cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Е
Е (minuskel: е) er en bokstav i det kyrilliske alfabetet.
I bulgarsk, makedonsk, serbisk og ukrainsk blir den kalt E, og representerer vokalen [e]. I belarusisk og russisk, blir den kalt Je, og representerer den ioterte vokalen [je].
Lise Birgitte Fredriksen
Lise Birgitte Vaksdal Fredriksen (født 24. oktober 1979 i Bærum) er en norsk seiler. Hun har representert Asker Seilforening og Kongelig Norsk Seilforening. Fredriksen deltok under sommer-OL for Norge i 2004 i Athen med 9.-plass i Yngling-klassen sammen med Karianne Eikeland og Beate Kristiansen, og i 2008 i Beijing med en ny 9.-plass i Yngling-klassen, denne gangen sammen med Alexandra Koefoed og Siren Sundby. Hun deltok i verdensmesterskapet i Yngling i 2007 og 2008 med henholdsvis 19.- og 10.-plass.
Caius Welcker
Jan Herman «Caius» Welcker (født 9. juli 1885 i Alkmaar, død 13. februar i 1939 i Schiedam) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Welcker vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1908 i London. Han var med på det nederlandske fotballandslaget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Storbritannia og Danmark. Nederland tapte semifinalen til Storbritannia med 0-4 men vant bronsefinalen over Sverige med 2-0.
Providence
Providence er hovedstad i den amerikanske delstaten Rhode Island. Den ligger ved Narragansettbukta og er en havneby med handel og industri (blant produksjon av ull, bomull, smykker og maskiner). Brown University, grunnlagt 1764, holder til i byen.
Providence er den største byen i Rhode Island med sine 173,618 innbyggere (2000). Byens metropolområde har 1,628,808 innbyggere, noe som gjør det til det 34. største metropol-området i USA. Providence ligger i Providence County, og er den nest største metropolen i New England. Nær 90 % av Rhode Islands innbyggere bor i eller rundt Providence og Pawtucket.
Providence ligger ved utløpet av elven Providence, og ble grunnlagt i 1636 av Roger Williams. Williams holdt opprinnelig til i Boston og var der en opposisjonell og fritenker. Ledelsen (the magistrates) i Boston (Massachusetts Bay-kolonien) vurderte først å henrette Williams og konkluderte i stedet med å forvise ham til England. Williams flyktet da i uværet midt på vinteren og søkte tilflukt hos de innfødte narragansett-folkene ved Narragansett Bay. Han kjøpte der jord av de innfødte og kalte stedet Providence fordi “made covenant of peaceable neighborhood with the sachems [leaders] and natives round about us” og fordi han der hadde “a sense of God's merciful providence unto me in my distress.” Williams fortalte at han håpet at den nye kolonien kunne være et tilfluktssted for personer plaget med dårlig samvittighet. Williams var puritansk prest og kritisk til Massachusetts kolonistenes behandling av de innfødte. Rhode Island-kolonien og Providence-plantasjene ble senere til delstaten Rhode Island.
Siden 2009 har byen markedsført seg som "den kreative hovedstaden".
Byens høyeste bygning er skyskraperen Bank of America Building fra 1927 med sine 130 meter.
Sør for byen ligger T. F. Green lufthavn.
Referanser
<References />
Alexandre Le Roy
Alexandre-Louis-Victor-Aimé Le Roy (født den 19. januar 1854 i Saint-Sénier-de-Beuvron i Normandie i Frankrike, død den 21. april 1938 i Paris) var en fransk katolsk erkebiskop. Han virket som misjonær i Afrika og ble valgt til generalsuperior for spiritanerordenen, en misjonsorden.
Presr
Alexandre Le Roy ble presteviet den 10. august 1876 av biskop François-Marie Duboin C.S.Sp., apostolisk vikar i Senegambia, og sendt til Afrika som misjonær. I 1881 ble han sendt til kongregasjonens misjonsfelt i Zanguebar i Østafrika. Ved siden av sitt misjonsarbeid var han også noe av en oppdagelsesreisende. Han feiret messe på toppen av det 4800 meter høye Kilimanjarofjellet og oppreiste et mektig kors der, av stein og slagg.
Biskop
Den 3. juni 1892 ble han utnevnt av pave Leo XIII til apostolisk vikar for Gabon i Vestafrika, og til titulærbiskop; han ble bispeviet den 9. oktober samme år av Abel-Anastase Germain av Coutances; medkonsekranter var hjelpebiskop Félix-Jules-Xavier Jourdan de la Passardière O.C. av Rouen, og biskop Magloire-Désiré Barthet C.S.Sp., apostolisk vikar av Senegambia. Han opprettet mange nye misjonsstasjoner og foretok nye oppdagelsesreiser.
I 1896 ble han valgt til sin kongregasjons generalsuperior, og dette vervet forble han i frem til 1926.
Erkebiskop
Den 16. juni 1921 ble han elevert til tittel som erkebiskop.
Han forfattet også en fremstilling av den katolske troslære som kom i mange opplag.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Viktor II
Viktor II, født Gebhard, greve av Calw, Tollenstein og Hirschnerg (født ca. 1018, død 28. juli 1057 i Arezzo) var pave fra 1055 til 1057.
Bakgrunn
Han var en slektning av keiser Henrik III, og var den ene av en serie tyske paver i Hildebrands reformbevegelse.
Pave
Navnet Viktor kommer fra victor, som betyr seierherre. Da han ble spurt om å ta i mot valget, stilte han som betingelse at Henrik III erklærte seg beredt til å gi Kirkestaten tilbake «det som rettelig tilkom den»; med det var ment noen områder som Henrik hadde bemektiget seg. Henrik overdro da hertugdømmet Spoleto og den delen av landskapet Marche som lå rundt Fermo, og dessuten hertugdømmet Benevento til Kirkestaten. Da først tok «seierherren» Gebhard på seg paveverdigheten.
I juni 1055 møtte Viktor keiseren i Firenze og holdt et råd som igjen satte Leo IXs fordømmelse av presteekteskap, simoni og tap av kirkelig eiendom i kraft. Det følgende året ble han kalt til keiseren, og han var sammen med Henrik III da keiseren døde i Botfeld i Harz 5. oktober 1056. Som verge for Henriks sønn Henrik IV og rådgiver for keiserinne Agnes fikk Viktor nå enorm makt, som han brukte for å opprettholde fred i keiserriket og styrke pavedømmet mot angrep fra adelen. Han døde kort etter sin hjemkomst til Italia den 28. juni 1057 i Arezzo. Han ble etterfulgt av Stefan X (Fredrik av Lothringen).
