cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Per-Kaare Holdal
Holdal er pådriver i aksjonen Lofoten mot Sellafield og bidro sterkt til at Sellafield-anlegget stoppet utslippene av det radioaktive isotopet Technetium (Tc-99) i 2004. For dette ble Lofoten mot Sellafield innstilt til Nordisk råds miljøpris. 3. mars 2010 arrangerte Holdal et møte i Brussel med deltakelse fra sentrale europeiske politikere, med krav om internasjonal inspeksjon av Sellafield-anlegget for å bedre sikkerheten. 16. mars kom den britiske statsminister Gordon Brown med meldingen om at de åpnet for internasjonal inspeksjon. IAEA har nå vedtatt at de skal gjennomføre denne inspeksjonen.
Holdal har i tillegg arbeidet sammen med biskop Tor Berger Jørgensen for å redusere de mange tragediene på norske veger. Han var med å starte Nei til Frontkollisjoner i 2007 og arrangerte en rekke faglige samlinger med fagekspertise og sentrale politikere. Dette førte til at midtsikring av veger i Norge for første gang kom med i Nasjonal transportplan for 2010-2019. Høsten 2009 brukte han ferien til en trafikksikkerhetsstafett fra Vadsø i nord til Oslo i sør. Hele 9000 km på hele E6, E8, rv. 80, E39, E18 og rv. 3 og snakket trafikksikkerhet med de fleste stortingskandidatene og fikk lovnad om prioritering av trafikksikkerhet og midtsikring av vegene. Stafetten endte i Oslo den 9. september 2009, hvor det ble avsluttet med en konferanse i Oslo Kongressenter.
I 2010 startet engasjementet for å få til en fergeforbindelse mellom Bodø-Leknes. Samferdselsstyret i Nordland vedtok den 22. januar 1988 følgende uttalelse: «Samferdselstyret ser det som viktig at driften av ruten Bodø – Leknes kommer i gang fra 1. mai 1988 som forutsatt. Samferdselsstyret understreker betydningen av at saken får rask behandling i Samferdselsdepartementet.» Men dette ble stoppet av regjeringen Brundtland og fergeforbindelsen ble lagt til Moskenes. Engasjementet til Holdal har sitt utspring i at han mener dette ble gjort ut fra politiske kjepphester, og ikke på grunn av at det er den beste løsningen.
Per-Kaare Holdal har vært it-medarbeider i Kommunedata Nord-Norge, it-leder i Vestvågøy kommune, ikt-sjef i Kvæfjord kommune og med informasjon og miljøstrategien i Green Islands. Holdal er i dag ansatt som leder i fellesavdelingen i Evenes kommune.
Flora kapell
Flora kapell er en langkirke fra 1936 i Selbu kommune, Trøndelag fylke.
Byggverket er i tømmer og har 140 plasser.
Fylkesvei 169 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 169 i de følgende fylkene:
Flora kapell
Adkomst til stedet er via og.
4. arrondissement
Den første bosetninga på øyene daterer seg til romertida, mens høyre bredd har hatt bosetning siden tidlig middelalder.
I arrondissementet ligger blant annet Hôtel de ville - byens rådhus, Place des Vosges og Centre Pompidou; her finnes også kirkene Notre-Dame de Paris, Saint-Gervais-Saint-Protais, Saint-Louis-en-l'Île, Notre-Dame-des-Blancs-Manteaux, Saint-Merri, Saint-Jacques-de-la-Boucherie, Saint-Paul-Saint-Louis, Sainte-Chapelle og Temple du Marais.
Gogol Bordello
Gogol Bordello er et amerikansk punkband. Bandet ble startet i Lower East Side i New York City i 1999, men de fleste musikerne har emigrert fra Øst-Europa. Musikken deres kan minne om en raskere og mer punka stil enn Kaizers Orchestra. Bandet kaller musikken sin selv for «gypsy punk» eller «sigøyner-punk» på norsk, og er inspirert av romanesmusikk (sigøynermusikk). Gogol Bordello bruker både trekkspill, fiolin, gitar, trommer og bass. Saksofon er også benyttet på et av albumene.
Istedgade (København)
Istedgade (også kalt Strassen ) er en gate i København, som begynner ved Københavns hovedbanegård og løper parallelt med Vesterbrogade ut til Enghave Plads og Enghaveparken.
Istedgades historie går tilbake til 1858 da de første bygningene stod ferdig rundt Gasvejen (den nåværende Gasværksvej), men først i 1859 fikk Istedgade sitt offisielle navn til minne om slaget på Isted Hede i 1850 i den første slesvigske krig. Siden vokste den raskt i retning av hovedbanegården, og i 1900 rakk den til Enghave Plads. Istedgade fikk tidlig et dårlig rykte som handlet om et vilt vertshusliv og gateprostitusjon. Hjemløse har søkt tilflukt i Mændenes Hjem siden 1910, men gaten har også vært bosted for mange kjente fra Danmarks kulturliv, som Liva Weel og Tom Kristensen. Det var en livlig gate med butikker og skjenkesteder på rekke og rad. Ut mot gaten lå eiendommer med store, pene leiligheter, men i bakgårdene lå spekulasjonsbyggingen med små trange leiligheter.
Myten fra andre verdenskrig
Under andre verdenskrig ble motstandsgruppen Holger Danske stiftet i baklokalet til forretningen Stjerne Radio i nr 31 - i dag et museum med vindu mot gaten. Jørgen Haagen Schmith kom i kontakt med Holger Danske-gruppen da han sommeren 1943 gikk innom Stjerne Radio for å kjøpe en radiomottaker til familien. Wehrmacht hadde flere ganger bedt dansk politi om å foreta seg noe overfor radioforhandleren, som ved hjelp av en kraftig høyttaler flere ganger hadde gjengitt BBCs danske radioutsendelser og spilt It's a Long Way to Tipperary når tyske soldater var i gaten. Flere ganger ble forretningen utsatt for hærverk, og i oktober 1944 ble den sprengt i luften av Schalburgkorpset.
