cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuiperbeltet
Hypoteser
I 1977 oppdaget Charles Kowal 2060 Chiron, en isete planetoide med en bane mellom Saturn og Uranus. Han brukte et blinkmikroskop – samme verktøy som gjorde det mulig for Clyde Tombaugh å oppdage Pluto nesten 50 år tidligere. I 1952 ble et annet objekt, 5145 Pholus, oppdaget i en lignende bane. I dag er det kjent at en hel populasjon av kometlignende legemer, kentaurer, eksisterer i regionen mellom Jupiter og Neptun. Kentaurenes bane er ustabile og dynamiske levetider på et par millioner år. Etter oppdagelsen av Chiron spekulerte astronomer i at de derfor måtte regelmessig etterfylles fra et slags ytre reservoar.
Ytterligere bevis for beltets eksistens dukket senere opp fra studier av kometer. At kometer har begrensede livsløp har vært kjent i noen tid. Etter hvert som de nærmer seg solen, fører varmen til at den volatile oferflaten sublimerer ut i rommet og de blir gradvis «spist» opp. For at kometene fortsatt skal kunne være synlige gjennom solsystemets tidsalder, må de jevnlig etterfylles. Et slikt område for etterfylling er Oorts sky, den sfæriske svermen av kometer som strekker seg utover 50,000 AE fra solen og som først ble hypotesisert av Jan Oort i 1950. Dette området antas å være utgangspunktet for langperiodiske kometer, som Hale-Bopp, med baner som varer i tusenvis av år.
Det finnes imidlertid en annen popuasjon av kometer, kjent som kort-periodiske eller periodiske kometer; de med baner som varer mindre enn 200 år, slik som Halley. Før 1970-tallet hadde hyppigheten av oppdagede kortperiodiske kometer blitt økende ukonsistent med de som kom utelukkende fra Oorts sky. For at et objekt i Oorts sky skal kunne bli en kortperiodisk komet må det først bli fannget av gasskjempene. I 1980 konstaterte Julio Fernández i Monthly Notices of the Royal Astronomical Society at for hver kortperiodiske komet som ble sendt fra Oorts sky og inn i det indre solsystemet, ville 600 bli slynget ut i det interstellare rommet. Han spekulerte også i at et kometbelte fra 35–50 AE måtte eksistere for å kunne gjøre rede for antall observerte kometer.
I oppfølgingen av Fernández' arbeid kjørte et canadisk lag bestående av Martin Duncan, Tom Quinn og Scott Tremaine i 1988 et antall datasimuleringer for å fastslå om alle observerte kometer kunne ha kmmet fra Oorts sky. De fant at Oorts sky ikke kunne stå for alle kortperiodiske komter, spesielt siden kortperiodiske komter er samlet næmere planet til solsystemet mens kometer fra Oorts sky synes å komme fra et hvilket som helst punkt i skyen. Ved å legge til et belte slik Fernández beskrev det, fikk de simuleringene til å stemme overens med observasjonene. Regionen fikk angivelig navnet «Kuiperbeltet» fordi ordene «Kuiper» og «kometbelte» stod i åpningssetningen av Fernández verk.
Oppdagelse
I 1987 ble astronomen David C. Jewitt, som da jobbet ved Massachusetts Institute of Technology, stadig mer forbauset over «det tilsynelatende tomrommet i det ytre solsystemet.» Han oppfordret da studenten Jane Luu til å hjelpe ham med å lokalisere et annet objekt utenfor Pluto, fordi, som han sa til henne, «hvis vi ikke gjør det, vil ingen andre gjøre det.» Jewitt og Luu brukte teleskopetne ved Kitt Peak National Observatory i Arizona og Cerro Tololo Inter-American Observatory i Chile for å gjennomføre søkene. Disse ble gjennomført mye på samme måte som Clyde Tombaugh og Charles Kowal hadde gjort – med et blinkmikroskop.
I utgangspunktet tok undersøkelsen av hvert par av plater ca. åtte timer, men prosessen ble gjort raskere da CCD-brikkene kom. Selv om synsfeltene til brikkene var smalere, var de mer effektive til å samle lys. De beholdt 90 % av alt lyset som traff dem i motsetning til 10 % for fotografier, og de gjorde det også mulig å gjennomføre prosessen virtuelt på en dataskjerm. I dag danner CCD-brikker basisen for de fleste astronoiske detektorene. I 1988 flyttet Jewitt til astronomiinstituttet ved University of Hawaii. Luu sluttet seg senere til samme institutt og fortsatte å jobbe med Jewitt ved det 2,24 m store teleskopet på Mauna Kea.
Etter hvert ble synsfeltet for CCD-brikken økt til 1024×1024 piksler, og det gjorde det mulig å gjennomføre søkende enda raskere. Etter fem år med leting annonserte Jewitt og Luu «oppdagelsen av Kuiperlegeme-kandidaten». Seks måneder senere oppdaget de et annet objekt i samme region, (181708) 1993 FW.
Navn
Astronomer bruker noen ganger det alternative navnet Edgeworth-Kuiper-beltet for å kreditere Edgeworth, og KBOer blir noen ganger referert til som EKOer. Brian Marsden hevder imidlertid at ingen av dem fortjener den fulle krediteringen: «verken Edgeworth eller Kuiper skrev noe i nærheten av det vi ser i dag, men det gjorde Fred Whipple» Motsatt kommenterer David Jewitt at «Hvis noe ... Fernandez ligger nærmest i å fortjene krediteringen for å forutsi Kuiperbeltet.» Begrepet transneptunske objekter (TNO) anbefales brukt for objekter i Kuiperbeltet av flere vitenskapsgrupper fordi begrepet er mindre kontroversielt enn alle de andre – det er dog ikke et synonym siden TNOer inkluderer alle objektene som går i bane rundt solen utenfor Neptun og ikke bare de i Kuiperbeltet.
Opprinnelse
Den nøyaktige opprinnelsen til Kuiperbeltet og den komplekse strukturen er fortsatt uklar, og astronomer avventer fullføringen av flere teleskopundersøkelser som Pan-STARRS og det fremtidige LSST som kan avsløre mange ukjente kuiperbelteobjekter. Disse målingene vil gi data som kan bidra til å gi svar på disse spørsmålene.
Kuiperbeltet antas å bestå av planetesimaler; fragmenter fra den opprinnelige protoplanetariske skiven rundt solen som ikke lyktes i å koalisere til planeter, og som i stedet ble samlet til mindre legemer – de største mindre enn 3,000 km i diameter.