Viktor ønsket å bli begravet i katedralen i Eichstätt. Men før levningene nådde byen, ble de bemektiget av noen borgere av Ravenna, som begravet ham i kirken Santa Maria Rotonda, gravsted også for Teoderik den store.
Stefan IX
Stefan IX, født Fredrik av Lothringen (død 29. mars 1058 i Firenze) var pave fra august 1057 til sin død.
Bakgrunn
Han var sønn av hertug Gotzelo I av Nedre Lothringen, som igjen var sønn av grev Gottfried av Verdun og Mathilde av Sachsen. Han ble erkediakon i St. Lambert i Liège, men ble så kalt til Roma av pave Leo IX i 1050 og betrodd viktige oppgaver.
Han var kansler for den romerske kirke og senere kardinal, som kardinaldiakon med tittelkirken Santa Maria in Domnica. For en tid var han pavelig legat i Konstantinopel, og var med pave Leo IX i dennes ulykksalige felttog mot normannerne. For en periode ble han tvunget i landsflyktighet under keiser Henrik II.
Ved begynnelsen av det store skisma var han abbed i Montecassino.
Pave
Han valgte navnet Stefan etter den hellige pave Stefan I, hvis liturgiske minnedag var den 2. august, samme dagen han selv ble valgt til pave.
I sitt korte pontifikat fortsatte han sin tidligere mentor Leo IXs arbeid for kirkelige reformer, som sølibatet og forbudet mot simoni. Han forsøkte også å få sin bror valgt til tysk-romersk keiser, men ble rammet av sykdom, som han bare delvis og midlertidig kom seg etter. Han planla også et felttog mot normannerne for å f¨å fordrevet dem it av Italia.
Han døde i Firenze, og ble gravlagt i byens domkirke Santa Reparata, som senere ble overbygd av den nåværende domkirke Santa Maria del Fiore.
På dødsleiet hadde han bestemt at man ikke måtte innlede det påfølgende pavevalg innen Hildebrand (senere pave Gregor VII) var rukket å komme tilbake fra sin reise til Tyskland.
Pave Stefan IX ble etterfulgt av Nikolas II.
Frode Bovim
Frode Bovim (født 22. august 1977 i Oslo) er en norsk seiler. Han har representerer Soon Seilforening. Bovim deltok under sommer-OL for Norge i 2004 i Athen med fjerdeplass i 49er-klassen sammen med Christoffer Sundby, og i 2008 i Beijing med 13.-plass i 49er-klassen, denne gangen sammen med Christopher Gundersen. Han tok sølv i verdensmesterskapet i 49er i 2003 og bronse i europamesterskapet i 49er i 2002, begge ganger sammen med Christoffer Sundby.
Sjællandsbroen
Sjællandsbroen er en bro med tilhørende manøvrehus beliggende i Københavns Havn, Københavns Kommune. Broen knytter sammen Sjælland (bydelen Kongens Enghave) og Amager og ble innviet den 1. mars 1959. Broen har en seilingshøyde på 3 meter og er 16 meter bred.
Nord for Sjællandsbroen ligger Slusehavnen (med en rekke små fartøy, hvorav noen er bebodd) samt Sluseanlægget (og tidligere en tilhørende tjenestebolig), som ble anlagt av Københavns Havnevæsen i 1902-1903 med det formål å redusere gjennomstrømningen av vann under broene, så skip lettere kunne navigere i den sterke strømmen. Sluseanlægget med kammeslusen er fortsat funksjonsdygtig, da de mange båter fra Fiskerhavnen og lystbåtklubbene syd for Sjællandsbroen fortsatt kan komme opp gjennom Københavns Havn.
Sjællandsbroens lave manøvrehus er en stålskjelettbygning i to etasjer med en kjelleretasje og utvendig kobberbekledning og maritimt utformede koøyer. Det ble tegnet av arkitekt Niels Rohweder i perioden 1958-59, han valgte å legge det stilmessig arkitektonisk tett opp mot Knippelsbros to brotårn og Langebros ene tårn med respekt for arkitekt Kai Gottlobs arkitektur. Således inngår brotårnenes størrelse og arkitektur i en hierarkisk orden som begynner med Knippelsbros to tårn, Langebros ene tårn til det lave manøvrehus på Sjællandsbroen. Manøvrehusets øverste etasje, som nås via en vindeltrapp, har et tekjøkken samt en manøverpult, som ble anvendt til styring av broklaffene, da broen var døgnbetjent, men som i dag ikke er i funksjon. Stueetasjen består av toalett og arbeidsrom.
Caesars Palace
Caesars Palace er et luksushotel og kasino på Las Vegas Strip i Paradise i Nevada.
Flere kjente artister som har spilt der; Ike & Tina Turner, Tina Turner, Ann-Margret og Cher.
II. armékorps’ motangrep
'''II. armékorps' motangrep''' var et mislykket forsøk av det finske II. armékorps (II. Armeijakunta) på å redusere de sovjetiske styrkenes kampeffektivitet for dermed å gjøre dem uskikket til å utføre offensive operasjoner.
Bakgrunn for motangrepet
I løpet av desember hadde både sjefen for II. Armeijakunta, generalløytnant Harald Öhquist, og sjefen for armeen på det karelske nes (Kannaksen Armeija), generalløytnant Hugo Österman lagt frem flere forslag til den finske overkommandoen om et større motangrep. Allerede så tidlig som den 11. desember hadde Österman kommet med forslag, men den finske forsvarssjefen, Carl Gustaf Mannerheim hadde ikke godkjent noen av dem.
Den 19. desember var det klart at de finske forsvarene ved Mannerheimlinjen hadde klart å forhindre de sovjetiske styrkene i å bryte igjennom hovedforsvarslinjen. Da det var kjent at russerne var i gang med å omgruppere seg etter de mislykkede angrepene i området omkring Summa og Muolaanjärvi-sjøen, var nytten av et suksessfullt motangrep større enn før. Brev og dagbøker fra døde sovjetiske soldater, samt tilfangetagne sovjetiske soldater, beskrev den sovjetiske situasjonen som svært dyster. Tapene fra de mislykkede angrepene i ukene før hadde vært ekstremt høy, forsyningssituasjonen var dårlig, klær og særlig utkvarteringsutstyr var mangelfull. Brev som disse hadde en innflytelse på beslutningen om å utføre motangrepet.
Det optimale tidspunktet for et motangrep var mellom den 20. og 21. desember, mens de sovjetiske styrkene fortsatt var igang med å omgruppere sine enheter og dermed sårbare. Men problemet var at de fleste enhetene som ifølge planen skulle brukes fortsatt var igang med å nedkjempe de siste små angrepene og lommene med sovjetiske tropper.
