cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MS «Monte Rosa»
Skipet ble ombygd til troppetransportskip, og gikk mellom Norge og Danmark med tropper og fanger. Skipet ble i juni 1944 skadet av en tidsinnstilt mine plassert av de norske motstandsmennene Max Manus og Gregers Gram, men greide å ta seg til havn. Etter krigen ble MS «Monte Rosa» tatt som krigsbytte av Storbritannia og omdøpt «Empire Windrush». Skipet ble skadet i en brann ombord i 1954, og sank kort tid etter under slep i Middelhavet underveis til verksted i Gibraltar.
Historie
Etter overleveringen la MS «Monte Rosa» ut på jomfruturen fra Hamburg til Rio de la Plata i Sør-Amerika 21. mars 1931. Hun gikk deretter i fast rute mellom Hamburg og Buenos Aires i Argentina sammen med de tre gjenværende søsterskipene sine («Monte Cervantes», det fjerde søsterskipet, forliste i 1930). Fra 1934 og utover ble MS «Monte Rosa» utleid til organisasjonen Kraft durch Freude (KdF), og brukt til rimelige cruise for tyske arbeidere. I denne rollen besøkte hun også norske fjorder på Vestlandet.
Andre verdenskrig
Ved utbruddet av andre verdenskrig lå MS «Monte Rosa» i Hamburg, og 11. januar 1940 ble skipet rekvirert av den tyske Kriegsmarine og brukt som kaserneskip for soldater. I 1942 ble hun ombygd til troppetransportskip, og satt inn i trafikk mellom Danmark (Århus) og Norge. Oppgavene var å transportere tropper til og fra Norge, og fanger og jøder til Tyskland. Skipet fraktet 46 jøder fra Norge til Tyskland 20 og 26. november 1942, blant andre Richard Bernstein. Fra oktober 1943 til april 1944 tjenestegjorde MS «Monte Rosa» som hjelpeskip under reparasjonene av slagskipet «Tirpitz» i Altafjorden. I april 1944 var hun tilbake igjen i trafikk mellom Oslo og Danmark. I juni 1944 lå skipet i Oslo havn. I en dristig aksjon greide motstandsmennene Max Manus og Gregers Gram, i ly av nattemørket, å feste tidsinnstilte miner (limpet) på skroget. Ladningene detonerte da MS «Monte Rosa» var i nærheten av Øresund, og påførte skipet betydelige skader. MS «Monte Rosa» greide imidlertid å ta seg til havn for egen maskin.
Ifølge Odd Claus' selvbiografi Vitne til krig inntraff eksplosjonen ved femtiden om morgenen etter at skipet hadde forlatt Moss. Ombord var det tyske soldater som verken var syke eller sårede, men bare skulle hjem på permisjon, samt småbarnsmødre som ikke snakket tysk, men trolig hadde fått barn med tyske soldater (lebensborn). I avisen hadde det stått at for å hindre at skipet sank, hadde kapteinen stengt noen av skottene, slik at 200 soldater ble sperret inne og druknet.
I januar 1945 ble hun gjort om til hospitalskip, og malt hvit med en grønn stripe langs skroget. I februar 1945 gikk skipet på en mine, og måtte slepes til Gotenhafen (dagens Gdynia i Polen) med 19 graders slagside. Her ble en midlertidig reparasjon utført, og MS «Monte Rosa» ble slept tilbake til København med 5 000 tyske flyktninger ombord. I mai 1945 ble skipet flyttet til Kiel, og i august tatt ut av tjeneste.
Etterkrigsårene
18. november 1945 ble skipet beslaglagt av britiske styrker og tatt som krigsbytte. Hun ble underlagt Ministry of War Transport og slept til South Shields i England for å repareres og bygges om til troppeskip. I 1946 var skipet reparert, og ble omdøpt «Empire Windrush». Skipet ble kjent da hun brakte den første bølgen med immigranter fra Jamaica til Storbritannia i 1948. Skipets oppgaver ellers besto av troppetransporter til Sri Lanka, Hongkong, Singapore og Japan. 28. mars 1954 var «Empire Windrush» i Middelhavet utenfor Algerie, underveis fra Yokohama og Kure i Japan til Southampton. En eksplosjon og påfølgende brann i maskinrommet drepte fire maskinister, og gjorde at skipet ble evakuert. Det utbrente vraket ble forsøkt slept til Gibraltar, men sank underveis, utenfor kysten av Algerie.
Skipet
MS «Monte Rosa» var et av fem søsterskip av Monte-klassen: «Monte Cervantes», «Monte Sarmiento», «Monte Olivia» og «Monte Pascoal». Alle fem var svært like av utseende, og hadde to hvite skorsteiner med et rødt bånd øverst. Ved levering var MS «Monte Rosa»s tonnasje 13 882 bruttoregistertonn. Etter ombyggingen i 1950 var tonnasjen økt til 14 651 bruttoregistertonn. Fremdriften ble besørget av fire sekssylindrede MAN firetakts dieselmotorer som drev to propeller. Oppgitt totalytelse var 6 800 hestekrefter, noe som ga en toppfart på 14,5 knop. Skipet hadde 1 372 køyeplasser, men selv om lugarene hadde forskjellig standard, var det ingen inndeling i passasjerklasser i fellesarealene. Som hospitalskip hadde hun 2 352 sengeplasser, og plass til 273 leger og sykepleiere.
Victoriafallene
Victoriafallene er en foss som dannes av elven Zambezi. Fossen heter Mosi-oa-Tunya på lokalspråket lozi, noe som betyr «røyken som tordner». Høyeste fall er 108 meter. Fossen er på sitt største på slutten av regntiden i mars/april. Fossen ligger på grensen mellom landene Zambia og Zimbabwe. Den første europeer som så fossen var oppdagelsesreisende David Livingstone i 1855. Han kalte fossen opp etter dronning Victoria av Storbritannia.
Turistattraksjon
Victoriafallene er Zambias og Zimbabwes største turistattraksjon. De fleste turistene kommer med fly fra Harare eller Bulawayo, men på grunn av den vanskelige politiske situasjonen i Zimababwe kommer flere og flere med fly direkte til den internasjonale flyplassen i Livingstone i Zambia. Det har vært populært for de mer velstående turistene å benytte luksuspregede Rovos Rail til å reise mellom Sør-Afrika og Victoriafallene, men i flere av tilfellene har det vært vanskelig med togframføringen i Zimbabwe og fly har blitt brukt gjennom Zimbabwe.
På begge sider av grensen er det nasjonalparker. Begge er relativ små, Mosi-oa-Tunya National Park på Zambisk side er 66 km² og Victoria Falls National Park på Zimbabwisk side er 23 km².