Troen på et tysk nederlag vokste etter D-dagen i juni 1944 da de allierte gikk i land i Normandie, og uroen tiltok i den danske befolkning. I håp om å få ro fikk den tyske okkupasjonsmakten henrettet 8 motstandsfolk, innførte portforbud fra kl. 20, og utførte schalburgtage (dvs. sabotasje ved hjelp av Schalburgkorpset) mot blant annet Tivoli og Den Kongelige Porcelænsfabrik. Men uroen bare tiltok, og 26. juni 1944 brøt den danske «folkestreiken» ut. 30. juni henrettet tyskerne nok engang 8 motstandsfolk, og nå kom generalstreiken som varte til 5. juli. Tyskerne svarte med å stenge for gass, strøm og vann. Det kom til regulære gatekamper på Vesterbro mellom okkupasjonsmakten og de streikende, slik det også gjorde på Nørrebro. Flere enn hundre dansker ble drept og over 600 såret. Butikkvinduer ble knust og lokalene utbrent. Dessverre utartet det til hærverk og plyndring av sakesløse forretninger. Disse ureglementerte voldsomhetene ga opphav til myten om at «Istedgade overgiver sig aldrig». Det finnes beretninger der folk «helt sikkert» har sett bannere med denne teksten, men det finnes ikke et eneste foto som bekrefter dette.
Aivar Rehemaa
Aivar Rehemaa (født 28. september 1982 i Tartu) er en estisk langrennsløper.
Istedgade (København)
Myten fra andre verdenskrig
Ble det noen gang delt ut løpesedler med parolen: «Rom og Paris kan I ta´ – men Stalingrad og Istedgade overgiver sig aldrig» - ? Journalisten Vilhelm Bergstrøm (1886-1966) nøstet opp i saken mens han skrev sin bok Istedgade overgiver sig aldrig, utgitt i 1946. Bergstrøm fant ut at en vaktmester, Ernst Steffen, hadde disponert et lager i Istedgade 81 der han hadde en skrivemaskin stående, lånt fra politiet i Nordre Birk. Steffen forklarte at han på en lang papirstrimmel maskinskrev ordene: «Istedgade, overgiv Jer aldrig!» Dette, som altså var den faktiske ordlyden, ble kopiert opp og brakt til bokhandler Aage Nielsen i Istedgade 65, og derfra distribuert ut i strøket og klistret på butikkvinduene. Steffen hadde selv tatt seg av butikkvinduene ved Oehlenschlægersgade.
Etterkrigstiden
Etter krigen red kong Christian 10. på sin hvite hest gjennom Istedgade og takket beboerne for deres holdning under krigen. I en minnegudstjeneste for kongen i Høje-Taastrup kirke i 1947 sa presten: «Tapte han Island, så vant han til gjengjeld Istedgade.»
Tove Ditlevsen som vokste opp i nabolaget, skrev om Istedgade at den «''ligner en pige, der ligger på ryggen med hovedet ved Enghaveplads, ungt og uskyldigt... Men ved Gasværksvej spreder benene sig og strækkes lange og letsindige ned mod banegården...''»
Barry Manilows slager Copacabana ble i 1979 innspilt i dansk versjon med sangeren Peter Belli og tittelen Istedgade.
Istedgade var før byfornyelsen på 1990-tallet preget av det gamle saneringsmodne spekulasjonsbygningene med små forfalne leiligheter. I dag har det skjedd en omfattende byfornying med tilflytting av barnefamilier, men de fine bakgårdene er avlåste områder reservert for beboerne.
Aivar Rehemaa
Rehemaa kommer fra en langrennsfamilie. Tanten Rutt Šmigun er en tidligere langrennsløper, og mor til den internasjonale stjernen Kristina Šmigun-Vähi og den tidligere juniorverdensmesteren Katrin Šmigun. Rehemaa blir trent av sin onkel, den dobbelte juniorverdensmesteren fra 1972, Anatoli Šmigun.
Under junior-VM 2002 i Schonach stod Rehemaa for en stor overraskelse. På 30 km klassisk fellesstart greide han å løsrive seg fra konkurrentene flere kilometer før mål, og vant med over 20 sekunders forsprang. Det var den første juniortittelen en estisk herreløper hadde vunnet. Han deltok også på 10 km fristil, der han ble nummer 27.
Rehemaa fikk sin debut i verdenscupen i februar 2001 i Otepää, der han ble nr. 61 av 65 deltakere. Fra sesongen 2002/03 deltok han regelmessig i verdenscuprenn, og i januar 2003 tok han sine første poeng ved å bli nr. 27 på 30 km klassisk fellesstart i Otepää. To uker senere ble han nr. 24, igjen i klassisk fellesstart. Disse resultatene gjorde at han ble tatt ut til VM 2003 i Val di Fiemme. Der ble han nr. 19 på den klassiske tremila, som ble arrangert med fellesstart. På sprintdistansen, som ble arrangert i fristil, ble han nr. 41, og på jaktstarten ble han nr. 42. Han gikk også for det estiske stafettlaget, som ble nummer 8.
I de påfølgende år stagnerte Rehemaas utvikling, og bare sjelden greide han å ta et og annet verdenscuppoeng. Han ble likevel tatt ut til OL 2006 i Torino. Der ble hans beste resultat en 32.-plass i jaktstarten. Den samme plasseringen fikk han under VM 2007 i Sapporo på 50 km klassisk.
Først i sesongen 2007/08 stabiliserte han prestasjonene på et høyere nivå, og plukket jevnlig verdenscuppoeng. Hans hittil beste resultat i et verdenscuprenn er fjerdeplassen i prologen på Tour de Ski 2008/09, der han var tre tidels sekund for sent ute til å ta tredjeplassen (som gikk til Petter Northug).
William Wood
William Wood (født 1888, død ukjent) var en britisk bryter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Wood vant en olympisk sølvmedalje i bryting fri stil under sommer-OL 1908 i London. Han kom på andreplass i vektklassen lettvekt etter å ha tapt finalen mot landsmannen George de Relwyskow.
Eddy Grant
Edmond Montague Grant (født 5. mars 1948) er en guyansk-britisk sanger og låtskriver. Musikken hans blander pop, rock, soul, funk, reggae, elektronisk musikk, afrikanske polyrytmer og latinske musikksjangre som samba, blant mange andre. I tillegg var han også med på å lansere sjangeren «Ringbang». Han var et opprinnelig medlem av The Equals, en av Storbritannias første raseblandede popgrupper som huskes best for sin britiske hit «Baby, Come Back». To av hans største hits er «I Don't Wanna Dance» og «Gimme Hope Joanna». Eddy Grant bor per 2022 i Perth, Australia.
Junius Richard Jayewardene
Junius Richard Jayewardene (født 17. september 1906 i Colombo, død 1. november 1996), gjerne forkortet til JR på Sri Lanka, var president på Sri Lanka fra 1978 til 1989. Han var leder for den nasjonalistiske bevegelsen på Ceylon (nå Sri Lanka) som var aktive for å fremme kampen for uavhengighet fra Storbritannia. Han var statsminister i landet fra 1977 til 1978.
