cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carlos Nine
Carlos Nine har studert bildekunst og arbeidet som maler og illustratør med utgivelser både i hjemlandet, i Brasil, Taiwan, Hongkong, USA og Europa. I 1988 begynte han også med tegneserier. Nine har hatt utstillinger verden over, deriblant i Bergen. Han har mottatt en lang rekke priser for sine arbeider og bildefortellinger, blant annet pris som beste utenlandske forfatter ved den internasjonale tegneseriefestivalen i Angoulême i Frankrike i 2001, der han også har vært æresgjest.
Nines tegninger og malerier er preget av sikkert tegnerhåndverk og maleriske lys- og skyggeeffekter. Bildene inneholder ofte merkelige, deformerte figurer, menneskeliknende gjenstander og karikerte former. Relieffene hans har liknende kvaliteter i en mer collagepreget stil.
Universitetet i Rzeszów
Universitetet i Rzeszów (polsk Uniwersytet Rzeszowski) ble åpnet i 2001 etter sammenslåingen av Den pedagogiske høyskole i Rzeszów, Rzeszów-grenen av Maria Curie-Skłodowska-universitetet i Lublin og det økonomiske fakultet i Rzeszów til Hugo Kołłątaj jordbruksakademi i Kraków. Det består av ti fakulteter og har over 22,000 studenter.
Øvelser under Sommer-OL 1912
Øvelser under Sommer-OL 1912. Det var 16 øvelser, 8 færre enn 1908 i London, på OL-programmet. Mesteparten var forbeholdt mannlige utøvere. De eneste øvelsene som damer fikk lov å konkurrere i var tennis stuping og svømming. Boksing var forbudt i Sverige og andre sporter som ikke var med var blant annet bueskyting, jeu de paume, kunstløp, lacrosse, landhockey, polo og rugby union.
Gwacheon
Gwacheon (Gwacheon-si) er en by i provinsen Gyeonggi i Sør-Korea. Den er en satellittby til Seoul, og er ca 25 km sør dor hovedstaden. Fra 1982 fungerte den som regjeringsområde og hadde et vesentrlig regjeringskompleks. Frem til 2012 var den syv ministerier her, inntil de fleste flyttet lenger sørover, til Sejong.
Lillie-Ane Johansson
Rut Lillie-Ane Johansson (født 27. januar 1963, død 31. januar 2004 i Oslo ) var en norsk sanger, musiker og låtskriver.
Johansson startet sangkarrieren i NRKs pikekor. Hun var med å starte elektropopgruppen Plann i 1981, sammen med Kikkan Fossum og Thore Engen. I 1983 ga hun ut soloalbumet Forklar farge under artistnavnet Lillie-Ane. Hun var også en periode med i det østlandsbaserte progrockbandet Lucifer Was som var aktive fra 1970-tallet.
Johansson døde i Oslo i 2004, 41 år gammel.
Paul Monroe
Paul Monroe (født 1869 i North Madison i Indiana, død 1947) er en tidligere lærer fra USA. Monroe tok sin avgangseksamen ved Franklin College i Franklin, Indiana i 1890, studerte ved Universitetet i Heidelberg og tok sin filosofiske doktorgrad ved University of Chicago i 1897.
I 1899 ble han professor ved Columbia University og arbeidet med forskning på utdannelse i dets historiske aspekt. Han underviste også ved Yale University og University of California.
Fra 1912 til 1913, rapporterte han om betingelsene for utdannelse på Filippinene. Professor Monroe ble tildelt en æresgrad som Legum Doctor ved Pekinguniversitetet i 1913.
Camamu
Camamu er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Varanger Ballklubb
Varanger Ballklubb (stiftet 1987) er en norsk ballklubb fra Varangerbotn i Nesseby.
Bahraich (distrikt)
Bahraich (hindi: बहराइच जिला ) er et distrikt i den indiske delstaten Uttar Pradesh. Distriktets hovedstad er Bahraich.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 3,478,257 innbyggere i distriktet, mot 2,381,072 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 8,26 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 18,27 % i 2011 mot 20,46 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 970 i 2011.
Brian Farrell
Brian Farrell L.C. (født 8. februar 1944 i Dublin i Irland) er en irsk katolsk biskop i Den romerske kurie.
Bakgrunn
Brian Farrell gikk på Irish Christian Brothers School i Drimnagh i Dublin. Han forlot Irland i ung alder og sluttet seg til Kongregasjonen av Kristi Legionærer i 1961, fullførte novisiatet i Salamanca i Spania, og begynte studiene ved Det pavelige universitet i Salamanca, hvor Kristi Legionærer tar sine prestestudier. I Roma studerte han deretter filosofi og katolsk teologi til 1966 ved Det pavelige gregorianske universitet og ved det pavelige universitetet Angelicum.
Hans yngre bror, Kevin Farrell, var også med i Kristi legionærer, men trådte ut på 1980-tallet. Han ble biskop av Dallas og senere kardinalprefekt for Vatikanets Familiedikasteri, og camerlengo i Den hellige romerske kirke.
Prest
Brian Farrell ble presteviet den 26. november 1969 i Roma. Fra 1970 til 1976 var han novisemester for sin kongregasjon i Connecticut i USA.
Etter at Farrell tok doktorgraden i teologi ved Gregoriana i Roma i 1981 med en avhandling om dogmatikk, gikk han i Statssekretariatets tjeneste den 1. oktober 1981. Fra 1999 til 2002 var han leder for den engelske språkavdelingen i den generelle seksjon.
Sammen med Giuseppe Lazzarotto, som senere tjente som pavelig nuntius i Irland (2000-2007), hadde Farrell vært involvert i Statssekretariatet siden midten av 1980-tallet i utformingen av Vatikanets forhold til Irland.
Biskop
Pave Johannes Paul II utnevnte Farrell til sekretær for Det pavelige råd for fremme av kristen enhet den 19. desember 2002 og utnevnte ham til titulærbiskop av Abitinae. Paven selv bispeviet ham den 6. januar 2003 i Peterskirken; medkonsekratorer var kurieerkebiskopene Leonardo Sandri og Antonio Maria Vegliò. Som sekretær for dette pavelige råd var han ex officio visepresident for Kommisjonen for religiøse relasjoner til jødene.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Zhou Peng (padler)
Zhou Peng (født 12. september 1983 i Jinzhou i provinsen Liaoning) er en kinesisk padler som padler flatvann. Han representerte Kina under Sommer-OL 2008, der han ble nummer 7.
Helse Stavanger
Helse Stavanger HF er det juridiske navnet på foretaket, mens Stavanger universitetssjukehus er navnet som blir brukt når man omtaler pasientbehandlingen på Våland og på de mange enhetene som er lokalisert andre steder. Foretaket ble opprettet 1. januar 2002 som et resultat av den nasjonale helsereformen.
