cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nepals overgangsgrunnlov 2007
Etter revolusjonen i 1951
Like etter at Nepals første demokratiske revolusjon hadde seira, holdt kong Tribhuvan en tale i Kathmandu den 18. februar 1951. Der lovet han at suvereniteten i Nepal fra nå av skulle tilhøre folket, og det skulle holdes frie valg på ei konstitusjonell forsamling som skulle skrive og vedta landets grunnlov.
Dette løftet blei aldri holdt av kong Tribhuvan, og heller ikke av hans sønn og to sønnesønner som fulgte ham på tronen.
Kravet om ei folkevalgt grunnlovsgivende forsamling var felles for Nepals Kongressparti, Nepals Kommunistiske Parti og NKPs etterfølgerpartier fram til demokratirevolusjonen i 1990.
Kravet blei igjen reist i den store demokratirevolusjonen Jana Andolan 1990. Men da revolusjonen var over, blei ei ny grunnlov skrevet av de største opposisjonspartiene og kongehuset i fellesskap. Etter dette gikk Nepals Kongressparti og det største, moderate kommunistpartiet UML fra kravet om valg på grunnlovsgivende forsamling.
NKP (Maobadi) var av de mindre, radikale partiene som fortsatt holdt fast på dette kravet. I maoistopprøret som NKP(M) starta i 1996 var kravet om valg på grunnlovsgivende forsamling som skulle vedta ei ny grunnlov sentralt.
Da NKP(M) og de parlamentariske partiene i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal i november 2005 gjorde avtale om å kjempe sammen for å gjenninføre demokratiet, var valg på ei grunnlovsgivende forsamling en viktig del av avtalen.
Overgangsgrunnlova 2007 skal forberede valg på ei grunnlovsgivende forsamling, etter planen i juni 2007.
Tidligere grunnlover
Nepals overgangsgrunnlov 2007 er Nepals 4. grunnlov fra 1959.
Nepals grunnov 1959 blei ensidig proklamert av kong Mahendra, kort tid før parlamentsvalget samme år. I desember 1961 gjorde Mahendra statskupp og satte i praksis grunnlova ut av kraft.
Nepals grunnlov 1962 blei proklamert av kong Mahendra tidlig i perioden med nesten 30 års kongelig diktatur. Grunnlova kodifiserte det royalistiske diktaturet under navnet Panchayat-demokratiet.
Denne grunnlova opphevde også endelig kastesystemet som var lovfesta i Muluki Ain i 1854.
Grunnlova blei flere ganger betydelig endra av kongen under diktaturet.
Nepals grunnov 1990 blei utarbeida etter demokratiopprøret Jana Andolan 1990s seier over det kongelige diktaturet. Grunnlova blei skrevet av en komite der det satt representanter for Nepals Kongressparti, alliansen av moderate kommunistpartier ULF og to representanter for kong Birendra. Den blei vedtatt i Nepals ikke-valgte koalisjonsregjering (av de samme partnerne) høsten 1990.
1990-grunnlova gikk gjennom flere store endringer etter seieren i demokratiopprøret Jana Andolan 2006. Bl.a. blei Nepal som stat gjort sekulær (hinduismen var innført som statsreligion i grunnlova av 1962) og kongen mista makta over hæren. Disse grunnlovsendringene var ulovlige ifølge grunnlova av 1990.
Forhandlingene om overgangsgrunnlova
NKP(M) starta et opprør i februar 1996 som førte til borgerkrigen i Nepal 1996 - 2006. En av NKP(M)s hovedbetingelser for å slutte fred var at det gamle løftet om at det skulle velges ei grunnlovsgivende forsamling skulle innfris. Dette var også en del av den samarbeidsavtalen som NKP(M) og de parlamentariske partiene i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal slutta i november 2005.
Da fredsforhandlinger på dette grunnlaget starta på forsommeren 2006, blei partene i juni enige om at det i første omgang skulle nedsettes et overgangsparlament og vedtas ei overgangsgrunnlov, og etter dette dannes ei felles overgangsregjering av Sjupartialliansen og NKP(M).
Etter dette fulgte flere måneders drakamp, som særlig dreide seg om
NKP(M) og mange innafor Sjupartialliansen gikk inn for republikk, mens statsminister G.P. Koirala og ei gruppe rundt ham i Nepals Kongressparti ville bevare et konstitusjonelt kongedømme.
Koirala, støtta bl.a. av USA og høyresida i Nepal, insisterte på at opprørshæren Folkets frigjøringshær skulle avvæpnes før overgangssystemet blei oppretta. NKP(M)s svar var at full avvæpning var umulig før republikken var innført og den grunnlovsgivende forsamlinga hadde trådt i funksjon.
Men i november 2006 kom det et gjennombrudd i forhandlingene, som førte til en fredsavtale som formelt avslutta den 10 år lange borgerkrigen. Som en del av pakka rundt fredsavtalen blei det også enighet om å nedsette overgangsparlamentet og vedta overgangsgrunnlova.
Wentworth Arthur Matthew
Wentworth Arthur Matthew (født 23. juni 1892, trolig på Saint Kitts, død 3. desember 1973) var en amerikansk rabbiner og grunnleggeren av Commandment Keepers i Harlem, en av flere grupper med afroamerikanske jøder som uttrykk for svart nasjonalisme.
Han var inspirert av Marcus Garvey, og hans Universal Negro Improvement Association. Matthew mente at svarte jøder var de opprinnelige jødene, og at hvite jøder var khazarer som hadde konvertert; ergo mente han også at svarte jøder ikke var konvertitter, men at de vendte tilbake til sin opprinnelige religion.
Nepals overgangsgrunnlov 2007
Forhandlingene om overgangsgrunnlova
Opprinnelig sa avtalen at dette skulle gjøres i slutten av november. Men etter flere forsinkelser og kriser i forhandlingene skjedde det 15. januar 2007.
Uenigheter og kompromisser i sluttforhandlingene om overgangsgrunnlova
Fram mot det formelle vedtaket var det harde kamper om mange ulike punkter i forslaget til overgangsgrunnlov.
