cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hirono Shimizu
Under spillet
I boka og mangaserien slåss Hirono med Kaori Minami tidlig i Spillet, og Kaori skyter Hirano i armen. Shuya Nanahara distraherer Kaori mens han prøver å stoppe slåsskampen, og Hirano utnytter muligheten til å skyte Kaori og stikke av. I boka dør Kaori av et skudd i hodet påført av Hirano. I mangaen er det Shogo Kawada som skyter henne.
Kulm
Historie
I 2014 ble Kulm utbygd fra K185 (HS200) til K200 (HS225), i teorien samme størrelse som Vikersundbakken og skiflygingsbakken i Planica. Under verdenscuprennet i januar 2015 kom hopperne for høyt over kulen, og en mindre ombygging måtte gjøres høsten 2015 for å bøte på problemet. Fram til den siste utbyggingen fulgte bakken terrenget og var regnet som verdens største naturbakke.
San Antonio Abad metrostasjon
San Antonio Abad er en stasjon på Mexico bys metros Linje 2. Den ligger i distriktet Cuauhtémoc.
Kulm
Historie
Etter at FIS i 2017 justerte reglene for fastsettelse av K-punkt og bakkestørrelse, fikk Kulm endret bakkestørrelse til 235 meter, uten at selve bakken var ombygd. Den har dermed samme bakkestørrelse som skiflygingsbakken i Oberstdorf, men litt mindre enn bakkene i Vikersund og Planica.
San Antonio Abad metrostasjon
Stasjonens logo skal forestille Antonius den store, siden et kloster dedisert til han ble etablert i området etter at spanjolene erobret Tenochtitlan. Avenyen som stasjonen ligger langs, Avenida San Antonio Abad, er også oppkalt etter ham. Den skifter navn til Calzada de Tlalpan lenger sør.
Hirono Shimizu
Under spillet
Senere (i boka og mangaen) rammes Hirano av sepsis, og blir alvorlig dehydrert etter å ha brukt opp drikkevannet til å rense såret sitt. Hun oppdager en brønn utenfor et hus, og skynder seg bort dit for å drikke. Da hun drar opp bøtta får hun øye på en liten frosk i vannet (hun er forferdelig redd for frosker), og hun hyler til. Dette tiltrekker oppmerksomheten til Toshinori Oda, som gjemte seg i nærheten. Han sniker seg innpå Hirono og forsøker å kvele henne med beltet sitt, men Hirano klarer å skyte ham i magen med pistolen sin. Hun tror han er død, og løper bort for å ta vannflasken fra rasjoneringspakken hans, men hun er ikke klar over at han hadde på seg en skuddsikker vest. Toshinori kommer seg på beina og angriper henne igjen, og klarer dermed å kvele henne.
I mangaen dreper Toshinori henne ved å dytte henne ned i brønnen, selv om hun ikke dør umiddelbart. Hirano prøver å klatre ut, men får ikke noe ordentlig tak på den glatte overflaten, og mister noen negler i forsøket. Hun har så en siste drøm; i drømmen samles regnvann i brønnen slik at hun kan komme seg ut; når hun kommer opp oppdager hun at armen hennes er leget og dehydreringen er over. Hun finner pistolen sin og plukker den opp da hun plutselig får øye på Shuya, Noriko og Shogo som står rett ved siden av. Hun retter pistolen mot dem, men Shuya ignorerer våpenet og forteller henne at det finnes en veg ut, og river av seg halsbåndet sitt. Hirono drukner i løpet av drømmen.
I filmen møter Hirono hverken Kaori, Toshinori, eller Shuya. Isteden konfronterer hun Mitsuko i forbindelse med drapet på Megumi Eto, røvingen av Hironos kjæreste, og et annet medlem av jentegjengen, Yoshimi Yahagi. De slåss, og Mitsuko klarer å ta Hiranos pistol fra henne ved hjelp av et elektrosjokkvåpen hun tidligere tok etter å ha drept Megumi. Hirono prøver å rømme, men Mitsuko skyter henne i ryggen og dreper henne.
List of Battle Royale characters Personnages de Battle Royale
Kulm
Stygge fall
I likhet med skiflygingsbakken Čerťák i Harrachov har Kulm i noen grad vært kjent for stygge fall. Særlig var dette et tema under VM i skiflyging 1986, da blant annet Rolf Åge Berg (Norge), Masahiro Akimoto (Japan) og Ulf Findeisen (Øst-Tyskland) falt og skadet seg alvorlig. Allerede under skiflygingsuka 1962 falt finske Pekka Salo og brakk en ryggvirvel og ble lam. Østerrikske Lukas Müller pådro seg lammelser etter at han under prøvehopping foran VM i skiflyging 2016 falt og brakk to halsvirvler.
San Antonio Abad metrostasjon
Stasjonen er den første stasjonen på bakkenivå på den sørlige delen av Linje 2.
Allan Davis
Allan Davis (født 27. juli 1980 i Ipswich i Queensland i Australia) er en australsk, tidligere profesjonell landeveissyklist. Han er en typisk sprinter
I Tour de France 2005 kom han på femteplass i kampen om den grønne poengtrøyen. I 2006 var han en av fem ryttere på Astana-Würth som var ble satt i forbindelse med Operación Puerto, men ble frikjent av spanske myndigheter. I 2007 syklet han for Discovery og kom på andreplass i Milano–Sanremo. Da Discovery-laget ble lagt ned, fikk han problem med å skaffe seg nytt lag, men fikk til slutt kontrakt med Mitsubishi-Jartazi i mars 2008. I september 2008 ble han frigitt for å gå til Quick Step.
I 2009 tok han sammenlagtseieren og tre etapper i Tour Down Under.
Hans eldre bror, Scott, har også vært profesjonell syklist.
Tokyo Express
Tokyo Express var et navn som de allierte styrker brukte om bruken av japanske marineskip til nattlige leveranser av soldater, forsyninger og utstyr til japanske styrker i innsatsen på og omkring Ny-Guinea og Salomonøyene i Stillehavskrigen under andre verdenskrig. Taktikken gikk ut på at japanerne lastet soldater eller forsyninger på hurtige krigsskip, som f.eks. jagere, og utnyttet krigsskipenes fart til å levere tropper eller forsyninger til ønskede steder og vende tilbake til samme havn samme natt, slik at allierte fly ikke kunne avskjære dem i dagslys.
