cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skårsälven
Skårsälven er ei elv i Årjäng og Eda kommune i Värmlands län i Sverige. Den har utspring i skogene sørvest for Skillingsfors og renner mot sør til Skårsjön. Fra Skårsjön fortsetter elva mot sørvest til den ved riksgrensa løper sammen med Langebekk og danner Ivarsbyälven. På storparten av strekningen nedstrøms Skårsjön danner elva grensa mellom Årjäng og Eda kommune.
Ståle Torstein Risa
Ståle Torstein Risa (født 20. januar 1953 på Hamar) er en norsk diplomat. Han ble i 2017 generalkonsul i Guangzhou i Kina.
Risa, som tok juridisk embetseksamen i 1980, ble i året etter opptatt som aspirant i utenrikstjenesten. Han har tjenestegjort som ambassaderåd ved Norges ambassade i Washington. Han har også vært stasjonert i Tokyo, da som ministerråd. Risa ble i 2005 utnevnt til Norges ambassadør til Filippinene. I 2009 ble han utnevnt til ambassadør i Vietnam. I 2010 fulgte utnevnelse til ambassadør i Laos.
Risa ble i 2010 forfremmet til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. Etter endt tjeneste som ambassadør i Filippinene ble han tildelt storkors i gull av Sikatuna-ordenen.
Meisal II kraftverk
Meisal II kraftverk er et vannkraftverk i Nesset kommune i Møre og Romsdal.
Yves Bernaert
Han representerte Belgia under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor laget hans ble nummer 9.
Meisal II kraftverk
Det ligger i samme bygg som Meisal I kraftverk.
Kraftverket utnytter hele fallet på 605 meter fra Meisalvatnet til fjorden.
Installert effekt er 4,1 MW. Årsproduksjon er 24 GWh.
Slutta
Slutta, tidligere Røyketelefonen, var en gratis telefontjeneste underlagt Helsedirektoratet. Formålet var å hjelpe brukere av snus og røyk med avvenning og å veilede helsepersonell som behandler pasienter som ønsker avvenning. Røyketelefonen ble først opprettet som et prosjekt i regi av Statens tobakksskaderåd i 1996 og var fra 2002 en tjeneste i Helsedirektoratet.
I 2016 skiftet Røyketelefonen navn til Slutta, og fra 1. januar 2017 ble tjenesten nedlagt.
Prison Bound
Prison Bound er det andre studioalbumet til Social Distortion. Albumet ble utgitt i 1988. Dette er det første albumet med bassisten John Maurer og trommeslageren Christopher Reece. Albumet fører punken fra deres første album, Mommy's Little Monster (1983), videre. Dette utførte de ved å legge til Johnny Cash-inspirert country mikset med en The Rolling Stones-rockestil.
I dag er Prison Bound sett på som et vendepunkt for Social Distortion. Albumet banet vei for deres neste, og suksessfulle album, Social Distortion (1990).
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Social Distortions frontfigur Mike Ness, med mindre annet er skrevet.
Rafdal (Heimeelva) kraftverk
Rafdal (Heimeelva) kraftverk er et vannkraftverk i Etne kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som er to anlegg i samme bygg. Det andre er Rafdal (Ø-Rafdal) kraftverk.
Det har en fallhøyde på 497 meter. Installert effekt er 2 MW. Årsproduksjon er 7,6 GWh.
Råå IF
Råå IF (egentlig Råå Idrottsförening) er en svensk fotballklubb fra Råå, sør for Helsingborg.
Historie
Råå IF ble stiftet 25. mars 1921 av en gruppe studenter i en kjeller i Tågaborg. Klubbens første styreledelse besto av Åke Gyllander (styreleder), K.E. Sundberg (sekretær) og G. Christell (kasserer). Klubben het opprinnelig Enighet, men fra 1925 Råå Idrottsförening. De første hjemmekampene ble spilt i Valhallagatan, men fra 1928 av ble Råå IP tatt i bruk, hvor første kampen fant sted 29. mai mot Stattena IF.
Klubben har gjennom historien spilt på ulike nivå i det svenske seriesystemet, men hadde sin gullalder på slutten av 1940-årene og i begynnelsen av 1950-årene. Råå IF vant Svenska Cupen 1948, da de slo BK Kenty 6-0 i finalen. I 1950, med Albin Dahl som trener, rykket Råå IF opp i Allsvenskan. Råå IF avsluttet første sesong i den svenske toppserien på en annenplass. De to årene i Allsvenskan spilte Råå IF sine hjemmekamper på Olympia i Helsingborg, hvor de hadde et gjennomsnitt på 9273 tilskuere.
Klubben har i senere tid har variable prestasjoner, og nådde bunnen i 1996, da de spilte i Division 7. Råå IF spiller 2014-sesongen i Division 3 Södra Götaland, som er på nivå fem i svensk fotball. Råå IF ligger under Skånes Fotbollförbund.
Åke Olsson har flest kamper i klubbens historie med 617 A-lagskamper fra 1945 til 1960.
Meritter
Svenska Cupen: 1948
Isak Helstad Amundsen
Isak Helstad Amundsen (født 14. oktober 1999 i Brønnøysund) er en norsk fotballspiller som spiller for Fotballklubben Bodø/Glimt.
Klubb
Bodø/Glimt
Rafdal (Ø-Rafdal) kraftverk
Rafdal (Ø-Rafdal) kraftverk er et vannkraftverk i Etne kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som er to anlegg i samme bygg. Det andre er Rafdal (Heimeelva) kraftverk.
Kraftverket ligger ved Åkrafjorden. Det sto ferdig i 2008.
Det har en fallhøyde på 187 meter. Installert effekt er 700 kW. Årsproduksjon er 2 GWh.
Memory Banda
Memory Banda (født 1997?) er en menneskerettighetsaktivist fra Malawi. Hun stiftet organisasjonen «Let Girls Lead» og engasjerte unge jenter i kampen mot barneekteskap i landet gjennom organisasjonen Girls Empowerment Network (Genet). Etter fem års kamp for å påvirke parlamentsmedlemmene, ble alderen hvor man kan gifte seg, hevet til 18 år gjennom en ny lov mot barneekteskap i 2015.
Bakgrunnen for Memory Bandas engasjement kommer fra hennes opplevelse da hennes yngre søster ble sendt på leir for å forberedes til ekteskap og kom tilbake gravid da hun var 11 år gammel. Der hun bodde i Malawi var det vanlig å sende jenter på slike leirer når de kom i puberteten. Etter at de kom tilbake, var mange blitt gravide og måtte slutte skolen for å gifte seg. Memory Banda mente det var viktig at jentene selv fikk velge når de skulle gifte seg og at de fikk fullføre skolegang først. Gjennom Genet organiserte hun skriveverksted for jenter som hadde vært på leirene hvor de fortalte om drømmer og tanker om livet. Disse ble samlet i et hefte med tittelen I will marry when I want to og publisert av Genet.
