cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Amazing Race 25
Produksjon
For første gang i The Amazing Race, deltok fire lag i finaleetappen. Halvveis i den siste etappen, ville Phil ville eliminere et lag, slik at det gjenstod tre lag som kjempet om å komme først til målstreken og vinne $1 000 000.
Junior Eurovision Song Contest 2004
Sendingen
Konkurransen ble sendt på tv av 20 land, selv om bare 18 land deltok. Opprinnelig skulle både Israel og Tyskland delta, men trakk seg før konkurransen. Også Irland vurderte å delta.
The Amazing Race 25
Casting
Listen over deltagere inkluderte surferen Bethany Hamilton, som ble verdenskjent etter at hun overlevde et haiangrep, og hennes mann Adam Dirks, forlovede og deltagerne fra Survivor: South Pacific Whitney Duncan og Keith Tollefson og TNA Wrestling-stjernene Brooke Adams og Robert "Robbie" Strauss.
Junior Eurovision Song Contest 2004
Sendingen
Under prøvene like før sending ble det belarusiske bidraget klaget inn for Den europeiske kringkastingsunionen. Årsaken var at danserne til Jahor Voltsjak hadde klær som viste for mye hud. Den belarusiske delegasjonen stilte seg uforstående til kritikken, men klagen endte med at danserne brukte andre klær.
The Amazing Race 25
Casting
Melody Chen, som deltok i den første sesongen av The Amazing Race Asia, tok i mot lagene ved Pit-Stop i den niende etappen.
Junior Eurovision Song Contest 2004
Spansk vinner
Vinneren ble ni år gamle María Isabel fra Spania som sang «Antes muerta que sencilla». Dette var Spanias første seier i konkurransen, og sangen fikk toppoeng fra åtte land. Vinnerlåten gikk ikke bare inn på singelisten i Spania, men også i Frankrike, Italia, Skandinavia og Latin-Amerika.
The Amazing Race 25
Resultat
Følgende lag deltok i kappløpet, med deres relasjon på det tidspunktet innspillingen foregikk og annonsert av CBS.
Junior Eurovision Song Contest 2004
Spansk vinner
Hellas, som kom på niendeplass, fikk flere tolvere enn Storbritannia som kom på andreplass. Frankrike fikk poeng av alle land, noe verken Kroatia på tredjeplass, eller Romania på fjerdeplass gjorde. Spania og Storbritannia fikk også poeng av alle land. Norges bidrag var @lek med sangen «En stjerne skal jeg bli». Den endte på trettendeplass med 12 poeng.
The Amazing Race 25
Etappe 1 (USA → De amerikanske Jomfruøyer)
I sesongens første Veisperring, ville et lagmedlem motta et sett med unike koordinater, en spade og et skipskompass. De måtte finne ut at retningen som pekte mot dem på kompasset indikerte retningen de stod ovenfor. De måtte følge sine koordinater langs stranden for å finne en skattekiste som var begravet i sanden. Når de hadde funnet deres spesifikke skattekiste, måtte de grave den opp for å få ut deres neste ledetråd.
Tilleggsoppgaver:
Junior Eurovision Song Contest 2004
Spansk vinner
Før avstemningen sang guttegruppa Westlife låten «Ain't That a Kick in the Head?».
12 poeng
Under er en liste over land som fikk 12 poeng.
Sivert Lund
Sivert Lund (født 28. januar 1987) er en norsk fotballspiller.
Jan Halvardsson
Jan Halvardsson (født 26. juli 1976) er en svensk tidligere skihopper som representerte Sysslebäcks IF. Han konkurrerte internasjonalt i årene 1995-1998. Han greide ikke å bli blant de 30 beste og ta poeng i noen av de tre verdenscuprennene han deltok i – best var 36.-plass (av 50 deltakere) i Falun 11. mars 1998. Halvardsson deltok i VM i Trondheim i 1997, der han ble nummer 50 i normalbakken og 55 i storbakken, begge av 58 deltakere, og var på det svenske laget som ble sist av 13 lag i lagkonkurransen. Han ble svensk mester i stor bakke i 1997.
Sivert Lund
Lund signerte for Løv-Ham da han flyttet til Bergen for å studere juss. Han startet karrieren i Astor, men spilte som junior i Rosenborg og fikk der blant annet kamper for andrelaget. Før han gikk til Løv-Ham spilte han for Ranheim.
Han debuterte for Løv-Ham da han ble byttet inn helt på tampen av kampen mot Bryne den 10. oktober 2008. Dette ble også den eneste kampen han fikk for Løv-Ham da han la opp foran 2009-sesongen
Lund har fra og med fotballsesongen 2011 gjort comeback som fotballspiller i FK Bergen Nord. Her innehar han rollen som spillende assistenttrener. Han spiller også futsal for Vadmyra Idrettslag.
Svaneke
Svaneke er en havneby i Svaneke Sogn på det nordøstlige Bornholm i Danmark. Byen hadde 1138 innbyggere (1. januar 2004).
The Amazing Race 25
Etappe 2 (De amerikanske Jomfruøyer → Storbritannia)
I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom About Face (Om ansikt) eller Pancake Race (Pannekakeløp). I About Face, måtte lagene dra til Somerset House. Der måtte lagene ikle seg uniformene til dronningens garde og lære seg de komplekse trinnene ved en vaktskifteseremoni. Når de hadde klart å gjennomføre en vaktskifteseremoni med ytterste presisjon, ville paradesjefen gi dem neste ledetråd. I Pancake Race, måtte lagene dra til Victoria Tower Gardens. Der måtte lagene ikle seg kokkeklær og ta del i den årlige parlaments-pannekakeløpet. Lagene måtte bruke utendørsovner til å lage hver sine perfekte pannekaker. Når pannekakene var godkjente, måtte de løpe rundt en merket løype mens de kontinuerlig snudde pannekakene sine i pannene sine. De måtte gjennomføre løypen på et minutt og 15 sekunder for å motta neste ledetråd. Hvis et lagmedlem mistet pannekaken sin på bakken, overskred tidsfristen eller ble dømt for å snu pannekakene sine for lite, måtte begge lagmedlemmene begynne oppgaven på nytt. I sesongens eneste Fripass-oppgave, måtte lagene dra til puben Bear Inn i Oxford for å finne Fripasset. Det første laget som fant Bear Inn, ville motta Fripass, et hjelpemiddel som laget kan bruke til å hoppe over en oppgave helt fram til den åttende etappen. Lagene som gikk etter Fripasset, kunne risikere i å tape tid og mulig eliminering i forsøket.