Wulfrun
Wulfrun er et gammelengelsk kvinnenavn.
Etymologi
Navneleddet wulf har opprinnelse i germanske *-wulfaz, «ulv». Den norrøne formen av leddet var ulfr. Navneleddet run har opprinnelse i urgermanske *rūnō, «hemmelig». Den norrøne formen av navneleddet er rún.
Ulfrún og Úlfrún var norrøne former av navnet. Úlfrún er en islandsk form, og Ulvrun en norsk form av navnet (kun brukt som oversettelse av de norrøne navnene).
Utbredelse
Wulfrun var et populært kvinnenavn i England fra 900-tallet til 1100-tallet.
Ulfrún eller Úlfrún er ikke kjent brukt i noen runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnet var neppe blant de mest brukte i Norden på den tiden.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Gerard Ross Norton
Gerard Ross Norton (født 7. september 1915, død 29. oktober 2004) var en sørafrikansk mottaker av Victoria Cross, den høyeste og mest prestisjetunge utmerkelse for tapperhet i møte med fienden og deles vanligvis ut til britiske styrker.
Norton var innrullert i det The Hampshire Regiment (senere The Royal Hampshire Regiment) under andre verdenskrig. Den 31. august 1944 under angrepet på Montegridolfo i Italia, sto løytnant Norton og hans tropp under tung fiendtlig ild. På eget initiativ og med fullstendig mangel på respekt for hans egen sikkerhet, avanserte Norton alene og angrep det nærmeste fiendtlige maskingeværet, og drepte tre fiendtlige soldater. Han avanserte snart videre til andre fiendtlige posisjoner og fienden ble enten drept eller tatt til fange. Norton oppnådde senere graden kaptein. Gerard Ross Norton døde i oktober 2004, da han var 89 år gammel.
Out to Every Nation
Out to Every Nation er det tredje studioalbumet til norske Jørn Landes band Jorn.
Albumet ble utgitt 11. mai 2004 i Japan, og 26. oktober i Europa, på AFM Records / The End Records.
Sporliste
Alle spor av Jørn Lande og Jørn Viggo Lofstad
Bonusspor på Limited Edition
Oslo Tekniske Rørleggerfirma Service
Oslo Tekniske Rørleggerfirma Service AS (OTRS) er en av Oslos største VVS-entreprenører. Selskapet, som ble etablert i 1992, arbeider hovedsakelig med storkunder innen offentlig sektor, eiendomsforvaltning, samt bygg og anlegg. Selskapet eies i sin helhet av VVS Senteret Norge og er organisert i en prosjektavdeling, serviceavdeling og vedlikeholdsavdeling.
Geode
Geode (gresk geoides) er geologiske fjellformasjoner som oppstår i sedimentære og visse vulkanske bergarter. En geode er en stein som har hullrom, fylt med kvartstyper som forskjellige typer av kalsedon, agat er ofte syntetisk fremstilt. Hvite kvartskrystaller, ametyst, citrin, ametrin, kalsitt, aragonitt, eller gips. Utsiden av geoden er oftest kalkstein eller beslektede fjellarter der geodens funn er gjort. Om man deler steinen i to, vil man finne alle forskjellige kvartstyper. Kanskje i blanding. Om geoden blir oppvarmet over tid, vil kvartsen inne i steinen forandre farge og navn. Kvarts finnes også i hydroterminale årer. I slike store kvartsrom i fjellet, kalles det «katedral». En geode kan være fra en flere millioner år gammel lavaformasjon. Geodedeler som blir solgt gjennom steinforhandlere er ofte polerte for å fremheve glans.
Dannelse
Geoder er normalt runde, eller i noen tilfeller avlange. De kan være på størrelse med en liten potet eller like store som trær. Verdens største ametystgeode veier 2,7 tonn. Den ble funnet i Uruguay i 2006. Det er viktig å skille mellom geoder og noduler, (nodul betyr liten knute) de er avrundede ansamlinger av mangan, jern og andre metalloksider som akkumuleres på dypet i havbunnen. Geoder dannes av gassbobler i magmatiske bergarter. Sammensetningen av dens opprinnelse, krystallvane og temperatur er uklar blant geologer.
Provinsen Bologna
Provinsen Bologna (italiensk Provincia di Bologna) var en provins i regionen Emilia-Romagna i det nordre Italia. Bologna var provinsens hovedstad.
Det var 915,225 innbyggere ved folketellingen i 2001. Arealet var 3,702 km².
I 2015 ble provinsen erstattet av Storbyområdet Bologna.
Geografi
Provinsen Bologna grenset i nord mot provinsen Ferrara, i øst mot provinsen Ravenna og i syd mot Toscana (provinsene Firenze, Prato og Pistoia) og i vest mot provinsen Modena.
Autodromo Enzo e Dino Ferrari som brukes ved formel 1 løpene (San Marino Grand Prix) ligger i provinsen ved byen Imola.
Siri Nordeide Grønli
Siri Merete Nordeide Grønli (født 17. april 1984 i Høyanger) er en norsk tidligere fotballspiller.
Karriere
Grønli er født og oppvokst i Høyanger. Hun spilte på Idrettslaget Høyang i de tidlige ungdomsårene, før hun begynte på Norges Toppidrettsgymnas i Bærum som 16-åring. Hun gikk deretter til Asker Fotball Kvinner. Etter at Asker ble slått sammen med Stabæk i 2009 har Grønli spilt for Stabæk.
Hennes yngre søstre, Line Noreide Grønli (f. 1988) og Gry Noreide Grønli (f. 1990), er også tidligere fortballspillere og har blant annet spilt for Linderud-Grei Toppfotball i toppserien.
Grønli startet på medisinstudiet mens hun spilte fotball på toppnivå for Stabæk, og i 2018 var hun utdannet lege ved Universitetet i Oslo.
Hun fikk ikke tilbud om ny kontrakt i Stabæk etter 2022-sesongen, og ga seg dermed som fotballspiller på toppnivå. Hun var den siste spilleren som var igjen i klubben siden Stabæk tok over lisensen til Asker foran 2009-sesongen, og spilte 14 sesonger for klubben.
Gunpo
Gunpo (Gunpo-si) er en by i provinsen Gyeonggi i Sør-Korea.
Den forsvunne verden
Den forsvunne verden er en fantasy-eventyrfilm fra regissert av Irwin Allen, og løst basert på romanen fra  med samme navn av Arthur Conan Doyle.