Vannkraft
En svært liten del av Victoriafallene brukes til produksjon av strøm. Zambias første vannkraftverk ble åpnet i Livingstone i 1936, og leverer 8MW. På zambisk side er det tre kraftverk som tilsammen kan levere 106MW. Kraftverkene er av typen «run-of-river», det vil si at de ikke trenger noen demning, men tar vannet direkte fra elva, de påvirker ikke fallene og er heller ikke synlig for den vanlige turist. Det er under planegging flere kraftverk lenger nedover Zambezi elva (Batoka-utbyggingen).
Syrin
Syrin (Syringa vulgaris), også kalt vanlig syrin, er en art i syrinslekta. Det er en stor løvfellende busk eller lite tre som kan bli 6-7 m høyt. Den glatte barken er grå eller brungrå. Buskene har flere stammer.
Bladene er enkle, lysegrønne, hjerteformete og blir 5–10 cm lange. De sitter i motsatte par eller noen ganger i grupper på tre stykker. Blomstene har fire kronblader som er vokst sammen til et rør. Blomstene har sterk duft. Den opprinnelige S. vulgaris har blåfiolette blomster. Frukten er en tørr, brun kapsel, rundt 1 cm lang.
Vanlig syrin vokser naturlig på Balkan og i Romania, men utstrakt planting har gjort at den nå finnes som forvillet eller naturalisert mange steder i Europa. Mange kultivarer finnes i handelen med farger fra hvitt over rosa til blåfiolett. Sorter med fylte blomster forekommer også. Navnesortene podes vanligvis på stammer av syriner i villosa-gruppen.
Vanlig syrin er svært hardfør så sant planten får nok sommervarme til at knoppene kan modnes. Den blomstrer dårlig eller slett ikke mot sin nordgrense, særlig i kyststrøk med lav sommertemperatur. I Norge blir den brukt nord til Ofoten. I nordlige strøk og i klimatisk mindre gunstige steder i Sør-Norge brukes i stedet syriner i villosa-gruppen, som ungarsk syrin (S. josikaea – mange kultivarer i handelen) og nikkesyrin (S. reflexa). Lodnesyrin (S. villosa) blir også brukt.
I Norge er syrin vanlig forvillet på Øst- og Sørlandet, og mer spredte funn er gjort nordover til Troms. Den kan danne et tett busksjikt som fortrenger truede arter. På øyene i Oslofjorden fortrenger syrin den rødlistede arten dragehode. I Norsk svarteliste 2012 var syrin plassert i kategorien høy risiko. I Fremmedartslista 2018 er derimot arten ikke vurdert fordi den var vanlig dyrket før 1800.
Norge Rundt
Programmet har hovedkontor i Bergen.
Om programmet
Arnt Ryvold fra NRK Troms var den aller første programlederen.
I 2016 hadde Norge Rundt sendt over 10,000 reportasjer. Det ble da gjort en opptelling over temaer som særlig hyppig hadde blitt gjenstand for reportasjer, og funnet at det var blitt sendt 128 reportasjer om treskjærere, 818 dyrehistorier – hvorav 213 om hunder, 39 reportasjer om taletrente papegøyer og undulater – og 97 om oppfinnere. 2,898 av intervjuobjektene var omtalt som utøver av en eller annen form for håndarbeid. 125,977 personer hadde i samme periode vært med i programmet.
Andrej Arlowski
Andrej Arlovskij (hviterussisk: Андрэй Арлоўскі ) (født 4. februar 1979 i Minsk, Den hviterussiske sosialistiske sovjetrepublikk) er en hviterussisk MMA-utøver og tidligere UFC tungvekt tittelholder. Han blir ansett som blant de topp 10 tungvektene i verden av flere MMA medier.
Cheshire Constabulary
Cheshire Constabulary er en engelsk politistyrke som betjener Cheshire, inkludert Runcorn, Widnes og Warrington. Området er på 2328,5 km², med omkring 980 000 innbyggere (2005).
Andrej Arlowski
Etter hans siste kamp står han uten kontrakt og trener for øyeblikket med Greg Jackson og hans lag Jackson's Submission Fighting. Arlovskij har også annonsert at han ønsker å gå rene boksekamper, og mulige motstandere som er nevnt er Vitalij Klitsjko, Vladimir Klitsjko eller Nikolaj Valujev.
Cheshire Constabulary
Styrken ble opprettet i 1857 i Crewe, mens det første hovedkvarteret lå i Chester. Etter å ha flyttet rundt i Chester flere ganger ble det i 2004 flyttet til en ny bygning i Winsford.
Eksterne lenker
Offisiell hjemmeside
Senegal under Sommer-OL 1984
Senegal under Sommer-OL 1984. Tjuefire sportsutøvere, tjuetre menn og en kvinne fra Senegal deltok i fem sporter, bryting, friidrett, judo, seiling og skyting under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. De vant ikke noen medaljer.
Bilderør
Et bilderør, også kalt katodestrålerør (engelsk: cathode-ray tube, CRT), er den komponenten i en radar, et oscilloskop, et fjernsyn eller en monitor som viser bildet. Det er laget av glass, og har fasong omtrent som en rund eller firkantet trakt som er lukket i begge ender, slik at det danner en lufttett beholder med et vakuum på innsiden. Den lukkede, brede enden av «trakten» er skjermen. Her dannes bildet ved at en kontinuerlig stråle av elektroner, som skapes og styres i «traktens» smale ende, «sveiper» frem og tilbake over skjermen. Skjermens innside er belagt med et stoff som lyser opp når det elektronstrålen treffer. Ved å variere strålens intensitet, skapes mørke og lyse partier forskjellige steder i bildefeltet.
Strålen passerer gjennom hele bildefeltet et betydelig antall ganger (for europeiske fjernsyn: 25) i sekundet. Stoffet på skjermen «gløder» i en brøkdel av et sekund etter at elektronstrålen har streifet det; akkurat lenge nok til at det lysende bildet blir «sittende» til neste gang strålen kommer forbi og «gjenoppfrisker» det. Dette gir det «langsomme», menneskelige øyet en illusjon av et kontinuerlig bilde på skjermen, selv om man (særlig i øyekroken) kan ane hvordan lyset fra et bilderør «flimrer».
Bilderør som teknologi erstattes i nyere tider av LCD- og plasmaskjermer, etter hvert også OLED-skjermer. Disse tre alternativene kan gjøres ekstremt flate og lette.
Det gjøres oppmerksom på at illustrasjonene i denne artikkel beskriver små bilderør. Større bilderør er langt fra så lange i forhold til skjermens størrelse som det er vist her.