Moderne datasimuleringer viser at Kuiperbeltet må ha vært sterkt påvirket av Jupiter og Neptun. De antyder også at verken Uranus og Neptun kan ha blitt dannet i sine nåværende posisjoner siden alt for lite av den opprinnelige massen eksisterte så langt ut til at objekter av den størrelsen kan ha blitt dannet. I stedet antas det at disse planetene ble dannet nærmere Jupiter. Spredningen av planetesimaler tidlig i solsystemets historie førte til en vandring for banene til gasskjempene; Saturn, Uranus og Neptun vandret utover mens Juipter vandret innover.
Den mest populære nåværende modellen, «Nice-modellen», mangler imidlertid å kunne gjøre rede for noen av egenskapene ved fordelingen, og en av de vitenskapelige artiklene sier at problemene «fortsetter å utforde analytiske teknikker og den raskeste numeriske modelleringsmaskivaren og programvaren». Modellen forutsier en høyere gjennomsnittlig eksentrisitet i banene til klassiske kuiperbelteobjekter enn det som er observert (0,1–0,13 mot 0,07). Hyppigheten av koblede objekter, hvorav mange er langt fra og løst tilknyttet hverandre, utgjør også et problem for modellen.
Struktur
I sin fulle utstrekning, inkludert de omkringliggende regionene, strekker Kuiperbeltet seg fra rundt 30–55 AE. Det er imidlertid generelt akseptert at hoveddelen av beltet strekker seg fra 2:3-resonansen (se under) ved 39,5 AE og ut til 1:2-resonansen ved omtrent 48 AE. Kuiperbeltet er relativt tykt. Hovedkonsentrasjonen strekker seg så mye som ti grader på utsiden av det ekliptiske planet og en mer diffus fordeling av objekter strekker seg flere ganger så langt. Alt i alt ligner beltet mer på en torus eller smultring enn et belte. Den gjennomsnittlige posisjonen er inklinert mot ekliptikken med 1,86 grader.
Klassisk belte
Mellom 2:3- og 1:2-resonansene med Neptun, omtrent 42–48 AE, er den gravitasjonelle påvirkningen fra Neptun neglisjerbar. I dette området kan legemer eksistere med tilnærmet uforstyrrede baner. Regionen er kjent som klassiske kuiperbelteobjekter og den utgjør omtrent to tredjedeler av de observerte kuiperbelteobjektene som er observert. Siden det første moderne kuiperbelteobjektet som ble oppdaget – – anses som en prototype for denne gruppen, kalles ofte klassiske kuiperbelteobjekter for cubewanoer ( – «Q-B-1-os»). Retningslinjer etablert av Den internasjonale astronomiske union (IAU) krever at klassiske Kuiperbelteobjekter gis navn av mytologiske vesener forbundet med skapelsen.
Finlands herrelandslag i ishockey
Finlands herrelandslag i ishockey (Leijonat) er det nasjonale ishockeylaget til Finland, og representerer landet i internasjonale ishockeyturneringer. Landslaget blir administrert av Finlands Ishockeyforbund, som ble opprettet i 1929. Finland har vært medlem av Det internasjonale ishockeyforbundet (IIHF) siden 1928.
Kuiperbeltet
Klassisk belte
Det klassiske Kuiperbeltet synes å bestå av to separate populasjoner. Den første, kjent som den «dynamisk kalde» populasjonen, har baner som ligner mye på planetenes; nesten sirkulære, med en baneeksentrisitet på mindre enn 0,1 og med relativt lave inklinasjoner opp til ca.a 10° (de ligger nær solsystemets plan snarere enn ved en vinkel). Den andre gruppen, den «dynamisk varme» populasjonen, har baner som er mye mer inklinert mot ekliptikken, med opp mot 30°.
Navnene på de to populasjonene kommer ikke bare av en stor forskjell i temperatur, men fra en analog til partikler i en gass som øker den relative hastigheten når de blir varmet opp. I tillegg til å ha ulike baner har de også ulike farger; den kalde populasjonen er markert rødere enn den varme. Hvis dette skyldes ulike sammensetninger, antyder det at de ble dannet i ulike regioner. Den varme populasjonen antas å ha blitt dannet nær Jupiter, og å ha blitt slynget ut av bevegelser blant gasskjempene. Den kalde populasjonen deromot, har blitt foreslått å ha blitt danet mer eller mindre i sin nåværende posisjon. Den kan imidlertid også ha blitt slynget utover av Neptun da den vandret utover, spesielt hvis Neptuns eksentrisitet ble forbigående økt. Mens Nice-modellen tilsynelatende i det minste er delvis i stand til å forklare en ulik sammensetning, har det også blitt foreslått at fargeforskjellen kan reflektere ulikeheter i overflateutviklingen.
Finlands herrelandslag i ishockey
Siden Finland debuterte ved ishockey-VM 1939 har de deltatt i samtlige VM- og OL-turneringer bortsett fra VM i 1947, 1950 og 1953 og OL i 1948 og 1956, der de ikke stilte. Fram til slutten av 1980-årene tilhørte Finland en av de svakere lagene i A-VM, men siden da har de nytt stor suksess, med VM-gull i 1995 i Sverige, i 2011 og 2019 i Slovakia samt OL-gull i Beijing i 2022 og OL-sølv i 1988 i Calgary og 2006 i Torino som høydepunkter.
Kuiperbeltet
Resonanser
Når et objekts omløpsperiode er i et nøyaktig forhold med Neptuns – en situasjon kalt en baneresonans – kan den bli låst i en synkronisert bevegelse med Neptun, og på den måten unngå å bli perturbert bort hvis de relative tilpasningene er passende. Hvis for eksempel et objekt er i akkurat den rette typen bane, slik at den går to omløp rundt solen hvor hvert tredje omløp Neptun fullfører, og hvis den når perihelium med Neptun et kvart omløp unna, vil Neptun alltid være i omtrent den samme relative posisjonen som den begynte når det returnerer til perihelium. Dette fordi Neptun vil ha fullført 1½ bane på samme tid. Dette er kjent som en 2:3-resonans (eller 3:2) og tilsvarer en karakteristisk store halvakse på ca. 39,4 AE. Omtrent 200 kjente objekter befinner seg i denne 2:3-resonansen, deriblant Pluto og dens måner, og gruppen er kjent som plutinoer.
Finlands herrelandslag i ishockey
Historie
Den første offisielle landskampen ble spilt den 30. januar 1928 i Helsingfors, der man tapte hele 1-8 mot Sverige. Finland deltok i VM første gang i 1939.
Arkitekturåret 1804
Arkitekturåret 1804 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1804.
Finlands herrelandslag i ishockey
Historie
Fram til slutten av 1980-tallet tilhørte Finland en av de dårligere lagene i A-VM, og fra 1970 anså mange det som at Finland bare brydde seg om å vinne kampene mot Sverige. I nyere tid har de blitt ansett som et av veteranene i A-VM, med stor suksess og med VM-gull i 1995 i Sverige og i 2011 i Slovakia som høydepunkter.