Navn
Det opprinnelige navnet for forsyningsoperasjonene var "Cactus Express", som de ble kalt av de allierte styrkene på Guadalcanal, som brukte kodenavnet for operasjonen på Guadalcanal. Etter at den amerikanske pressen begynte å omtale dem som "Tokyo Express", tilsynelatende for å opprettholde den operasjonelle sikkerheten vedrørende ordet «Cactus»" begynte allierte styrker også å bruke betegnelsen i stedet for «Cactus Express». Japanerne kalte de nattlige forsyningstoktene for rottetransport (japansk: 鼠輸送 nezumi yusō) fordi de foregikk om natten.
Organisasjon og historie
Rottetransport var nødvendig for de japanske styrkene på grunn av de alliertes luftherredømme i det sørlige Stillehavet, som ble skapt kort tid etter den allierte landgangen på Guadalcanal, hvor Henderson Field begynte å fungere som base for "Cactus Air Force" i august 1942. Levering av tropper og materiell med langsomme transportskip til de japanske styrkene på Guadalcanal og Ny-Guinea viste seg snart å være for sårbart overfor luftangrep i dagstimene. Derfor ga den keiserlige japanske marinens øverstkommanderende admiral Isoroku Yamamoto, tillatelse til å bruke raskere krigsskip om natten til å foreta forsyningsseilasene, ettersom trusselen om oppdagelse og angrep fra luften var langt mindre om natten.
Tokyo Express begynte like etter slaget ved Savo Island i august 1942 og fortsatte nesten frem til slutten av felttoget i Salomonøyene, da en av de siste store forsyningsseilasene ble oppdaget og nesten fullstendig ødelagt i slaget ved Kapp St. George 26. november 1943. Fordi de raske jagerne som vanligvis ble brukt ikke var innrettet til håndtering av last, ble mange forsyninger simpelheten kastet overbord i forseglede ståltønner, som var bundet sammen med rep, og som ble skylt i land eller ble samlet opp med en pram. På en typisk natt i desember ble 1 500 tønner kastet i havet, men kun 300 ble berget.
Flesteparten av de krigsskipene som ble brukt i Tokyo Express-toktene kom fra den 8. japanske flåte, som hadde base i Rabaul og Bougainville, selv om skip fra Truk ofte ble midlertidig tilknyttet. Eskadren som var satt inn i Ekspress-toktene ble ofte formelt kalt Forsterkningsenheten, men størrelsen og sammensetningen av denne enheten varierte fra tokt til tokt.
Slutten
For å markere den endelige seieren over japanerne på Guadalcanal, sendte general Alexander Patch, lederen av landstyrkene på øya, en meddelelse til sin overordnede, admiral Bull Halsey, om at «Tokyo Express ikke lengre har endestasjon på Guadalcanal.»
Michael Porter
Michael E. Porter (født 1947) er professor ved Harvard Business School, og leder for dens instituttet for strategi og konkurranseevne. Han er en meget anerkjent bidragsyter innenfor fagfeltet strategi, og spesielt innenfor konkurranseevne.
«Politikkindustrien»
Begrepet politikkindustrien ble i 2020 presentert som et begrep om den politiske sfære av Porter ved Harvard University og forretningskvinne og forfatter Katherine M. Gehl i boka The Politics Industry. (Politikkindustrien), med undertittel How Political Innovation Can Break Partisan Gridlock and Save Our Democracy (Hvordan innovasjon kan bryte fastlåste, politiske mønstre og redde demokratiet vårt?).
Politikkindustrien tar utgangspunkt i en voksende kritikk av om det politiske systemet i Amerikas forente stater fungerer. Porter og Gehl hevder at poltikkindustrien fungerer slik det er formet for å gjøre, ikke som en demokratisk styreform slik man vanligvis ser på det, men som en privat næring med usunn konkurranse mellom de politiske partiene Demokratene og Republikanerne. Denne politikindustrien er derfor ikke i stand til å levere løsninger som Amerikas forente stater har behov.
Ine Schäffer
Inga «Ine» Schäffer (født 28. mars 1923) var en østerriksk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Carl av Sverige, hertug av Västergötland
Prins Carl av Sverige, hertug av Västergötland (Oscar Carl Wilhelm) (født 27. februar 1861, død 24. oktober 1951) var prins av Sverige og Norge (til 1905), tredje sønn av kong Oscar II av Sverige og Norge og morfar til kong Harald V av Norge.
Han ble født som prins av Sverige og Norge, og fikk samtidig tittelen hertug av Västergötland. Hans foreldre var kong Oscar II og dronning Sofia, som var født prinsesse av Nassau.
Ine Schäffer
Schäffer vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Hun kom på andreplass i kulestøt for kvinner, bak Micheline Ostermeyer fra Frankrike og italienske Amelia Piccinini.
Carl av Sverige, hertug av Västergötland
27. august 1897 giftet han seg med sin kusines datter, prinsesse Ingeborg av Danmark. De fikk fire barn:
Familien bodde på Parkudden, Djurgården i Stockholm 1899-1908, og senere i Byströms villa på Djurgården til 1922, og deretter i en etasje på Hovslagargatan på Blasieholmen. Dessuten hadde prinsen fra cirka 1909 eiendomen Fridheim nær Bråviken utenfor Norrköping som sommerresidens. Hver sommer på Fridheim kom barnebarna fra Norge, Danmark og Belgia og lekte sammen under besteforeldrenes åsyn.
Prins Carl var yrkesmilitær innen kavaleriet (derav kom hans tillnavn "Blå prinsen") og steg i gradene til general. I årene 1898-1912 var han inspektør for kavaleriet. 10. mai 1882 ble han valgt som første æresmedlem av Kungliga Vetenskapsakademien. Han var i 1886, sammen med sine brødre Prins Oscar og Prins Eugen, med på å stifte Stockholms fältrittklubb. Han var Formann i svenska Röda korsets överstyrelse 1906-45 og leder for organisasjonens humanitære innsats.
Prins Carl var en av kandidatene til å bli konge av Norge etter unionsoppløsningen i 1905. Å velge en svensk prins ble sett på som en mindre radikal vei ut av unionen. Men kong Oscar II godtok aldri dette, og dermed ble det danske prins Carl som ble norsk konge under navnet Haakon VII. Uansett, nesten 25 år senere giftet prins Carls datter, prinsesse Märtha, seg med kong Haakons sønn, den senere kong Olav V av Norge. Norges nåværende konge, Harald V, er dermed prins Carls barnebarn.
Gjennom sin yngste datter, prinsesse Astrid, har prins Carl også etterkommere i Belgia og Luxembourg. To belgiske konger, Baudoin og Albert II, samt den nå avdøde storhertuginne Joséphine-Charlotte av Luxembourg er alle barnebarn av prins Carl.
