cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ytrebygda kirke
Ytrebygda kirke, også kalt Ytrebygda nærkirke, er en arbeidskirke i Ytrebygda bydel i Fana i Bergen. Kirken tilhører Fana sokn, og ble vigslet av biskop Halvor Nordhaug 18. desember 2011. Det hadde da blitt jobbet med planer om en kirke i bygden siden 1960-tallet. ABO Plan & Arkitektur har tegnet kirken.
Propsbreen
Breen går ned til fjellene Propsen og Gruvhjelmen, og munner ikke ut i noen dal.
Ytrebygda kirke
Kunsten i kirken er laget av Per Odd Aarrestad fra Sandnes i Rogaland.
Erie County (Ohio)
Erie Countys totale areal er 2 391 km² hvorav 1 115 km² er vann. I 2000 hadde fylket 79 551 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Sandusky.
Fylket ble grunnlagt i 1838 av land fra Huron County og er oppkalt etter indianerstammen Erie som betyr katt eller villkatt.
Fiskeserveringskniv
En fiskeserveringskniv er en stor kniv med bredt blad for servering av fisk. Fiskeserveringkniver har samme form som fiskekniver i spisebestikk, men de er større og har ofte rikere dekor på bladet. Bladet er gjerne laget i sølv eller sølvplett fordi jern vil kunne sette smak på fisken. Skaftet kan være av metall eller perlemor. Om fiskeserveringskniver og fiskeserveringsgafler som hører sammen brukes betegnelsen fiskeserveringsbestikk.
Marie Aune Bardal
Marie Aune Bardal (født 12. mars 1995 i Snåsa) er en norsk funksjonshemmet idrettsutøver. Hun har cerebral parese, og konkurrerer i racerunner (rullestol), klassen RR2.
Arthur Rosenkampff
Arthur Henry Rosenkampff (født 3. november 1884 i New York, død 6. november 1952 i Newark) var en amerikansk turner og friidrettsutøver.
Marie Aune Bardal
Idrettskarriere
Ved Steinkjer Innendørs i januar 2014 vant hun 60 meter og 200 meter racerunner i klassen J18-19 år, som eneste deltaker i denne klassen.
Arthur Rosenkampff
Han deltok i sommer-OL 1904, der han var med på det laget som vant sølv i lagkonkurransen (New York Turnverein). Han deltok der også i friidrett, og fikk følgende plasseringer:
Han jobbet for øvrig som revisor, og tok doktorgrad innen regnskap ved New York University. Han utga også to bøker innen regnskapsfaget:
Marie Aune Bardal
Idrettskarriere
I juli 2014 deltok hun ved RaceRunners Cup i Fredriksberg i Danmark, der hun kom på 3.-plass på 100 meter og 5.-plass på 200 meter i klassen RR2.
Bardal deltok ved Steinkjer Innendørs i januar 2015, der hun igjen var eneste daltaker i racerunner i klassen J18/19 år. Hun vant dermed både 60 meter og 200 meter i denne konkurransen.
Hun deltok også ved NM i friidrett innendørs 2015 på Steinkjer, der hun vant både 40 meter og 60 meter racerunner.
Kiruna byforvandling
Kiruna byforvandling eller Kiruna byflytting er det pågående prosjektet som innebærer flytting av deler av byen Kiruna i Norrbottens län i Nord-Sverige. Dette vil man gjøre på grunn av at gruvedriften i Kirunavaara skaper deformasjon av bakken, og at dette beveger seg mot byen. De ansvarlige i kommunen har besluttet at byens sentrum skal flyttes nordvest ved fjellet Luossavaara. Dette alternativet kalles det nordvestre alternativet.
Prosjektet har fått stor oppmerksomhet i media rundt om i verden.
Bakgrunn
Kiruna ligger på hengesiden, og det er på grunn av dette byen må flyttes, slik at den ikke blir ødelagt av grunnendringene.
At markdeformasjoner oppstår, er en normal effekt av skiverasbrytning, og det har lenge vært kjent at bakken har blitt påvirket av gruvedriften i Kirunavaara. På 1970-tallet måtte man stenge av deler av bydelen Ön som lå nær uttaksområdet. Dette måtte man gjøre på grunn av spekker i bakken. Husene ble revet etter at de som bodde der flyttet. LKAB har tørrlagt søndre Luossajärvi for å unngå at endringer i fjellet skulle gjøre at vann fra sjøen lekket ned i gruven. Tørrleggingen ble påbegynt på 1990-tallet, og er nå avsluttet.
Historie
På slutten av 2003 informerte LKAB Kiruna kommune om at grunndeformasjonene fra gruvedriften spredde seg raskere enn man tidligere hadde trodd. I 2004 gikk Kiruna kommune ut med en pressemelding som redegjorde for forandringene som lå foran byen.
LKAB foreslo tidlig at byen skulle flyttes mot nordvest, der bakken ikke ligger i risikoområdet. Selskapet engasjerte arkitekten Anders Wilhelmson for å skissere sine visjoner om det nye Kiruna. Han la blant annet fram idéer om å bygge det gamle dagbruddet i Luossavaara inn i glass og anlegge en tropisk regnskog og et helårs skianlegg under dette taket.
Kiruna kommune besluttet at den nye sentrumsetableringen skal skje etter det nordvestre alternativet 8. januar 2007. Beslutningen hadde ikke samlet, politisk oppslutning. Kirunapartiet reserverte seg, og Vänster og Centerpartiet avholdt seg fra å stemme. Beslutningen skulle vært tatt allerede 19. desember 2006, men på grunn av at forslaget møtte kraftig motstand fra Kirunapartiet og Vänsterpartiet, ble vedtaket anket til formannskapet.
Det ble offentliggjort en første grovskisse fra kommunens byarkitekt Thomas Nylund 21. november 2007. Skissen viste byplanen for nordvestalternativet. Med på skissen var omtrentlige plasseringer for de bygningene som skal flyttes og bevares. I februar 2008 kom et nytt, mer detaljert forslag over sentrumsetableringen i nordvest.
I november 2007 begynte man å legge om avløpsledningene.
Ledelsen i LKAB medlte 28. oktober 2008, i sammenheng med beslutningen om å etablere et nytt hovednivå på 1365 meters dyp i Kirunavaara, at selskapets kostnader for byforvandlingen i Kiruna beregnes til omtrent 12,5 milliarder kroner, og at selskapet skal stå for dette.
Regjeringen godkjente prosjektet med å strekke jernbanen rundt Kirunavaara 27. november 2008.