Svaneke
Byen ble grunnlagt i 1555 og er en av Danmarks minste kjøpsteder. Svanekes kjøpstadsstatus har i stor grad preget byen, noe man kan se rundt havnen og torvet hvor kjøpmennene bygde store gårder som fortsatt kan bli sett i dag. Det var også en av Svanekes store kjøpmenn som i 1816 sto for utbygningen av byens havn, noe som var med på føre mer handel og liv til byen. Havnen ble ødelagt av stormfloden i 1872 i en sådan grad at det meste måtte gjenoppbygges igjen. Samtidig ble det valgt å utvide havnen betydelig slik at store dampskip fikk plass til å legge til.
The Amazing Race 25
Etappe 2 (De amerikanske Jomfruøyer → Storbritannia)
Tilleggsoppgaver:
Svaneke
Svaneke er især kjent for sitt store silderøykeri. Siden 1750 har man også brygget øl i byen, kun avbrutt av en kort pause. Det nåværende bryggeri, Svaneke Bryghus, ble åpnet i 2000, og var da et av Danmarks første mikrobryggerier.
The Amazing Race 25
Etappe 3 (Storbritannia)
I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Pony Up (Last min ponni) eller Light My Fire (Tenn mitt lys). I Pony Up, måtte lagene dra til et myrområde utenfor Scalloway. Der måtte lagene bruke tradisjonell verktøy til å grave opp 50 blokker med torv fra bakken. Når alle blokkene var godkjent, måtte de laste dem på en shetlandsponni, 25 blokker om gangen, og transportere dem opp en bratt og ujevn bakke til et nærliggende hus. Når all torven var levert, ville en bonde gi dem neste ledetråd. I Light My Fire, måtte lagene dra til Lerwick og plukke opp utstyr ved DITT Store. Utstyret måtte de ta med seg til Up Helly Aa Gallery Shed, hvor de måtte bruke utstyret til å sette sammen en vikingfakkel. De måtte få arbeidet sitt godkjent etter hvert trinn i den komplekse prosessen. Når fakkelen deres var godkjent, måtte de ta den med til Hay Dock, der jarlen ville tenne fakkelen som en del av festivalen Up Helly Aa for å motta neste ledetråd.
Svaneke
Turismen spiller i dag en stor rolle for byens næringsliv.
Vanntårnet er tegnet av arkitekt Jørn Utzon.
The Amazing Race 25
Etappe 3 (Storbritannia)
Tilleggsopplysning:
Tilleggsoppgaver:
Etappe 4 (Storbritannia → Danmark → Sverige → Danmark)
I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Parking Space (Parkeringsplass) eller Wedding Cake (Bryllupskake). I begge Veivalgsoppgavene, måtte lagene dra tilbake til København. I Parking Space, måtte lagene dra til Sankt Jørgens Allé. Der måtte lagene sette opp en parklet; en komfortabel hvileområde som opptar en offentlig parkeringsplass. Lagene ville få utdelt utstyr og et anvisningsbilde av parklet. Lagene hadde så 30 minutter til å sette opp alt nøyaktig slik det var avbildet for å motta neste ledetråd. Hvis de hadde feil, kunne de bruke opp den resterende tiden til å foreta rettelser. Overskred de tidsfristen, måtte de flytte over til en ny parkeringsplass og starte på nytt. I Wedding Cake, måtte lagene dra til Det Franske Conditori. Der måtte lagene sette sammen en kransekake og dekorere den med små, danske flagg. Deretter måtte de transportere kaken gjennom byen med en Bullitt-fraktesykkel til restauranten Allégade 10. Hvis kaken fortsatt var intakt ved levering, ville lagene få kvitteringen sin signert før de kunne returnere til konditoriet for å motta deres neste ledetråd. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem gå inn på restauranten og ta i mot bestilling på fire smørrebrød fra to stamkunder. De ville kun få menynummeret på smørrebrødene og lagmedlemmene måtte, ved hjelp av en meny, memorere ingrediensene til hver av smørrebrødene. Etter å ha fortalt Ida Davidsen de riktige ingrediensene, kunne de levere smørrebrødene til stamkundene, som ville gi dem neste ledetråd.
Tilleggsoppgave:
Etappe 5 (Danmark → Marokko)
Som Fartsdump i denne etappen, måtte Misti & Jim dra til teppebutikken Le Cadeau Berbère. Der måtte de ta med seg ti marokkanske tepper og bære dem 500 meter til hotellet Riad Monceau. Der måtte de henge opp teppene på veggen utenfor hotellet for å klargjøre dem for salg. Når arbeidet var utført, kunne de fortsette kappløpet. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem gå inn i garveriet og motta tre geiteskinn som de manuelt måtte fjerne alt av hår fra. Når arbeidet var godkjent, måtte de feste de garvede skinnene til en sykkel og levere dem gjennom de trange gatene i Marrakech til en bestemt adresse i bytte mot en kvittering. Etter å ha mottatt kvitteringen, måtte de returnere til garveriet for å motta neste ledetråd. I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Twirl Time (Spinningtime) eller Tea Time (Tid for te). I Twirl Time, måtte lagene dra til Bob Magic Music, hvor de måtte plukke med seg en tromme, krakebs og kostymer. Deretter måtte de finne veien tilbake til markedet, der et lagmedlem måtte spille på trommer mens den andre spilte på krabkebs mens de utførte en Gnawa-dans. Den som danset, måtte, ved å bruke hodet, spinne dusken på hatten deres sammenhengende i ett minutt for å motta neste ledetråd. I Tea Time, måtte lagene dra til Le Paradis du Thee. Der måtte lagene ta med seg en sukkerboks, myntete, grønn te og en samovar og bære dem til Palais Gharnata. Der ville lagene ikle seg kostymer før de fikk en innføring i hvordan man serverer te på den lokale måten. Mens et lagmedlem holdt serveringsbrettet stødig med en hånd, ville den andre seremonielt helle te i to kopper samtidig som de løftet tekannen oppover. Når den profesjonelle teservitøren var fornøyd med serveringen, ville han gi dem neste ledetråd.
Etappe 6 (Marokko)
I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Camp eller Cream (Krem). I begge Veivalgsoppgavene, måtte lagene dra til Oumnasses kasbah. I Camp, måtte lagene sette opp et tradisjonelt Berber-telt og innrede den med tepper og bord som lagene hadde fått utdelt. Når dommeren var fornøyd med arbeidet, ville han gi dem neste ledetråd. I Cream, måtte lagene velge en geit og melke den til de hadde fylt en skål til en angitt linje. Deretter måtte de bruke en tradisjonell verktøy laget av geiteskinn til å kinne melken til geitesmør. Når de hadde laget tre unser (85 gram) med smør, ville de motta neste ledetråd. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem krysse en rekke tau- og plankebroer og zipliner på tvers av en canyon i Atlasfjellene. På den andre siden av canyonen, måtte de sette sammen en tradisjonell, marokkansk puslespill. Når puslespillet var løst, måtte de ta en siste zipline til sin partner og motta deres neste ledetråd.