Etter en stabil innsats i World Cup 2004 kunne Finland ta hjem gruppeseieren foran Sverige, og fikk da møte Tyskland i kvartfinalen. Etter en god innsats mot Tyskland bar det videre til semifinale mot USA. Kampene ble spennende i den siste perioden, da det stod 1-0 til USA til det gjenstod en periode. Men Olli Jokinen kunne etter 5.04 i den tredje perioden score etter en retur fra den amerikanske målvakten Robert Esche, før Saku Koivu scoret 2-1 målet. Sluttminuttene var dominert av USA, men Finlands gode målvakt Miikka Kiprusoff tok alt, og finalen ventet for Finland. Den finske treneren fastslo etter kampen at det var «det største som har hendt Finlands hockeyhistorie».
Kuiperbeltet
Resonanser
Mange plutinoer, inkludert Pluto, har baner som krysser banen til Neptuns, selv om baneresonansen betyr at de aldri kan kollidere. Plutinoene har høye baneeksentrisiteter, noe som antyder at de ikke stammer fra det området hvor de er i dag, men at de i stedet ble sendt dit på grunn av Neptuns vandring. IAUs retningslinjer sier at alle plutinoer må, akkurat som Pluto, oppkalles etter guddommer fra underverdenen. 1:2-resonansen – de objektene som fullfører et halvt omløp hvor hvert omløp Neptun fullfører – tilsvarer en store halvakse på 47,7 AE og er en tynn populasjon. Objektene ved denne resonansen refereres noen ganger til som twotinoer. Andre resonanser eksisterer også ved 3:4, 3:5, 4:7 og 2:5. Neptun har et antall trojanske objekter som okkuperer lagrange-punktene L4 og L5; gravitasjonelt stabile regioner ligger både foran og bak i Neptuns bane. Neptuntrojanere beskrives ofte å være i en 1:1-resonans med Neptun, og har typisk svært stabile baner.
I tillegg er det et relativt fravær av objekter med en store halvakse under 39 AE som tilsynelatende ikke kan forklares av de nåværende resonansene. Den gjeldende aksepterte hypotesen for dette er at når Neptun vandret utover, forflyttet ustabile baneresonanser seg gradvis gjennom denne regionen. Alle objekter i denne regionen ble da fanget opp eller gravitasjonelt kastet ut av den.
Finlands herrelandslag i ishockey
Historie
I finalen ble det likevel tap mot Canada med 3-2.
Nåværende stab
Kilde: Olympiajoukkue Sotshi 2014
Kuiperbeltet
«Kuiperstup»
1:2-resonansen ser ut til å være en grense hvor få objekter er kjent utenfor. Det er ikke klart om det faktisk er den ytre grensen av det klassiske beltet eller om det bare er begynnelsen på et bredt gap. Objekter har blitt oppdaget ved 2:5-resonansen ved ca. 55 AE, godt utenfor det klassiske beltet, men prediksjoner av et stort antall legemer i klassiske baner mellom disse resonansene har ikke blitt bekreftet gjennom observasjon.
Finlands herrelandslag i ishockey
Landslagstrenere
Kilde: Podnieks, Andrew; Nordmark, Birger: IIHF Guide & Record Book 2013, side 68–69.
Kuiperbeltet
Sammensetning
Studier av Kuiperbeltet siden oppdagelsen har generelt indikert at medlemmene primært består av iser – en blanding av lette hydrokarboner (som metan), ammoniakk og vannis. Dette er en sammensetning de har til felles med kometer. Den lave tettheten som er observert i de kuiperbelteobjektene som har en kjent diameter (mindre enn 1 g/cm−3), samsvarer med en isete sammensetning. Temperaturen i beltet er bare ca. 50 K, så mange sammensetninger som ville vært gasser nærmere solen forblir faste i Kuiperbeltet.
På grunn av de små størrelsene og ekstreme avstand fra jorden, er den kjemiske sammensetningen av objektene svært vanskelig å fastslå. Den prinsipielle metoden som astronomer fastslår sammensetninger med er spektroskopi. Når et objekts lys brytes i sammensetningenes farger, dannes et regnbuelignende bilde. Dette bildet kalles spektrum. Ulike substanser absorberer lys ved forskjellige bølgelengder, og når spekteret for et bestemt objekt kommer frem vises mørke linjer (kalt absorpsjonslinjer) der hvor substansen i det har absorbert den bestemte bølgelengden av lys. Hvert grunnstoff eller forbindelse har sin egen unike spektroskopiske signatur, og ved å lese et objekts fulle spektrale «fingeravtrykk» kan astronomer finne ut hva det er laget av.
I utgangspunktet var slike analyser av kuiperbelteobjekter umulige, så astronomer var bare i stand til å fastslå de mest grunnleggende fakta om sammensetning, primært fargen. Disse første dataene viste et bedt spekter av farger blant kuiperbelteobjektene, fra nøytralt grå til dyp rødt. Dette antydet at overflatene var sammensatt av et bredt spekter av forbindelser, fra skitne iser til hydrokarboner. Dette mangfoldet var oppsiktsvekkende, siden astronomer hadde forventet at kuiperbelteobjektene ville være jevnt over mørke etter å ha mistet det meste av volatile iser på grunn av effekten av kosmisk stråling. Forskjellige løsninger ble foreslått for dette avviket, inkludert fornyede overflater etter nedslag og uttømming av gasser. Jewitt og Luus spektralanalyser av kjente kuiperbelteobjekter i 2001 fant imidlertid at variasjonen av farger var for ekstrem til at den kunne enkelt forklares med tilfeldige nedslag.
Finlands herrelandslag i ishockey
Kjente spillere
Spillere i fet er fortsatt aktive på landslaget.
Kuiperbeltet
Sammensetning
Selv om de fleste kuiperbelteobjekter i dag forsatt fremstår uten spektralt særpreg på grunn av mattheten, har det vært en rekke vellykkede forsøk i å fastsette sammensetningene. I 1996 innhentet Robert H. Brown spektroskopiske data for kuiperbelteobjektet 1993 SC. Disse avslørte at overflatesammensetningen var markant lik Plutos, så vel som Neptuns måne Triton, med store mengder av metanis.
Vannis har blitt oppdaget i flere kuiperbelteobjekter, deriblant (19308) 1996 TO66, 2000 EB173 og 2000 WR106. I 2004 fastslo Mike Brown og hans kolleger eksistensen av krystallinsk vannis og ammoniakkhydrat på 50000 Quaoar, et av de største kjente kuiperbelteobjektet. Begge disse substansene ville ha blitt ødelagt i løpet av solsystemets tidsalder, noe som antyder at Quaoar nylig har fått ny overflate, enten via indre tektonisk aktivitet eller av meteorittnedslag.
