cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fugleinfluensa
A/H9N2
Denne undertypen er også blitt fastslått som smittekilde for mennesker, men bare i en mindre patogen form (LPAI, Low Pathogenic Avian Influenza). Tre mennesker i Hongkong og Kina (1999, 2003) ble smittet, men kom seg, etter en influensalignende infeksjon.
Symptomer
Hos mennesker gjenkjennes ofte infeksjon som ved de vanlige symptomene for influensa; høy feber, hodepine, slapphet, muskelsmerter og/eller redusert generell tilstand. Mange får også lunge- og pusteproblemer.
Bodø Kontrollsentral
Bodø Kontrollsentral er en av Norges tre kontrollsentraler for luftfart og dekker Midt- og Nord-Norge. Stavanger og Oslo Kontrollsentraler dekker den sørlige delen av Norge. Bodø Kontrollsentral ligger ved Bodø lufthavn ved Bodø. Sentralen eies og drives av Avinor.
Ansvarsområdet strekker seg fra 62oN (Dovre) til 82oN (nord av Svalbard), og i vest fra 0oE og til grensa mot hhv. Sverige, Finland og Russland i øst. Kontrollsentralens område grenser til Stockholm, Rovaniemi, Murmansk og Reykjavik Kontrollsentraler i tillegg til Oslo og Stavanger Kontrollsentraler.
*Helgeland Approach opereres som oftest sammenslått med Central.
Yingzhong
Yingzhong er en kinesisk storby i provinsen Hubei i det sentrale Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2005) til 109 000.
Huangzhou
Det er fra dette distriktet av den kinesiske matretten Dongpo rou (Dōngpō ròu 东坡肉, svin på Dongpos manér) opprinnelig stammer. Denne svinemageretten er oppkalt etter forfatteren og embedsmannen Su Dongpo.
Samferdsel
Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou (ved Wuhan), Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.
Taft 26C gasskraftverk
Må ikke forveksles med det gass-fyrte Taft kraftverk i Louisiana.
Taft 26 (Cogen) gasskraftverk  er et varmekraftverk i Kern County i California, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 12 MW, fordelt på 4 like store turbiner. Operatør er energiselskapet Chevron USA Inc.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1982. Alle turbiner med kogenerasjon. Brenselkilden er naturgass.
Aldan (elv)
Aldan (russisk: Алдан) er den nest lengste sideelva til Lena i republikken Sakha i Russland. Elva er 2 273 km lang, hvorav rundt 1 600 km er farbar for båttrafikk.
Den har sine kilder i Stanovojfjellene, sørvest for Nerjungri. Den renner deretter mot nordøst forbi Aldan og gjennom Tommot, Ust-Maja, Eldikan og Khandyga, før den snur mot nordvest og munner ut i Lena rundt 150 kilometer nord for Jakutsk.
Aldans største sideelver er Amga, Utsjur og Maja. Nedbørfeltet er kjent for forekomster av gull og for kambriske fossiler.
Stockholm
Stockholm er Sveriges hovedstad og har vært landets politiske og økonomiske sentrum siden 1200-tallet. Byen er første gang omtalt skriftlig i 1252. Den er bygd på 14 øyer som bindes sammen av 53 broer (se broer i Stockholm).
Tettstedet Stockholm omfatter den sammenhengende bebyggelsen i og omkring byen, og har ca. 1,4 millioner innbyggere, mens byregionen Stor-Stockholm har over 2,3 millioner innbyggere og er Nordens mest folkerike by.
Stockholm ligger på Sveriges østkyst ved Mälarens utløp, og er berømt for sin vakre beliggenhet. En av årsakene til denne plasseringen er at det er et av få steder der Mälaren og Østersjøen møtes. Dermed har Stockholm hatt vannforbindelse med andre land omkring Østersjøen, svenske kystbyer og andre byer innover i landet. Byen har dessuten fungert som forsvar mot fremmede flåter som har forsøkt å trenge inn i innsjøen Mälaren.
Stockholm markedsfører seg som «The Capital of Scandinavia» gjennom myndighetene i den svenske hovedstad. Det har vakt stor forargelse i de andre skandinaviske hovedstedene Oslo og København.
Stockholms historie
Stockholm ble nevnt for første gang i 1252, da som en viktig utskipningshavn for jernmalm fra Bergslagen. Byen skal ha blitt grunnlagt av Birger jarl for å beskytte Sverige fra fiendtlige marinestyrker og for å beskytte byer som Sigtuna ved Mälaren.
Man tror at navnet Stockholm kommer av forsvarsanordningene, bygd opp av trestokker, som fantes ved overgangen mellom Mälaren og Saltsjön. Suffikset «holm» peker på Stadsholmen som i flere århundrer i hovedsak utgjorde Stockholm.
På midten av 1400-tallet hadde Stockholm, som da hadde vokst til en betydelig handelsby, mellom 5000 og 6000 innbyggere. Slaget ved Brunkeberg 10. oktober 1471 og Stockholms blodbad 8. november 1520 er to betydelige historiske hendelser i byen.
Byen begynte å vokse under Gustav Vasa og hadde omkring 1600 om lag 10 000 innbyggere. I løpet av 1600-tallet vokste Sverige til en europeisk stormakt, noe som også kom til å påvirke Stockholms utvikling. Mellom 1610 og 1680 ble befolkningen seksdoblet. Dette hadde også sammenheng med erobringer av nye landområder. I 1634 ble Stockholm offisielt Sveriges hovedstad, selv om den i offisielle dokumenter ble omtalt som hovedstad så tidlig som i 1436.
Gjennom systemet med byprivilegier hadde Stockholm allerede fra grunnleggelsen et visst selvstyre. Etter at kommunesystemet trådte i kraft 1. januar 1863 ble Stockholm en av 89 byer (av totalt ca. 2 500 kommuner) i Sverige. Til forskjell fra øvrige kommuner i landet inngikk ikke Stockholm by i noe län, men utgjorde en separat administrativ enhet under Overstattholderembetet.
Ved den svenske kommunereformen i 1971, da Sverige fikk en enhetlig kommunetype, hadde det totalet antallet kommuner blitt kraftig redusert, og den tidligere oppdelingen i byer, kjøpsteder (köping) og landskommuner, ble avskaffet. Overstattholderembetet var også avskaffet, og Stockholm ble en kommune i Stockholms län. Siden midten av 1980-tallet har kommunen brukt navnet Stockholms stad, men det juridisk korrekte svenske navnet er Stockholms kommun.