Bilderør til sort/hvitt-tv og -monitorer
Illustrasjonen til høyre viser et bilderør for bruk i et sort/hvitt-fjernsyn eller en monokrom monitor: Bakerst (nederst til venstre) i den luftomme glasskolben (9) sitter en hul katode (8), som lager en stor, negativ elektrisk spenning; inne i katoden sitter en glødetråd (5), som holder katoden varm. Spenningen og varmen får katoden til å sende ut en «sky» av elektroner (2), som tiltrekkes av en anode i form av et elektrisk ledende belegg av grafitt (6) på innsiden av røret. Denne går gjennom en ledning (14) og en lufttett gjennomføring (7) forbundet med en stor, positiv elektrisk spenning. Ved å variere spenningen på en spesiell styreelektrode (12) kan man regulere hvor mange elektroner som «unnslipper» katoden, og dermed hvor intens elektronstrålen skal være. Katode, glødetråd og styreelektrode omtales under som en elektronkanon.
På sin vei mot skjermen passerer strålen en fokuseringsspole (3), som er montert utvendig på bilderøret i en spolekjerne av jern (11): Magnetfeltet fra denne spolen har samme innvirkning på elektronstrålen som en optisk linse har på lys; når spolen danner et magnetfelt med den rette styrken, fokuseres elektronene til en tynn stråle. Denne fokusering er grunnen til at skjermen på (spesielt på eldre) billedrør er konveks («buer utover» mot seeren): Strålen er hele tiden fokusert i den samme brennvidden fra fokusspolen, slik at elektronene helst skal tilbakelegge (omtrent) den samme strekning uansett om de sendes mot midten av skjermen eller ut til et av hjørnene.
Fylkesvei 7708
Fylkesvei 7708 i Nordland går mellom Finnbyen og Krystad i Flakstad kommune i Nordland.
Bilderør
Bilderør til sort/hvitt-tv og -monitorer
På den andre siden av fokuseringsspolen sitter fire avbøyningsspoler (1), også montert på utsiden røret: Disse lager et varierende magnetfelt, som avbøyer elektronstrålen i det vannrette og det loddrette plan, slik at strålen kan treffe et vilkårlig punkt på innsiden av skjermen (10). Skjermens innside er forsynt med et tynt lag av et stoff (4), som fluoriserer (dvs. lyser opp) når det treffes av elektronstrålen, slik at hvis strålen er riktig fokusert, vil det skapes et lite, skarpt lysende punkt på skjermen.
Fylkesvei 7708
Bruene ble åpnet 3. desember 1988 og erstattet fergestrekningen mellom Finnbyen og Fredvang. Fergeforbindelsen ble satt i drift i 1965.
Bilderør
Bilderør til sort/hvitt-tv og -monitorer
En spesielt hjelpekrets i fjernsynet og monitoren sender varierende strøm gjennom avbøyningsspolene, og dirigerer på den måten lyspunktet over hele skjermen, linje for linje, flere ganger i sekundet.
Fylkesvei 7708
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 808.
Bilderør
Bilderør for farge-tv og -monitorer
Fargebilder lages ved at tre «sort/hvite» delbilder, viser hver sin farge av de tre «grunnfargene» rød, grønn og blå, over hverandre. Et bilderør som kan vise bilder i farger (vist på illustrasjonen til høyre), skiller seg fra et sort/hvite bilderør på tre punkt:
De tre elektronstrålene fokuseres og avbøyes, på samme måte som i sort/hvit bilderøret med en felles fokuseringsspole og et felles sett avbøyningsspoler, men i stedet for å fokusere strålen på skjermens avstand, fokuseres den på maskens hull. På grunn av hullenes og fargesonenes innbyrdes plassering kan elektronstrålen fra f.eks. den katoden som lager det røde delbildet kun «nå» de sonene som lyser rødt, og på samme måte kan de elektronstrålene som lager det grønne og det blå delbildet, kun treffe de sonene som lyser grønt og blått (5).
I Sonys Trinitron-bilderør er masken ikke en plate med hull som vist på illustrasjonen, men en ramme med mange parallelle tynne metalltråde som er sveiset på. I stedet for det viste sekskantmønsteret er trinitron-rørets fluoriserende fargesoner delt inn i tynne striper.
Bilderør for oscilloskop
I et fjernsyn eller en monitor gjengis bildet med regelmessige mellomrom, dvs. de strømmene som sendes igjennom avbøyningsspolene har konstant frekvens: Spolene utgjør derfor en konstant og kjent impedans overfor strømmen - dette er en fordel da det alltid vil være det samme magnetfeltet som skal til for å sende strålen ut til skjermens kanter.
Et oscilloskop skal derimot kunne arbeide ved et stort område av frekvenser. For å unngå å måtte kompensere for den frekvensavhengige impedans i avbøyningsspolene bruker man et elektrisk felt i stedet for et magnetisk, for å avbøye elektronstrålen. Som andre bilderør har røret til et oscilloskop (illustrasjonen til høyre) en elektronkanon (2), hvor strålen (3) bringes i fokus av en fokuseringsspole (4) slik at den avtegner et lite, skarpt punkt på skjermen (5). Det spesielle ved oscilloskopets bilderør er, at de fire avbøyningsspolene er erstattet av fire plateformede elektroder (1). Der elektronikken i et fjernsyn eller en monitor skal generere strøm til avbøyningsspolene, leverer elektronikken til et oscilloskop spenning til rørets fire avbøyningsplater.
Austbø skole
Austbø skole er en midlertidig nedlagt offentlig barne- og ungdomsskole på Austbø i Alstahaug kommune i Nordland. Elevene kommer fra Austbø, Blomsøy og Hestøysund utenfor Sandnessjøen. Skolen hadde omtrent 25 elever og 10 ansatte i 2006.
Bilderør
Sikkerhet omkring bilderør
Alle bilderør er pumpet lufttomme, slik at elektronene ikke forstyrres eller sprees på veien fra katoden til skjermen. Og som andre ting av glass, knuses de ved kraftige slag eller påvirkninger. Når et bilderør knuses, vil atmosfærens trykk presse glasskårene innover med voldsom kraft; det sies at røret imploderer. De fleste glasskår vil fly forbi hverandre, og fortsette ut i alle retninger med høy fart.
Av samme grunn er glassflaten som danner skjermens forside gjort ekstra tykk - et bilderør som er montert i et apparat vil trenge et direkte slag med en hammer eller tilsvarende for å implodere. Skal man derimot f.eks. bære et bilderør i «løs vekt», bør man bruke sikkerhetsbriller og et kraftig halstørkle slik at øyne og hals (med pulsårer) er beskyttet hvis røret skulle implodere.