Tectusa
Tectusa er en slekt av biller som hører til den store underfamilien Aleocharinae i familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Små til middelsstore (3-6 millimeter), oftest rødbrunlige kortvinger. Stichoglossa-artene er forholdsvis slanke, beina forholdsvis lange. Antennene er lange og kraftige. Alle tre beinpar har fem fotledd.
Levevis
Som andre kortvinger er de rovdyr som lever av andre små leddyr.
Utbredelse
Slekten har en palearktisk utbredelse.
Fylkesvei 168 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 168 i de følgende fylkene:
Berit Kvinge Tjøme
Berit Kvinge Tjøme (født 5. august 1951, død 10. april 2015 i Bærum) var en norsk pianopedagog, musikkforsker og musikkjournalist. Hun er mest kjent for sitt omfattende forskningsarbeid omkring komponisten Fartein Valen.
Tjøme var utdannet pianopedagog og musikkviter. Hun tok hovedfag i musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo med en avhandling om Fartein Valens ensatsige orkesterstykker. Hun startet deretter på sitt doktorgradsarbeid ved Københavns universitet under ledning av Jan Maegaard, en ledende ekspert på Den andre wienerskole. Hun hadde også et ettårig forskningsopphold ved Yale University før hun avla doktorgraden ved Universitetet i Oslo i 1997. Under arbeidet med den faglitterære boken Trekkfuglen hadde hun et lengre forskningsopphold ved Arnold Schoenberg Center i Wien.
Som musikkjournalist skrev Tjøme en rekke konsertanmeldelser, aviskronikker og artikler i aviser og musikktidsskrifter. Hun hadde også egne program i NRK P1 og ga flere vitenskapelige bidrag ved internasjonale forskerkongresser.
Government Accountability Office
Government Accountability Office (GAO) er en amerikansk føderal etat underlagt Kongressen. GAO er USAs riksrevisjon, og utfører revisjon, granskning og evaluering av føderale myndigheter og overføringer på vegne av Kongressen som bevilgende myndighet.
GAO ble opprettet som General Accounting Office ved budsjett- og regnskapsloven av 1921. Navnet ble endret til det nåværende i 2004. Lederen har tittelen Comptroller General og utnevnes av USAs president fra et utvalg utpekt av Kongressen.
Sprint-NM på skøyter junior 1992
Sprint-NM på skøyter junior 1992 ble avholdt 8. og 9. februar 1992 på Furumo stadion, Geithus i Modum. Teknisk arrangør var Geithus Idrettslag.
Juniornorgesmestere ble Marthe Sundby, Aurskog-Finstadbru SK for damene og Arnt Olaf Stillerud, Geithus IL for herrene.
Erik Lahnstein
Erik Lahnstein (født 23. juni 1972) er en norsk organisasjonsmann og politiker (Sp) fra Oslo.
Erik Lahnstein hadde sine første politiske verv mens han gikk videregående skole. Han var ansatt som reisesekretær i Senterungdommen i forbindelse med folkeavstemningen om EU-medlemskap i 1994. Han er cand.mag. fra Universitetet i Oslo og Universitetet i Utrecht og master i europeiske vitenskaps- og teknologistudier fra Universitetet i Oslo fra 1997. Deretter arbeidet han for Norges Rederiforbund og Maritim Utvikling (MARUT).
Ved dannelsen av den rødgrønne regjeringen i 2005 ble Lahnstein utnevnt til politisk rådgiver for statsråd Liv Signe Navarsete i Samferdselsdepartementet. I 2007 ble Lahnstein statssekretær i samme departement. I 2010 ble han statssekretær i Utenriksdepartementet, og i 2011 tilbake i Samferdselsdepartementet, og fra 2012 til regjeringens fratreden i 2013 statssekretær ved Statsministerens kontor.
Johan Andreas Altenburg
Johan Andreas Altenburg (født 1763 på Ulefoss, død 2. oktober 1824 i Skien) var en norsk skipskaptein og senere skipsreder og kjøpmann i Skien. Han var «en av Skiens mest betydningsfulle forretningsmenn i sin tid». Han var morfar til Henrik Ibsen.
Erik Lahnstein
Fra 2014 til 2018 var Lahnstein administrerende direktør i Norges Skogeierforbund.
Johan Andreas Altenburg
Biografi
Johan Andreas Altenburg var født på Lille Ulefos og var sønn av sagbruksforvalter Diderik Altenburg (1719–1766) og Marichen Johansdatter Barth (1737–1769). Hans farfar var trelasthandler og sagbrukseier i Skien Jochum Altenburg (1684–1745). Foreldrene Diderik og Marichen ble gift 20. mars 1760 på Ulefoss, men begge døde tidlig. Moren ble gift i 1767 i andre ekteskap med fenrik (Fredrich) Engebreth Christopher Blom Bertelsen Bomhoff (1737–1800), sønn av jernverksforvalter på Ulefoss Bertel Engebretsen Bomhoff og Maren Christophersdatter Blom. Etter morens død ble Johan Andreas og søsknene boende med stefaren.
Erik Lahnstein
I 2020 ble han direktør for forretningsutvikling og myndighetskontakt i Cisco Norge.
Johan Andreas Altenburg
Biografi
Som ung dro han til sjøs og ble skipskaptein. Han sluttet tidlig å seile og slo seg ned som kjøpmann og skipsreder i Skien. I tillegg til skipsrederi drev han trelasthandel, alminnelig butikkhandel og eide et stort brennevinsbrenneri på Lundetangen. Han eide en stor bygård, Altenburggården, der han bodde med sin familie, og eide også en av Århusgårdene utenfor Skien, som familien brukte som landsted. Videre eide han den store gården «Hospitalet». Rundt 1804 ble hans formue beregnet til mellom 20 000 og 30 000 riksdaler.
Erik Lahnstein
Erik Lahnstein er sønn av tidligere stortingsrepresentant, statsråd og fylkesmann Anne Enger og økonomi- og ledelseskonsulent Geir Lahnstein. Han er gift med tidligere stortingsrepresentant Synnøve Konglevoll, og har barn.
Johan Andreas Altenburg
Biografi
Han ble gift i 1794 med Hedevig Christine Paus, datter av skoginspektør i Øvre Telemark Cornelius Paus. Svigerfaren Cornelius Paus var fetter av Altenburgs stefar Bomhoff. Cornelius Paus ble beskrevet som «en sjelden snil og god Mand» og flyttet inn hos datteren og svigersønnen i sitt siste leveår, og døde i Altenburggården i 1799. Samme år flyttet Johan Andreas Altenburgs søster Kristine Cathrine Ploug (kalt «faster Ploug» i Altenburg- og Ibsenfamilien) inn hos dem.