Tilleggsoppgaver:
Etappe 7 (Marokko → Italia)
I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem kjøre go-kart langs den gamle løypen av Targa Florio rundt Monte Pellegrino. Hvis de gjennomførte løypen på under 4 minutter og 7 sekunder, ville racerlegenden Nino Vaccarella gi dem neste ledetråd. Hvis ikke, måtte de følge en saktegående Safety car tilbake til startstreken og prøve igjen. Etter å ha mottatt neste ledetråd, ville de bli kjørt tilbake til sin partner i en veteranbil. I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Painters (Malere) eller Posers (Modeller). I Painters, måtte lagene dra til Tonnara Florio. Der måtte lagene restaurere et freskomaleri mens de la på ryggen på et høyt stillas, slik som Michelangelo gjorde da han malte taket i Det sixtinske kapell. Når kunstneren godkjente arbeidet, ville de motta neste ledetråd. Det var kun fire arbeidsstasjoner tilgjengelig, så det var førstemann til møllen. I Posers, måtte lagene dra til Teatro Politeama Garibaldi. Der måtte lagene se ti artister synge en del fra en berømt italiensk opera. Deretter måtte de gå bak scenen og korrekt identifisere alle draktene artistene hadde på seg og plassere dem i den rekkefølgen artistene sang. Når draktene var plassert i riktig rekkefølge, ville de motta neste ledetråd.
Tilleggsopplysning:
Tilleggsoppgaver:
Thunderclap Newman
Thunderclap Newman var en britisk, psykedelisk popgruppe som ble satt sammen av Pete Townshend i 1969.
The Amazing Race 25
Etappe 8 (Italia → Malta)
I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem rappellere ned fra den overhengende klippen ved Blue Grotto i vannet nedenfor og deretter svømme inn i grotten for å hente deres neste ledetråd. Som Fartsdump i denne etappen, måtte Tim & Te Jay dra til oratoriumet ved Laurentius-kirken. Der måtte de male malteserkorset på to skjold. Når arbeidet deres ble godkjent, kunne fortsette kappløpet. I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Flag (Flagg) eller Shine (Skinne). Lagene fikk ikke noen informasjon om hva oppgavene gikk ut på før de ankom stedene for oppgavene. I Flag, måtte lagene dra til havnen i Birgu. Der ville lagene finne ut at de måtte delta i det tradisjonelle, maltesiske spillet ġostra. De måtte løpe ut på en tømmerstokk, som strakk seg ut over havnen, som var smurt med fett og få tak i to flagg. Når den ene hadde fått tak i et gult flagg og den andre et rødt flagg, kunne de bytte flaggene mot deres neste ledetråd. I Shine, måtte lagene dra til Provenceporten. Der ville lagene finne ut at de måtte polere rustninger. Lagene måtte ikle seg rustninger og måtte polere hverandres rustninger. Når ridderne var fornøyd med arbeidet, ville de motta neste ledetråd.
Tilleggsoppgaver:
Thunderclap Newman
Gruppen besto av sangeren og trommeslageren John «Speedy» Keen, gitaristen Jimmy McCulloch, keyboardisten, Andy Newman, og bakgrunnssangeren Leslie Taylor, mens det var Pete Townshend, som under pseudonymet «Bijou Drains» trakterte bassen.
The Amazing Race 25
Etappe 9 (Malta → Singapore)
I sesongens eneste Snarvei, måtte lagene dra til Sentosa og finne Wave House. Der måtte lagene ri en bølge i to minutter uten å falle. Første laget som klarte oppgaven, vant Snarveisledetråden. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem gå på en stram line fra tårn 1 til tårn 2 av Marina Bay Sands for å få neste ledetråd. De måtte gå tilbake til tårn 1 for å fullføre oppgaven. I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom China Cups (Kinakopper) eller Chilli Crabs (Chillikrabber). I China Cups, måtte lagene dra til tempelet Hong San See. Der ville lagene få en behandling med tradisjonell kinesisk massasje, som innebar en smertefull ryggmassasje, eksfoliering av huden og til slutt en runde med den kinesiske behandlingsmetoden kopping. Luften inne i glasskopper ville bli varmet opp med ild og deretter bli plassert på lagenes rygg, noe som vil skape et vakuum. Etter endt behandling, ville lagene motta neste ledetråd. I Chilli Crabs, måtte lagene dra til restauranten Red House Seafood. Der måtte lagene rense ett kilo av Singapores mest populære rett, chilikrabbe. Når jobben var gjort, ville kjøkkensjefen gi dem neste ledetråd.
Thunderclap Newman
I 1969 lanserte de hitlåta "Something in the Air" for filmen "Come and Get It". Platen gikk rett til topps på singellistene, og samme år utkom også albumet Hollywood Dream. Det fikk gode omtaler, men oppnådde likevel ingen suksess. Det var også Pete Townshend som produserte LP-en.
Thunderclap Newman ga en storartet konsert i Njårdhallen 26. april 1970.
The Amazing Race 25
Etappe 9 (Malta → Singapore)
Tilleggsoppgaver:
Etappe 10 (Singapore → Filippinene)
I denne etappens Veivalg, måtte lagene Catch (Fange) eller Coach (Trene). I Catch, måtte lagene dra til fiskehavnen i Rosario. Der måtte lagene vasse ut i Manilabukten til en fortøyd båt. Der måtte lagene fylle opp en bøtte med fisk og transportere den tilbake til land for å fylle tre bøtter. Når alle bøttene var fylt opp, ville de motta neste ledetråd. I Coach, måtte lagene dra til et sveiseverksted. Der måtte lagene feste en sidevogn til en motorsykkel, ut ifra et gitt eksempel og utdelt utstyr. Når motorsykkelen deres hadde bestått inspeksjonen, ville lagene motta neste ledetråd.