Herunder tre steder som med UNESCOs verdensarvliste: den særpregete Skogskyrkogården med sitt innovative modernistiske og naturlig-romantiske landskapsarkitektur, Drottningholm-slottet med teater og park som gjerne blir kalt Nordens Versaille og er hjemmet til den svenske kongefamilien, og til slutt etterlatenskapene etter Viking-bosettingen, Birka, på øya Björkö i innsjøen Mälaren.
Geografi
Byen er bygget opp på fjorten øyer der innsjøen Mälaren renner ut i Østersjøen og møter den stockholmske skjærgården – et unikt maritimt landskap som rommer mer enn 24000 øyer. I sentrum er Gamla Stan og Riddarholmen, to øyer som til sammen utgjør Nord-Europas største og best bevarte middelalderske bykjerner med historie som går tilbake til det 13. århundre. Gamla Stan huser også det kongelige slottet (Nord-Europas største), flere vakre kirker, trange pittoreske smug og gater og en mengde butikker, restauranter, barer og kafeer.
Norge i Stockholm
Den norske ambassaden i Stockholm holder til i Skarpögatan 4 i bydelen Östermalm. 17. mai hvert år feires den norske grunnloven av 1814 i Kungsträdgården, midt i Stockholm. For tiden holder man på med å bygge Norges hus i Stockholm. Målet med huset er å styrke det svensk-norske samarbeidet spesielt og det nordiske samarbeidet generelt ved å arrangere seminarer, utstillinger, konserter og filmfremvisninger. Den norske sjømannskirken har adresse i Stigbergsgatan 24 i bydelen Södermalm, det samme har Kronprinsesse Märthas kirke, som ble innviet av prinsesse Astrid i 2008. I Nordiska museet kan man se den berømte hjelmen til Olav Engelbrektsson, som var Norges siste katolske erkebiskop før Reformasjonen i Norge i 1536.
Kultur
Norrmalm, Södermalm og Kungsholmen har bygninger fra det 18. til tidlig 20. århundre, og lenger ut finner man moderne boområder og drabantbebyggelse. Det er lett å lese byens årringer, men det moderne møter det historiske, det originale og det sofistikerte, noe som skaper sterk personlighet og sjarm.
Kanskje mer enn i noen annen by av tilsvarende størrelse, er det særegne med Stockholm den naturlige plasseringen, vannveiene og parkene. Nord, sør, øst og vest byr på innsjøer, skog og sjø. Til og med i sentrum av byen går vannveiene og parkene på kryss og tvers, skoger og friområder, fylt av historiske severdigheter og attraksjoner.
James Barry Munnik Hertzog
James Barry Munnik Hertzog (født 3. april 1866 nær Wellington i Kappkolonien, død 21. november 1942 i Pretoria Unionen Sør-Afrika) var en boergeneral og statsminister i Sør-Afrika fra 1924 til 1939. Han oppmuntret til utvikling av afrikander–kulturen, fast bestemt på å beskytte afrikanderne fra britisk innflytelse.
Stockholm
Museer
Skansen i Stockholm var verdens første friluftsmuseum. Det viser hvordan mennesker levde og arbeidet i Sverige på 1800-tallet, og arrangerer konserter, festivaler og høytider på et stort område med mange gårdsbygninger, kverner, ”gammeldagse” butikker og en fin trekirke. Området har rundt 160 bygninger som er flyttet fra ulike deler av Sverige for å vise et tverrsnitt av samfunnet i gamle dager. Skansen har også en dyrepark med blant annet elger, ulver, gauper og bjørner.
James Barry Munnik Hertzog
Jurist
Hertzog fikk sin jusgrad fra Victoria College i Stellenbosch i Kappkolonien og Universitetet i Amsterdam. Han hadde en juridisk praksis i Pretoria fra 1892 til 1895 da han ble utnevnt til Oranjefristatens høyesterett.
Militær
Under boerkrigen mellom 1899 og 1902 ble han general og ble nestkommanderende i de militære styrkene til Oranjefristaten. Til tross for noen militære tilbakeslag, ble han kjent som en modig og ressursfull leder av geriljastyrkene som fortsatte å kjempe mot britene. Til slutt, etter å ha blitt overbevist om meningsløsheten i ytterligere blodbad, signerte han i mai 1902 Vereenigingavtalen.
Stockholm
Museer
Vasamuseet i Stockholm er bygd opp rundt Vasa, verdens eneste bevarte 1600-tallsskip. Fortellingen om hvordan hun ble reddet er like spennende som fortellingen om hvordan hun sank. Alt er fanget i minste detalj i dette enestående museet. Museet forteller hvordan Vasa ble bygd, hvordan og hvorfor hun sank og hvordan hun ble hevet fra bunnen av Mälaren og perfekt bevart for fremtidige generasjoner. Et museum du ikke må gå glipp av.
James Barry Munnik Hertzog
Politiker
Hertzog kastet seg ut i politikken som hovedorganisator av Orangia Unie Party. Orange River Colony fikk i 1907 selvstyre, og Hertzog sluttet seg til kabinettet som statsadvokat og utdanningsdirektør. Hans insistering på at nederlandsk samt engelsk skulle undervises i skolene møtte bitter motstand. Han ble utnevnt til justisminister i den nye nasjonen som ble dannet 31. mai 1910 kalt Unionen Sør-Afrika. Han fortsatte i embetet til 1912. Hans antagonisme mot imperialismen og mot statsminister Botha førte til ministerkrise. I 1913 ledet han utmeldelsen til de gamle boerne og den antiimperialistiske seksjonen fra South African Party.
Ved utbruddet av det sørafrikanske opprøret i 1914, holdt han seg nøytral og motsatte seg ingen av partene. I årene etter krigen, ledet han opposisjonen mot Jan Smuts.
Stockholm
Museer
Moderna Museet har en imponerende samling av samtidskunst og popkunst, også i europeisk målestokk. I 2008 er for eksempel Andy Warhol tilbake på museet, der den kjente kunstnerens popkunstverk møter hans filmer fra 1960-tallet, som ”Sleep” og ”Empire”. Verker av Picasso, Salvador Dali og Rauschenberg er også del av den faste utstillingen.
James Barry Munnik Hertzog
Politiker
Statsminister: I valget i 1924 beseiret hans Nasjonalistparti og overtok regjeringsansvaret. Nasjonalistpartiet og South African Party fusjonerte i 1934 til United Party.
Stockholm
Museer
På veien ut mot Moderna museet, rett før broen til Skeppsholmen, kommer man til Nationalmuseum. Det er ikke stort, men det har en fin samling med verker av kunstnere som Rembrandt, Rubens, Goya, Renoir, Degas og Gauguin, samt svenske kunstnere som Carl Larsson, Ernst Josephson, C F Hill og Anders Zorn. Og mange flere.
