cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
VWR International
Historie i Norge
I 1957 overtok staten all engrosforretning for medisiner. I den forbindelse ble firmaet betydelig redusert. Dette førte til satsing innen laboratorieutstyr og forbruksvarer til laboratorier. 1. januar 1978 ble firmaet solgt til KEBO (Kjemibolaget) i Sverige og ble hetende KEBO-Bredal, navnet ble etter hvert endret til KEBO Lab. Senere ble KEBO Lab solgt til det tyske firmaet Merck (Merck Eurolab), som solgte firmaet vidre til et investeringselskap i USA. Selskapet er nå en del av VWR International konsernet.
Æra
Æra er en (vanligvis lang) periode med kjente karakteristika, for eksempel den bibelske æraen, den romerske æraen etc. Æra er også populært brukt til å symbolisere kortere perioder, slik som Big Band-æraen, Disco-æraen, popmusikk-æraen.
Se også
紀元 Ера
Edelløvskog
Edelløvskog er en av de rikeste vegetasjonstypene, med stort biologisk mangfold og høy produksjon. Edelløvskogene er levested for mange sjeldne og truede dyrearter. Det er en varmekrevende vegetasjonstype som ofte ligger i sørvendte, solrike lier. Karakteristiske treslag i edelløvskoger er eik, lind, hassel, alm, svartor, lønn, bøk og ask.
Norge
For å sette modne frø krever treslagene i en slik skog, omkring 12,5 grader celsius i gjennomsnittlig dagtemperatur i tre måneder. I Norge er de derfor begrenset til et belte fra området omkring Oslofjorden og langs kysten nord til Trøndelag. Noen få arter har også spredte forekomster lenger nord, og nordgrensen for alm er for eksempel Beiarn, like sør for Bodø. Jordsmonnet er stort sett brunjord av god kvalitet, og mye av den tidligere edelløvskogen er i dag Norges beste dyrkningsjord.
I Norge brukes edelløvskog synonymt med temperert løvskog. Norge har flere av de nordligste forekomstene av edelløvskog i verden, og det er iverksatt 15 fylkesvise verneplaner for edelløvskog. Edelløvskogen har et artsrikt følge i busk- og feltsjiktet av en rekke busker, blomster, insekter, moser og lav (det siste særlig på Vestlandet). Mange av disse artene har sin hovedutbredelse sørover i Europa og har nordgrensene her i landet. Edelløvskogen er en næringsrik kilde.
Solo (musikk)
Solo betyr «alene» og benyttes i musikalske sammenhenger der en utøver opptrer enten fullstendig alene, eller som forgrunnsfigur og viktigste melodibærer til akkompagnement av ett eller flere instrumenter. En solo kan være kort eller vedvarende gjennom et helt musikkstykke, f.eks. solosonate.
Solo kan også brukes i sammenheng om artister som velger å starte en musikkarriere alene (solokarriere), eller med seg selv som eneste frontfigur og representant, selv om andre musikere er med å lage musikken.
Gitarsolo
Gitarsoloen kom for alvor på mote i siste del av 1960-tallet da gitarister som Jimi Hendrix, Eric Clapton, Jeff Beck, Ritchie Blackmore, Peter Green og Neil Young dominerte sine respektive band med alt fra ville til følsomme gitarutbrudd.
Den platen som for alvor introduserte gitarsoloer (hvertfall i rocken) slik vi kjenner de i dag var «John Mayall's Bluesbreakers with Eric Clapton» fra 1966. Der hørte man lyden av en ung Eric Clapton som lirte av seg den ene lekre blues-licket etter det andre som han hadde lært ved å høre på afroamerikanske bluesgitarister som B.B. King.
Året etter fikk verden stifte bekjentskap med det som må være verdens mest innflytelsesrike rockegitarist – Jimi Hendrix. Han ga i 1967 ut sin første plate, Are You Experienced. Denne inneholdt blant annet klassikere som «Fire», «Red House», «Foxy Lady», «Purple Haze» og ikke minst «Hey Joe». Alle disse sangene inneholdt forrykende gitarsoloer som påvirket alle rockegitarister fra den tiden. Hendrix på sin side var inspirert av bluesgitarister som Buddy Guy og Albert Collins.
Utover 60- og 70-tallet begynte nesten samtlige rockeband å lage lange gitarsoloer hvor gitaristene skulle vise ferdighetene sine, imponere publikum mest mulig og samtidig overgå andre gruppers soloer. Jimmy Page sine legendariske soloer i Led Zeppelin bør spesielt nevnes, og hans solo i sangen «Stairway to Heaven» ble i 1999 kåret til tidenes beste gitarsolo av GuitarWorld.
Steinkrossen ved Hesthamar
mini|Steinkrossen ved Hesthamer 2010 Steinkrossen ved Hesthamar er et kors til minne om lagmann Sigurd Brynjulfson fra Aga. Han druknet i Samlafjorden, sannsynligvis i september 1303. Kroppen hans dreiv i land ved Hesthamar. Etter en tid ble det satt opp et minnesmerke for lagmannen. Det var opprinnelig et kors i kleberstein på toppen av bautaen. Denne ble revet på midten av 1800-tallet. Det nye korset som er festet med moderne jernbånd ble satt opp i 1914.
Solo (musikk)
Gitarsolo
Det var ikke bare rockegitarister som ble inspirert av Hendrix. Etter en tur på kino med Miles Davis der de så opptak fra «Monterey Pop Festival 1967» ble jazzgitaristen John McLaughlin så inspirert av Hendrix at han begynte å blande inn rock-elementer i den fra før av jazz- og flamenco-inspirerte stilen sin. Denne formen der jazz og rock blandes kalles ofte jazzrock, eller fusion, og John McLaughlin ble sammen med Al Di Meola den fremste eksponenten for denne typen gitarspill. Disse gitaristene var mye mer teknisk enn de fleste rockegitarister, og inspirerte senere «shredderne».
Gitarsoloen fikk senere sitt høydepunkt i 80-tallsrocken, der sologitaristen i et rockeband nå ble minst like høyt aktet som sangeren. Gitaristene som etterfulgte 60- og 70-tallets helter hadde blitt mer tekniske, og deres soloer ga også uttrykk for dette. Gitaristen Eddie Van Halen tok 70-tallsrocken og blandet den med egne teknikker (tapping) som revolusjonerte gitarsoloen, og lagde en ny skole for sologitaristene: de såkalte shredderne. Viktige navn her er også Steve Vai, Joe Satriani og Yngwie Malmsteen, som igjen tok soloene til det neste nivået: de ga ut album med gitarbasert instrumentalmusikk. Van Halen spilte også en fantastisk (og ukreditert) solo, satt sammen av 50 forskjellige «takes», på Michael Jacksons singelhit, «Beat It» (fra tidenes mest solgte album, «Thriller» fra 1982), som demonsterte at den ville gitarsoloen nå var blitt mainstream.