Öhquist hadde insistert at angrepet skulle utføres av en stor del av de uthvilte troppene av 6. Divisioona, men da divisjonen var en del av forsvarssjefens reserver og var igang med å utbygge forsvarsstillinger omkring Viborg, tok det 48 timer før Mannerheim ta tillatelse til bruken av divisjonen, og da var det for sent til å starte operasjonen noe tidligere enn den 23. desember. Dermed var det også umulig for 6. Divisioona å nå frem i noen form for organisert tilstand før operasjonen startet.
Planen
Målet med motangrepet var å redusere sovjetiske styrkenes kampeffektivitet for dermed å gjøre dem uskikket til å utføre offensive operasjoner.
Planen var som følger: Hovedangrepet skulle utføres gjennoM en knipetangsmanøvre (6. Divisioona ved Summa og 1. Divisioona ved Muolaanjärvi-sjøen). 11. Divisioona skulle støtte den venstre flanken mens 4. Divisioona skulle dekke den høyre flanken. 5. Divisioona skulle angripe de sovjetiske styrkene i et frontalangrep.
Som flystøtte ble LeR. 1 forsterket med Fokker C.X lette bombefly av LLv.10, og deres mål var: 1) fiendtlige formasjoner og 2) fiendtlige artilleristillinger.
Angrepet skulle starte klokken 06.30 om morgenen den 23. desember 1939.
6. Divisioona utførte om natten mellom den 21. og 22. desember en 6-timers utmattende marsj og opprettet kontakt med JR 10s stillinger ved frontlinjen. 1. Divisioona fikk orden om motangrepet den 21. desember, men 1. Prikaati og JR 14 var fortsatt i kamp mot russerne og resten av divisjonen lå 15–20 km bak frontlinjen. Deployeringen av disse enhetene ble ytterligere forsinkel av inadekvat forberedelse og miskalkulerte tidsplaner. Dermed var 1. Divisioona ikke klar til å delta i motangrepet. 4. Prikaati ble den 21. desember underlagt 11. Divisioona og deployert bak JP 4 som forsvarte området mellom sjøene Muolaajärvi og Yskjärvi. 4. Divisioona forberedte seg på motangrepet mens de kjempet mot den sovjetiske 70. Strelkovaya Diviziya.
Georges Goyau
Georges Goyau (1869–1939) var en fransk historiker og essayist som spesialiserte seg innen religiøs historie. Han var medlem av Académie française fra 1922.
Liv og virke
Han var født den 31. mars 1869 i Orléans, rundt 111 km sørvest for Paris, hvor han gikk på skole før han flyttet over på Lycée Louis-le-Grand og deretter École Normale Supérieure, begge i Paris. Han ble deretter i 1892 foreleser ved Den franske skole i Roma, et institutt for historie, arkeologi, og samfunnsvitenskaper. Fra 1894 skrev han for Revue des deux Mondes, et månedsmagasin for kultur og litteratur. Han bidro med mange artikler om katolsk kirkehistorie, for eksempel: L’Allemagne religieuse : le protestantisme et le catholicisme («Det religiøse Tyskland: Protestantisme og katolisisme»), L’Église libre dans l’Europe libre («Den frie kirke i det frie Europa»), Les Origines religieuses du Canada («Det religiøse opprinnelse i Canada»), L’Effort catholique dans la France d’aujourd’hui («Den katolsk innsats i dagens Frankrike») og  Le Catholicisme, doctrine d’action («Katolisisme, doktrine i virksomhet»). I 1922 ble han valgt til medlem av Académie française, hvor han han hadde sete 11, og tjenestegjorde som sekretær frem til sin død den 25. oktober 1939.
Han ble svigersønn til den franske president Félix Faure. Hans andre ekteskap var med den katolske forfatterinne Juliette Heuzey, som mintes ham i boken ''Dieu premier servi. Georges Goyau : sa vie et son œuvre'' i 1947.
Øresus (band)
Øresus var et punk/nyveiv-band fra Skien som eksisterte mellom 1979 og 1983. Bandet startet under navnet Mikey Mads Band og ga i løpet av sin levetid ut to 7" og 1 LP. I 2003 ble bandets diskografi gitt ut på CD. Øresus besto av Ragnar Køhn (trommer), Pål Lillefjære (gitar), Jan Ove Lorentzen (sang, gitar) og Frode Wara (bass).
Olavsrosa
Kriterier
Kvalitetsmerket Olavsrosa «blir tildelt opplevingar av særleg høg standard, med omsyn både til kulturhistorie og formidling.» Til grunn for tildeling ligger en vurdering av opplevelsestilbudets kulturhistoriske verdi, hvordan kulturarven blir ivaretatt og formidlet til publikum. Den som tildeles merket er underlagt årlig kontroll og rapportering. Retten til å benytte merket kan trekkes tilbake om kriteriene ikke lenger er møtt. Merket kan benyttes til profilering og markedsføring av dem som tildeles merket.
Gullruten 2002
Gullruten 2002 var den femte utgaven av Gullruten og ble delt ut i Grieghallen i Bergen lørdag 8. juni 2002. Utdelingen ble ledet av Dorthe Skappel og overført på TV 2.
Robert Stoltenberg og Borettslaget vant totalt fire av prisene og var de første til å vinne mer enn to priser. Nytt på nytt vant sin første pris i en rekke av syv i løpet av seks år mens komiker og skuespiller Rolv Wesenlund fikk hedersprisen. Program fra NRK vant forøvrig alle prisene bortsett fra én.
Nominerte
Beste underholdningsprogram
Beste reportasjeprogram
Olavsrosa
Kriterier
For å bli tildelt Olavsrosa må kandidaten selv søke, og kunne dokumentere visse krav som stilles i søknadsskjemaet. Eksterne nominasjoner blir derfor ikke realitetsbehandlet.
Gullruten 2002
Nominerte
Beste tv-drama / såpe /situasjonskomedie
Olavsrosa
Utforming
Formen og utseendet til Olavsrosa er så å si identisk med det som var kjennetegnet til den tidligere Bøndernes Bank som er opphørt som egen bank. Formen er forskjellig fra vanlige valknuter som har et midtfelt omgitt av fire eller flere løkker, for eksempel i kommunevåpenet til Lødingen.
Gullruten 2002
Nominerte
Beste reality
Beste dokusåpe
Øresus (band)
Øresus er ett av meget få band fra perioden som har reunion og spiller konserter i dag. De er også representert på samleplaten Anarki og Kaos vol. 2 (Voices of Wonder 2007) med låten «Galt et sted».