Masse og størrelsessfordeling
Til tross for det enorme omfanget er den samlede massen estimert til å være mellom 4 og 10 % av massen til jorden, og noen estimater går så lavt som 3,3 % av jordens masse. Modeller av solsystemets dannelse forutsier en samlet masse på 30 jordmasser. De manglende >99 % av massen er nødvendige for akkresjonen av kuiperbelteobjekter større enn 100 km i diameter. Hvis Kuiperbeltet alltid hadde hatt sin nåværende lave tetthet, ville disse store objektene ikke kunne blitt dannet. Videre gjør eksentrisiteten og inklinasjonen til nåværende baner at møtene blir relativt kraftige, noe som fører til en ødeleggelse snarere enn akkresjon. Det virker som om Kuiperbeltets beliggenhet har vært nærmere solen eller at noen mekanismer har spredt den opprinnelige massen. Neptuns nåværende påvirkning er for svak til å forklare en slik massiv «støvsuging» til tross for at Nice-modellen foreslår at det kan ha vært årsaken til massefjerning tidligere. Gjetninger varierer fra en passerende stjerne til sliping av mindre objekter, via kollisjoner, til støv som er tilstrekkelig lite til å påvirkes av solens stråling.
Royal Palace Sprint menn 2013
Royal Palace Sprint menn 2013 ble arrangert i Stockholm onsdag 20. mars 2013. Grunnet VM i Falun i 2015 blir det tre år til neste gang denne sprinten skal arrangeres. Rennet var første del av Minitouren. Resten gikk i Falun og var da en etappe i denne minitouren. Og regnes ikke som et eget World cup renn. Og vinneren fikk 50 WC poeng i motsetning til vinneren i et ordinært WC renn som for 100 poeng. Siden det var WC finale fikk kun de 50 beste i World cup sammenlagt + U23 verdensmestre og Kontinental-cup vinnere delta.
Kuiperbeltet
Masse og størrelsessfordeling
Lyse objekter er sjeldnere enn den dominante lyssvake populasjonen, akkurat som forventet ut ifra opprinnelige akkresjonsmodeller, gitt at bare noen av objektene av en gitt størrelse vil ha vokst ytterligere. Forholdet N(D), populasjonen uttrykt som en funksjon av diameteren referert til som stigningstall for lysstyrken har blitt bekreftet av observasjoner. Kurven er omvendt proporsjonal med en viss kraft for diameteren D.
Mindre formelt finnes det for eksempel 8 (=23) ganger flere objekter i området 100–200 km enn i området 200–400 km. Med andre ord skal det være ca. 1,000 (=103) objekter med diametere på 100 km for hvert objekt med diameter på 1,000 km.
Finlands herrelandslag i ishockey
Første kamp
(Privatlandskamp – Helsingfors i Finland; 29. januar 1928)
Professor Pirrevimp
Filius Flitwick Filius Kratiknot Filius Flitwick Figuren der Harry-Potter-Romane Filius Flitwick Hogwarts staff Filius Flitwick Filius Flitwick Filius Flitwick Filius Vitious הארי פוטר - מורים Filius Flitwick Filius Banning フィリウス・フリットウィック Flitwick Филиус Флитвик Luettelo Harry Potter -sarjan sivuhenkilöistä Ravenclaw
Finlands herrelandslag i ishockey
Største seire
(Privatlandskamp – Tavastehus i Finland; 12. mars 1947)
Flest landskamper
{{legend|#CFECEC|Aktive spillere på landslaget|border=#AAAAAA}}
Kuiperbeltet
Masse og størrelsessfordeling
Loven uttrykkes i denne differensialformen snarere enn som et kumulativt kubisk forhold fordi bare den midterste delen av stigningen kan måles; loven må bryte ved mindre størrelser, utover nåværende måling.
Størrelsen på kuiperbelteobjektene utledes ut ifra en antatt albedo, noe som ikke er en sikker antakelse for større objekter. Bare størrelsesklassen er kjent.
Siden januar 2010 er det minste oppdagede kuiperbelteobjektet 980 m på tvers.
Spredte objekt
Den spredte skiven er en region med en tynn populasjon av legemer som overlapper Kuiperbeltet, men som strekker seg så langt som 100 AE videre utover. Objekter i den spredte skiven (SDO) ferdes i svært elliptiske baner som vanligvis også er svært inklinerte mot ekliptikken. De fleste modellene av solsystemets dannelse viser at både kuiperbelteobjekter og SDOer først ble dannet i et opprinnelig kometbelte, men at de har blitt sendt i spiral utover på grunn av gravitasjonelle påvirkninger – spesielt Neptuns gravitasjon har påvirket objektene. Noen av objektene ble sendt til stabile baner (kuiperbelteobjektene), mens andre ble sendt til ustabile baner, kjent som den spredte skiven. På grunn av sin ustabile natur antas den spredte skiven å være utgangspunktet for mange av solsystemets kortperiodiske kometer. De dynamiske banene tvinger dem med tidvis inn i det indre solsystemet hvor de først blir kentaurer og så kortperiodiske kometer.
Ifølge Minor Planet Center, som offisielt katalogiserer alle transneptunske objekter, er et kuiperbelteobjekt strengt tatt ethvert objekt som går i bane utelukkende innenfor den definerte regionen av Kuiperbeltet, uavhengig av opprinnelse eller sammensetning. Objekter utenfor beltet klassifiseres som SDO. I noen vitenskapelige kretser har imidlertid begrepet «kuiperbelteobjekt» blitt synonymt med enhver isete småplanet med opprinnelse i det ytre solsystemet antatt å ha vært en del av den opprinnelige klassen, selv om banene i løpet av det meste av solsystemets historie har vært utenfor Kuiperbeltet – for eksempel i den spredte skiven. De beskriver ofte objekter i den spredte skiven som «spredte kuiperbelteobjekter». , som er kjent å være mer massiv enn Pluto, refereres ofte til som et kuiperbelteobjekt, men er mer teknisk sett et SDO. En konsensus blant astronomer om den nøyaktige definisjonen av Kuiperbeltet har enda ikke blitt oppnådd, og dette problemet forblir uløst.
Kentaurer, som vanligvis ikke anses å være en del av Kuiperbeltet, antas også å være SDOer med den eneste forskjellen at de ble spredt innover snarere enn utover. Minor Planet Center grupperer kentaurer og SDOer sammen som spredte objekter.