Kiruna rådhus
I oktober 2009 ble det rapportert at Kiruna rådhus kommer til å bli revet på grunn av LKAB:s gruvedrift. Alternativet hadde vært å flytte huset, men dette er ansett som for dyrt og komplisert.
Bygninger som skal bevares
Følgende bygninger skal bevares og flyttes til de nye områdene:
Eksterne lenker
Kiruna
Dressed to Thrill
Dressed to Thrill er en amerikansk filmmusikal fra 1935, regissert av Harry Lachman. Manuset ble skrevet av Samson Raphaelson. Norskfødte Tutta Rolf spiller den kvinnelige hovedrollen som Colette Dubois / Nadia Petrova. Det var en nyinnspilling av den franske filmen La couturière de Lunéville fra 1932, som også ble regissert av Lachman. Den bygde på Alfred Savoirs skuespill med samme navn, som ble uroppført i Paris 21. januar 1923.
The Costa Book Awards
The Costa Book Awards er blant de mest prestisjefulle litterære priser i Storbritannia. Fra 1971 til 2006 gikk prisene under navnet Whitbread Awards, men skiftet til Costa Book Awards da Costa Coffee overtok som sponsor.
Whitbread-prisene gis for litterær kvalitet, men også til bøker som er underholdende lesning og som formidler gleden ved lesning til et størst mulig publikum.
Priskategoriene har variert noe over tid. Ved den første utdelingen i 1971 ble det utdelt priser for beste roman, beste biografi og beste diktsamling. I 2005 ble det i tillegg til de foran nevnte utdelt priser i kategoriene årets bok, beste roman skrevet av en debutant og beste barnebok.
2013
Novellepris — Angela Readman, "The Keeper of the Jackalopes"
2012
Novellepris — Avril Joy, "Millie and Bird"
Prøysens barnesanger
Prøysens barnesanger er det femtende albumet til Hanne Krogh og ble utgitt i 1995. Barnesanger var ikke et ukjent fenomen for Hanne Krogh, hun hadde tidligere medvirket på samleplaten «Musikantene kommer til byen», basert på Egners stykke. Men her samlet hun Alf Prøysens barnesanger som hun likte best, og sang de inne på plate. Albumet ble godt mottatt, og solgte over 100,000 eksemplarer, og ble starten på en liten serie plater med barnesanger fra Hanne Krogh.
Lygocoris contaminatus
Lygocoris contaminatus er en tege som tilhører familiegruppen bladteger (Miridae).
Lygocoris contaminatus er vanligst lengst sør, men finnes på egnede steder i hele Norge. Vanlig sørover i Europa.
Utseende
Lygocoris contaminatus er forholdsvis stor og er 5,5-7 millimeter som voksen. Den er en grønn bladtege med fin lys hårbekledning.
Dekkvingens corium og clavus er brunlige innerst. Membranen er brunlig med lysere gulgrønne årer. Årene danner to lukkede celler, som hos de fleste bladtegene (Miridae). Beina er grønnlige, ofte med to brunere ringer på lårene (femora). Føttene (tibia) har korte brune torner på små mørke flekker.
Det er en fargevariant som har fått sitt egnt navn. …f. innotata Reut. – ensfarget grønn.
Levevis
Lygocoris contaminatus lever på flere slags næringsplanter.
Tegen har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.
De voksne (imago) finnes i juli og august.
Kirgisisk mynde
Kirgisisk mynde (kirgizskaya borzaya) er en gammel mynderase som kommer fra fjelltraktene mellom Kirgisistan og Kina. Den er også kjent som kyrgyz taigan eller bare taigan. Hunderasen regnes som en «nasjonalskatt» i hjemlandet.
Opprinnelse
Taigan er en utpreget fjellmynde som kan ha eksistert som en homogen hunderase i mer enn tusen år, men dette savner dokumentasjon. Typen tilhører den antikke sentralasiatiske gruppe av mynder. Den kan være en nær slektning av afghansk mynde, tazi og saluki, men slektskapet har ikke blitt dokumentert. Taigan finnes først og fremst i Tien-Shan-fjellene i Kirgisistan, hvor den har sitt naturlige tilhold i 2 000–4 000 meters høyde. Den er ikke tallrik.
På kirgisisk betyr taigan rett og slett rask eller hurtig. Den går også under navn som kyrgyz borzoi og kirgizskaya borzaya. Hunderasen ble erklært å være en «nasjonalskatt» i 1996, og siden 18. juni 1998 har det ikke vært tillatt å eksportere hunder ut av Kirgisistan, uten spesialtillatelse fra den kirgisiske myndigheter. Oppdrett med rasen skjer også i de baltiske landene.
Zwiazek Kynologiczny w Polsce (Polsk kennelkubb) er medlem av FCI og har siden mars 2006 anerkjent rasen, som nå kan stilles på nasjonale hundeutstillinger i Polen. Dette er et første skritt på veien til full internasjonal anerkjennelse. Rasen anerkjennes ikke av FCI per 2011, men den har en nasjonal rasestandard fra 1995.
Norges første taigan het Lucas (f. 1992) og kom til Norge fra Argentina, der han ble adoptert av Rosa Rovira som siden flyttet til Norge.
Den 28. november 2003 ble to taiganvalper gitt i gave til henholdsvis Kong Harald V og daværende statsminister Kjell Magne Bondevik under et statsbesøk i Norge av daværende president i Kirgisistan, Askar Akajev. Dagbladet skrev da fyldig om de komplikasjonener gaven avstedkom på grunn av norske importregler.
Beskrivelse
Rasen har mye til felles med afghaneren hva anatomi og eksteriør angår, men er generelt noe lengre i kroppen. Hannene skal være minst 65 cm i skulderhøyde, mens tispene gjerne er ca. 5 cm lavere. Vekten ligger normalt på 15-25 kg, avhengig av kjønn.
Pelsen er lang og tett i strukturen med et silkeaktig preg, kort over ryggen. De lange hårene kan bølge noe, men skal ikke krølle. Pelsen på labbene er svært tett og oljeaktig stri, formet nærmest som en «sko» for å beskytte. Den tette pelsen, som er kortere enn hos afghaneren, trengs i de høydene disse hundene vanligvis ferdes, og den er et resultat av århundrers tilstedeværelse på den golde og kalde taigaen og de omliggende høyslettene i grensestrøkene mot Kina, Kasakhstan og landene rundt. Fargene kan variere fra blek brun til sort, med eller uten innslag av hvitt.
Bruksområde
Taigan jakter tradisjonelt på fjellgeit og andre ville klovdyr, stepperev, rødrev, grevling, ulv, hare og annet småvilt. Det fortelles også at en taigan alene kan drepe en ulv, men dette har aldri blitt dokumentert. Hunderasen har også gode egenskaper som vakthund.