Filippos Tsikalas
Filippos Tsikalas (gresk: Φίλιππος Τσικαλάς; født 17. januar 1968 i Thessaloniki) er en gresk geolog, ekspert på Mjølnirkrateret i Barentshavet.
Etter en bachelor i geologi 1985–89 fra universitetet i hjembyen Thessaloniki gikk han til Universitetet i Oslo og tok en mastergrad 1991–92 på avhandlingen A study of seismic velocity, density and porosity in Barents Sea wells (N. Norway). Han mottok dr.scient. i 1997 fra Universitetet i Oslo på avhandlingen A geophysical study of Mjølnir: a proposed impact structure in the Barents Sea.
Fra 1995 til 2005 var han forsker ved Institutt for geofag (UiO) og fikk Reuschmedaljen i 2003 fra Norsk geologisk forening. Etter et halvår i 2006 ved Earth Science Department ved Sultan Qaboos University i Muskatell i Oman ble han førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo. Der var han i 2018 tilknyttet som førsteamanuensis II.
Luther Strange
Etter at Jeff Sessions ble utpekt som Donald Trumps justisminister ble Strange utpekt av Alabams guvernør Robert Bentley til å ta over senator-jobben. Bentley var under etterforskning for å brutt en valgkampfinansieringslov - en etterforskning som ble ledet av delstatsadvokaten Strange. Rett før presidentvalget i 2016 anbefalte Strange at man skulle utsette riksrettssaken mot Bentley, og noen republikanere i delstaten mente dette hadde noe å si da Bentley valgte Strange i februar.
Strange ønsket å stille i senatorvalget i Alabama 2017, og fikk støtte av majoritetsleder Mitch McConnell og president Donald Trump. Han tapte likevel primærvalget for Alabamas tidligere høyesterettsjustitiarius Roy Moore, da de to møttes i andre valgomgang 26. september 2017.
John Simonian
John Simonian (født 15. desember 1935, 23. desember 2019) var en kenyansk landhockeyspiller.
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor laget hans ble nummer 8.
Liste over byer og landsbyer i Skottland
Liste over byer og landsbyer i Skottland, basert på General Register Office for Scotlands beregninger av antatt folketall  i Skottland i 2006.
For byer merket med * er hele tettbebyggelsen rundt byen (engelsk: Settlement of...) inkludert i folketallet.
Samveldets trans-antarktiske ekspedisjon
Samveldets trans-antarktiske ekspedisjon 1955–58 (Commonwealth Trans-Antarctic Expedition, CTAE) var den første ekspedisjonen som krysset det antarktiske kontinent via Sørpolen. Ekspedisjonen var et privat foretak, men mottok støtte fra myndighetene i Storbritannia, New Zealand, USA, Australia og Sør-Afrika. Den ble ledet av den britiske utforskeren Vivian Fuchs, mens Edmund Hillary ledet den newzealandske støttegruppen på rosshavssiden. Det var den første ekspedisjonen over land som nådde Sørpolen siden Amundsen og Scott i 1911/12.
Fuchs ble adlet for sin bragd. Den neste vellykkede kryssingen av Antarktis ble ikke gjennomført før i 1981 av Ranulph Fiennes.
Forberedelser
Forberedelsene til ekspedisjonen begynte i London i 1955. Den australske sommeren 1955–56 seilte Fuchs med en fortropp fra London til Antarktis i den kanadiske selfangstskuta «Theron» for å etablere en leir nær Vahselbukta i Weddellhavet. Shackleton Base skulle være utgangspunkt for den trans-antarktiske ekspedisjonen. «Theron» ble i likhet med sine forgjengere i dette farvannet, Shackletons «Endurance» og Filchners «Deutschland», innefrosset i isen. Til tross for at skuta ble påført betydelige skader, var hun i stand til å komme løs for egen maskin ved hjelp av Auster Antarctic-sjøflyet som viste vei ut av isen. I begynnelsen av 1956 seilte Fuchs tilbake til London, mens åtte mann ble igjen og overvintret på Shackleton Base.
De åtte medlemmene av fortroppen ble ledet av Kenneth Blaiklock og ble etterlatt på isen med kun telt og en pakkasse som beskyttelse. Mesteparten av forsyningene ble lagt igjen på sjøisen om lag tre kilometer unna plassen der basen skulle etableres. Deres første oppgave var å frakte alle disse forsyningene fra isen og bygge et permanent tilfluktssted for den forestående vinteren. Straks noe mat og parafin hadde blitt fraktet opp og hundene var trygt tjoret ved basen startet byggingen av en hytte. Dette viste seg å være mye vanskeligere enn de hadde forestilt seg – ikke bare var det utilstrekkelig med åtte mann for å gjennomføre de tunge oppgavene uten for store anstrengelser, men klimaet ved Shackelton Base var også kaldere og mer vindfullt enn det de hadde forventet. Da reisverket til hytta var satt opp, plasserte de kassene med tak og veggpanel rundt bygget. Da ble de overrumplet av en snøstorm som varte i over en uke. Temperaturen falt til –20°C og det føyket så mye at de ikke maktet å arbeide utendørs. De søkte ly i pakkassa og sov i teltene som stadig sto i fare for å bli begravd i fokksnø. Da vinden omsider løyet hadde alle de store trekassene med panel blitt dekket av et tykt snølag og hytta var fylt med snø. Sjøisen hadde brutt opp og forsvunnet med resten av forsyningene, inkludert mat, drivstoff, et par hytter og en traktor.
Mennene forsøkte å berge kassene ved å grave tunneler i snøen. Disse tunnelene viste seg å være velegnet som hundehus og beskyttet hundene mot den uventet harde vinteren ved Shackleton Base. Gruppen på åtte klarte seg gjennom en anstrengende vinter, og var i relativt god form da våren kom. De var i stand til å fullføre byggingen av hytta, som hadde et hull i taket fordi en del av takpanelet aldri ble funnet.
De maktet å gjennomføre noen turer for å fange seler til hundene og finne en egnet rute sørover. De benyttet hunder og Weasel-traktoren, mens Sno-Caten de hadde med ikke ville fungere skikkelig.