Handling
Professor Challenger, en berømt biolog og antropolog, rapporterer til London Zoological Society at han har oppdaget levende eksemplarer av antatt utdødde dyr - inkludert dinosaurer - under en ekspedisjon til Amazonasbekkenet. Han utfordrer derfor foreningen i London til å sponse en andre ekspedisjon til dette området. Til Challengers forferdelse tiltrekker han seg også noen ikke-vitenskapelige mennesker til å bli med ham på hans andre utflukt til Amazonas. Denne ekspedisjonen inkluderer blant annet storvilt-jegeren Lord John Roxton, og nyhetsmannen Ed Malone hvis utgiver har gitt ham 100 000 dollar i forskudd for å betale denne ekspedisjonen. Forlagets eventyrlystne datter Jennifer og sønnen David slutter seg også til gruppen.
Professor Summerlee fra London Zoological Society blir også med, sammen med helikopter-pilot Manuel Gomez, og hans medhjelper Jose Costa. Men allerede i løpet av den første natten blir helikopteret deres ødelagt av en dinosaur. Ekspedisjonen fortsetter, og Malone oppdager en primitiv jungel-jente som har blitt fanget i spindelvevet til en gigantisk edderkopp. Malone dreper edderkoppen, og bringer jenta tilbake til leiren deres. Den innfødte jenta blir snart interessert i David. De oppdager en dagbok som tilhørte en tidligere oppdagelsesreisende, Burton White, som tidligere hadde forsvunnet i det samme området. På et tidspunkt blir Malone og Jennifer adskilt fra de andre, og har et nær-døden-opplevelse på grunn av to dinosaurer.
Kannibaler oppdager dem, men jungel-jenta fører dem til en underjordisk passasje. Underveis møter de Burton White, som nå lever som en blind eremitt. Det viser seg at kannibalene har et tabu mot å drepe blinde. De møter snart en rekke andre hindringer, blant annet å bli forfulgt av kannibaler, enorme edderkopper, kjøtt-etende planter, og en dinosaur som vokter en haug verdifulle diamanter - og som dreper Costa. Under et -utbrudd rømmer de overlevende. Men de oppdager et egg som inneholder en Tyrannosaurus rex. Dinosaur-egget klekkes når det blir sluppet ved et uhell, og professor Challenger bestemmer seg for å ta med seg denne nyfødte dinosauren tilbake til London.
Tana Ballklubb
Tana Ballklubb (stiftet 1981) er en norsk klubb fra Tana i Øst-Finnmark, som drifter både fotball og håndball.
Tabellen 2011
I 2011 spilte Tana og Varanger som et sammenslått lag før de trakk laget midt i sesongen.
Elisabeth Matheson
Elisabeth Matheson (født 20. august 1967) er en norsk skuespiller og regissør.
Matheson er utdannet ved Romerike Folkehøgskole og Statens Teaterhøgskole. Hun har vært tilknyttet både Den Nationale Scene, Trøndelag Teater og Det norske teatret. Hun har også arbeidet i Riksteatret, blant annet spilte hun i oppsetningen av Olav Duuns Medmenneske i 1998.
Matheson er likevel mest kjent for tittelrollen i Liv Ullmanns filmatisering av Sigrid Undsets Kristin Lavransdatter fra 1995.
I 2013 regisserte hun forestillingen Snømørkt i Selbu kirke delvis basert på Per Hanssons bok Og tok de enn vårt liv om Peder Morset og hans familie under andre verdenskrig.
Hun er bosatt i Selbu.
Norgesmesterskapet for brassband
Norgesmesterskapet for brassband arrangeres i Grieghallen i Bergen hvert år. Mesterskapet er åpent for alle amatørkorps med brassbandbesetning som er medlem av Norges Musikkorps Forbund. I 2010 deltok rekordhøye 75 korps og nærmere 2500 musikanter, fordelt på seks divisjoner etter nivå. Hvilken divisjon et korps stiller i, avgjøres etter resultater i tidligere mesterskap, alternativt etter kvalifiseringsspilling. I elitedivisjonen deltar ti korps. Annethvert år deles det ut kongepokal til vinneren av elitedivisjonen. Norges Musikkorps Forbund har tradisjon for å nominere vinneren av NM som norsk deltaker i påfølgende års europamesterskap for brassband. Regjerende norgesmester er (NM brass 2023) Eikanger-Bjørsvik Musikklag.
Norgesmesterskapet arrangeres fredag til lørdag den andre helgen i februar av Norges Musikkorps Forbund. Konkurransene er åpne for publikum. Lørdag kveld avsluttes mesterskapet tradisjonelt med Brass Night, en stor fest for deltakere, arrangører og publikum.
Bedømmelse
I konkurransen spiller hvert korps et selvvalgt musikkstykke med maksimalt femten (tyve i elitedivisjonen) minutters varighet (korpsene i elitedivisjonen fremfører også et såkalt pliktnummer, et musikkstykke som alle korpsene i divisjonen må spille). Fremførelsen vurderes av tre dommere med musikkfaglig bakgrunn, som sammen setter en poengsum på opptil 100 poeng. Normalt er poengsummene fra 80 poeng og oppover. Ofte kan et poeng skille to eller flere brassband.
Historikk
Brass Band Klubben (BBK) var en interesseorganisasjon for korps, dannet i 1978 av brassbandentusiaster fra Kleppe Musikklag, Manger Musikklag, Eikanger-Bjørsvik Musikklag, Follesø Musikklag og Tertnes Ungdomskorps, som var interessert i å utvikle brassband som egenart; en organisasjon som var opptatt av å sikre en kvalitetsheving på brassbandene. Et av de første målene BBK satte, var å få arrangert et eget NM for brassband, som også skulle være kvalifisering for deltakelse i europamesterskap for brassband. Det aller første NM, ble gjennomført i mai 1979 - etter godkjenning fra forbundsstyret i Norges Musikkorps Forbund. Det første norgesmesterskapet hadde totalt ti deltakerkorps, tre i 1. divisjon og syv i 2. divisjon. Deltakerkorpsene var alle fra området rundt Bergen, med unntak av Metronom 66 (som var første vinner i NMs øverste divisjon) og Florø Hornmusikk. Året etter, NM brass 1980, var konkurransen flyttet til februar, som siden har vært fast tid for NM; og antall deltakerkorps var økt til 16 korps. Nå var det også kommet med korps fra Rogaland, Østfold, Buskerud og Oppland i tillegg til Hordaland, Oslo og Sogn og Fjordane. NM har siden økt jevnlig i størrelse og det var i NM brass 2017 hele 74 korps med i konkurransen, fordelt på seks ulike divisjoner.