Atferd
Taigan er normalt sky og skeptisk til fremmede, men skal være en hengiven og lojal familiehund. Det fortelles at hannene ofte er dominante overfor andre dyr.
Elektorat
Et elektorat eller en velgermasse er den gruppen som har mulighet til å stemme ved et politisk valg.
Man kan tegne forskjellen på de jure elektorat, det vil si de som etter loven har juridisk rett til å stemme ved valg, og de facto elektorat, altså de som har praktisk mulighet til å stemme ved valg. Sistnevnte kan være betydelig mindre enn førstnevnte da de ikke nødvendigvis har stemmelokaler nær sitt bosted. En annen årsak kan også være at noen ikke klarer å registrere seg som velgere før et valg av ulike grunner. Dette skillet er ofte oppe til politisk diskusjon, eksempelvis ved id-registrering i USA.
De som er en del av elektoratet har stemmerett. Denne retten er begrenset oftest ved aldersgrenser og historisk også ved kjønn (les kvinnelig stemmerett).
Norges Grunnlov
Kongeriket Norges Grunnlov (riksmål: Kongeriget Norges Grundlov; nynorsk: Kongeriket Noregs Grunnlov) danner sammen med konstitusjonell sedvanerett Norges forfatningsrett. Grunnloven er den høyeste rettskilden i Norge. Det betyr at andre bestemmelser som kommer i strid med den, må vike etter lex superior-prinsippet. Grunnloven inneholder bestemmelser om statsformen, om menneskerettigheter, om den lovgivende makt (Stortinget), den utøvende makt (Kongen i statsråd) og den dømmende makt (domstolene). Grunnloven, naturrettens rettsprinsipper, konstitusjonell sedvanerett, menneskerettighetene og internasjonal rett utgjør de viktigste fundamentene for Norges statsform, rettsforståelse, og lovverk. I tillegg til å danne basis for statsforfatningen og -forvaltningen, nedfeller Grunnloven en rekke individuelle rettigheter og utgjør hoveddokumentet som sikrer den norske rettsstaten. Annet lovverk utdyper og konkretiserer Grunnlovens bestemmelser.
Grunnloven utgjør en skriftlig samfunnskontrakt mellom styrende og styrte. De viktigste prinsippene Grunnloven og dens samfunnskontrakt bygger på, er folkesuvereniteten gjennom bestemmelsene om folkevalgt styre og representasjon, maktfordelingsprinsippet om skillet mellom de lovgivende, utøvende og dømmende statsmakter, samt menneskerettighetene som sikrer borgerne mot rettssikkerhet og vilkårlighet, og fastslår individuelle rettigheter som eksempelvis trosfrihet og ytringsfrihet. § 3 (utøvende makt) i Grunnloven er sammen med § 49 (lovgivende makt) og § 88 (dømmende makt) uttrykk for maktfordelingen i Norge. Grunnlovsutkastet utarbeidet av Christian Magnus Falsen og Johan Gunder Adler før riksforsamlingen på Eidsvoll hadde en mer eksplisitt formulering i artikkel 32 (etter amerikansk forbilde med en ordrett oversettelse av Massachusetts grunnlov fra 1780). I § 49 er den lovgivende makten lagt til folket gjennom Stortinget. Den utøvende makten er § 31 (siden 1911) ved kongen sammen med regjeringen. Før 1814 var statsrådene kongens personlige rådgivere og ikke ledere for departementene og forvaltningen. Grunnloven av ga regjeringen en del autonomi overfor kongen ved at § 12 bestemte at statsrådene skulle ha ansvar for hvert sitt saksområde slik at den utøvende makten ble oppdelt etter fagområde.
Grunnloven ble godkjent av Riksforsamlingen på Eidsvoll i Eidsvollsbygningen den 16. mai 1814. Et underskrevet eksemplar ble overrakt kong Christian Frederik dagen etter. Den bestod av 110 paragrafer i fem kapitler, fordelt på 24 sider i en innbundet bok, og er siden utvidet til 121 paragrafer.
Grunnloven ble datert 17. mai, og datoen fikk i løpet av 1800-tallet status som Norges nasjonaldag. Det ble utarbeidet flere utkast til 17. mai-grunnloven, og det endelige eksemplaret som ble underskrevet av eidsvollsmennene var renskrevet av studenten Johan Matthæus Buschmann.
Grunnlovsdokumentene oppbevares i Stortingsarkivet.
Historie
Norges Grunnlov ble vedtatt av Riksforsamlingen med 112 delegerte menn fra hele landet, med unntak av Nordland, Troms og Finnmark, på Eidsvoll i Eidsvollsbygningen den 16. mai og datert neste dag, 17. mai 1814. Samme dag ble den innsatte regenten Christian Frederik (kronprins av Danmark) valgt til konge. Grunnloven ble underskrevet og beseglet av alle representantene den 18. mai. Riksforsamlingen ble avsluttet 19. mai, da Christian Frederik aksepterte valget som konge av et selvstendig Norge.
Nå ville omstendigheter utenfor Norges rike det annerledes, ettersom Danmark-Norge ved Kielerfreden ble tvunget til å overdra riksdelen Norge til arvefienden Sverige. Den norske siden ville ikke forholde seg til dette, men etter en kortvarig krig med Sverige ble Norge likevel tvunget inn i personalunion med Sverige. I henhold til Mossekonvensjonen av 14. august skulle Christian Frederik overlate den utøvende makt til statsrådet, og innkalle Stortinget for å endre Grunnloven for å muliggjøre unionen med Sverige. Deretter skulle han abdisere og forlate landet. Det overordentlige Storting kom sammen 7. oktober, og den 10. oktober mottok en stortingsdeputasjon kongens abdikasjon, før han samme kveld reiste til Danmark. Under stadig kontakt med svenske kommissærer fullførte Stortinget grunnlovsrevisjonen 4. november 1814, og samme dag ble kongen av Sverige valgt til konge av Norge. Stort sett ble bare paragrafene som var til hinder for inngåelsen av en løs personalunion endret. Stortinget sørget for å styrke paragrafene som sikret den lovgivende makt og begrenset kongemakten. Bestemmelsene om personalunion og unionelle forhold ble videre nedfelt i Riksakten av 1815. Det avgjørende ved Grunnloven var likevel at Norge var et eget rike med en egen riksstyrelse og Storting, hvilket Norge ikke hadde hatt siden reformasjonen. Dette var noe Carl Johan og de senere svensk-norske konger måtte forholde seg til, de var konger over Norge i kraft at dette var et eget rike, ikke en riksdel av Sverige. Så fremtredende var ikke Norge som et eget rike siden enevoldsarveregjeringsakten i 1661.