Gjennomføring
I desember 1956 var Fuchs tilbake ved Shackleton Base med det danske polarfartøyet «Magga Dan» og ytterligere forsyninger. Sommeren 1956–57 ble benyttet til å konsolidere basen og etablere den mindre South Ice-basen på innlandsisen om lag 480 kilometer lenger sør.
Etter å ha tilbrakt vinteren 1957 ved Shackleton Base, startet Fuchs den transantarktiske ferden i november 1957 med en gruppe på 12 mann og seks beltekjøretøyer: tre Sno-Cater, to Weaseler og en spesialtilpasset Muskeg traktor. Under ekspedisjonen hadde gruppen også i oppdrag å utføre vitenskapelige oppgaver, blant annet seismiske undersøkelser og gravimetriske målinger.
Parallelt med aktiviteten ved Shackleton Base etablerte Edmund Hillarys gruppe Scott Base, Fuchs' endelige mål, ved McMurdo-sundet på den andre siden av kontinentet. Ved hjelp av tre ombygde Massey Ferguson TE20 traktorer og en Weasel hadde en gruppe på fire mann, med Hillary som leder, oppgaven med å finne en rute op Skeltonbreen og videre over Polarplatået mot Sørpolen. Det ble lagt ut en rekke depoter med forsyninger til Fuchs. Det ble også gjennomført geologiske undersøkelser i områdene rundt Rosshavet og i Victoria Land.
Opprinnelig var det ikke meningen at Hillary skulle fortsette helt fram til Sørpolen, men da han hadde fullført depotleggingen så han muligheten for å nå dit før Fuchs. Han nådde polen, der den ameriakanske Amundsen-Scott South Pole Station nylig var blitt etablert, den 3. januar 1958. Hillarys gruppe var den tredje som nådde Sørpolen over land (etter Amundsen i 1911 og Scott i 1912), og markerte også første gang kjøretøy ble benyttet for å nå Sørpolen.
Fuchs' gruppe ankom Sørpolen fra motsatt retning et par uker senere, 19. januar 1958. Fuchs fortsatte langs ruten Hillary hadde staket ut, mens Hillary ble fløyet tilbake til Scott Base i et ameriskansk fly. Senere ble han fløyet ut og fulgte Fuchs på den siste biten av polkryssingen. De ankom omsider Scott Base 2. mars 1958 etter å ha tilbakelagt 3 473 kilometer i løpet av 99 dager. Noen dager senere forlot ekspedisjonsmedlemmene Antarktis, og seilte med HMNZS «Endeavour» til New Zealand.
Selv om store mengder forsyninger ble fraktet over isen, var begge gruppene utstyrt med småfly og gjorde utstrakt bruk av disse til rekognosering og depotutlegging. I tillegg mottok ekspedisjonen støtte fra amerikansk personell som var stasjonert i Antarktis. Begge gruppene hadde dessuten med seg sledehunder som ble benyttet på feltekspedisjoner og utgjorde en reserveløsning i tilfelle beltekjøretøyene skulle feile. Hundene ble imidlerid ikke med helt til Sørpolen. I desember 1957 fløy fem mann fra ekspedisjonen et av flyene, en de Havilland Canada Otter, på en elleve timer lang non-stop flygning på tvers av det antarktiske kontinentet, mer eller mindre etter samme rute som Fuchs' ekspedisjonsgruppe.
Leptusa
Leptusa er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet mer enn 400 arter, fire av dem er funnet i Norge.
Utseende
Forholdsvis små (gjerne 2-4 millimeter lange), middels slanke kortvinger, kroppen nokså jevnbred. På farge er de ofte rødlige eller brunlige. Hodet er ganske bredt med nokså små fasettøyne. Pronotum er bredere enn langt, med rundede sider og hjørner. Dekkvingene er forholdsvis korte og har bakkanten tydelig innbuktet innenfor bakhjørnene. Føttene er fire-leddete.
Levevis
Leptusa-artene er vanlige på skogbunnen, og kan også finnes under løs bark på døde trær.
Systematisk inndeling / norske arter
Denne artsrike slekten blir delt opp i ca. 80 underslekter.
Mosjøen Næringsforening
Mosjøen Næringsforening (grunnlagt i 1882) samler store deler av næringslivet i Mosjøen og Vefsn kommune. Foreningen er en interesseorganisasjon for over 150 medlemsbedrifter innenfor blant annet handel, håndverk, tjenesteytelse, reiseliv, finans og turisme.
Foreningen avholder jevnlig møter hvor byens bedriftseiere og -ledere deltar. Slike møter består av orientering og debatt om dagsaktuelle saker, presentasjon av nye næringsdrivende og foredrag ved interne og eksterne aktører, for eksempel stortingsrepresentanter.
Foreningen fikk sin nåværende form i 2001 ved sammenslåelsen av Mosjøen Handelsstandsforening fra 1882 og Mosjøen Håndverker- og industriforening, tidligere Mosjøen Haandværkerforening, fra 1898.
Luca Pacioli
Luca Pacioli (født i 1445 i Borgo San Sepolcro (senere Sansepolcro) i Toscana, død 1517, mest sannsynlig også i San Sepolcro) var italiensk matematiker og fransiskanermunk. For ettertiden refereres han ofte til som «bokføringskunstens far» fordi han var den som gjorde det Venetianske System for Bokføring kjent for allmuen, gjennom sin beskrivelse av dobbelt bokholderi i utgivelsen Summa de arithmetica, geometria, proportioni et proportianalita (Summa), fra 1494. Prinsippene Pacioli beskriver er de samme som benyttes av regnskapsførere den dag i dag og utgivelsen anses å være viktig for den kommersielle utviklingen som fulgte.
Summa var mye mer enn beskrivelsen av Det Venetianske System. Den var først og fremst en avhandling om matematiske prinsipper forklart på en folkelig måte. Pacioli arbeidet med Summa gjennom mange tiår og den anses som hans hovedverk. Utgivelsen befestet hans posisjon som en fremragende matematiker og pedagog, egenskaper som tok ham til Milano hvor han samarbeidet med Leonardo da Vinci fra 1496-98. Pacioli lærte da Vinci matematikk og da Vinci bidro med illustrasjoner til Paciolis De Divina Proportione (De Guddommelige Proporsjoner), skrevet i Milano i denne perioden, utgitt i Venezia i 1509.
Hyperpigmentering
Hyperpigmentering er en dermatologisk tilstand der huden eller negler får mørkere områder fordi fargepigmentet melanin akkumulerer.