Tilleggsoppgave:
Etappe 11 (Filippinene)
Som Fartsdump i denne etappen, måtte Brooke & Robbie finne en mann med en ødelagt padyak. De måtte hjelpe han med å laste over alle eiendelene han hadde på padyaken til en ny padyak og sikre eiendelene på samme måte som det hadde blitt festet på den opprinnelige padyaken. Når mannen var fornøyd med arbeidet, kunne de fortsette kappløpet. I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom This (Denne) eller That (Den). Lagene fikk ingen informasjon om hva oppgavene gikk ut på før de ankom stedene for oppgavene. I This, måtte lagene gå til veikrysset mellom Pedro Gil og Pular Hidalgo. Der ville lagene finne ut at de måtte spille gatebasketball mot to lokale basketballspillere. Hvert poeng de scoret uten at de fikk ballen tatt fra dem, ville gi dem to poeng i tillegg til et frikast som kunne gi dem ekstra poeng. Når lagene hadde scoret 21 poeng, ville de motta neste ledetråd. I That, måtte lagene dra til veikrysset mellom Bocobo og Malvar. Der ville lagene finne ut at de måtte sykle en padyak fire runder, to runder hver, rundt nabolaget med partneren sin i passasjersetet. Hvis de klarte fire runder i løpet av 17 minutter og 55 sekunder, ville de motta neste ledetråd. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem studere et bestillingsark som spesifiserte tre adresser og ulike bestillinger med bunot (kokosnøttskall som brukes til polering) og walis tingting (koster laget av palmeblader). Deretter måtte de levere disse bestillingene gjennom overfylte markeder til disse tre adressene for å motta kvitteringer. Når de hadde mottatt kvitteringene, kunne de bytte dem mot neste ledetråd.
Etappe 12 (Filippinene → USA)
I etappens første Veisperring, måtte et lagmedlem ikle seg verneutstyr og deretter, med en stuntkoordinator, lære seg et stunt. De måtte hoppe gjennom en rute laget av sukkerglass fra tredje etasje og falle ned på en sikkerhetspute nedenfor. De fikk en veske som de måtte bære mens de utførte stuntet. Inne i vesken lå deres neste ledetråd. I etappens andre Veisperring, måtte det andre lagmedlemmet lete blant containere for å finne ni containere som hadde navnene på byene de hadde besøkt i løpet av kappløpet. Hver av disse containerne var merket med et fargekodet tall, forskjellige tall og farge for hvert lag. Deretter måtte de skrive ned tallene i den rekkefølgen de besøkte byene. Når de skrevet ned tallene i riktig rekkefølge, ville de motta deres siste ledetråd.
Tilleggsopplysning:
Tilleggsoppgaver:
Haugaland videregående skole
Haugaland videregående skole er en offentlig videregående skole i Haugesund. De fleste utdanningsprogrammene er yrkesfaglige, men det er også et studieforberedende utdanningsprogram. Skolen ligger like sørøst for sentrum, over veien fra Vardafjell videregående skole. Haugaland har rundt 850 elever og 170 ansatte, og er med det den største videregående skolen i nord-Rogaland.
Skolen ble opprettet i 1896 som Haugesund Tekniske Aftenskole, og har gjennom historien også het Haugesund Yrkesskoler før den fikk sitt nåværende navn.
Utdanningsprogram
Haugaland videregående tilbyr et studieforberedende utdanningsprogram og fem yrkesforberedende program. I tillegg er Haugaland avdeling for alternativ opplæring og er også ansvarlig for videregående opplæring i Haugesund fengsel.
Historie
Fra skolens oppstart som Haugesund Tekniske Aftenskole i 1896 og de kommende 25 årene varierte elevtallet fra 20 til 30 per år med både en håndverksavdeling og en handelsavdeling. I 1920 ble handelsavdelingen overført til Haugesund kommunale handelsskole og fem år senere ble skolen lagt ned. I 1930 ble Haugesund Tekniske Aftenskole reetablert med tidligere rektor Jenssen som overlærer. Haugaland yrkesskole ble opprettet i 1936 og de neste 25 årene varierte elevtallet mellom 50 til 65 i året.
Høsten 1962 ble en del av et nytt skoleanlegg på Spannavegen 38 tatt i bruk. Haugesund lærlingskole og Haugaland yrkesskole ble da slått sammen og fikk navnet Haugesund yrkesskole. Det var da 89 elever ved verkstedskolen og 107 elever ved lærlingskolen. Teknisk fagskole ble inkluderet i skolen fra 1968 med 234 elever ved verkstedskolen, 90 ved lærlingskolen og 26 ved tekniske fagskole. Teknisk fagskole ble overført til daværende Haugesund maskinistskole i 1980.
I 1977 fikk skolen navnet Haugaland videregående skole i forbindelse med skolereformen. En større utbygging av skolen var klar i 1983. I tillegg til de mer typiske håndverk- og industrifag som tiltrakk mest menn fikk skolen nå søm- og kjole/draktklasser som nesten utelukkende hadde kvinnelige elever. Det var da 477 elever ved verkstedskolen og 153 ved lærlingskolen. Høsten 1996 overtok skolen bygget i Spannavegen 33, og har siden flyttet noe av undervisningen dit.
Våren 2013 ble det en ny utbygging av skolen, med en totalrenovering av sentralblokken fra 1963. I 2015 åpnet skolen en ny bilhall.
Politireserven
Politireserven (PR) var en reservestyrke i den norske politi- og lensmannsetaten som bestod av mannskaper som har fullført militær førstegangstjeneste, og som deretter utførte plikttjeneste i Politireserven resten av tjenestetiden. Politireserveordningen er hjemlet i § 3 i Lov om tjenesteplikt i politiet av 21. november 1952 (polititjenestepliktloven). Politireserven ble avviklet i 2020 etter oppdrag fra Justis- og beredskapsdepartementet, og den kan ikke lenger mobiliseres for bistand til politiet.
Politireserven kunne bare besluttes brukt av Kongen i statsråd. Den kunne brukes ved hel eller delvis mobilisering, for å avverge eller begrense naturkatastrofer og andre alvorlige ulykker, samt for å opprettholde samfunnsorden når viktige allmenne interesser tilsier det. Det sistnevnte gjaldt også ved eventuelle terrorangrep. I forbindelse med koronaviruspandemien ble det i mars 2020 vurdert å reversere den pågående avviklingen av Politireserven, for å sikre nok ressurser til utøvelsen av politiets oppgaver.
Politireserven kunne i visse situasjoner være aktuelle for å understøtte og til dels avløse ordinære politimannskaper. Hovedoppgavene til Politireserven kunne være objektvakthold og vakttjeneste, trafikk og -patruljetjeneste, innsats mot folkemasser (IMF) og i noen spesielle tilfeller personsikring. Politireserven skulle ikke brukes for å kompensere for mangelfulle politiressurser ved utøvelse av politiets daglige tjeneste.
Nye politireservister gjennomgikk et to ukers grunnkurs ved Justissektorens kurs- og øvingssenter (JKØ) i Stavern. Her fikk man innføring i flere av politiets oppgaver, som for eksempel vakthold, trafikkontroll og patruljetjeneste, samt skyteprøve. Reservistene kunne også bli innkalt til repetisjonskurs.