De sentrale endringene fra novembergrunnloven ble omstøtt ved oppløsningen av unionen 7. juni 1905 – begynnelsen på det moderne Norges uavhengighet. Siden 1905 er Grunnloven endret flere ganger, med særlig omfattende endringer i 2007 og 2011.
Grunnloven var inspirert av USAs uavhengighetserklæring i 1776, den franske revolusjonen i 1789, den svenske regjeringsform av 1809 og den spanske konstitusjon fra 1812, og den var blant Europas «mest radikale, demokratiske og liberale» konstitusjoner på den tiden. Den inneholdt derimot intet av det styresystemet som var utviklet i Storbritannia, parlamentarisme, og som ble konstitusjonell praksis i Norge i 1884 uten å bli nedfelt i Grunnloven. Den var tydelig inspirert av opplysningstidens idealer, da særlig Charles Montesquieus lære om maktfordeling.
Grunnlovens oppbygging
Norges Grunnlov utgjorde opprinnelig 110 paragrafer i mai 1814, men består (2013) av totalt 112 paragrafer, hvorav 103 er gjeldende paragrafer (ni paragrafer er opphevet ved grunnlovsendring). Omkring to tredjedeler av paragrafene er enten kommet til etter 1814 eller er endret fra sin originale form.
Grunnloven er siden 1814 delt inn i fem deler: A–E:
Grunnlovsendringer
Grunnloven kan kun endres igjennom de regler som Grunnloven selv setter for endring. Det som frem til 2014 var Grunnlovens siste paragraf, § 112, bestemmer hvordan endringer skal utføres. Etter grunnlovsendringene i 2014 har Grunnloven fått flere bestemmelser, og § 112 gjelder nå retten til miljø. Tidligere § 112 heter per juni 2014 bare «tidligere § 112», inntil Stortinget får ferdigredigert paragrafnumrene.
§ 2 - Jøde- og jesuittparagrafen
Paragraf § 2 i den opprinnelige grunnlovsteksten inneholdt et forbud mot jesuitter, munkeordener og jøder («Jesuitter og Munkeordener maae ikke taales. Jøder ere fremdeles udelukkede fra Adgang til Riget.»). Paragrafen ble endret i 1851, men først etter at endringsforslaget var forkastet ved tre avstemninger i 1842, 1845 og 1848. Jøder fikk deretter tilgang til landet. For munkeordener ble loven endret i 1897 og for jesuitter i 1956. Under andre verdenskrig ble jødeforbudet gjeninnført av Vidkun Quisling, og ble stående frem til frigjøringen. Under rettsoppgjøret etter krigen ble Quisling dømt for ulovlig endring av Grunnloven.
Arvefølgen
Den opprinnelige 1814-grunnloven hadde en agnatisk tronfølgeordning, noe som innebærer at kun menn kunne arve den norske tronen. Ved Grunnlovsendring i 1990 ble tronfølgeordningen endret, slik at Norge nå har en kognatisk ordning, der Kongens eldste barn er hans etterfølger på tronen, uavhengig av kjønn.
Endringen ble ikke gitt tilbakevirkende kraft, som ville ha vært i strid med Grunnloven. Den nye § 6 fastsetter at for arvinger født før 1971 gjelder den opprinnelige tronfølgeordning, og for de som er født før 1990 går mann foran kvinne. Overgangsordningene innebærer først og fremst ryddighet, da prinsesse Ragnhild og prinsesse Astrid ville ha gått foran kong Harald etter den nye tronfølgeordningen, da de begge er hans eldre søsken. Prinsesse Märtha Louise ville også ha gått foran sin bror kronprins Haakon.
Stortinget og Riksretten
Den 20. februar 2007 gjennomførte Stortinget omfattende grunnlovsendringer. Parlamentarismen, som siden 1884 har vært en uskreven sedvanerettsregel, ble nå innskrevet i Grunnloven. Videre ble inndelingen av Stortinget i Odelstinget og Lagtinget i behandlingen av lovsaker opphevet, og lovene vedtas etter dette av Stortinget i plenum. I tillegg ble riksrettsordningen endret slik at Riksrettens sammensetning og saksbehandling blir mer tidsmessig og smidig.
Domstolene
Opprinnelig var det ingen adgang til å begrense retten til å anke til Høyesterett. I 1862 ble Grunnloven endret slik at det kunne fastsettes begrensninger i ankeadgangen i straffesaker. Dette skjedde som et ledd i innføringen av lagretteordningen (juryordningen) der lekfolk skulle ha siste ord i skyldspørsmålet. En tilsvarende ordning for sivile tvistesaker ble grunnlovsfestet i 1911.
Grunnloven § 89 lød tidligere slik: «I fredstider er Høyesterett tillige med tvende høie offiserer som Kongen tilforordner anden og siste Instans i alle de krigsrettssaker som angaa enten Liv, Ære, eller Frihedstab for længere tid enn 3 måneder». Bestemmelsen viste seg å være ganske tungvint etter hvert som Høyesteretts sakstilfang økte, og i 1913 ble § 89 endret til: «I militære straffesaker skal Høyesterett tiltredes at tvende offiserer som Kongen tilforordner». I 1920 ble paragrafen opphevet i sin helhet.
«Kirkeforliket»
I mai 2012 vedtok Stortinget å endre Grunnlovens paragrafer 2, 4, 12, 16, 21, 22 og 27, som alle berører forholdet mellom staten og Den norske kirke, det såkalte «kirkeforliket». Endringen ble kunngjort i statsråd 15. juni 2012, og fristilte i praksis kirken fra staten.
Menneskerettighetene
Tanken om at Grunnloven burde suppleres med flere menneskerettigheter enn den fikk i 1814 er ikke ny. Blant jurister har spørsmålet vært diskutert i ulike sammenhenger i alle fall siden Torkel Opsahls artikkel «Bør vi modernisere individets grunnlovsvern?» fra 1968. Foranlediget blant annet av Grunnlovens forestående 200-årsjubileum nedsatte Stortingets presidentskap 18. juni 2009 et ekspertutvalg for å vurdere om menneskerettighetene burde skrives inn i Grunnloven. Utvalget bestod av tre politikere, en statsviter og tre jurister, og ble ledet av Inge Lønning fra Høyre. Lønningutvalgets rapport forelå 19. desember 2011. Utvalget foreslo grunnlovsfesting av en omfattende menneskerettighetskatalog. Da Lønningutvalgets rapport kom, ble den møtt med kritikk fra flere fremtredende politikere, som mente den ville føre til økt rettsliggjøring og flytting av makt fra Stortinget til domstolene. De samme politikerne viste seg imidlertid som forsvarere for utstrakt grunnlovsfesting både da forslagene ble fremsatt i 2012, og frem mot vedtakelsen i 2014. Ved fremsettelsen delte Stortingets Kontroll- og Konstitusjonskomite forslagene i to: Et som fremmet forslag om vedtak av de sivile og politiske rettighetene, og ett for de økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter. Representanter fra alle komiteens partier stilte seg bak det første forslaget, og alle unntatt FrP bak det andre.