James Barry Munnik Hertzog
Politiker
Hertzog var republikaner som talte sterkt for at Sør–Afrika skulle bli fra det britiske imperiet. Hans regjering godtok i 1931 Westminsterstatuttet, og etter at kong Edward VIII abdiserte som konge av Storbritannia (og dermed konge av Sør–Afrika), insisterte Hertzog på at Sør-Afrikas parlament skulle «godkjenne» denne avgjørelsen ved avstemning.
Stockholm
Museer
Naturhistoriska Museet er det eldste av alle museene i Stockholm. Det holder til i en imponerende bygning i nærheten av Stockholms universitet, og har i oppgave å “tilby kunnskap om naturen og dets mangfold. Vi ønsker å gjøre det så spennende som mulig. Vi ønsker å øke din kunnskap ved å tilby erfaringer.” Dette gjør museet på en utmerket måte gjennom sine åtte permanente utstillinger, som spenner fra ”4 ½ milliarder år – jordas og livets historie” til ”Skatter fra jordas indre”. Museet viser også skiftende utstillinger med fakta og opplevelser. Der lener en seg bakover mot en stolrygg som er vinklet alt etter hvor i salen en sitter, mens gigantiske filmbilder projiseres på kuppelen høyt over seg. Effekten er forbløffende og gir en utrolig skarphet og realisme. Det finnes filmer om blant annet dinosaurer, mumier og kosmos.
Stor-Stockholm
Storbyregionen Stor-Stockholm omfatter Stockholm kommune og de omliggende kommunene i Stockholms län. Stor-Stockholm som region brukes ofte til statistiske formål. Det er den største storbyregionen i Sverige, fulgt av Stor-Göteborg og Stor-Malmö. Det bor (per 2015) 2,23 millioner innbyggere i Stor-Stockholm.
Administrativ inndeling
Kommunen er av administrative og statistiske årsaker inndelt i en rekke, iblant delvis overlappende, områder. De tre hoveddelene er Innerstaden, Västerort og Söderort. Disse er i sin tur inndelt i bydeler:
Bydeler
Den største bydelen flatemessig er Hässelby Villastad (758 hektar). Den minste er Riddarholmen (6 hektar).
I Innerstaden bor det 296 323 innbyggere. Söderort og Västerort har 498 840 innbyggere.
Bydelsområder
I 1988 ble kommunen delt inn i 18 bydelsområder, et antall som ble redusert til 14 1. januar 2007: • Bromma
• Enskede-Årsta-Vantör
• Hägersten-Liljeholmen
• Hässelby-Vällingby
• Kungsholmen
• Norrmalm
• Skarpnäck
• Skärholmen
• Spånga-Tensta
• Södermalm
• Älvsjö
• Östermalm
Flyplasser
Stockholm har en egen «nærflyplass» Stockholm-Bromma Airport med 1,3 millioner passasjerer årlig. Nord for byen ligger hovedflyplassen Arlanda, som fra oktober 2004 har fått navnet Stockholm-Arlanda Airport. Den betjener like mange passasjerer per måned som Bromma gjør i løpet av et år.
Utenrikstrafikken ble flyttet fra Stockholm-Bromma Airport til Arlanda i 1962, og i 1984 samlet SAS alle sine operasjoner på Arlanda. Flyplassen har om lag 19 millioner passasjerer årlig, hvorav en tredjedel er innenriks og resten på utlandsruter. Det er forbindelser til over 150 destinasjoner. Når det gjelder passasjertrafikk er København største destinasjon, deretter følger London og Oslo.
Tore Johansen (musiker)
Tore Johansen (født 23. desember 1977 i Bodø) er en norsk jazzmusiker (trompet), utdannet ved Jazzlinja i Trondheim.
Internasjonal
Johansen har spilt med den svenske saksofonisten Nisse Sandström og har samarbeidet med Karin Krog. Han har også jobbet med blant andre pianist Lars Jansson (Sverige) og altsaksofonist Jukka Perko (Finland) og med den amerikanske pianisten Hal Galper. Sistnevnte prosjekt ble dokumentert i 2004 av NRK P2 Jazzklubben fra klubben Blå i Oslo. Han har også turnert med Trondheim Jazzorkester og Chick Corea i blant annet USA, Skandinavia og Japan. Dette er dokumentert på plate på Midtnorsk Jazzsenters eget plateselskap, MNJ Records. Andre samarbeidsprosjekter har blant annet vært med trompetisten Kenny Wheeler i 2008 og bassisten Steve Swallow i 2009.
Johansen har også ofte spilt sammen med musikere fra hans egen landsdel (Nord-Norge), blant annet med Bjørn Alterhaug, Jan Gunnar Hoff (klaver), Finn Sletten (trommer) og Ole Morten Vågan (bass). Johansen spilte på Moldejazz i 2002 med Ole Morten Vågan og Hallgeir Pedersen (gitar). Dette ble utvidet til kvartett med storebror Roger Johansen på trommer. Kvartetten Johansen/Pedersen/Vågan/Johansen la også grunnlag for andre prosjekter, som for Nord-Norges visekunstner, Terje Nilsen på Trondheim Jazzfestival i 2006 og nonetten Lars Gullin Tribute med blant andre John Pål Inderberg på barytonsax og svenske Lars Sjösten på piano (original medlem av Gullins kvartett fra 70-tallet).
Johansen har også arbeidet mye i duoformat med pianisten Vigleik Storaas, dokumentert på Rainbow Session (2007) utgitt på plateselskap Inner Ear.
Utmerkelser
Johansen var «Nordlandsprofil» på Nordland Musikkfestuke 2002, tilknyttet Nordnorsk Jazzsenters aspirantordning 2002-2004, mottok Norsk kulturråds ensemblestøtte i 2005 og var mottakeren av Stubøprisen samme år.
Miranda Tatari
Miranda Tatari (født 20. september 1983 i Koprivnica) er en kroatisk håndballspiller, som er kaptein på Podravka Vegeta og det kroatiske landslaget.
Karriere
Tatari deltok for det kroatiske landslaget i Junior-EM 2001 for kvinner i Tyrkia, der Kroatia endte på fjerdeplass. Siden 1996 har hun spilt på rekruttlaget til Podravka Vegeta. Med rekruttlaget vant hun sølv i den nasjonale konkurransen, og ble kåret til den beste spilleren i mesterskapet. Hun vant bronsemedalje i den nasjonale konkurransen «Đurđevcu» i år 2000 og var igjen den beste spilleren i mesterskapet. I 2009 signerte hun en ny kontrakt med Podravka Vegeta for fire nye år.