Politireservistene opptrådte enten med feltuniform eller tjenesteantrekk II, som er den uniformen som vanligvis benyttes av politiet. Reservistene kunne kjennes ved at distinksjonene er vevde, sorte hylser med bokstavene PR i gult. Som for øvrig norsk politi var Politireserven normalt ubevæpnet, men hadde maskinpistolen MP5 som primærvåpen ved eventuell bevæpning. Politireserven hadde 712 våpen til rådighet, som til vanlig lå på lager hos UP og Politihøgskolen.
Historie
Politireserven ble opprettet gjennom lov i 1952, og den eneste gangen den ble tatt i bruk var under OL på Lillehammer i 1994. Deler av Politireserven var rutinemessig med på ordinære redningsøvelser med Forsvaret, Sivilforsvaret og Politiet.
Fra og med 2006 ble Politireserven administrert av Utrykningspolitiet i Stavern. Samtidig ble det besluttet at Politireserven kun skulle rekrutteres fra det sentrale østlandsområdet, og ikke hele landet som tidligere.
Høsten 2007 bestod styrken av omtrent 800 opplærte menn og kvinner, etter å ha bestått av omtrent 5500 personer så sent som i 2001. Begrensede budsjetter på slutten av 1990- og 2000-tallet førte til beskjeden kursvirksomhet.
I 2007 bestemte Regjeringen at det skulle rulleføres tusen ekstra personer som raskt kan utdannes og utrustes dersom trusselsituasjonen endres, men kostnadsrammen ble ikke besluttet økt med dette.
Den 22. juli 2011 ble det gitt tillatelse fra Politidirektoratet til å benytte styrken. Deler av styrken ble varslet og satt i beredskap, men ingen ble innkalt.
Politireserven ble av forsterkningsutvalget den 8. april 2013 foreslått avviklet, men våren 2015 besluttet Stortinget med ⅔ flertall å beholde Politireserven. Dette førte til noe hyppigere øvingsvirksomhet for Politireserven, frem til Justis- og beredskapsdepartementet gjennom det årlige tildelingsbrevet for 2020 beordret endelig avvikling av styrken.
Adalbertus Ranconis de Ericinio
Adalbertus Ranconis de Ericinio (tsjekkisk: Vojtěch Raňkův z Ježova, født ca. 1320 – død 15. august 1388) var en tsjekkisk teolog og filosof. I 1355 ble han utnevnt til rektor ved Universitetet i Paris. Han skrev Tractatus de communione, en avhandling om bekjennelse og nattverd. Han er også kjent for å ha introdusert John Wycliffs skrifter til Universitetet i Praha.
I 1378 talte han ved begravelsen til keiser Karl IV av Det tysk-romerske rike‎‎, og erklærte keiseren som Kongeriket Böhmens pater patriae.
Metaxa
Metaxa (gresk Μεταξά) er en gresk likør oppfunnet av Spyros (Spiridon) Metaxas (gresk Σπύρος (Σπυρίδων) Μεταξάς) i 1888.
Metaxa er en blanding av brandy og vin.
Andre Berto
Andre Berto (født 7. september 1983) er en haitisk-amerikansk bokser.
Han representerte Haiti under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i første runde.
Hett fett & svett
Hett fett & svett er et samlealbum med diverse norske artister. Albumet ble utgitt i 1981.
Bardal kirke
Bardal kirke er en langkirke fra 1887 beliggende i Bardal i Leirfjord kommune og sogn i Nord-Helgeland prosti, Nordland fylke.
Byggverket er i tre og har 250 plasser.
Gustave Charpentier
Gustave Charpentier (født 25. juni 1860, død 18. februar 1956) var en fransk komponist, mest kjent for sin opera Louise.
Tårnseilerne
Tårnseilerne er en ideell forening som ble stiftet 27. januar 1992 i Oslo for å fremme klassiske verdier innen musikk, litteratur og utøvende kunst.
Foreningen har initiert og gjennomført Operaballene i Oslo, Konsertserien Dovregubbens Hall, i 1993 overtok de 17. mai-konsertene i Oslo Konserthus og kunstutstillingen 1001 egg med påskeegg. Foreningen har også stått for Eventyrball, konserter, kulturkvelder, utstillinger og korkvelder og vært engasjert i humanitært arbeid
Operaball
Operaballet i Oslo har vekselvis blitt kalt Rokokkoball (1988), Mozartball (1989), Pariserball (1990,1991) Skuddårsball (1992),  Christiania Soirée (1995), Wienerball (1998),  og Maskeball, men omtales oftest som Operaballene. I 1988-2007 var Operaballene på folketeaterbygningen, fra 2008 til 2010 var det på den nye norske opera på Bjørvika.
Operaballet har gjennomgått flere komitégenerasjoner og har vekselvis blitt ledet av Bjørn Einar Sakseid (initiativtager (1986–1988) og mentor), Tormod Carlsen og Christopher M. Brown (1989), Tone Dahl (1990), Beatrice Johnson (1991), Jo Siri Ekgren og Kristin Kranstad (1992–98), Lise Tveit og Liv Seljord (1999), Ingunn Hjertaas (2000), Gjørill Songvoll (2004–2011) og Riikka Aubert, Karina Birkeland Lome og Hilde Maren Schjager (2012 -).
Operaballkomitéen valgte fra 2005-10 å bruke navnet Kulturentusiastene, og produserte Operaballene i Gamle Logen frem til 2011. Leder Gjørill Songvoll stiftet Oslo Operafestival med Operaballet som avslutningsball. Leder Gjørill Songvoll mottok Oslo bys kunstnerpris 2008. I 2011 ble Kulturentusiastene formelt nedlagt, og Operaballet 2012 ble arrangert i navnet Tårnseilerne igjen.
Klokkespill
Fra 2014 har Oslo Operaball vært ledsaget av Klokkespill fra tårnet i Oslo rådhus. Fra 2016 er Oslo Operaball registrert som fast arrangement i kalenderen til Oslo kommune, Rådhuset. I 2016 ble det spilt polonaise fra klokkespillet i Oslo rådhus til karnevalsopptog ned Karl Johans gate og i 2017 vil Konsertklokkespill lyde fra både Oslo domkirke og Oslo rådhus.
Dovregubbens Hall
Konsertserien «Dovregubbens Hall» ble første gang produsert i Chateau Neuf i 1990, med Truls Mørk og Solveig Kringlebotn. I 1991 var Ole Edvard Antonsen og Eir Inderhaug solister.