Forslagene ble vurdert av Kontroll og konstitusjonskomiteen, hvis flertall innstilte på vedtagelse av de fleste bestemmelsene i forslaget om sivile og politiske rettigheter, men bare noen av de nye bestemmelsene i forslaget til økonomisk, sosiale og kulturelle rettigheter. En av de nye rettigheter av sistnevnte type var retten til utdanning. Innstillingen ble debattert og votert over i Stortinget 13. mai 2014. En liste over de vedtatte endringer finnes i innstillingen fra Stortingets presidentskap. Grunnloven slik den nå ser ut med endringer finnes her og her.
Behandlingen av to bestemmelser om grensene for og håndheving av rettighetsbestemmelser ble vedtatt utsatt til høsten 2014; § 115 om reglene for når og hvordan grunnlovens rettighetsbestemmelser kan avgrenses, og § 114 om domstolenes prøvingsrett av lovers grunnlovsmessighet. pkt 2.1.3. Avgrensnings- og avveiningskriteriene for rettigheter er så langt utviklet av domstolene. Det er også prøvingsretten, som har vært en del av vår statspraksis siden siste halvdel av 1800-tallet. Forslaget til grunnlovsfesting av § 115 var begrunnet i at «begrensninger i rettighetene må fastsettes i Grunnloven, ikke bare følge av domstolenes praksis. Dette vil tydeliggjøre at de fleste rettigheter i noen utstrekning vil kunne være gjenstand for begrensninger dersom de støter an mot andre menneskerettigheter eller mot viktige samfunnsinteresser» Dok 12:30 s. 200. Grunnlovsfesting av prøvingsretten ble ansett nødvendig fordi denne ordningen er sentral for realisering av de menneskerettigheter som de øvrige forslag er ment å styrke, og at andre sedvanerettsdeler av statsforfatningen, så som parlamentarismen, også er blitt grunnlovsfestet de senere år. Se Dok 12: 30 s. 181 Slik sett kunne en grunnlovsfesting også ivareta hensynet til at Grunnloven når det er mulig, skal gjenspeile vår gjeldende statsskikk. Grunnen til at behandlingen av de to bestemmelsene ble utsatt var at Kontroll og konstitusjonskomiteen ønsket å få dem bedre opplyst.
Flere av de partier som var med på å fremme de ulike grunnlovsforslagene, gikk mot sentrale deler av de samme forslagene da de ble diskutert i Kontroll og konstitusjonskomiteen og også i Stortinget. Ingen av partiene hadde konkrete uttalelser om hvilke av endringsforslagene de ville støtte eller forkaste i sine partiprogrammer, og dette ble heller ikke tematisert særlig hverken før eller under valgkampen ved Stortingsvalget 2013. Dette gjorde det reelt umulig for velgerne å vite hvilke forslag de partier de stemte på i valget 2013 ønsket å støtte. Prosessen har av denne grunn vært kritisert for å overkjøre de hensyn endringsbestemmelsen i Grunnlovens tidligere § 112 er satt til å ivareta.
Språket i Grunnloven
Fordi Grunnloven er et viktig symbol, og for å holde språket konsekvent, blir endringer i Grunnloven skrevet i en rettskrivning som ligger tett opptil skriftspråket fra 1814. På den tiden var dansk det offisielle skriftspråket i Norge, og norsk riksmål fjernet seg bare ubetydelig fra dansk før rettskrivningsreformen i 1907. I 1903 gjennomgikk Grunnloven en mindre språklig endring av enkelte ord hvor skrivemåten hadde endret seg siden 1814.
Alle senere endringer har man forsøkt å legge så tett opptil språket fra 1903 som mulig, men dette har ført til enkelte merkelige ordvalg. Ordet «miljø» er gitt den gammeldagse skrivemåten «milieu», men den moderne betydningen av dette ordet var ukjent i 1903. Videre omtales samer som «den samiske Folkegruppe», selv om ordet «samisk» ikke ble vanlig før på 1970-tallet. Både i 1814 og 1903 ville man ha brukt ordet «lappisk» dersom Grunnloven hadde hatt bestemmelser om samene, men dette anses i dag som et belastende ord.
I forbindelse med grunnlovsjubileet vedtok Stortinget to likeverdige utgaver av Grunnloven, på bokmål og nynorsk, skulle fremlegges, slik at de kunne vedtas som grunnlovsendringer før grunnlovsjubileet 17. mai 2014. Den 6. mai 2014 ble Grunnlovens språk vedtatt oppdatert, både på bokmål og nynorsk. For vedtaket om bokmålsversjonen er Grunnlovsforslag 21 (2011-2012) lagt til grunn. Dette ble fremmet av Anders Anundsen, Per-Kristian Foss, Carl I. Hagen, Michael Tetzschner og Finn-Erik Vinje. Nynorskversjonen er basert på Grunnlovsforslag 22 (2011-2012) fremsatt av Anders Anundsen og Per-Kristian Foss og nynorskdelen av Grunnlovsforslag 25 (2011-2012) utarbeidet av Grunnlovsspråkutvalget, ledet av professor Hans Petter Graver. Dette ble fremsatt av Marit Nybakk, Martin Kolberg, Jette F. Christensen, Hallgeir H. Langeland og Per Olaf Lundteigen. Mens Vinjes forslag innebar en noe mer moderat språklig oppdatering, var Grunnlovsspråkutvalgets mandat å foreslå nye tekstversjoner av Grunnloven på tidsmessig bokmål og nynorsk.
Det var stor usikkerhet om partiene ville komme frem til en enighet om språkoppdateringene, eller om grunnlovsspråket ville forbli uforandret. Høyre gikk i utgangspunktet mot den oppdatering partiet i 2012 hadde foreslått, og også Venstre argumenterte mot endringer. Etter forhandling mellom blant andre Venstre, Høyre og Kristelig Folkeparti, ble nynorskdelen av Grunnlovsspråkutvalgets forslag vedtatt, og en bokmålsoppdatering i tråd med Vinjes forslag. Ettersom disse versjonene ikke er utarbeidet for å være tilpasset hverandre, fremstår Grunnloven nå noe ulik på de to målformer. I tråd med den norske pragmatiske tradisjon for grunnlovstolking, er det imidlertid ikke antatt at harmonisering av de to versjoner vil medføre noen større juridiske utfordringer.
