cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Organ på brikke
Cellekulturer
For å lage ulike typer brikker har det blitt benyttet primærceller, cellelinjer, induserte pluripotente stamceller (iPSCs), embryonale stamceller (ESCs) og adulte stamceller (ACs). Primærceller og cellelinjer består av én bestemt type celle, mens de ulike stamcellene kan differensieres til ulike spesialiserte celletyper.
Kilden til det biologiske materialet er et av de viktigste faktorene når man utvikler organ på brikke-systemer. Hvilken kilde som blir brukt kommer an på tilgjengelighet og funksjonalitet, og for ulike typer brikker benyttes ulike opphav. Primærceller og cellelinjer kan benyttes direkte, mens pluripotente stamceller differensieres til ulike somatiske celler. Primærceller er modne og funksjonelle, og kan dermed gi et mer presist resultat, men menneskelige primærceller er ofte ikke så lett tilgjengelig. Cellelinjer, induserte pluripotente stamceller og adulte stamceller er lettere å utvikle utenfor kroppen, men mangler enkelte av funksjonene som karakteriserer organet man forsøker å etterligne.
Primærceller
Primærceller, celler tatt fra vev i menneskekroppen, regnes som mest representative for sine organer. Disse blir donert frivillig fra donorer, der man enten kan ta celler direkte fra donerte organer, eller fra vev gitt ved en post-mortem-donasjon. Ofte er det begrenset hvor mange celler man kan få per donasjon. Cellene kan ha ulike egenskaper, ettersom de er gitt av ulike donorer, og det kan dermed være vanskelig for forskere å utføre sammenlignbare eksperimenter – man vet ikke om forskjellen kommer av ulikheter i cellene eller faktisk endres i løpet av eksperimentet. Primærceller holder seg også levende over kortere tid, og vil stoppe å dele seg (skape nye celler) raskere, enn det man ser for andre kilder.
Primærceller har blitt brukt for å utvikle brikker for nyrene, hjernen og huden.
Cellelinjer
Cellelinjer har blitt brukt for å utvikle brkker for lungene, leveren, nyrene, tarmene, hjernen/blod-hjerne-barrieren, blodsystemet og kreft.
Embryonale stamceller
Embryonale stamceller (ESCs) er pluripotente stamceller utviklet fra den indre cellemassen av en blastocyst, før denne utvikler seg til et embryo. ESCs kan differensieres til alle celletyper, og ved gjentagende forsøk får man konsistente resultater, hvilket gjør sammenligning lettere. Imidlertid er bruken av disse etnisk kontroversiell, og forskning på disse er dermed relativt strengt regulert. Å bruke ESCs gjør det også vanskelig å dekke et bredt genetisk spekter, hvilket kan være viktig for å fange opp variasjon hos mennesker med forskjellig genetisk bakgrunn. I tillegg er celler basert på ESCs umodne, som gjør at de ikke direkte er sammenlignbare med cellene i kroppen, som har utviklet seg over mye lengre tid.
Minoh
Minoh er en japansk by som ligger i prefekturet Osaka.
Matsubara
Matsubara er en japansk by som ligger i prefekturet Osaka.
Den har 117 186 innbyggere (2021) og dekker et areal på 16,66 km².
Minoh
Den har 136 976 innbyggere (2021) og dekker et areal på 55,03 km².
.260 Remington
.260 Remington (6.5×51 mm), også kjent som 6.5-08 A-Square, er en patron som ble introdusert av Remington i 1997 basert på hylsen til .308 Winchester. Mange lignende villkattpatroner basert på .308 Win hadde eksistert i mange år før Remington standardiserte patronen.
.260 Remington er kortere enn 6.5×55mm, men for kulevekter opp til 9 gram kan .260 Remington oppnå lignende ytelse som 6.5x55 fabrikkammunisjon dersom man lader .260 Rem til høyere trykk. Med tyngre kuler er 6.5x55 i stand til høyere utgangshastigheter. På grunn av den kortere totallengden kan imidlertid .260 Remington brukes i kortere glidekasser laget for patroner som .308 Winchester.
Ettersom det finnes mange kuler til 6.5 mm-patroner med høy ballistisk koeffisient så har .260 Remington oppnådd stor suksess i konkurranseskyting som for eksempel benkeskyting, metallsilhuett og langhold. Patronen sies å kunne gi lignende kulebane som .300 Win mag, men med betydelig lavere rekyl og energi. I tillegg kan mange våpen som er kamret for .308 Winchester enkelt bygges om til .260 Remington med bare et pipeskift i likhet med mange andre patroner basert på .308 Win (som for eksempel .243 Winchester, 7mm-08 Remington, .358 Winchester eller .338 Federal.
Opprinnelse og historie
Remington har tidligere hatt suksess med å adoptere suksessfulle villkattpatroner, og deretter tilby både rifler og fabrikkammunisjon for de nye patronene. Andre eksempler er .22–250 Remington, .25-06 Remington og 7 mm-08 Remington. Opprinnelsen til .260 Remington var villkattpatronen 6.5-08, men Remington var imidlertid ikke først ute med å forsøke å standardisere patronen. Oberstløytnant Arthur Alphin og selskapet hans A-Square LLC var de første som sendte inn et standardiseringsforslag og tegninger til SAAMI. Remington sendte så inn sin søknad til SAAMI noen måneder senere, men til slutt endte SAAMI opp med å gi patronen det nye navnet .260 Remington fremfor 6.5–08 A-Square. Enkelte fortsetter likevel å referere til patronen som 6.5–08 A-Square.