Triton
I løpet av perioden hvor Neptun vandret utover antas det at planeten fanget et av de større kuiperbelteobjektene og satte det i bane rundt seg selv. Dette objektet var månen Triton som er den eneste store månen i solsystemet med en retrograd bane – det vil si at den går i motsatt retning av Neptuns rotasjon. Dette antyder at Triton, ulikt de store månene til Jupiter og Saturn som antas å ha samlet materialer fra spinnende skiver av materialer rundt de unge moderplanetene, var et komplett legeme som ble innfanget fra det omkringliggende rommet.
Gravitasjonell innfanging er ikke en enkel prosess. Det krever noen mekanismer som senker farten på legemet tilstrekkelig til at det kan bli fanget av primærlegemets gravitasjon. Triton kan ha nærmet seg Neptun som del av en binær (mange kuiperbelteobjekter er medlemmer av binærsystemer; se under). Utstøting av det andre binærlegemet av Neptun kunne da forklart innfangingen av Triton. Triton er bare litt større enn Pluto, og spektralanalyser av begge verdenene viser at de i stor grad består av lignende materialer – for eksempel metan og karbonmonoksid. Alt dette peker mot den konklusjonen at Triton en gang var et kuiperbelteobjekt som ble innfanget av Neptun under sin vandring utover.
Største Kuiperlegemer
Siden år 2000 har en rekke kuiperbelteobjekter med diameter mellom 500 km, mer enn halvparten av Pluto, blitt oppdaget. 50000 Quaoar, et kuiperbelteobjekt oppdaget i 2002, er over 1,200 km på tvers. (opprinnelig med kallenavn «påskehare») og  (opprinnelig  med kallenavn «nisse») som begge ble annonsert 29. juli 2005, er enda større. Andre objekter som 28978 Ixion (oppdaget i 2001) og 20000 Varuna (oppdaget i 2000) måler grovt 500 km på tvers.
Heliodor
Heliodor (gresk Heliodorus) fra Emesa (Homs) i Syria var en fønikisk forfatter som vanligvis blir datert til 200-tallet e.Kr. og er kjent som forfatteren av en gresk romanse eller roman ved tittelen Aithiopika (Den etiopiske fortelling) eller noen ganger også for Theagenes og Chariklea. Verket har viktighet i litteraturhistorien som en tidlig roman.
Kuiperbeltet
Pluto
Oppdagelsen av disse store kuiperbelteobjektene i lignende baner rundt Pluto førte til at mange konkluderte med at til tross for sin relative størrelse, var ikke Pluto særlig forskjellig fra andre medlemmer av Kuiperbeltet. Ikke bare nærmet disse objektene seg Pluto i størrelse, men mange av dem hadde også satellitter og var av lignende sammensetning (metan og karbonmonoksid har blitt funnet på både Pluto og på de største kuiperbelteobjektene.) Dermed ble Pluto, akkurat som da andre asteroider ble oppdaget, omklassifisert til dvergplanet.
Temaet ble satt på spissen ved oppdagelsen av, et objekt i den spredte skiven langt utenfor Kuiperbeltet, som når er kjent å være 27 % mer massiv en Pluto. Som svar ble Den internasjonale astronomiske union (IAU) tvunget til å definere hva en planet er for første gang, og i denne definisjonen ble det medtatt at en planet må ha «ryddet nabolaget rundt sin egen bane.» Siden Pluto delte sin bane med så mange kuiperbelteobjekter ble den ansett for ikke å ryddet sin bane, og den ble derfor omklassifisert fra en planet til et medlem av Kuiperbeltet.
Selv om Pluto er det største kjente kuiperbelteobjektet finnes det to kjente større objekter utenfor beltet som sannsynligvis stammer fra Kuiperbeltet. Disse er Eris og neptunmånen Triton, som sannsynligvis er et innfanget kuiperbelteobjekt (se over).
Per september 2012 anerkjenner Den internasjonale astronomiske union fem objekter i solsystemet som dvergplaneter. Disse er Ceres og Eris og kuiperbelteobjektene Pluto, og. 90482 Orcus, 28978 Ixion og mange andre kuiperbelteobjekter er imidlertid store nok til å oppnå hydrostatisk likevekt, og de fleste av disse kandidatene vil nok kvalifiseres når man vet mer om dem.
Satellitter
Av de fire største transneptunske objektene har tre av dem (Eris, Pluto og Haumea) måner, og to av dem har mer enn én. En høyere prosentandel av de større kuiperbelteobjektene har satellitter enn de mindre objektene i beltet, noe som antyder at ulike mekanismer for dannelse har vært involvert. Det finnes også et høyt antall binærsystemer (to objekter som er tilstrekkelig nær hverandre i masse til at de går i bane «rundt hverandre») i Kuiperbeltet. Det mest kjente eksempelet er Pluto-Charon-systemet, men det er estimert at ca. 11 % av kuiperbelteobjektene befinner seg i binærsystemer.
Heliodor
I henhold til eget utsagn er Aithiopika «forfattet av en føniker fra Emesa, av Helios' ætt Theodosios’ sønn Heliodor». Han skal ha tilhørt en familie bestående av soldyrkende prester, men i henhold til den eklektiske historikeren Socrates Scholasticus var forfatteren av Aithiopika en Heliodorus, biskop av Tricca i Thessalia (Hellas). Denne tilskrivelsen er neppe sikker, og det nå generell enighet om den reelle forfatteren var en sofist fra 200-tallet e.Kr. som vi ellers vet lite eller ingenting om.
Kuiperbeltet
Utforskning
19. januar 2006 ble det første romfartsoppdraget til å utforske Kuiperbeltet, New Horizons, skutt opp. Oppdraget, som ledes av Alan Stern ved Southwest Research Institute, vil etter planen ankomme Pluto 14. juli 2015, og hvis omstendighetene tillater det vil det fortsette å studere et annet kuiperbelteobjekt. Hvilket er ikke avgjort. Eventuelle kuiperbelteobjekter som velges vil være 40–90 km i diameter og helst hvite eller grå, i kontrast til Plutos rødlige farge. John Spencer, en astronom på New Horizons-oppdraget, sier at ingen objekter har blitt valgt ut etter Pluto og Kuiperbeltet siden de avventer data fra Pan-STARRS-prosjektet for å forsikre seg et så bredt utvalg som mulig. Pan-STARRS-prosjektet, som har vært delvis operativt siden mai 2010, vil når det er fullt operativt overvåke hele himmelen med fire 1,4 gigapixel digitalkameraer for å oppdage alle bevegelige objekter, fra jordnære objekter til kuiperbelteobjekter. For å gjøre prosessen med oppdagelser raskere opprettet forskerne bak New Horizons-programmet et prosjekt kalt Ice Hunters, et prosjekt som gjør det mulig for befolkningen å delta i letingen etter mulige kuiperbelteobjekter; prosjektet har senere blitt overført til et annet sted, Ice Investigators,, produsert av CosmoQuest.