Pianosolo/Keyboardsolo
Også keyboardsoloer ble populært i andre halvdel av 60-tallet, men aller mest på 70-tallet. Etter som musikken i løpet av 60-tallet eksperimenterte med nye former og instrumenter, og ikke minst inspirasjon fra andre sjangre som f.eks. jazz, ble tangentinstrumenter mer og mer vanlige i rock- og popband. Mens rock & roll på 50-tallet bare brukte piano, ble Hammondorgelet viktig på 60- og 70-tallet. Og dette instrumentet ble spilt gjennom forsterker slik som resten av den vanlige rockeinstrumenteringen. Dette sørget for at solisten kunne høres klart og tydelig, og Hammondorganister kjente mange teknikker og triks for å gjøre lyden feitere eller råere. Som med gitaren, var det bluesen som ofte var største inspirasjonskilde på organistene; men også fra jazz hentet man ideer. Noen organister plukket også opp teknikker og stiltrekk fra europeisk klassisk musikk, noe som satte et særpreg på rockemusikken fra seint 60-tall fram til omtrent midten av 70-tallet.
Elektriske pianoer kom også på markedet i løpet av 60- og 70-tallet. Noen av disse hadde eksistert også før den tid, men slo ikke gjennom med en gang. Disse pianoene var vanligvis en pianovariant av elektrisk bass og gitar; en hammer slo mot et metallstykke/streng som vibrerte foran en pickup. Eksempler på slike instrumenter er Fender Rhodes, Wurlitzer og Hohner Clavinet. Rhodesen ble oftest brukt i jazz-, soul- og funkmusikk. Wurlitzeren var en favoritt blant rockerne og soulgrupper. Clavinetet var i de aller fleste tilfeller spilt med en funky stil, og selv om det opprinnelig var tenkt som et elektrisk harpsichord, endte det opp med å være et av funksjangerens kjennetegn.
Et instrument som for alvor satte sitt preg på keyboardsoloen var synthen. Da Robert Moog lanserte Minimoogen i 1970, ble plutselig rockens ansikt endret. De første synthene var monofoniske, og man kunne derfor bruke dem til fire formål: Melodi, bass, solo og effekter. Keith Emersons Moogsolo på hitsingelen Lucky Man fra ELPs debutalbum Emerson, Lake & Palmer fra 1970 var et tegn på hva framtiden ville holde. De fleste band med tangentist brukte synth på 70-tallet, og med disse nye maskinene kunne man etterligne «bend»-effekten til gitaristene, i tillegg til å kunne programmere sine helt egne lyder og effekter.
Arne Ekman
Arne Bertil Gunnar Ekman (født 20. august 1945) er en svensk astronom, tidligere ansatt ved Uppsala astronomiska observatorium.
Han er sjefredaktør for Nationalencyklopedin. Fra det trykte opplagets første bind (1989) står han oppført som redaksjonssekretær, og fra bind 13 (1994) til 20 (1996) som redaksjonssjef.
Ekman er bosatt i Malmö. Han er gift med Agnita Ekman, som arbeider i Nationalencyklopedins redaksjon som redaktør for emneområdet biologi.
Thor Thommesen
Thor Thommesen er navnet til flere personer:
Julian Seymour Schwinger
Julian Seymour Schwinger (født 12. februar 1918 i New York City, USA, død 16. juli 1994 i Los Angeles, California) var en amerikansk teoretisk fysiker. Han er mest kjent for sitt arbeid angående teorien om kvantisering, og særlig for å ha utviklet en invariant perturbasjonsteori.
Schwinger blir anerkjent som en av de aller største fysikere av det tjuende århundre fordi han var ansvarlig for mye av forskningen rundt den moderne kvantefeltteorien, inkludert en differensiell form av fysisk integrering, og bevegelseslikningene for kvantefelt. Han utviklet den første elektrosvake modellen, og det første eksempelet på nedkomst i 1 +1 dimensjoner. Han er ansvarlig for teorien om flere nøytrinoer og teorien om den spinn 3 / 2 feltet.
Schwinger var den fysikeren som oppdaget at nøytrinoer kommer i flere forskjellige varianter, en variant for elektron og ett for myon. I dag er det kjent for å være nøyaktig tre nøytrinoer, den tredje er en partner i tau lepton.
Etter å ha overvåket mer enn sytti forskjellige doktoravhandlinger som professor, ble Schwinger kjent som en av de mest profilerte utdannede rådgiverne i fysikk. Fire av hans elever vant senere Nobel-prisene innen fysikk eller kjemi. Dette var Roy Glauber, Benjamin Roy Mottelson, Sheldon Glashow og Walter Kohn.
Schwinger hadde et meget blandet forhold til sine kolleger, hovedsakelig på grunn av hans kilde teori. Schwinger anså kilde teori som en fullgod erstatning for felt teori, selv om det egentlig bare er en annen synsvinkel, en versjon av effektiv feltteori. Kilde teori behandler kvante felt som langdistanse fenomener, og krever ikke en veldefinert kontinuum grense. Kilde teorien ble ansett som altfor formell og mangler skilnadane fra kvantefeltteori, og kritikken av hans fysikk-kolleger ved Harvard University gjorde at Schwinger valgte å forlate dette fakultetet i 1972 til fordel for Universitetet i Los Angeles, California (UCLA), hvor han fortsatte å finne kilden til teori reformulationer til kvantefeltteori teoretiske resultater. Noe som han brukte resten av karrieren sin på.
Helsingør stift
Helsingør Stift er et bispedømme som omfatter Region Hovedstaden (bortsett fra Københavns, Frederiksberg, Tårnby, Dragør og Bornholm), og hvis hovedkirke er Sankt Olai Kirke (Helsingør Domkirke). Bispedømmet ble 1. januar 1961 utskilt fra Københavns Stift og er således Danmarks yngste bispedømme.
Bispedømmets biskop er Lise-Lotte Rebel som 2. april 1995 avløste Johannes Johansen.
Bispedømmet består av følgende prostier:
Boston Braves
Boston Braves kan peke på følgende amerikanske idrettslag:
Svensk uppslagsbok
Svensk uppslagsbok er en svensk encyklopedi som ble utgitt i to opplag mellom 1929 og 1955.
Første opplag
Det første opplaget ble påbegynt i 1929 av Baltiska förlaget AB, men virksomheten ble i 1931 overtatt av selskapet Svensk uppslagsbok AB. Verket omfatter 30 bind og et tilleggsbind. Forordet i første bind er datert februar 1929.