Ettersom .308 Win-hylser ofte er lett tilgjengelig i store deler av verden kan .260 Remington være et økonomisk alternativ til 6.5x55mm, særlig utenfor Skandinavia hvor 6.5x55mm derimot er en svært vanlig og rimelig patron. Fordelen med 6.5-08 fremfor .243 Winchester, .308 Winchester, samt i noe mindre grad 7mm-08 Remington, er at det finnes et godt utvalg av 6.7 mm-kuler med høy ballistisk koeffisient og høy tverrsnittbelastning (penetrerende evne).
Organ på brikke
Induserte pluripotente stamceller
Induserte pluripotente stamceller (iPSCs) kan utvikles fra alle somatiske celler, det vil si celler som egentlig er ferdig utviklet til å ha en spesiell funksjon. Induserte pluripotente stamceller ble først utviklet i 2006, der de viste at ved å ta somatiske celler fra mennesket og behandle disse med gener – Oct3/4, Sox2, c-Myc og Klf4 – kunne disse utvikles til pluripotente stamceller. Disse kan videre differensieres til organ-spesifikke celletyper. Slik kan man altså for eksempel ta utgangspunkt hudceller, og utvikle disse til hjerteceller.
.260 Remington
Opprinnelse og historie
6.5 mm-patroner har en lang historie i Europe og særlig Skandinavia, men slet lenge med å få fotfeste i USA. I tillegg til den norsk-svenske 6.5×55mm-patronen er andre kjente europeiske 6.5 mm-patroner for eksempel 6.5×54 mm Mannlicher–Schönauer, 6.5×57 mm Mauser og 6.5-284 Norma. Eksempler på nordamerikanske 6.5 mm-patroner som har slitt med å få fotfeste inkluderer .264 Winchester Magnum og 6.5 mm Remington Magnum. Det har vært uttrykt bekrymring for at samme skjebne skulle skje med .260 Remington, men selv om Remington de siste årene har minsket utvalget rifler som tilbys i kamringen så produserer og selger de fremdeles fabrikkammunisjon. I 2010 ble .260 Remington brukt av Sherri Gallagher til å vinne NRA-mesterskapet i grovrifle, hvilket skapte en ny popularitetsbølge for patronen. I 2011 annonserte Lapua at de ville begynne å produsere hylser til .260 Remington.
Design og spesifikasjoner
.260 Remington er basert på .308 Winchester-hylse med halsen krympet for en 6.7 mm kule. Ingen andre modifikasjoner har blitt gjort i forhold til .308 Winchester. Patronen har et moderne design, og har arvet den koniske skulderformen til .308 Winchester for å sikre pålitelig mating. Hylsevolumet er på 3.47 milliliter.
Både SAAMI og CIP har standardisert patronen. Det er noen små forskjeller i målene mellom disse standardene, men stort sett ligger de innenfor hverandres toleranser. CIP oppgir imidlertid .260 som en patron omfattet av hva de kaller et delta L-problem (potensiell konflikt med lengden til andre patroner). SAAMI publiserte de opprinnelige patrondimensjonene 29. januar 1999.
Organ på brikke
Induserte pluripotente stamceller
iPSCs kan i likhet med ESCs utvikles til alle typer celler, men er også umodne i sammenligning med cellene som finnes i kroppen. Til forskjell fra EPSC er det imidlertid få etiske problemstillinger knyttet til forskning på dem. Resultatene kan være mindre konsistente når man sammenligner ulike eksperimenter, men det er lettere å dekke et bredere genetisk spekter, siden de er lettere tilgjengelig.
.260 Remington
SAAMI-spesifikasjoner
SAAMI anbefaler å bruke en pipe med 6 bommer, riflingsbredde på 2.4 mm og 229 mm riflestigning. Det anbefales videre 6.50 mm riflingsdiameter og 6.71 mm bomdiameter. SAAMI anbefaler at riflingen starter 5.61 mm fra kammeret, og et makstrykk på 413.69 MPa.
Organ på brikke
Induserte pluripotente stamceller
Å basere cellevevet på induserte pluripotente stamceller gjør det mulig å studere cellevev for utvalgte grupper og enkeltpersoner, og dermed utføre studier spesielt for disse. Dette kan være viktig i utviklingen av persontilpasset medisin, samt studier av hvordan visse sykdommer utvikles hos en gitt person eller gruppe.
.260 Remington
CIP-spesifikasjoner
Figur med CIP-spesifikasjoner for .260 Remington: Alle dimensjoner i millimeter (med tommer i parentes).
CIP anbefaler å bruke en pipe med 6 bommer, riflingsbredde på 2.42 mm og 229 mm riflestigning. Det anbefales videre 6.50 mm riflingsdiameter, 6.71 mm bomdiameter og "large rifle"-tennhette. Amerikanerne ville definert CIP-skuldervinkelen som alfa/2 = 20 grader. CIP godkjent ammunisjon skal håndtere opp til 415 MPa piezotrykk. I land hvor CIP-reguleringer er gjeldende skal fabrikkammunisjon i tillegg tåle 125% av dette trykket for å kunne selges til forbrukere.