Tårnseilerne arrangerte konserten «Dovregubbens Hall» i Oslo Spektrum 2. oktober 1992 med Kringkastingsorkestret (og NRK-opptak); her var det deltagere fra 20 kor (600 sangere) og Truls Mørk og Solveig Kringlebotn som solister. Foreningen Tårnseilerne arrangerte konsertene «Dovregubbens Hall» i Chateau Neuf i samarbeide med Det Norske Studentersamfund i perioden 1994-1998.
Dovregubbens Hall ble arrangert i Grieghallen 1993-1997 med Bergen Filharmoniske orkester og NRK-opptak.
17. mai
Tårnseilerne ble i 1993 invitert av 17. mai-komitéen i Oslo til å tenke nytt om markeringer i Oslo sentrum på nasjonaldagen.
Tårnseilerne overtok festforestillingen til Oslo kommune etter Reidar Warme. Reidar Warme hadde arrangert 17. mai-konsertene 1969-1992, og Tårnseilerne produserte festforestillingene i Oslo Konserthus i 10 år frem til 2002. Fra 2003 overtok kommunen konseptet. De holder festforestilling i Oslo Konserthus kl. 16.00, familieforestilling med Oslo Symfoniorkester, solister, kor og dans. Tårnseilerne ordnet fra 1993 også underholdning ved 17. mai-komitéen sin lunsj.
Brosteinsball
Tårnseilerne stiftet i 1994 Brostensballet på Universitetsplassen i Karl Johans gate. Hver 17. mai kl.18.14 arrangeres norsk folkedans for nybegynnere og totalt uerfarne, der alle kan være med uansett ferdighetsnivå. Leikarringen i Bondeungdomslaget leder dansen, Songlaget synger og Østerdølenes Spelemannslag spiller. Brosteinsballet har siden 1995 blitt arrangert av BUL i Oslo.
Flaggutstilling
Flaggets utvikling ble brukt som gjennomangstema for å følge kronologien ved 17. mai konserten i 1996. I anledning 100-årsjubileet til det norske flagg i 1998 laget Tårnseilerne en utstilling om det norske flagg. Med flagg og plansjer ble historien vist på oppslagstavler på tre steder i Oslo Sentrum. Utstillingen stod på Oslo rådhus 17.-24. mai 1998, og ble vist på Universitetsplassen samt Oslo Konserthus. Oversiktsplansjen fikk bred mediaomtale i desember 1998 og ble gjengitt i Dagsavisen. Flaggplansjene ble senere samlet til et undervisningshefte og trykket. 1. utgave 1998, 2. opplag 2011
17. mai-spel
Foreningen Tårnseilerne mottok støtte fra stiftelsen Fritt Ord til å produsere et manus til teateroppsetningen "17. mai-spillet 1814-1905" i 2012
1001 egg påske-egg og kunst på egg
I anledning Norsk Folkemuseums 100-årsjubileum tok Tårnseilerne på seg å lage et familiearrangement som en utstilling. Jubileumsutstillingene skulle begynne i juni 1994, og Tårnseilerne valgte å lage påskearrangement i forkant, med påske-egg som tema. Påske-egg samlingen og påske-aktivitetene satt publikumsrekord ved Norsk Folkemuseum åpningsdagen 27. mars 1994. Samlingen 1001 egg har siden vært utstilt ved 1000-års jubileet i Trondheim (1997), ved Nasjonalt Kunstindustrimuseum, i Grieghallen (2000), ved Sølvberget Kulturhus (2001), i Hovedbygningen på Bygdøy Folkemuseum (2002), i foajéen på Det norske teater (1995 og 1996), i teatersalen til BUL, Rosenkrantz gate (1998) på Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum (1999), på Galleri Festiviteten ved Eidsvollsbygningen (2007) og på Universitetet i Oslo, zoologisk museum på Tøyen (2003). Utstillingen var den best besøkte ved 1000-års jubileet i Trondheim. Ved Nasjonalt kunstindustrimuseum satt utstillingen tidenes publikumsrekord og har i alt blitt sett av over 120 000 besøkende.
Det norske flagg
I anledning 100-årsjubileet til det norske flagg i 1998 laget Tårnseilerne flaggutstilling om det norske flaggs historie som stod på Universitetsplassen, i Oslo rådhus og på Oslo Konserthus 1998. Flaggplansjene ble senere samlet til et undervisningshefte og trykket. 1. utgave 1998 2. opplag 2011
Draktsamling
Siden 1990 har Tårnseilerne holdt sykurs med foredrag om stilhistoriske antrekk. Ved å lage årlige anledninger til å bruke kostymer, har Tårnseilerne og deltagerne på Operaball opparbeidet en betydelig samling historiske antrekk. Operaballkostymer er blitt vist ved påskeutstillingene fordi kostyme og maskerade markerer inngangen til fasten, mens påske-eggene lages i slutten av fasten. Operaballkostymer sydd av Olaug Berg ble vist i foajéen i Norsk Folkemusem ved utstillingen "1001 egg" i 2003. Tårnseilerne har ofte opptrådt i media i stilhistoriske antrekk.
Maskesamling
Operaballet er i maskeradetradisjonen og på 1990-tallet ble det holdt årlige maskekurs, med utgangspunkt i ansiktsavstøpning i gipsbånd. Masker i andre materialer ble støpt på gipsavtrykk, herunder lærmasker og papier mâché. I 1997 holdt Tårnseilerne videregående kurs i venezianske masker med gesso. Til Operaballet i 1998 ble det importert ca 70 masker fra Venezia til Operaballet. Tårnseilerne har også holdt foredrag om venezianske masker.
Dans og koreografi
Oslo Operaball har benyttet mellom 40 og 70 ulike koreografier laget av Reidar Warme til musikk fra Opera og folkedans. Arkivet fra Norges første lektor i dans med opptegnelser er overdratt til foreningen.taroiGGrn,ci u
Kor og konserter
Tårnseilerne har laget konserter med i alt 30 kor i Oslo. I juni 1992 tok de imot Trondheimsstudentenes sangforeninger og symfoniorkester med konsert i Universitetets aula. Studentene var på turneen "Brede Seil" og skulle seile til Færøyene med Statsraad Lehmkuhl. Etter møte med de svenske kortradisjonene arrangerte Tårnseilerne seks Kör med Kör-konserter med Carl Martin Bellmann-koret fra Karlstad i Chateau Neuf og Gamle Festsal. Høsten 1993 produserte Tårnseilerne 9 konserter for Oslo Domkor. Sangvinerne, den norske studentersangforening og Chorus Mixtus er blant korene som har opptrådt i den Gamle Logen.