Johan Andreas Altenburg og Hedevig Paus var foreldre til Christine Altenburg (f. 1798) og Marichen Altenburg (f. 1799). Christine Altenburg ble gift i 1827 med skipskaptein John Stenersen; Marichen Altenburg ble gift i 1825 med kjøpmann i Skien Knud Ibsen, som samme år etablerte seg som selvstendig trelasthandler. Nevøen Henrik Johan Paus, som var jevngammel med sin kusine Marichen og som også var Knud Ibsens halvbror, bodde hos onkelen og tanten i Altenburggården i rundt ti år fra femårsalderen (1804).
Etter ektemannens død i 1824 overtok enken Hedevig hans verdier, og i 1830 overlot hun store deler av verdiene, herunder Altenburggården og brennevinsbrenneriet, til svigersønnen Knud Ibsen.
«Potetspiserne»
«Potetspiserne» (nederlandsk: ) er et maleri av den nederlandske maleren Vincent van Gogh, som han malte i 1885 i Nuenen, Nederland, og som i dag befinner seg i Van Gogh-museet i Amsterdam.
Van Gogh ønsket å fremstille vanlige småbrukere uten å forskjønne, og valgte seg bevisst grove og uskjønne modeller. I et brev skrev han: «Jeg har virkelig ønsket å lage det slik at folk forstår at disse menneskene, som spiser sine poteter i lyset fra den lille lampen sin, har dyrket jorden selv med de samme hendene de nå spiser med, og dermed handler det om hardt arbeid, at de dermed ærlig har tjent maten sin. Jeg ønsket å vise en helt annen måte å leve på enn vår – vi siviliserte mennesker. Så jeg ønsker definitivt ikke at alle bare skal beundre det eller akseptere det uten å forstå hvorfor.»
Diss (Norfolk)
Diss er en markedsby og valgkrets i Norfolk i England. Den ligger nær grensen til Suffolk. I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 7 572 innbyggere.
Beskrivelse
Byen har en rekke historiske bygninger, deriblant en sognekirke fra 1300-tallet. Rett ovenfor denne står Dolphin House fra det 1500-tallet. Den har store bjelker av eik som viser at det var en høystatusbygningen, og man mener den opprinnelig kan ha tilhørt en ullhandler. Frem til 1960-årene var det en pub der; bygningen huser nå flere små firmaer. Byen har også et museum.
Tilstøtende til Dolphin House er byens markedsplass, byens geografiske og sosiale sentrum. Markedet blir holdt hver fredag, unntatt Langfredag og andre helligdager og feriedager, og blir da holdt den foregående torsdagen. Et mangfold av lokale handelsmenn og bønder selger frisk frukt og grønnsaker, kjøtt, fisk og ost. Markedet fikk sitt charter som kjøpstad av kong Rikard Løvehjerte. Byens postkontor og fremste butikkgate, Mere Street, er også lokalisert ved markedsplassen.
Jernbanestasjonen i Diss betjener Great Eastern Main Line som går mellom London og Norwich.
Rundt 6 km øst for Diss er krigsminnemuseet 100th Bomb Group Memorial Museum ved den tidligere militære RAF-flyplassen Thorpe Abbotts.
I mars 2006 ble Diss den tredje byen i Storbritannia som sluttet seg til Cittaslow, en internasjonal organisasjon som fremmer konseptet «trege byer».
Lokalavisen Diss Express ble grunnlagt i 1864.
Einar Hovdhaugen
Einar Hovdhaugen (født 26. februar 1908 i Ringebu, død 1. juli 1996) var en norsk politiker for Senterpartiet (Bondepartiet).
I mellomkrigstida jobba han hovedsakelig som gardsarbeider, men i perioder også som folkeskolelærer. Etter krigen var han medarbeider i Gudbrandsdølen.
Hovdhaugen blei innvalgt på Stortinget for Bondepartiet fra Oppland i 1958. Han blei gjenvalgt de to neste periodene, først på fellesliste med Venstre, deretter på ei rein senterpartiliste. Tidligere hadde han vært tredje vararepresentant i 1945–1949 og andre vararepresentant i 1954–1957, noe som førte til korte perioder som møtende representant. I alle tre periodene var han medlem av Stortingets kirke- og undervisningskomite. Han var bl.a. saksordfører for opprettinga av Universitetet i Tromsø. I de to siste periodene var han hhv. sekretær og visesekretær i Odelstinget.
Hovdhaugen var medlem av Nobelkomiteen i 1973. Han trakk seg (sammen med Helge Rognlien fra Venstre) fra komitéen i protest mot tildelinga til Henry Kissinger.
Hovdhaugen var medlem av Ringebu kommunestyre i 1945–1947 og 1951–1955. Han hadde også andre lokale verv (bl.a. i skolestyre, forliksråd og det lokale styret for Norges Banks avdeling på Lillehammer).
På nasjonalt plan hadde han en rekke verv, hovedsakelig innen kultur og landbruk. Han var medlem av styret for Riksteatret fra 1949 til 1972, fra 1968 som leder. Han var medlem av Vogt-komiteen, som vurderte språksituasjonen i Norge på 1960-tallet. I 1945 leda han en kommisjon som granska lærere som hadde svikta under krigen.
Hovdhaugen var generalsekretær i Bondepartiet fra 1946 til 1949. Han var i perioder medlem eller varamedlem av såvel Bondepartiets som Senterpartiets landsstyrer og av gruppestyret for stortingsgruppene.
Han hadde sentrale og lokale tillitsverv i kooperasjonen, Norges bondelag og Noregs mållag. Han har et omfattende forfatterskap innen lokalhistorie og kulturpolitikk. Hovdhaugen blei utnevnt til ridder 1. klasse av St. Olavs Orden i 1976. Han fikk Norsk kulturråds pris for lokalhistorie i 1978.
Hovdhaugen er far til språkforskeren Even Hovdhaugen.
Frederick Beck
Frederick Beck var en britisk bryter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Beck vant en olympisk bronsemedalje i bryting fri stil under sommer-OL 1908 i London. Han kom på tredjeplass i vektklassen mellomvekt bak sine landsmenn Stanley Bacon og George de Relwyskow.
Fylkesvei 179 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 179 i de følgende fylkene:
Eneco Tour 2010
Eneco Tour 2010 var den sjette utgaven av Eneco Tour. Rittet ble arrangert fra 17. til 24. august i Belgia og Nederland.
Duván Zapata
Duván Esteban Zapata Banguero (født 1. april 1991) er en kolombiansk fotballspiller som spiller for den italienske klubben Atalanta BC.