Organ på brikke
Induserte pluripotente stamceller
Induserte pluripotente stamceller har blitt brukt for å utvikle brikker for hjertet, nyrene, leveren, hjernen/blod-hjerne-barrieren, huden og blodsystemet.
Adulte stamceller
Adulte stamceller (ACs) er stamceller tatt fra voksne personer og også plurpotente celler som kan differensieres til somaiske celler. Den vanligste typen ACs er mesenchymale stamceller (MSCs), også kalt multiplurente celler (samme forkortelse). Ettersom slike stamceller hentes ut fra vev i voksne personer, for eksempel ryggraden, er det ikke så lett å få tak i mange celler – hvilket gir lignende utfordringer som man har for primærceller. I første omgang kreves det klinisk inngrep; videre viser det seg at mange av disse cellene ikke overlever overgangen til labratorier.
.260 Remington
Ytelse
.260 Remington-fabrikkammunisjon er vanligvis ladet med kulevekter mellom 7.8 gram og 9.1 gram, mens kuler til hjemmelading varierer fra 5.5 gram til 10 gram. Sammenlignet med 7.62 mm-kuler har 6.5 mm-kuler høyere tverrsnittbelastningen for tilsvarende kulevekt. Eksempler på tverrsnittbelastninger er:
Organ på brikke
Adulte stamceller
Mesenchymale stamceller har blitt brukt for å utvikle brikker for blodsystemet.
.260 Remington
Ytelse
Ettersom tverrsnittbelastning spiller en viktig rolle for penetrasjon så har 6.5 mm-kalibre vist gode resultater i jaktsammenheng tross lav kulevekt. For eksempel er Walter Dalrymple Maitland Bell kjent for å ha skutt over tusen elefanter, og skal ha bruke våpen med 6.5 mm- og 7 mm-patroner til mange av disse.
Organ på brikke
Ulike typer organer
Det er utviklet brikker for mange ulike organer. Det som først ble kalt organ på brikke, nemlig lunge-på-brikke, ble påbegynt i 2007 og publisert i 2010. I 2011 hadde man også utviklet brikker for hjertet og nyrene, i 2012 for tarmene og hjernen, og i 2014 for øyet.
.260 Remington
Sammenlignet med 6.5x55 mm
Moderne ammunisjon i 6.5x55 mm Scan, som blant annet brukes i Det frivillige Skyttervesen (DFS), kan lades med tyngre kuler og til et langt høyere trykk enn .260 Remington. Generelt vil moderne europeisk ammunisjon ladet 6.5x55 mm følge moderne trykkbegrensinger, og vil derfor ha høyere ytelse enn .260 Remington.
Amerikansk fabrikkammunisjon i 6.5x55 mm er kjent for å være svakt ladd. Dette kan muligens ha noe med ansvar knyttet til faren for at moderne ammunisjon brukes i eldre våpen (som for eksempel Krag-Jørgensen). Eldre våpen kan være konstruert for 6.5x55 mm-ammunisjon ladet til lavere trykk, og moderne ammunisjon kan i teorien kan føre til større slitasje og eventuelt ulykker. Sammenlignet med den svake 6.5x55 mm-fabrikkammunisjonen på det amerikanske markedet så har .260 Remington et mye høyere arbeidstrykk, og gjør i slike sammenligninger dermed opp for mindre hylsevolum. Av denne årsaken oppgir ofte amerikansk litteratur at .260 Remington og 6.5x55 mm har tilsvarende ballistikk, hvilket ikke stemmer for europeiske forhold med moderne 6.5x55 mm-ammunisjon hvor derimot 6.5x55 mm har signifikant høyere ytelse.
Organ på brikke
Ulike typer organer
Når man utvikler et organ på brikke forsøker man å lage et system som etterligner en funksjonell enhet i det aktuelle organet. Denne bør være kompleks nok til å være representativ, men samtidig så enkel som mulig. Dette er en balanse mellom å skape et miljø som er fysiologisk representabelt, men samtidig også enkelt nok til at man kan kontrollere og ha oversikt de ulike subprosessene. Det biologiske systemet kombineres gjerne med biofysisk simulering, som for eksempel mekanisk, elektrisk eller kjemisk stimuli, som etterligner mekaniske, elektriske og kjemiske fysiologiske forholdene i menneskelige organer.
.260 Remington
Sammenlignet med 6.5x55 mm
10 gram og tyngre kuler er populære til 6.5x55 mm, men den tyngste kulevekten som anbefales for .260 Remington er 9.1 gram, hovedsakelig på grunn av den korte totallengden til .308 Winchester.
Organ på brikke
Lungene
Lungene er det viktigste organet for åndedrettssystemet, og lungenes funksjonelle enhet er lungeblærene. Disse danner blærevegger, i et dobbelt lag, som omslutter et nettverk av kapillarer. Når man puster, går luften igjennom disse to lagene.
.260 Remington
Sammenlignet med 6.5 mm Creedmoor
6.5 mm Creedmoor ble introdusert av Hornady i 2007, altså 10 år etter at .260 Remington kom på markedet, og har på kort tid fått stor popularitet. De to patronene har i mange tilfeller identisk ytelse og regnes som konkurrerende standarder. 6.5 mm Creedmoor har en kortere hylse og mindre hylsevolum, hvilket gjør at patronen kan lades med lengre kuler, men samtidig med mindre krutt. For å bøte på dette er 6.5 mm Creedmoor spesifisert for et høyere trykk, hvilket fører til lignende ballistisk ytelse som .260 Remington, men med økt hylseslitasje. Den kortere lengden tillater dessuten at Creedmoor kan lades til magasinlengde med lengre kuler enn .260 Remington.