I 1947 ble Carl tildelt Haakon VIIs Frihetskors «for fremragende fortjenester av Norges sak under krigen».
Prins Carl fikk tidlig dårlig hørsel. Han døde av akutt hjertesvikt i sitt hjem på Hovslagargatan klokken 00.05 den 24. oktober 1951 og begravdes på Kungliga begravningsplatsen.
Margaretha av Sverige
Margaretha av Sverige (Margaretha Sofia Lovisa Ingeborg) (født 25. juni 1899 i Stockholm, død 4. januar 1977 på Tranemosegård i Kongsted nær Faxe i Danmark) var prinsesse av Sverige og Norge og senere dansk prinsesse.
Bakgrunn
Hun var det eldste barnet av prins Carl av Sverige, hertug av Västergötland, og prinsesse Ingeborg av Danmark. Søstrene Märtha og Astrid ble senere henholdsvis kronprinsesse av Norge og dronning av Belgia. I tillegg hadde hun en lillebror, Carl.
Ekteskap med prins Axel av Danmark
Den 22. mai 1919 giftet hun seg i Storkyrkan i Stockholm med prins Axel av Danmark. De fikk to sønner:
Margaretha skal ha akklimatisert seg meget vel i Danmark, et land hun kjente vel til etter alle sine besøk hos slekten. For det meste levde hun et tilbaketrukket familieliv på eiendommen Bernstorffshøj i Gentofte og unnvek publisitet.
Hun interesserte seg imidlertid allerede i Sverige for sosiale spørsmål, og i Danmark engasjerte hun seg aktivt og som beskytterinne i flere veldedighetsorganisasjoner og var styreleder i Gentofte Børnevenner. Hun beskrives som familiekjær og holdt tett kontakt med alle sine slektninger, og støttet kongebarna i både Belgia og Norge etter at hennes søstre, deres mødre, hadde dødd. Slik var det for Norge: Etter søsteren Märthas død i 1954 ble «tante Margaretha» en viktig støtte for sin nevø og sine nieser i Norge. Hun var fadder for prinsesse Märtha Louise.
Hun var som enke ofte på besøk i Sverige og representerte da iblant fødelandet sammen med andre medlemmer av det svenske kongehuset, fremst ved nobelprisutdelingene som hun var med på 1965–1968, 1970–1972 og 1974. Det siste sverigebesøket fant sted i 1976 ved bryllupet mellom Carl XVI Gustaf og Silvia Sommerlath. Hun satt da i rullestol på en diskret plass i kirken.
Titler
De titlene Margaretha hadde gjennom livet:
EC Red Bull Salzburg
EC Red Bull Salzburg er et østerriksk ishockeylag fra Salzburg, som spiller i Erste Bank Eishockey Liga.
EF Salzburg ble grunnlagt i 1995 gjennom sammenslåing av klubbene Morzg EF og EF Tiefenbach. EF Morzg hadde etter konkursen i den tidligere klubben Salzburg EF i 1988 overtatt en rekke av denne klubbens tidligere unge spillerne. Kort tid etter fusjonen av Morzg EF og EF Tiefenbach ble firmaet Kaindl den nye klubben EF Salzburgs første hovedsponsor, og klubben skiftet da navn til EC Kaindl Salzburg.
Trekkie
Trekkie, eller trekker, er betegnelser som brukes på ihuga fans av science fiction-franchisen Star Trek.
Alle «trekkies» er forøvrig ikke helt like. Enkelte kan ha ulike serier de foretrekker mer enn andre. Mens enkelte er fan av orignalserien fra slutten av 1960-tallet finnes det andre som er mest glad i Star Trek - The Next Generation, eller en av de andre seriene som er laget. Det finnes også fans av pocketbøkene som omhandler rollefigurer og hendelser i Star Trek-universet.
Enkelte Trekkies reiser regelmessig på Star Trek-samlinger (ofte kalt «cons»), og er noen ganger bitre rivaler av ihuga Star Wars-fans. Slike samlinger forekommer ikke i Norge, men det blir iblant avholdt samlinger i for eksempel Sverige.
Det finnes mange Star Trek-fanklubber. Den største er for tiden STARFLEET International som har rundt 4000 medlemmer. I Norge er den største fanklubben Trekkers Norge som ble startet opp i november 2004. De overtok da Star Trek Norge la ned sin drift. Star Trek Norge var samlet rundt en nettside med tilhørende diskusjonsforum og IRC-kanal (#STNorge@EFnet). I motsetning til Star Trek Norge, satser Trekkers Norge på å bli en ordentlig organisasjon med betalende medlemmer, lokallag og ulike arrangementer.
En dokumentarfilm fra 1997 kalt Trekkies handler om enkelte av disse ihuga fansene. Den ble fulgt opp av en ny film, Trekkies 2, i 2004.
Det er en vanlig misforståelse at blant trekkies finner man folk som snakker det konstruerte Klingon-språket. Virkeligheten er ikke helt slik, ettersom noen av de som snakker språket mest flytende, er mer språkentusiaster enn folk som er opptatt av Star Trek. De fleste trekkies har bare det helt grunnleggende ordforrådet av Klingon, som noen få, vanlige ord som er blitt hørt gjennom serien utallige ganger. De har som regel ingen kjennskap til setningsoppbygning eller presis fonetikk (uttale).
Trekkies har blitt parodiert i flere filmer, inkludert Galaxy Quest. William Shatner fremførte en kjent sketsj på Saturday Night Live som også parodierte trekkies.
Miljømotstand
Miljømotstand er, i forbindelse med populasjonsøkologi, faktorer som bidrar til å redusere veksten i populasjoner. Disse deles gjerne inn i to klasser:
Berberisduskmåler
Berberisduskmåler (Rheumaptera cervinalis) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne måleren finnes langs kysten vestover til Rogaland i Norge.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 33 – 39 mm), slank, lysbrun måler. Forvingen er lysbrun med tallrike, mer eller mindre tydelige, lysere og mørkere tverrlinjer. Vanligvis har den et markert, bredt, noe mørkere tverrbånd midt i vingen. Bakvingen er brunhvit med smale, bleke, brune tverrbånd. Larven er kraftig med korte, hvite børster. Ryggsiden er mørk grå, buken blek, på sidene har den gule flekker.
Levevis
Larvene lever på berberis (Berberis spp.) og sommerfuglen finnes der hvor denne planten vokser, i Norge helst i hager. De voksne målerne flyr om natten i april – juni og kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Arten forekommer i Europa, bortsett fra Balkan og deler av Russland. Den forekommer også i Nord-Asia. I Norge er den funnet langs kysten vestover til Rogaland.