Som nevnt er det en stor spenningsforskjell mellom katoden bak og grafittanoden på rørets innside, typisk 10 000 til 25 000 volt: Skal man gjøre service på et apparat med bilderør mens det står på, f.eks. for å justere det, skal man være forsiktig med bilderørets tilkoblinger og delkretsløpene som lager de nødvendige spenningene.
Apparatet bruker transformatorer til å lage disse store spenningene, og kondensatorer for å lagre og jevne ut strømmen. Disse kondensatorene tømmes ikke nødvendigvis så fort apparatet slås av. Man må derfor regne med at det er potensielt dødelig stor spenning til stede i apparatet flere minutter etter at det ble slått av.
Innbrenning
Siden bilderørskjermer har et belegg med fosfor på innsiden, kan det ofte forekomme at bildet «brennes inn» i skjermen hvis den viser det samme over lengre tid, eller det samme bildet vises ofte. Da oppstår et «skyggebilde» som vises selv om selve skjermen viser et annet bilde. Hvor lang tid det tar er avhengig av kvaliteten på fosforen. På noen «billige» skjermer kan bildet «brennes inn» i løpet av kort tid, mens noen dyrere skjermer kan vise det samme bildet i flere dager i strekk uten at det merkes.
Slike problemer oppstår ofte på skjermer som skal vise spesifikk informasjon, som rutetabeller. Det oppstår også på minibanker og skjermer tilkoblet for eksempel overvåkningskameraer.
L-type-asteroide
L-type-asteroider er heller sjeldne asteroider med et sterkt rødlig spektrum ved kortere bølgelengder enn 0,75 μm, og et flatt, trekkløst spektrum ved lengre bølgelengder. I sammenligning med K-typen har de et rødere spektrum i synlige bølgelengder og et flatt spektrum i det infrarøde området.
Disse asteroidene blir beskrevet som trekkløse S-typer i Tholen-klassifiseringen. L-typen ble formelt introdusert med SMASS-klassifiseringen, men tidligere studier hadde lagt merke til de uvanlige spektrene til L-typene 387 Aquitana og 980 Anacostia.
Erklæringen om menneskets og borgerens rettigheter
Erklæringen om menneskets og borgerens rettigheter (fransk: Déclaration des Droits de l'Homme et du Citoyen) ble vedtatt av den franske nasjonalforsamlinga 26. august 1789. I korthet slår den fast fire grunnleggende rettigheter: frihet, eiendom, sikkerhet og motstand mot undertrykking.
Forhistorie
Se også: Menneskerettigheter
Erklæringen ble ført i pennen av den unge, radikale og frihetselskende offiseren og aristokraten La Fayette. I hans hus i Paris samla det seg mange radikale mennesker, og blant dem var De forente staters ambassadør i Frankrike, Thomas Jefferson, som i 1776 hadde forfatta den amerikanske uavhengighetserklæringa og dens prinsipper for universelle rettigheter.
Etter de skjellsettende begivenhetene i Versailles natta mellom 4. og 5. august 1789, da adelen og geistligheten hadde frasagt seg privilegiene sine, gjaldt det å få vedtatt en uttalelse i den nye nasjonalforsamlinga som slo fast noen prinsipper for en ny styreform. I samråd med Jefferson skrev så La Fayette en tekst som dels bygde på de franske opplysningsfilosofene, dels på statsakter fra engelsk historie, men mest på prinsippene i den amerikanske uavhengighetserklæringa.
Den erklæringa som ble framlagt for nasjonalforsamlinga og vedtatt 26. august besto av 17 artikler. Den er høystemt og idealistisk i tonen, og preges av en bevissthet om at menneskeheten står ved en skillevei i sin historie. Det framgår klart av teksten at den ikke bare hadde gyldighet for Frankrike, men «for alle folk, alle land og alle tider».
Peter Wilson (curlingspiller)
Peter Wilson (født 9. desember 1961 i Stranraer) er en skotsk curlingspiller.
I 1981 var han skip for Skottland da de vant Junior-VM i curling, foran Canada med Denis Marchand som skip. Tre år senere var han skip under Curling-EM 1984, der Skottland fikk sølv bak Sveits med Peter Attinger Jr som skip. Wilson spilte etter dette ingen større internasjonale turneringer før i 1997, da han spilte treer under Curling-EM 1997 med Douglas Dryburgh som skip. Denne turneringen endte med bronse. Året etter fikk de 7.-plass under OL i Nagano.
Wilson og Dryburgh flyttet senere til Irland. I 2004 kom Wilson og det irske laget på 12.-plass i EM. Året etter ble Dryburgh også med på laget, som skip, og dette ga en 7.-plass, som kvalifiserte dem til VM i Lowell i USA. Laget endte her på sisteplass.
I 2007 var Wilson skip for det irske laget som vant B-EM, men kvalifiserte seg ikke til VM 2008.
Burundis flagg
Burundis flagg ble tatt i bruk 28. mars 1967. Flagget har et hvitt kryss med en hvit sirkel i midten som deler flagget opp i fire felter, to røde og to grønne. Den hvite fargen symboliserer renhet, den grønne fargen håp og den røde kampen for uavhengighet. I sentrum av den hvite sirkelen er det tre stjerner som står for de tre største etniske gruppene i Burundi: hutuene, twaene og tutsiene. De tre stjernene står også for de tre elementene i nasjonens motto: enhet, arbeid og fremskritt.
Gran Turismo
Gran Turismo er en videospillserie for PlayStation. Det er et bilspill som det er hovedsakelig om å gjøre å komme først i mål. Det første Gran Turismo for PlayStation ble lansert for alle land 12. mai 1997, mange etterfølgere er kommet.
Effekt
Effekt er i fysikk definert som arbeid utført per tidsenhet. Måleenheten for effekt i SI-systemet er watt og målenheten for arbeid er joule. En watt tilsvarer å omsette eller forbruke én joule per sekund.
Mens watt uttrykker arbeid per sekund, uttrykker kWh/h arbeid per time, et uttrykk som benyttes innen kraftproduksjon, mens kWh/år gjerne brukes for årsforbruk av elektrisk energi i en bolig.
Siden én joule tilsvarer et arbeid lik det å skyve med en kraft på 1 newton over en avstand på 1 meter, vil en effekt på 1 watt kunne skyve en gjenstand med en kraft på 1 newton over en avstand på 1 meter hvert sekund. Dette tilsvarer å heise ca. 102 gram 1 meter opp per sekund ved jordoverflaten.