Årsaker
Hyperpigmentering kan komme av solskader, betennelse, eller andre hudskader, eksempelvis relatert til akner Andre sykdommer som kan lede til hyperpigmentering er:
Ouleus
Ouleus er en slekt av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae).
Hyperpigmentering
Behandling
Hydrokinon var den mest foreskrevne hyperpigmenteringsbehandlingen før de langvarige problemene kom og bruken ble regulert i flere land. I USA selges det for øyeblikket kun 2% reseptfritt, men 4% trenger resept. I EU ble hydrokinon utestengt fra kosmetiske bruksområder. Oral medisinering med procyanidin og vitamin A, C og vitamin E løftes frem som trygt og effektivt for epidermal melasma. På rundt 8-ukers tid, og som en placebokontrollert studie på 56 filippinske kvinner var behandlingen assosiert med signifikante forbedringer i venstre og høyre region. Andre behandlinger som ikke involverer aktuelle midler er også tilgjengelig, inkludert brøklasere og dermabrasion.
Reisæter (Bleieelvi) kraftverk
Reisæter (Bleieelvi) kraftverk er et vannkraftverk i Vikebygd i Ullensvang kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som utnytter to fallhøyder i samme stasjon. Det andre er Reisæter (Strutåni) kraftverk.
Kraftverket utnytter et fall på 131 meter og har installert effekt 450 kW. Årsproduksjon er 1,7 GWh.
Reisæter kraftverk AS er eigd 60% av grunneigarane på Reisæter, 20% av Hardanger Energi AS og 20% av Kraftkarane AS.
Ouleus
Utseende
Nokså små (vingespenn ca. 30 millimeter), mørkbrune smygere. Oversiden har en fløyelsaktig glans. Undersiden av forvingen kan være brungul. Larven er naken, foholdsvis slank og mørkgrønn.
Fernand Djoumessi
Fernand Djoumessi Temfack (født 5. september 1989 i Dschang) er en kamerunsk friidrettsutøver som konkurrerer i høydehopp. Han har sølvmedalje fra Afrikamesterskapet i friidrett 2014 som fremste internasjonale meritt.
Ouleus
Levevis
Larvene lever på planter i pepperslekten (Piper, Piperaceae).
Utbredelse
Alle lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika).
Systematisk inndeling
Inndelingen følger Brower & Warren (2007).
Fernand Djoumessi
Idrettskarriere
Djoumessi deltok ved Afrikamesterskapet i friidrett 2010, der han kom på delt 3.-plass, sammen med Mohamed Idris, bak hhv. Kabelo Kgosiemang og Bong Matogno. Han hoppet her 2,15 meter. Året etter deltok han ved Panafrikanske leker 2011, der han kom på 4.-plass, også her med 2,15 meter som beste hopp.
Avtar Singh Sohal
Avtar Singh Sohal (født 22. mars 1938) er en kenyansk landhockeyspiller.
Fernand Djoumessi
Idrettskarriere
Ved Jeux de la Francophonie 2013 kom han også på 4.-plass, med 2,20, og ved Samveldelekene 2014 kom han på 7.-plass. Han kom på 2.-plass ved Afrikamesterskapet i friidrett 2014, bak Kabelo Kgosiemang, og ved Verdenscupen i friidrett 2014 kom han på 7.-plass.
Avtar Singh Sohal
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor laget hans ble nummer 8.
Fernand Djoumessi
Idrettskarriere
Han greide bare 2,10 meter ved Panafrikanske leker 2015, og endte der på 8.-plass.
Herbert Haag
Herbert Haag (født 11. februar 1915 i Singen am Hohentwiel i Landkreis Konstanz i Tyskland; død 23. august 2001 i Luzern i Sveits) var en sveitsisk katolsk prest, teolog og bibelteolog, kjent som gammeltestamentlig teolog og for sin aktive avvisning av en rekke elementer av katolsk lære.
Bakgrunn
Etter sin Matura i Feldkirch i Østerrike bestemte han seg etter oppmuntring fra den katolske biskop av Basel å studere teologi med tyngdepunkt på Det gamle testamente. I oktober 1934 dro han til Roma, til Collegium Germanicum, for studier i filosofi og katolsk teologi. Etter tre år flyttet han sommeren 1939 til Paris og Institut Catholique, avsluttet teologistudiene og studerte hettittisk og arabisk. Han forble sveitsisk prestekandidat.
Prest
Han ble presteviet for bispedømmet Basel den 23. mars 1940 av kardinal Jean Verdier i Paris. I 1942 promoverte Haag under nederlenderen Marcus Antonius van den Oudenrijn (1890–1962) til doktorgraden ved Universitetet i Fribourg i Sveits. Han ble så sjelesørger ved Franziskanerkirche i Luzern. Her deltok han etter Andre verdenskrigs slutt i den kristne-jødiske dialog. Fra høsten 1948 og til 1960 underviste han i Det gamle testamente ved det teologiske fakultet i Luzern, og fra 1960 til 1980 innehadde han lærestolen for Det gamle testament ved det katolsk-teologiske fakultet ved Universitetet i Tübingen.
Kritiske standpunkter
Hans kritiske standspunkter til deler av katolsk troslære, for eksempel om arvesynden, og om presteembedet, bragte ham i et motsetningsforhold til ledende biskoper og teologer. I sin bok Absschied vom Teufel (=Avskjed med djevelen) fra 1969 avviste han som den første katolske teolog djevelens eksistens, og avviste at det å tro at djevelen finnes skulle være noe konstituerende element i den kristne tro. Han mente at dette kun var knyttet til en kulturell ramme som var nedarvet fra både jødedom og hedendom. Dette var et standpunkt som ble kritisert av blant andre Josef Ratzinger, den senere pave Benedikt XVI. Haag kritiserte også kirkens dogmer og ordninger vedrørende apostolisk suksesjon, homoseksuell kjønnslig omgang, prestenes sølibat, og at det skulle være en umulighet å prestevie kvinner.
I 1981 undertegnet han et åpent brev til sveitsiske aviser som hevdet at det var blitt gjort en urett mot professor Hans Küng i 1979, da et dekret fra Vatikanet fratok ham det kirkelige undervisningstillatelse og rett til å kalle seg katolsk teolog på grunn av han fornektelse av pavens ufeilbarlighet. I 1985 grunnla han Herbert Haag-Stiftung Für Freiheit in der Kirche (=For frihet i Kirken), og den utdeler Herbert-Haag-prisen. Blant mottakerne ble blant annet Leonardo Boff, Hans Küng og Eugen Drewermann, fem motstandere av biskop Wolfgang Haas av Chur, og den franske biskop Jacques Gaillot.