Hotell
Et hotell (fra fransk hôtel, av latin hospitalis og av middelalderlatin hospitale, «herberge»; «fattighus»; «kloster» ) er et etablissement som tilbyr losji, som regel i begrenset tid og mot betaling. Et billig, enkelt hotell kalles gjerne hospits eller herberge, mens et hotell langs en hovedvei, med bilister som målgruppe, ofte kalles motell (fra engelsk motor og hotel). Hoteller som sikter seg inn mot ski- og fjellturister, kalles i Norge for høyfjellshotell.
Hoteller blir hovedsakelig benyttet av turister og personer på forretningsreise. Enkelte hoteller har konferansefasiliteter og oppfordrer grupper og selskaper til å holde møter i hotellet.
Et hotellrom består i utgangspunktet av et rom med seng, skap, et bord og en vaskeservant, men de fleste nyere hoteller har idag rom med tilstøtende privat bad. Andre bekvemmeligheter inkluderer ofte en telefon, en vekkerklokke, TV og etter hvert også internettforbindelse. I tillegg har flere hotellrom en minibar (som ofte inneholder et lite kjøleskap) med snacks- og drikkevarer, som man betaler for når man sjekker ut av hotellet.
Tilleggstjenester
I tillegg til overnatting tilbyr noen hoteller tjenester som restauranter, svømmebasseng og barnepleie. Noen hoteller tilbyr et konsept der alt er inkludert i prisen.
Mat og drikke
Det varierer om mat og drikke er inkludert i prisen for et hotellrom.
Et annet alternativ er «dagpakke», som gjerne brukes i forbindelse med messer og konferanser. Hva som er inkludert i dagpakker kan variere, og må spesifiseres av hotellet. Eksempler kan være inngangsbillett (for deltakere), lunsj, leie av møterom, leie av teknisk utstyr som lerret og projektor, gratis parkering, kaffe og te, snacks.
Jadebusen
Jadebusen er en 190 km² stor bukt på den tyske Nordsjøkysten mellom elvene Wesers og Ems' munninger. Jadebusen ble til ved omfattende oversvømmelser i og siden middelalderen og har fått sitt navn fra elven Jade. I nord er Jadebusen åpen mot Nordsjøen og viktige byer omkring bukten er Wilhelmshaven og Varel. Midt i bukten står Arngast fyr som merke for sjøtrafikken til Wilhelmshaven.
Royal Court Theatre
Royal Court Theatre er et ikke-kommersielt teater på Sloane Square i Chelsea i London. Teateret har gjennom hele det 20. århundre vært kjent som et av Londons mest progressive teatre, og en ledende scene for ny britisk dramatikk. Royal Court Theatre er det faste tilholdsstedet for teaterkompaniet English Stage Company.
Jadebusen
Historie
Jadebusen ble til den 17. februar 1164 ved den såkalte Julianeoversvømmelsen, som etter samtidige kilder krevde 20000 menneskeliv langs Nordsjøkysten. Handelsbyen Aldessen (Haroldsheim) forsvant i bølgene og ligger nå på Jadebusens bunn for alltid. Sin største utstrekning fikk Jadebusen ved Antonioversvømmelsen den 16. januar 1511 da fødeleggelsene etter oversvømmelsene i 1509 og 1510 ble fullendet. I disse tre år forsvant eller solgtes en stor del av den tyske kyst, og nye bosettinger ble til på høyere grunn.
Royal Court Theatre
Royal Courts historie går tilbake til 1870-åra. Etter at teateret noen år hadde hatt tilhold i en tidligere frikirke på Sloane Square, ble dagens teaterbygning reist i 1888. I 1904 ble teateret overtatt av Harley Granville-Barker, som satte opp flere stykker av George Bernard Shaw – blant dem Major Barbara, Heartbreak House og Candida.
Jadebusen
Historie
Jadebusen kom til å bli utnyttet som både havn for krigsfartøy og handelsreisende i de kommende årene. Kong Kristian V av Danmark lot i 1681 bygge byen Christiansborg ved Varel, men vannveien dit kunne med datidens teknikk ikke holdes åpen. Derfor oppgav danskene sitt prosjekt om å utvide Danmarks innflytelse vesterover i 1693. I begynnelsen av 1700-tallet planla tsar Peter den store p anlegge en orlogshavn i Hooksiel, der han hadde en av mange allierte. Men heller ikke denne nådde lengre enn tegnebordet og det eneste som gjenstår er et minnesmerke om det i Hooksiels havn. Utover vanskelighetene med å holde vannveiene farbare var også leveforholdene vanskelige langs kystene da forsørgningen uten havn ble komplisert. Preussen klarte til slutt å grunnlegge byen Wilhelmshaven i år 1853 på det erhvervede Oldenburgs territorium. Store deler av arbeiderstokken led onder knappheten av ferskvann og de febersykdommer som herjet i områdets sumpmarker. Tidvis var oppimot 40 % syke, noen med malaria.
Royal Court Theatre
Etter et mellomspill som kinolokale og etter bombing under krigen, ble Royal Court gjenåpna som teater i 1952. Den nye eieren George Devine skapte furore med John Osbornes stykke Look Back in Anger og flere nyskrevne stykker som utfordra den tidas offentlige sensur. Royal Court har satt opp tidlige stykker av Sarah Kane, John Arden, Arnold Wesker, Athol Fugard, Caryl Churchill, Sam Shepard og Martin McDonagh. The Rocky Horror Show og Sarah Kane sitt debutstykke Blasted hadde sine urpremierer på Royal Court.
Teateret har to saler; en tradisjonell scene («Theatre Downstairs») med 400 plasser og en studioscene («Theatre Upstairs») med 80 plasser.
Jadebusen
Historie
Ved Preussens erverv av landområdet tok man en stor risiko ettersom det ikke var sikkert at det var mulig å kunne opprette en orlogshavn i Jadebusen. Man begynte 1854–55 med en måling av vanndybdene i og utenfor bukten og fant langs nordøstsiden av swn østfrisiske øya Wangerooge en farbar led som etter bearbeidelse ennå i dag benyttes som farled til Jadebusen. Det første sjøkartet ble til i 1856, og det første offisielle sjøkartet ble offentliggjort 1858/59.
Gjennom Jadebusen går i dag Tysklands dypeste farled, som imidlertid ikke tillater dyperestikkende fartøy enn tankers. Det er arbeide på gang med å bygge JadeWesterPort på Jadebusens vestside, nord i Wilhelmshaven, og da skal også containerfartøy kunne gå inn i bukten.