En eldre enhet for effekt som fremdeles er mye i bruk er hestekraft. En metrisk hestekraft tilsvarer 735,49875 watt, eller å heise en masse på 75 kg én meter opp per sekund, (75(kg)*9,80665(m/s2)*1(m/s)=735,5(W)) ved jordoverflaten (g=9,80665)
Formler
Sammenheng mellom effekt, turtall og dreiemoment er gitt ved: der En omdreining er 2 \pi radianer. Har man for eksempel oppgitt at en motor yter 100 Nm ved 6000 omdreininger per minutt er effekten således
Sammenheng mellom effekt, kraft og hastighet er gitt ved: der Hvis man skyver en kjelke av gårde med en kraft på 10 Newton i en hastighet av 2 meter per sekund yter man en effekt på 20 watt. Vi forutsetter her at retningen på kraften man skyver med i er i samme retning som hastigheten.
Sammenheng mellom effekt, arbeid og tid er gitt ved der Eksempel: Dersom man har utført et arbeid på 20 joule i løpet av 4 sekunder har man hatt en gjennomsnittlig effekt på 5 Watt over de 4 sekundene.
Sammenheng mellom elektrisk effekt, strøm og spenning er gitt ved der Eksempel: Dersom man belaster 10 ampere (A) over en spenning på 230 volt er effekten 2 300 Watt.
Arto Härkönen
Arto Kalevi Härkönen (født 31. januar 1959 i Helsingfors) er en tidligere finsk spydkaster.
Under OL 1984 i Los Angeles deltok det ikke kastere fra Sovjetunionen og DDR, på grunn av OL-boikotten. DDR hadde tatt gull både under EM 1982 med Uwe Hohn og under VM 1983 med Detlef Michel.
På grunn av boikotten lå veien åpen for Arto Härkönen, som vant gull med et kast på 86,76, foran briten Dave Ottley og svenske Kenth Eldebrink.
Bertel O. Steen
Bertel O. Steen er et norsk konsern som ble grunnlagt i 1901 av Bertel Otto Steen, med agentur for jern/metall, Gillette barberblad og Colt håndvåpen.
I 1907 formidlet firmaet for første gang salg av biler, tre biler av merket Cadillac som en amerikansk forretningskontakt hadde sendt på lykke og fromme. To år etter kom bilsalget inn i organiserte former, da firmaet begynte som agentur for Humber, Fiat, Stöwer og Nagant.
I 2013 ble Bertel O. Steen omorganisert til to konsern. Holdingselskapet Bertel O. Steen Holding AS er organisert i to virksomhetsområder; ett konsern for bil og eiendom (Bertel O. Steen AS) og ett for øvrig virksomhet (Bertel O. Steen Kapital AS). Fra 2022 ble eiendomsvirksomheten flyttet over til Bertel O. Steen Holding.
Bilkonsernet Bertel O. Steen AS
Bilkonsernet Bertel O. Steen AS med datterselskaper er et av Norges største service- og handelsselskap. Konsernet importerer bilmerkene Mercedes-Benz, Kia, Peugeot, Citroën, DS, Opel, Smart, Fiat, Fiat Professional, Alfa Romeo, Jeep, Fuso og Setra til Norge og er en betydelig aktør innen bildetalj, bilfinans, verksteddrift og mobilitetsløsninger. Selskapet eier også verkstedkjeden Snap Drive, bildelingstjenesten Otto og eier 47 % av bilabonnementstjenesten Fleks.
Hovedkontoret ligger i Lørenskog kommune.
Blendon
Blendon er et område i distriktet Bexley i sørøstlige London, lokalisert mellom Bexleyheath og Sidcup. Frem til 1930-årene var det lite bebyggelse i området, men fra 1934 begynte en rask utvikling til et typisk forstadsområde. I henhold til folketellingen av 2011 har valgkretsen Blendon, inkludert Penhill, en befolkning på 10 910 innbyggere.
Den første kjente innbyggeren var Jordan de Bladindon, som bygget hus her på 1300-tallet. Stedet har antagelig fått navn etter Bladindon-familien, som eide eiendommer i området. Blendon Hall ble bygget i 1763, men ble solgt til en lokal boligutvikler i 1929 og til sist revet for å gi plass til forstadsboliger. I dag på 2010-tallet er området biligområde preget av middelklasse med små butikker langs den vestlige strekningen av Blendon Road.
Bredtvet videregående skole
Bredtvet videregående skole var en videregående skole i bydel Bjerke i Oslo etablert i 1972. Skolen tok over for Groruddalen gymnas som samtidig la om sitt tilbud til ren ungdomsskole. Bredtvet videregående skole ble lagt ned i 2008 etter flere år med sviktende søkertall.
Historie
Bredtvet videregående skoles historie begynner der Groruddalen gymnas' slutter. Byggingen av Bredtvet videregående skole begynte i 1971. Arkitekt for bygget var Gunnar Nordtvedt AS. Skolen stod klar året etter, i 1972. Skolens første rektor var Kaare Osnes som hadde vært rektor på Groruddalen gymnas siden 1968. Han var sentral i planleggingen av den nye skolen. Innflyttingen med 15 gymnasklasser og to klasser innen formgivingsfag skjedde i august 1972.
De siste årene hadde skolen omtrent 350 elever innenfor studiespesialiserende fag og formgivingsfag, mens det på det meste var ca. 540 elever ved skolen. Skolen var kjent for å ha et bibliotek med en stor boksamling. Bredtvet videregående skole fikk støtte fra Groruddalssatsingen og ble det siste skoleåret 2007-2008 tilført ressurser til å tilby utvidet skoledag med blant annet eksamensverksted og filmklubb.
Bredtvet skoleanlegg er siden nedleggelsen i 2008 rehabilitert og nyttet som midlertidig tilholdssted og erstatningsbygg for andre skoler under ombygging.
Dragsethprisen
Lektor Arvid Dragseth var ansatt ved Groruddalen gymnas, men døde kort tid etter oppstart. Før sin død testamenterte han aksjer til skolen, og det ble opprettet et legat i hans navn, Lektor Arvid Dragseths Elevfond. Fra legatet ble Dragsethprisen utdelt. Etter skolens nedleggelse i 2008 ble legatet overført til Stovner videregående skole.
Nyttårsball, elevråd og Fenrisulv
Skolen arrangerte hvert år et høytidelig nyttårsball, der det blant ble slått en 'Ridder av Fenrisulven' ("et Individ, hvis Qualificationer visserligen maatte siges at mishage vaare Øine i mindre Grad end hvad der kunde siges at være Tilfælde med de Øvrige"). Blant mottakerne var formingslærer og skulptør Erlingur Jónsson som bl.a. har utformet trofeet til Årets spellemann. Han utformet også en hederspris til Elie Wiesel, som besøkte skolen i forbindelse med at han mottok Nobels fredspris i 1986. Dette var et av mange arrangement i regi av skolens aktive elevrådsmiljø.