Publikasjoner
Foruten titalls trykksaker og programhefter til de ulike arrangementene, er det utgitt:
Matalom
Matalom (Bayan ng Matalom) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger på øya Leyte, og tilhører provinsen Leyte. Folkemengden var på 33,121 innbyggere i 2015.
Barangayer
Matalom er inndelt i 30 barangayer.
Tsjub
Tsjub (ukrainsk чуб, «kam»; russisk хохо́л, «lugg», polsk chochoł eller khakhlak) er en tradisjonell frisyre for mannlige kosakker i Ukraina. Frisyren består av et glattbarbert hode med en pannelugg eller lang hårlokk på toppen.
Khokhol kan på ukrainsk også omtales som tsjupina (чуприна) eller oseledets (оселедець, «sild»).
Historikk
Opprinnelsen til frisyren er uklar, men allerede Svjatoslav I av Kiev skal ha båret lange barter og tsjub; på seinere avbildninger har dette blitt typiske kjennetegn for fyrsten. Tradisjonelt var tsjub forbeholdt modne krigere. Frisyren ble ansett som et hederstegn, og det var skamstraff å få kuttet av håret.
Kosakkene beholdt lenge lange hengemustasjer som tradisjonell bartemote, men endret ellers frisyrene fra glattbarbert hode med eller uten hårlokk til kort hår med rett pannelugg og annet. Andre flettet hår og barter.
I moderne tid har enkelte ukrainske nasjonalister og aktivister anlagt tsjub som politisk symbol og gruppemarkør på samme måte som for eksempel nynazister og fotballpøbler kan barbere hodet i en snauskalle-frisyre.
Ordet brukes også av russere og polakker som nedsettende kallenavn på ukrainere.
Ukrainernes nasjonalpersonifikasjon Kozak Mamaj (ukrainsk Козак Мамай), «kosakkhelten Mamaj», blir tradisjonelt avbildet med zaporozje-kosakkisk osedelets (hårlokk) på barbert hode. Mamaj forekommer i en lang rekke folkelige billedframstillinger, gjerne sittende på orientalsk vis med symbolske attributter under et eiketre. Han bærer foruten hårlokk, barter, langpipe, kaftan, posebukser og korte ridestøvler. I tillegg er han gjerne utstyrt med sabel, kobza (ukrainsk lutt) og hest.
Liknende frisyrer
I flere gamle kulturer, for eksempel i Kina, Det gamle Egypt, Thailand, Albania, India og Israel, har det vært skikk å barbere hodene på barna men beholde én eller flere lange hårlokker som gjerne ble fjernet i en overgangsrite når barna ble store.
Lucky Luciano
Charles «Lucky» Luciano (født Salvatore Lucania 24. november 1897 i Lercara Friddi øst for Corleone på Sicilia, død 26. januar 1962 i Napoli) var en italiensk-amerikansk mafioso og forbryter.
Tidlig i livet
I en alder av ti år, flyttet familien fra Sicilia til USA. Luciano begynte tidlig å tjene penger ved å få andre barn til å betale for hans beskyttelse. De som ikke betalte, fikk juling. I 1916 ble Luciano medlem av «Five Points Gang», som ble mistenkt av politiet for å stå bak en rekke drap. Allerede i 1920 arbeidet Luciano for forskjellige gangstere, slik møtte han fremtidens legendariske mafiosoer som Frank Costello, Vito Genovese og Carlo Gambino. Men det Luciano ble kjent for, var å bli den første italienske gangsteren til å rekruttere jøder og andre gangstere av ikke-italiensk opprinnelse, som hans framtidige venner og underordnede. Noen av dem var Meyer Lansky og Benjamin «Bugsy» Siegel, som begge spilte en stor rolle i utviklingen av organisert kriminalitet gjennom 1900-tallet. Luciano skal ha utpresset sine egne elever på skolen for penger, men Lansky skal ha nektet og forsvart seg mot den tøffe Luciano. Etter den dagen, fikk Luciano et helt annet perspektiv på jøder og utlendinger fra andre kulturer, og skal ha blitt imponert av den tøffe gutten. Lansky introduserte Luciano for Siegel og de ble alle bestevenner med Costello, Adonis, Anastasia og Lucchese. Ved å begynne å organisere gambling, prostitusjon, smugling av våpen, narkotika og alkohol, var Luciano og hans gjeng «The Young Turks», godt på vei oppover i underverdenen i New York City.
På begynnelsen av 1920-tallet, ble «The Young Turks» og Luciano oppsøkt av Arnold Rothstein, som var kjent for å fikse idrettsresultater «World Series» i 1919. Rothstein hadde fabrikker i Skottland som produserte whisky, og ville distribuere den i New York, og dette var i forbudstiden i USA. Rothstein var også av jødisk opprinnelse og hadde en hjerne som utkonkurrerte alle. På denne tiden var det to store bosser i New York som dominerte all organisert kriminalitet, begge med over 500 soldater på hver side og begge var desperate til å slå ut den andre. Den ene var Joe «The Boss» Masseria og den andre var Salvatore Maranzano. Spenningen hadde vært stor mellom dem helt siden begynnelsen på 1920-tallet og Rothstein ville derfor ikke oppsøke noen av dem, siden han trodde han kunne blitt drept. Men Luciano hadde jødiske partnere og var ikke kjent for å ha tatt parti mellom enten Masseria eller Maranzano. Luciano og Rothstein ble straks partnere og tjente sammen store beløp på den ulovlige distribusjonen av whisky.
Lucky Luciano
Luciano sverget hevn over Maranzano, og forsto at hans kjære venn Gaetano «Tommy» Reina, en annen mellomleder i Masserias organisasjon, hadde også spilt begge sider og forrådt ham til Maranzano. I tillegg hadde Rothstein blitt myrdet på sitt hotellrom, angående en spillegjeld, men det er aldri blitt bevist om det bare var rykter eller om Maranzano eller Masseria hadde noe å gjøre med det. Dette førte til at Luciano skjønte at det brant under føttene på ham, og måtte prøve å komme ut av den trusselen han var i fra dem begge. Han sendte en av sine «Turks» for å drepe Reina, og dette var den fremtidige mafiabossen Vito Genovese. Drapet på Reina utløste bandekrigen Castellammarese-krigen i 1926.