I 1997 utgav han ut boken ''Worauf es ankommt. Wollte Jesus eine Zwei-Stände-Kirche?'', der det hevdes at innstiftelsen av prestedømmet ikke kan spores tilbake til Jesus, som i realiteten ikke ønsket prester. På grunn av hans teologiske standpunkter erklærte de sveitsiske katolske biskoper offentlig han ikke kunne betraktes som katolsk teolog.
Reisæter (Strutåni) kraftverk
Det er et elvekraftverk som utnytter to fallhøyder i samme stasjon. Det andre er Reisæter (Bleieelvi) kraftverk.
Kraftverket utnytter et fall på 208 meter og har installert effekt 1 MW. Årsproduksjon er 4,3 GWh.
Reisæter kraftverk AS er eigd 60% av grunneigarane på Reisæter, 20% av Hardanger Energi AS og 20% av Kraftkarane AS.
Kirpal Singh Bhardwaj
Kirpal Singh Bhardwaj (født 9. september 1935, død 10. november 2013) var en kenyansk landhockeyspiller.
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor laget hans ble nummer 8.
Chris Vance
Chris Vance (født i desember 1971 i London, England) er en engelsk skuespiller. Han var med i sesong 3 og 4 av TV-serien Prison Break. I sesong 4 ble rollen hans drept. I juni 2008 flyttet han til Colombia for å filme TV-serien Mental.
British United Air Ferries
British United Air Ferriesis (BUAF) var et privat, britisk uavhengig bil-og passasjerferge flyselskap i Storbritannia på 1960-tallet. Det hadde spesialisert i fergeflyvning over Den engelske kanal med frakt av biler med passasjerer mellom dets mange baser i Sør-England, Kanaløyene og Kontinentet. Det opererte også rene passasjer- og frakt-flyvninger. Etter flere identitets-og eierskapendringer opphørte virksomheten i 2001.
Historie
BUAF opererte både rute- og charter bilferge, passasjer og frakt-flyvninger. Dette omfatter ruter fra Southend, Ferryfield og Hurn til ti destinasjoner på Kanaløyene og Kontinentett. Aviation Traders  Carvairs opererte det flyselskapet kalt «deeper penetration»-ruter til Basel, Genève og Strasbourg.
Bristol Superfreighters trafikkerte rutene til Jersey, Guernsey, Cherbourg, Le Touquet, Calais, Oostende og Rotterdam.
Flyselskapets ruter mellom Storbritannia, Le Touquet og Ostende dannet en del av jernbane-fly operasjoner som knyttet sammen de respektive hovedsteder i hver ende. Disse ble operert i samarbeide med jernbaneselskapene i Frakrike og Belgia, henholdsvis Société Nationale des Chemins de Fer français (SNCF) og Société Nationale des Chemins de fer Belges/Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (SNCB/NMBS). I tillegg var det en seks ganger daglig forbindelse Southend—Oostende bilferge som ble drevet sammen det tidligere belgiske nasjonale flyselskap Sabena. Denne tjenesten hadde blitt etablert av Air Charter i samarbeid med Sabena i 1957 med tre Superfreighters i Sabenas farger og som BUAF hadde arvet fra Channel Air Bridge, og som fortsatte frem til 1964. ) Buss-fly ruter ble operert sammen  med lokale busselskape i Storbritannia, Frankrike, Belgia, Nederland og Sveits via Calais, Ostende, Rotterdam og Basel.
I tillegg ble alle Bristol Superfreighters brukt til pakketurer på vegne av BUA (Services) Ltd. Søsterselskapet, BUA overtok tidligere Silver Citys ruter som knyttet Nord-England til Kanalenøyene og Kontinentet. BUAF opprettet senere ruter som forbant Southampton med Rotterdam, Ostende, Calais, Deauville, Le Touquet, Jersey, Guernsey, Dinard og Cherbourg til det rutenettverket, mens det avsluttet sin «dypere penetrering», dvs. rutene til Basel, Genève og Strasbourg, da disse ikke genererte tilstrekkelig trafikk til en forsvarlig økonomisk drift. Noen av de nye Southampton-ruter var en del av jernbane-fly operasjonene i samarbeid med de franske og belgiske nasjonale jernbane-selskaper.
Sentralamerikanske og karibiske leker 1938
Sentralamerikanske og karibiske leker 1938. Lekene i 1938 var de fjerde sentralamerikanske og karibiske leker, de ble arrangert i Panama by i Panama i perioden 5. til 24. februar 1938. Det var 1216 utøvere fra ti nasjoner som deltok i atten sporter. Mexico ble beste nasjon med trettisju gullmedaljer foran Cuba med trettien.
British United Air Ferries
Omorganisering
Som en konsekvens av B&C's omorganisering av BUA-gruppen i 1967/8, endret BUAF navn til 'British Air Ferries"(BAF) i september 1967.
Sentralamerikanske og karibiske leker 1938
Deltakende nasjoner
Det var 10 nasjoner som deltok i de fjerde lekene i 1938.
British United Air Ferries
Omorganisering
I 1972 ble BAF et heleid datterselskap av Transmeridian Air Cargo (TMAC), et Stansted-basert fraktselskap kontrollert av Keegan familien. I 1975 begynte BAF å erstatte de gjenværende Carvairs med Handley Page Dart Herald turboprops på sine Kanal-ruter som knyttet Southend med Le Touquet, Ostend og Rotterdam. Dette resulterte i at disse rutene ble omgjort til ordinær passasjerruter og Carvair ble overført til fraktfly.
Sentralamerikanske og karibiske leker 1938
Sporter
Det var atten sporter ï de fjerde lekene i 1938, fire mer enn i de forrige lekene.
British United Air Ferries
Omorganisering
Den1. januar 1977 opererte BAF sin siste bil ferge. Senere samme år, den 31. oktober inviet BAF Herald G-BDFE selskapets innvielses passasjerrute fra Southend til Düsseldorf under kommando av kaptein Caroline Frost og styrmannen Lesley Hardy, Storbritannias første fly fløyet av et hel-kvinnelige mannskap.
Som følge av British Airways beslutning om å trekke seg fra sine tapsbringende ruter, pensjonerte det sin Vickers Viscount turboprop-flåte. BAF kjøpte hele den 18-sterke flåte sammen med reservedeler og varelager tidlig på 1980-tallet. Dette oppkjøpet gjorde det til verdens største Viscount operatør på den tiden.
Som et resultat av de endringer flyselskapet gjennomgikk på slutten av 1970-tallet og tidlig på 1980-tallet konsentrerte BAF seg  om utleie av fly med mannskap- charter og transport for oljeindustrien..