Bredtvet skoleanlegg
Fra høsten 2008 var den videregående skolen borte fra lokalene, og skolens ansatte gjennomgikk en relokaliseringsprosess der de hovedsakelig ble flyttet til Fyrstikkalleen skole. I 2011 ble byggene rehabilitert av Undervisningsbygg, planlagt nyttet som erstatningsbygg i forbindelse med kommende skoleprosjekter med ombygging og rehabilitering av en rekke skoler i området. Bygget omtales som Bredtvet skoleanlegg. Fra høsten 2011 fikk Bjerke videregående skole midlertidig tilholdssted på Bredtvet mens skolebygget på Linderud undergikk totalrenovasjon til skolestart 2013. Høsten 2013 flyttet Sofienberg videregående skole inn i påvente av rehabilitering av tidligere Hersleb skole, til nye Hersleb videregående skole fra høsten 2014. I slutten av september 2013 ble 120 elever fra helse- og oppvekstfag ved Kuben videregående skole også flyttet hit. Disse tilbudene ble flyttet til Hersleb vgs høsten 2014.
Tokerud skole tok over bygget fra høsten 2014, mens skolen på Tokerud ble revet og helt nytt bygg på plass til skolestart 2016. Kuben videregående skoles avdeling for minoritetsspråklig opplæring (MO) som tilbyr norskopplæring for ungdom 16 – 19 år delte bygget med Tokerud skole. Fra høsten 2016 er Kubens MO-avdeling alene i bygget med ca 350 elever og nær 50 ansatte, under navnet Kuben videregående skole, avdeling Bredtvet.
Sommeren 2018 måtte det 13 år gamle skolebygget til Refstad skole stenge umiddelbart på grunn av setningsskader. Det ble bestemt å flytte skolen til Bredtvet skoleanlegg fra skolestart 2018. Kubens avdeling for minoritetsspråklig opplæring (MO) ble flyttet til «E-bygget» ved tidligere Sogn videregående skole. I 2019 stod bygget ferdigstilt og rehabilitert for Refstad skole, med ny opparbeidet skolegård tilpasset en barneskole med SFO (AKS).
Sidelinje
Sidelinje kan ha flere betydninger:
Antheraea pernyi
Antheraea pernyi er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Denne store arten forekommer naturlig i Øst-Sibir, Kina og Korea, men har blitt innført til Japan, og til nordøst-Spania og Mallorca. En annen underart lever i Sørøst-Asia. Denne arten har i lang tid vært brukt i produksjon av såkalt tussah-silke i Kina. Larvene lever fortrinnsvis på eik (Quercus spp.).
Seychellene under Sommer-OL 1984
Seychellene under Sommer-OL 1984. Elleve sportsutøvere Seychellene deltok i to grener under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Det var andre gangen som Seychellene deltok i et sommer-OL, de vant ingen medaljer.
Antheraea pernyi
Utseende
En stor (vingespenn 110 – 152 mm), gulbrun spinner med en brun og hvit øyeflekk på hver vinge. Forvingene er lett sigdformede. Et smalt, svart og hvitt tverrbånd går langs ytterkanten av begge vingepar. Larven er gulgrønn, med klubbeformede hår som vokser i kvaster ytterst på kjegleformede vorter.
Richard Dybeck
Richard Dybeck (født 1. september 1811 i Odensvi i Västmanland i Sverige, død 28. juli 1877 i Södertälje), var en fornminneforsker, folkehistorieforsker, komponist og forfatter som skrev teksten til Sveriges nasjonalsang Du gamla, du fria.
Dybeck var meget interessert i runer og reiste land og strand rundt i Sverige på jakt etter uoppdagete runestener. I 1868 oppdaget han den interessante Yttergärde-stenen i Uppland som omtaler en mann ved navn Ulf som uppburit ikke mindre enn tre danagälder.
Henrik Lund
Henrik Louis Lund (født 8. september 1879 i Bergen, død 23. desember 1935 i Oslo) var en norsk maler, kjent for sin portrettkunst i impresjonistisk stil.
Etter en tid som sjømann ble han elev av Harriet Backer (1899) der han ble kjent med Nikolai Astrup og Anders Svarstad. Lund debuterte 1899 og studerte videre hos Johan Nordhagen (1903). Lund reiste meget, først bosatt i København (1904–09) der han slo igjennom med flere utstillinger. Som statsstipendiat bodde han i Paris (i 1905 og 1920-21), og han stilte ut i Berlin (1908). I USA hadde han en rekke opphold, som kommissær (1912), som utstiller (1915, da han også malte Theodore Roosevelt, Thomas Edison og Charles W. Eliot). Hans søster, komponisten og pianisten Signe Lund (1868–1950) bodde i New York i årene 1902-18. Henrik Lund turnerte i Europa med Olaf Bull med portrettering av Eleonora Duse, H. G. Wells og Benito Mussolini (1923).
Den han oftest portretterte, var kanskje vennen Knut Hamsun.
Han tegnet for Hans Jægers anarkistiske tidsskrift Korsaren (1907–). Lund hadde som valgspråk «Ingen dag uten en hyggelig aften».
Han ga navn til dampskipet «D/S Henrik Lund», som var anskaffet av Bergensrederiet Willy Gilbert (1916), og ble senket av tyske ubåter utenfor Cape Hatteras, USA (1918).
Liste over presidenter på Haiti
Denne siden inneholder listen over presidenter og andre statsledere på Haiti.
Mellom 1806 og 1820 var Haiti delt mellom den nordlige "Stat" (senere kongedømmet Haiti) og den søndre "Republikken Haiti".
Reins kloster
Reins kloster, opprinnelig Rein kongsgård, en norsk herregård øst for Trondheimsfjorden, i Indre Fosen kommune, Trøndelag. Rein ble gitt av kong Olav Kyrre omkring 1070 til Skule Tostesson Kongsfostre, som ble stamfar til kong Inge Bårdsson (d. 1217) og dennes yngre halvbror, tronepretendenten hertug Skule Bårdsson (d. 1240). Klosteret ble opprettet på gården av Skule Bårdsson rundt 1230. Ruinene av klosteret er fortsatt synlige, og tilhører i dag Foreningen til norske Fortidsminnesmerkers Bevaring.
Opprettelsen
Skule Bårdsson ble eier av gården Rein tidlig på 1200-tallet. I 1226 lå Skule farlig syk i Nidaros, og i den forbindelse må han ha gitt et løfte. Han ga i hvert fall Rein, sin farsarv, til et kloster. Han lot bygge en steinkirke, innrettet et nonnekloster og ga gods til det. Første abbedisse var Skules halvsøster, fru Sigrid Bårdsdatter. Klostret ble rammet av et lynnedslag og brant ned i 1317, men det ble senere gjenoppbygd. Stedets vakre ruiner er ennå bevart.