Oversettelser
Den norske regjeringen oversatte i 1814 grunnloven til engelsk og fransk. På den tiden var nasjonal selvstendighet og demokrati et tema for offentlig debatt i Europa og den norske grunnloven ble studert av radikale utenfor Norge. I 1848 ble en tysk og en tsjekkisk oversettelse av 4. november-versjonen publisert. Meyer Aschkanaze (1850–1908), den første rabbineren i Kristiania, publiserte i 1904 en grunnloven oversatt til hebraisk. Utgivelsen har et omfattende forord der jødeparagrafen ikke er kommentert. Aschkanaze legger i forordet opp til å forstå Grunnloven som en naturlig og legitim forlengelse eller konkretisering av Moseloven, og trolig en oppfordring til norske jøder om å være gode norske borgere. De fleste norske jødene hadde bakgrunn fra Øst-Europa med jiddisch (skrevet med hebraiske bokstaver) som førstespråk og de lærte seg raskt norsk som dagligspråk, og de hadde trolig begrenset kunnskaper i hebraisk. Aschkanaze hadde trolig et internasjonalt publikum i tankene. Aschkanaze behersket flere språk etter å bodd i flere land. Oversettelse til hebraisk fikk i Aftenposten positiv omtale av Alexander Seippel, professor i semittiske språk.
Hestesport under Sommer-OL 1920
Hestesport under Sommer-OL 1920. Hestesport var med på det olympiske programmet for tredje gang 1920 i Antwerpen. Det ble konkurrert om sju olympiske titler, fire individuelle og tre i lag. Det var åttini ryttere fra åtte nasjoner som dletok. Sverige ble beste nasjon foran hjemmenasjonen Belgia.
Elafebolia
Elafebolia (gresk: Έλαφηβόλια) var en gresk festival i antikken som ble holdt i Athen og Fokis i løpet av måneden elafebolion (niende måned, vinter) for Artemis Elafebolos («dådyrdreper»). I byen Hyampolis i Fokis ville den ha blitt opprettet av innbyggerne for feire en seier over Thessalia i nord.
Lea Schüller
Lea Schüller (født 12. november 1997) er en tysk fotballspiller som spiller for Bayern München og det tyske landslaget.
Referanser
]
Lunckebreen
Lunckebreen er en isbre på 1,5 km² på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Kjellströmdalen i det sørøstre Nordenskiöld Land. Isbreen er 2,5 km lang, frittstående og graver ut nordre Lunckefjellet (924-1046 m) nord om Marthabreen. Breen ligger 20 km nord for tettstedet Sveagruva. Den går nordover og munner ut i øvre Reindalen. Morenemassene foran breen er nesten 1 km brede.
Lunckebreen har sitt navn etter Bernhard Luncke (1894–1963), en norsk topograf og polarforsker.
Eggmysteriet
Eggmysteriet (engelsk Lost in the Andes!) er en Donald Duck-tegneserie skrevet og tegnet av Carl Barks. Historien ble første gang utgitt i ''Donald Duck Four Color nr. 223'', april 1949.
Handling
I Andeby museum faller en firkantet stein i gulvet mens 4. assisterende vaktmester Donald tørker støv. Det viser seg at det ikke er en stein, men et 100 år gammelt firkantet egg. Etter det man vet, kom «steinen» fra Andesfjellene.
Donald og nevøene Ole, Dole og Doffen drar på ekspedisjon til de innerste avsidesliggende Andesfjellene. Etter hvert finner de en gjemt dal hvor alt er firkantet, også menneskene. I originalutgaven synger de sørstatshymnen «Dixie», mens i den norske oversettelsen synger den første mannen endene møter: «På Vossevangen der vil eg bu, der veks det kløver yver heia».
Endene finner raskt ut at firkantfolket snakker nynorsk med preg av «vossamaol». Det viser seg at professor Tron Dreyerdal fra Voss (opprinnelig Rhutt Betlah fra Birmingham) bodde i dalen fra 1863 til 1868. Han lærte firkantfolket å snakke nynorsk med vossedialekt. I tillegg lærte han dem å sette pris på alt som har med Voss å gjøre. Den bortgjemte dalen kalte han Gufseplassen, noe som antyder at han egentlig ikke likte stedet (i engelsk original kalte han dalen Plain Awful, "Fæl-platået", men samtidig ordspill med "regelrett fæl"). Det virker ikke som om gufseplassenserne forstår at navnet egentlig er nedsettende.
Men nettopp som alt later til å gå endenes vei, blåser Ole, Dole og Doffen tyggegummibobler, noe som er forbudt på stedet. Det er nemlig imot loven å produsere runde ting, og den eneste måten for guttene å unnslippe straff, er å blåse firkantede tyggegummibobler. De klarer dette ved å lære firkantede kyllinger å blåse tyggegummibobler, og deretter gjemme dem under genseren og late som om de blåste boblene selv.
Endene er redde for at de aldri vil klare å finne veien tilbake til sivilisasjonen, siden Gufseplassen ligger skjult under et evigvarende tåkehav, og innbyggerne vet ingenting om veien ut. Heldigvis viser det seg at professoren fra Voss la igjen en "magisk dings" som nå står utstilt på et museum: et kompass. Endene klarer å få byttet til seg kompasset og forlater Gufseplassen med to unge firkant-kyllinger i bagasjen.
Tilbake i sivilisasjonen blir kyllingene undersøkt av forbløffede vitenskapsmenn, og alle tenker seg at disse to skal bli stammor og stamfar for en ny super-hønerase. Dessverre galer plutselig begge kyllingene: Donald har altså fått med seg tilbake to haner, og det kan aldri bli snakk om å drive avl med dem eller engang få ferske firkant-egg fra dem.
En nedslått Donald oppsøker et gatekjøkken for at han i det minste kan få seg noe godt å spise etter at han og nevøene så lenge måtte leve på bare egg under besøket på Gufseplassen. Dessverre tilbyr innehaveren bare ting som speilegg eller stekt kylling. Donald går berserk.
Reaksjoner
Tegneserien ble utgitt i Norge i Donald Duck & Co nr. 13–17 1963, og ble mye omtalt på grunn av bruken av nynorsk i Vivi Aagaards oversettelse. Donald Duck & Co blir i Norge utgitt på bokmål, og innslaget av nynorsk vakte oppsikt.