Organ på brikke
Lungene
Det er utviklet lunger på brikke som fungerer for en modell for funksjonaliteten mellom lungeblærene og kapillarene. Ved vanlig pusting utsettes dette vevet for mekanisk, periodisk sammentrekning, og det var dette som ble gjenskapt i vevet utviklet i mikrobrikken. Dette var en funksjonalitet tidligere modeller ikke hadde klart å gjenskape. Det er senere også forsket på hvordan vevet oppfører seg når det utsettes for bakterier og andre stoffer. Cellelinjer har blitt brukt for å utvikle cellevevet i brikker for lungene.
.260 Remington
Sportslige bruk
.260 Remington har blitt tatt i bruk av mange myndigheter og sportskyttere på grunn av hvor enkelt det er å konvertere rifler kamret for .308 Winchester og 7.62x51mm NATO. Fabrikkvåpen kamret for .260 Remington har blant annet blitt produsert av selskaper som Lewis Machine & Tool (LMT), Armalite, LaRue, DPMS, McMillan og Tubb. Innen konkurranseskyting er 6.5 mm-patroner utbredt på grunn av godt utvalg av kuler med gunstig ballistisk koeffisient, og særlig bruken av 6.5x55 mm i de skandinaviske landene har vært en inspirasjon for .260 Remington.
NRA-mesterskapet i grovrifle i 2010 ble vunnet med den amerikanske konkurranseriflen Tubb 2000 kamret for .260 Remington.
Til metallsilhuettskyting med rifle har .260 Remington vært en populær patron, og i det amerikanske NRA-mesterskapet i silhuettrifle i 2014 var .260 Rem den mest brukte patronen.
Organ på brikke
Lungene
Brikken som ble laget var en modell på grenseflaten mellom lungeblærene og kapillarene. I brikken var det av to lag levende vev, et for hver av lungeblærene og kapillarene, adskilt av en membran av polydimetylsioksan (PDMS). Disse ble dyrket i hvert sitt kammer. I tillegg fantes det to tomme kamre, som kunne tømmes for luft for å skape vakuum for å modellere mekaniske sammentrekninger, som finner sted i en normal respirasjonssyklus. Når man koblet brikken til en maskin som ved hjelp av vakuum utsatte vev-lagene for periodiske sammentrekninger, observerte man at vevet strakk seg og trakk seg sammen igjen, nøyaktig slik det skjer i lungene når man puster normalt. Videre utsatte de delen for lungeblærevev for levende E. Coli-bakterier, samtidig som de tilsatte en strøm av hvite blodceller i kammeret for kapillarer. Innen få timer ble det observert at disse hadde krysset membranen, og fant og tilintetgjorde de farlige bakteriene på lungeblær-siden. De utsatte også vevet for ulike typer nanomaterialer, og sammenlignet med tilsvarende in vivo-eksperimenter med en hel, levende lunge fra en elg, der de observerte lignende mønstre og reaksjoner.
.260 Remington
Sportslige bruk
Til jakt har .260 Remington vist seg å være effektiv mot dyr som antilope, sau, geit og reinsdyr, med lignende ytelse som 6.5x55 mm.
Organ på brikke
Lungene
Flere andre har utviklet lignende modeller. Det er blant annet forsket på hvordan vevet reagerer på kreftceller (interleukin 2) og røyking.
Hjertet
Hjertet sørger for at blod pumpes rundt i kroppen, og dette skjer ved hjelp av periodisk sammentrekning av hver celle, som igjen skjer ved at et aksjonspotensiale går igjennom hjertevevet. Hjertevevet kan selv generere dette signalet, men blir også påvirket av sentralnervesystemet. Hjerteceller i kroppen er orientert i samme retning, og organiserer seg selv igjen i lag. Disse retningene påvirker både elektrofysiologien, i form av konduksjonshastighet, og mekanikken i form av sammentrekningsmønstre og mekaniske egenskaper (stivhet).
.260 Remington
Eksempler på ytelse
Følgende tabell gir eksempler på ytelse med forskjellig fabrikkammunisjon (pipelengde er ikke oppgitt).
Organ på brikke
Hjertet
Det er utviklet hjerter på brikke som modellerer hjertets naturlige sammentrekninger, som foregår ved hjelp av elektromagnetiske signaler. Forskere har studert og sammenlignet hjerteslag, kraft, samt ulike strukturelle og funksjonelle grenseverdier. Det er utviklet flere ulike versjoner. De ulike brikkene har blitt brukt til å modellere hjertemusklenes hjertesyklus, cellenes struktur og aksjonspotensial, strukturelle og funksjonelle aspekter av skadede muskelceller, samt bunter i hjertet. Induserte pluripotente stamceller har blitt brukt for å utvikle cellevevet i brikker for hjertet.