Blant de viktigste var:
Partene hadde blitt enige om å la spørsmålet om monarki eller republikk bli løst ved ei flertallsavstemning på det første møtet i den grunnlovsgivende forsamlinga, som etter planen skulle velges sommeren 1997. Det var samtidig helt klart at for NKP(M) var det eneste akseptable utfallet republikk, mens G. P. Koirala sa at han ville kjempe for et konstitusjonelt kongedømme (noe som han også møtte sterk motstand for i sitt eget parti.)
Det ser ut til at G. P. Koirala fram til siste øyeblikk forsøkte å få inn formelle henvisninger til kongedømmet, og bevare i hvert fall enkelte seremonielle funksjoner for kongen. For NKP(M) var det helt uakseptabelt og blei oppfatta som forberedelser til et comeback for monarkiet.
Løsninga blei at den overgangsgrunnlova ikke nevner at Nepal fortsatt hadde en konge da den blei vedtatt, og ikke sier noe om kongedømmet i det hele tatt.
Alle kongens tidligere funksjoner blei under forhandlingene overført til statsministeren, noe som bidrar til å gjøre statsministerpostens stilling usedvanlig sterk.
Kravet om reorganisering til en føderasjon med nasjonalt og regionalt sjølstyre var sentralt i det ti år lange maoistopprøret. NKP(M), som på slutten kontrollerte over 70% av landområdet, reorganiserte sin statsmakt i 9 nasjonale og regionale sjølstyrte områder i januar og februar 2004. (Kart over NKP(M)s inndeling av Nepal i sjølstyrte republikker.)
NKP(M) fremma kravet om føderal reorganisering under forhandlingene, men i sluttforhandlingene om overgangsgrunnlaget ga partiet opp dette kravet, antakelig for å komme til enighet og kanskje for å få nedsatt det sterkt forsinka overgangsparlamentet.
Prachanda uttalte etter dette at kampen for ei føderal reorganisering av staten skulle bli ei hovedsak for partiet våren 2007. Realiteten var at overgangsgrunnlova i mellomtida bevarte den tradisjonelle nepalske sentralstaten som før, og hverken NKP(M) eller regjeringa skjønte under forhandlingene hvor stort et problem dette skulle bli.
Overgangsgrunnlova skulle også ta stilling til valgordninga for den grunnlovsgivende forsamlinga i 2007.
Nepal har hatt ei valgordning med enkeltmannskretser som likner på den engelske. Det største parlamentariske partiet, Nepals Kongressparti, har hatt fordel av den i de fleste valga og kjempa for å beholde den.
Det store moderate kommunistpartiet UML derimot tapte parlamentsvalget i 1999 på grunn av dette valgsystemet, og ønska en overgang til reine forholdstallsvalg (som i Norge.
NKP(M) ønska valg med sterk lokal forankring, med ordninger som ga representasjon til kasteløse, nasjonale minoriteter, kvinner osv. Dette var også et sentralt krav i opprøret. Men mye av dette blei vanskeligere å få gjennom da en føderal reorganisering blei avvist.
Resultatet blei et valgsystem som var ei blanding av valgkretser, som før, med mange mandater som skulle velges ved forholdstallsvalg ved sia av. Forskere hadde undersøkt et sånt system og mente det ville gi nokså rettferdig utfall. Det ville også gi muligheter for små, lokale minoriteter til å få valgt representanter i en del valgkretser.
Men valgkretsene som blei brukt var gamle. Overgangsgrunnlova tok ikke hensyn til at noen av dem hadde hatt sterk befolkningsvekst sia siste valg.
Både Sjupartialliansen og NKP(M) lovet etter seieren i Jana Andolan 2006 at valget til grunnlovsgivende forsamling skulle garantere proporsjonal representasjon for nasjonale minoriteter, kasteløse (dalit), kvinner osv. Nå blei dette overlatt til de enkelte partiene.
Det var også uenighet om flere spørsmål som gjaldt hvordan valget skulle gjennomføres. Skulle det for eksempel brukes to forskjellige stemmesedler for valga i kretsene og forholdstallsvalga, eller skulle samme stemmeseddel brukes i begge valg? NKP(M) var for det første, Nepals Kongressparti det andre. Dette og en del andre spørsmål blei ikke løst før overgangsgrunnlova skulle vedtas, og blei utsatt.
Det var også skarp kamp om mange mindre spørsmål, som:
Dette var krav fra NKP(M), som Koiralas side i første omgang satte seg imot med det argumentet at de ikke kunne innfris i praksis. NKP(M) fikk til slutt inn en del sånne formuleringer.
Kua er et hinduistisk symbol. Nepals grunnlov var fra diktaturets tid i 1962 og fram til sommeren 2006 hinduistisk. Hinduismen er også knytta til monarkiet (kongen er for hinduer en reinkarnasjon av guden Vishnu. NKP(M) sloss derfor mot kua som fortsatt statssymbol, Koiralas fløy kjempa hardt for den. Kua vant.
Dette kom opp helt på slutten av forhandlingene. Grunnlova av 1990 blei kritisert fordi regjeringa og særlig statsministeren hadde en ekstremt sterk stilling – parlamentet kunne for eksempel ikke foreslå lover, bare stemme for eller mot lover som regjeringa foreslo. Dette nøra opp under Nepals føydale politiske tradisjoner og bidra til å gjøre parlamentarismen svak.
Nå viste det seg at statsministeren i den nye overgangsgrunnlova fikk en sterkere stilling enn i noen annen grunnlov etter at Rana-diktaturet falt i 1951. Det er for eksempel statsministeren som bestemmer om og når overgangsparlamentet skal kalles sammen, og han kan ikke fjernes ved mistillitsvotum! Statsministerens posisjon er blitt sammenlikna med kongenes og kalt vel så sterk. Tilmed G.P. Koirala, som er statsministeren som etter overgangsgrunnlova ikke kan avsettes, kritiserte statsministerens stilling for å være for sterk rett før grunnlova skulle vedtas.