Gullruten 2002
Nominerte
Beste magasin
Olavsrosa
Tildeling
Olavrosa er tildelt over 100 kulturarvprodukter i Norge i 2010. Eksempler på kulturopplevelser som er tildelt kvalitetsmerket er seilskuter, fyr, fiskevær, overnattingstilbud, serveringstilbud, setrer, historiske hoteller, rorbuer, industrihistorie, gamle jernbaner, handverkstradisjoner og kulturarrangement.
Gullruten 2002
Nominerte
Beste aktualitets- og debattprogram
Beste dokumentar/dokumentarserie
Beste barneprogram
Cassis (Bouches-du-Rhône)
Cassis (uttales kasi) er en kommune i departementet Bouches-du-Rhône i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur sør i Frankrike. Cassis ligger øst for Marseille, og er en populær turistdestinasjon, kjent for sine klipper og formasjoner kalt calanques.
Gullruten 2002
Nominerte
Beste mannlige programleder
Beste kvinnelige programleder
Skoger og Konnerud historielag
Skoger og Konnerud Historielag er en lokalhistorisk interesseorganisasjon for bydelene Skoger og Konnerud i Drammen kommune. I lagets formålsparagraf heter det: "Skoger og Konnerud Historielag har som formål å verne om kulturminner, samle muntlige og skriftlige tradisjoner om liv og arbeid i eldre tider, og spre kunnskaper om fortiden i sitt virkeområde. Dette søkes oppnådd bl.a. ved å samle, registrere og restaurere minner av historisk interesse som knytter seg til nærings- og kulturliv, til slekter, gårder og boplasser." Skoger og Konnerud Historielag hadde 561 medlemmer i 2010. Laget opprettet i 2007 egne nettsider med informasjon om lagets virksomhet.
Cassis (Bouches-du-Rhône)
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Cassis (Bouches-du-Rhône)
Skoger og Konnerud historielag
Bakgrunn
Skoger og Konnerud Historielag ble stiftet i 1975. Den første oppgaven var å registrere gamle jordbruksredskaper. Disse ble samlet på gården Mellom – Borge i Skoger under betegnelsen ”bygdesamlingen”. Etter fem års drift utga laget et tilbakeblikk i form av heftet ”Vi ser tilbake", med mye historisk stoff fra tidligere Skoger kommune som var lagets nedslagsfelt fra starten. Senere ble Åskollen og Tangen skilt ut som eget lag. I 2004 konsentrerte man arbeidsområdet til bydelene Skoger og Konnerud – og byttet navn til Skoger og Konnerud Historielag. Laget arrangerer historiske vandringer og høstmøte med kulturhistorisk innhold. Medlemmer av lagets styre deltar også i møter med kommune, bydelsmøter, foreninger og andre organisasjoner der det er naturlig å være representert.
Det dramatiske selskab
Historielaget etablerte allerede i 1979 teatergruppa "Det Dramatiske Selskab". Så godt som hvert eneste år siden har teatergruppa fremført skuespill. De første 20 årene i stor grad historiske spill med Goro Halden som forfatter mens Kai-Roger Olsen har forfattet de siste årenes spill som også har hatt samfunnssatiriske karakter.
Fotogruppa
Fotogruppa samler og registrerer bilder fra Skoger og Konnerud, og det historiske bildearkivet inneholder mer enn 3.100 bilder. Fotogruppa tar i mot bilder fra alle situasjoner, hendelser og miljøer. De blir digitalisert og arkivert. Gruppa stiller seg til disposisjon for foreninger o.a. med hensyn til visning av bilder, og det er også mulig å få kopier av bilder. For medlemmer er bildearkivet tilgjengelig via hjemmesiden www.skhist.no. Mange av de historiske bildene er også lagt ut på lagets Facebook-sider.
Historielagsnytt
Laget har fra 1982 utgitt eget medlemsblad – Historielagsnytt. Bladet kommer ut to ganger i året. I tillegg til å formidle aktiviteter i laget, har bladet også reportasjer fra nærmiljøet.
Bygdesamlingen
På Mellom-Borge i Skoger har laget etablert utstillinger under navnet "Bygdesamlingen". Laget har i sitt eie nærmere 500 gjenstander fra dagliglivet på landsbygda, blant annet jordbruksredskaper fra Skoger. Samlingen er åpen for skoler og publikum forøvrig etter nærmere avtale.
Bøker og hefter
Historielaget har i egen regi gitt ut heftet "Folk og fàr", som omhandler boplasser, stier og veier i gamle Skoger kommune. Laget har også gitt ut boka " Vandring langs et vassdrag" som omhandler området rundt Verkenselva fra Konnerudkollen til golfbanen i Skoger. I tillegg selger laget Erik Bjørløw-Larsen og Jo Sellægs praktbok om Konnerudverket.
Rønnehue og Skjeldrumsaga
Boplassen Rønnehue inne på Vestskauen disponeres av Skoger og Konnerud Historielag etter avtale med eieren Selvik Bruk.. Plassen er restaurert av laget. På Rønnehue arrangeres også Rønnehuedagen samme helg som Vestkogjegernes minnedag finner sted ved bautaen på Vestskogen. Laget har også tatt ansvaret for å bevare saga på Øvre Skjeldrum gård i Skoger. Gjennom dugnadsinnsats og solide støttespillere er det nedlagt en stor dugnadsjobb. 6. september 2015 ble den restaurerte saga åpnet for publikum med et nyinnredet, lite skogbruksmuseum i underetasjen.
Konnerudverket
Arbeidet med å bevare Konnerudgruvene startet i regi av historielagets gruveutvalg. Senere etablerte man Stiftelsen Konnerudverket med historielaget som stifter. Det er ingen formelle knytninger mellom historielaget og stiftelsen slik at stiftelsen nå er helt frittstående i forhold til historielaget.
Sti og boplasskomiteen
Historielaget har en egen sti-og boplasskomite som driver merking av kjente steder i lagets nedslagsfelt. Komiteen holder skilting til historiske steder i området i stand, og sørger dessuten for å holde stiene ryddet eller oppretter nye.
Gullruten 2002
Nominerte
Beste mannlige Tv-skuespiller
Beste kvinnelige tv-skuespiller
Årets nyskaper
Amish
Amish (pennsylvaniatysk: Amische (die Amische); tysk: Amische (die Amischen); norsk: amisk/amish; engelsk: Amish (the Amish)) er en gruppe meget tradisjonstro kristne som er nært beslektet, men adskilt fra mennonittiske kirker. Begge har europeisk (hovedsakelig sveitsisk) anabaptistisk opprinnelse. Amishene er kjent for å leve i bondesamfunn preget av et meget enkelt liv, med enkle, tradisjonstro klær, og motvilje til å tilpasse mange av bekvemmelighetene ved moderne teknologi, som strøm og biler. Historien til amiske kirke begynte med et skisma (splittelse) i Sveits innenfor en gruppe sveitsere og anabaptister i tysktalende Alsace i 1693 ledet av Jakob Ammann. De som fulgte Ammann ble kjent som amisher.