Xinshi (Jingshan)
Xinshi er en kinesisk by i fylket Jingshan i provinsen Hubei i det sentrale Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2005) til 98.200.
Bibelsk visebok
Aandelig Tids-Fordriv, eller Bibelske Viise-Bog er ei samling viser med bibelsk motiv, skrevet av Petter Dass. Boka kom på trykk posthumt i 1711. Den inneholder 17 læredikt med anbefalt melodi med motiv fra Bibelen, de fleste fra Det gamle testamentes bøker.
Sammen med Peder Syvs Kjempeviseboka var den blant 1700- og 1800-tallets mest populære bøker i Norge. Jeftas vise, «Om Jepthæh Løfte», er sannsynligvis den teksten som er registrert med flest melodier i norske folkemusikkarkiver. Melodien til salmen «No koma Guds englar» er lånt fra Jeftas vise.
Macheng
Macheng (kinesisk: 麻城; pinyin: Máchéng) er et byfylke i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Huanggang.
Det hadde 1,176,249 innbyggere i 1999.
Historie
Macheng kan spores tilbake til Vår- og høstannalenes tid da det var del av Churiket. Her stod det viktige Wu Chu-slaget (ca. 506 f.Kr.).
Navnet Macheng ble gitt i 598 e.Kr.
Misjonærmordene i Sungpu fant sted i Macheng fylke i 1893; to svenske frikirkelige protestantiske misjonærer ble myrdet på sin misjonsstasjon, og under etterspillet fikk den svensk-norske konsul i Shanghai, nordmannen Carl Bock, utvirket avstraffelser og sanksjoner.
I 1927 brøt det ut et større bondeopprør i Macheng, og svært mange av opprørerne sluttet seg til Mao Zedongs styrker under sine lokale generaler, Wang Shusheng og Chen Zaidao.
Under Det store spranget-kampanjen i 1958-62 fikk Macheng stor nasjonal oppmerksomhet for sine folkekommuners utrolig store produksjonsresultater. I august 1958 uppgav rapporter at folkekommunen Jianguo klarte å oppnå en avkastning på 18 450 kilo ris per mu åkermark ved å transplantere ris fra andre felt. Opplysningene viste seg imislertid å være oppblåse og 17,5 prosent av det ansvarlige produksjonslagets medlemmer døde av sult 1959-60.
Kulturminner
Baizipagoden (Baizi ta, 柏子塔) ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Vei
Kinas riksvei 106 går gjennom området. Den løper fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på sin vei ned til Guangzhou i Sørkina.
Håvar Bendiksen
Håvar Langås Bendiksen (født 28. mars 1977 i Brønnøysund) er norsk musiker (gitar og trekkspill), med bakgrunn fra jazz, pop/rock, og folkemusikk. Samarbeid med artister som bl.a. Silje Nergaard, Halvdan Sivertsen, Sissel Kyrkjebø, Jan Eggum, Susanne Lundeng, og Anita Skorgan. Har også jobbet som produsent ved Nordnorsk Jazzsenter.
Sørbyhaugen stasjon
Sørbyhaugen stasjon var den siste felles stasjonen på Røabanen og Kolsåsbanen nordvest i Oslo. Stasjonen åpnet ved forlengelsen av Smestadbanen til Røa 24. januar 1935, og ble stasjon på Bærumsbanen da denne åpnet i 1942. Banene delte trasé fra Majorstuen til Sørbyhaugen, hvor de skilte lag. Sørbyhaugen stasjon ble nedlagt da strekningen ble ombygd til strømskinnedrift 18. mai 1995.
Storgaten (Tønsberg)
Storgaten (1-59C, 2-56B) er en 950 meter lang gate i Tønsberg sentrum. Gaten går fra Gunnarsbøparken i sørøst via Torvet og til Kongegaten ved Tønsberg domkirke i nordvest. Storgaten går parallelt med Øvre Langgate og Nedre Langgate.
Gaten het tidligere Store Langgate. I 1877 ble den forbundet med Stensarmen.
Bygninger
Conradigården i Storgaten 21 ble bygget ca. 1855 for skipsreder Gustav Conrad Hansen. Bygningen ble endret i 1919. Storgaten 24 var den tidligere Tønsberg Privatbank, en murbygning bygget 1883-84. Arkitekt var Hjalmar Welhaven. Nummer 27 var Borgerskolen fram til 1870. Fra 1901 var den Samlaget og har senere huset Vinmonopolet. Utenfor bygget står Vekteren, en skulptur fra 1950 laget av Carl E. Paulsen.
Storgaten 31 kalles Pålsegården. Storgaten 30 og 32 fra 1968 het opprinnelig Brage-Fram-gården og er nå en del av kjøpesenteret Handelshuset Foyn, med torvet på andre siden av gaten. Nummer 36B kalles Seeberg-gården I Storgaten 41A lå tidligere Løveapoteket, bygget i 1822. Nummer 42 var tidligere Carl Bjørnskaus Specialforretning i Herreudstyr fra ca. 1921. Nummer 48 Harmonien er sammen med nr. 50 en del av Hotel Klubben. Nummer 51 ble oppført i 1939-41 og ble påbygd 1956. Det huset tidligere trygdekontoret og ble kalt Trygdegården. Bygget gjøres om til leiligheter i 2015. Storgaten 52 er Prestegården. Tønsberg domkirke fra 1859 ligger i Storgaten 53. Nummer 55 er Kossegården fra 1800. Nummer 56 er Maskinistenes hus.
Straumsbukta
Straumsbukta er ei bygd i Tromsø kommune. Den ligger sør på Kvaløya, ved ei bukt på nordsida av Straumsfjorden, og fire kilometer vest for Rystraumen. Straumsbukta grunnkrets hadde 247 innbyggere i 2015.
Fylkesvei 54 passerer gjennom bygda. Til Tromsø sentrum er det rundt 15 kilometer i luftlinje og 35 km i kjørelengde.
Baufil
Baufil er en sag som kan brukes til å sage i metall eller bein. Den har et finere blad enn hva en vanlig sag har. Sagbladet er også hardere fordi det er typisk laget av høykarbonlegert stål.
Små handholdte baufiler er typisk konstruert med et fint sagblad spendt i en metallbue, handtaket er ofte et pistolgrep. Sagbladet har tenner på den ene siden langs nesten hele bladets lengde, men med typisk bare en skjæreretning. Bladet til baufilen er typisk veldig sprøtt og må behandles korrekt for å unngå at det knekker.
Store elektriske baufiler kan ofte erstatte båndsager på verksteder eller slakteri.