Stede Bonnet
Stede Bonnet (født ca. 1688, død 10. desember 1718) ble også kalt «gentlemanpiraten». Hans karriere som pirat var kort, og ikke særlig glamorøs, men han rakk å skrive seg inn i sjørøveriets historie. Bonnet var for eksempel en av de få pirater som man med sikkerhet vet lot fanger «gå planken».
Heliodor
Aithiopika fikk ny oppmerksomhet i løpet av renessansen, etter å ha vært glemt i århundrer. Det ble funnet i et manuskript i biblioteket til Matthias Corvinus i 1526, siden trykket i Basel i 1534. Siden har andre manuskripter blitt gjenoppdaget. Verket omfatter 10 bøker eller deler, tilsvarende 250 moderne tekstsider. Fortellingen har handling fra Egypt hvor en ung kvinne som til tross for sin lyse hud er etiopisk prinsesse ved navn Kharikleia.
Stede Bonnet
Bonnet var tidligere major i den engelske hær. Han var velutdannet og belest, og han eide og bodde på en stor sukkerplantasje på Barbados, hvor han førte et helt normalt engelsk overklasseliv, inntil han i 1717, i en alder av over 30 år, av ukjente årsaker, besluttet å bli pirat.
I motsetning til andre pirater valgte Bonnet å kjøpe sitt skip. Andre sjørøvere fikk tak i skip ved å stjele, eller ved at besetningen på et skip gjorde mytteri. Bonnets skip, «Revenge» (senere omdøpt til «Royal James») var et mindre skip med 10 kanoner, og Bonnet skilte seg igjen ut fra gjengs sjørøverpraksis ved å ansette sin besetning og betale lønn. Han skilte seg også ut ved å ha med seg et privat bibliotek.
Bonnet var ikke utdannet som sjømann, og han hadde overhodet ingen erfaring fra maritim krigføring eller sjørøveri. Allikevel lykkes han å plyndre syv skip utenfor Virginias kyst. På dette tidspunkt møtte han skipet Queen Anne's Revenge under kommando av Edward Teach, bedre kjent som Blackbeard (Svartskjegg). Blackbeard overtalte Bonnet til å samarbeide, og Bonnet gikk ombord i Blackbeards skip, mens en av Blackbeards menn overtok kommandoen over Bonnets skip. Blackbeard seilte til Charleston i Sør-Carolina, hvor han blokkerte havnen i over en uke. Her plyndret han med sine fire skip og 300 mann, alle skip som prøvde å komme inn eller ut av havnen. Bonnet deltok i beleiringen, men sannsynligvis mest som passiv tilskuer. Etter beleiringen av Charleston ble det utstedt et tilbud om amnesti til sjørøvere, og Bonnet ønsket å ta imot. Han dro derfor til Nord-Carolina. Her erfarte han imidlertid at England og Frankrike hadde erklært krig mot Spania, og han besluttet derfor for å få et engelsk merkebrev og føre kaperkrig mot Spania. Imidlertid viste det seg at da han kom tilbage til sitt skip, hadde Blackbeard ført alt byttet bort. Bonnet bestemte seg for å hevne seg på Blackbeard i stedet for å oppbringe spanske skip. Det lykkedes ham imidlertid aldri å finne Blackbeard. I stedet forfalt han igjen til sjørøveri og glemte raskt kaperbrevet, og plyndret også engelske skip.
I slutten av september 1718 besluttet guvernøren av kolonien South Carolina at man ville kvitte seg med piratene som herjet området, og to skip ble sendt ut for å jage pirater. Piratjegerne overrasket tre piratskip nær Cape Fear i North Carolina, og etter fem timers kamp, overga piratene seg. Da man oppdaget at piratkapteinen var Stede Bonnet, ble han sendt tilbake til Charleston, hvor man stadig husket ham for hans deltagelse i beleiringen tidligere på året.
I Charleston ble Bonnet satt i fengslet under tollbygningen. Han lykkes i å flykte forkledt som kvinne, men kort etter ble han tatt til fange igen, og i november 1718 ble han og hans menn dømt til døden for sjørøveri. I desember samme år ble Bonnet og 30 av hans menn hengt på en sandbanke utenfor byen.
Kuiperbeltet
Noter
<references group='lower-alpha'/>
Salangen IF Fotball
Salangen IF Fotball er en fotballklubb fra Sjøvegan i Salangen kommune i Troms. Klubben ble stiftet i 1946, og i 1947 ble Salangen idrettslag meldt inn i Troms Innland Fotballkrets. Salangen idrettsforening ble stiftet 9. mai 1935.
A-lag menn
Klubbens A-lag menn har de senere årene gjennomgått et generasjonsskifte. Dette har resultert i lavere plasseringer i 3. divisjon Avdeling 23 de siste sesongene, og rykket ned til 4. Divisjon i 2012. I 2014 rykket Salangen IF opp til 3.divisjon avd 12, etter 2 sesonger i 4.divisjon.
I 2023 er hovedtrener Martin Solhaug, assistenttrener er Snorre Ratkje. Sportslig leder er Tore Ratkje
Tabellen
Spillerstall 2023
Keeper: 23 Jørn Ivar Kroken 12 Petter Gamst Aspenes
Forsvar: 2 Ivar Fredheim 14 Iver Walør Sagerup 4 Martin Solhaug (C) 11 Emil Johan Haugseth Thomassen 19 Karl Erik Bekkeli 3 Gaspari Orock 24 Kristian Sørensen 8 Jackson Nuno
Midtbane/Angrep: 7 Sindre Ask Frøland Sagerup 16 Johan Borch 21 Linas André Nilsen 9 Snorre Ratkje 5 Bashar Ibrahim Osman Abdelqader 17 David Arman Wilhelmsen 19 Endre Feyling 39 Herman Tangen Andreassen 20 Knut Linnestad Kelly 17 Eltayeb Ibrahim Abdullah Jaly
Seriemesterskap
A-laget menn:
Trenere
Oversikten viser Salangen IF fotballtrenere de siste årene
Seriestatistikk
A-laget menn:
Island under Sommer-OL 1936
Island under Sommer-OL 1936. Tolv sportsutøvere fra Island deltok under Sommer-OL 1936 i Berlin. Det var andre gang Island deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.
VM i friidrett 2013
VM i friidrett 2013 ble arrangert fra 10. til 18. august på Luzjniki stadion i Moskva i Russland.
Program (finaler)
Klokkeslett er lokaltid Moskva.