Utgivelsen konkurrerte med Nordisk familjeboks tredje opplag (konsentrert, 1923–1937) og i forordet forklares dette på følgende måte:
Man påpekte som et viktig prinsipp at samtlige artikler var skrevet av fagfolk og signert.
Skarpdunderen
Skarpdunderen ligger en halv kilometer nordøst for, eller er en del av, Dunderen i Østmarka, Lørenskog kommune. Toppen ligger helt vest i Ramstadslottet naturreservat. En mulig forklaring på navnet, er at det kommer av dunderet som tordenskrallet gir (se også Tonekollen). En annen teori er at det kommer av dunderet fra steinblokker som raser ut.
Aktuelt
Aktuelt er tittelen på flere TV-programmer:
Loddline
Loddline eller loddsnor var et hjelpemiddel ved kystnavigering før moderne tid med anvendelse av ekkolodd. På engelsk kalt for depth sounding eller kun sounding.
Loddmannen ble ofte så flink at han ved hjelp av hoderegnet matematikk kunne anslå hvor dypt der var mens loddlina sto skjevt i vannet.
Var man på leting etter god ankergrunn, trengtes både dybdemål og opplysning om det var sand eller steinbunn. Dette ble løst ved å smøre loddet inn med fett. Kom det opp med sand eller gjørme, var den saken klar.
Otera
Otera AS, med hovedkontor i Grimstad, består av to selskaper: Otera Infra som har hovedkontor i Kristiansand, og Otera Traftec som har hovedkontor i Froland. Otera leverer tekniske tjenester til kunder som har ansvaret for å bygge, drifte og vedlikeholde teknisk infrastruktur innen elkraftproduksjon og samferdsel. Kundene er offentlige og private virksomheter. Otera AS eies av Roadworks (80,5 prosent) og Agder Energi (19,5 prosent).
Torkild Viig
Torkild Viig (født 8. februar 1963 i Stavanger) er en norsk musiker, produsent og kunstner.
Karrieren
Viig begynte sin karriere i bandet Catrix (som senere skifta navn til Mods). I perioden 1980 til 1984 var han med på tre album med Mods i tillegg til å debutere som studiotekniker på Mods' siste album, Time Machine. Etter at Mods ble oppløst, begynte han i 1985 som bassist ved Rogaland Teater, et oppdrag som varte fram til 1991. I denne perioden spilte han også med et Stavanger-bluesband som het Rått & Råde. Torkild Viig var i denne perioden også nært tilknytta Staccato Studio, både i form av lydtekniker og session-bassist. Ola Selvær, som var innehaver av Staccato Studio, hvor blant annet alle Mods-LP-ene er spilt inn, ble inngangsbilletten til Torkild Viigs videre karriere som lydtekniker og produsent.
På midten av 1980-tallet ble det også litt tid til låtskriving sammen med tidligere Mods-kollega Morten Abel, noe som resulterte i en singel med låtene «It's your Life» og «See you around, Peter», som ble gitt ut i 1985 på Mods' gamle label, Desperado (Slagerfabrikken).
Bluesmusiker Reidar Larsen produserte også sitt andre album, You don't have to be black to be blue, sammen med Torkil Viig. Dette førte til flere år med turnévirksomhet, TV-opptredener og studiojobbing sammen med Stavangers blueskonge, og med gitarist Geir Samsonsen og trommeslager Per Vervik som faste medlemmer. Bandet ble oppløst i 1991, etter Geir Samsonsens bortgang. Samme år begynte derfor Per Vervik og Torkild Viig i Vestlandsfanden, under Reidar Brendelands ledelse. Viig var med på albumet Livet har aldri vært rettferdig i 1992, før han slutta i Vestlandsfanden i 1993, etter to år med omfattende turnering rundt i Norge.
Deretter kontakta han Leif Nilsen for å blåse liv i Leif & Kompisane, som hadde ligget i dvale siden 1985. Gitarist i Vestlandsfanden, Alf Terje Hana, ble med som viktig støttespiller for å starte opp igjen Leif & Kompisane, sammen med sin bror Stein Hana på slagverk og Albert Skurtveit på keyboards. Det ble, etter en tids kontakt med Terje Engen i SONET, avtalt å spille inn albumet "Kanon Beibi" som, med brask og bram, kom ut på SONET i 1993.
Elevundersøkelsen
Elevundersøkelsen er en spørreundersøkelse fra Utdanningsdirektoratet hvor elever skal få si sin mening om forhold som er viktige for å lære og trives på skolen. Den nettbaserte undersøkelsen ble lansert som «Elevinspektørene» av utdanningsminister Trond Giske i 2001, utviklet av Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet i samarbeid med Læringssenteret. I 2004 ble undersøkelsen obligatorisk, med gjennomføring på 7. trinn, 10. trinn og på Vg1 i vårsemesteret. Det forble imidlertid frivillig for elevene å svare på undersøkelsen, som i 2007 skiftet navn til Elevundersøkelsen.
Torkild Viig
Karrieren
I 1994 tol Torkild Viig så en pause fra Leif & Kompisane for å bli med Stavangerbandet The September When på deres omfattende norgesturnéer i forbindelse med lansering og utgivelse av albumet "Hugger Mugger". Det ble to heftige år med musikk på høyt nivå. “Hugger Mugger" var The September Whens mestselgende album noensinne, med over 100 000 solgte eksemplarer. Bandet trakk fulle hus over hele landet. The September When turnerte også i Tyskland i to måneder i 1995 som support for det tyske bandet "Fury in the Slaughterhouse". Det var muligens her drømmen fra guttedagene gikk i oppfyllelse, etter å faktisk ha spilt for 10 000 mennesker i Grugehalle i Essen, samme plass som NRKs første nattrocksendinger ble sendt fra tidlig på 80-tallet. Disse konsertene fra Rockpalatz var utvilsomt med på å gjøre det til en aktuell mulighet å satse på musikk som levebrød for den unge bassisten. Engasjementet varte til 1996, da The September When ble oppløst. Viig deltok på samle-CD-en "Prestige de la Norvège" som, for Viigs del, satte punktum for The September When-epoken. Torkild Viig spilte også bass på The September Whens første album, som ble spilt inn i Marcus Studios i London i 1989. Trommeslager på denne plata er Graham Broad, som bl. a. spilte slagverk på Tina Turners "What's love got to do with it" og flere album, deriblant med Roger Waters.