Honorius
Selv innen standarden av det raskt fallende Vestromerriket var Honorius’ styre usikker og kaotisk. Hans styre var støttet av hans fremste general Stilicho, som var suksessivt Honorius’ verge (da han var umyndig) og hans svigerfar (etter at han ble myndig). Så lenge Stilicho var general bidro han til bevare en viss form for stabilitet, men etter at han ble henrettet i 408 bevegde Vestromerriket seg nærmere totalt sammenbrudd. Honorius blir sett på som en av de svakeste av de romerske keisere. Selv i voksen alder tok Honorius kun liten del i styringen av riket i egne hender og overlot for det meste den virkelige makten var hos andre. Honorius’ regjeringstid faller sammen med begynnelsen av folkevandringstida. Indre uroligheter og angrep fra forskjellige germanske folkegrupper satte Vestromerriket under et voldsomt press. I andre halvdel av hans regjeringstid maktet medkeiseren Konstantius III å gjenopprette en viss orden vest i riket, men da denne døde i 421 oppsto en maktkamp som bidro sterkt til å øke rikets sammenbrudd.
Bakgrunn
Valentinian II døde i 392, 21 år gammel, av uklare omstendigheter etter å ha vært keiser i fire år. General Arbogastes med frankisk opphav var magister militum i Romerrikets vestlige provinser og Valentinians verge. Valentinians søster, keiserinne Galla, hustru av keiser Theodosius den store nektet å tro at hennes bror hadde drept seg selv, og Arbogastes innså at Theodosius ville gjennomføre en undersøkelse som antagelig ville fjerne ham fra makten. Før keiseren kunne handle appellerte Arbogastes til det romerske senatet at han ville gjeninnføre den sanne romerske, førkristne religion, og sammen valgte de en harmløs senator, Eugenius, til keiser. Han var selv kristen, men lovte å forsvare den tradisjonelle romerske religion. Det førte til innbyrdeskrig da Theodosius nektet å anerkjenne Eugenius som keiser. Isteden utnevnte han sin åtte sønn Honorius som keiser av den vestlige tronen. Han marsjerte deretter vestover med sine foederati, gotiske allierte, ledet av Stilicho, og møtte Eugenius, Arbogastes og det romerske senatet i slaget ved Frigidus den 5. september 394, og seiret.
Det la hele Romerriket under en enkel keiser for siste gang inntil det endelige sammenbruddet av Vestromerriket, men Theodosius døde i 395, året etter slaget. Hans store rike ble delt mellom hans to sønner: Honorius i vest, og Arcadius i øst med hovedstad i Konstantinopel. Stilicho ble regent for den umyndige Honorius og i øst ble Rufinus regent for sin barnekeiser.
Tidlig styre
Honorius var sønn av keiser Theodosius den store og Aelia Flaccilla. Hans eldre bror var Arcadius og han hadde en yngre søster ved navn Aelia Pulcheria som døde som barn.
I løpet av den første halvdelen av sitt styre var Honorius helt avhengig av det militære lederskapet til general Stilicho som hans far Theodosius hadde utnevnt. Stilicho var romer, og gift med en niese av keiser Theodosius, men var også halvt vandal. For å styrke båndene med den unge keiseren fikk Stilicho giftet sin datter Maria med ham. Den epitalamium som ble skrevet for anledningen av Stilichos hoffpoet Claudius Claudianus har overlevd. Honorius var også i stor grad underlagt innflytelsen fra pavene i Roma, som søkte påvirke ham til å gjøre som de ville ettersom han både var ung og hadde en svak og selvstendig karakter. Det var pave Innocens I som klarte å få ham til å skrive til sin bror Arcadius og fordømme at Johannes Khrysostomos ble avsatt i 407.
I begynnelsen var Honorius’ hovedstad basert i Milano, men da vestgoterne under sin leder Alarik kom inn i Italia i 401 ble hovedstaden flyttet ut til kystbyen Ravenna som var beskyttet av myrer rundt og en sterk befestning. Mens den nye hovedstaden var lettere å forsvare, var den dårlig lokalisert for organisere den romerske hærens forsvar av sentrale Italia mot barbarenes streiftog og invasjoner. Det var betydningsfullt at keiserens residens forble i Ravenna fram til den siste vestromerske keiseren ble veltet i 476. Det var antageligvis også årsaken til hvorfor Ravenna ble valgt ikke bare som hovedstad for det østgotiske rike i Italia, men også som sete for de bysantinske eksarken (den østromerske guvernøren).
Stilicho og forsvaret av Italia
Honorius’ styre var plaget av bort imot jevnlige barbariske striftog og herjinger i Gallia, Italia og Hispania. På samme tid var det en rekke usurpere (tronranere) som dukket opp grunnet keiserens tilsynelatende manglende evne til forsvare riket mot indre og ytre fiender.
Den første krisen som Honorius møtte var et opprør ledet av Gildo, Comes Africæ og Magister utriusque militiæ per Africam i Nord-Afrika. Opprøret varte i underkant av to år, fra 397 og til 398. Gildos første handling var å holde tilbake skipslaster med korn til Roma, noe som snart utløst sult blant byens befolkning. Stilicho fikk senatet til å erklære krig mot Gildo. Fem tusen soldater under ledelse av Gildos egen bror Mascezel seilte til Afrika for å nedkjempe Gildo og hans sju tusen soldater. Mascezel var motivert da Gildo hadde myrdet hans to sønner. Istedenfor et blodbad endte slaget i en parodi. Da Mascezel møtte en av Gildos fanebærere, hogde han over armen til fanebæreren slik han slapp fanen. De andre fanebærerne antok at de overga seg og slapp sine faner og soldatene overga seg uten blod ble spilt. Mascezel erklærte seier. Guildo forsøkte å flykte i et skip, men vinden sendte ham tilbake og han begikk selvmord.
Den neste krisen var den vestgotiske invasjon av Italia i 402 under den dyktige ledelse av deres konge Alarik. Stilicho var da fraværende i Raetia i de siste månedene av 401 da Alarik, som også var østromersk magister militum i Illyricum, brått og uventet marsjerte med en stor hær over De juliske Alper og inn i Italia. Ved å ta ledelsen over goterne skapte Alarek en ny nasjon av det som tidligere ulike skiftende samlinger av germanske stammer. Da Alarek ble konge ble goterne noe mer enn en hær, de marsjerte med kvinner og barn, i en ny opprettelse som historikerne kaller enogenese som når et forbund forent sammen av nødvendighet eller geografi blir en nasjon ved å gi seg selv et navn, en historie og en kongeslekt. Alarek og goterne invaderte Italia på jakt etter et hjemland.