Eneco Tour 2010
I tillegg til de 18 ProTour-lagene ble Vacansoleil, Topsport Vlaanderen-Mercator og Skil-Shimano invitert til å delta i rittet. Tony Martin vant sammenlagt.
Sam Hill
Samuel Hill (født 21. juli 1985) er en australsk profesjonell terrengsyklist innen grenen utfor. Han er verdensmester i utfor 2006, 2007 og 2010. Han vant verdenscupen i utfor i 2007 og 2009 Han ble to ganger UCI World Downhill Champion i årene 2006-2007 for sykkelprodusenten Iron Horse sitt racing team. Han vant verdensmesterskapet i 2010 i Mont Saint Anne for laget Monster Energy Specialized med en sykkel av typen Specialized Demo 8 II.
Tidlig karriere
Hill started sin internasjonale karriere i 2001, ved delta på løp og reiser til Canada og USA. Han kom på tredjeplass dowhilleventen under VM i terrengsykling i Vail samme år, i klassen for juniorer under 19 år.
Kjørestil
Sam Hill er kjent for å sine evner til å sykle fort i bratte, tekniske bakker, i motsetning til løper som er flatere og krever mer pedaltråkking. Han har vunnet løp i verdens bratteste og mest krevende løype i World Cup-en, Schladming i Østerrike. Hills kanskje mest kjente løp, var løpet han gjennomførte i Champery, Sveits, i 2007.
Maxwell (mikroarkitektur)
Maxwell er kodenavnet for en grafikkprosessor mikroarkitektur utviklet av Nvidia og er etterfølgeren til Kepler-arkitekturen. Maxwellarkitekturen ble introdusert i senere modeller i GeForce 700-serien, og ble også brukt i GeForce 800M-, GeForce 900- og Quadro Kxxx-serien. Alle Maxwellprosessorer blir produsert med 28 nm transistorer.
Jens Revold
Jens Revold (født 29. august 1948) er en norsk politiker (SV) fra Tromsø. Han ble i oktober 2007 utnevnt som statssekretær i Kunnskapsdepartementet.
Maxwell (mikroarkitektur)
Første generasjons Maxwell-prosessorer
De aller første Maxwellbaserte produktene som kom på markedet var GeForce GTX 750 og GTX 750 Ti. Begge ble lansert 18. februar 2014, med prosessornavnet GM107. Tidligere GeForce 700-serie skjermkort hadde brukt Kepler-baserte prosessorer med kodenavnet GK1xx. GM10x-grafikkprosessorene blir også brukt i GeForce 800M- og Quadro Kxxx-serien. Disse prosessorene har få forbrukerorienterte egenskaper, Nvidia fokuserte istedenfor på å forbedre strømeffektivitet fra den tidligere Keplerarkitekturen.
Etterfølger
Etter Maxwell kom en ny serie grafikkprosessorer som fikk navnet Pascal.
Jens Revold
Han har siden 1993 vært aktiv i lokalpolitikken i Tromsø, på heltid i årene 2003–2007 som leder for Planutvalget og medlem av formannskapet. Fra 2000 til 2007 var Revold også styreleder i Tromsø Veg a/s.
Pamfylia
Pamfylia var i antikken en region i sørlige Anatolia, mellom Lykia og Kilikia, som strakte seg fra Middelhavet til Taurusfjellene, og utgjør i dag Tyrkias provins Antalya. Det grenset i nord til Pisidia og var derfor et lite land, som hadde en kystlinje på rundt 120 km og med en bredde på rundt 50 km. Under romerne ble omfattet begrepet Pamfylia en utvidelse til også å inkludere Pisidia og hele området opp til grensene mot Frygia og Lykaonia, og det var i denne utvidede betydning at geografen Klaudios Ptolemaios refererte til landet. Pamfylia består nesten utelukkende av en slette som strekker seg fra skråningene av Taurusfjellene og ned til kysten, men denne sletten, selv om den tilsynelatende utgjør en ubrutt enhet, består ikke bare av alluviale avsetninger, men dannet delvis av kalkstein.
Navnet
Navnet Pamfylia kommer fra gresk Παμφυλία, i seg selv fra πάμφυλος (pamfulos), bokstavelig «av blandete stammer/folk», en sammensetning av πᾶν (pan), intetkjønn av πᾶς (pas) «alle» + φυλή (phulē), «stamme, folk». Herodot avledet denne etymologi fra en dorisk stamme, Pamphyloi (Πάμφυλοι), som etter sigende skal ha kolonisert regionen. Stammen skal på sin side etter sigende ha fått sitt navn etter Pamfulos (gresk: Πάμφῦλος), sønn av Aigimios, den mytologisk stamfaren til dorerne
Pamfyliernes opprinnelse
Pamfylierne var en blanding av de opprinnelige, stedegne befolkningen og innvandrere fra Kilikia og fra Hellas som innvandret dit fra Arkadia og andre steder på Peloponnes en gang på 1100-tallet f.Kr. Betydningen av det greske bidraget til befolkningen i Pamfylia kan bli bevitnet i både tradisjon og arkeologi. Pamfylia kan bli betraktet som en gresk koloni fra tidlig jernalder og fram til tidlig middelalder (senantikken).
Der er liten tvil om at pamfyliene og pisidiene var det samme folket, selv om den første hadde mottatt kolonier fra Hellas og andre land, og av denne grunn, kombinert med større fruktbarhet i deres territorium, hadde blitt mer siviliserte enn deres naboer i det indre av landet. Men forskjellene eller særpreget mellom de to ser ut til å ha blitt etablert tidlig. Herodot nevner ikke pisidianerne, men nevner pamfyliene blant folkene i Anatolia. På den annen side nevner Eforos dem begge, og korrekt angir det ene folket ved kysten og den andre i innlandet. Et antall forskere har adskilt fra den pamfyliske dialekt betydningsfulle isogloss med både arkadisk og kypriotisk (arkadokypriotisk gresk), noe som gjør at de kan bli studert sammen med gruppen av dialekter som tidvis refereres som akajisk ettersom landet ikke bare ble bosatt av folk fra Arkadia, men også folk fra andre gresktalende regioner, dorere og aiolere. En legende, referert til av både Herodot og Strabon, tilskriver opprinnelsen til pamfyliene til en koloni som ført til deres land av Amfilokos og Kalkhas etter den trojanske krig, men det er mange steder i antikken som lignende opphavsfortellinger, blant annet Roma.
Historie
Regionen Pamfylia er første gang nevnt i kildene hos hettittene. I en av avtale mellom den hettittiske konge Tudhaliya IV og hans vasall, kongen av Tarhuntašša, nevnes byen «Parha» (Perga), og elven «Kastaraya» (i antikken Kestros, dagens tyrkiske Aksu Çayı).