Stafetter
Storbritannias herrelag løp inn til tredjeplass på 4 x 100 meter, med tiden 37,80, men ble diskvalifisert fordi den andre vekslingen, mellom Harry Aikines-Aryeetey og James Ellington, skjedde utenfor den lovlige sonen. Canada rykket dermed opp fra fjerdeplass til tredjeplass.
Medaljestatistikk
Medaljefordeling VM i friidrett 2013
Deltakende nasjoner
206 nasjoner deltok med 1974 utøvere. Den største troppen var fra USA med 137 utøvere. Antall deltakere pr nasjon i parentens.
Referanse:
Kandidater
Göteborg søkte, men trakk søknaden tilbake på grunn av manglende støtte fra den svenske staten.
Moskva ble valgt den 27. mars 2007.
Lupu Pick
Lupu Pick (født 2. januar 1886 i Iași i Romania, død 7. mars 1931 i Berlin) var en tysk skuespiller, filmregissør, filmprodusent, og manusforfatter i stumfilmperioden. Han spilte i 50 filmer mellom 1910 og 1928.
Liv og virke
Lupu Pick ble født i Romania til en østerriksk far og en mor av rumensk herkomst. Han begynte som teaterskuespiller som 19-åring på Schillertheater i Altona i Hamburg, og 1910 fikk han arbeide som regissør og satte opp stykker på Sommertheater i Flensburg. Samme år begynte han også spille i filmer og han fikk raskt roller hos etablerte filmskapere som Gerhard Lamprecht, Richard Oswald, Henrik Galeen, Fritz Lang og etter hvert og filmer i egen regi.
I 1917 grunnla han filmproduksjonsselskapet Rex-Film AG.
Pick var gift med skuespillerinnen Edith Posca.
Ragnarok (utgivelser i 1937)
Ragnarok var et nasjonalsosialistisk månedstidsskrift som kom ut i perioden 1934–1945. Ragnarok fikk tidlig et opplag på rundt 3 000.
9–10. hefte
''NB! Ragnarok trykket artikler og dikt uten å alltid innhente forfatterens tillatelse. Personene som er gjengitt i innholdsfortegnelsen trenger derfor ikke å ha noen tilknytning til et nasjonalistisk miljø.''
Ole Tobiasen
Ole Tobiasen (født 8. juli 1975) er en dansk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for den nederlandske klubben.
Han har tidligere spilt i (2006-sesongen), klubbfotball i Danmark samt Nederland og har seks kamper for.
British Steel
British Steel er det sjette studioalbumet til det britiske heavy metal-bandet Judas Priest.
Sporliste
Alle spor av Rob Halford, K.K. Downing og Glenn Tipton
EMD SD40-2
EMD SD40-2 er en amerikansk lokomotivtype.
Typen utvikler 3 000 hestekrefter (2 240 kW) og er et diesel-elektrisk lokomotiv på 6 aksler bygget av General Motors Electro-Motive Division (EMD) mellom januar 1972 og februar 1986. Totalt ble det bygget 3 957 eksemplarer og de fleste store amerikanske jernbaneselskap har brukt typen. Egentlig er SD40-2-modellen en oppgradert EMD SD40. Forskjellene er bl.a. oppgradert elektriske systemer, og mange mindre endringer. SD40-2 er en av de mest suksessfulle lokomotivtypene i USA. Jernbaneselskapene Union Pacific og Canadian Pacific eier noen av de største flåtene av typen.
Seven Days in the Sun EP
Seven Days in the Sun EP er en musikk-EP med Askil Holm. EP'en ble utgitt i 2002.
Raposa
Raposa er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Centrolabrus
Centrolabrus er en gruppe leppefisker som består av 3 arter. Artene er utbredt i nordøstlige deler av Atlanterhavet, Middelhavet og Svartehavet. Maksimal lengde for artene er fra 18-21 cm.
Back from Wonderland
Back from Wonderland er et musikkalbum med Rita Eriksen, utgitt i 1988. Dette er hennes første plate som soloartist.
Erlend Ropstad
Erlend Ropstad (født 17. september 1974) er en norsk artist og låtskriver fra Vennesla.
Musikalsk virke
Han debuterte med EP-en The Magnetic Tapes i 2006. Debut-utgivelsen ble gitt ut av selskapet Rec90 og var produsert av Øystein Greni, frontfiguren i bandet Bigbang. Greni spilte også trommer og andre instrumenter på utgivelsen. Sanger fra denne utgivelsen ble brukt som filmmusikk i skrekkfilmen Fritt Vilt.
I 2007 kom hans første album, Bright Late Nights, ut på samme plateselskap. Det var produsert av Davide Bertolini, som har produsert album for blant andre Kings of Convenience. Ropstad hadde drevet utstrakt turné- og konsertvirksomhet siden debuten i 2006, og i juni 2010 ga han ut et nytt album med tittelen Roy, It Ain't Over Yet. I 2011 debuterte Ropstad som skuespiller i novellefilmen Himmelen bak huset, som var regissert av Steffan Strandberg og bygget på en bok med samme tittel av Gaute Heivoll.
I 2013 ga Ropstad ut sitt tredje album, Hva om det ikke er sånn som du tror at det er, som ble hans første plate på norsk. Dette albumet ble gjennomgående godt mottatt i musikkpressen, og albumet ble nominert til Spellemannprisen 2013 i kategoriene viser og tekstforfatter.
Høsten 2014 ga han ut sitt fjerde album, som fikk tittelen Her om natta. Også dette albumet ble nominert til Spellemannprisen 2014 i klassen viser, men vant ikke prisen.
Det femte albumet hans, Det beste vi får til, ble utgitt i 2015 og ble nominert til Spellemannprisen 2015 i klassen popsolist. For albumet Alt som har hendt fra 2017 ble han nominert i klassene rock og årets tekstforfatter i Spellemannprisen 2017.
Ropstad ble tildelt Prøysenprisen for 2019 og var nominert til Bendiksenprisen for 2018. I 2019 ga han ut albumet Brenn siste brevet, som ble nominert til Spellemannprisen 2019 i klassen rock.
I 2020 signerte Erlend Ropstad platekontrakt med det norske plateselskapet Indie Recordings, og i 2021 gav han ut albumet Da himmelen brant var alle hunder stille. Erlend Ropstad medvirket også på låten Ingen nåde av Åge Aleksandersen i 2021, som låtskriver og vokalist. For albumet ble han nominert til Spellemannprisen 2021 i klassen rock.
Agapeta
Agapeta er en slekt av viklere (Tortricidae) som hører til slektsgruppen praktviklere (Cochylini) i underfamilien Tortricinae. Det er bare beskrevet fire arter på verdensbasis, to av dem er funnet i Norge.