Stilicho skyndte seg tilbake for å beskytte Honorius og legionene i Gallia og Britannia ble tilkalt for å svarte Italia. Honorius, som oppholdt seg i Milano, ble overrasket og flyktet så raskt han kunne til Asti, kun for å bli forfulgt av Alarik som marsjerte inn i Liguria. Stilicho møtte Alarik ved Pollentia ved elven Tanarus (dagens Tanaro) påskedagen (6. april 402) og beseiret ham. Alarik trakk seg tilbake til Verona hvor Stilicho angrep ham igjen og lot deretter vestgoterne trakk seg svekket tilbake til Illyricum. I 405 møtte Stilicho en ny invasjon av Italia som ble ledet over elven Donau av den gotiske hærføreren Radagaisus. De herjet rundt i hjertet av Vestromerriket inntil Stilicho nådde fram og beseiret dem i 406. Radagaisus ble henrettet den 23. august 406 i nærheten av Firenze, men Stilicho klarte å rekruttere mange av goterne som soldater i sin egen hær. Deretter, vinteren 405-406, kom en enorm horde av barbarer, bestående av ulike germanske stammer som østgotere, alanere, vandaler, og kvadere, som krysset den frosne Rhinen og invaderte Gallia.
Situasjonen i Britannia var enda mer vanskelig. De britiske provinsene var isolerte, manglet støtte fra resten av Romerriket, og soldatene støttet opprørene til Marcus (406–407), Gratianus (407) og Konstantin III. Sistnevnte invaderte Gallia i 407, og okkuperte Arles, som han gjorde til sin hovedstad. Britannia ble etterlatt uten et forsvar da Konstantin hadde tatt den stående hæren over til Gallia, og bønn til keiser Honorius fra gjenværende romerske befolkningen nyttet ikke. Han hadde ingen soldater å avse, Britannia fikk ved 410 beskjed om å selv å ta seg av sine egne affærer. Det var gode grunner til dette. Vestromerriket var strukket langt over sine ressurser grunnet de stadige angrepene fra germanske barbarer, skjønt de var blitt jaget vekk fra Italia i 406 og i desember 406 dro de isteden inn i Gallia, og dro videre inn i Hispania i 409.
Tidlig i 408 forsøkte Stilicho å styrke sin posisjon ved hoffet ved å gifte sin andre datter, Termantia, etter at hans første datter Maria døde i 407.
Boris Morukov
Boris Vladimirovitsj Morukov (russisk: Борис Владимирович Моруков; født 1. oktober 1950 i Moskva, død 1. januar 2015 samme sted) var en russisk kosmonaut og lege. På en ferd til ISS logget han over 11 dager i verdensrommet.
Hedersbevisninger
Blant andre:
Rerirtinden
Rerirtinden var et fiktivt fjell fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Det var et fjell i Thargelion, et område i Beleriand som lå like øst for Ered Luin, og det lå nord for Helevorn sjøen og en av utspringene til elva Gelion kom fra dette fjellet.
Landet rundt dette fjellet tilhørte Caranthir, som bygde et fort på den vestre fjellside. Fortet ble ødelagt under krigen Dagor Bragollach. Alve tropper trakk seg antakeligvis vekk fra dette området etter slaget, og helt sikkert etter Nirnaeth Arnoediad.
Studentmediene i Bergen
Studentmediene i Bergen (SMiB) består av Studvest, Studentradioen i Bergen og Bergen Student-TV. Nettsiden skal fungere som en samlingsside for alt studentmediene produserer av nyheter og aktualiteter.
Richard Long
Han var sønn av trykkeribestyrer Georg Long fra København og hustru Svanhilda Pálsson fra Vágur. Han giftet seg i 1943 med Ása Justinussen. Etter preliminæreksamen i Tórshavn i 1905 dro han til København, hvor han tok studentereksamen som privatist i 1907 og filosofikum i 1909. Deretter studerte han i noen år medisin, senere språk, ved Københavns Universitet, men måtte gi seg av dårlig økonomi og helse. Han ledet den færøyske studenterforeningen i København, og skulle også bli sentral i ungdomsbevegelsen på Færøyene. Long var lærer ved skipperskolen i Tórshavn 1914–1916 og 1919–1920, deretter lærer ved middel- og realskolen og lærerseminaret i samme by 1921–1954. Han var formann i Føroya Lærarafelag 1933–1942.
Foruten en rekke andre verv i kulturinstitusjoner, var Long med på å stifte litteraturselskapet Varðin, og redigerte selskapets tidsskrift med samme navn 1921–1931 og 1935–1943. Han var formann i teaterlaget Havnar Sjónleikarfelag 1928–1930. Long skrev mange litterære essay, oversatte flere verk til færøysk, og skrev egen lyrikk. Long var en av Færøyenes mest anerkjente litteraturkritikere, og ble tildelt M.A. Jacobsens Heiðursløn for skjønnlitteratur i 1976. Et utvalg av Longs forfatterskap ble utgitt som et samleverk av Hanus Andreassen etter Longs død.
Honorius
Alarik og angrepet på Roma
Med Stilicho død gikk Honorius etter hans allierte, drepte og torturerte folk, og beordret konfiskering av eiendom til enhver som hadde fått posisjon mens Stilicho var aktiv. Honorius’ hustru, Termantia, datter av Stilicho, ble fjernet fra den keiserlige tronen og sendt til hennes mor. Eucherius, sønn av Stilicho, ble også henrettet. Sammensvergelsen massakrerte også familiene til folk innen Stilichos hær, særlig de av ikke-germansk opphav, og resten deserterte i mengder og søkte opp Alarik for å søke beskyttelse hos ham. Med sin formidable motstander død kom Alarik tilbake fra sine vandringer i Sentral-Europa, og søkte ned mot Roma som han beleiret. Senatet forsøkte å kjøpe seg fred, og betalte ham gull, silke, lær og pepper for at han skulle trekke seg tilbake. Alarek tok imot og trakk seg tilbake, skjønt rikdom var ikke det han søkte.
I 409 kom Alarik tilbake til Italia med samme sak, og møtte ingen effektiv motstand. Han sendte beskjed til Honorius om at han ville beleire Roma på nytt om han ikke fikk et land i Illyricum som hans vestgotere kunne bosette seg i. Honorius nektet, og Alarek gjorde hva han hadde truet med, marsjerte rett mot Roma og beleiret byen. Beleiringen trakk ut i tid, og byen ble plaget av sult, utmattelse og sykdom som spredte seg. Alarek ga beskjed at han ville la byen sulte til døde om vestgoterne ikke fikk et sted å bosette seg. Honorius satt i Ravenna og kunne gjøre lite. Det romerske senatet kom et forslag til Alarek. De kunne aldri akseptere ham som keiser, men senatet ville erklære en av sine egne som senator, Attalus, istedenfor Honorius. Alarek kunne bli hans magister militum, hans fremste militære leder, i praksis samme posisjon som Stilicho tidligere hadde hatt, og således bli den reelle herskeren av Vestromerriket i alt annet enn i navnet.