Det er ikke klart hvordan grunnlova blei slik. Skyldes det at mange myndigheter blei skjøvet fra kongen og over på statsministeren? Var statsministerens diktatoriske posisjon et krav Koirala stilte til NKP(M) for å gå med på å lage en avtale? Tross Koiralas egne protester, er det klart at denne modellen passer hans diktatoriske, autokratiske politiske stil.
Motsetningene og kritikken (som også kom fra mange jurister) gjorde at overgangsgrunnlova ikke blei redigert helt ferdig før den gikk til vedtak i det gamle og det nye parlamentet.
Det blei derfor sagt at lova skulle vedtas, men redigeres videre i ettertid. På dette grunnlaget stemte det store flertallet i både 1999-parlamentet og overgangsparlamentet for den. Det var likevel stemmer mot. Bl.a. reserverte Tarai-partiet NSP (A) seg fordi grunnlova var utilfredsstillende når det gjaldt å løse problemene med diskrimineringa av madhesi-befolkninga i Nepal.
Kritikk av overgangsgrunnlova i januar 2007
Lederne i det som nå ofte blei kalt «de 8 partiene» (Sjupartialliansen og NKP(M)) sa seg i første omgang godt fornøyd med overgangsgrunnlova da den blei vedtatt i januar 2007.
For NKP(M) betydde den en milepæl. Opprøret og borgerkrigen var over, overgangsparlamentet var nedsatt der NKP(M) var et av de tre store partiene. Nå var veien til overgangsregjeringa der partiet ville være en hovedpartner klar, og forhåpentlig til en valgseier sommeren 2007.
NKP(M)s leder i overgangsparlamentet, Krishna Bahadur Mahara, sa på den nye grunnlovas første dag at Nepal nå i praksis var blitt en republikk. Formelt var det langt på vei sant. Overgangsgrunnlova er den første grunnlova i Nepals historie der kongehuset ikke har deltatt i utforminga, og der kongen er helt uten formell makt.
Samtidig blei den nye grunnlova møtt med kritikk fra mange forskjellige sider.
Ekstreme høyreorienterte monakister og hinduer og noen andre partier i opposisjon til regjeringa kritiserte den for å lage et diktatur av Sjupartialliansen og NKP(M).
Kvinneaktivister og organisasjoner for kasteløse (dalit) kritiserte den bl.a. fordi den ikke innfridde løftene fra våren 2006 om kvoter til kvinner, lavkaster og andre diskriminerte grupper.
Lova skiller også på kvinner og menn som er gift med utlendinger. Utenlandske kvinner gift med nepalske menn har rett til statsborgerskap, utenlandske menn gift med nepalske kvinner ikke.
Nasjonale minoriteter kritiserte den også for å ikke innfri løftene til dem om særegen representasjon, og for ikke å ha skapt autonome områder for minoriteter og ha løst problemet med Nepals ekstreme sentralisering.
Demonstrasjoner og protester mot overgangsgrunnlova
I løpet av kort tid brøyt det ut store protester mot overgangsgrunnlova. Disse protestene fikk massekarakter særlig i to deler av Nepal:
Protestene i det østre Tarai
Det østlige Tarai er av Nepals rikeste og mest utvikla områder utenom landets maktsentrum, Kathmandu-dalen. Samtidig har befolkninga med indisk kultur og religion i dette området vært diskriminert av eliten i Kathmandu, beskrevet som «indere» og «en 5. kolonne for India», holdt ute av jobber i staten osv.
Høsten 2006 var ei terroristgruppe som hadde splitta seg fra maoistene, JTMM, blitt kjent for mord, kidnappinger og aksjoner som spesielt retta seg mot innflyttere fra de høyere områdene i Nepal (også kalt pahadi) for å jage dem ut. Det viste seg at denne gruppa var delt i to rivaliserende organisasjoner, men det førte heller til at aktiviteten økte. Begge disse gruppene gikk inn for at Tarai skulle løsrives fra Nepal og bli en sjølstendig stat, og annonserte at de ville hindre valget på grunnlovsgivende forsamling i Tarai.
Etter den 15. januar brente en leder for en i utgangspunktet fredelig og legal gruppe, MJF, en kopi av den nye overgangsgrunnlova i protest. Dette blei møt med politiundertrykkelse, og førte snart til store sammenstøt i deler av det østlige Tarai. MJF-demonstrasjoner, ofte med deltakere fra de to JTMM-gruppene, angreip og ødela regjeringskontorer, partikontorer osv. Et sammenstøt mellom MJF-aktivister og maoister, der en MJF-aktivist blei skutt og drept, blei fulgt av flere sammenstøt der de drepte snart var nærmere 20.
Protestene i kirat-folkets land
Kirat eller kirant-folket i det østligste Nepal er blant de mest nasjonalbevisste nasjonale minoritetene. Folket snakker nærbeslekta tibeto-burmesiske språk, og mange praktiserer en gammal religion som også setter dem i skarp motsetning til hindu-kongedømmet som har styrt dem fra Kathmandu.
Her organiserte Kirat Workers Party, også det en organisasjon som har samarbeida med, men brutt med maoistene, brenning av overgangsgrunnlova. Dette blei fulgt av en bandh (generalstreik der også trafikken blir stoppa) med stor oppslutning fra mange forskjellige organisasjoner som ser ut til å ha dominert Kirat-området fullstendig. Ulikt Tarai er dødsfall, brenning av kontorer eller andre voldsomheter ikke kjent fra denne aksjonen.
Partienes og regjeringas reaksjon på demonstrasjonene
Ettersom protestene vokste, erklærte partiene i Sjupartialliansen, NKP(M) og regjeringa alle at de anså krava fra Tarai for å være rettferdige, og at den nettopp valgte overgansgrunnlova skulle endres i tråd med dem.
Statsministe Koirala og hans Kongressparti erklærte at de nå gikk inn for «føderalisme» og ville komme krava fra protestantene i møte. Regjeringa sa også at den ville forhandle med MJF.
Tarai-partiet NSP(A) trua med å trekke seg fra regjeringa, og slutta å møte på møter i Sjupartialliansen som ikke behandla krisa i Tarai.