Musikk
Ved etableringen av NM i 1979 ble det gjennomført etter modell av tilsvarende konkurranser i Storbritannia, og der var det (og fremdeles er) pliktnummer i de nasjonale konkurransene. Brass Band Klubben valgte å gjøre det samme for NM. Belmont Variations av Arthur Bliss og Three Invensions av Pi Scheffer ble valgt som pliktnumre i henholdsvis første og andre divisjon. Frem til 1993 var det kun pliktnummer i NM. I årene 1979 til 1982 var NM kun i to divisjoner, og i 1983 ble konkurransen utvidet med en 3. divisjon. Fra og med mesterskapet i 1993 ble konkurransen utvidet ytterligere med en divisjon; Elitedivisjonen ble etableret. Samtidig med at Elitedivisjon kom til, ble NM utvidet med et nytt element – innføringen av selvvalgt avdeling for elitedivisjonen i tillegg til pliktnummer, en ordning som fremdeles gjelder for denne divisjonen. I 1995 ble det gjort et forsøk ved at korpsene i 3. divisjon ikke skulle spille pliktnummer, men selv velge repertoar innenfor en tidsramme. Forsøket ble oppfattet til å være så vellykket at det siden har kun vært selvvalgt i denne divisjonen. Forsøket med selvvalgt ble så prøvd ut årene etter (NM 1996 og NM 1997) for også 1. divisjon, mens 2. divisjon i 1996 spilte pliktnummer for (foreløpig?) siste gang (Music for the Common Man av Kenneth Downie). 1. divisjon hadde igjen pliktnummer i NM 1998 (Leonardo av Philip Wilby), men det var siste gang også for dem. Så siden 1999 er det kun i elitedivisjon at det har vært pliktnummer.
Som beskrevet ovenfor var repertoaret de første årene styrt av pliktnummer, og det var tydelig at det ble sett til hva som ble brukt av nyere verk i tilsvarende konkurranser i Storbritannia og i EM, som The Land of the Long White Cloud (1982), Dances and Arias (1985), Contest Music (1986), Samtidig ble det også brukt stykker som gjerne blir klassifisert som det klassiske kjernerepertoar for besetningen som An Epic Symphony (1984), Pageantry (1987), Festival Music (1989), A Kensington Concerto (2003) og Cloudcatcher Fells (2007). De mest populære komponistene i konkurransen de første 40 årene har vært Philip Sparke, Edward Gregson,Peter Graham, Philip Wilby og Eric Ball; tett fulgt av George Lloyd, Gilbert Vinter og James Curnow. Det stykket som var mest benyttet i NM fra 1979 og frem til og med 2017 var Dances and Arias av Edward Gregson; først hørt i NM som pliktnummer for øverste divisjon i 1985, og som siden er blitt spilt som selvvalgt 33 ganger (2017). På en god andreplass finner vi Tallis Variations av Philip Sparke, et verk som har vært hørt 31 ganger (2017). Tallis Variations ble hørt første gang i NM 2002 og har i disse årene faktisk blitt benyttet som selvvalgt av korps i alle divisjoner, fra elite til 5. divisjon!
Nydalen stasjon
Nydalen stasjon er en stasjonen tilhørende T-baneringen i Oslo. Som navnet tilsier ligger den i Nydalen, en del av Bydel Nordre Aker. Stasjonen ble åpnet for trafikk i 2003, samtidig som Storo stasjon. Den fullstendige t-baneringen, som Nydalen stasjon er en del av, ble åpnet 21. august 2006. Nydalen har ca 12 000 påstigende passasjerer daglig. .
Et stykke unna ligger en jernbanestasjon som også heter Nydalen stasjon. Denne ligger på Gjøvikbanen og har ingenting med t-banestasjonen å gjøre. Overgang til denne er litt kronglete, siden avstanden er et par hundre meter.
T-banestasjonen har tre utganger. To er like ved Handelshøyskolen BI, den tredje er ved Nydalen torv.
The Tunnel of Light
Arkitekt Kristin Jarmund har designet stasjonen og hadde ideen til kunstverket. Lyssystemet er utviklet av Per Åge Lyså (Intravision system), Bjarne Kvinnsland har komponert musikken, og Yngve Sandboe har programmert lyd og lys sammen. Forfatteren Beate Grimsrud har lest inn egne tekster og dette er integrert i lydbildet.
Utformingen av stasjonen med «The Tunnel of Light» ble nominert til Mies van der Rohe-prisen. På grunn av de mange tekniske utfordringene valgte Sporveien å avvikle dette i 2016.
Nye rulletrapper og arbeider
I 2015 begynte arbeidene på å oppgradere rulletrappene og plattformene på stasjonen. Fordi «The Tunnel of Light» ikke lenger virket var behovet for ny rulletrapp tilstede, og den eksisterende ble oppgradert med kunst i taket av kunstneren Ole Jørgen Næss. Stasjonen har nå tre rulletrapper, nye plattformsdekk og ble gjenåpnet helt 1. juli 2016.
Goyang
Goyang (Goyang-si) er en by i provinsen Gyeonggi i Sør-Korea.
Camaçari
Camaçari er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Meng Guanliang
Meng Guanliang (født 24. januar 1977 i Shaoxing i provinsen Zhejiang) er en kinesisk padler som padler flatvann. Han representerte Kina under Sommer-OL 2008, der han ble olympisk mester på C-2 500 meter.
Barbara de Loor
Barbara de Loor (født 26. mai 1974 i Amsterdam) er en nederlandsk tidligere skøyteløper.
Hun ble verdensmester på 1,000 meter under VM på skøyter, enkeltdistanser i Inzell i 2005. Hun tok bronse under EM på skøyter 1997, allround i Herenveen.
Peder Nilsen
Peder Nilsen (født 22. februar 1846 i Tønsberg, død 25. juli 1921 på Hamar) var en norsk ingeniør og statsråd. Han var statsråd Arbeidsdepartementet i Emil Stangs andre regjering fra 1893 til 1895 og hadde samme statsrådspost i Francis Hagerups første regjering fra 1895 til 1897. I en kort periode i 1897 var Nilsen statsråd ved Statsrådsavdelingen i Stockholm. Han ble valgt til Stortinget fra Lillehammer, Hamar og Gjøvik bykrets for perioden 1889–1891.
Nilsen tok eksamen ved den militære høyskole i 1871. Han var assistentingeniør ved Rørosbanen og andre jernbaneanlegg fra 1872 til 1878 og distriktsingeniør og driftsbestyrer ved Hamar-Tønsetbanen 1878–93. Fra 1897 til 1911 var han overbestyrer ved Hovedbanen.
Peder Nilsen ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1893 og forfremmet til kommandør av 1. klasse i 1896.
Han var far til Ragna Nilsen (1885-1976), gift med skipsreder Øivind Lorentzen, og dermed morfar til Erling Lorentzen.