Elevundersøkelsen
Elevundersøkelsen kartlegger elevenes opplevelse av hvordan de trives på skolen, deres motivasjon for å lære, hvordan de opplever lærernes faglige veiledning, hvor tilfredse de er med elevdemokratiet på skolen og med det fysiske læringsmiljøet. I tillegg svarer elevene på spørsmål om utbredelse av mobbing på skolen.
Torkild Viig
Karrieren
Etter at The September When ble oppløst, var det duka for nok en periode som produsent og bassist for Leif & Kompisane.Sammen med Per Vervik, Alf Terje Hana, Albert Skurtveit og Knut Køningsberg, starta Viig et band som fikk det siddisaktige navnet "Sardines". Albumet "Until our hats fell off" ble utgitt i 1996 på selskapet MEGA records, hvor Terje Engen nok en gang var involvert. Produsent på plata var Sverre Henriksen. Viig satsa samtidig på å bygge opp sitt eget lydstudio, etter å ha jobba som studiotekniker siden 1983; først i Staccato Studio og siden i West Audio Studio. Leif & Kompisane sitt album "Full kontroll" ble derfor innspilt i Torkild Viigs studio, i hans barndomshjem på Sunde. Viig deltok også på albumet "Cabriolet", som kom ut i begynnelsen av 2000-tallet, før samarbeidet med Leif Nilsen opphørte i 2003.
Elevundersøkelsen
Elevene på 10. trinn og i Vg1 uttaler seg også om sin mulighet for medbestemmelse i fagene og om utdannings- og yrkesrådgivningen de får.
Utdanningsdirektoratets nettbaserte brukerundersøkelser gir også lærlinger, lærere, instruktører og foresatte mulighet til å si sin mening om læring og trivsel i opplæringen.
Se også foreldreundersøkelsen, lærerundersøkelsen og lærling- og instruktørundersøkelsen.
Oggefestivalen
Oggefestivalen var en musikkfestival i Iveland, Aust-Agder som fant sted hver sommer fra 2000 til 2016.
Festivalen satset først og fremst på lokale artister fra agderfylkene, og arrangørene uttalte at de ønsket at festivalen skulle holde seg liten og intim. Festivalpublikummet kom hovedsakelig fra Iveland, Birkeland og Vennesla. Billettprisene var relativt lave, ettersom festivalen ikke satset på overskudd, men prøvde å få regnskapet til å gå i null. I 2008 kostet en dagsbillett 200 kr, og prisen var 350 for begge dagene.
Damp (album)
Damp er et musikkalbum med Trang fødsel. Albumet ble utgitt den 18. oktober 1999.
Gallia Narbonensis
Gallia Narbonensis (latin for «Gallia i Narbonne», fra dens fremste bosetning) var en romersk provins i det området som i dag er Languedoc og Provence i sørlige Frankrike. Det var også kjent som Provincia Nostra («vår provins»), etter å ha vært den første romerske provins nord for Alpene, og som Gallia Transalpina («Gallia på den andre siden av Alpene») for å skille det fra Gallia Cisalpina («Gallia på denne siden av Alpene») i nordlige Italia. Det ble en romersk provins på slutten av 100-tallet f.Kr., opprettet under Augustus, til tross for en tvetydig referanse av Cicero. Dens grenser var grovt sett definert av Middelhavet i sør og Cevennene og Alpene i nord og vest. Den vestlige regionen av Gallia Narbonensis var kjent som Septimania.
Grålin
Grålin er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Den er en av de to elvene som flyter sammen og blir Anduin (den andre elva er Langvell). Grålin har sitt opphav i den østre delen av Gråfjellene ikke så langt fra Gundabadfjellet.
Gallia Narbonensis
Navnene
Provinsen Gallia Transalpina («Gallia på den andre siden av Alpene») ble senere omdøpt til Gallia Narbonensis etter dens nyetablerte hovedstad Colonia Narbo Martius (Narbonne), en romerske koloni opprettet ved kysten i 118 f.Kr. Romerne hadde kalt den Provincia Nostra («vår provins»), eller ganske enkelt Provincia («provinsen»). Dette begrepet har overlevd i de moderne franske og oksitansk navnene for den østlige delen av området (fransk: Provence, oksitansk: Provença), nå en fransk région.
Opprettelse
Ved midten av 100-tallet f.Kr. hadde romerne omfattende handel med den greske kolonien Massalia (dagens Marseille) på sørkysten av Gallia. Massalia, som ble grunnlagt av grekere fra Fokaia på østkysten av Anatolia, var på denne tiden flere århundrer gammel og ganske framgangsrikt. Roma inngikk en allianse med Massalia hvor romerne forpliktet seg til å beskytte byen fra lokale gallere, de nærliggende aquitaniere, fra kartagere på sjøveien, og andre rivaler. Til gjengjeld krevde romerne en liten stripe med land som de aktet å bygge en vei til Hispania for å lette troppetransport. Innbyggerne i Massalia brydde seg mer om deres økonomiske framgang framfor territorial integritet. På denne landstripene opprettet romerne en bosetning som ble byen Narbonne. Byen utviklet seg raskt til å bli en betydelig handelsrival med Massalia. Det var fra denne byen at provinsen Gallia Transalpina ble opprettet.
I løpet av denne tiden var bosetningene ved middelhavskysten truet av mektige galliske stammer i nord, særlig stammer kjent som arvernere og allobrogere. I 123 f.Kr. drev den romerske generalen Quintus Fabius Maximus krig i området og beseiret de galliske stammene under ledelse av Bituitus. Etter denne seieren tok den romerske hærføreren til seg Allobrogicus som et ekstra navn. Det militære nederlaget svekket gallerne og sikret tryggheten av Gallia Narbonensis.
Senere historie
Kontroll over provinsen som grenset direkte mot Italia, ga den romerske stat flere fordeler: kontroll over landveien mellom Italia og Den iberiske halvøy; et bufferområde mot galliske angrep mot Italia; og kontroll over de lukrative handelsrutene til Rhônedalen mellom Gallia og markedene til Massalia. Det var fra hovedstaden Narbonne at Julius Cæsar begynte sine gallerkriger.
Området ble en romersk provins i 121 f.Kr., først under navnet Gallia Transalpina, et navn som markerte skille med Gallia Cisalpina («Gallia på denne siden av Alpene») i nordlige Italia. I 40 f.Kr., under det andre triumvirat, ble Lepidus gitt ansvaret for Gallia Narbonensis (sammen med provinsene Hispania og Africa), mens Marcus Antonius ble gitt kontrollen over Gallia.