Men partiene klarte ikke i begynnelsen av februar å bli enige om hva de konkret skulle gå inn for, og et felles forslag til endring av overgangsgrunnlova.
Marta Steinsvik
Marta Steinsvik (født 23. mars 1877 i Flekkefjord, død 27. juli 1950) var en norsk forfatter og oversetter. Hun var en forkjemper for kvinnesak og nynorsk og en pioner innen antroposofien i Norge. Steinsvik agiterte som protestantisk kristenfundamentalist kraftig mot jøder og katolikker. Hun studerte blant annet teologi ved Menighetsfakultetet, men sluttet i protest i 1922 uten å fullføre studiet.
Bakgrunn
Som voksen giftet hun seg med Rasmus Olai Steinsvik. Hun var mor til redaktør Kjell Steinsvik og farmor til industrilederen og museumsmannen Kjell Rasmus Steinsvik.
Skribent
I 1894 begynte hun å skrive i avisa Den 17de Mai som hadde begynt å komme ut samme året. Den 16. mai 1896 giftet hun seg med anarkisten Rasmus Olai Steinsvik, som var en av mennene bak Den 17de Mai. Hun fikk fem barn før hun fylte 30 år, blant annet datteren Kari og sønnen Torkjell. Flere av fødslene var problematiske, og da legen advarte om at enda et svangerskap høyst sannsynlig ville ta livet av henne, flyttet hun fra sin mann.
I 1910 ble hun redaktør for tidsskriftet Kringsjaa. Hun var språkmektig og oversatte mange bøker til nynorsk. Blant annet oversatte hun Jeanne d’Arc av Louis de Conte fra 1905 og Kvar gjeng du? (originaltittel: Quo vadis) av Henryk Sienkiewicz fra 1903.
Etter sin manns død i 1913 livnærte hun familien ved å dra rundt i Norge og holde foredrag om emner så ulike som arkeologi i Midtøsten, viviseksjon, alternative energikilder til olje, religion og mere. Steinsvik var en ivrig propagandist for det antisemittiske og var en 1920-tallets mest aktive antisemitter i Norge. Hun forsvarte Sions vises protokoller lenge etter at det var påvist som forfalskning. Hun holdt flere foredrag om det hun mente var jødenes destruktive innflytelse og den hun mente var jødenes forsøk på å vinne verdensherredømme. Hun ivret også for gjeninnføringen av «jødeparagrafen» i den norske Grunnloven. Kjetil Braut Simonsen skriver at Steinsvik var en «antisemittisk multiplikator» ved at hun spredte jødefiendtlige ideer til et bredt publikum. Øyvind Strømmen skriver i sin masteroppgave: «I denne samanhang er det ikkje naturleg å gå djupare inn i debatten om Steinsvik sin antisemittisme, utover å slå fast at Steinsvik definitivt var ein sentral aktør i å spreia antisemittiske konspirasjonsteoriar i norsk offentlegheit. Ho heldt blant anna ei lang rekkje føredrag om det vidgjetne antisemittiske falsknarverket Sions Vises Protokollar.»
I 1920-årene ga hun ut boka St. Peters himmelnøkler, som var et rabiat angrep på den katolske kirke. Boka vakte stor debatt, og hun reiste land og strand rundt og holdt foredrag basert på boka. Da den katolske sognepresten i Kristiansand, Celestin Riesterer, offentlig beskyldte henne for løgn, gikk hun til injuriesøksmål mot ham. Riesterer ble ikke idømt straff, men 11 av 15 omstridte utsagn ble mortifisert, noe advokat Cato Schiøtz i 2012 omtalte som en seier for Steinsvik. Steinsvik reiste landet rundt med foredraget «I moderkirkens favn» og agiterte gjennom en artikkelserie i Aftenposten i 1925 kraftig mot den katolske kirke og opphevelse av jesuittparagrafen. Steinsvik var på 1920-tallet en markant motstander av å oppheve grunnlovens forbud mot jesuitter i landet. Espen Søbye skriver at Solbrekkens biografi viser at Steinsvik sto fascismen nær i mellomkrigstiden og at Marta Steinsvik levde nært opp til høyreradikale krefter.
Frimodige ytringer kom i 1946 og handlet om landssvikoppgjøret etter den andre verdenskrig. Boken gir blant annet eksempler på tortur foretatt på fritt initiativ fra norske hjemmestyrker og andre sommeren 1945. Den tar også opp lovligheten av å frata menneskerettigheter til en gruppe mennesker (de som var medlem av NS etter 9. april 1940), ved tilbakevirkende lov ( forbudt etter Grunnlovens paragraf 97) og tilsidesettelse av en internasjonal traktat som Norge hadde ratifisert (Haagkonvensjonen).
Det skal også være hun som har skrevet «De hvite ravners broderskap: Noen shortstories». som ble utgitt under pseudonymet Marstein på eget forlag i 1945, Boka er en samling besynderlige noveller, til dels med overnaturlig innhold.
Ettermæle
I 2019 vakte det oppsikt at Mandal kommune hadde vedtatt å omdøpe en gate til Marta Steinsviks gate. Det ble fremholdt at hennes sterke antisemittisme burde være til hinder for å hedre henne på denne måten. Den 5. april 2019 gikk ordføreren i Mandal kommune ut i media og kunngjorde at gaten likevel ikke ville få navn etter Marta Steinsvik.
Marta Steinsviks vei på Mortensrud i Bydel Søndre Nordstrand i Oslo ble oppkalt etter Marta Steinsvik i 2005. 22. november 2020 gikk Oslo Byråd inn for at navnet skulle endres, med bakgrunn i Steinviks antisemittisme.
Petsoe End
Petsoe End er en liten landsby eller grend (hamlet) i Buckinghamshire i England. Den tilhører det verdslige sognet Emberton i Milton Keynes. Opprinnelig var Petsoe en større landsby med et eget sogn, men i dag er det bare Petsoe End som gjenstår; navnet går dog igjen i to andre steder i nærheten, Petsoe Manor og Petsoe Lodge.