Utseende
Middelsstore til store (de norske artenes vingespenn 15-24 millimeter) viklere, forholdsvis slanke med smale vinger. I alle fall de norske artene er gule med rødbrune tegninger på forvingene.
Levevis
Disse artene lever gjerne på enger og andre åpne områder, der larvene (i alle fall hos de norske artene) utvikler seg på planter i kurvplantefamilien.
EMD GP38-2
EMD GP38-2 er et amerikansk lokomotiv.
GP38-2 er et 4-akslet 2000hk diesel-elektrisk lokomotiv, en såkalt road switcher. Det betyr at loket brukes som skiftelok ute på hovedlinjen. Lokomotivtypen er bygget av General Motors Electro-Motive Division (EMD) Typen er en oppgradering av den tidligere EMD GP38.
Replay
Replay er en samleplate med Return, utgitt i 1991.
Johnston McCulley
Johnston McCulley (født 2. februar 1883 i Illinois i USA, død 23. november 1958) var en amerikansk forfatter, kjent som skaperen av figuren Zorro (opprinnelig Señor Zorro / El Zorro).
McCulley skrev over 50 romaner, hundretalls noveller og et stort antall film- og TV-manus. Zorro ble for første gang utgitt i det amerikanske heftet All-Story Weekly 9. august 1919. Han skapte også figurene Black Star (først 1916) og The Crimson Clown (først 1926).
Adolf Hoffmann
Adolph Hoffmann (født 23. mars 1858 i Berlin, død 1. desember 1930 samme sted) var en tysk sosialdemokratisk politiker (USPD).
Hoffmann var et uekte barn, og hans mor døde da han var ung. Han ble oppdratt av besteforeldrene i barnehjem og fosterhjem. Han ble fostersønn av en tekstilprodusent. Etter en omkring tre år lang grunnskole, fullførte han en utdanning som gravør og gullsmed. I 1876 gikk han fra over fra frimenighetene i Berlin til den sosialdemokratiske tenkningen i SAPD, som i 1890 ble kjent som SPD. Fra 1880-årene var han partimedlem og deretter en ledende partifunksjonær i Berlin.
Fra 1916 til 1917 ledet han Berlins partiorganisasjon. Han tilhørte venstrefløyen i SPD og var i 1917 med på å grunnlegge USPD. Under novemberrevolusjonen ble han i januar 1919, sammen med Konrad Haenisch (SPD), utnevnt til prøyssisk minister for vitenskap, kunst og utdanning. Der gjorde han seg blant annet bemerket ved avskaffelsen av den kristne undervisningen i Preussen. Hans anti-kirkelige utsagn på denne tiden skapte røre i katolske miljø. Dette utløste en kulturkamp hvor de katolske kreftene mobiliserte det tyske Zentrumspartei til valgene til Weimarrepublikkens nasjonalforsamling.
Jawaharlal Nehru
Jawaharlal Nehru (जवाहरलाल नेहरू; født 14. november 1889, død 27. mai 1964) var leder for den sosialistiske fløyen i Det indiske kongresspartiet under og etter Indias frigjøringskamp. Han ble landets første statsminister den 15. august 1947, og hadde dette embetet til sin død.
Han var bror til politikeren og diplomaten Vijaya Lakshmi Pandit.
1889–1918
Jawaharlal Nehru var sønn av en fremtredende leder i Kongresspartet, Motilal Nehru, og familien tilhørte den høyeste indiske kasten, braminene. Han fikk sin utdanning ved Harrow School og University of Cambridge, og vendte deretter hjem til India for å praktisere jus. Under oppholdet i England hadde han kommet i kontakt med sosialistisk ideologi, og tok med seg en moderat form av dette da han gikk inn i politikken. I 1916 giftet han seg med Kamala Kaul.
1918–1937
Paret fikk datteren Indira Priyadarshini i 1919. Politisk knyttet Nehru seg til Mahatma Gandhi. I 1929 ble han president for Kongresspartiet for første gang. Han ble arrestert flere ganger av britene, og tilbrakte store deler av disse årene i fengsel. I fangenskap skrev han verdens historie i brevform til sin 13 år gamle datter Indira. Han mistet både sin far og sin kone i denne perioden.
1937–1947
I 1942 ble han fengslet for sin rolle i Oppgi India-kampanjen (Quit India). Han ble sluppet ut etter 32 måneder. I juli 1946 dannet han Indias første regjering, i en situasjon hvor den All-indiske muslimske ligas opposisjon økte. Ligaens kamp for en egen stat førte til dannelsen av et selvstendig Pakistan i 1947.
I 1939 ble Nehru valgt til president i All-India States' Peoples' Conference, en politisk organisasjon for representanter fra de mange fyrstestatene i India.
1947–1964
Nehru satt som Indias statsminister i atten sammenhengende år, inntil sin død.
Økonomisk politikk
Han var fascinert av Sovjetunionens 5-årsplaner, og prøvde å innføre det samme i India. Samtidig ønsket han ikke å gi slipp på kapitalismen, men ville ha en «demokratisk sosialisme» som kombinerte sosialisme og kapitalisme. For å oppnå dette sørget han for at staten hadde en rolle i flest mulig prosjekter, samtidig som han forsøkte å sørge for at den økonomiske vekst som fulgte ble jevnt fordelt.
Hans økonomiske politikk blir ofte blandet sammen med datterens. Som statsminister var Indira Gandhi lenger ut på den politiske venstresiden enn sin far. Nehrus politikk ble utformet på en tid da det ikke var noen nevneverdige overføringer av kapital og teknologi fra andre land, og han måtte derfor tilpasse seg til dette. Mye av kritikken som rettes mot ham er basert på dagens kapitalstrømninger, og er derfor ofte urettferdig.
Offentlig administrasjon
Nehru hadde en viktig rolle i oppbygningen av Indias offentlige administrasjon. Rettsvesenet ble raskt kjent for å være ansvarlig og rettferdig, en tilstand som ifølge mange ikke var vedvarende.
Han la grunnlaget for Indias utdanningsprogram, atomprogrammet, romprogrammet, en enorm utbygging av jernbanenettet og en stor farmasøytisk industri.
Utenrikspolitikk
Nehru har, spesielt etter sin død, blitt kritisert mye av indiske nasjonalister. De mener at han var for svak og tilbakeholden overfor Pakistan og Kina. Både nederlaget i krigen mot Kina i oktober 1962 og problemene med grensetrekkingen med Pakistan blir trukket fram som ankepunkter mot ham. Han døde mens kritikken etter krigen mot Kina var på sitt høyeste, og var derfor en fallende stjerne da han gikk bort.