Elisabeth av Bayern (østerriksk keiserinne)
Elisabeth Amalie Eugenie av Bayern (født 24. desember 1837 i München, død 10. september 1898), av huset Wittelsbach, var keiserinne av Østerrike og dronning av Ungarn gjennom sitt ekteskap med keiser Frans Josef av Østerrike-Ungarn.
Biografi
Hun var datter av hertug Maximilian Joseph av Bayern og prinsesse Ludovika av Bayern, datter av kong Maximilian I av Bayern. Hun ble kalt Sisi av familie og venner.
Elisabeths liv har vært gjenstand for en omfattende romantisk mytos, som har resultert i en rekke bøker og filmer og gjort henne svært populær. Hun er ofte blitt sammenlignet med Diana, prinsessen av Wales.
Elisabeth ble i sin tid sett på som den vakreste kvinnen i verden.
Hun ble myrdet av den italienske anarkisten Luigi Lucheni (1873–1910) i Genève i 1898. Hennes sønn, Rudolf av Østerrike, døde i Mayerlingdramaet 1889. Ektefellens brorsønn Franz Ferdinand og hans ektefelle døde i skuddene i Sarajevo.
De lystige koner i Windsor
De lystige koner i Windsor (engelsk: The Merry Wives of Windsor) er en komedie av William Shakespeare, som ble først utgitt i 1602, men det er antatt at det ble skrevet en gang før 1597. Det handler om den fete ridderen John Falstaff, og det er det eneste teaterstykke som Shakespeare skrev som handler utelukkende om det samtidige elisabethanske livet i den engelske middelklasse.
Skuespillet har inspirert flere senere arbeider, blant annet operaene Die lustigen Weiber von Windsor av Otto Nicolai (musikk) og Salomon Hermann Mosenthal (libretto), og Falstaff av Giuseppe Verdi (musikk) og Arrigo Boito (libretto).
Bekkefaret (Oslo)
Bekkefaret (1-21, 2-20) er en vei i bydel Ullern. Veien går fra Ullernveien til Ring 3/Ullernchausseen.
Lilleakerbanen har en planovergang mellom Ullernveien og St. Edmunds vei.
Peter Weiss
Peter Ulrich Weiss (født 8. november 1916 i Nowawes nær Potsdam, død 10. mai 1982 i Stockholm) var en tysk-svensk forfatter, maler, grafiker og filmskaper.
Efter en oppvekst i det daværende tyske riket, hvor hans østerriksk-ungarskfødte, jødiske far forsøkte å assimilere familien, bosatte den seg 1935 ikke desto mindre i London, hvor Weiss studerte fotografi. Her debuterte han også som kunstmaler. Året efter flyttet familien til Tsjekkoslovakia, hvor Weiss studerte ved kunstakademiet i Praha. Da Det tredje riket okkuperte tsjekkisk Sudetenland, emigrerte familien endelig til Borås i Sverige, mens Peter Weiss selv flyttet til Stockholm i 1940, hvor han senere studerte ved kunstakademiet. Ved siden av å arbeide som lærer i filmteori ved Stockholms «Högskole» (idag «Folkuniversitetet»), utga han flere skjønn- og faglitterære verk på svensk, samtidig som han produserte seksten dokumentarfilmer, som kombinerer sosialt engasjement med avantgardistiske uttrykksformer. I 1946 ble Weiss svensk statsborger.
Hans litterære gjennombrudd fant sted i 1964 med teaterstykket Forfølgelsen av og mordet på Jean Paul Marat fremstilt av pasienter på hospitalet Charenton under ledelse av herr de Sade («Die Verfolgung und Ermordung Jean Paul Marats dargestellt durch die Schauspielgruppe des Hospizes zu Charenton unter Anleitung des Herrn de Sade»), som gjerne forkortes Marat/Sade, samt «Auschwitz-oratoriet i elleve sanger» fra 1965, Ransakingen («Die Ermittlung»), som i likhet med hans hovedverk, tre-bindsromanen Motstandens estetikk («Die Ästhetik des Widerstands»), som ble utgitt mellom 1975 og 1981, er oversatt til en rekke sprog, deriblant norsk.
Norsk-Tysk Handelskammer
Norsk-Tysk Handelskammer er en del av et verdensomfattende nettverk av tyske utenlandshandelskammere (Auslandshandelskammern – AHK), som består av rundt 120 avdelinger i 80 land.
AHK i Oslo/ Norsk-Tysk Handelskammer
Norsk-Tysk Handelskammer i Oslo ble i følge eget utsagn etablert 4. juni 1986, mens Enhetsregisteret oppgir en stiftelsesdato på 10. april 1991. I dag har kammeret omkring 30 medarbeidere og over 800 medlemmer fra Norge og Tyskland.
Tjenester
AHK i Norge gir norske foretak som vil etablere seg i Tyskland og tyske foretak som vil inn på markedet i Norge råd og hjelp om rådende markedsbetingelser i det respektive landet. Handelskammeret hjelper et foretak å komme inn på markedet, og står til disposisjon for foretaket videre fremover hvis det skulle være nødvendig. Spekteret av tjenester som tilbys er blant annet markedsstudier, forretningspartnerformidling, messerepresentasjon og organisering av fellesstander, mva-representasjon og personalforvaltning.
Norsk-Tysk Handelskammer tilbyr sine medlemmer fagseminarer og tilgang til større arrangementer som medlemmene kan benytte som kontaktforum. I tillegg informerer AHK på sin blog (som det er lenket til nedenfor) om nyheter fra og om norsk-tysk næringsliv.
AHK verden over
AHKene er bilaterale privatrettslige foretak som forenes av tre felles funksjoner: medlemsorganisasjon, arbeid for å fremme tysk utenlandshandel samt tjenesteytelser. De enkelte avdelingene finansieres ved hjelp av salg av tjenester og fra bidrag fra i alt 50,000 medlemmer verden over. For ivaretakelse av forskjellige oppgaver som har offentlig interesse mottar AHK-ene statlige midler fra det tyske Næringslivsdepartementet (Bundeswirtschaftsministerium).
Scooters diskografi
Singler
Noteringer
Zócalo metrostasjon
Stasjonens logo skal forestille Mexicos riksvåpen.
Stasjonen ligger ved torget Plaza de la Constitución (også kjent som Zócalo), midt i Mexico bys historiske sentrum. I stasjonens nærområde ligger Palacio Nacional og Mexico bys katedral.