Det første vellykkede hjerte på brikke-forsøket ble gjennomført og publisert i 2011, også av forskere ved Harvard. Basert på tidligere todimensjonal teknologi, utviklet de en brikke som inneholdt hjertemuskelceller, tilsatt en flate med et gitt firkantmønster. Disse utviklet seg og organiserte seg i ett lag, og ved tilsetting av spenning kunne man observere sammentrekninger. Ved å observere og måle muskelvevet, kunne man her se resultater som er konsistente med det man tidligere har observert for andre modeller for hjertet. Harvard University har også utviklet teknologi som produserer brikker ved ved 3D-printing, noe som gjør automatisk produksjon av brikkene mulig.
Dette har blitt videreutivklet til systemer der hjertecellene former seg til vev i flere lag, der cellene legger seg i samme retning. Hjertevevet dannes i ett hovedkammer, og ved hjelp av små kanaler på sidene kan man tilsette næringsstoffer og andre stoffer, for eksempel medisiner. Ved hjelp av mikroskop kan man overvåke og utføre målinger av vevet. For eksempel kan man, ved genetisk modifikasjon, måle kalsium og aksjonspotensial, samt bevegelse på mikronivå.
Tarmene
Tarmene utgjør en viktig del av fordøyelsessystemet, og næringsstoffer og vann tas opp i kroppen igjennom den store overflaten disse består av.
Det er utviklet tarmer på brikke for å studere opptak av næringsstoffer og medisiner. Vevet i disse brikkene består hovedsakelig av tarmtotter (villi) og mindre tråder (mikrovilli). Ulike studier der slike brikker benyttes har sett på effekten av mikroorganismer, sammentrekning av vevet og hva som skjer når det blir utsatt for væske i bevegelse. Cellelinjer og induserte pluripotente stamceller har blitt brukt for å utvikle cellevevet i brikker for tarmene.
Thomas Michael Strøm
Thomas Michael Strøm (født 29. september 1875 i Trongisvágur, død 13. januar 1956 i Tórshavn) var en færøysk politiker og fagforeningsmann.
Organ på brikke
Tarmene
Den første brikken for tarmer ble utviklet i 2012, også ved Harward, under ledelse av Ingber. Denne brikken brukte samme design som brikken utviklet for lungene, med to kamre i midten, delt på tvers av en membran, og to kamre på siden (delt vertikalt). Membranen ble dekket av ekstracellulær matrise og tilsatt menneskelige tarmepitelceller (Caco-2). Ved hjelp av vakuum i sidekamrene, og væske i bevegelse i hver sin retning i de midterste kamrene forsøkte de å gjenskape realistiske fysiologiske forhold for disse cellene. De oserverte at cellene organiserte seg til strukturer som ligner på tarmtotter, og dannet en barriere mot mindre molekyler, på en mer realistisk måte enn gjort i tidligere studier.
Thomas Michael Strøm
Han var husmannssønn. Han ble skipstømrer på Tvøroyri, som i løpet av hans levetid vokste til en viktig fiskerihavn med mange jordløse arbeidere og håndverkere.
Organ på brikke
Tarmene
Det er også utviklet en brikke for fisketarmer, der det ble benyttet cellelinjer fra regnbueørret.
Hjernen
Hjernen har flere viktige funksjoner, og det er mange prosesser som ikke er fullt ut forstått. Fysiologisk vet man ihvertfall likevel at den kontrollerer sentralnervesystemet. Blod-hjerne-barrieren, som ligger imellom blodårene og hjernen, er én viktig komponent her fordi stoffer som skal overføres videre til sentralnervesystemet må passere denne.
Thomas Michael Strøm
I 1915 var han med på å danne den faglige samorganisasjonen Fylking (opprinnelig Enigheden) på Tvøroyri. Han var formann i 1916, 1930 og 1931. Denne fagorganiseringen ble et viktig forløper for det sosialdemokratiske partiet Javnaðarflokkurin, som Strøm var med på å stifte i 1925.
Organ på brikke
Hjernen
For hjernen er det utviklet flere svært ulike brikker, der designet varierer ut fra hvilken del av hjernen brikken forsøker å modellere. Man kan (pr. 2019) ikke modellere alle de ulike funksjonelle enhetene som finnes i hjernen på samme brikke. Forskere har brukt slike brikker til å observere påvirkning av visse medisiner, samt interaksjoner mellom ulike typer hjerneceller. Mange av brikkene gir en modell av blod-hjerne-barrieren, og brukes for å studere hvorvidt ulike medisiner faktisk passerer denne barrieren. Slik teknologi – der cellevevet er utviklet fra menneskeceller – kan også vise seg å være viktig for studier av menneskehjernen, som er mer kompleks enn andre dyrearter. Cellevevet i brikker for hjernen er (pr. 2017) basert på primærceller, induserte pluripotente stamceller eller cellelinjer.
Forskning på en hjerne på brikke ble presentert i 2012, og var nettopp en modell på blod-hjerne-barrieren. Resultater oppnådd ved forsøk på denne type brikke var sammenlignbare med tidligere blod-hjerne-modeller. Denne brikken var utformet slik at man hadde en membran (barrieren) med celler på hver side (blodceller, nevroner). På hver side av membranen var det også et kammer for ionevæske, slik at cellene ble utsatt for en konstant strøm – tilsvarende slik man både har strøm av blod og hjernevæske på hver side av membranen i hjernen.