Tidlig på 1700-tallet utvandret mange amisher og mennonitter til Pennsylvania i USA. Dette hadde flere årsaker. I dag snakker de fleste tradisjonelle etterkommerne av disse amishene et eget språk kalt pennsylvaniatysk. I tillegg snakker Old Order, «den gamle orden»-amisher i fylket Adams County i Indiana en dialekt-variant av sveitsisk tysk. Per 2000 bor over 165 000 tradisjonstro amisher i USA og rundt 1 500 i Canada. En undersøkelse fra 2008 antyder at antallet har økt til rundt 227 000, og en tilsvarende undersøkelse fra 2010 antyder at deres befolkning har vokst med rundt 10 prosent de siste to årene, til rundt 249 000, og med en økende bevegelse vestover i USA.
Medlemskap i amishkirken begynner med dåp, vanligvis i alderen 16 og 25 år. Det er et krav om ekteskap, og så snart noen har tilknytning til kirken, kan vedkommende kun gifte seg innenfor troen. Kirkedistriktene består i gjennomsnitt av mellom 20 og 40 familier, og gudstjeneste blir holdt hver eller annenhver søndag i et av medlemmenes hjem. Distriktene er ledet av en biskop og flere prester og diakoner. Kirkens regler, ordnung, må etterleves av alle, og de dekker de fleste aspekter i dagliglivet, inkludert forbud eller begrensinger i bruk av strøm, telefon og biler. I tillegg er det egne klesregler. De fleste amisher kjøper ikke kommersiell forsikring eller deltar i pensjonsordninger. Akkurat som dagens anabaptister praktiserer medlemmer av amishkirken ikkevold og pasifisme, og deltar heller ikke i noen form for militærtjeneste.
Medlemmer som ikke tilpasser seg til de samfunnsmessige forventningene og som ikke vil angre, kan bli ekskommunisert: I tillegg til ekskommunisering kan medlemmer bli vendt ryggen til, "skydd" eller utstøtt, en praksis som begrenser sosial kontakt for å få egenrådige medlemmer til å vende tilbake til kirken. Om lag 90 prosent av amiske tenåringer velger å bli døpt og bli medlem av kirken. I løpet av den tradisjonelle rumspringa eller rumschpringe («løpe rundt») i det verdslige samfunnet, vil oppførsel som vanligvis ikke aksepteres av kirken, og som normalt vil føre til eksklusjon, bli møtt med en større grad av toleranse og overbærenhet for udøpte tenåringer. Amisher forsøker å opprettholde en viss grad av adskillelse fra den ikke-amiske verden, det vil si det sekulære amerikanske og kanadiske samfunnet. Det legges stor vekt på forholdet mellom kirken og familien. Amish-skoler har vanligvis kun ett rom, og mange slutter på skolen etter åttende klasse. Bondelivet, manuelt arbeid og ydmykhet verdsettes høyt.
Historie
Den amiske og mennonittiske bevegelse stammer fra fellesskap på begynnelsen av 1500-tallet som var kjent som de sveitsiske brødre, tysk: schweizer brüder. De sveitsiske brødrene var anabaptister, og ble ofte sett på som tilhørende den radikale reformasjonen. «Anabaptist» betyr «den som døper igjen» eller «gjendøper» — en referanse til de som hadde blitt døpt som barn, men senere tilpasset seg troen på «den troendes dåp», og deretter lot seg døpe på nytt som voksne. Disse sveitsiske brødrene sporer deres opprinnelse tilbake til Felix Manz (ca. 1498–1527) og Conrad Grebel (ca. 1498–1526), som hadde brutt med reformatoren Huldrych Zwingli (1484–1531).
Amishbevegelsen har sitt navn etter Jakob Ammann (ca. 1656–1730), en sveitsisk mennonittleder som bodde i Alsace. Ammann mente at mennonittene, de fredelige anabaptistene i Nederlandene og Tyskland, beveget seg unna læringen til Menno Simons (1496–1561) og trosbekjennelsen i Dordrecht fra 1632. Ammann forfektet en sterkere kirkedisiplin, inkludert en strengere utgave av utstøtelse, den sosiale utestengningen av ekskommuniserte medlemmer. Sveitsiske anabaptister som var spredt grunnet forfølgelse over hele Alsace og om og rundt Rheinland-Pfalz, praktiserte ikke streng utstøtelse. Ammann insisterte på denne praksisen, selv til det punkt hvor den ene ektefellen nektet å spise sammen med hverandre før den bannlyste ektefellen hadde angret seg. Denne formen for streng bokstavtro tolkning, i denne saken som i andre, førte til en deling blant mennonittene i sørlige Tyskland, Alsace og Sveits i 1693, og førte til at de som stilte seg sammen med Ammann trakk seg.
Sveitsisk anabaptisme utviklet seg fra dette tidspunktet i to parallelle strømninger. De som fulgte Ammann ble kjent som amish-mennonitter eller amisher. De andre dannet til sist grunnlaget for den sveitsiske mennonittkonferanse. På grunn av denne felles arven har amisher og mennonitter beholdt mange likheter. De som forlater det amiske fellesskapet, tenderer til å melde seg inn i ulike menigheter tilhørende konservative mennonitter. Sistnevnte er ulike grupper i dagens USA som identifiserer seg med de konservative elementene blant mennonitter, men ikke nødvendig de mest ekstreme. De kan ha eksempelvis telefon, benytte strøm og kjøre bil.
Amish-mennonitter begynte å utvandre til Den nye verden i Amerika og i særdeleshet til kolonien Pennsylvania på 1700-tallet som en del av en større utvandringsbølge fra sørlige Tyskland og nærliggende områder. Denne utvandringen var en reaksjon på fattigdom og ulike former for misnøye med samfunnet og til dels også forfølgelse.
De første Amish-innvandrerne, hvis ankomstdato er kjent, emigrert til Pennsylvania i 1737. De dro til fylket Berks County, men flyttet senere videre, motivert av land og bekymringer grunnet krigene med franskmennene og indianere. Mange bosatte seg til sist i områdene Lancaster County i Pennsylvania. Andre grupper som fulgte etter senere bosatte seg eller spredte seg til Alabama, Delaware, Illinois, Indiana, Iowa, Kansas, Kentucky, Michigan, Minnesota, Mississippi, Missouri, Montana, Nebraska, delstaten New York, Ohio, Maryland, Tennessee, Wisconsin, Maine, og Ontario.