Sammenslåingen av kirkesognene Petsoe og Emberton skjedde i 1650. Landsbyen Ekeney, som nå er helt borte, ble innlemmet samtidig. Det er ingenting igjen av sognekirken i Petsoe, men det er fortsatt mulig å se spor etter den i landskapet. Det verdslige sognet Petsoe fortsatte å eksistere, men bortfalt etter at det ved folketellingen i 1981 hadde en befolkning på 0. De få menneskene som bodde i Petsoe End hadde da blitt registrert annensteds.
«Förgyllda Äpplet» (1601)
«Förgyllda Äpplet» var en svensk gallion, et orlogsskip sjøsatt i 1601, bygd av skipsbygger Thomas Nilsson den yngre på Åland. Det var et stort skip på 800 tonn i deplasement med en besetning på 450 mann, hvorav femti båtmenn ifølge opplysninger fra 1609.
Under utbrytningen av Kalmarkrigen i 1611 seilte den dansk-norske flåten til Kalmarsund for å blokkere den strategiske viktige festningsbyen Kalmar. Der ble flere skip satt i brann for at disse ikke skulle falle i hendene på danskene. «Förgyllda Äpplet» var et av skipene.
«Förgyllda Äpplet»
Ved sjøsettingen den 5. august 1601 var orlogsfartøyet et relativt stort skip med en kjøllengde på 48 alner, (svensk alen betyr 0,594 m) og 12 alner bredde i slag, som betyr knekket mellom bunnen og skipssiden av skroget, og 19 alner bredde i overlöppet, relingen med det åpne dekket på fartøyet. En interessant opplysning var «18 alner framstäv hänger». Andre opplysninger mente «Förgyllda Äpplet» var på 138 fot lengde, 38 fot bredde og 15 fot dypgang. Ved bruk av alnet oversatt til meter ble det 28,512 meter i kjøllengden, og med svensk fot på 0,297 m får man 40,9 meter.
Etter å ha blitt levert i 1602, ble det overført til Stockholm for å få nytt rigging og en bestykning, som et storskip i den svenske flottan hadde «Förgyllda Äpplet» fire master, en besetning på femti sjømann og 400 krigsfolk samt rundt femti kanoner. Det var et av de største krigsskipene i Sverige fram til forliset ved Barösund i Östergötlands skjærgård i sommeren 1609. En bergingsoperasjon ble startet, og i det neste året var «Förgyllda Äpplet» berget og ført til flåtebasen i Kalmar for reparasjon. Men før reparasjonene var avsluttet og skipet kunne returneres til krigsflåten, erklærte den dansk-norske kongen Christian IV krig mot Sverige i april 1611.
Den danske hæren kom til Kalmar den 3. mai og startet en beleiring, støttet av en eskadre som blokkerte sjøvegen mot nord. Etter byens fall den 27. mai ble alle fartøyene i havnen inkludert storskipet «Förgyllda Äpplet» som aldri fikk avfyrt sitt våpen i strid, stukket i brann. Tapet av storskipet som var det neste største orlogsfartøy i Sverige etter «Förgyllda Vasen» på 900 tonn, gikk ubemerket i historien.
Waldo Ponce
Waldo Ponce (født 4. desember 1982) er en chilensk tidligere profesjonell fotballspiller. Han spilte forsvar, og var også en del av.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika. Den 31. august 2010, like før overgangsvinduet i Europa stengte, ble det offentliggjort at Ponce ble lånt ut til den spanske klubben Racing Santander ut sesongen.
Squash under Asialekene 2006
Squash under Asialekene 2006. Squash var en av flere sporter under de femtende Asialekene som ble arrangert i Doha i Qatar i perioden 2. til 16. oktober 2006. Det var tredje gangen som squash var på programmet under Asialekene. Det var en singleturnering for damer og en for menn. Malaysia ble beste nasjon, de ant begge gullmedaljene.
Halls hammer
Halls hammer er en bratt vegg mellom Midtre og Vetle Skagastølstind. Det var her dansken Carl Hall måtte gi opp da han forsøkte å bestige Vetle Skagastølstind i 1885. Året etter klarte et taulag med Charles Watson Patchell å passere hammeren over et sva som fikk navn etter han.
Ved travers av Skagastølsryggen passeres Halls hammer normalt på østsiden over Patchells sva med grad 3–4. Halls hammer i front har gradering 6+.
Ghost Light
Ghost Light er en Doctor Who-historie på 3 episoder, som ble vist på BBC One fra 4. til 18. oktober 1989. Den er den siste historien av den originale serien som ble produsert, og den siste scenen som ble filmet var den siste scenen mellom fru Pritchard og Gwendoline. Det var dog ikke den siste historien som ble vist på TV. The Curse of Fenric og Survival ble vist etter denne historien.
1
Matthews møter på Smiths niese, Gwendoline, som sier at Smith er snart klar til å ta imot ham. I et arbeidsværelse sikter plutselig oppdagelsesreiseren på Ace og Doktoren med en rifle. Han ser seg selv i et speil og gjenkjenner speilbildet som Fenn-Cooper. Pritchard og hennes hushjelp kommer og tar ham bort. Butleren, neandertaleren Nimrod, eskorterer Doktoren og Ace til salongen der de møter Matthews. Gwendoline tar med Ace for å skifte klær til middag og Smith kommer inn i salongen. Matthews vil diskutere evolusjonsteorien med Smith, som han er en motstander av. De blir alle avbrutt av Fenn-Cooper som skriker i rommet han ble sperret inne i med snusdåsen som har begynt å lyse. De blir forsikret om at Fenn-Cooper ikke vil bli skadet og Nimrod går til kjelleren hvor noe slå ham ned.
Middagen blir avbrutt av at Smith får vite at skapningen i kjelleren, Control, har rømt. Ace finner ut via Matthews at dette er huset hun ble skremt i og Doktoren sier at han vil hjelpe henne med å overvinne hennes redsler. Pritchard bedøver Matthews med kloroform og Smith tilbyr Doktoren 5000 pund for å drepe skapningen. Ace blir redd og flykter. Hun ender opp i heisen som går til kjelleren og der blir hun angrepet av to monstre. Det ene ser ut som en firfisle og det andre et insekt.
