgan
Dzjezkazgan (kasakhisk Жезқазған, russisk Джезказган) er en by i Kasakhstan i Karaganda oblast med cirka 100 000 innbyggere. Den ligger ved et vannreservoar i elven Kara-Kengir.
55 prosent av innbyggerne er kasakhstanere, 30 prosent russere og resten ukrainere, tyskere, tsjetsjenere og koreanere.
Byen ble grunnlagt i 1938 for å utnytte de rike kobberforekomstene i området. I 1973 ble et stort metallurgikompleks bygget sørøst for byen for å smelte kopper. Av andre naturressurser i området finner man mangan, jern og gull.
Raleigh
I Raleigh finnes flere universiteter. North Carolina State University, Shaw University, og Meredith College er noen av dem. Hovedstadsområdet har flere andre universiteter, som University of North Carolina, og Duke University.
Dzjezkazgan
Kosmodrom Bajkonur ligger 400 km sørvest for byen. Det har blitt en tradisjon at hver eneste kosmonaut planter et tre i Sejfulin-gaten i Zjezkazgan som et symbol på at han eller henne skal komme tryggt hjem igjen.
Raleigh
Raleigh har flere parker, som Pullen Park, Dorthea Dix Park, Umstead Park og andre. Pullen Park har mange besøkende hvert år, og er en turistattraksjon i byen.
Dzjezkazgan
Byen har jernbaneforbindelse til Karaganda og flyforbindelse til Almaty.
Raleigh
Raleigh er en av de raskest voksende byer i USA.
Armédepartementet
Under Christian Frederiks styre i 1814 var forsvarssaker ikke til behandling i statsrådet. Det var for slike saker oppretta et kommisariatskollegium og en kommisariatskommisjon. Etter at unionen med Sverige var inngått, blei det 30. november 1814 vedtatt ei ny departementsorganisering. I denne blei forsvarssaker lagt til 6. departement («Det militaire Departement»). Dette gjaldt krigsadministrasjonen, hæren, marinen og festningsverkene. Dessuten var fyr-, los- og merkevesenet plassert her.
Den 31. mars 1815 blei det oppretta et 7. departement. Hit blei marine og kystadministrasjon overført. Departementet fikk det daglige navn Marinedepartementet, mens 6. departement nå fikk betegnelsen Armédepartementet.
Fra 1. januar 1819 fikk Norge igjen ny departementsordning. Det blei da ikke lenger brukt nummerbetegnelser. Forsvarsstyrkene blei administrert av Departementet for landmilitæretaten og Departementet for sjømilitæretaten, men de gamle kortnavna var fortsatt i bruk. Fra 1. januar 1846 blei de offisielle navna Departementet for armeen og Departementet for marinen.
Den 1. september 1885 blei de to departementa slått sammen til Forsvarsdepartementet.
Rundāles Pils
Rundāles Pils (Rundālepalasset eller Rundāle slott, eng: Rundale Palace) er det viktigste barokkpalasset i Latvia og en av Latvias viktigste historiske bygninger. Det ligger i Pilsrundāle, 12 km vest for Bauske og 79 km fra hovedstaden Riga. Navnet betyr rolig sted. Det er designet av Bartolomeo Rastrelli, som også har designet bl.a. Vinterpalasset og Sommerpalasset i St. Petersburg. Palasset ble bygd på 1740-tallet, og skulle være sommerboligen til hertug Ernst Johann von Biron.
Forhistorie
Palassets historie starter i 1457, da en Mester i Livland-ordenen tok kontroll over et stort landområde i Bauske-regionen, som ligger helt ved grensen til Litauen. Denne regionen var på denne tiden ubebygd og besto av ikke dyrket mark, og var en av de mest utrygge delene av Latvia. På midten av 1400-tallet bygde ordenen Bauska Slott, dette gjorde at de greide å kontrollere regionen og dyrke marken der. Navnet Rundāle var brukt så tidlig som 1505, da eiendommen ble overtatt av familien Grotthuss, som eide den i nesten 200 år. Familien hadde også bygd et lite slott ved bredden av elven Īslīce, noen hundre meter lenger nordøst for det nåværende palasset. Dette ble revet av Rastrelli, og kun to våpenskjold hogd ut i stein er bevart.