De fleste amishsamfunn som etablerte seg i Nord-Amerika kom ikke til sist å beholde sin amiske identitet. Den opprinnelige splittelse som førte til tapet av den opprinnelige identiteten skjedde på 1860-tallet. I løpet av dette tiåret ble det holdt dienerversammlungen (tjener- eller prestekonferanse) i Wayne County i Ohio over spørsmålet om hvordan amisher skulle forholde seg til presset til det moderne samfunnet. Møtene i seg selv var en progressiv tanke; for biskopene å samles for å diskutere ensartethet var en uovertruffent forestilling i seg selv, og ved de første møtene var det flere av de tradisjonstro biskopene som ble enige om å boikotte konferansene. De mer progressive medlemmene, noe som utgjorde rundt to-tredjedeler av gruppen, tok betegnelsen amish-mennonitter. Mange av disse forente seg etter hvert med den mennonittiske kirke, og andre mennonittiske trosretninger, særlig på begynnelsen av 1900-tallet. De mer ekstremt tradisjonstro grupper ble på amerikansk kjent som Old Order Amish, «amisher av den gamle orden».
Levesett
Mange tror at det amishke folket lever uten strøm og biler og at de kun bruker hest til transport og jordbruk. Dette er bare delvis sant. Det er tillatt å bruke strøm som ikke leveres over strømnettet, det vil si at strøm fra generatorer og batterier er akseptert, og i visse tilfeller kan også solcellepaneler brukes. Selv om amisher ikke eier biler selv, er det akseptert at de kan bli kjørt i biler og busser slik at de blir mer mobile. Det er også tillatt å ta tog. I den grad telefoner er tillatt, skal de ikke være inne i huset, men i et eget uthus. På denne måten unngår man at omverdenen trenger inn i hjemmet.
Det amiske samfunnet er basert på at alle hjelper hverandre, spesielt i tilfeller hvor ulykker inntreffer (brann, sykdom og lignende). Den amiske mannen skal la skjegget gro fra den dagen han gifter seg, men ikke ha bart, fordi det minner om militæret. Alle amiske er pasifister. Bryllupene blir som oftest holdt i oktober av hensyn til jordbruket. Alle musikkinstrumenter er forbudt, og barna bruker bare dukker uten ansikt. De foretrekker å ikke bli tatt bilde av.
Tro
I motsetning til andre kristne grupper har ikke amisher tradisjonelle kirker, men i stedet gudstjeneste hjemme hos hverandre. Det er bare gudstjeneste annenhver søndag, de andre søndagene er til hvile.
Prez
Prez er en tegneserie av Joe Simon og Jerry Grandenetti, som ble utgitt i 1973. Serien ble utgitt av DC Comics, og det utkom fire nummer før heftet ble nedlagt. Hovedpersonen er Prez Rickard, en tenåring som blir valgt til USAs president. Prez har hatt sporadiske opptredener i DCs tegneserieutgivelser i ettertid, blant annet i et nummer av Supergirl, i Neil Gaimans The Sandman og i spesialheftet Prez: Smells Like Teen President av Ed Brubaker og Eric Shanower.
Handling
Etter at en forandring ble vedtatt i den amerikanske grunnloven, i 1971, ble stemmealderen ved valg endret over hele landet til 18 år. Dette tillater også at tenåringer kan stille til valg, og sitte i, forskjellige offentlige verv. Tenåringen Prez Rickard, fra Steadfast, blir forsøkt brukt av en lyssky forretningsmann Boss Smiley. Han rekrutterer Prez til å stille til valg for USAs senat, i den tro at Smilet enkelt kan manipulere tenåringen. Imidlertid, inspirert etter å ha møtt en ung amerikansk-indianer kalt Eagle Free, aksjonerer Prez på hans egne premisser - og blir i stedet valgt til USAs neste president.
Han velger deretter sin egen mor til å være USAs visepresident, og utnevner Eagle Free som ny direktør for FBI. Som president må Prez blant annet slåss mot en bein-løs vampyr og hans varulv-håndlanger, en ekstremt høyreorientert milits ledet av tipp-tipp-tipp-tipp-tipp-oldebarnet til George Washington, flere ondskapsfulle sjakk-spillere og Boss Smiley. Men Prez blir blant annet angrepet for sin holdning til våpenkontroll, og må blant annet overleve et attentat-forsøk.
JoongAng Ilbo
JoongAng Ilbo er en konservativ dagsavis som blir utgitt i Seoul i Sør-Korea. Avisa er sammen med Chosun Ilbo og Dong-a Ilbo en av de tre store dagsavisene i landet. Avisa publiserer foruten hovedavisa, en engelsk utgave, Korea JoongAng Daily sammen med International Herald Tribune.
Historie
Første utgave ble publisert 22. september 1965 av Lee Byung-chul, grunnleggeren av Samsung Group. Samsung eide tidligere Tongyang Broadcasting Company (TBC), men selskapet ble i 1980 fusjonert med KBS. JoongAng Ilbo var en av pionerene innenfor koreansk nyhetsformidling ved at avisa tok i bruk horisontal layout, temaseksjoner og undersøkende journalistikk. Siden 15. april 1995 har avisa vært morgenavis, foruten at alle sider siden da er produsert med horisontal design.
Avisa har en egen utgave beregnet for markedet i USA, og har egne avdelinger i flere byer. Eierselskapet JMnet (JoongAng Media Network) har rettighetene til varemerker som Newsweek Korea og Forbes Korea.
Kapp Ingrid
Kapp Ingrid er en odde på vestsiden av det norske bilandet Peter I Øy i Antarktis. Den skiller Sandefjordbukta i sør fra Norvegiabukta i nord på Lazarevkysten. Noen smale strender ved Kapp Ingrid er eneste kjente ilandstigningssted på øya.
Odden ble oppdaget i 1927 på Odd I-ekspedisjonen under ledelse av Eyvind Tofte. Den ble oppkalt etter Ingrid Christensen, hustruen til skipsreder Lars Christensen, som finansierte ekspedisjonen.
Ludwig Curtius
Ludwig Michael Curtius (født 13. desember 1874 i Augsburg, død 10. april 1954 i Rom) var en tysk arkeolog og kunsthistoriker. Hans verker om antikke temaer, særlig Das antike Rom og Antike Kunst (2 bd.) har i særlig grad preget ettertidens forståelse av disse historiske epokene.