Type C1
Type C1 (300-serien) var forstadsbanevogner for Bærumsbanen som koblet sammen Kolsåsbanen og Røabanen med en forbindelseslinje mellom Jar og Sørbyhaugen i 1942. Sammenkoblingen medførte at Bærumsbanen måtte ha nye brede toretningsvogner for trafikk i undergrunnsbanen, istedenfor trikker eller smale boggivogner.
Bakgrunn
Bærumsbanen ble forbundet med Røabanen med en forbindelseslinje mellom Jar og Sørbyhaugen i 1942, og banen mellom Sørbyhaugen og Kolsås fikk da navnet Kolsåsbanen. Forstadsbanen til Kolsås ble integrert i nettverket som A/S Holmenkolbanen og A/S Akersbanene hadde bygget, med en vognpark av brede og store boggivogner. Bærumsbanen måtte derfor ha nye brede toretningsvogner ment for trafikk i undergrunnsbanen, istedenfor trikker eller smale boggivogner.
A/S Bærumsbanen inngikk et samarbeid med A/S Holmenkolbanen om utvikling av en ny moderne vogntype for Oslos undergrunnsbaner som var planlagt for utvidelse i slutten av 1930-årene, og tok kontakt med Skabo Jernbanefabrik. Mens Holmenkolbanen ønsket to vogner med helt nytt elektrisk utstyr, var Bærumsbanen mer villige til å utnytte en rekke tekniske komponenter fra A-vognene på de nye vognene. Skabo leverte dermed åtte vognkasser til Avløs hvor de ble ferdigstilt av selskapets egne ansatte i verkstedet.
Etter tre år var vognene endelig satt i regulær trafikk mellom Kolsås og Nationaltheatret fra den 15. juni 1942. Krigens ankomst i april 1940 hadde stoppet arbeidet med forbindelseslinjen. Høsten 1941 ble C1-vogn 301 satt i trafikk for å kjøre skolebarn mellom Jar og Valler. Disse nye vognene ble en suksess.
C1-vognene
De åtte forstadsbanevogner var toretningsvogner med førerrom i hver ende. De var bygget i stål, med en strømlinjeformet selvbærende vognkasse med lettvekts boggier av en ny konstruksjon, og hadde midtinngang med to skyvedører på hver side. Disse vognene fikk nummer 301 til 308, i likhet med alt materiell på vestbanene. De var 17 meter lange og 3,120 meter brede, med vekt på 34,6 tonn.
Det elektriske utstyret var levert av Siemens. Motorene ble tatt fra de utrangerte A-vognene (nr. 29, 8, 5, 6, 7, 10, 12 og 30) som var tatt ut av trafikk for å skaffe motorene og andre komponenter til vognkassene på Avløs.
I 1982 var nummer 301, 304, 306 og 307 lettere ombygd uten dødmannsknapp, mens nummer 302, 303, 305 og 308 var ombygd i større grad for togkjøring med C2 og C3 vognene. Alle vognene var modifisert både på utsiden og innsiden i løpet av tiden, så ingen var helt lik den andre ved slutten av deres tjenestetid i 1982 til 1994. I 1955 til 1982 hadde vognene av type C1, Type C2 og Type C3 blitt revidert og ombygget i ulik grad i Avløs verksted med ulike resultater. Dette begynte etter 1950, da det var bestemt å ha togkjøring med koplede vogner i to og to. Dermed måtte de ha skinnebremser, og nye komponenter for bedre driftsikkerhet.
301 ble gitt ny innredning som C2 nr. 408, men 306 og 307 som var revidert på samme lest ble noe forskjellig ved å ha lysegule veggplater.
I motsetning til andre av serien kunne ikke 308 koples med andre enn C3 nr. 410 og 411 etter ombyggingen for togkjøring. 308 koplet sammen med 410 eller 411 ble på folkemunne kalt «bruskasse og ølkasse», en kombinasjon av 300-vogner og 400-vogner i tog var ikke uvanlig. Men disse uten dødmannsknapp kunne ikke ha kopling med disse av type C2 og type C3.
Ulsteindalen kraftverk
Ulsteindalen kraftverk er et vannkraftverk ved Ulsteindalen i Ulstein kommune i Møre og Romsdal.
Kraftverket utnytter et fall på 196 meter i Ulsteinelva. Reguleringsmagasin er Litlevatnet som reguleres mellom 311 og 306 moh og Mosvatnet som reguleres mellom 458 og 454 moh.og Tjeldstjenna.
Midlere årsproduksjon er på 5 GWh og installert effekt er på 1,2 MW fra en horisontal peltonturbin.
Kraftverket startet produksjonen i 1917, men en ny kraftstasjon ble bygget ved siden av den gamle i 2000.
Eier er Tussa.
Edward Samsel
Edward Eugeniusz Samsel (født 2. januar 1940 i Myszyniec i tyskannektert del av Polen; død 17. januar 2003 i Białystok) var katolsk biskop av Ełk.
Bakgrunn
Edward Samsel gikk på gymnasium i Szczytno og gikk så på presteseminaret i Łomża i 1958.
Prest
Etter å ha studert katolsk teologi og filosofi, ble han ordinert til prest den 23. mai 1965 av biskop Czesław Falkowski. I 1965 fortsatte han studiene ved det katolske teologiske akademi i Warszawa, og i 1979 dro han til Angelicum i Roma, så til Jerusalem, og tok doktorgraden i bibelsk eksegese. Tilbake i Łomża foreleste han ved seminaret, ble prefekt og rektor.
Hjelpegiskop i Łomża
Den 17. mai 1982 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av Montecorvino og hjelpebiskop av Łomża. Han ble viet til biskop av biskopen av Łomża, Mikołaj Sasinowski; medkonsekratorer var hjelpebiskop i Łomża Tadeusz Józef Zawistowski og Edward Ozorowski, hjelpebiskop i Vilnius. Biskop Sasinowski utnevnte ham til sin generalvikar.
Biskop av Ełk
Den 25. mars 1992 utnevnte Johannes Paul II ham til hjelpebiskop i Ełk, og den 16. november 2000 til biskop av Ełk. I den polske bispekonferanse var han medlem av kommisjonen for presteskapet og lekmannsapostolatet.
Hans siste hvilested er i krypten til Ełk-katedralen.
The Lost World (2001)
The Lost World er en britisk miniserie fra. Serien er basert på Arthur Conan Doyles roman med samme navn fra. Hovedrollene er Bob Hoskins, James Fox, Peter Falk, Matthew Rhys, Tom Ward og Elaine Cassidy. Miniserien hadde premiere på BBC One 25. og 26. desember 2001 og ble deretter vist i to deler på 75 minutter og i tre deler på 50 minutter, med start 28. desember 2002.