I 1681 ble familien Grotthuss tvunget til å selge eiendommen for å betale gjeld, og i 1735 kjøpte hertug Ernst Johann von Biron den. Han var hertug i Kurland. Han fikk grevetittelen i 1730, da den russiske keiserinnen, Anna Ioannovna overtok keisertronen i 1730. I 1737 døde hertug Ferdinand, og da ble Biron valgt til ny hertug over Kurland.
Byggingen av Rundale
I 1735 hadde arkitekt Bartolomeo Rastrelli sin første tur til Rundale for å planlegge byggingen. Han hadde da bodd i Russland siden 1716, da han flyttet fra Frankrike. Rastrelli møtte på mange problemer i starten; her fantes ikke veier, og det var verken håndverkere eller byggematerialer i området. Han bygde derfor 12 mursteinsovner der. Han inngikk også avtaler med landeiere i nærliggende områder, for levering av tømmerstokker til byggingen og fyringsved til ovnene. Rivingen av det gamle slottet ga stein til fundamentet til det nye palasset.
Håndverkere fikk de tak i hovedsakelig fra Russland. Allerede på slutten av året arbeidet over 1 000 arbeidere i Rundale. De brukte også russiske soldater. Rastrelli beregnet at de ville trenge 3 millioner murstein for å bygge slottet, og 433 hestelass per dag med byggematerialer. Disse tallene viste seg å bli enda høyere. Allerede i januar 1736 hadde Rastrelli et design klart, dette var på 8 ark. 24. mai samme år ble den første steinen lagt, ved en høytidelig seremoni. De lagde også en sølvplate med Birons våpenskjold og en inskripsjon, som ble bygd inn i veggen. Byggingen gikk svært raskt, og allerede i juni 1737 kom taket på plass.
14. juni 1738 ble grunnsteinen lagt for et palass i Jelgava, som skulle være likt Rundale, Dette sinket byggingen av Rundale. Men utsmykkingen fortsatte, og samtidig ble også hageanlegget anlagt. I 1739 kunne gartneren Christopher Weyland rapportere at de hadde plantet over 320 000 lindetrær, 45 000 kastanjetrær og 1 885 eiketrær. Rundt palasset var det etablert en arbeidsby, med egen trekirke. Rastrelli bodde også selv i denne arbeidsbyen. Annenhver uke sendte han rapport til Ernst Johann i St. Petersburg om hvordan arbeidet gikk. Imidlertid vendte han stadig mer av sin oppmerksomhet mot det nye palasset som ble bygd i Jelgava. Både noe dekorasjon og et delvis ferdigstilt kapell ble flyttet til det nye palasset.
I 1740 skjedde det noe som påvirket både Rundale og Kurland i sin helhet. Anna Ioannovna døde, og Ernst Johann ble regent i det russiske imperiet. Han styrte imidlertid bare i 22 dager, for 20. november 1740 ble han arrestert, stilt for retten og dømt til døden. Hans regentskap og alle hans eiendeler ble da fratatt ham. Den nye regenten, Anna Leopoldovna, omgjorde dødsstraffen til utvisning for livstid. Han ble først sendt til Sibir, senere til Yaroslavl. Arresten og dommen gjorde at alt arbeide på de to slottene ble stanset. Byggematerialer og deler av panel og dører ble demontert og tatt med til St. Petersburg. Bygningsmassen ble heller ikke vedlikeholdt de nærmeste årene. Tidlig i 1762 døde keiserinne Elizabeth Petronova. Den nye keiseren, Peter III ga Biron tilbake sine titler. Peter III hadde planlagt å gi hertugdømmet Kurland til sin onkel George, men etter at Katarina II (Katarina den store) overtok tronen i juli samme år ble Kurland gitt tilbake til Biron. I 1764 ble byggingen av Rundale gjenopptatt, men det var da i svært dårlig forfatning. Det høye tårnet over inngangspartiet ble revet, og ble ikke gjenoppbygd. Stallene ble også omgjort. Birons hoffarkitekt Severin Jensen bisto Rastrelli i gjenoppbyggingen og moderniseringen av bygningsmassen. Flere offisielle rom, samt hertugens eget rom, ble modernisert til rokokko-stil. Til dette kalte de inn bl.a. den tyske skulptøren Johann Michael Graff og de to italienske malerne Francesco Martini og Carlo Zucchi. Stukkaturene i den store hvite hallen i Rundale er lagd av Graff. I 1767 var palasset i god nok stand til at 5-årsdagen for kroningen av Katarina II kunne arrangeres her.