Keiser Diokletians administrative reorganisering av riket ca. 314 e.Kr. førte til at provinsene Gallia Narbonensis og Gallia Aquitania ble slått sammen til en ny administrativ enhet kalt for Dioecesis Viennensis (Dioecesis i Vienne) med hovedstad lengre nord i Vienne. Navnet ble senere endret til Dioecesis Septem Provinciarum («Dioecesis av de sju provinser»), noe som indikerte at Diokletian hadde degradert begrepet «provins» til å bety en mindre administrativ underinndeling enn den tradisjonelle betydningen.
Galla Narbonensis og de omliggende områdene ble etter Romerrikets oppløsning lagt inn under det vestgotiske rike som da ble kjent som Septimania, mens det området som lå øst for elven Rhône ble etter hvert kjent som Provence.
Kimberly
Kimberly er et engelsk kvinnenavn med opprinnelse i et bynavn og stedsnavn. Navnet er blant annet vanlig i USA og det sørlige Afrika.
Etymologi
Kimberly er dannet av navmet på byen Kimberley i Sør-Afrika. Byen fikk navn etter lord Kimberley (1826–1902). Etternavnet Kimberley har opprinnelse i to engelske stedsnavn: Chineburlai i Norfolk og Chinemarleie i Nottinghamshire. Sisteleddet i begge navnene betyr «skogslysning», mens de to førsteleddene er henholdsvis kvinnenavnet Cyneburg og mannsnavnet Cynemǣr. Cyneburg er sammensatt av de gammelengelske navneleddene cyne, «kongelig», og burh, «borg». Cynemǣr er sammensatt av cyne og mær, «berømt».
Kimberley er en variant av navnet.
Utbredelse
Kimberly er kjent brukt som fornavn fra midten av 1900-tallet.
Kimberly og Kimberley var mest populære i USA i 1960- og 1970-årene.
Kimberley var et populært navn i England i 1980-årene. Det relaterte gammelenglske kvinnenavnet Cyneburg var populært fra 600-tallet til 900-tallet.
Karen Ramstead
Karen Ramstead (født 11. juni 1964 i Ontario, Canada) er en canadisk hundekjører fra Perryvale, Alberta, Canada.
Kimberly
Utbredelse
Navnene er i dag mye brukt i Sør-Afrika og nabolandene Botswana og Zimbabwe. Navnet er også vanlig i USA og flere andre land. Kimberly er i all hovedsak brukt som kvinnenavn, men er også kjent brukt som mannsnavn.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Karen Ramstead
Ramstead flyttet til Alberta i 1975. Hun startet med hundekjøring i 1989, og da hun og mannen flyttet til Perryvale i 1998 bestemte hun seg for å satse på hundekjøring. I 1999 deltok hun i Knik 200 og Klondyke 300.
I 2000 debuterte Karen Ramstead i Iditarod, men brøt ved sjekkpunktet Shaktoolik. Totalt har hun deltatt seks ganger, og fullført tre ganger, og hennes beste plassering er fra 2001 da hun ble nummer 57.
Georg Jacobsen
Georg Jacobsen (født 17. september 1887, død 14. februar 1976) var en dansk maler og teoretiker. Han hadde stor innflytelse på en rekke norske malere.
Kunstnerisk virke
Jacobsen var i utgangspunktet ferdig utlært som murer før han i 1906 begynte utdannelsen ved Kunstakademiet i København. Han utdannet seg til arkitekt og billedkunstner, og ble uteksaminert i 1911. I 1919 dro han til Paris, hvor han bodde og arbeidet frem til 1935. I denne tiden ble han kjent med mange norske freskomalere som også oppholdt seg i den franske hovedstaden.
Jacobsen og norsk kunstliv
Jacobsen var nært knyttet til norsk kunstliv og hadde mye kontakt med norske kunstnere etter å ha innledet vennskap med den norske kunstneren Jean Heiberg, som i 1928 malte et portrett av Jacobsen som i dag befinner seg i Nasjonalmuseets faste samling. Jacobsens portrett av Heiberg stod ferdig i 1929, og tilhører Moderna Museet i Stockholm.
Den norske maleren Håkon Bleken opplyste i et intervju i 2016 at et av hans favorittmalerier var Georg Jacobsens Haren, som er i Trondheim Kunstforenings eie.
Lærerundersøkelsen
Lærerundersøkelsen er en nettbasert spørreundersøkelse fra Utdanningsdirektoratet for lærere i grunnopplæringen.
Lærerundersøkelsen er frivillig og skolen bestemmer selv om den vil gjennomføre undersøkelsen.
Paolo Montero
Ronald Paolo Montero Iglesias (født 3. september 1971) er en uruguayansk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for den italienske klubben SS Sambenedettese Calcio.
Turn under Sommer-OL 1952
Turn under Sommer-OL 1952. Turn var med på det olympiske programmet for tolvte gang under OL-1952 i Helsingfors. Det ble konkurrert om femten olympiske titler, åtte for menn og sju for kvinner. Sovjetunionen ble beste nasjon med ni gullmedaljer foran Sveits, Ungarn og Sverige alle med to.
Midsjøvannet
Midsjøvannet ligger 129 meter over havet i Nordre Follo kommune i Viken, øst for Ski by. Vannet har tilløp fra Nærevannet, og drenerer via Rullestadtjernet til Gjersjøen og Bunnefjorden.
Vannet med strandsone ble vernet som naturreservat i 1992. Plantelivet er fredet, og motorisert ferdsel er forbudt. Vannet huser gjedde, abbor og flere andre arter, og er en populær fiskeplass. Det er også anlagt en badeplass ved vannet.
Theo van Doesburg
Theo van Doesburg noen ganger også Théo van Doesbourg (født Christian Emil Marie Küpper 30. august 1883 i Utrecht, død 7. mars 1931 i Davos) var en nederlandsk maler, forlegger, forfatter, arkitekt, typograf og kunstteoretiker. Han brukte også pseudonymene I. K. Bonset og Aldo Camini.
Han studerte malerkunst fra 1899 etter å ha gitt opp planene om å bli skuespiller. Første utstilling av arbeider 1908.
Han var en sentral person i kunstnerlivet i Paris etter første verdenskrig, og var sammen med Piet Mondrian og flere med på å stifte de Stijl i 1917. Han var redaktør for bevegelsens tidsskrift.
Han startet allerede i 1916 samarbeide med arkitektene Oud og Wils og etter 1923 også Cornelis van Eesteren for å tilpasse de Stijl-tankegangen til bygninger og innredninger. Underviste på Bauhaus 1922. Samme året gjorde han konstruktivismen kjent i Nederland, ved å gi ut tidsskriftet Mecano under pseudonymet I. K. Bonset. Lanserte også begrepet konkret kunst som motstykke til abstrakt kunst.