Liv
Ludwig Curtius studerte etter gymnasiet filosofi, jus og sosialøkonomi i München og Berlin, før han lot seg begeistre til å studere klassisk arkeologi under Adolf Furtwängler. I 1899 ble han privatlærer for dennes sønn, den senere dirigenten Wilhelm Furtwängler.
Fra 1904 til 1907 deltok Curtius i tyske utgravninger i Aegina og Boghazköj i Tyrkia. Etter hans habilisasjon i 1907 ble han professor i klassisk arkeologi ved universitetene i Erlangen, Freiburg im Breisgau og tilslutt det prestisjetunge Heidelberg.
I 1928 ble han vitenskapelig direktør for Det tyske rikes arkeologiske institutt i Rom. Han ble pensjonert i 1937.
Mark Hatfield
Den 10. juni 1940, da han var 17 år gammel, var Hatfield involvert i en trafikkulykke der han drepte en kvinne sør for Salem da hun krysset gaten. Hatfield ble ikke holdt strafferettslig ansvarlig for ulykken, men han ble funnet sivilrettslig ansvarlig overfor den døde kvinnens familie.
Hatfield tok en bachelorgrad ved Willamette University før han tjenestegjorde i den amerikanske marinen i Stillehavet under andre verdenskrig der han deltok under kampene i Iwo Jima og Okinawa.
Etter krigen ble Hatfield immatrikulert ved Stanford University der han mottok en mastergrad i statsvitenskap i 1948, før han returnerte til Oregon og Willamette University der han begynte som professor. Hatfield satt i Oregon lovgivende forsamling samtidig som han underviste ved universitetet. I 1958 ble han utnevnt til den 29. guvernøren for delstaten Oregon. Han satt i to perioder som guvernør før han ble valgt inn til USAs senat, der han satt i nesten 30 år.
I 1968 ble Hatfield ansett som en kandidat til å bli Richard Nixons visepresidentkandidat fra det republikanske partiet. Senator Hatfield pensjonerte seg i 1996 etter mer enn 46 års politisk tjeneste, etter å ha vunnet alle de elleve politiske kampanjer han gikk inn i. I hans politiske periode mottok Hatfield milliarder av dollar i form av føderale bevilgninger for diverse veldedige prosjekter i hjemstaten Oregon. Hatfield døde på et pleiehjem i Portland 7. august 2011, 89 år gammel, etter lang tids sykdom.
Kristusstatuen (Rio de Janeiro)
Kristus Frelseren, eller Cristo Redentor på portugisisk, er en av flere store Jesus-statuer, denne er plassert på fjelltoppen Corcovado i Rio de Janeiro i Brasil. Statuen ble reist i 1931 og er 39,6 meter høy medregnet sokkelen.
Statuen
Figuren står på toppen av det 711 meter høye Corcovado, i nasjonalparken Tijuca, og kan ses fra vidt omkring. En egen jernbane, fører besøkende opp dit.
Kristusstatuen er Rios mest kjente byggverk. I en verdensomspennende avstemning som ble avsluttet 6. juli 2007 ble stedet valgt til å være et av de moderne underverkene.
Byggematerialet er armert betong, belagt med kleberstein. Den 30,7 meter høye statuen står på en 9,6 meter høy sokkel og veier totalt 1145 tonn. Hodet er 3,54 meter høyt og veier 35,65 tonn. Hver hånd veier ni tonn. Avstanden mellom fingerspissene er 30 meter.
Kristusstatuen er vendt mot byen.
Historie
Idéen om en statue eller et monument på toppen av Corcovado ble diskutert fra 1850-tallet etter forslag fra presten Pedro Maria Boss. Da kirke og stat skilte lag i Brasil i 1889 ble tanken lagt vekk, inntil erkebispestolen i Rio foreslo en Kristusstatue i 1921.
Statuen ble tegnet av den franske, polskfødte skulptøren Paul Landowski. Ingeniøren Heitor da Silva Costa ledet byggingen. Den 12. oktober 1931 ble statuen innviet.
I oktober 2006, på statuens 75-årsdag, innviet kardinal Eusébio Oscar Scheid, erkebiskop av Rio, et kapell under statuen, viet til Brasils nasjonalhelgen Nossa Senhora Aparecida. Kapellet er åpent for dåp og vielse for katolikker.
Nevado del Ruiz
Nevado del Ruiz er en kjeglevulkan i Colombia. Et utbrudd i 1985 skapte en lahar som fullstendig begravde byen Armero, med 23 000 drepte i det som er blitt kjent som Armero-tragedien.
Lokalisering
Det er den nordligste av vulkanene i det vulkanske beltet i Andesfjellene, og den ligger litt sørøst for Manizales, med byen Armero i dalen nedenfor. Det er den nordligste av vulkanene i Colombia, og den vulkanen i landet som har høyest vulkansk aktivitet.
Opprinnelse
Nevado del Ruiz er skapt av subduksjon av den tektoniske Nazcaplaten under den søramerikanske kontinentalplaten. Stratovulkaner i Andes er for det meste plinisk, det er også Nevado del Ruiz, og vulkanen produserer pyroklastiske strømmer.
Utbrudd i 1985
13. november 1985, klokken 21:08, fikk Nevado del Ruiz et utbrudd. Pyroklastiske strømmer smeltet is og snø på toppen av vulkanen, som formet laharer som strømmet nedover flere elvedaler. Laharene var opp til 50 meter tykke, og bevegde seg mer enn 100 kilometer bort.
Mange hus og landsbyer ble fullstendig ødelagt av laharene. Byen Armero ble fullstendig dekket av strømmen, noe som drepte omtrent 21 000 av 28 700 innbyggere. Utbruddet drepte totalt anslagsvis 23 000 mennesker, skadet 5 000, og ødela mer enn 5 000 bygninger. Dette var det nest dødeligste vulkanutbruddet i det 20. århundre, etter utbruddet i 1902 i Montagne Pelée. Ulykken skapte stor internasjonal omtale og interesse, spesielt takket være et fotografi tatt av Frank Fournier, av en ung jente ved navn Omayra Sánchez som ble fanget under rot og skrot i tre dager, før hun døde.
Edward Dawson
Dawson vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det canadisk laget som kom på andreplass i basketturneringen. Det var første gang som basketball var olympisk sport. Tjuetre lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 7. og 14. august. Canada vant over Polen med 42-15 i semifinalen men tapte finalen mot USA med 8-19. Dawson spilte tre kamper i OL-turneringen.