Senere eierskifter og bruk av eiendommen
I 1769 abdiserte hertug Biron til fordel for sin sønn Peter. Han fortsatte imidlertid å besøke Rundale, og var her hver sommer fram til sin død i 1772. Peter selv foretrakk Vircavapalasset, som lå nærmere Jelgava. Etter at Kurland ble overtatt av Det russiske keiserdømmet i 1795 viste Katarina den store palasset til sin siste elsker, greve Valerian Zubov. Senere overtok hans bror, Platon Zubov, palasset. Han bodde der til slutten av sin maktperiode, og døde på soverommet der i 1822. Hans unge enke, Thekla Walentinowicz, som var datter av en lokal grunneier, giftet seg på nytt med Grev Shuvalov, dermed havnet palasset hos familien Shuvalov, der den forble inntil Latvia ble selvstendig i 1920 som et resultat av den russiske revolusjonen. Familien Shuvalov holdt til i St. Petersburg, derfor ble ikke palasset brukt så mye i denne perioden. Kun i perioder ble det brukt, som sommerresidens og som jaktområde. Den eneste av Shuvalovene som brukte palasset regelmessig var Peter Shuvalov, da han ble generalguvernør for de baltiske provinsene. Han tok i bruk Rundale som permanent sommerbolig, og pusset opp første gang på 1860-tallet, og senere en mer grundig restaurering på 1880-tallet.
Under 1. verdenskrig, fra 1915, etablerte tyskerne et sykehus på palasset, samt en kommandantenhet. Palasset ble ikke skadet under krigen, men i 1919 ble palasset delvis revet under borgerkrigen i Latvia. Ødeleggelsene i 1919 la palasset nesten i ruiner. Jordbruksreformen som ble innført i 1920 medførte at palasset ble fratatt dets siste eier, Andrei Shuvalov, og overført til Landbuksdepartementet. Deler av eiendommen ble samme år tatt i bruk av en lokal barneskole, men i 1924 ble eiendommens sentrum overtatt av Latvias Forening for Krigsinvalide. Det meste av nødvendige reparasjoner ble foretatt i 1923.
I 1933 ble så Rundale overtatt av Statens Historiske Museum, som restaurerte mange av rommene, og begynte å etablere et museum med eklektisk kunst, og et for brukskunst.
Under 2. verdenskrig ble palasset heller ikke skadet, men fikk omfattende skader i 1946, etter krigen. En lekkasje i taket gjorde at vannet flommet over mange malerier og støperier i taket. Alle planer om å gjøre palasset til et kulturelt og historisk museum ble da lagt på is. Flere år senere, i 1964 kom Bauska Museum for Regionale Studier i kontakt med Rundale, og etter dette ble museet endelig etablert. Restaureringen startet i 1972, og er enda ikke ferdig.
I dag
Palasset er i dag en av de største turistattraksjonene i Latvia. Det består av 138 rom, med originale takmalerier og møbler, hvorav det største er ballsalen White Room. Opprinnelig var denne ballsalen designet som kapell, ferdigstilt i 1740. Salen ble senere omgjort til ballsal, og fikk sitt tilnavn allerede på 1700-tallet. Ballsalen er konstruert så lys og livlig som mulig, dette er også grunnen til at den er gjennomført i hvitt og lyse fargenyanser. Vegger og tak er dekt av gipsskulpturer, figurer og ornamenter. Over dørene og vinduene er det bl.a. 22 ulike relieffer som gjenspeiler 22 ulike yrker (jakt, musikk, gårdsdrift, m.m.), 4 relieffer som gjenspeiler de fire elementene ild, luft, vann og jord, og 4 som gjenspeiler de 4 årstidene. I sentrum av taket er det lagd en gipsfigur av en stork med redet sitt, der det er brukt ordentlige kvister dekt med gips for å bygge opp redet. Dagens gulv i ballsalen er fra 1892. Korridoren Small Gallery, som leder inn til ballsalen var den gang planlagt som et forkammer.
Et annet rom som utmerker seg, og som også er det nest største rommet, er Gullsalen (Gold Hall). Denne salen er det mest utsmykkede rommet på palasset, der veggene er malt og gulldekorert av Graff og takmaleriene er lagd av de to italienske malerne Francesco Martini og Carlo Zucchi. Martini og Zucchi hadde før dette også dekorert Vinterpalasset i St. Petersburg, som også var designet av Rastrelli. Også i denne salen er det allegorier knyttet til ulike yrker og kunstretninger. Både musikk, arkitektur, geografi, fiske og jakt er avbildet her.