Toy Story 4
Toy Story 4 er en amerikansk data-animert komediefilm fra 2019, produsert av Pixar Animation Studios og publisert av Walt Disney Pictures. Dette var den fjerde filmen i Toy Story-serien, og en oppfølger til Toy Story 2 (fra 1999) og Toy Story 3 (fra 2010)
British United Air Ferries
Mot nedleggelse
Økende økonomiske problemer på Jadepoint resulterte at BAF ble satt under administrasjonen i januar 1988. Et nytt holdingselskap, kalt Mostjet ble dannet i løpet av et år for å aktivere selskapet til å undgå administrasjonen i mai 1989, det eneste britiske flyselskapet å makte det på den tiden.
Toy Story 4
Filmen ble regissert av Josh Cooley, etter et manus fra Andrew Stanton. Hovedrollene ble blant annet spilt av Tom Hanks, Tim Allen, Annie Potts, Joan Cusack og Bonnie Hunt. Filmen følger etter handlingen fra Toy Story 3, hvor Sheriff Woody, Buzz Lightyear, og deres andre leketøy-venner har funnet seg et nytt hjem sammen hos Bonnie og hennes foreldre. De får etter hvert selskap av Forky, en leke som Bonnie selv lagde som leketøy i barnehagen, og lekene legger ut på eventyr sammen. Toy Story 4 hadde premiere i Los Angeles, i juni 2019.
British United Air Ferries
Mot nedleggelse
I april 1993 ble BAF ble omdøpt British World Airlines (BWA', ICAO kode BWL).
Etter mottak av BWAs første ATR-72 1. april 1996 konverterte flyselskapet sine tre gjenværende passasjer-konfigurerte Viscounts til fraktfly. Den 18. april samme år fløy BWA 's Viscount G-APEY siste passasjerfly, markerte 43-årsdagen for Viscount som passasjerfly i British European Airways (BEA).
Toy Story 4
Handlingsreferat
Men Forky lider av en eksistensiell livskrise, og stiller spørsmål ved om livet har mening eller formål, og forsøker å hoppe tilbake til søppelkassen hvor den tror at man hører hjemme. Woody og de andre lekene redder Forky fra søppelet, og Forky blir raskt Bonnies nye favorittleke. Når familien til Bonnie drar på en biltur, hopper Forky ut av vinduet fra deres bobil, og Woody gjør det samme, til tross for Buzz Lightyears protester. Woody overbeviser Forky om at deres plass er hos Bonnie. Når de passerer en antikvitetsbutikk, kjenner Woody igjen lampen til Bo Peep, en av Andys tidligere leker.
I forsøk på å redde Bo Peep møter Woody en snakkende dukke ved navn Gabby Gabby og hennes venner. De forsøker å stjele Woodys stemme-boks for å erstatte Gabbys ødelagte boks. Woody klarer å unnslippe fra butikken, selv om Forky ikke gjør det. Når Buzz Lightyear forsøker å finne igjen Woody, går han seg vill på et karneval. Han møter lekene Bunny og Ducky som går med på å hjelpe ham. De møter endelig Woody og Bo Peep igjen, og får hjelp fra lekene Giggle McDimples og Duke Caboom for å redde Forky, men dette mislykkes flere ganger, og McDimples blir nesten ødelagt av butikk-eierens katt.
British United Air Ferries
Mot nedleggelse
BWA opphørte virksomheten 14. desember 2001som følge av det tøffe businessklima etter 9/11
Flyflåten detaljer
BUAF/BAF/BWA drives følgende flytyper: I BUAFs dager hadde alle fly egne navn.
Flåten i 1963
I april 1963,bestod BUAF-flåten av 28 fly. BUAF hadde 519 ansatte på denne tiden.
Flåten i 1967
I september 1967 omfattet BUAF-flåten 23 fly. BUAF hadde 633 ansatte på denne tiden.
Flåten i 1978
I april 1978, BAF flåten bestod av 18 fly. BAF ansatt 450 mennesker på denne tiden.
Flåten i 1984
I mars 1984, bestod BAF flåte av 10 fly.
Flåten i 1994
I mars 1994 bedtod BWA-flåten av 18 fly. BWA-gruppen hadde 400 ansatte  på denne tiden.
Flåten i 1998
I mars 1998 bestod BWA-flåten av,9 fly. BWA hadde 222 ansatte på denne tiden.
Flåten i 2001
I desember 2001 bestod BWA-flåten av 15 fly.
Ulykker og hendelser
Under første del av sin eksistens, da flyselskapet opererte som British United Air Ferries opplevde det en ikke-fatal hendelsen.
Den 24. september 1963 fikk Bristol 170 Superfreighter Mark 32 skade utover økonomisk reparasjon under en takeoff på Guernsey Airport.
Bristol 170 var et passasjerfly på vei til Bournemouth, fra Guernsey Airport. Kapteinen som førte flyet brukte full kraft for å motvirke virkningene av en sterk sidevind. På grunn av et problem med den ene motor ble det besluttet å avbryte avgangen da hastigheten nærmet seg 80 knop. Da flyet nærmet seg enden av rullebanen styrte han til venstre for å unngå å treffe hindringer. Flyet krysset av offentlig vei og stoppet en kvart kilometer fra rullebanens ende. Selv om flyet måtte avskrives, var det ingen okome blant de fire ombord (tre mannskap og en passasjer). Ulykeskommisjon antok at årsaken til ulykken var pilotens manglende evne til å få stoppet på den gjenværende banelengde, etter hans beslutning om å avbryte avgang på grunn av motorfei.
Selskapet hadde to ikke-fatale hendelser under Britiske Air Ferries tid.
ble truffet den 11. januar 1988 av en Fairflight Shorts 330 som hadde fått feil på nesehjulet, bremsing og styringsproblener da det var klar til å ta av fra Southend Airport til Fairflight nær Biggin Hill-base. Kollisjonen ødela venstre side av Viscounts nese. Selv om flyet ble ansett s om skadet utover økonomisk reparasjon, den ble det senere restaurert og plassert på utstilling på Brooklands-Museum.
De to siste registrerte hendelser fant sted under British World perioden. En av disse fikk dødelig utfall. klarte å starte den ene motoren, men dette ble etterfulgt av ny svikt i den tredje. Fem minutter før Birmingham mistet flyet all elektrisk kraft og som et resultat mistet del all radio navigasjon og intercom. Flyet traff trær nær Uttoxeter, forårsaket at det den til å brakk i to. Den ene flygeren omkom.