Deretter marsjerte Alarek med sin vestgotiske hær mot Roma, og i august 410 tvang han seg gjennom byens porter uten større vanskeligheter. Han var bitter for at han aldri ble anerkjent av romerne, og rasende over å ha blitt avvist. Han lot sine menn herje og brenne fritt i byen, unntatt kristne kirker da han selv var kristen, om enn ariansk kristen. Han tok Honorius’ søster Galla Placidia som sin personlige fange.
Roma var mer enn Romerrikets hovedstad: den var den evige by og rikets åndelige sentrum. Det var første gang på bort imot 800 år at Roma hadde blitt inntatt av en utenlandsk hær, og det ble opplevd som et sjokk på kristenheten. Det var mer enn et symbol på at Romerriket kunne falle, det betydde at kristenheten også kunne gå under. I Betlehem satt Hieronymus og skrev at «Byen som har tatt hele verden, har blitt tatt.» I den nordafrikanske byen Hippo satt Augustin og innså at den evige by ikke lenger eksisterte, men hva med biskopen i Roma, paven over kristenheten, ville det også bety at den kristne kirke ville gå under? Det tok ham tretten år å komme opp med svaret i boken Om Gudsstaten (De civitate Dei) hvor han framla tanken om dobbel eksistens og dualistisk autoritet. Roma hadde falt, men Guds by vil eksistere for alltid.
Med korntilgangen fra nordlige Afrika blokkert, og Italias landsbygd kunne knapt skaffe mat til egen befolkning, og absolutt ikke til en stor gotisk befolkning. Roma i seg selv hadde liten nytte i seg selv for Alarek. Mangelen på mat tvang vestgoterne sørover. De ville over til Afrika hvor maten ble produsert. Det ble en kort reise. Jordanes forteller at en voldsom storm ødela skipene ved Sicilia og tvangvestgoterne tilbake til sørlige Italia. Her døde Alarek brått av sykdom. Hans lik ble gravlagt på elvebunnen til Busento og hans svoger Ataulf ble valgt til ny vestgotisk konge. Ikke lenge etter giftet han seg med Galla Placidia i en by i nordlige Italia, og bestemte seg for at Gallia var bedre sted å danne et gotisk hjemland enn Italia.
Opprør i Gallia
Opprøret til Konstantin III i vest fortsatte ut denne perioden. I 409 hadde Gerontius, Konstantins general i Hispania gjort opprør mot ham, og utropt sin kandidat Maximus til keiser. Han angrep nordover og omringet Konstantin i Arles. Honorius fant en ny dyktig hærfører i Konstantius, som i 411 første beseiret Maximus og Gerontius, og deretter Konstantin III.
I nordlige Gallia gjorde Jovinus opprør. Han var en gallo-romersk senator. Han fikk støtte fra en rekke germanske stammer, og fra en del stormenn i Gallia. Ataulfs vestgotere marsjerte inn i Gallia, og Jovinus forsøkte å få på plass en avtale i 412, men da han utropte sin bror Sebastianus som keiser, tok en fornærmet Ataulf kontakt med Honorius. Med støtte fra Honorius angrep vestgoterne Jovinus’ hær og beseiret den. Sebastianus ble henrettet mens Jovinus flyktet for livet til Valentia (dagens Valence) hvor han ble tatt til fange og siden henrettet i 413. Hodeskallene til både Jovinus og Sebastianus ble sendt til Honorius som hengte dem opp på Ravennas mur. På samme tid gjorde provinsguvernøren Heraclianus opprør i Nord-Afrika, men mislyktes å invadere Sicilia. Beseiret flyktet han tilbake til Kartago hvor han ble drept.
Honorius’ general Konstantiusforgiftet de offisielle romerske forbindelsene med Ataulf og blokkerte Gallias havner mot Middelhavet. Ataulf reagerte med å utrope Priscus Attalus som keiser på nytt i Bordeaux i 414. Etter at Attalus hadde mistet tittelen hadde han blitt forflyttet rundt av vestgoterne. Blokaden var virkningsfull, og i 415 ga Attalus opp og dro med sitt folk til nordlige Hispania. Konstantius’ hær forfulgte og angrep vestgoterne, tok Attalus til fange. I det ellevte konsulspaet til Honorius og det andre til Konstantius ankom keiseren Roma i triumf med Attalus ved hjulene av sin hestevogn. Honorius straffet Attalus ved å kappe av ham hans høyre finger og tommel, ga ham det samme skjebne som Attalus hadde truet Honorius med, og i minnet av at Attalus hadde foreslått at Honoius burde trekke seg tilbake til en liten øy, han ga Attalus den samme skjebne ved å forvise ham til øya Lipara. I palasset i Barcelona møtte også Ataulf sin skjebne da han ble myrdet den 15. august 415 mens han satt i badet. Wallia ble til sist vestgoternes konge etter at Sigerik også ble myrdet. Han innledet fredsforhandlinger med Honorius og for å vise sin gode vilje sendte keiserens søster Galla Placidia, Ataulfs enke tilbake til ham. For å beholde Konstantius’ lojalitet sørget Honorius for at hans søster Galla Placidia i 417 ble gift med ham. Antagelig i stor grad imot hva hun selv ville. Hun ble således gift med den mann som hadde sendt hennes forrige ektemann inn i desperasjon og død. Vi vet ikke hva hun sa om det, men vi vet at hun adlød.
I 418 ble Flavius Aëtius sendt avsted på nytt i en gisselutveksling da Honorius gikk med på en fredsavtale med hunerne, som en stund hadde drevet på i rikets ytterkant. Avtalen krevde gisler fra begge sider, og hunerne sendte en slektning av den huniske krigslederen Rua, en gutt på tolv år som het Attila.
Nordøstlige Gallia fikk enda større frankisk innflytelse med en avtale signert i 418 som ga sørvestlige Gallia, tidligere Gallia Aquitania, til vestgoterne, og med hovedstad i Toulouse. Under påtrykk fra Konstantius utstedte Honorius kunngjøringen av 418, som løste de administrative båndene til alle de sju provinsene, Septem Provinciæ, fra den sentrale romerske regjeringen. De keiserlige guvernører ble fjernet og overlot til innbyggerne å lede sine egne affærer. Det var i praksis ytterligere en oppsmuldring av Vestromerriket som ikke lenger var istand til å administrere rikets ytre provinser.