Rundale brukes også som bolig for spesielle gjester som utenlandske statsoverhoder. Palasset og det omkringliggende hageanlegget med tilhørende gartnerbolig er i dag et museum.
I tillegg til inngangsbillett koster det også penger å fotografere inne i palasset. Å fotografere koster pr 2006 1 LAT, mens å filme med videokamera koster 3 LAT.
På solsiden (1956)
På solsiden er en norsk dramakomedie fra 1956 regissert av Edith Carlmar. Hovedrollene spilles av Arne Lie, Randi Kolstad, Henny Moan, Ellen Isefiær og Joachim Holst-Jensen. Filmen er basert på Helge Krogs lystspill fra 1927.
Handling
En varm sommerdag kommer forfatteren Joachim Bris til godset Ribe. Han er invitert av Hartvig, sønnen på gården. Men ikke alle er glad for besøket, som får uventede følger for flere i familien. Alle har de en brikke å spille når Esther til slutt må ta det store oppgjøret med dem som alltid har levd «På solsiden».
Om filmen
«Et virkelig elskverdig, solfylt og sjarmerende lystspill», skrev Stavangeren, da filmen hadde premiere i 1956. VGs anmelder gav den terningkast tre og mente den var stillestående og ufrisk.
Filmen ble utgitt på DVD av Nordisk Film i 2005.
Bobsleigh under Vinter-OL 2002
Under Vinter-OL 2002 i Salt Lake City ble det arrangert tre øvelser i bobsleigh. Løpene ble kjørt i Utah Olympic Park. For første gang fikk også kvinnene delta i bobsleigh.
På solsiden (1956)
Trivia
En svensk filmatisering av samme skuespill ble lansert i 1936. Det het På solsidan. Manuskriptet var skrevet av Oscar Hemberg. Regien var ved Gustaf Molander. Blant skuespillerne var Lars Hanson, Ingrid Bergman, Karin Swanström og Edvin Adolphson.
I rollene
I mindre roller også : Otto Carlmar, Haakon Arnold, Ragnar Olason, Odd Johansen, Odd Rohde.
Georg Anton Krohg (offiser)
Georg Anton Krohg (skrev seg selv Krogh) (født 1. november 1734 i Gjerdrum, død 12. august 1797) var en norsk veiingeniør og en yngre bror av Nicolai Frederik Krohg. Krohg ble født på gården Niteberg i Gjerdrum, som han senere overtok. Han ble 1757 sekondløytnant ved 1. søndenfjeldske dragonregiment, premierløytnant 1758 og kaptein 1763. 1761–63 tjenestegjorde han i Holsten og i 1770 oppnådde han oberstløytnants grad. I 1767 ble han for to år konstituert som veimester sønnenfjells og han fikk senere bestalling som generalveimester. Han virket i dette embedet med samme nidkjærhet som broren Nicolai gjorde i det nordenfjellske. I 1786 gikk han av med pensjon. Etter denne tid levde han på Niteberg inntil sin død.
Krohgs innsats som generalveimester var meget betydelig. Sammen med broren og Peder Anker gis han gjerne æren for å ha skapt det norske veinettet.
Krohg ektet 29. januar 1776 Maren Hofgaard (1751–1821), datter av kjøpmann Jens Hofgaard på Bragernes. Georg Krohg var far til stortingsrepresentanten Christian Krohg, farfar til statstjenestemannen Georg Anton Krohg og oldefar til maleren Christian Krohg.
Sirhind
Sirhind-Fatehgarh er en by og en kommune i Fatehgarh Sahib distrikt i den nord-indiske delstaten Punjab. Den kalles ofte bare Sirhind.
Samba (programvare)
SAMBA er en programsuite for UNIX maskiner. Med SAMBA kan brukeren få tilgang til filområder og printerkøer på en UNIX-maskin fra bl.a. Windows NT, Windows 95, Windows for Workgroups, DOS og OS/2. SAMBA implementerer en protokoll som heter SMB (Session Message Block, som snart blir CIFS). SMB kommuniserer via TCP/IP-protokollen. Denne kombinasjonen (SMB over TCP/IP) er native for OS/2 og Microsoft sin TCP/IP-stack. Man trenger altså ikke å kjøpe inn noe som helst av programvare for å få et komplett fungerende nettverk.