Første gang pamfyliene nevnes i historien som et folk blant andre folk er som underkastet av mermnadkongene i Lydia. Senere havnet de etter hverandre under persiske og hellenistiske monarker. Etter at Antiokos III den store led nederlag i 190 f.Kr. ble pamfyliene inkludert blant de provinser som ble annektert av romerne og gitt videre til Eumenes II av Pergamon. Senere slo de seg sammen med folk i Pisidia og Kilikia for å drive plyndring og sjørøveri. Oldtidshavneby Side ble et hovedsenter og slavemerked for denne aktiviteten. Pamfylia ble for en kort tid inkludert i besittelsene til Amyntas av Galatia, men ved hans død ble det omgjort til en romersk provins. Pamfyliene ble i stor grad hellenisert i romersk tid, og har etterlatt storslåtte minnesmerker av deres sivilisasjon ved Perga, Aspendos og Side.
Så sent som til 1911 var distriktet i stor grad befolket av senere bosettere fra Hellas, Kreta og Balkan, men denne situasjonen endret seg radikalt ved sammenbruddet til Det osmanske rike og krigen mellom Hellas og Tyrkia tidlig på 1920-tallet.
Sosa (Eibenstock)
Sosa er en Ortsteil i bykommunen Eibenstock i Erzgebirgskreis i Direktionsbezirk Chemnitz i den sørlige delen av Fristaten Sachsen. Sosa er et statlig anerkjent rekreasjonssted.
Sosa var tidligere en egen kommune i Landkreis Aue-Schwarzenberg og deretter Erzgebirgskreis. Kommunen var en del av forvaltningsfellesskapet Eibenstock frem til 1. januar 2011, da den ble innlemmet i Eibenstock gjennom kommunesammenslåing. Kommunen hadde 2 045 innbyggere den 31. desember 2010.
Smi mens liket er varmt
«Smi mens liket er varmt» er en norsk sang som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt august 1989 på Sundes musikkalbum Kjekt å ha.
Tittelen er en vri på uttrykket «Smi mens jernet er varmt». Ellers er teksten et spark til pressens hensynsløse journalistikk av personer som ofte ufrivillig har havnet i en uheldig situasjon; eksempelvis uventet dødsfall i nær familie. Med andre ord sparker den til det faktum at pressen ikke alltid er like flinke til å overholde Vær Varsom-plakaten.
Musikere og instrumenter
Blåserne og koristenes bidrag til sangen, ble innspilt i Oslo.
Kjærlighet (andre betydninger)
Kjærlighet er en menneskelig følelse.
Kjærlighet kan også vise til:
Viser fra Sørlandet
Viser fra Sørlandet er et musikkalbum med Eivind Bøksle og Ivar Bøksle, utgitt i 1972. Dette er duoens debutalbum.
Allofon
En allofon (av allo- og fon gr. 'lyd'). er i fonologien en uttalevariant av et fonem. Et fonem er en variant av en språklyd som har betydningsskillende funksjon, mens en allofon ikke har betydningsskillende funksjon. Selv om alle allofonene til et fonem er alternative uttaler av dette fonemet, er det ofte forutsigbart hvilken allofon som vil benyttes i en gitt situasjon.
Når et fonem har mer enn ett allofon kan allofonet som faktisk høres ved en gitt forekomst av et fonem være avhengig av de fonetiske omgivelsene (hvilke lyder omgir allofonet). Allofoner som normalt ikke kan forekomme i de samme omgivelsene sies å være i komplementær distribusjon. I andre tilfeller kan valget av allofon være avhengig av den enkelte brukeren av språket eller andre uforutsigbare faktorer. Slike allofoner sies å være i fri variasjon.
Et eksempel på komplementær distribusjon kan hentes fra trøndersk. Det kan uttales [l] (tynn L som i los [lo:s]), [ɭ] (tjukk L som i sol [soɭ]) eller [ʎ] (palatalisert L som i ball [baʎ]). Å forveksle disse lydene vil ikke endre meningen av ordene, men i verste fall kun høres rart ut for de som har vokst opp med talemålet.
Foner som regnes som allofoner i ett språk kan være fonemer i et annet. Et eksempel er fonemet /k/ i norsk, som kan uttales både aspirert [kʰ] og uaspirert [k]. På islandsk derimot er [kʰ] den første lyden av kátur, som betyr "glede", mens  [k] er den første lyden av gátur som betyr "gåter". Islandsk har derfor to separate fonemer /kʰ/ og  /k/.
Et ordpar som kátur og gátur (ovenfor), som bare skiller seg fra hverandre ved ett fon, kalles et minimalt par for de to alternative fonene (i dette tilfellet [kʰ] og  [k]). Eksistensen av minimale par er en vanlig test for å avgjøre om to foner representerer forskjellige fonemer eller er allofoner av samme fonem.
Liste over kulturminner i bydel Gamle Oslo
Liste over kulturminner i bydel Gamle Oslo er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i bydel Gamle Oslo i Oslo. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Arthur Gingell
Arthur Gingell (født 30. september 1883 i Bristol i England, død 20. februar 1947 i Cleveland i Ohio, USA) var en britisk bryter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Gingell vant en olympisk bronsemedalje i bryting fri stil under sommer-OL 1908 i London. Han kom på tredjeplass i vektklassen lettvekt bak sine landsmenn George de Relwyskow og William Wood.
Andrea M. Ghez
Andrea Mia Ghez (født 16. juni 1965 i New York City) er en amerikansk astronom. Hun er professor i fysikk og astronomi ved UCLA. Hun ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 2020 sammen med Reinhard Genzel og Roger Penrose.
Tårnet i Hanoi
Tårnet i Hanoi eller Tårnene i Hanoi (også kjent som Brahmas Tårn og Lucas tower) er et matematisk spill eller puslespill. Det består av tre pinner og en rekke runde skiver med et hull i midten. Skivene er av varierende bredde, og kan plasseres i en hvilken som helst av de tre pinnene. Puslespillet starter med alle diskene plasserte over en pinne, ordnet etter størrelse, med den minste øverst, slik at de danner en konisk form.
Puslespillets opprinnelse
Dersom legenden var sann, og prestene flyttet en skive per sekund, ved å bruke det minste antall trekk, ville de ha brukt 264−1 sekunder eller omkring 600 milliarder år på å fullføre det. Det ville kreve 18,446,744,073,709,551,615 flyttinger av skivene for å løse puslespillet.