Sauer 303
Sauer 303 er en selvladende rifle produsert av Sauer & Sohn som ble lansert på IWA i 2006, og leveres kamret for patroner fra 7x64 mm til 9.3x62 mm.
Riflen er kjent for godt avtrekk, og har en stille oppspenner plassert på kolbehalsen. Glidekassen er i hardanodisert aluminium med integrert spor for en proprietær kikkertsiktemontasje fra Sauer (som utseendemessige har likheter med picatinny, men er smalere). Pipen kan også fås med åpne sikter (både for- og baksikte montert på pipen). Det har vært utfordringer med gassystemet ved bruk av lyddemper. Gassystemet har blitt oppdatert siden lanseringen ved å gå fra gassventil i aluminium til stål for å sikre bedre gassgjennomgang. Skjeftet på Sauer 303 er todelt, med forskjefte og bakskjefte (kolbe og pistolgrep) som selvstendige deler.
Scott Hillman
Scott Hillman (født 29. april 1974) er en canadisk tidligere profesjonell ishockeyspiller.
Philip Hindes
Philip Hindes (født 22. september 1992) er en britisk syklist som spesialiserer seg i banesykling. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok gull i lagsprint. . Det samme skjedde i 2016.
Mankesau
Mankesau (Ammotragus lervia) er en art i den monotypiske slekten Ammotragus, som videre inngår i tribuset sauer og geiter (Caprini) i kvegfamilien (Bovidae). Arten er naturlig utbredt i montane områder i Nord-Afrika. Ifølge IUCNs rødliste er arten sårbar, men den har ikke blitt revidert siden 2008. Hannen kalles vær, hunnen søye og avkommet lam. Seks underarter er beskrevet, men det er i varierende grad knyttet usikkerhet til alle seks.
Taksonomi
Forskning viser at mankesau er nærmest beslektet med tahrgeit (Arabitragus jayakari). Man antar imidlertid at de to linjene splittet fra en felles forfar alt for omkring 4–7 millioner år siden.
Det ble lenge antatt at underarten egyptmankesau (A. l. ornata) var utdødd, men en feltstudie fra perioden 1997–2000, publisert i 2002, viste at det fortsatt overlevde to populasjoner i den ekstremt sørøstre (Gebel Elba, erklært som nasjonalpark) og sørvestre (Gebel Uweinat og/eller Gilf El Kebir) ørkenen i Egypt.
Biologi
Mankesau er kompakt bygget og har betydelig kjønnspreg, i det værene kan bli mer enn dobbelt så store som søyene. Arten blir 130–190 cm lang og 75–110 cm i skulderhøyde, avhengig av kjønn og underart. Halen måler i tillegg 15–20 cm og bæres som geiter gjør. Arten veier 30–145 kg, avhengig av kjønn og underart. Værene veier typisk 100–140 kg, mens søyene typisk veier 30–55 kg. De tre underartene blainei, sahariensis og fassini er i snitt noe større enn nominatformen og de to andre underartene.
Begge kjønn bærer horn, som kan bli inntil 88 cm lange. Værens horn blir betydelig kraftigere og lengre enn søyas, og horna vokser bakover fra skalletaket i ei sterkt utover- og nedovervendt bue.
Mankesauer har blakk brunlig pels, som kan variere i nyanser fra nærmest sandfarget til rødlig. Værene har en tendens til å ha noe dypere eller mer rødlig pelsfarge, men forskjellene er små. Det som mest karakteriserer arten er værenes kinnskjegg og mer eller mindre prektige hals- og brystmanke. Hos tre av underartene (blainei, sahariensis og fassini) er denne manken betydelig. Værene har også kraftig, lang duskbehåring som vokser over knærne på de fremre ekstremitetene og gir dem preg av å ha «pyntet seg». Også søyene har tendens til hals- og brystmanke, og for et par av underartene (blainei og fassini) er den til og med ganske betydelig. Søyer mangler imidlertid helt kinnskjegg.
Mankesauer kan reprodusere året rundt, men de fleste paringene finner sted i tidsrommet september–november. Værene konkurrerer om retten til å pare seg. Søyene går drektige i omkring 150–165 dager og lammingen finner normalt sted i tidsrommet mars–mai. Det vanlige er å få ett lam, og bare sjelden opp til tre. Avkommet avvennes omkring 3–4 måneder gamle. To årlige kull er ikke uvanlig om forholdene ligger tilrette.
Mankesau har en tendens til å ta tilhold i steinete og ofte bratte områder, fra nær havnivået opp til snøfrie områder rundt 4 100 moh. (for eksempel i Atlasfjellene i Marokko). Sauene trenger også store steiner og trær for skygge, men de kan vandre langt fra vannkildene, i lange perioder av gangen. Denne arten er en generalist herbivor som kombinerer beiting av gress med løv og kvister, og de kan også spise saftige urter. Mankesau gjør sannsynligvis også korte trekk i forhold til tilgjengeligheten av mat.
Inndeling
Inndelingen følger i hovedsak Faysal Bibi (2013) og Castelló (2016).
Clawfinger
Clawfinger er et rapcore-band som ble stiftet i 1989 i Sverige.
Norske Bård Torstensen og Erlend Ottem fra Arendal reiste på slutten av 1980-tallet til Sverige for å arbeide på Rosegrove sykehus i Stockholm. Der traff de Zak Tell og Jocke Skog, som også arbeidet der. Nordmennene hadde begge spilt i rockebandet Theo, mens svenskene var opptatt av rapping og hiphop. Sammen startet de Clawfinger, og bandet var blant de første bandene til å slutte seg til rapcore. Bandet har ofte fokusert på politiske og anti-rasistiske budskap. Musikalsk er de kjent for å ha melodiøse, men samtidig brutale, sanger.
Da Clawfingers første single, «Nigger», ble utgitt i 1993, fikk bandet mye negativ oppmerksomhet for sangens tittel, fordi den ofte ble tolket som rasistisk selv om det motsatte var tilfelle. Clawfinger fikk nå masse ekstra oppmerksomhet, spesielt i Europa, og som en følge av hvor store de ble, fikk de åpne for kjente band som Anthrax og Alice in Chains.
Clawfinger vant i 2008 publikumsprisen Golden Spinning Top, etter sin opptreden på den polske festivalen Przystanek Woodstock. De ble spesielt invitert tilbake i 2009, da hadde festivalen 400 000 besøkende, hvor 100 000 så Clawfinger spille.
SVT 24
SVT 24 (tidligere bare 24) er en svensk fjernsynskanal eid og drevet av Sveriges Television. Kanalen ble lansert 15. mars 1999 som en ren nyhetskanal, men etter hvert som årene har gått har kanalen fått en bredere profil.