Nr. 16 (utgitt 17. april 1963) var det første bladet firkantfolket opptrådte i, og da bladet ble lagt ut på Deichmanske bibliotek, kom det inn flere protester til biblioteket. Av enkelte nynorskfolk ble det tatt ille opp at nynorsk ble skildret som knapt forståelig, og i det i tillegg ble knyttet til et merkverdig folkeslag i avsidesliggende strøk. Lederen for bibliotekets barneavdeling, førstebibliotekar Rikka Deinboll, la nr. 16 og 17 til side, slik at saken kunne behandles av Det rådgivende utvalg for tegneserier i Norge (DRUFT). 24. april ble DRUFTs avgjørelse offentliggjort i norske aviser. Utvalget kom enstemmig frem til at «episodene ikke kan sies å være diskriminerende for noen norsk språkgruppe». Imidlertid bemerket utvalget at nynorsken var full av feil, «med en blanding av gamle og nye former».
Eggmysteriet har kommet ut flere ganger senere i Norge. Andre utgave var i kjempeboken «Jeg Donald Duck» i 1974, og i denne versjonen snakket firkantfolket bokmål, som de hadde lært av en professor fra Andeby. I alle senere utgaver er det brukt nynorsk igjen, og den eneste forskjellen er at språkfeilene fra originalutgaven er rettet opp.
I ettertid har Eggmysteriet blitt en tegneserieklassiker, og historien har flere ganger blitt kåret til den beste Donald-historien.
Swinging on a Star
«Swinging on a Star» er en amerikansk populærmusikksang med melodi av Jimmy Van Heusen og tekst av Johnny Burke, som ble gjort kjent av Bing Crosby.
Den ble innspilt i Los Angeles av sangeren Bing Crosby med John Scott Trotter and his Orchestra 7. februar 1944 for Decca. Den legendariske crooneren Andy Williams og hans brødre i The Williams Brothers backet opp Bing på denne innspillingen.
«Swinging on a Star» lå på førsteplassen på den amerikanske listen i ni uker.
Sangen vant Oscar for beste sang.
«Swinging on a Star» ble også fremført i Little Lulu-tegnefilmen Bout with a Trout.
Opprinnelse
Låtskriveren, Jimmy Van Heusen, var hjemme hos Bing Crosby en kveld på middag og for å diskutere en sang for filmen Going My Way. Under måltidet begynte ett av barna å klage over at det ikke ønsket å gå på skolen neste dag.
Sangeren henvendte seg til sin sønn og sa til ham: «Hvis du ikke går på skole, kan du vokse opp til å bli et muldyr. Ønsker du det?» Van Heusen syntes denne kloke irettesettelsen kunne bli en god sang for filmen. Han så for seg Bing, spille en prest, snakke til en gruppe med barn som oppførte seg mye på samme måte som hans eget barn hadde oppført seg denne kvelden.
Andre versjoner
Blant de mange artistene som har innspilt coverversjoner av denne sangen er Oscar Peterson, Shari Lewis og hennes dukker, Frank Sinatra og Tony Bennett.
Det amerikanske hardrock-bandet Get Animal spilte inn sin versjon på sitt selvtitulerte debutalbum fra 1999.
Norske versjoner
Steinar Fjeld og Prima Vera har skrevet norske tekster.
Jonas Fjeld Band var backingband på Prima Veras versjon.
Jan Mølby
Jan Mølby (født 4. juli 1963 i Kolding) er en forhenværende dansk fotballspiller som tilbrakte det meste av karrieren i Liverpool FC. Han fikk 33 landskamper og 2 mål for i løpet av sin karriere.
Biografi
Han startet som fotballspiller i den største klubben i hjembyen Kolding (Kolding Fotballklubb) i 1981 og i en alder av 19 år var han kaptein for klubben. Mølby gikk til Liverpool i 1984 etter et par år i Ajax. I sin periode i Liverpool lagde han 62 mål hvorav 42 var på straffe, han hadde en gang hat-trick på straffer mot Coventry City. Under sin tid i Liverpool misset han bare på tre straffer. Totalt 42 av 45 straffer. For det danske landslaget gjorde han sin debut som 18-åring i 1982 sammen med Michael Laudrup. Han la opp sin karriere som fotballspiller etter å ha vært på lån i Barnsley og Norwich City. På slutten av sin karriere. I 1996 begynte han som spillende trener i Swansea City, men han fikk sparken i oktober 1997. Han trente også Kidderminster Harriers og Hull City men sluttet som trener i 2004.
Han jobber nå (2007) som fotballkommentator i dansk tv.
Karriere
* Kun ligakamper.
Det nasjonale statsadvokatembetet
Det nasjonale statsadvokatembetet (NAST) er et norsk påtaleembede som har påtaleansvaret på statsadvokatnivå for saker som behandles ved Kripos og Politiets sikkerhetstjeneste, inkludert saker om alvorlig organisert kriminalitet, internasjonale forbrytelser og alvorlig datakriminalitet. Embedet har også den overordnede ledelsen av straffesaksbehandlingen ved Kripos. I tillegg er andre nasjonale påtaleoppgaver tillagt embedet. Per juli 2010 har Det nasjonale statsadvokatembetet syv ansatte: en embedsleder, fire statsadvokater og to kontormedarbeidere.
Liste over alternative behandlinger
Liste over alternative behandlinger gir en oversikt over alternativ behandling. «Behandling» i denne sammenhengen bygger i moderne, norsk språkbruk på behandlingens hensikt og ikke på dens effekt, et skille som er presisert i forarbeidene til lov om alternativ behandling. Slik behandling gis i en rekke situasjoner:
Behandlingsformer, alfabetisk rekkefølge
For mer utførlig informasjon om den enkelte behandlingform, se egen artikkel.
Gruvfonna
Gruvfonna er en isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Kjellströmdalen, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Breen ligger 10 km nord for tettstedet Sveagruva. Dette er den femte største breen i Nordenskiöld Land, bare overgått av Fridtjovbreen, Grønfjordbreen, Slakbreen og Drønbreen. Den er en ca. 4x3 km stor bre som starter umiddelbart øst for Slakbreen og nord for Sjaktbreen og Höganäsbreen. Breen går nordøst om fjellene Skonuddan og Feiselen, og fortsetter videre nordøstover til den når nunataker som danner grense mot Propsbreen, Marthabreen og Helsingborgbreen. breen er en ren toppbre som ikke munner ut i noen dal.
Fra nord og med klokken støter Gruvfonna mot fjellene Skollfjellet (1098 m), Propsen (775 m), Gruvhjelmen (885 m), i øst Stempelen (900 m), Amelnryggen (801 m), og i sør Feiselen (692 m) og Skonuddane (669 m).