Hertug Skules datter, dronning Margrete, som var gift med Håkon Håkonsson, tilbrakte sine eldre dager i dette klosteret.
Det er uvisst hvilken ordenstilhørighet klosteret har hatt, men man antar at det har vært en augustinerstiftelse for fornemme kvinner. Rein nonnekloster lå på en dominerende høyde i det flate Rissalandskapet, med vid utsikt mot den ytre delen av Trondheimsfjorden.
Etter reformasjonen
Den mektige fru Inger til Austrått ble i 1531 forstanderinne for klosteret, mot å sørge for abbedissen og søstrene. Etter reformasjonen ble Rein kloster overført som krongods. Inger Ottesdatter Rømer levde fra ca. 1440 og var norsk adels ledende personlighet. Hun var gift med Nils Henriksøn Gyldenløve. Han døde i 1523, og hun levde i enkestand fram til sin død i 1555. Da omkom hun ved forlis på Søvdefjorden i Sunnmøre 85 år gammel. Hun og Nils Henriksøn fikk fem døtre, men ingen sønner.
Bostall
Bostall er et område i Bexley i London.
Utviklingen av området begynte i 1933, da et stort boligområde ble anlagt. Innen 1937 var det meste av Bostall dekket av boliger. Stedsnavnet Bostall er antagelig avledet fra de angelsaksiske ordene for betydningen «et sikkert sted» da Bostall Heath ga sikkerhet for de som flyktet fra de jevnlige oversvømmelsene fra Themsen i de landområdene som lå lavere i terrenget.
Lervåg
Lervåg eller Leirvåg er et nes i Aure kommune i Møre og Romsdal, fire kilometer sør for fergestedet Tømmervåg på øya Tustna. Stedet har mellom 10 og 15 fastboende. Fra Tømmervåg er det en fergetur på 25 minutter til Kristiansund kommune.
Reins kloster
I vår tid
I dag består godset av flere bygninger i tillegg til klosterruinen, blant annet en gjenreist gammel trekirke, en meieribygning fra 1868, som er bygget tett inntil ruinen, og hovedbygningen fra 1866. Ansvaret for selve ruinen ble overlatt Fortidsminneforeningen i 1888, og dette innebar et tett samarbeid med godsets eier.
Klosterruinen er, på grunn av sin alder, automatisk fredet. Gårdens hovudbygning, meieribygning, fjøs, borgstue og deler av hage- og parkanlegget ble fredet 10. november 2014.
I Sigrid Undsets romantrilogi Kristin Lavransdatter (1920-22) tilbringer hovedpersonen sine siste leveår i Reinsklosteret.
Informasjonstavle om Rissaraset står ved Reins kloster. Veiviser til rasområdet står ved Rein kirke.
Hans Ingi Hedemark
Hans Ingi Hedemark (født 21. september 1875 i Kristiania, død 21. juni 1930 i Oslo) var en norsk operasanger (tenor) og skuespiller. Han hadde sin debut på Christiania Theater i 1896 i Iraka av Otto Sinding. Hedemark ble tilknyttet Den Nationale Scene i Bergen i 1899 både som operasanger og karakterskuespiller. Han spilte inn akustiske 78-plater på merket Gramophone for Brødrene Johnsen A/S. Hedemark spilte også filmroller.
Gregory Corso
Gregory Corso (født 26. mars 1930, død 17. januar 2001) var en amerikansk dikter, den yngste i kjernen av beat-bevegelsen.
Biografi
Han ble født Nunzio Corso, på St. Vincent Hospital i New York, og valgte seg fornavnet Gregory til konfirmasjonen. I det italiensk-amerikanske miljøet ble han kalt Nunzio, men brukte heller det selvvalgte navnet. Moren, Michelina Corso (pikenavn Colonna) var fra Miglianico i Italia, og utvandret til USA i 9-årsalderen. 16 år gammel giftet hun seg med Sam Corso, også en førstegenerasjons innvandrer fra Italia, og fødte Nunzio samme år. Familien bodde på hjørnet av Bleecker Street og MacDougal Street i hjertet av Greenwhich Village i New York til 1932. Da den store depresjonen var på sitt verste, etterlot Michellina Corso den ett år gamle Nunzio hos et katolsk barnehjem og forsvant. Av faren ble han fortalt at moren hadde flyktet fra familien og reist til Italia, og at hun var blitt prostituert og falt i unåde. De neste elleve årene bodde han i minst fem forskjellige fosterhjem uten noen særlig kontakt med sin far.
13 år gammel ble han arrestert for nasking og plassert i the Tombs, et beryktet fengsel i New York der han havnet i celle ved siden av sinnssyk morder som satt inne for å ha stukket sin kone ihjel med et skrujern. Denne opplevelsen traumatiserte den unge Corso. I 1944 gjorde han et innbrudd for å finne varme under et uvær; han ble arrestert og sent tilbake til the Tombs. Han ble så skremt av de andre fangene at han ble satt under oppsyn av psykiater, før han ble løslatt. I 1946 ble han igjen arrestert og dømt for å ha stjålet en dress, til tre år i Clinton Correctional Facility, et høysikkerhetsfengsel nær grensa til Canada. Der leste og studerte han mye, og begynte å skrive dikt. Han ble løslatt i 1949.
Tilbake i New York fikk Corso bo i Pony Stable Bar, et møtested for homofile, der han skrev dikt. Allen Ginsberg kom til stedet og ble tiltrukket av den tyve år gamle Corso, og enda mer begeistret over diktene hans. Ginsberg introduserte Corso for sin krets av litterære medsammensvorne: Jack Kerouac, Lucien Carr og William S. Burroughs, kjernen i beat-bevegelsen.
I 1957 dro Ginsberg fra San Francisco med Peter Orlovsky for å besøke Burroughs i Marokko. Corso, som alt var i Europa, møtte dem og tok dem til Paris og til et hotell over en bar i 9 rue Gît-le-Coeur, et sted som skulle bli kjent som «Beat Hotel». Snart kom både Burroughs og flere andre dit, og stedet ble et møtested for malere, forfattere og musikere. Ginsberg skrev ferdig sitt episke dikt «Kaddish» der, Corso skrev diktene «Bomb» og «Marriage», og med hjelp av Corso og Ginsberg sammenstilte Burroughs «Naked Lunch». Perioden ble dokumentert av Harold Chapman, en fotograf som bodde på hotellet frem til det stengte i 1963 og tok bilder av gjestene. Corso dro tilbake til New York i 1958 med Ginsberg og Orvlovsky, og fant til sin forbauselse at de hadde vært med å sette i gang et bevegelse før de dro, en bevegelse spaltisten Herb Caen kalte «Beat-nik».