Nevado del Ruiz
Utbrudd i 1985
Flyktninger som rømte til andre byer i området, fikk gradvis nye hjem i et regjeringsstyrt prosjekt, men problemene for de som måtte flytte fra området fortsatte i mange år etterpå. Landsbyene ble advart mot muligheten for en katastrofe, men på grunn av mange tidligere falske alarmer, samt en uttalelse fra flere offisielle byråkrater om at vulkanen ikke ville få et utbrudd, omkom mange mennesker fordi de ikke tok hensyn til advarslene.
Der var hundrevis med historier om personer som var like ved hverandre, der den ene ble drept av massive steiner, og den andre overlevde nesten uskadd. Blant de mest fryktelige konsekvensene av gjørmen, var temperaturen i den. Dette sammen med et høyt innhold av sopp og bakterier i gjørmen, som ikke lot seg behandle med kjente antibiotika, gjorde at mange fikk helseproblemer, eller døde.
Ted Taylor
Ted Brewster Taylor (født 11. juli 1925 i Mexico by, Mexico, død 28. oktober 2004) var en meksikansk-født amerikansk teoretisk fysiker og fremtredende designer av kjernefysiske våpen. Senere i livet ble han en talsmann for kjernefysisk nedrustning.
Fra 1943 til 1946 var Taylor i aktiv tjeneste i United States Navy. Han ble uteksaminert med en bachelorgrad fra California Institute of Technology, før han begynte ved University of California, Berkeley. Taylor mottok en doktorgrad i teoretisk fysikk fra Cornell University i 1954. Fra 1948 til 1956 jobbet Taylor ved Los Alamos National Laboratory. I 1956 begynte han ved General Atomics, der han ledet prosjektet Orion, sammen med sin gode venn Lew Allen. Taylor var også involvert i design av små kjernefysiske reaktorer som skulle produsere radioaktive isotoper til medisinsk bruk.
Taylor arbeidet også for Defense Atomic Support Agency som var involvert i å kontrollere USAs lager av atomvåpen. I 1966 begynte han som konsulent for USA Atomic Energy Commission og var involvert i International Atomic Energy Agency i forbindelse med kjernefysisk ikke-spredning. Han var gjesteprofessor ved University of California, Santa Cruz og Princeton University. Han studerte fornybar energi og energiøkonomisering. I 1984 ble Taylor omtalt i serien The Voyage of the Mimi, der skuespiller Ben Affleck hadde en mindre rolle. Taylor døde den 28. oktober 2004 av koronarsykdom.
Deutsches Archäologisches Institut
Deutsches Archäologisches Institut (det tyske arkeologiske institutt, DAI) er en vitenskapelig forskningsinstitusjon underlagt det tyske utenriksdepartementet. Det utfører utgravninger og forskning innenfor arkeologi og beslektede fagområder. Viktige utgravningssteder inkluderer Madrid, Roma, Istanbul, Athen, Kairo, Damaskus, Bagdad, Teheran og Sanaa.
Instituttet ble grunnlagt i 1829 i Roma under navnet Instituto di corrispondenza archeologica. Hovedkontoret befinner seg siden 1832 i Berlin. Den romersk-germanske kommisjonen har sete i Frankfurt am Main, kommisjonen for eldre historie i München og kommisjonen for allmenn og sammenlignende arkeologi i Bonn.
Martha Østensvig
Verker i utvalg
Dessuten mange artikler i Østfolds Historielags tidsskrift, og andre steder
Stig van Eijk
Stig André van Eijk (født 21. mars 1981) er en norsk sanger, komponist og tekstforfatter. Han er mest kjent for å ha vunnet Melodi Grand Prix i 1999 med «Living My Life Without You».
Bakgrunn
I 1999 vant han den norske finalen av Melodi Grand Prix med «Living My Life Without You», skrevet og komponert av ham selv sammen Mikkel S. Eriksen fra Stargate. I Eurovision Song Contest i Israel ble han nummer 14 av 23 med 35 poeng.
Albumet Where I Belong ble gitt ut samme året. Albumet solgte til platina (over 30 000 eksemplarer) og nådde sjetteplass på den norske albumlisten. I 2000 ble han kåret til årets mannlige artist under Hit Awards.
I 2001 skrev han den kolombianske fredslåten «Constructors of Peace», som ble etterfulgt av turné og TV-show i samme periode. Samme året åpnet han også B:underground Club i Bergen. Klubben var et livekonsept med et husband som spilte reggae, soul og funk, og hvor gjesteartister opptrådte.
I 2002 skrev han låten som vant talentkonkurransen Idol i Sør-Afrika. «Once in a Lifetime» ble fremført av Heinz Winckler. Låten ble en stor hit i Afrika.
I 2003 startet han reggaebandet The Soul Express Orchestra, hvor han var frontfigur.
Stig van Eijk slapp platen Presentation, i 2013 med grunnbasis innen sjangrene reggae, hiphop og soul. I 2023 deltok han i Melodi Grand Prix på nytt, med reggaelåten «Someday».
Han ble adoptert fra Colombia til Norge da han var 9 måneder gammel.
Morgan Motor Company
I 2000 kom Morgan Aero 8. Dette var merkets første fundamentalt nye modell på 64 år, men også denne er bygget rundt en asketreramme. Alle Morgan håndbygges etter kundens spesifikasjoner og ventetiden kan være nesten ett år.
Til tross for deres gammeldagse utseende har Morgan fartsegenskapene til en moderne sportsbil. Morgan Plus 8, med en 196 hestekrefter stor Rover V8-motor, akselererer fra 0 til 100 km/t på 5,6 sekunder. Morgan Aero 8 er enda raskere. Fabrikken befinner seg i Malvern Link (i Worcestershire) og har ca. 130 ansatte. Produksjonstallene var oppe i 50 biler i uka på 1920-tallet, men har ligget rundt 10 biler per uke de siste tiårene.
Aston Martin
Starten i mellomkrigstiden
Aston Martin ble grunnlagt i 1914 av amatørracerkjøreren Lionel Martin og Robert Bamford. De to ble kjent året før, da de begge solgte biler av merket Singer. Den første modellen fikk navnet etter bakkeløpet i Aston Clinton samt etter Lionel Martin, mens firmaet fikk navnet Bamford & Martin Limited. De leide lokaler i Abingdon Road i Kensington og produserte sin første bil i mars 1915.
miniatyr|De to første Grand Prix-bilene fra Aston deltar ved [[Frankrikes Grand Prix den 15. juli 1922. #8 er Clive Gallop og #15 er Louis Zoborowski. Begge måtte bryte løpet, dessverre.]] Etter slutten av første verdenskrig ble bedriften revitalisert med penger fra Louis Zborowski. I 1922 laget de to biler for å delta i Frankrikes Grand Prix.