Denne teknologien har igjen blitt videreutviklet av andre, og kan blant annet brukes til å forstå hvordan Alzheimers sykdom utvikles. I en artikkel fra 2015 ble en slik brikke presentert, der de hadde utført forsøk på hvordan amyloid-β-proteinet, som dannes i hjernen under utviklingen av Alzheimers, påvirket cellevevet. I et annet studium ble hjerne på brikke-teknologien brukt for å studere interaksjon mellom celler fra ulike deler av hjernen.
Nyrene
Nyrenes oppgave er å rense blodet, som inkluderer både å kontrollere kroppens væskebalanse og å skille ut avfallsstoffer, som igjen skilles ut som urin. Den har også en viktig rolle i kroppens metabolisme – den produserer sukker ved glukoneogenese, og passer på at legemidler blir skilt ut. Nyrenes funksjonelle enhet kalles for nefroner – det er her alle prosessene finner sted. Nefronene satt sammen av et nøste av små kapillærer – kalt glomerulus – der blodet fra blodsystemet kommer inn, og et tilkoblet rørsystem – tubili. Dette rørsystemet består igjen av den proximale tubulus og den distale tubulus, som har hver sin rolle i prosessen som skjer når nyrene filtrere blodet.
Det er utviklet brikker for hver av glomerulus, den proximale tubulus og den distale tubulus, som alle representerer viktige komponenter i nyrene – men det er (pr 2020) enda ikke utviklet en som kan etterligne hele funksjonaliteten til nefronene. Slike brikker har vist seg å mer realistisk etterligne cellenes organisasjon og respons på visse stoffer, men (pr 2018) det er flere av nefronenes sentrale prosesser – slik som tubulær sekresjon, intracellulær metabolisme, produksjon av renin og vitamin D o prostaglandinsyntesen – man ikke har klart å etterligne. Cellevevet i brikker for nyrene er (pr. 2018) hovedsakelig basert på primærceller eller cellelinjer, men det er også utført forsøk med celler utviklet fra embryonale stamceller og induserte pluripotente stamceller.
Det første nyre på brikke-systemet, som var en modell på den proximale tubulus, ble utviklet i 2013. Som blant annet lunge på brikke-systemer inneholdt denne to kamre, adskilt av en membran. På den øvre delen av membranen lot man primære menneskelige epitelceller hentet fra den proximale tubulus vokse frem. Deretter ble begge kamrene fylt med et kulturmedium, der det nedre var uten bevegelse mens mediet sirkulerte i det øvre, for å etterligne en konstant blodstrøm – slik ble cellene utsatt for skjærspenning. Ved denne væskestrømmen observerte de hvordan cellene omorganiserte seg under denne påvirkningen – dette er i samsvar med tidligere forsøk på tredimensjonale modeller der man utsetter cellene for væskestrøm. Deretter studerte de effekten av ulike stoffer, og fant ut at cellene reagerte mer realistisk på giftstoffer i dette miljøet enn man kan observere i mer tradisjonelle dyrkede cellekulturer. Senere har det blitt utviklet brikker brukt til videre forskning på hvordan cellene organiserer seg, påvirkning av andre stoffer samt hvordan transport av ulike stoffer skjer.
Det første glomerulus på brikke-systemet ble utviklet i 2016. Den besto av to kamre adskilt av en membran, der denne på den ene siden var dekket av glomerulære endotelceller og podocytter på den andre. Gjennom kamrene var det en væskestrøm. Modellen kunne gjenskape viktige prosesser som skjer ved sykdommen nefrosklerose. Senere har det også blitt utviklet brikker som modellerer cellenes respons under sykdommen diabetesnefropati.
Nyrer på brikke ble også brukt i et eksperiment der de sendte brikkene til verdensrommet, for forskning utført på International Space Station. Dette ble gjort for å forske på hvordan nyrestein dannes, osteoporose og proteinuri, der man håpet at cellenes utvikling ville skje raskere uten påvirkning av gravitasjon.
Leveren
Leveren er kroppens nest største organ, og regulerer opptak av næringsstoffer (kroppens stoffskifte), produksjon av proteiner, hormoner og galle. Mange av leverens funksjoner skjer gjennom perfusjon, der stoffer blir ført til og fra organet ved hjelp av blodomløpet.
En lever på brikke ble presentert i 2013, basert på tidligere forskning fra 2006. Brikken inneholdt celler fra leveren og endotoler, og de viste at brikken gjenskapte strukturer man også kan observere i levende levere. Perfusjon har vist seg å være relativ enkel å gjenskape på brikker, som igjen har ført til utvikling av mange ulike brikker for å se på ulike fysiologiske prosesser som finner sted i leveren. Det er blant annet utviklet lever på brikke for å modellere metabolisme, CYP-katalyse og interaksjon mellom hepatocytter og fibroblast.
Cellevevet i brikker for leveren er (pr. 2017) basert på induserte pluripotente stamceller eller cellelinjer.