Senere skulle Corso sky offentligheten og mislike berømmelsen han hadde som «beat». Til tross for dette gikk han med på å la seg portrettere i en cinema verite-dokumenter: Corso – the Last Beat – av filmskaper Gustave Reininger. Reininger ble med da Corso reiste til Europa for å besøke steder han var i sin ungdom. I Italia fattet han interesse for hvor moren kunne være begravet. Reininger begynte å lete etter graven, og oppdaget at moren fortsatt var i live, og bodde i Trenton, New Jersey i USA. I filmen kan man se Corso gjenforenes med moren.
Kort tid etter ble fikk Corso diagnosen uhelbredelig prostatakreft. Han døde av sykdommen i Minnesota den 17. januar 2001. Han ble etter eget ønske begravet ved siden av Percy Bysshe Shelley på Cimitero Acattolico i Roma. Han skrev sin egen gravskrift:
Spirit is Life It flows thru the death of me endlessly like a river unafraid of becoming the sea
Diktningen
I 1958 fikk han utgitt et større utvalg dikt som bok nummer åtte i City Lights Pocket Poets Series: Gasoline/Vestal Lady on Brattle.
Arkitekturhistorie
Arkitekturhistorie handler om arkitekturens historiske utvikling og bygger på en systematisk beskrivelse av dens kunstneriske, kulturelle, politiske, økonomiske og teknologiske utvikling. I det menneskeskapte miljøet analyseres forståelsen for materialene og byggeelementenes konstruktive og fysiologiske egenskaper.
For å oppnå systematikken er arkitekturhistorien blitt delt opp i arkitektoniske perioder, i geografiske områder og i bygningstyper ut fra funksjon og konstruksjon.
Liberia under Sommer-OL 2008
Liberia under Sommer-OL 2008. Tre sportsutøvere fra Liberia deltok i friidrett under Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ingen medaljer. Tikjemperen Jangy Addy var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Furupåfuglspinner
Utseende
En stor (vingespenn 90 – 130 mm), gulbrun spinner med runde, hvite, gule og svarte øyeflekker på begge vingepar. Et område ved vingeroten og ytterkanten av bakvingen er gule.
Kår
Kår var bonde- og slektssamfunnets måte å ordne pensjon for eldre på. Ytelsene ble gitt i naturalia i form av fri kost og losji på gården. Kår ble ofte kontraktfestet (skriftlig avtale) som en del av eier- og generasjonsskiftet på gården. Ordet føderåd brukes også, og i Ryfylke brukes ordet folge som trolig kommer av å følge og som har avledninger som f.eks. folgemann, folgefolk og folgehus.
Dette kunne hindre friksjon mellom generasjonene. Et visdomsord fra den tid gikk på at «svigerforeldre var gode å ha, men det var en fordel om en måtte ta på seg utesko for å besøke hverandre».
Tradisjonen tilsa at også andre slektninger skulle tas vare på, men de fikk sterkere krav om å gjøre nytte for seg, samme hvor lite det var.
Sierra Leone under Sommer-OL 1984
Sierra Leone under Sommer-OL 1984. Sju sportsutøvere fra Sierra Leone deltok i to sporter, friidrett og boksing under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Det var tredje gangen som Sierra Leone deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer
Jagdgeschwader 1
Jagdgeschwader 1 (JG 1) var en tysk flyving fra andre verdenskrig i perioden 1940 til 1944, hovedsakelig oppsatt med Messerschmitt Bf 109E-1 og Focke-Wulf Fw 190 jagerfly.
Historie
JG1 ble først satt opp av Luftwaffe i østpreussen i mai 1939, men opererte fra 1940 til 1942 for det meste på den tyske vestfronten og i den nordlige delen av delen av det okkuperte Europa. Frem til 1942 møtte JG1 lite motstand og var sjelden i store konfrontasjoner, bortsett fra sporadiske luftkamper med RAF. Fra 1942 ble hovedoppgavene defensivt luftforsvar av okkuperte områder og det nasjonalsosialistiske Tyskland, noe som krevde tunge tap av piloter og fly. Etter D-dagen ble deler av JG1 flyttet til Frankrike som støtte til hær-wehrmacht sammen med vanlig forsvar mot allierte bombefly. Som de fleste andre Luftwaffe-vingene ble JG1 sterkt svekket under Operasjon Bodenplatte. Mot slutten av krigen ble JG1 oppløst og de resterende fly og piloter ble reorganisert i nye grupper, som tilslutt overga seg til de allierte da nederlaget var et faktum.
Laura Barratt
Laura Kristine Barratt (født Jakobsen 30. november 1866 i Bergen, død 6. januar 1951) var en norsk kristen predikant, og samarbeidet med sin mann Thomas Ball Barratt, som regnes som grunnlegger av den norske pinsebevegelsen.
Liv og virke
Laura Jakobsen (Barratt) vokste opp i Bergen, og ble tidlig med i kristent arbeid. Hun tilhørte metodistene. Laura giftet seg 10. mai 1887, 19 år gammel, med Thomas Ball Barratt og tok sin manns slektsnavn. De fikk åtte barn, men bare fire vokse opp. Datteren Mary Barratt Due var pianist, sammen med sin mann Henrik Adam Due stiftet hun Barratt Due musikkinstitutt i 1927. Musikerne Cecilie Barratt Due og Stephan Barratt-Due er Barratts oldebarn.
Begge var ivrig med i kristent arbeid. Barratt var metodistprest, men brøt senere med metodistene. Han regnes som den som brakte pinsevekkelsen, eller åndsdåpen, til Norge og Europa, i desember 1906. Han omtales som «pinsevekkelsens apostel i Europa».
Sammen med sin mann var Laura med på å etablere den norske pinsebevegelsen fra 1907. Først den 15. september 1913, ble både Laura og hennes mann, døpt av pastor Lewi Pethrus. Dette skjedde i Filadelfiamenigheten i Stockholm. Thomas Ball Barratt døde i 1940.
Laura Barratt var mye benyttet som taler (predikant) over hele Norge. Hun var virksom til det siste.
Vitenskapsåret 1698
Vitenskapsåret 1698 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1698.
Mellom sommerens lengsel og vinterens kulde
Mellom sommerens lengsel og vinterens kulde (originaltittel: Mellan sommarens längtan och vinterns köld) er en politiroman av Leif GW Persson som ble gitt ut i 2002.