I 1931 var han med på å stifte ennå en bevegelse: Abstraction-Création i Paris, sammen med Antoine Pevsner, Naum Gabo, Auguste Herbin und Georges Vantongerloo.
Representert posthumt på documenta 1 i Kassel 1955
Lepramuseet
Lepramuseet, også benevnt St. Jørgens Hospital ligger i Marken i Bergen sentrum, og drives i dag av Bymuseet i Bergen. Museet har de senere årene vært gjenstand for økende oppmerksomhet, og har de siste årene vært nominert til flere nasjonale og internasjonale priser.
Stiftelsen
St. Jørgens Hospital er en av Norges eldste stiftelser og en av Skandinavias eldste sykehusinstitusjoner. Sykehusdriften går tilbake til 1411, og ned gjennom århundrene har hospitalet hatt sin plass i det bergenske bybildet. St Jørgen kirke var sognekirke for Årstad menighet frem til 1886, og kirken ble ofte brukt til barnedåp, noe som tok en brå slutt da det ble klart at spedalskhet er smittsomt. Til tider var det 150 pasienter i det lille sykehuset, og opptil tre personer sov på hvert av de knapt 4 m² store rommene. Økonomien var presset, og dr. H.P. Dahl la ned to syke ryggmarger på sprit, i rhinskvinflasker. I 1994 var museet sertifisert som en off the wall attraction («en sær severdighet»).
Bergen hadde fått apotek i 1588, men først på 1590-tallet omtales universitetsutdannede leger. I 1603 ble Villads Adamssøn utnevnt til stadsfysikus, og det virker sannsynlig at det hørte til hans virke å føre tilsyn med spedalskesykehuset. Lenge hadde ikke sykehuskirken egen prest. I 1567 var det fremdeles domkirkens prest Absalon Pederssøn Beyer som stod for begravelsene paa Spitals kirkegaard, men i 1572 ble det avtalt med den aldrende presten Gustaff Olsen at han fikk legge seg inn på sykehuset mot å stå for pasientenes sjelesorg. Halsnøy kloster hadde donert messeklær og alterkalk.
På slutten av 1600-tallet var Norge og Island de eneste land i Vest-Europa som var rammet av lepra i større omfang. Fra omkring 1830 opplevde Vestlandet en kraftig oppblomstring av sykdommen. Bergen ble dermed Europas leprahovedstad. Flertallet av pasientene var fattige fiskere og bønder fra Hordaland og Sogn og Fjordane. Plass var det bare til de aller sykeste. Hygienen var elendig, og matmangelen stor. I 1816 kalte Johan Ernst Welhaven hospitalet for «en gravplass for levende». Peder Olsen Feidie fra Leikanger skrev i 1835 i et klagebrev: «Ak herre! hjælp os, vi forgåe!» De siste pasientene døde så sent som i 1946, to kvinner fra Fjell og Eivindvik som ble innlagt på 1890-tallet.
Institusjonen gjennomlevde århundrene som en del av samfunnet omkring, men også utskilt som en egen by i byen. De ni fredede bygningene er alle gjenreist etter bybrannen i 1702, og pr i dag utgjør de ett av de best bevarte leprahospitalene i Europa. Men bygningene er fulle av setningsskader, fordi grunnen under dem forsvinner sakte, men sikkert.
Museet
Lepramuseet St. Jørgens Hospital er et bevart sykehusmiljø fra 1700-tallet og blant de få bevarte leprasykehus i Nord-Europa. Også en berømt vitenskapelig historie er knyttet til kulturminnet som var viet til St. Jørgen som var de spedalskes beskytter. Legen Daniel Cornelius Danielssen startet ved St. Jørgens i 1840 og ble overlege i 1849 da pasientene ble flyttet til Lungegaardens Sykehus, fra 1857 overført til det nybygde Pleiestiftelsen for spedalske nr.1. Mest kjent er Armauer Hansens oppdagelse av leprabasillen i 1873 representerte et gjennombrudd for 1800-tallets lepraforskning, og det norske lepraarbeidet har hatt stor internasjonal betydning også på andre felt.
Lepramuseet forteller om sykdommen spedalskhet og dens historie i Norge, om livet på hospitalet og de berømte norske bidragene til lepraforskningen. Stiftelsens arkiver er en del av Lepraarkivene i Bergen, som står på UNESCOs program for Verdens hukommelse.
KFK
KFK kan sikte til:
Toxicodendron
Toxicodendron er en slekt i sumakfamilien. Disse plantene ble tidligere regnet til slekta Rhus.
De er løvfellende busker eller trær, mer sjeldent forvedede klatreplanter. De har en hvit lateks som blir svart ved kontakt med luft. Bladene er ulikefinnete, trekoblete eller hele. Frukten er en steinfrukt.
Berøring av alle arter i slekta gir kraftig utslett, kløe og feber, frembrakt av aktivstoffet urushiol. Dette stoffet er ikke regnet som en gift, men et allergen, da det får kroppens immunforsvar til å svare med en allergisk reaksjon. Toxicodendron betyr «gifttre».
Toxicodendron er disjunkt utbredt i Nord-Amerika og Øst-Asia. Lateks fra Toxicodendron succedaneum og Toxicodendron vernicifluum brukes til å produsere østasiatiske lakkarbeider. De to vanligste artene i Nord-Amerika er giftsumak, «poison ivy» (Toxicodendron radicans) i øst og «poison oak», Toxicodendron diversilobum i vest.
Quazi Nuruzzaman
Quazi Nuruzzaman (født 24. mars 1925, død 6. mai 2011) var en bengalsk militær offiser.
Nuruzzaman var en sentral kommandant i den bengalske frigjøringshæren under Den bangladeshiske frigjøringskrigen i 1971. Under denne krigen ble Bangladesh delt inn i elleve sektorer og hver av disse sektorene hadde en kommandør som skulle lede geriljakrigføringen i denne sektoren. Nuruzzaman ble utnevnt til Kommandør av sektor syv og han spilte en nøkkelrolle i Bangladesh sin uavhengighet fra Pakistan i løpet av krigen i 1971.
Nuruzzaman fikk sin utdannelse fra det eksklusive St. Xavier's College i Calcutta med hovedfag i kjemi. Deretter meldte han seg til den britisk-indiske marinen, men på grunn av Jawaharlal Nehru sine overtalelser meldte Nuruzzaman seg senere til de væpnede styrkene og han fullførte sin opplæring ved Royal School of Artilleri som ligger i Storbritannia. Nuruzzaman ble kort tid senere forfremmet til major, men bestemte seg for å avslutte sin karriere i de væpnede styrkene.