Legenden finnes i mange varianter. I noen fortellinger er tempelet et kloster og prestene er munker. Tempelet eller klosteret er blitt plassert ulike steder i verden, og i noen versjoner hevdes det at tårnet ble skapt ved verdens begynnelse, og at prestene bare foretok en forflytning per dag.
Den enkle løsningen
Når man flytter de minste skivene, beveger man dem alltid i samme retning (til høyre dersom antall skiver er et partall, og til venstre dersom det er et oddetall). Dersom det ikke er noen tårn i den valgte retningen, flyttes skiven til motsatt ende, for deretter å fortsette forflytningen i den korrekte retningen. Dersom man f.eks. starter med tre skiver, flyttes den minste skiven til den motsatte siden, og deretter til venstre etter dette. Når tiden kommer til å flytte skiven som ikke er minst, finnes det bare én lovlig forflytning. Dette vil løse puslespillet med færrest mulige forflytninger.
Rekursiv løsning
Puslespillet kan løses ved å dele oppgaven opp i en samling av mindre oppgaver, og deretter dele disse mindre oppgavene opp i enda mindre oppgaver, inntil problemet er løst.
For å flytte n skiver fra A til C:
Dette er en rekursiv algoritme: Ved utførelsen av trinn 1 og 3, anvendes samme algoritme på nytt for n−1. Hele prosessen avsluttes etter et begrenset antall trinn, fordi algoritmen etter et gitt antall forflytninger vil nå det siste trinnet gitt ved n = 1. Dette trinnet vil flytte en enkelt skive fra A til B.
Den rekursive løsningen på Tårnet i Hanoi, er et yndet og populært eksempel på rekursjon som ofte benyttes i undervisning innenfor programmering.
Følgende algoritme i programmeringsspråket Pascal, benytter den rekursive løsningen på puslespillet:
Og et eksempel i programmeringsspråket C:
Matematisk bevis på den rekursive løsningen
Man finner en løsning lettere ved å løse en mer generell oppgave: Hvordan flytte et tårn med h (h=høyde) skiver fra en start-pinne A (f=fra) til pinnen C (t=til). B er den gjenværende tredje pinnen hvor t≠f. Oppgaven er symmetrisk for permutasjoner av pinnenes navn (symmetrisk gruppe S3). Hvis en løsning er kjent for å forflytte tårnet fra A til C, kan samme løsning benyttes fra enhver annen start-pinne og mål-pinne. Hvis det bare er én skive (eller ingen skiver), er oppgaven triviell. Hvis n=1, flyttes disken fra A til C. Hvis h>1, må den største skiven flyttes fra A til en annen pinne, og helst til C, et eller annet sted i sekvensen av forflytninger. Den eneste situasjonen som tillater denne forflytningen er når alle mindre h-1 skiver er på pinne B. Derfor må først alle n-1 mindre skiver flyttes fra A til B. Flytt deretter den største skiven og til slutt n-1 mindre skiver fra B til C. Tilstedeværelsen av den største skiven tvinger ikke frem noen forflytning av de n-1 mindre skivene og kan midlertidig ignoreres. Oppgaven er nå blitt redusert til å forflytte n-1 skiver, først fra A til B og deretter fra B til C. Den samme strategien kan brukes for å redusere h-1 til h-2, h-3, og så videre inntil h=1. Dette kalles rekursjon. Algoritmen identifiserer skivene etter stigende størrelse ved å nummerere dem med naturlige tall fra 0 til h-1, der 0 er den minste og h-1 den største skiven.
Følgende prosedyre flytter et tårn med h skiver fra pinne f til en pinne t, med r som den gjenværende tredje pinnen:
Matematisk induksjon beviser at prosedyren krever det minste antall mulige forflytninger, og at løsningen er den eneste med dette minimumstall av forflytninger. Ved hjelp av differensekvasjoner, kalkuleres antall forflytninger av 2^h - 1. Trinnene 1 og 3 krever T_{h-1} forflytninger, og trinn 2 krever én forflytning, som gir:
Ikke-rekursiv løsning
Den rekursive algoritmen har mange regulariteter. Ved å telle antall forflytninger som starter med 1, vil ordinal-tallet til en skive under forflytning m, være antall ganger m kan divideres med 2. Enhver oddetalls-bevegelse er derfor tilknyttet den minste skiven. Den minste skiven traverserer pinnene f, t, r, f, t, r, etc. i en oddetalls-høyde for tårnet, og traverserer pinnene f, r, t, f, r, t, etc. I en partallshøyde av tårnet. Dette gir en algoritme, som er enklere å utføre manuelt enn den rekursive algoritmen: Flytt den minste skiven til den pinne som den ikke nettopp kommer fra. Flytt en annen skive på en lovlig måte (der vil bare være en mulighet) I den aller første forflytningen, går den minste skiven til pinne t, hvis h er et oddetall, og til pinne r hvis h er et partall.
Legg merke til at:
Dermed kan man foreta en middels optimal løsning uten noe mer informasjon enn posisjonene til hver skive:
Binære løsninger
Eksempel med et 8-skivers Hanoi-tårn:
Algoritmen ovenfor kan skrives slik i programmeringsspråket Scheme:
Prosedyren produserer en liste over posisjonene til skivene ordnet etter en stadig mindre størrelse. Eksempel:
Kilde- og målpinnene for forflytning nr m kan også bli funnet gjennom en binær representasjon av m ved å bruke bitvise operasjoner. I syntaksen til programmeringspråket C er forflytning nr m fra pinne (m&m-1)%3 til pinne ((m|m-1)+1)%3, der hvor skivene starter på pinne 0 og avsluttes på pinne 1 eller 2, avhengig av om antall skiver er et partall eller oddetall. Skiven som flyttes identifiseres av antall ganger telleren m kan divideres med 2 (antall 0-bits til høyre), ved å telle første flytting som 1 og å nummerere skivene med tallene 0, 1, 2 etc etter stigende størrelse. Dette er en svært rask ikke-rekursiv algoritme for å finne skivenes posisjoner etter m forflytninger uten referanse til tidligere forflytninger eller skivenes fordeling:
Løsning med Gray-kode
Det binære tallsystemet med Gray koder tilbyr en alternativ måte å løse puslespillet på. Gray-systemet representerer tall som en binær kombinasjon av 0'ere og 1'ere, men i stedet for å være et standardisert tallsystem, varierer hvert tall fra sin forgjenger med ét (og bare ét) enkelt bit.
Dersom en teller tilsvarer antall skiver i et Hanoi-tårm, vil et bit begynne på 0 og endres for hver forflytning av en skive, hvor det minst signifikante bit er den minste disken og det mest signifikante bit er den største. Når man teller antall forflytninger fra 1 og identifiserer skivene som forflyttes, ved å starte med 0 og sortere dem etter økende størrelse, er ordinaltallet for skivene som skal forflyttes under forflytning m identisk med antall ganger m kan divideres med 2.