Ardasjir I av Persia
Ardasjir I (middelpersisk:, født 180, død 242) var grunnleggeren av Sasanideriket. Han var først kun en lokal hersker i byen Estakhr (i dagens sørlige Iran) siden 206, deretter av provinsen Fars siden 222, og til sist «konge over konger», som den tradisjonelle tittelen hevdet, over Sasanideriket i 224 da det partiske riket ble veltet. Han styrte sitt rike fram til sin død i 242. Hans dynasti varte i fire århundrer fram til det ble veltet av det muslimske Rashidun-kalifatet i 651.
Seven Sisters Road
Seven Sisters Road er en viktig forbindelsesvei i London. Den ble anlagt i 1833 i det som da var landsbygd for å forbinde Tottenham med Holloway.
Ardasjir I av Persia
Ardasjir (Arđaxšēr fra middelpersisk og partisk Artaxšaθra, Pahlavi ʼrthštr, «Som har den guddommelige orden som sitt rike») er også kjent også omtalt som «Ardasjir foreneren», foruten Ardeshīr-i Pāpagān («Ardasjir, sønn av Pāpağ»). Andre varianter av hans navn er latiniserte Artaxares og Artaxerxes.
Seven Sisters Road
Veien går fra krysset med A1 i Holloway, forbi Finsbury Park og gjennom Manor House, gjennom Lea Valley og så til Tottenham High Road (A10).
Ardasjir I av Persia
Bakgrunn
De ulike kildene om detaljene for Ardasjirs tidligste liv er ikke fullstendig samstemte. I henhold til den senere muslimske lærde Al-Tabari var Ardasjir født i en persisk adelsfamilie i Tiruda, en landsby ved Estakhr. Hans bestefar Sasan er beskrevet som en prest ved et ildtempel kalt for «Anahitas ild» i Estakhr. Bestemoren til Ardasjir var en etterkommer av den adelige familien Bazrangi. Hans far het Papak, en sønn av Sasan. Imidlertid nevner Ka'ba-ye Zartosht ikke Sasan som Papaks far, men isteden navngir ham som herren. I henhold til en kort prosafortelling fra slutten av sasanidisk tid, Kar-Namag i Ardashir i Pabagan («Boken om dådene til Ardasjir, sønn av Papak»), som senere er opptatt og bekreftet i det poetiske verket Shahname rundt år 1000, giftet Sasan seg med datteren til Papak etter at sistnevnte «oppdaget» at Sasan tilfeldigvis hadde en kongelig avstamming til Akamenide-dynastiet.
Zócalo metrostasjon
Veggene i stasjonen har bilder som viser Zócalos utvikling opp gjennom årene. Den har også tre store utstillingsmontere som viser området slik det har sett ut i tre peridoder, fra aztekernes tid fram til i dag.
Det finnes en fotgjengertunnel mellom Zócalo og Pino Suárez metrostasjon.
Ardasjir I av Persia
Bakgrunn
I henhold til den nevnte Kar-Namag, boken om Ardasjirs dåder, var Ardasjir en «kurder». Dette er problematisk av flere grunner. Kar-Namag er blitt kraftig redigert av senere muslimske redaktører som særlig har utelatt henvisninger til zoroastrismen, den rådende religionen da boken ble skrevet. Teksten forteller Ardasjir bekjempet kurderne og deres leder Madig. Etter først å ha lidt nederlag greide Ardasjir å undertrykke kurderne. I den samme teksten fortelles det om brev som Ardasjir mottok fra sin fiende Ardavan V, og han er her selv referert til som kurder.
A Serious Man
A Serious Man er en amerikansk dramatisk/sort komediefilm fra 2009. Den er skrevet, produsert og regissert av Joel og Ethan Coen og ble utgitt 2. oktober 2009 i USA, med Michael Stuhlbarg, Sari Lennick og Richard Kind i hovedrollene. Filmen forteller historien om en ordinær mann som prøver å finne balanse og forståelse i verden. Filmen har fått meget god kritikk, og hovedrolleinnehaver Michael Stuhlbarg er nominert til en Golden Globe for sin rolle. Filmen hadde norsk premiere 6. november 2009.
Ardasjir I av Persia
Bakgrunn
Betegnelsen «kurder» dukket først opp i arabiske kilder på 600-tallet, lenge etter både Ardasjir og Kar-Namag. «Kurder» i sammenheng med Ardasjir, i den grad den i det hele tatt er historisk riktig, er i beste fall en sosial betegnelse som henviser til iranske nomader, og ikke en konkret etnisk gruppe som vi i dag kaller kurdere.
A Serious Man
Handlingsreferat
I 1967 er Larry Gopnik professor i fysikk som bor i Minnesota. Hans kone, Judith, forteller ham at hun trenger en jødisk skilsmisse, slik at hun kan gifte seg med enkemann Sy Ableman, som hun har forelsket seg i. I mellomtiden skylder sønnen Danny tjue dollar til en skremmende hebraisk skolekamerat etter å ha kjøpt marihuana fra ham. Danny har pengene, men de er gjemt i en radio som tidligere ble konfiskert av læreren hans.
Ardasjir I av Persia
Bakgrunn
Den iranske historikeren Touraj Daryaee har uttalt at Bundahisjn, en zoroastrisk tekst fra 700-/800-tallet, er en bedre kilde for Ardasjirs familie og bakgrunn ettersom det ikke var en hofftekst og «tilpasset verdenssynet til den sene sassaniske verden». I henhold til denne teksten hadde Sasan en datter som var sønn av en bestemt Weh-afrid. Daryaee hevder også at Sasan ikke var en innfødt av Fars, men iransk utlending fra enten øst eller vest.
A Serious Man
Handlingsreferat
Larry står overfor en forestående avstemning om hans søknad om ansettelsestid, og avdelingssjefen hans forteller at en rekke anonyme brev har bedt komiteen om å nekte Larry plass. Clive Park, en sørkoreansk student som er bekymret for å miste stipend, møter Larry fordi Clive risikerer å stryke i undervisningen hans. Etter at han går, oppdager Larry en konvolutt fyll med kontanter. Når Larry forsøker å returnere pengene, truer Clives far med å saksøke Larry - enten for ærekrenkelse hvis Larry anklager Clive for bestikkelser, eller for å beholde pengene hvis han ikke gir Clive en bestått karakter.
Judith og Sy flytter til et nærliggende motell. Judith tømmer parets bankkontoer og lar Larry stå uten penger, så Larry finner en skilsmisseadvokat. Kort tid senere blir Larry og Sy involvert i to forskjellige bilulykker som finner sted samtidig. Larry er uskadd, men Sy dør. Judith insisterer for at Larry skal betale for begravelsen etter Sy. Larry er stolt og rørt av Dannys bar mitzvah, uvitende om at sønnen hans er under påvirkning av marihuana under seremonien. Under gudstjenesten beklager Judith for alle problemene hun har skapt for Larry.