Brikker for leveren er ofte bygd opp av separate kamre – med ulike typer vev i hvert kammer – der noen av kamrene er tilkoblet mikropumper. Forskere har bygget flere ulike brikker, og overvåket ulike typer funksjoner i opp til 30 dager. Ved overvåkning av de ulike funksjonene har man observert lignende resultater som ved dyreforsøk for leverskader. Visse forsøk ga resultater som avviker fra tidligere kjente resultater, hvilket anses som en indikasjon på at brikker kan gi mer nøyaktige resulater enn det man tidligere har funnet ved enklere in vitro-modeller. Lever på brikke har blant annet blitt forsøk tested for å overvåke leverskader som følge av alkoholinntak og eksponering av hepatitt B-virus. Det finnes også andre tredimensjonale in vitro-modeller, laget som andre enheter enn mikrobrikker, og forskere som utvikler mikrobrikker for leveren har stort sett basert seg på lignende teknologi.
Øyet
Øyet projekterer lys fra omgivelsene, og har en relativ kompleks struktur; hver hinne i øyet består igjen av flere lag i en tredimensjonal struktur. Medisiner som brukes for øyet må trenge igjennom disse lagene.
Et øye på brikke-system ble utviklet i 2014, der de lagde en modell av hornhinnen. De brukte hornhinneceller som ble plassert på en tredimensjonal avrundet flate, og koblet dette mot et elektromekanisk system med et biomimisk «øyelokk» for å simulere spontan blunking. Senere versjoner av denne brikken har blitt brukt som en modell for evaporative tørre øyne, utviklet med tanke på utvikling av medisiner mot dette. Andre modeller har fokusert på å gjenprodusere den lagvise strukturen hornhinnen består av, og sett på hvordan medisiner kan diffusere igjennom disse. Det er tilsvarende utviklet brikker for netthinnen, der ulike brikker har blitt utviklet for å gjenskape forholdene ved ulike sykdommer som rammer netthinnen – og tilsvarende effekten av medisiner som brukes til å behandle disse.
Blodomløpet
Blodomløpet transporterer næringsstoffer til de ulike organene, og avfallsstoffer bort fra de.
Det er mulig å gjenskape tubulogenese, prosessen der nye blodårer dannes, ved å plassere endotel-celler i matriser som for eksempel består av collagen; cellene vil da utvikle et sammenhengende nettverk av små blodårer igjennom matrisen. Dette kan gjøres i statiske miljøer såvel som på brikker. På brikker har dette videre blitt utviklet til å se på hvordan biokjemiske stoffer og fysiologiske signaler påvirker denne prosessen. Ved hjelp av slike brikker har genet angiopoietin-1 samt det å la vevet utsettes for en konstant flyt av ekstracellulær væske blitt identifisert som viktige faktorer.
Cellevevet i brikker for blodomløpet er (pr. 2017) basert på primærceller, induserte pluripotente stamceller eller cellelinjer.
Huden
Hud på brikke-systemer har blitt brukt til å se på effekten av cellegiftsmedikamentet doxorubucin, og til å modellere betennelse samt å se på tilsvarende effekt av betennelsesdempende medisiner.
Det ble utviklet en brikke for huden i 2013. Her ble vev fra donorer plassert under et lag med hudekvivalent (skin equivalent), og deretter utsatt for mekanisk påvirkning ved hjelp av en mikropumpe. Etter visse tidspunkt ble dette sammenlignet med tilsvarende prøve, dyrket frem i statiske omgivelser, og man observerte at cellene i vevet utsatt for mekanisk spenning viste tegn til å være mer velfungerende, mens i det statiske vevet hadde flere av cellene dødd ut i løpet av tiden eksperimentet varte.
Cellevevet i brikker for huden er (pr. 2017) basert på primærceller, induserte pluripotente stamceller eller cellelinjer.
Kreft
Det er utviklet flere spesielle brikker for å studere kreft, kalt svulst på brikke. Disse er utviklet for flere ulike typer kreft – lungekreft, leverkreft, hjernekreft, tarmkreft, brystkreft og prostatakreft.Brikkene for lungekreft har, i likhet med brikker for lunger, blitt utviklet av Ingeber-gruppen ved Wyss Institute. Disse har blitt brukt til å forske på hvorfor lungekreft er vanskelig å behandle, sammenlignet med andre krefttyper.
Cellevevet i brikker for studier av kreft er (pr. 2017) basert på cellelinjer.
Mennesket – flere organer kombinert
Flere studier forsker på systemer av brikker, der man kobler sammen brikker for organer man vet har en sentral interaksjon. For eksempel kan man koble sammen brikker for lungene med brikker for hjertet, og studere deres interaksjon. Det er utviklet systemer som kobler sammen leveren, nyrene, nervesystemet, blodårer med fokus på kreftforskning. Andre modeller har sett på tarmsystemet/leveren, tarmsystemet/leveren/nyrene/blodbarrieren i hjernen, hjertet/muskler/nervesystemet/leveren, leveren/bukspyttkjertelen, leveren/tarmsystemet og leveren/hud, lever/lunge/nyrer/fett.
Forskere anser slike modeller for å ha potensiale til å prøve ut hvordan kroppen reagerer på ulike stoffer, men sier også at slike samlede modeller ligger langt fremme i tid.
Sammenligning med andre metoder
Organ på brikke-teknologi regnes som et alternativ som kan erstatte dyreforsøk.
Ofte har man brukt todimensjonale modeller, bygget ved å dyrke cellekulturer i petriskåler, for in vitro-eksperimenter. Slike eksperimenter er relativt enkle å gjennomføre, men kan ikke gjenspeile cellenes naturlige tredimensjonale struktur og interaksjon. Videre finnes det også tredimensjonale statiske kulturer, der man lar cellekulturer vokse frem i et tredimensjonalt miljø. Imidlertid har det vist seg vanskelig å gjenskape interaksjon mellom ulike vev; man kan heller ikke se på betydningen av mekanisk ekstern påvirkning i slike modeller.