Kiyomizu-dera
Kiyomizu-dera (Kiyomizudera/Kiyomizutempelet; japansk清水寺) Betyr det rene vannets tempel og er brukt for flere buddhisttempler, men blir vanligvis knyttet til Otowa-san Kiyomizu-dera (japansk音羽山清水寺) i østre Kyoto, som er en av byens mest kjente steder.
Tempelet dateres tilbake til år 798, men dagens bygninger ble konstruert i 1633. Navnet på tempelet er fra en foss inne i komplekset som kommer fra et nærliggende fjell. Kiyomizu (清水) betyr rent vann eller klart vann.
Hovedhallen av Kiyomizu-dera er bemerkelsesverdig på grunn av sin vide veranda, som støttes av hundrevis av pilarer og strekker seg over åssiden og gir en imponerende utsikt over byen.
Det japanske ordtaket «å hoppe fra Kiyomitzus veranda»(「清水の舞台から飛び降りる」) betyr så mye som å komme frem til en beslutning og henspiller til troen fra Edo-perioden at den som overlever hoppet får oppfylt sine ønsker.
Under hovedhallen er fossen Otowa-no-taki, der tre fosser munner ut i et bekken. Besøkende ta fra vannet som tilskrives helbredende egenskaper. Det heter seg at å drikke vannet fra de tre bekkene bringer helse, lang liv og sukess i studier.
AKG Acoustics
AKG Acoustics (opprinnelig Akustische und Kino-Geräte Gesellschaft m.b.H.) var en østerriksk produsent av elektronikk, lydutstyr og tilbehør for både det profesjonelle markedet og for forbrukere. Firmaet ble startet i Wien i 1947, og ble i 1994 kjøpt av Harman International Industries, som også eier merkevaren Harman Kardon. AKGs viktigste produktkategorier er mikrofoner, hodetelefoner og trådløse lydsystemer.
Baarle
Baarle er en by som Nederland og Belgia deler mellom seg. Den belgiske delen av byen hører under provinsen Antwerpen. Byen har litt over 2000 innbyggere.
Grensene i denne byen er svært komplisert. Belgia kontrollerer tolv atskilte deler av byen som alle er enklaver i Nederland, hvorav Nederland igjen kontrollerer syv enklaver inne i de belgiske enklavene. Noen hus ligger delvis i begge land. Det brukes i disse tilfeller envoordeurregel (nederlandsk: «fordørsregel») som sier at adressen regnes til det land som husets fordør er plassert i. Husnummerskiltene har et flagg, så man kan se hvilket land huset ligger i.
Erlend Bratland
Erlend Bratland (født 1991 i Kvinnherad) er en norsk sanger som ble kjent da han vant TV-konkurransen Norske Talenter i 2008.
13 år gammel stilte Bratland opp i musikalen Oliver med det lokale Blandakoret på Husnes. Han var deretter med i en oppsetting av Chess på Bømlo. Bratland har også utmerket seg i Ungdommens Kulturmønstring (UKM), der han gikk til landsmønstringen i 2007, og Talent Haugaland.
Erlend Bratland stilte opp på audition i Bergen i forbindelse med talentkonkurransen Norske Talenter. I semifinalen sang Bratland sangen «Nella Fantasia» og vant den siste av de fem semifinalene. I finalen valgte han sangen «Lost» av Anouk og vant finalen med 36 % av stemmene.
Etter seieren i Norske Talenter ble Bratland plukket ut til å reise rundt om i Norge i forbindelse med Idol-turné sommeren 2008 sammen med tidligere Idol-deltakere som Glenn Lyse, Bjørn Johan Muri og Kim Rune Hagen.
Bratland begynte like etter seieren in 2008 å spille inn sin første singel, en versjon av sangen «Lost», for plateselskapet Sony BMG som fikk 4. plass på VGs singelliste og 1. plass på VG-lista Topp 20. . I 2008 ga han ut debutalbumet True Colors. For albumet ble han nominert til årets nykommer under Spellemannprisen 2008, mens «Lost» ble nominert til årets hit.
Etter lengre tid borte fra rampelyset vendte Erlend Bratland tilbake høsten 2014 med balladesingelen og musikkvideoen «Silent Sister». I mars 2015 oppnådde han på andreplass i Melodi Grand Prix med sangen «Thunderstruck», som han skrev sammen med Linnea og Joy Deb. I 2019 var han tilbake i Melodi Grand Prix med sangen «Sing for You». men ble slått ut i første runde.