Nuruzzaman var også innrullert i den pakistanske hæren og fordi han var bengalsk ble han ofte utsatt for rasistiske kommentarer og fornærmelser. I 1971 meldte Nuruzzaman seg til frigjøringskrigen som kommandør og han ble for tapperhet i strid tildelt Bir Uttom-prisen, som er den nest høyeste prisen for individuell tapperhet i Bangladesh. Men med den begrunnelse at tusenvis av frivillige, for det meste fattige bønder, ble drept og ikke fikk noen anerkjennelse, bestemte Nuruzzaman seg for ikke å godta tapperhetsmedaljen og han avviste tildelingen av Bir Uttom-prisen.
Esgalduin
Esgalduin (Fortrylled elv på Sindarin) er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens bok Silmarillion. Elva var et østre tilsig til elva Sirion i Beleriand, og den rant fra Dorthonion åsene gjennom Doriath og forbi Menegroths grotter.
Aabenraa kommune
Aabenraa kommune ligger i Region Syddanmark i Danmark.
Esgalduin
List of Middle-earth rivers
Aabenraa kommune
Kommunen ble dannet ved Kommunalreformen (2007) da de følgende kommunene ble slått sammen: Bov kommune, Lundtoft kommune, Rødekro kommune, Tinglev kommune og tidligere Aabenraa kommune (1970–2006).
Ved kommunevalget 15. november 2005 fikk kommunestyret rent sosialdemokratisk flertall.
Kommunalbestyrelsen (kommunestyret) hadde følgende sammensetning etter valget i 2005:
C – Det Konservative Folkeparti 2
S – Slesvigsk Parti 2
V – Venstre 9
SUM alle partier 31
Frem fra trengselen
Frem fra trengselen er en norsk portrettserie med Espen Thoresen som gikk på Metropol TV i 2001. Thoresen intervjuet norske kjendiser, ofte de som stod litt på utsiden av samfunnet. Programmet ble presentert med undertittelen «fri prat med frie folk».
Intervjuobjekter inkluderer Fredrik Hauge, fotograf Denny Omdal, MC-Mona, hoffreporter Esther-Marie Wiig, politiker Gunnar Fridtjofson,  Stig Furset, Jono El Grande og filmskaper Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen.
Eidsvoll 1814s
Eidsvoll 1814s er et amerikansk fotballag i Eidsvoll, tilsluttet Norges Amerikansk Fotball og Cheerleading Forbund. De er ca. 130 spillere, fordelt på tre lag: senior, U17 og U15.
Historie
Eidsvoll 1814s ble grunnlagt i 1995 av Kenneth Andersen, Bård Aune og Jarle Østhagen,
1814s cheerleading
Eidsvoll 1814s cheerleading består av ca. 14 jenter fra alderen 12 til 18 år. Laget ledes av Monica Liaker. Hovedtreneren er Frida Kristine Forberg. Det ble oppstartet i januar 2014. De har to lag et all-girls juniorlag, og et code seniorlag.
Dolores
Dolores er et opprinnelig spansk kvinnenavn som betyr «sorger» og «smerter». Navnet er hentet fra en av de spanske titlene til jomfru Maria, La Virgen María de los Dolores, «jomfru Maria av sorgene».
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Dolores i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Beat Freaks
Beat Freaks er en amerikansk dansegruppe med kun jenter som har sitt opphav i Los Angeles, California i 2003. De danser hiphop og endte på 2.-plass i America's Best Dance Crew.
T’oung Pao
T'oung Pao (kinesisk: 通報, pinyin: Tōngbào), grunnlagt i 1890, er verdens første internasjonale tidsskrift for sinologi. Opprinnelig het det T’oung Pao ou Archives pour servir à l’étude de l’histoire, des langues, la geographie et l’ethnographie de l’Asie Orientale (Chine, Japon, Corée, Indo-Chine, Asie Centrale et Malaisie). Det utgis i Leiden av forlaget Brill.
De første utgiverne var sinologene Henri Cordier og Gustaaf Schlegel. Senere navngjetne utgivere av tidsskriftet omfatter blant annet Édouard Chavannes og Paul Pelliot. De nåværende utgivere (2009) er Pierre-Etienne Will (fra Collège de France i Paris) og Barend ter Haar (Universitetet i Leiden).
Harry Nilsson
Harry Edward Nilsson III, også kjent som Nilsson (født 15. juni 1941, død 15. januar 1994), var en amerikansk låtskriver og sanger. Hans besteforeldre på farssiden var svenske sirkusartister og dansere. Nilsson var kjent for sine vittige tekster og sin stemme, som spente over tre og en halv oktav.
Han ble født i Brooklyn i New York City og arbeidet i en bank før han slo gjennom som låtskriver. Blant hans mest kjente innspillinger er «Coconut», «Everybody's Talkin'» (av Fred Neil, fremført i filmen Asfalt-cowboy), «One» og «Without You» (av Tom Evans og Pete Ham). The Beatles var fans av Nilsson, og han ble venn av John Lennon, som produserte albumet Pussy Cats (1974) for ham.
Nilsson giftet seg med Sandi McTaggart 24. oktober 1964. De hadde ingen barn sammen bortsett fra stesønnen, Scott Roberts. De skilte seg i 1967. Nilsson giftet seg med Diane Clatworthy 31. deember 31, 1969. De fikk en sønn sammen, Zak Nine Nilsson, som døde av kreft 4. mars 2021. Nilsson og Clatworthy skilte seg i 1974. Nilsson giftet seg med Una O'Keeffe 12 august, 1976. De var begge katolikker av irsk avstamning. De var gift til Nilsson døde 15. januar 1994 i Agoura Hills i delstaten California. De hadde seks barn sammen.
Diskografi (album)
Filmmusikk
Arkivutgivelser
Samlingsalbum
Bergen helse- og sosialhøgskole
Bergen helse- og sosialhøgskole var en høgskole for flere helsefaglige utdanninger, etablert i Bergen i 1991 som en mellomfase-fusjon mellom fem høgskoleutdanninger for jordmor, vernepleier, psykiatrisk sykepleier, sosionom og helsesøster. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Bergen.
De infusjonerte skolene var Bergen jordmorhøgskole, Bergen vernepleierhøgskole, Høgskolen i psykiatrisk sykepleie, Bergen, sosionomutdanning og helsesøsterutdanning.
Hellige bøker
Hellige bøker, også omtalt som «den hellige skrift» eller «hellige tekster», er tekster som ulike religiøse tradisjoner betrakter som hellige, eller sentrale for deres religiøse tradisjon og som er den bestemte religionens høyeste autoritet. Mange religioner tror at deres hellige skrifter er guddommelige eller guddommelig inspirert. Tre eksempler kan være jødedommens Tora og den hebraiske Bibelen; kristendommens Bibelen (med både Det gamle testamentet og Det nye testamentet); og islams Koranen.