Film-og TV-opptredener
BUAF fly dukket opp i følgende spillefilm og TV-serie:
Li Xuesong (skøyteløper)
Li Xuesong (født 李 雪松; 21. desember 1979 i Changchun, Jilin) er en kinesisk tidligere skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerte Kina på skøyter.
Michael Oakeshott
Michael Joseph Oakeshott (født 11. desember 1901 i Chelsfield, død 19. desember 1990 i Dorset) var en engelsk filosof og politisk teoretiker. Han skrev om historiefilosofi, religionsfilosofi, estetikk, pedagogisk filosofi og rettsfilosofi. Oakeshott regnes blant de mest sentrale konservative tenkerne på 1900-tallet.
Oakeshott studerte historie og teologi i England og Tyskland, og foreleste i historie ved University of Cambridge. Etter krigstjeneste under den andre verdenskrig ble han professor i statsvitenskap ved London School of Economics, der han ble værende frem til emeriteringen i 1968. Oakeshott var med på å opprette tidsskriftet The Cambridge Journal, som publiserte hans mest kjente artikkel, «Rationalism in Politics». Et nytrykk av artikkelen i 1962 gjorde Oakeshott til en vidkjent kritiker av abstraksjon. Han utdypet sin kritikk av rasjonalismen i sitt magnum opus fra 1975, On Human Conduct.
Familie, oppvekst og utdannelse
Oakeshott var elev ved den kristne og progressive St. George's School i Harpenden i Hertfordshire 1912–1920. Skolen kombinerte et «klassisk pensum med pedagogisk inspirasjon fra Maria Montessori». Sin bohemske fremtoning, respekt for individualitet og preferanse for tverrfaglighet var noe han tilla seg ved skolen i Harpenden. I 1920 begynte han å studere historie ved Gonville and Caius College ved University of Cambridge. Han tok også kurs i idéhistorie og filosofi. Etter college mottok han et stipend for å studere teologi ved Philipps-Universität Marburg og Eberhard-Karls-Universität Tübingen i Tyskland.
Oakeshott var gift fire ganger, og etterlot seg en sønn fra sitt første ekteskap. Han var kjent for sine «pene manerer, nøt selskap med vakre kvinner, og utstrålte en slags gammelmodig sjarm».
Akademisk karrière
Oakeshott underviste i engelsk ved kostskolen Lytham St. Annes Grammar School i Lancashire 1923–1924 før han ble stipendiat ved Gonville and Caius College i 1925. Han ble collegelektor i 1931 og universitetslektor i historie i 1933.
Oakeshott advarte mot fremveksten av nazisme og kommunisme i Europa i 1930-årene, og uttrykte sterk antipati mot disse i sine forelesninger. Han forsvarte individets rett til ikke å bli direkte involvert i krig i artikkelen «The Claim of Politics» fra 1939. Året etter vervet han seg til artilleriet i British Army. Mellom 1944 og 1945 tjenestegjorde han som adjutant i en skvadron i liaisonregimentet «Phantom», som rekognoserte ved fronten. Etter krigen vendte han tilbake til lektorstillingen ved University of Cambridge. Han var medlem av redaksjonsrådet, og senere redaktør, i tidsskriftet The Cambridge Journal 1947–1954. Sammen med en Cambridge-kollega forfattet han sitt eneste ikke-akademiske verk, en bok om hesteveddeløp.
I slutten av 1940-årene hadde den gjengifte veddeløpsentusiasten Oakeshott kommet på kant med puritanerne ved University of Cambridge. Han ble forbigått i utnevnelsen til et ledig professorat i statsvitenskap. I 1949 ble han lektor ved Nuffield College ved University of Oxford, der han ble værende i to år. I 1950 ble han valgt til å etterfølge sosialisten Harold Laski som professor i statsvitenskap ved London School of Economics. Fabian Society grunnla universitetet i 1895, og det vakte oppsikt og noen protester da konservative Oakeshott ble utnevnt. Mange ved London School of Economics delte imidlertid «Oakeshotts hengivenhet til akademiske dyder i motsetning til ideologiske mål». Oakeshott uttalte senere om sitt politiske syn i et intervju: «Jeg er ikke medlem av noe politisk parti. Jeg stemmer, om jeg må stemme, på det partiet som trolig gjør minst skade. I den grad er jeg en tory.»
Oakeshott ble professor emeritus ved London School of Economics i 1968, men fortsatte å bidra til mastergradsutdannelsen i idéhistorie, som han hadde tatt initiativ til, frem til 1981. I mellomtiden hadde han også vært gjesteforeleser ved University of Birmingham i 1952/1953 og Harvard University i 1958. På epikursk vis var han tilbaketrukket fra offentligheten, og avslo en utnevnelse til Order of the Companions of Honour i 1981. Han godtok å bli opptatt som medlem av British Academy i 1966, men avslo æresdoktorgrader, med unntak for de som ble tildelt av gamle venner ved University of Durham og University of Colorado.
Litteratur
Primærlitteratur
Kildesamlinger
Monografier og antologier
Surjeet Singh Panesar
Surjeet Singh Panesar (født 6. januar 1940) er en kenyansk landhockeyspiller.
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor laget hans ble nummer 8.
Apabhramsha
Apabhraṃśa (sanskrit: अपभ्रंश, IPA:[əpəbʱrə̃ˈɕə]) er en nedsettende benevnelse som betyr «korrupt» eller «ugrammatikalsk språk». Benevnelsen ble benyttet av Patañjali, og av senere forfattere av sanskrit-grammatikker, som en karakteristikk av dialekter som avviker fra normene i grammatikken til sanskrit.
Begrepet brukes om de dialektene blant indoariske språk, som dannet overgangen mellom middelindoariske språk og de første moderne indiske språkene som starter med Braj Bhasha. Tidsmessig omfatter dette perioden mellom det 6. og det 13. århundre. Ordet prākrit, herunder pāli, avgrenses i så måte til de folkelige dialektene som ble talt i India fra det 4. til det 8. århundre. Apabhraṃśa-språkene utviklet seg til de moderne indoariske språkene som bl.a. omfatter hindi, bengali, marathi, urdu, gujarati, oriya og singalesisk.
Disse tidsmessige skillene er imidlertid ikke helt bastante. Noen filologer benytter ordet f.eks. ordet prākrit til å betegne språk langt inn i den middelindoariske perioden. I tillegg ble enkelte av apabhraṃśa-språkene brukt helt frem til det 15. århundre. Overgangen fra apabhraṃśa til moderne indisk i Nord-India, fant likeledes sted allerede i det 11. århundre.