Cause célèbre
En cause célèbre (fl.: causes célèbres, fransk for «berømt sak») er en sak eller hendelse som skaper kontrovers og offentlig debatt og oppmerksomhet. Uttrykket brukes særlig i forbindelse med juridiske saker. Uttrykket stammer fra det 37-bind store Nouvelles Causes Célèbres fra 1763.
Et eksempel er Caryl Chessman.
Torre Annunziata
Byen ble – sammen med nabobyen Pompeii – ødelagt ved Vesuvs utbrudd i år 79. Den gjenreiste byen ble ødelagt ved et nytt utbrudd i 1631.
Crocidae
Crocidae er en familie av nettvinger. De er blant de største nettvingene. Det er ingen norske arter.
Torre Annunziata
Torre Annunziata er en industriby med våpenindustri, farmasøytisk industri og noe verftsindustri. Tidligere hadde byen et stort jernverk og betydelig matvareidustri.
Crocidae
Utseende
Crocidae er middelsstore (forvingens lengde 7–15 mm), spinkle nettvinger med svært forlengede bakvinger. De ligner på Nemopteridae, og ble også inntil nylig regnet til denne familien. De skiller seg fra nemopteridene ved at forvingene er smalere med et grovere årenett, ved at bakvingene er enda lengre og smalere (trådsmale), og ved larvenes svært forlengede hals. I tillegg er eggenes struktur ganske ulik.
Torre Annunziata
De arkeologiske utgravningene ved Oplonti er på UNESCOs verdensarvliste.
Crocidae
Utseende
Larven har en trinn, pæreformet kropp uten påfallende hår, hos noen av artene er forkroppen (prothorax) trukket ut til en lang, stilkaktig hals som er rundt dobbelt så lang som hodet, hos andre er halsen ganske kort, men i alle fall er larvene ikke så tettbygde som hos Nemopteridae. Hodet er tre- eller firekantet med lange, sigdformede kjever. Beina er ganske lange og tynne.
Torre Annunziata
Til tross for sin beliggenhet og den vakkert restaurerte antikke Villa Poppaea besøkes Torre Annunziata i liten grad av turister. Byen har et dårlig rykte på grunn av Camorraen, med drap, utpressing og narkotikahandel.
Crocidae
Liv og utvikling
Larvene kan leve i huler og sprekker, eller mellom løvstrø. De jakter trolig mest ved å sitte på lur og vente på at et bytte skal passere innen rekkevidde, men kan også forfølge byttet mer aktivt. I likhet med larvene til Nemopteridae har de et langsomt stoffskifte og utvikler seg sakte.
De voksne flyr om dagen eller i skumringen og besøker blomster der de spiser pollen.
Utbredelse
Crocider finnes i varme og tørre områder over det meste av verden bortsett fra Nord-Amerika. I Europa forekommer det to arter i Spania.
Systematisk inndeling
Det er ingen norske arter. Familien har nylig blitt skilt ut fra Nemopteridae. Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
- Ingen norske arter '''
Tiedemanns
Tiedemanns er et varemerke som tilhører British American Tobacco Norway AS (tidligere JL Tiedemanns Tobakksfabrikk).
Selskapet produserer flere typer tobakk under dette varemerke:
Raise Your Voice
Raise your voice (2004) handler om Terri Fletcher (Hilary Duff) som skal på sangskole. Rett før mister hun broren sin i ei bilulykke og mister håpet for sangen. Men når hun kommer til L.A. skjer det mer enn forventet. Hun kommer frem og møter en gutt som er mer en hjelpsom. Men hun klarer seg ikke bra i sangtimene. Men læreren finner frem en film som broren hadde sendt inn av henne før han gikk bort i bilulykken. Da kommer Terri tilbake dagen etterpå med nye krefter og imponerer alle de andre elevene.
Palestinske flyktninger
Flyktningene dro hovedsakelig til nabolandene, Libanon, Syria, Jordan og Egypt, men også til andre arabiske land, der det ble opprettet flyktningleirer av telt, men som etter noen år ble erstattet med brakker og seinere betonghus.
Bankfoot
Bankfoot er en landsby (village) i regionen Perth and Kinross i Skottland.
Ved folketellingen i 2001 hadde Bankfoot 1 136 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 1 250 innbyggere. Bankfoot ligger sør for elven Tay, ca. tolv kilometer nord for Perth og ti kilometer sør for Dunkeld.
Buerelva (Sarpsborg)
Buerelva er en kort elv som renner fra Børtevann til Isesjøen.