Ardasjir I av Persia
Vekst til makt
Ardasjir ble hersker av byen Darab og dets omgivelser i området Fars. Her fikk han tittelen argbadh (tilsvarer «festninghøvding») etter at Tiri, den tidligere argbadh, var drept. Etter denne erobringen begynte å han utvide sitt herredømme til andre byer, drepte flere lokale fyrster i Fars ved hjelp av Papak. Det er mulig at etter Papaks død hadde denne sønn Sjafur kortvarig et styre som endte et tilfeldig dødsfall. Rundt 222 var Ardasjir uansett hersker av Papaks kongerike, noe utgjorde sentrale Fars. En tid senere begynte Ardasjir erobre andre småkonger og vasaller av det partiske riket. Denne stadige erobringen ble etter hvert merkbart og truende av Artabanes IV, arsakidekongen av Partia. Han beordret sin vasall av den vestlige provinsen Khuzestan til å sette Ardasjir på plass. I den militære konfrontasjonen sto Ardasjir seierrik igjen, Khuzestan ble erobret, og en tid senere var byen Kerman i provinsen av samme navn erobret. Det var en viktig seier, og gjorde det mulig for Ardasjir å rette inn et angrep mot den partiske provinsen Meshan, og fikk drept dens hersker Bandu. Ardasjir reiste deretter en by som ble kalt for Karkh Maishan. Den ble senere omdøpt til Astarabad-Ardasjir til hans åpenbare ære.
Partias sammenbrudd
I 224 invaderte Artabanes IV selv området Fars for å overvinne opprøreren Ardasjir. Sistnevnte vant det første slaget, men det var store tap på begge sider. I det andre slaget fikk Artabanes enda større tap, og Ardasjir ble igjen erklært som seierherre. Deres hærstyrker braket sammen på nytt i det endelige slaget ved Hormizdeghan, nær den moderne byen Bandar Abbas. Ved dette slaget tok Ardasjir tittelen som shahanshah, tilsvarende dagens tittel sjah, det vil si konge eller keiser, noe som i ettertid har markert begynnelsen på Sasanideriket. I det siste slaget ble den partiske hæren etter sigende fullstendig utslettet, og Artabanes selv ble drept. I henhold til en redegjørelse, antagelig svært romantisert, skal Artabanes og Ardasjir ha utkjempet en kamp mann-mot-mann på hesteryggen. Ardasjir skal ha latt som han flyktet, men deretter snudd seg i salen og skutt Artabanes gjennom hjertet med en velrettet pil. Denne framstillingen har gått inn i folkeminnet som «det partiske skudd».
I de neste få årene ekspanderte Ardasjir ytterligere sitt rike østover og i nordvest, tvang Satarop, herskeren av Khorasan, til å anerkjenne hans autoritet. Han erobret også provinsene Sistan, Gorgan, Margiana (i dagens Turkmenistan), Balkh (i dagens Afghanistan), og etter sigende også øya Bahrain på arabisk side av Persiabukten og Mosul (i nordlige Irak). Kongene av Kushriket, Turan og Makran skal ha anerkjent hans autoritet. I vest ble hans angrep mot Hatra, Armenia og Adiabene imidlertid ikke like vellykket og hans videre ekspansjon vestover stoppet opp.
Krig med Roma
I de siste årene av sitt styre var Ardasjir innviklet i en rekke bevæpnede konflikter med Persas største rival i vest — Romerriket. Hans ambisjon om stadig oppnå nye erobringer hadde mislyktes i Armenia hvor en gren av arsakidedyanstiet fortsatt satt på tronen. Gitt Armenias tradisjonelle posisjon som en alliert av romerne, må Ardasjir ha innsett at hans fremste motstander ikke var de armenske og kaukasiske soldatene han hadde møtt, men Roma og dets legioner.
I 230 ledet Ardasjir sin hær inn i den romerske provinsen Mesopotamia, beleiret festningsbyen Nisibis uten å komme noen vei. På samme tid herjet hans kavaleri langt innenfor de romerske grensene for å true Syria og Kappadokia. Det synes som om romerne forsøkte å få til en diplomatisk løsning på krisen, men oppnådde ingenting. Ardasjir drev krig uten hell mot de romerske grenseutpostene på nytt året etter, i 231. Til sist bestemte den romerske keiser Alexander Severus (222–235) forflytte seg østover og han etablerte sitt hovedkvarter i Antiokia ved Orontes, men fikk vanskeligheter med bringe troppene sammen. Han forsøkte derfor med et nytt diplomatisk framstøt, men ble avvist av Ardasjir.
Til sist ledet Severus i 232 sine legioner i et tredelt angrep på perserne. Imidlertid avanserte de tre adskilte hærgrupperingene ikke på en samordnet måte. Ardasjir grep muligheten av denne uorden og konsentrerte sine styrker mot den fienden som marsjerte gjennom Armenia hvor han kunne hindre videre romersk framgang. Da han fikk høre at romerne planla å marsjere mot hans hovedstad Ktesifon, etterlot han kun en mindre styrke i nord og hastet sørover. Detaljene er uklare, men perserne forsvarte hovedstaden, men synes å ha fått stor tap og var ikke i stand til å forfølge de flyktende romerne. Begge herskerne må ha hatt grunner til ikke ytterligere krigføring da Severus dro tilbake til Europa året etter og Ardasjir fornyet ikke sine angrep på flere år, antagelig fokuserte på enklere oppgaver i øst.
I 237 invaderte Ardasjir på nytt Mesopotamia; nå sammen med sin sønn og etterfølger Sjafur, og som ble hans medhersker i 239/40. Angrepene mot Nisibis og Carrhae var vellykte, og disse erobringene sendte sjokk gjennom Roma. Det fikk den romerske keiseren til å gjenopprette den romerske klientriket Osroene. I 240/41 hadde Ardasjir og Sjafur endelige slått igjennom den gjenstridig festningen i Hatra. Ardasjir døde året 242, men hans sønn Ardasjir var allerede kronet som «konge av konger» i 240.
Staten og religionen
I henhold til historikeren Arthur Christensen var Sasanideriket som ble etablert av Ardasjir karakterisert av to generelle trender som adskilte det fra sin partiske forgjenger: en sterk politisk sentralisering og en organisert statlig støtte av religionen zoroastrismen (zarathustrismen) som hadde røtter tilbake til 600-tallet f.Kr.