2
Gwendoline forteller Doktoren at Smith vil sende Matthews til Java hvor faren hennes er. Nimrod hjelper Ace med å holde monstrene, som ledes av stemmen fra cellen, tilbake. I kampens hete blir et kontrollpanel i kjelleren knust og en alarm høres. Doktoren og Smith drar ned med heisen og Doktoren prøver å reparere panelet i rommet som viser seg å være et romskip. Monstrene, som er Smiths tidligere utseende, åpner cellen og de løper til heisen og drar opp igjen. I heisen begynner Smith å forandre utseende igjen og ødelegger heisen for å stoppe Control. Smith, Pritchard og Gwendoline trekker seg deretter tilbake til observatoriet fordi sola står opp og Smith forandrer Matthews til en ape slik at Gwendoline kan sende ham til Java.
Ace sovner og Doktoren vekker opp inspektør MacKenzie som ligger i koma i en skuff. Han kom til huset for to år siden for å etterforske huseieren George Pritchards forsvinning. Doktoren har også reparert heisen i håp om at Control vil ta med seg noe opp. MacKenzie og Ace utforsker observatoriet hvor de finner Pritchard og Gwendoline som MacKenzie identifiserer som henholdsvis George Pritchards hustru og datter. En ny utgave av Smith dukker opp og tar dem med ned til første etasje hvor Control kommer opp via heisen sammen med noe som lyser.
3
En skapning kalt Light kommer ut av heisen og Doktoren forklarer at det er kommet til jorden for å katalogisere artene og at Smith, Control og Nimrod er forskjellige elementer i denne katalogiseringen. Light ble sint fordi etter at han laget oversikten, utviklet alle artene seg og den ble ruinert. Han falt deretter i dvale i skipet sitt og nå vil Smith gjenopprette det britiske imperiet.
Smith forteller Gwendoline at hun skal sende Ace til Java og Redvers viser Control hvordan hun kan bli lik en lady, noe som Doktoren opprinnelig hadde lovt henne at hun kunne bli. Redvers spør Doktoren om hjelp til å drepe dronning Victoria for Smith. Ace slåss med Gwendoline, men blir hjulpet av Control og hun kommer seg unna. Light dreper og plukker fra hverandre en hushjelp og han dreper også MacKenzie for å stoppe ham fra å utvikle seg. Ace blir angrepet igjen av Gwendoline, men Doktoren og Redvers stopper henne og Doktoren bruker en medaljong med bilde av Gwendoline og hennes mor til å bringe begge to ut av hypnosen. Light dukker deretter opp og forvandler Gwendoline og fru Pritchard til stein for å stoppe dem fra å utvikle seg.
Ved middagen viser Redvers frem en invitasjon til Buckingham Palace som Smith vil bruke til å komme nær nok dronningen til å drepe henne, men Redvers sier han vil ta med seg Control isteden. Hun får invitasjonen og brenner den. Light dukker opp og viser at suppen på bordet er MacKenzie. Han vil ødelegge jorden i en ildstorm for å stoppe all form for evolusjon. Doktoren lurer Light til å tro at han ikke har katalogisert alt liv og han begynner å sjekke listene sine. Doktoren og de andre kommer seg til kjelleren hvor Smith blir til den primitive skapningen Control var. Energien som skal brukes til ildstormen blir omkanalisert til å få skipet til å lette og det drar avsted med Control, Redvers, Nimrod og Smith for å katalogisere liv på andre planeter. I huset forsvinner den forvirrede Light og Ace forstår nå hva hun ble så skremt av at hun brente ned huset.
Produksjon
Marc Platt hadde prøvd å selge flere manus til Doctor Who siden 1970-årene før han fikk solgt Ghost Light. I 1984 sendte han et utkast til daværende manusredigerer Eric Saward kalt Cat's Cradle, som ble forkastet. Da Andrew Cartmel tok over some manusredigerer, sendte Platt manuset inn igjen. Cartmel likte det, men historien var ikke mulig å få til med seriens budsjett. De møttes og sammen med Cartmel og en annen manusforfatter som jobbet på serien, Ben Aaronovitch, utviklet Platt to historier til. En inspirert av Krig og fred kalt Shrine og Lungbarrow, der Doktoren drar hjem og møter søskenbarna sine. Produsent John Nathan-Turner syntes at Lungbarrow avslørte for mye om Doktorens bakgrunn. Historien handler om å stå ansikt til ansikt med det man er redd for, noe som Cartmel likte. Han likte også miljøet og atmosfæren i historien. Platt ga senere ut Lungbarrow i bokform i serien Virgin New Adventures.
Cartmel arbeidet sammen med Platt med å omskrive historien slik at den kunne brukes i TV-serien. De valgte å gjøre evolusjon til et sentralt tema og de ga Ace rollen som den som skal møte det hun er redd for. Arbeidstittelen på historien var først The Bestiary, men ble forandret til Life-Cycle da den ble formelt bestilt 16. november 1988. I mai 1989 fikk den sitt endelige navn, Ghost Light. Det ble opprinnelig planlagt at den skulle vises etter Battlefield og The Curse of Fenric, men det ble senere bestemt at historien skulle vises mellom disse to actionfylte historiene.
Platt fortsatte å omskrive manusene i denne perioden. Han brukte bakgrunnsinformasjon om Ace som Aaronovitch hadde inkludert i boken han skrev basert på Remembrance of the Daleks. I de tidligere utkastene hadde Light vinger som han brukte til å kvele en hushjelp i episode tre. Dette ble forkastet da det ikke kunne bli gjort realistisk. Platt skrev også inn levninger som representerer Josiahs tidligere utseende etter at Nathan-Turner sa han ville ha monstre i historien.
Yulin (Shaanxi)
Yulin (kinesisk: 榆林, pinyin: Yùlín) er en kinesisk by på prefekturnivå langt nord i provinsen Shaanxi i det sentrale Kina. Befolkningen anslås (2005) til 91 900.