1999-2003: SVT 24
15. mars 1999 klokken 13.15 startet SVT 24 sine sendinger gjennom en samsending mellom SVT 24 og SVT2. Den første sendingen ble ledet av Olof Engvall og bestod av en nyhetsoppdatering. Deretter ble kanalen innviet med at Sam Nilsson klipte et band. Også redaktsjonssjef Lena Lundkvist medvirket. Navnet var en direkte kopi av BBC som flere år tidligere hadde valgt å kalle sin nyhetskanal BBC News 24. Kanalen ble også inspirert av CNN som i slutten på 1970-tallet startet verdens første døgnet rundt-sendende nyhetskanal.
2003-2007: 24
24. februar 2003 ble det lansert en ny kanal som en fortsettelse av SVT 24, men med nytt navn, 24. Da fikk kanalen en bredere programprofil, som inkluderte blant annet sportssendinger.
2007-: SVT 24
I 2007 endret man navnet tilbake til SVT 24. Etterhvert fikk kanalen en enda bredere programprofil, kanalen kunne etterhvert kalles SVTs tredje kanal.
Under evige stjerner (roman)
Under evige stjerner er en roman av Margit Sandemo fra 1965. Originalens tittel var Under eviga stjärnor, men den har også vært utgitt under tittelen Den gyldne engel. Den ble aller først publisert i Norsk Ukeblad, men har kommet i forskjellige utgivelser etterhvert, blant annet som bok nr 23 i serien Margit Sandemos beste føljetonger.
Handlingen i romanen er lagt til korsfarertiden, og hovedpersonen Ormund var en av Sigurd Jorsalfares mest betrodde menn, og var utvalgt til å beskytte en flis av det hellige kors fra Jerusalem. Dermed skulle han ikke beskjeftige seg med hverken kvinner eller andre «jordiske» sysler, som ble sett på som uren for denne ordenen. Men Ormund traff Inga, smedens vakre lyshårete datter, og ble verge for henne, da begge foreldrene døde. Inga viser seg å være både sterk og modig, og redder Ormunds liv flere ganger. Etterhvert utvikler det seg et kjærlighetsforhold mellom Inga og Ormund, og han må ta et valg i forhold til sin avlagte hellige ed.
SR
SR kan vise til
Sr
sr
.sr
Gimpo
Gimpo (Gimpo-si) er en by i provinsen Gyeonggi i Sør-Korea. Byen har i overkant av 260 000 innbyggere (2012).
Martin Sasse
Martin Sasse (født 15. august 1890 i Großdrenzig ved Guben, død 28. august 1942 i Eisenach) var en tysk luthersk biskop og nasjonalsosialist under det tredje rike.
Liv og virke
Sasse studerte evangelisk teologi fra 1911 til 1914 i Tübingen, Halle (Saale), Berlin og Jena. Under første verdenskrig var han soldat.
Dongducheon
Dongducheon (Dongducheon-si) er en by i provinsen Gyeonggi i Sør-Korea.
Martin Sasse
Liv og virke
Den 2. oktober 1921 ble Sasse ordinert til sogneprest og var frem til 1922 sogneprest i Heber/CSR. Fra 1923 til 1930 var han Oberpfarrer (prost) i Rothenburg/Oberlausitz og fra 1930 til 1933 sogneprest i Lauscha i Thüringen.
Sasse ble medlem av SA og NSDAP og var et ledende medlem av Kirchenbewegung Deutsche Christen. I 1933 var han medlem av 3. og 4. Landeskirchentag og medlem av landkirkerådet. I 1934 ble han luthersk biskop i Thüringens evangeliske kirke.
Som bekjennende antisemitt og ledende personlighet i Deutsche Christen utøvet Sasse aktiv innflytelse på sin kirkes personelle og strukturelle profil, og dens underkastelse under den nasjonalsosialistiske stats ideologi og praksis. Han bedrev Entjuding («avjødifisering») av kirken i Thüringen, undertrykte tilhengere av Bekennende Kirche og samarbeidet med Gestapo.
Blant Deutsche Christen, etter at bevegelsen ble delt i forskjellige organisasjoner, tilhørte Sasse til ''Kirchenbewegung D.C. «Thüringer Richtung»), som var den mest radikale strømningen.
Mot slutten av 1938 utgav Sasse under tittelen «Martin Luther und die Juden: Weg mit ihnen!» utdrag av Martin Luthers antijødiske skrift Von den Juden und ihren Lügen (1543). I forordet fremstod han som en tilhenger av Krystallnatten i november samme år:
Sasse benyttet altså den eldre Luthers jødeskrifter for å rettferdiggjøre voldstiltakene mot jødene. . Rettferdiggjørelse og støtte av Krystallnatten kom også fra av rekke andre protestantiske kirkeledere, som overkirkerådets leder landesbischof Schulz, selv om dette grepet med henvisning til Luther var enestående for Sasse. Bevegelsen Bekennende Kirche var taus, skjønt enkelte av dens prester protesterte.
I april 1939 var han i Eisenach en av grunnleggerne av Institut zur Erforschung und Beseitigung des jüdischen Einflusses auf das deutsche kirchliche Leben. SLeder ble Oberregierungsrat Siegfried Leffler, og han fikk en mengde, nesten 200, medarbeidere, blant dem var nesten 200 høye geistlige, konsistorialrådsmenn, professorer, doktorer, pastorer, religionspedagoger og regjeringsembedsmenn. Slik underkastet store deler av det teologiske og kirkelige personal i de protestantiske tyske landeskirker NS-ideologien hva gjaldt raser og jøder.
Likeså gikk biskop Sasse til angrep på «Weltkatholizismus» («Verdenskatolisismen»).
Han døde som følge av et slaganfall i 1942.
Paolo Gillet
Paolo Gillet (født 8. juli 1928 i Roma) er en italiensk katolsk prelat og emeritert hjelpebiskop i Albano.
Prest
Paolo Gillet var seminarist ved Almo Collegio Capranica og ble ordinert til prest for bispedømmewt Roma den 19. september 1953.
Biskop
Den 22. februar 2005 innvilget pave Johannes Paul II hans aldersbetingede avsakjedssøknad.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Podenco ibicenco
Podenco ibicenco er en hunderase som i Norge også kalles ibizahund (i all enkelhet). Ellers i Europa kan den dessuten være kjent under lokale navn som mallocahund og menorcahund. Den har også blitt kalt fransk mynde, men om den er synonym med den nå antatt utdødde lokale podenco francés (charniguehund) er usikkert.