Breen har navn etter gruvene ved Svea. Under breen ligger Sentralfeltet med Svea Nord.
The Times of India
The Times of India, ofte forkortet som TOI er Indias største, engelskspråklige dagsavis, eid og administrert av Bennett, Coleman & Co. Ltd.. Opplaget er 2,4 millioner (2005). Den er også verdens største engelskspråklige avis i fullformat.
Avisen ble grunnlagt 3. november 1838 med navnet The Bombay Times and Journal of Commerce, og henvendte seg fra starten til britiske statsborgere bosatt i India. Den fikk sitt nåværende navn i 1861.
Hoskuld Hoskuldsson
Hoskuld Hoskuldsson (født rundt 1465-1470 død 1537/38) var den 28. og siste katolske biskopen av Stavanger, fra 1513 til reformasjonen i 1537. Han var også riksråd.
Familie og tidlige år
Hoskuld var antakeligvis fra Ryfylke, av lavadelig ætt. Han har språkmerker fra Ryfylke i de dokumentene en vet han skrev. Han var utdannet med magistergrad fra Rostock. Han var erkedegn i Stavanger før han ble biskop.
Hoskuld Hoskuldsen brukte et seglmerke med et kors. Seglmerket finnes i flere variasjoner over temaet.
Riksråden
Fra 1529 kommer Norge og biskop Hoskuld i en krigsliknende situasjon. Den tidligere kongen Kristian II plyndret i sitt gamle rike, siktemålet var å overta som konge igjen. På denne tiden begynte også tilhengerne av Martin Luthers lære å gjøre seg gjeldende. Hoskuld klager på lutheranerne. Folkene til kong Christian II lå med skip sør på landet. Esge Bilde ba om støtte fra Hoskuld, men Hoskuld avslo. I 1532 ga Hoskuld penger kong Kristians høvedsmann, men skrev at det var ikke for å støtte kong Kristian, men av frykt for skipene under sin reise til Agder året før. I første halvår 1532 er det bevart en lang rekke med brev til og fra biskop Hoskuld om striden og krigshandlingene da kong Kristian II prøvde å ta kontrollen over Norge. Partene prøvde å få med seg Hoskuld på sin side, men han ønsket ikke å være part i stridene. I juli 1532 ble kong Kristian II tatt til fange. De som hadde støttet kong Kristian - som erkebiskopen, kom svekket ut av maktkampen. Hoskuld som ikke ville ta stilling striden, fikk et forklaringsproblem de neste årene. Ved kongevalget i 1536 var Hoskuld igjen utenfor. Hele det norske riksrådet har valgt Kristian III til konge. Unntaket er biskop Hoskuld - som ikke hadde uttalt seg.
Hoskuld var en forsiktig og utpreget fredens mann som ikke ønsket å blande seg opp i de politiske stridighetene i Danmark. Samtidig håpte og trodde han nok at det fortsatt skulle være mulig å bevare både katolsk tro og kirkegods i bispedømmet.
Reformasjonen
I 1595 skrev Arild Huitfeldt at Truid Ulfstand førte biskopen av Stavanger til København som fange i 1537. I en rettssak fra 1607 ble det oppgitt at Tord Rodt hadde fanget Hoskuld, og tatt alt som lå under biskopen og lagt det under kongen. Peder Claussøn Friis skrev tidlig på 1600-tallet at Hoskuld ble tatt til fange sammen med de andre biskopene i 1536 og døde i Bergen. Om Hoskuld faktisk ble tatt til fange og hvor han ble sendt er da usikkert.
Enkheim bybanestasjon
Enkheim er en stasjon på Frankfurts undergrunnsbane. Den er endestasjon på Strekning C, og for linjene U4 og U7.
Abja kommune
Abja kommune er en tidligere landkommune i Viljandi fylke i Estland. Kommunen hadde cirka 2 800 innbyggere og et areal på 290 km². Kommunen lå sørvest i fylket.
24 oktober 2017 ble Karksi, Abja, Halliste og Mõisaküla innlemmet i den nye Mulgi kommune.
Borgerkrig
Borgerkrig er en indre krig i en nasjon mellom landets innbyggere. Dette er kriger som kjempes innenfor én stat. Krigene startes som oftest ved at det er noen grupper i et land, eller en stat, som blir uenige. Men det skal mye til før det blir væpnet krig. En borgerkrig forstås gjerne i henhold til fire kategorier narrativer:
Mange land på alle kontinenter har slitt med borgerkriger. I noen tilfeller har folkemord ledsaget en borgerkrig, og mange borgerkriger krever stadig store sivile tap av liv og verdier.
Genèvekonvensjonen
Genèvekonvensjonen definerer ikke termen borgerkrig spesielt. Derimot beskrives kriterier for handlinger som klassifiseres som «væpnet konflikt som ikke er av internasjonal karakter», som med andre ord innbefatter borgerkrig. Blant kriteriene finnes fire krav for at det skal kalles borgerkrig: :
Innbygger
En innbygger er en person som bor innen et spesifikt område. Et område her kan for eksempel være et land, fylke, kommune, by og sted.
Befolkningstetthet måles vanligvis i antall innbyggere per km².
Vegbreen
Vegbreen er en 6 km lang isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Kjellströmdalen i det sørøstre Nordenskiöld Land. Isbreen er forbundet med Pålbreen i sør og Kvitryggfonna i øst, og strekker seg mellom Lunckefjellet (924-1046 m) i vest og Mefarfjellet (873 m) i sørøst. Skillet mot den parallelle Kvitryggfonna er den langsmale nunataken Rakekniven, og de to breene møtes igjen i nord med felles morenemasser i Reindalen.
Breen ligger 25 km nord for tettstedet Sveagruva. Morenemassene foran breen er nesten 2 km brede og går nesten helt ned til øvre Reindalselva.
Vegbreen har sitt navn etter vegen den danner sammen med Pålbreen. De to breene henger sammen og danner en mye brukt hundespann- og scooterløype fra Reindalen i nord til Kjellströmdalen i sør.
Enharmonisk
Enharmonisk (av en- og gr. 'overensstemmelse, harmoni') er et begrep i musikkteorien som omfatter toner, som selv om de er skrevet med ulike notetegn, er akustisk identiske spilt på instrumenter stemt med en likesvevende temperatur.
Eksempler
Dette kan dreie seg om:
Alessandro Leopardo
Alessandro Leopardo (Leopardi) (født 1447 i Venezia, død 1522) var en italiensk billedhogger, bronsestøper og arkitekt som virket i Venezia. Flaggstengene på Markuskirken i Venezia er hans mest berømte arbeid.