Ghost Light
Produksjon
Likt de to tidligere sesongene ble også sesong 26 planlagt slik at produksjonen av sesongen ble avsluttet med to tre episoder lange historier laget av det samme teamet. Også likt de to tidligere sesongene ble en historie, i dette tilfellet Ghost Light, spilt inn i studio og den andre, Survival, spilt inn på location. Alan Wareing ble valgt som regissør for disse to historiene. Han regisserte Survival først og deretter Ghost Light. De eneste delene av Ghost Light som ble spilt inn på location er sekvensene som viser Gabriel Chase fra utsiden. De ble spilt inn i Weymouth i Dorset 21. juni 1989 samtidig som innspillingen av Survival. Studioinnspillingen ble delt opp i to blokker: 18.–19. juli og 1.–3. august.
Yulin (Shaanxi)
Prefekturet har et areal på 43 578 km² (hvorav 42% ørken, del av Ordosplatået) og ca. 3,38 millioner innbyggere (2004).
Ghost Light
Lydspor
Mark Ayres komponerte og spilte inn musikken til historien i perioden august–oktober 1989. Den ble utgitt av Silva Screen Records i 1993.
Yulin (Shaanxi)
Historie
Som nordlig utpost under Ming-keiserdømmet var Yulin av stor militær betydning. I 1403 hadde byen fått et befestet citadell, og i 1407 flyttet Ming-keiseren Yansui Zhen dit. Som en følge av det ble en utvidelse av Den store mur trukket dit, og mange soldater forlagt der. Denne seksjonen av Den store mur ble også et segment av Yulins bymur. Overalt der slike murgarnisoner ble anlagt, vokste den sivile befolkningen. For Yulins vedkommende utviklet den seg til en viktig handelsby for samhandelen med de mongolske stammene i nord.
Ghost Light
Lydspor
Mye av lydsporet består av lyder istedenfor melodier. Alan Wareing ville ha en dyp basslyd for å representere innsiden av huset. De skrikaktige lydene i begynnelsen av den første episoden er lyden av en kasserolle som Ayres dro over kjøkkengulvet sitt og deretter samplet i en synthesizer. I lydsporet kan man også høre blant annet afrikanske blåseinstrument og orgelmusikk.
Yulin (Shaanxi)
Kulturminner
Ettersom Yulin var relativt isolert også under mye av Kinas nyere historie er en betraktelig del av byens klassiske arkitektur blitt bevart. Blant de viktigere kulturelle minnesmerker er Zhenbeitai-vakttårnet, bygget under Mingdynastiets tid, og Rødsteinslukten, en kløft med grotter med buddhistisk kunst. Dessuten står deler av den store kinesiske mur fra helt tilbake til Qindynastiet rundt omkring ikke langt fra byen.
Ghost Light
Utgivelser
Historien ble utgitt på VHS av BBC Worldwide i 1994. En DVD-utgivelse fulgte i september 2004, med mange utvidete og slettede scener som ekstramateriale. I motsetning til The Curse of Fenric, hvor de ekstra scenene ble inkludert i en utvidet versjon laget for DVD-utgivelsen, finnes ikke disse scenene i kringkastingskvalitet og de ble derfor inkludert separert fra episodene.
Marc Platt skrev også boken basert på historien og den ble utgitt av Target Books i september 1990.
Yulin (Shaanxi)
Administrative enheter
Byprefekturet Yulin har jurisdiksjon over ett distrikt (区 qū) og 11 fylker (县 xiàn).
Samferdsel
Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi.
Turisme
Så meget av muren og gamlebyen er bevart at Yulin er et attraktivt turistmål i det nordlige Shaanxi.
Kinas riksvei 107
Kinas riksvei 107 løper fra Beijing til Shenzhen via Wuhan. Den er ca. 2 698 km lang og går på kartet nesten snorrett fra Beijing til Guangzhou.
Den går vest for og omtrent parallelt med de to riksveiene 105 og 106.
Eberhard Rösch
Eberhard Rösch (født 9. april 1954) er en tidligere tysk skiskytter. Han er far til skiskytteren Michael Rösch.
Norges handelshøyskole
NHH tildelte opprinnelig den toårige, senere treårige, graden handelskandidat. Graden fikk navnet siviløkonom i 1963 og ble i 1975 en fireårig grad. I dag tildeler NHH grader på bachelor-, master- og ph.d.-nivå. NHH har en internasjonal profil og samarbeider med mer enn 130 universiteter og høyskoler i mer en 30 land. 40 prosent av NHH-studentene tar minst ett semester utveksling i utlandet.
Siviløkonomstudiet ved NHH var i årene 2006–2013 Norges meste søkte studium. Mens andelen kvinnelige studenter i 2009 var 29 prosent, var 42 prosent av søkerne kvinner i 2012, der 48 % av studietilbudene ble gitt til kvinner. I 2013 var kvinneandelen blant førsteprioritetssøkerne 41 prosent.
Over halvparten av studentene er medlem av studentforeninger, deriblant Norges Handelshøyskoles studentforening, som ble grunnlagt i september 1936.
Utviklingen i Bergen og Kristiania/Oslo
I 1875 ble Christiania handelsgymnasium etablert for å utdanne praktisk rettede ledere for handelsstanden, og et tilsvarende Bergen Handelsgymnasium kom til i 1904. Mot slutten av 1800-tallet startet modningen i næringslivet av tanken om en norsk handelshøyskole, etter den tyske handelshochschule-modellen som ble realisert med opprettelse av Handelshögskolan i Stockholm (1909) Helsingfors Handelshögskola (1911) og Handelshøjskolen i København (1917). Utvalgsarbeid i næringslivet i Kristiania (dagens Oslo) og Bergen ledet parallelt til konkrete ønsker om handelshøyskoler, og i Bergen var Kristofer Lehmkuhl en sentral forkjemper. Stortinget vedtok i prinsippet oppretting av en norsk handelshøyskole i 1917, men krigen og etterkrigskrisen i 1920-årene umuliggjorde en realisering av vedtaket.