Som sådan anerkjennes podenco ibicenco av Fédération Cynologique Internationale (FCI) som en primitiv spisshund i gruppe 5 seksjon 7, mens den i andre stambokregistre gjerne anerkjennes i en gruppe kalt hounds (noe som tilsvarer en gruppe bestående av både mynder og støvere). Slektskapet til typiske spisshunder er imidlertid genetisk svært fjernt, mens forholdet til våre antatt eldste mynderaser (urmynder) og en spesiell gruppe med vokterhunder derimot er svært nært.
Opprinnelse og alder
Det hevdes at podenco ibicenco opprinnelig oppsto på den spanske øya Ibiza, men dette savner dokumentasjon. Typen er imidlertid vanlig på Balearene, en øygruppe lengst vest i Middelhavet. Kyonologer har lenge hevdet at denne og andre podencoer nedstammer fra den karakteristiske faraohunden, og i den forbindelse har mange regnet typen som en slags urhund, med røtter som strekker seg mot urhunden Tesem, opp mot 5 000–6 000 år tilbake i tid. Nyere forskning sår imidlertid tvil om dette, blant annet i en studie i regi av den svenske forskeren Peter Savolainen.
Savolainen mente å kunne bevise at faraohunden ikke kunne være så gammel som tidligere antatt, kanskje ikke mer enn cirka 150–200 år i sin nåværende form. Dette gjorde han gjennom å kartlegge hundens mtDNA. Savolainen fikk senere støtte av en studie i regi av Parker et al. (2004), publisert i det renommerte fagtidsskriftet Science den 21. mai det året. Denne studien viser at også podenco ibicenco ble endelig utformet på den tiden, og at denne hunderasen har betydelig felles gener med typiske molossere og gjeterhunder, mens slektskapet til ulv er nærmest fraværende. Faraohund, på sin side, viste et fjernt slektskap til ulven og bare spor av molosserlinjer, samt et ubetydelig innslag av gjeterhundgener. Mange konkluderte derfor med at podenco ibicenco og faraohund kanskje ikke sto hverandre så nært som tidligere antatt, og at den antatte slektskapet til myndene bare var fjernt.
En nyere og mer omfattende studie av våre moderne hunderaser viser imidlertid et ganske annet og mer overraskende slektskapsforhold mellom podencoer og andre hunderaser, i det Parker et al. (2017) beviser at podencoene så visst tilhører en klade som også omfattes av de antatt eldste myndene (sloughi, levriero meridionale, azawakh, afghansk mynde og saluki) og en gruppe store og antatt svært opprinnelige vokterhunder (pyreneerhund, komondor, kuvasz, maremma og anatolsk gjeterhund), men altså ikke de mer tradisjonelle mynderasene (som danner en fjern klade sammen med typiske collier). Dette viser at mynder ikke utgjør ei homogen gruppe, slik de klassifiseres av FCI. Studien viser også at, podenco ibicenco trolig er søster til ei gruppe bestående av cirneco dell'etna og faraohund, og at disse tre i sammen deler forfedre med pyreneerhund. Videre viser studien at det har vært svært liten genflyt mellom gruppen med urmyndene og andre klader i den omfattende sammenligningen av hunderaser.
Til Norge kom ibizahunden først i 1984, da Eli Marie Klepp importerte ei tispe i fra Sverige. Den het Sinsline Deby-to-Rosenhill (1984–1993) og ble mor til 12 valper. Podencoklubben ble stiftet i 1990 og er tilknyttet Norsk Kennel Klub. Den organiserer størstedelen av disse hundene i Norge og er i dag offisiell raseklubb for hunderasene etnahund, faraohund, podenco canario, podenco ibicenco, og podengo português.
Utseende, anatomi og fysikk
Podenco ibicenco har en morfologi og anatomi som ligner myndenes, men den har stående, spisse ører. Den har en noe langstrakt og svært muskuløs kropp med rene linjer og lange flate og tørre muskler. Hodet er langstrakt og skallen smal og flat. Ørene er middels store og ofte svært bevegelige, noe som ellers bare er vanlig blant pariahhunder og ville canider. Rasen har lange, slanke ben og kompakte labber, som alltid har hvite klør. Halen er høyt ansatt, lang og bæres sabelformet.
Podenco ibicenco kommer i to ulike pelsvarianter, korthåret og stri-/langhåret. Den korthårede varianten skal ha slette, glatte og litt stive dekkhår, mens den stri-/langhårede varianten skal ha harde, strie og noe tettere dekkhår (som er noe mykere enn hos den korthårede), og som også er noe lengre. Det er dessuten ønskelig med skjegg på den strihårede varianten. Om den er langhåret skal den ha bløtere dekkhår som er minst 5 cm lange, og rikelig på hodet. Fargen kan være en kombinasjon av hvit og rød (mest ønskelig), ensfarget hvit eller ensfarget rød. Løvefarget (blek fawn) kan godtas på lang- og strihåret hvis hunden er av meget god kvalitet, men det godtas ikke på glatthåret.
Normalt blir hannhunder cirka 66–72 cm i skulderhøyde og har en vekt på cirka 23–30 kg som voksen, mens tispene blir omkring 60–67 cm høye og vil normalt veie cirka 19–23 kg. Vekt er imidlertid ikke spesifisert i rasestandarden.
Bruksområde
I Norge er dette først og fremst en familiehund og utstillingshund, men den har også en rekke kvaliteter som jakthund. Podecoene jakter aktivt med både syn, hørsel og luktesans. Selv om den opprinnelige jaktformen er hetsjakt, er denne hunden også egnet til andre jaktformer. Den har i så måte glimrende egenskaper som sporhund og som løpshund, spesielt innen hundesporten lure coursing.
Lynne og væremåte
Podenco ibicenco er litt primitiv sammenlignet med vanlige hunder, så den passer nok best for folk som har litt erfaring fra før. Man må regne med at den er litt skeptisk og sky overfor fremmede, men den er normalt aldri aggressiv. Overfor medlemmene i familien er den gjerne godheten selv, trofast, lydig, leken og tolerant – den perfekte familiehund for mange. Den er imidlertid også gjerne egenrådig og rett rådsnar om den må, og den trives slett ikke alene. Den regnes som flink med egne barn.
Campo Alegre de Lourdes
Campo Alegre de Lourdes er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Armenia under EM i friidrett 2014
Armenia deltok med tre utøvere under EM i friidrett 2014 som ble arrangert 12.–17. august 2014 i Zürich. Armenia tok ingen medaljer under mesterskapet.
Yang Wenjun
Yang Wenjun (født 25. desember 1983 i Yichun i provinsen Jiangxi) er en kinesisk padler som padler flatvann. Han representerte Kina under Sommer-OL 2008, der han ble olympisk mester på C-2 500 meter. Han vant også samme distanse under Sommer-OL 2004.
Bucheon
Bucheon (Bucheon-si) er en by i provinsen Gyeonggi i Sør-Korea.