Religiøse tekster i historien
De eldste kjente religiøse tekster er Pyramidetekstene i oldtidens Egypt som er datert til rundt 2400-2300 f.Kr. De eldste formene for det fønikiske alfabet som er funnet er inskripsjonene på sarkofagen til kong Ahiram av Byblos fra rundt 1000 f.Kr., bestående av sumeriske tempelhymner. Gilgamesjeposet fra Sumer, som har en opprinnelse så tidlig som 2150-2000 f.Kr., er også blant de eldste litterære tekster som inkluderer ulike mytologiske figurer og sentrale religiøse legender, som fortellingen om en syndflod. Hinduismens Rigveda er antatt å ha blitt sammenstilt en gang mellom 1700 og 1100 f.Kr., noe som muligens gjør den til verdens eldste religiøse tekst som fortsatt er i bruk. De eldste delene av zoroastrismens skriftsamling Avesta er antatt å ha blitt formidlet muntlig i århundrer før de fant sin skriftlige form, og forskningen har kommet fram til en datering på rundt 1000–600 f.Kr.
Det er forskningsenighet at komponeringen av Tora skjedde over flere århundrer. Fra slutten av 1800-tallet var det en generell konsensus rundt flerkildehypotesen (også kalt for «dokumenthypotesen») som mener at de fem Mosebøkene (Tora) i den hebraiske Bibelen (den kristne Det gamle testamente) er satt sammen fra fire hovedkilder; uavhengige, parallelle og fullstendige fortellinger som til sist ble kombinert til den nåværende formen. Den ene kilden fra rundt 900 f.Kr., en annen rundt 800 f.Kr., en tredje rundt 600 f.Kr., og den siste rundt 500 f.Kr.
De første tekstene som ble trykket i et trykkeri for bredere spredning var Diamantsutraen, en buddhistisk tekst. En kopi som i århundrer ble forseglet i en grotte i nordvestlige Kina, datert til 868 e.Kr., er verdens eldste fullstendig bevarte eksempel på en trykt bok. Sju striper på gulnet papir ble trykt fra utskårne treblokker og limt sammen for å utgjøre en skriftrull på over 5 meter.
Forståelse av hellige bøker
Holdningene til hellige bøker og hellige skrifter. En del religioner gjør skriftlige tekster fritt og tilgjengelig, mens andre opprettholder at hellige hemmeligheter må forbli skjult for alle, unntatt for de lojale og innvidde. De fleste religioners politikk om kunngjøring definerer begrensninger for de hellige tekster og kontrollerer eller forbyr endringer og tillegg. En del religioner ser på deres hellige tekster som «Guds ord», og hevder at tekstene er inspirert eller befalt av guden selv og således ikke kan endres. Oversettelser kan få offisiell anerkjennelse og velsignelse, men de opprinnelige språket er ofte absolutt eller eksklusivt, som med arabisk for Koranen. En del religioner gjør tekstene fritt tilgjengelig, andre krever betaling og opprettholder streng opphavsrett.
Hellige bøker i utvalg
Noen hellige bøker, alfabetisk ordnet :
Folketyskere
Folketyskere (Volksdeutsche) betegner, særlig historisk, alle etnisk tyske minoriteter som bor utenfor de tyskbefolkede statene Tyskland, Østerrike, Luxembourg, Sveits og Liechtenstein.
Begrepet kom i bruk på 1800-tallet som motsetning til rikstyskere (Reichsdeutsche), tyskere som bodde i nasjonalstaten Tyskland. Begrepet ble senere brukt om tyske minoriteter som etter første verdenskrig havnet i andre stater enn de tyskbefolkede statene, for eksempel folk fra Alsace og Lorraine i Frankrike, den tyske minoriteten i Eupen-Malmedy i Belgia, tyskerne i Posen og Vest-Preussen i Polen, men også de tyske minoritetene i Østerrike-Ungarns etterfølgerstater, særlig i Jugoslavia, Ungarn, Romania, Tsjekkoslovakia (sudettyskere) og Syd-Tirol i Italia. Folketyskerne var en viktig minoritet, og utgjorde i mellomkrigstiden vel over ti millioner mennesker. Det største antallet levde i østlige og sørøstlige Europa, og de utgjorde en viktig minoritet langt inne i Russland.
Etter utbruddet av annen verdenskrig registrerte 2,7 millioner polske statsborgere seg som folketyskere i de områdene som kom under tysk administrasjon.
Hitler og Himmler ønsket å omplassere folketyskere fra Lothringen til Galicia, noe disse selv ikke ønsket. Folketyskere fra landsbyer rundt Athen, etterkommere etter folk fra Bayern som hadde fulgt med kong Otto I av Hellas et århundre tidligere, ble plassert i en leir ved Passau, selv om de helst ville blitt i Hellas. Det eneste steder der SS fikk gjennomført sin plan om tysk kolonisering, var i Zamosc i Polen, der over ti tusen polakker ble forsøkt deportert for å gi plass til 25 000 folketyske kolonister hentet utenfra. I distriktet bodde det fremdeles 26 000 ukrainere og 170 000 polakker, og tidlig i 1944 bad de lokale myndighetene innstendig om at Himmler sørget for å evakuere folketyskerne, siden polsk motstandsbevegelse jevnlig angrep kolonistenes gårder og landsbyer, slik at mennene måtte overnatte ute i markene for ikke å bli drept ved nattlige overfall. Men Hitler og Himmler trenerte evakueringen så lenge de kunne, ut fra Hitlers langsiktige plan om «hundre millioner tyskere bosatt i østområdene». Han ønsket å forvandle tyskere og folketyskere til en nasjon av bønder, uten tanke for at de fleste var urbaniserte, og slett ikke hadde noe ønske om en fremtid innen gårdsdrift.
Da Waffen-SS slapp ut paramilitære tropper i fallskjerm over Transilvania sent i 1944, reagerte sovjet-myndighetene raskt. 7. januar 1945 ble bortimot hundre tusen folketyskere sendt på tvangsarbeid i Sovjetunionen.
De folketyske bosetningsområdene er i dag for en stor del historie, da de etter krigen ble utsatt for etnisk rensning gjennom deportering eller utvandring, eller ble fordrevet etter krigen. Av dem som ble igjen, valgte de fleste å utvandre (såkalte Spätaussiedler). Deres etterkommere lever overveiende i dagens Tyskland og Østerrike.
Begrepet folketyskere må ikke forveksles med utenlandstyskere (Auslandsdeutsche), som er betegnelsen på borgere av nasjonalstaten Tyskland som bor i utlandet.