Samtidig underviste Ingvar Wedervang i mer næringslivsrettet sosialøkonomi ved Christiania handelsgymnasium, og i statsøkonomi ved Det Kongelige Frederiks Universitet (dagens Universitetet i Oslo). Øvrige forelesere var Nicolai Rygg og Gunnar Jahn. Blant dem som startet med denne utdanningen som sitt første fag, var Ragnar Frisch (1919), og statsøkonomien hadde tung, men praktisk rettet undervisning i statistikk og sannsynlighetsregning. Dette siste førte til at studiet fra 1916 kom til å fungere som førsteavdeling for påbygging med det nye aktuarstudiet. Det store flertallet som tok statsøkonomi, havnet i det private næringsliv, selv om antallet som ble rekruttert til offentlig virksomhet steg utover mellomkrigstiden – og da særlig til statsbedriftene og Statistisk sentralbyrå. En del selvstendige næringsdrivende tok faget, men alt i alt var studentene en lite homogen gruppe. Statsøkonomi ble «en handelshøyskole før Handelshøyskolen».
Sosialøkonomien og statsøkonomien skilte lag i 1930-årene, i takt med den økende teoretiseringen og spesialiseringen av embetsstudiet i sosialøkonomi som skjedde ved universitetet – etterhvert under innflytelse av Ragnar Frisch. I 1934 ble den økonomiske embetseksamen i sosialøkonomi opprettet, opprinnelig av Ingvar Wedervang for å styrke undervisningen i bedriftsøkonomi, og historiske, sosiologiske og institusjonelle aspekter av økonomien. Han ville tegne et skarpere skille mellom politikk og fag og konsentrere utdanningen om det strengt økonomisk-faglige, og reagerte både mot Frisch' politiske ambisjoner for faget og mot den overdrevne matematiseringen. Etterhvert stod den kortvarige statsøkonomi-utdanningen tilbake som det eneste tydelige praktisk rettede alternativet. Wedervang stilte seg i spissen for et opprør mot de teoretisk orienterte «keynesianerne» (Osloskolen) og den mer tverrfaglige, historisk-juridiske skolen som hadde utgangspunkt i juristutdanningen. Wedervang ble til slutt en forkjemper for å bringe det praktisk rettede økonomistudiet ut av Universitetet i Oslo, og opprette et helt eget lærested med siviløkonomisk utdanning etter utenlandsk modell.
Da Norges handelshøyskole ble opprettet 7. september 1936, ble derfor tradisjonen fra statsøkonomi-faget videreført der med mange av lærekreftene som hadde undervist i den historisk-juridiske tradisjonen i det statsøkonomiske studium. Wedervang ble den nye skolens første rektor. Det startet da også med et toårig studium for de 60 studentene, som fikk tittelen handelskandidat. Etter bare to år ble det derimot igangsatt et ettårig tilleggsstudium.
Etterkrigstiden
Fra 1946 ble handelskandidatstudiet ved NHH utvidet til tre år. En annen nyvinning var Solstrandprogrammet for videreutvikling av ledere, som hadde sitt grunnlag i behovet for gjenoppbygging etter krigen og ble etablert i 1953. Samtidig ble innflytelsen fra såkalte «business schools» i USA stadig sterkere. Handelshøyskolen fikk i 1956 tillatelse til å tildele doktorgrad, og den første dr.oecon. fra høyskolen ble senere finansminister Ole Myrvoll. Siste halvdel av 1950-tallet gikk ellers med til å utvikle et eget, større campus nord for Bergen. Mange kandidater tok doktorgraden i USA, og kom tilbake til NHH med nye ideer og faglige perspektiver – ikke minst økt fokus på forskning. En av dem var Finn E. Kydland, senere norsk nobelprisvinner i økonomi. Kandidattittelen Siviløkonom ble innført fra 1963, og ti år senere ble Høyere Revisorstudium etablert. Foreløpig siste akt i modningen av fagutviklingen skjedde da siviløkonomstudiet i 1975 ble økt fra tre til fire år.
Utover 1980-årene ble forskningen stadig bredere i flere nye institutter og stiftelser, og handelshøyskolen oppnådde etterhvert høy rangering i studier av høyere økonomiske læresteder. Utvekslingsavtaler med utenlandske høyskoler ble etablert, og NHH ble del av det prestisjefulle Community of Management Schools (CEMS). Utdanningsprogrammer i samarbeid med andre ble etablert i Warszawa i 1992 og St. Petersburg i 1995. På denne tiden ble det også utviklet mer tverrfaglige studieløp sammen med Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet.
MBA
NHH tilbyr ikke et fulltids MBA-program (kun Executive MBAs), og er dermed ikke listet i hovedrangeringene.
Uglitsj
Uglitsj (russisk: У́глич) ) er en historisk by i Jaroslavl oblast i Russland. Den ligger ved elva Volga, rundt 100 km vest for Jaroslavl. Innbyggertall: 38 260 (folketelling 2002).
Slope
Slope er et system innen golf som brukes for å indikere en banes vanskelighetsgrad. Sammen med handicapsystemet bidrar slopesystemet til at golfspillere på forskjellig ferdighetsnivå kan konkurrere mot hverandre på tilnærmet like vilkår. Ved at en bane får en slopeverdi kan man regne ut hvor mange slag en spiller med et gitt handicap kan bruke utover banens par for å forsvare dette handicapet. Sloping er mest utbredt i Europa, men er blitt mer vanlig også i USA og andre deler av verden. Slope har erstattet det gamle SSS-systemet.
Uglitsj
Historie
En lokal tradisjon daterer byens opprinnelse til 937. Den ble først nevnt i dokumenter i 1148, som Uglitsje Pole (oversatt: Hjørnejordet). Det antas at navnet henspiller på svingen i Volga like ved.
Uglitsj var sete for et lite fyrstedømme fra 1218 til 1328, da de lokale fyrstene solgte sine rettigheter til storfyrsten av Moskva. Som en grenseby for Storfyrstedømmet Moskva ble den brent flere ganger av litauere, tatarer og storfyrsten av Tver.