En betydelig mengde med litteratur i apabhraṃśa finnes i jainistiske biblioteker. Mens Amir Khusro og Kabir skrev i et språk som var veldig likt moderne hindi, fortsatte mange poeter å skrive i apabhraṃśa, spesielt i regioner som ble styrt av hinduregenter. Apabhraṃśa-forfattere inkluderer Sarahapad av Kamarupa, Devasena av Dhar (9. århundre), Pushpadanta av Manyakheta (9. århundre), Dhanapal, Muni Ramsimha, Hemachandra av Patan og Raighu av Gwalior (15. århundre). Et tidlig eksempel på bruken av apabhraṃśa er i Vikramorvashiyam av Kālidāsa, der Pururava spør dyrene i skogen etter sin elskede som har forsvunnet.
Hvordan bli kvitt sjefene
Hvordan bli kvitt sjefene (originaltittel 9 to 5) er en amerikansk komediefilm fra 1980, regissert av Colin Higgins. Manuset ble skrevet av Higgins og Patricia Resnick. Jane Fonda, Lily Tomlin og Dolly Parton spiller hovedrollene som tre hardtarbeidende kvinner som drømmer om å ta hevn på deres kjønnsdiskriminerende sjef, spilt av Dabney Coleman. Rollen som sekretæren Doralee Rhodes var Partons aller første filmrolle.
Filmen ble en kassasuksess og spilte inn over 100 millioner dollar i billettinntekter. Parton ble nominert til Oscar for beste sang for signaturlåten «9 to 5», som blir spilt i anslaget. Hun ble også nominert til tre Golden Globes for beste kvinnelige hovedrolle, beste kvinnelige nykommer og beste sang. En fjernsynsversjon av filmen, 9 to 5 gikk i tre sesonger fra 1982 til 1988. Parton skrev også nye låter til musikalversjonen 9 to 5, som hadde premiere på Broadway 30. april 2009.
Det amerikanske filminstituttet kåret Hvordan bli kvitt sjefene til tidenes 74. beste filmkomedie fra USA. Partons «9 to 5» ligger i tillegg på listen over filmhistoriens beste amerikanske filmlåter. Låten har også vunnet en People's Choice Award og to Grammy Awards.
Handling
Judy Bernly (Jane Fonda) prøver å finne seg til rette på sin nye jobb hos Consolidated Companies, men det er vanskelig når hun er underlagt den tyranniske sjefen Franklin Hart jr. (Dabney Coleman). Sammen med kollegene Violet Newstead (Lily Tomlin) og Doralee Rhodes (Dolly Parton) prøver hun å ta rotta på sjefen.
Mohamed Ajmal Malik
Mohamed Ajmal Malik (født 28. juli 1941) er en kenyansk landhockeyspiller.
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor laget hans ble nummer 8.
Silvester Fernandes
Silvester Fernandes (født 26. november 1936) er en kenyansk landhockeyspiller.
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor laget hans ble nummer 8.
9 to 5
Parton ble nominert til Golden Globe og Oscar for beste sang for arbeidet med låten. Den ble også nominert til fire Grammy Awards, blant annet årets beste sang, og vant to for beste countrylåt og beste kvinnelige countryartist. Det amerikanske filminstituttet har kåret «9 to 5» til filmhistoriens 78. beste filmlåt fra USA.
Vagos Motorcycle Club
Vagos har rundt 4 000 medlemmer fordelt på 200 avdelinger. Disse avdelingene finnes i de amerikanske statene Arizona, California, Hawaii, Nevada, Oregon, Utah, Missouri, rundt over Canada, flere steder i Europa og totalt ti avdelinger i Mexico (Baja California, Jalisco og Mexico City). To hundre medlemmer er i Inland Empire (California), samme sted som klubben ble etablert på 1960-tallet.
Leo Fernandes
Leo Fernandes (født 18. juni 1942) er en kenyansk landhockeyspiller.
Vagos Motorcycle Club
I 2013 utvidet Vagos seg til Sverige og Australia.
Historie
Under andre verdenskrig kjørte mange soldater motorsykler og knyttet seg sterkt til dem. De klarte derfor ikke å forlate motorsyklene etter krigen. Motorsykkelentusiaster dannet klubber i perioden hot rod-biler var populært. I 1948 dannet Hells Angels sin første avdeling i San Bernardino i California. De delte på den tiden gatene med en motorsykkelklubb kalt Psychos. I 1965 oppsto det uenigheter mellom noen av medlemmene i Psychos. Dette førte til at enkelte Psychos-medlemmer forlot klubben og dannet Vagos MC. Klubbfargen deres skal hylle Vagos-grunnleggernes meksikanske arv. Utvidelsen deres startet i California med Riverside og Sør-California som noen av de første områdene, før de videre slo seg ned i Mexico og Europa.
Medlemskap
Hovedsakelig består Vagos av hispanic og kaukasiske menn.
9 to 5
Låten ble utgitt sammen med en musikkvideo som inneholdt klipp fra filmen.
Den svenske countryartisten Kikki Danielsson covret låten på albumet Just Like a Woman (1981). Sangen er også med på flere av Partons samlealbum, blant annet The Essential Dolly Parton (2005) og Playlist: The Very Best of Dolly Parton (2008).
Leo Fernandes
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor laget hans ble nummer 8.
200 år på 200 minutter
200 år på 200 minutter var et foredrag holdt av professor Frank Aarebrot i forbindelse med 200-årsjubileet for Norges Grunnlov. Foredraget ble holdt 9. april 2015 (på 75-årsdagen for den tyske invasjonen av Norge) på Kvarteret i Bergen, og ble i sin helhet sendt direkte på NRK 2.
Hilary Fernandes
Hilary Fernandes (født 22. oktober 1937) er en kenyansk landhockeyspiller.
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1968 i Mexico by, hvor laget hans ble nummer 8.
Pinganguo
Ping'anguo (kinesisk: 平安果, pinyin: píngānguǒ) er en nyere kinesisk juleskikk, som i Kina gjerne oppfattes som vestlig.
Ofte meget foreseggjorte epler gis som julegave. Skjønt det å gi gaver til jul, desidert er en utenlandsk tradisjon, likesom selve julen tilhører en religion som av kinesere oppfattes som utenlandsk, er det ordspillet som gjør epler til attraktive gaver ikke noen import.
Det kinesiske ord for juleaften er pinganye (平安夜), eple er på kinesisk pingguo (苹果, píngguǒ). På typisk kinesisk manér kombineres dette til pinganguo = (fredens frukt).