Algoritmen identifiserer hvilken skiven som skal flyttes, men ikke hvor den skal flyttes. For den minste skiven er det alltid to muligheter. For andre skiver er det alltid én mulighet, bortsett fra når alle skivene er på samme pinne. Dersomd det siste er tilfelle skal alltid den minste skiven flyttes, eller puslespillet er løst.
Det finnes en regel som forteller hvor den minste skiven skal flyttes. La f være start-pinnen, t mål-pinnen og r den tredje pinnen. Dersom antall skiver er et oddetall er den minste skivens forflytning langs pinnene lik f→t→r→f→t→r. Dersom antall skiver er et partall, blir sekvensen lik f→r→t→f→r→t.
Lange løsninger
En modifikasjon av spillet er å flytte tårnet fra en pinne til en annen, ved å benytte så mange forflytninger som mulige uten å gjenta den samme fordelingen av skivene. En enkel algoritme i Scheme er slik:
Prosedyren (move-disk d f t r) flytter skive d fra pinne f til pinne t, ved å ignorere pinne r. Antall forflytninger av denne løsningen er 3høyde-1. Alle forskjellige fordelinger av 3høyde antall fordelinger av skivene traverseres, inkludert den innledende og endelige fordelingen.
Dette kalles en Hamiltonvei. Skiven som skal flyttes identifiseres med en ternær inkrementell Gray-kode på lignende måte som det som er forklart for den korteste løsningen. En ternær Gray-kode som innledes med alle sifre lik 0, og ender med alle sifre lik 2, lister opp alle suksessive fordelinger av skivene langs en Hamilton-vei fra pinne 0 til pinne 2 for et tårn med h skiver. Hver kode viser skivenes posisjon ordnet etter stadig mindre størrelse, når koden leses fra venstre mot høyre. Hvert siffer skifter innhold oftere enn de mer signifikante sifrene til venstre.
Øystein Fodstad
Øystein Fodstad (født 14. januar 1943, død 19. mai 2023) var en norsk lege som forsket på mekanismene som gjør at kreft sprer seg.
Han var fra Skreia på Østre Toten, gikk på Eidsvoll landsgymnas, ble cand.med. i 1967 og dr.med. i 1980 ved Universitetet i Oslo. Han var turnuskandidat ved Bærum sykehus og i Vanylven kommune på Sunnmøre. Verneplikten avtjente han som lege og fallskjermjeger­instruktør ved Hærens jegerskole på Trandum. I perioden 1970–1974 var han assistentlege i kirurgi på Bærum sykehus, med fire måneder permisjon høsten 1970 da han arbeidet som kirurg i Røde Kors’ hjelpeteam i Anua i Nigeria.
I sine doktorgradsstudier jobbet han med Sjur Olsnes og Alexander Pihl ved Norsk Hydros Institutt for kreftforskning på Radiumhospitalet for å påvise effekten av cellegiftene abrin og ricin. Han ble dr.med. i 1980. I 1981–1982 var han visiting scientist ved National Cancer Institute, National Institutes of Health, i Bethesda i Maryland i USA, der han etterpå var med på å modernisere screeningen av nye kreftmedisiner.
I 1987 ble han forskningssjef i den nyopprettede avdeling for tumorbiologi ved Institutt for kreftforskning ved Radiumhospitalet, som han ledet til 2009. Han ble i 1989 professor II i eksperimentell kreft og kjemoterapi ved Universitetet i Oslo. I perioden 2003–2007 var han vitenskapelig direktør ved Mitchell Cancer Institute, og professor i medisin og fsrmakologi ved University of South Alabama i Mobile, der han var med på å etablere og bygge opp et nytt kreftsenter.
Fra 2009 til februar 2013 var han leder av Institutt for kreftforskning ved Oslo universitetssykehus Radiumhospitalet, med over 320 ansatte. Han var medlem av styret for medisin og helse i Norges forskningsråd, medlem av en rekke komiteer ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo, medlem av en av Kreftforeningens evalueringskomiteer, styret for Onkologisk Forum, og evaluerte en rekke professorat og grant-søknader i USA, Nederland, Italia, og Norge.
Fodstads forskning var konsentrert om studier av kreftspredning, metastaser, med hensyn til påvisning, behandling og mekanismer for slik spredning, og identifiserte flere gener og deres roller i kreftutvikling og spredning. Han var blant de første som etablerte og utviklet modeller for human kreft i immundefekte mus og rotter, modeller som i stor utstrekning benyttes til å teste effekt av nye medikamenter og til å studere spredning av kreft. Fra 1992 benyttet hans gruppe magnetiske kuler som fester seg til kreftceller i biologiske væsker som blod og benmargsprøver. Ved å se hvor kulene er, vet man om det finnes kreftceller i prøven og dermed om faren for klinisk tilbakefall er stor. Han ledet forskningen på immuntoksiner, antistoff mot kreftceller bundet til et toksin, fra midten av 1980-tallet. Det omfatter immuntoksinenes potensiale for behandling av flere typer kreft og deres virkningmekanismer. Arbeidet ledet til produksjon av egenutviklede immuntoksiner godkjent til klinisk bruk, og disse er undersøkt i tre kliniske studier med lovende effekt. I tillegg til oversiktsartikler og bokkapitler publiserte han mer enn 315 artikler i internasjonale peer-reviewed tidskrifter og er sitert mer enn 13,000 ganger. Han veiledet nærmere 20 stipendiater fram til doktorgrad. Han hadde ni godkjente internasjonale patenter.
Fra 2013 var han professor emeritus ved Universitetet i Oslo og Institutt for kreftforskning ved Radiumhospitalet, og fra samme tid leder av forskningsutvalget ved Sykehuset Østfold.
Utmerkelser
Han mottok Nordisk Kreftunions pris for yngre forskere, og i 2006 ble han tildelt Kong Olav Vs Kreftforskningspris.
Pseudolydorus
Pseudolydorus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.
Utseende
Små, nokså brede kortvinger, oftest noe flate. De har gjerne reduserte fasettøyne og størt forkortede, kjegleformede antenner. Hodet kan være dekket av pronotum.
Levevis
Artene er knyttet til maur.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Malaysia.
Go-Kashiwabara
Go-Kashiwabara 後柏原天皇, Go-Kashiwabara-tennō; (født 19. november 1464, død 19. mai 1526) var Japans 104. keiser fra 16. november 1500 fram til sin død.