Castellammarese-krigen
I 1926 brøt Castellammarese-krigen ut og i denne satte Masseria opp imot Maranzano, mens Luciano og hans «Young Turks» sviktet begge sider og drømte om hvordan de kunne gjøre det større. Luciano fikk igjen Masserias tillit ved å redde livet hans, i et arrangert attentat. Slik kunne Luciano igjen spille begge sider ut mot hverandre til sin egen fordel og avtalte med Maranzano at han bare kunne drepe Masseria om han fikk bli nestleder for Maranzano. Maranzano gikk med på dette og 15. april 1931, ble Masseria med Luciano til en italiensk restaurant på Coney Island for å spise middag. Etter hvert som klokken nærmet seg, unnskyldte Luciano plutselig seg og måtte på toalettet. Sekunder etter kom Benjamin «Bugsy» Siegel, Vito «Vitone» Genovese, Joe «Joey A» Adonis og Albert «Mad Hatter» Anastasia inn i lokalet og drepte Masseria etter ordre fra Luciano. Morderne skal ha blitt kalt «De Fire».
Kommisjonen og «De Fem Familiene»
Med Masseria og Maranzano ute av veien, kunne Luciano gjennomføre sin visjon om å omorganisere mafiaen, ikke bare i New York, men i hele USA. Hans visjon gikk ut på å dele opp familiene til forskjellige territorier med sine egne forbryterhierakri, tilsvarende tidlige føydalsamfunn. Dette skulle være med på å forhindre flere store kriger som hadde herjet på 1920-tallet. Han kalte den «Kommisjonen» og de fem familiene het: Luciano, Mangano, Gagliano, Bonanno og Profaci.
Slik ble det fred mellom de ulike forbrytergrupperingene, med mindre drap, mindre problemer og mindre fiender. Men i 1935 ble en jødisk gangster og mafiaboss Dutch Schultz, også kalt «Ølbaronen fra Bronx», stilt for retten av en New York-aktor, Thomas Dewey. Shultz ville unngå fengsel og bestemte seg for å arrangere Deweys død, men Luciano og de andre familiene visste at dersom Shultz drepte Dewey, ville dette kunne endre på forbryterorganiseringen og kunne føre til ny krig mellom gruppene. Luciano og «Kommisjonen» bestemte derfor for å ofre Shultz, men dette førte til at Dewey rettet sin oppmerksomhet mot Charlie «Lucky» Luciano som på dette tidspunktet var den største forbryteren i New York. Politiets arbeid mot Luciano ga etter hvert resultater, og i 1936 fikk Luciano en dom for hallikvirksomhet. Han fikk en dom på 30-50 år, men han fortsatte sin virksomhet fra fengselet, med fokus på narkotikahandel, ulovlig gambling, infiltrasjon og terrorisering av fagforeninger, hvitvasking av penger, ulovlig byggefirmaer, beskyttelsespenger, ran og kapring av lastebiler.
Andre verdenskrig, Flamingo og Luciano
I 1942 ble et fransk slagskip senket i havnen i New York, og denne havnen ble kontrollert av den organiserte kriminaliteten. Det var frykt for at det var tyske ubåter utenfor kysten og var sabotasje ved havna. Myndighetene i New York oppsøkte Meyer Lansky, Frank Costello og Vito Genovese. Frank Costello gikk også under kallenavnet «The Prime Minister» (statsministeren), og han var blitt ny leder av Luciano/Costello-«familien». Myndighetene håpet Lansky og Costello ville samarbeide med myndighetene for å sikre havnen og ville at de skulle snakke med Luciano i fengselet. Genovese og Costello avfeide ideen helt, men Lansky forstod at dette ville kunne gi dem fordeler senere. Lansky og Costello presenterte ideen for Luciano som først ikke likte ideen, men lot seg overtale av Lansky, ombestemte han seg. Han sendte derfor bud til sine kontakter på Sicilia og resten av Italia om å hjelpe de allierte styrkene i kampen mot Mussolini og Hitler.
Da krigen var over i 1945, og etter 10 år i fengsel, søkte Luciano om løslatelse. I denne saken ga hans samarbeid under krigen fordeler, og han ble løslatt, på betingelse av at han aldri måtte komme tilbake til USA. Luciano tok tilbudet, og fikk under avskjedsfesten høre om det berømte «Flamingo-problemet». Benjamin «Bugsy» Siegel hadde reist til Hollywood og organiserte gambling, prostitusjon og fagforeninger. Samtidig hadde han lånt 5 millioner dollar av Lansky og Luciano, uten at Luciano engang visste det, for å bygge et kasino i Nevada som han kalte «The Flamingo». Lansky hadde advart Siegel flere ganger om at dette ville koste store penger, men Siegel hadde ikke hørt etter. Luciano advarte ham om å ikke satse mer av pengene hans på dette prosjektet som Luciano ikke hadde noe tro på, og Siegel ga etter.
Narkotika, Havannakonferansen og Siegel
Luciano likte seg i Italia. Det var fredelig og nok av gamle venner. Men Luciano hadde ikke gitt opp organisert kriminalitet, og satte opp nye butikker på Sicilia som spesialiserte seg på å lage dukker som ble fylt med heroin og kokain fra Tyrkia. Planen var at disse skulle fraktet over til Cuba, hvor det ble smuglet inn i USA. Men tidene hadde forandret seg, og planene for Cuba skulle finansieres. Etter to år i Italia, reiste Luciano til Havanna for å delta på den såkalte Havannakonferansen med lederne i de fem familiene og resten av «kommisjonen» for å snakke om narkotikaen, Cuba og «Bugsy» Siegels egenrådighet. Møtet ble arrangert under dekke av å skulle være en feiring av Frank Sinatras karriere, da Sinatra var en av Lucianos hemmelige venner. Sinatra møtte opp med 2 millioner dollar i en koffert til Luciano og snakket med ham i flere timer.
Det var i den øverste leiligheten i hotellet at Luciano, Lansky, Costello og Vincent Mangano bestemte seg for å organisere sin egen dødspatrulje. Denne gikk under kallenavnet «Murder Inc», og skulle de drepe alle som stod i veien for mafiaens virksomhet. Det var både italienere og ikke-italienere med i gruppen. Mangano foreslo at hans egen nestkommanderende, Albert «Mad Hatter» Anastasia, skulle lede gruppen og fikk gjennomslag for dette. Det blir antatt at «Murder Inc» skal ha stått bak drapene på 500 mennesker fra 1940-tallet, og fram til 1960-tallet.
Kommisjonen behandlet deretter «Bugsy» Siegel og Flamingo-problemet. Siegel hadde åpnet kasinoet på julaften og ingen hadde reist helt ut i ørkenen for å bo på et hotell. Hele ideen var en fiasko, og for Luciano var penger viktigere enn vennskap. 20. juni 1947 ble Siegel skutt og drept i sitt eget hus i Hollywood. Lansky overtok «The Flamingo», siden det aldri kom til å bli noe stort. Men dette ga grunnlaget for utviklingen av Las Vegas som ferieby og ga etter hvert enorme fortjenester. Slik hadde «Bugsy» Siegel hatt rett hele tiden.