Honorius anerkjente Konstantius i februar 421 som sin medkeiser under navnet Konstantius III, men da kunngjøringen ble sendt til Konstantinopel, nektet den østromerske keiser Theodosius II å akseptere utnevnelsen. En rasende Konstantius begynte forberedelsene for en militær konflikt med Østromerriket, men før han kunne kommandere en planlagt invasjon døde han den 2. september 421.
Mølleåen
Mølleåen er ei elv øst på Sjælland i Danmark. Den har sitt utspring i Hettings Mose nord for Ganløse Eged, mellom Buresø og Bastrup Sø. Fra Bastrup Sø løper Mølleåen mot øst og passerer gjennom tre innsjøer: Farum Sø, Furesøen og Lyngby Sø. Den munner ut i Øresund vest for Nærum, og har en lengde på ca. 30 kilometer.
Honorius
Opprør i Gallia
I tidsrommet 420–422 fikk en annen Maximus (eller kanskje den samme) makten i Hispania, og tapte den. På den tiden da Honorius døde i 423 hadde Britannia, Hispania og store deler av Gallia gått tapt for Vestromerriket. I hans siste år skal Honorius ha utviklet en incestiøs seksuell tiltrekning for sin søster som utløste en skandale ved hoffet. Eller det var ondsinnet sladder av andre ved hoffet som mislikte Galla Placidias innflytelse hos keiseren. I uansett tilfelle ble hun enten tvunget til å reise eller selv valgte å reise med sin barn, den framtidige keiser Valentinian III og hans søster Honoria til Konstantinopel.
Mølleåen
Fallet er på 29–30 meter noe som har gitt mulighet for vannmøller samt industriell produksjon langs elven, blant annet Brede klædefabrik og knivfabrikken i Raadvad. Den eldste danske industri oppsto ved Mølleåen. Noen av møllene, så som den øvre Hestetangsmølle, har eksistert siden middelalderen, men de fleste ble anlagt eller kraftig utvidet i forbindelse med etablering av virksomheter på 1600- og 1700-tallet.
Honorius
Død
Honorius døde av ødem den 15. august 423, og etterlot seg ingen arving. I det påfølgende avbruddet ble Joannes nominert som keiser, men året etter valgte den østromerske keiser Theodosius II isteden sin fetter Valentinian III, sønn av Galla Placidia og Konstantius III, som keiser.
Mølleåen
Et eldre navn på elva er Lughn, som betyr «den rolig flydende».
Honorius
Ettermæle
Som keiser utstedte Honorius en rekke forordninger i løpet av sin tid, en av de mer kuriøse var forbud for menn å bære bukser i Roma. Den siste kjente gladiatorkampen skjedde under styret til Honorius.
I sitt historieverk Vandalkrigen nevner Prokopios en fortelling (som Edward Gibbon ikke gir troverdighet) at da Honorius hørte at Roma hadde «utsultet» var han i begynnelsen sjokkert da han trodde at det var hans favoritthane som han kalte «Roma» det var snakk om, og ble etter sigende lettet da han fikk vite at det bare var snakk om at goterne hadde tatt byen Roma. Det er denne fortellingen som den engelske maleren John William Waterhouse henviser til i sitt maleri The Favorites of the Emperor Honorius fra 1883.
I oppsummeringen av sin redegjørelse av Honorius skrev historikeren John Bagnell Bury at «Hans navn vil bli glemt blant de obskure som holdt den keiserlige tronen var det ikke for at hans styre sammenfalt med den skjebnesvangre perioden hvor det var avgjort at vestlige Europa var i ferd med å gå fra romersk til germansk.» Etter å listet opp katastrofer for disse 28 årene konkluderte Bury at Honorius «selv gjorde ingenting av betydning mot de fiender som befengte hans rike, men personlig var han særdeles heldig i å holde på tronen til han døde en naturlig død og var vitne til de tallrike tyranner som reiste seg opp mot ham bli drept.»
Hässelby Strand tunnelbanestasjon
Hässelby Strand tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane. Den ligger i bydelen Hässelby Strand i Västerort i Stockholm kommune.
Stasjonen trafikkeres av T-bane 1 (grønn linje) og er endestasjonen for linje 19. Stasjonen ligger etter Hässelby Gård.
Stasjonen ble innviet 18. november 1958 som den 45. stasjonen i tunnelbanenettet. Den består av en utendørs plattform mellom Maltesholmsvägen og Persikogatan. Inngang i sør fra Fyrspannsgatan 171.
Speil
Speil (fra latin speculum, norrønt spegill) er en blank flate, vanligvis av metall eller av glass med metallisk belegg på baksida, som er jevn og glatt nok til at en kan se et bilde (en refleksjon) av det som er foran speilet. Lysstrålene som treffer speilflaten, blir kastet tilbake (reflektert).
I flate speil vil parallelle lysstråler skifte retning når de treffer speilflaten, men fortsette å være parallelle. Et speilbilde som blir dannet av et flatt speil, er et virtuelt bilde med samme størrelse som originalen.
Det finnes også parabolske, konkave speil hvor parallelle lysstråler kastes tilbake slik at de krysser hverandre i speilets fokus. I konvekse speil blir parallelle lysstråler kastet tilbake og sprer seg med et skjæringspunkt som dannes (tilsynelatende) bak speilet.
Refleksjon
En hvit flate kan ikke fungere som et speil selv om flaten suger opp lyset ettersom det kaster det tilbake som diffust lys som ikke kan danne en refleksjon. De første speil som ble laget (hvis vi ser bort fra vannflater, jf. myten om Narcissos) besto av en plate av polert metall, ofte sølv hvis det var til personlig bruk, men av andre metaller hvis hensikten var å skape et intenst, tilbakekastende lys.
Konstruksjoner og typer
De eldste speilene bestod av bronseplater som var meget sterkt polert, eller bronseplater belagt med sølv. De var små håndspeil, gjerne med dekorerte håndtak, og var forbeholdt de rikeste i samfunnet.
Moderne speil består av et tynt lag med aluminium (eller andre tilsvarende metaller), som er lagt på en glassplate. Også sølvbelegging kan brukes, for eksempelvis i Pilkington Optimirror™. De er ofte belagt på baksiden slik at den reflekterende overflaten ses gjennom glasset. Det gjør speilet holdbart, men det forringer billedkvaliteten i speilet på grunn av uvedkommende refleksjoner fra forsiden av glassplaten. Slike speil reflekterer ca. 80 % av det lys som det mottar. Speil som er belagt på forsiden og har bedre billedkvalitet blir lett skadet og ødelagt. De reflekterer 90-95 % av lys de mottar.