Det partiske riket hadde bestått av en løs føderasjon av vasallriker under overherredømme til de arsakidiske monarkene. I kontrast til dette etablerte Ardasjir en relativ sterk sentral regjering som styrte hans besittelser. Riket var delt inn i kantoner og størrelsen på disse var basert på militære betraktninger. Disse kantonene var formet for å motstå innflytelsen fra gamle arvelige interesser og føydale rivaliseringer. Lokale guvernører som nedstammet fra herskerfamilier hadde tittelen shāh. I et forsøk på å beskytte kongelig autoritet fra regionale utfordringer, var de personlige besittelsene til sassaniderene og grener av familiene spredt over hele riket slik at de ikke hadde et sammenhengende rike. Mens de gamle føydale fyrstene (vāspuhragan) ble værende var de pålagt å yte militærtjeneste med deres lokale tropper. Lavadelen ble kultivert som en kilde for militær styrke og utgjorde et elitekavaleri i hæren, og den kongelige husholdningen fant en nyttig militær styrke gjennom leiesoldater.
Zoroastrismen hadde eksistert i det partiske riket, og i henhold til tradisjonen hadde religionens hellige litteratur blitt samlet i denne epoken. Tilsvarende sporet Sasanideriket ideologisk sin arv tilbake til Anahitatempelet ved Estakhr hvor Ardasjirs bestefar hadde vært en geistlig. Under Ardasjir ble imidlertid zoroastrismen fremmet og regulert av staten, en religion basert på det ideologiske prinsippet om guddommelighet gitt til en ubestridt autoritet. Sassanidene bygde ildtempler og under kongelige ledelse ble en (tilsynelatende) «ortodoks» versjon av Avesta, zoroastrismens hellige skrifter, samlet av en skriver ved navn Tansār, og det var under den tidlige perioden at tekstene slik som de eksisterer i dag ble skrevet ned (tidligere ble de formidlet muntlig).
I andre innenlandske affærer opprettholdt Ardasjir sin familiebase i Fars, reiste bygningsstrukturer som Qal'eh Dokhtar («Jomfrufestningen») og Ardasjirpalasset. Til tross for disse imponerende bygningene, etablerte han sin maktbase og regjering i den gamle arsakidehovedstaden Ktesifon ved elven Tigris. Han bygget også om byen Seleukia, lokalisert på motsatt side av elven, som hadde blitt ødelagt av romerne i 165. Han omdøpte den til Veh-Ardasjir. Handelen ble oppmuntret og de viktige knutepunktene i Meshan, som Vahman-Ardasjir (Forat Maishan), ble reparert eller ombygget.
Frithjof Andersen
Frithjof Andersen (født 5. april 1893 i Oslo, død 24. juli 1975 samme sted) var en norsk bryter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Harry Newbould
Harry Newbould (født 1861 i Liverpool, død 1928) var en engelsk fotballspiller og fotballmanager. Han spilte for to engelske fotballklubber, og han var manager for to engelske fotballklubber.
Biografi
Harry Newbould var kjent i Midlandsområdet som en habil sprinter, og farten var hans styrke da han spilte høryreving for Derby St Luke. I perioden 1880 til 1883 spilte han for Sheffield Wednesday der han laget fire mål på åtte kamper i FA-cupen.
I 1896 ble han ansatt som sekretærmanager i Derby County, og i 1900 ble han manager. I 1906 forlot Newbould Derby for å bli manager for Manchester City, og han var manager i denne klubben fram til 1912. Senere ble han sekretær i spillerforeningen i England.
Forbudstiden
Forbudstiden er blitt betegnelsen på tidsperioder der enkelte nasjoner innførte forbud mot omsetning av alkoholholdige drikkevarer. De fleste slike forbud ble innført i perioden fra omkring 1915 og fem år framover. I Norge varte brennevinsforbudet fra 1916 til 1927.
The Volstead Act
Den mest berømte (og beryktede) tiden baserte seg på vedtaket om The Volstead act i USA i 1919. Den som fremmet loven, jurist Andrew John Volstead (født 31. oktober 1860, død 20. januar 1947), var for øvrig sønn av et norsk emigrantpar.
Ifølge forslagsstilleren var formålet med loven:
Loven ble gjeldende fra 16. januar 1920, og innførte forbud mot produksjon, transport og omsetning av drikkevarer med høyere alkoholinnhold enn 0,5%.
Loven førte til en voldsom oppblomstring av kriminalitet basert på smugling og illegal produksjon (moonshine). I denne tiden ble dessuten Cuba, under president Gerardo Machado, et fristed fra loven, og øya opplevde en nærmest eksplosiv oppblomstring av nye hoteller og kasinoer. På halvøya Varadero (Cuba) opprettet Al Capone et senter for smugling. I dag ligger restauranten 'Casa de Al' på dette stedet.
Loven ble opphevet i 1933.
Erfaringer
Så lenge forbudet varte, ble det umulig å foreta nøyaktige beregninger av det totale forbruket av alkohol i samfunnet (inkludert illegal omsetning). Det må antas at forbudet førte til en umiddelbar nedgang, men i løpet av de første årene etter innføringen av forbudet, ble illegal omsetning en helt normal omsetningsform. En seriøs undersøkelse (Clark Warburton, The Economic Results of Prohibition (New York: Columbia University Press, 1932), pp. 23-26, 72.) antyder en økning av totalt konsumert alkohol på mellom 10 % og 25 % fra 1921 og så lenge forbudet varte.
En undersøkelse av antall selvmord (U.S. Bureau of the Census, Historical Statistics of the United States, Colonial Times to 1970 (Washington: Government Printing Office, 1975), part 1, p. 414.) antyder en økning på 25 % -30 % i forbudstiden.
Erfaringene fra forbudstiden passer nærmest fullkomment inn i teoriene til den liberale, franske økononen Frederic Bastiat (1801–1850).
I Norge ble spanskesyken vurdert som en utmerket anledning til å be om resept på alkoholholdig drikke. I Bergen skrev en dr. Falkenberg ut 8 859 resepter på konjakk mot spanskesyke, og ble stilt for retten. Han ble frikjent etter en «munter» vitneavhøring.
Statlige monopolutsalg
I fem nordiske land førte forbudstiden til opprettelse av statlige monopolutsalg for drikkevarer med alkoholinnhold over en viss prosentsats.
Sterkøl
Sterkøl er øl (klasse 3) som omsettes i Norge med høyere alkoholinnhold enn 4,70%. Aldersgrensen for kjøp av sterkøl er 18 år. Fra tidligere var disse sortene enten eksport-øl (pilsnertype) eller bokkøl. Førstnevnte kalles også gulløl og ekstra-øl.