Kommersiell virksomhet
Organ på brikke-teknologi kan bli et viktig verktøy i utviklingen av nye medisiner. De kan redusere kostnader for å utvikle nye medisiner betydelig. I en studie som kvantifiserte det mulige potensialet ble kostandsreduksjonen anslått til 10–26 %, gitt en tidsramme på 5 år.
DS «Thyra»
DS «Thyra» har flere betydninger:
Kunstløp-NM på skøyter 1995
Kunstløp-NM på skøyter 1995 ble arrangert i Askerhallen i Asker den 20., 21. og 22. januar 1995.
Teknisk arrangør var Asker Kunstløpklubb og singel for kvinner og singel for menn var konkurransene på programmet. I tillegg til norgesmesterskapet i kunstløp ble det de samme dagene også avviklet landsmesterskapet i kunstløp for klassene junior B jenter og junior B gutter.
Kaja Hanevold ble tildelt kongepokalen etter sitt mesterskap.
Moriguchi
Den har 141 849 innbyggere (2021) og dekker et areal på 12,73 km².
Suita
Suita er en japansk by som ligger i prefekturet Osaka.
Den har 384 953 innbyggere (2021) og dekker et areal på 36,11 km².
Scream (Sergej Lazarev-sang)
«Scream» (norsk oversettelse: skrik) er en engelskspråklig popsang med den russiske popartisten Sergej Lazarev Sangen er skrevet av Sharon Vaughn og den greske låtskriveren Dimitris Kontopoulos. Sistnevnte har produsert sangen sammen med den russisk-bulgarske musikkmogulen Filipp Kirkorov. Sangen ble utgitt for salg og strømming 9. mars 2019, og den var Russlands bidrag i Eurovision Song Contest 2019.
Eurovision Song Contest
Sangen og artisten ble internt valgt av den russiske kringkasteren VGTRKs hovedkanal Rossija 1 til å representere landet. Sangen er en symfonisk kraftballade, og Moskvas symfoniorkester har bidratt på innspillingen.
Lazarev deltok også i Eurovision Song Contest 2016 i Stockholm, der han ble nummer tre med poplåten «You Are the Only One».
I januar 2019 ble Russland trukket til å delta i semifinale 2 av Eurovision Song Contest. Semifinalen ble arrangert i Expo Tel Aviv i Israel torsdag 16. mai, og «Scream» hadde startnummer 13. I avstemningen ble «Scream» blant de ti beste i semifinalen, og kvalifiserte seg dermed til finalen lørdag 18. mai. I finalen endte sangen på tredjeplass bak Italia og vinneren Nederland.
Palagruža
Palagruža [ˈpalaˈgruːʒa] (italiensk: Pelagosa) er en liten, ubebodd kroatisk øygruppe i Adriaterhavet. Den består av fem øyer: Vela Palagruža, Mala Palagruža, Kamik od Tramuntane, Kamik od Oštra og Galijula.
På grunn av sin maritime beliggenhet har Palagruža et uvanlig klima for Kroatia. Det er ikke et typisk middelhavsklima, men heller subtropisk, på grunn av sine uvanlige milde vintre og varme somre. Klimaet og vegetasjonen ligner det sørlige Kreta, Gibraltar og lignende deler av Nord-Afrika. Floraen er derfor forskjellig fra resten av Dalmatia.
Øyene er et naturreservat, med flere endemiske plante- og dyrearter. Siden 1875 har det vært et bemannet fyrtårn på en 90 m høy klippe på hovedøya.
Gahanaspia
Gahanaspia er en slekt av biller som hører til underfamilien blomsterbukker i den artsrike familien trebukker.
Utseende
En middelsstor, lang og tynn, brunrødlig trebukk. Mellom- og bakbein og antenner er svarte. Antennene er nokså tynne, nesten så lange som kroppen. Pronotum er klokkeformet, dekkvingene jevnbrede. Beina er middels lange, med nokså slanke lår.
Levevis
Larvene utvikler seg trolig i død ved, men det synes ikke finnes noe sikker informasjon om dette. Utviklingen tar gjerne minst to år. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.
Platylomalus
Platylomalus er en slekt av biller.
Utseende
Stort sett små (2,5-3,5 millimeter), avlange, blanke, mørkfargede stumpbiller. De er nokså flate sett fra siden. Pronotum er rundet, danner en kontinuerlig kurve med dekkvingene, uten påfallende furer. Dekkvingene dekker nesten hele bakkroppen og er jevnt punkterte uten punktrader.
Levevis
Denne slekten lever mest under barken på døde trær.
Utbredelse
Slekten er forekommer i alle verdensdeler bortsett fra Sør-Amerika. I Norge forekommer Platylomalus complanatus på Sør-Østlandet, men er regnet som truet
Tondabayashi
Tondabayashi er en japansk by som ligger i prefekturet Osaka.
Den har 108 735 innbyggere (2021) og dekker et areal på 39,66 km².
Bilferge med svingbart dekk
Bilferge med svingbart dekk er en fergetype (engelsk: turntable ferry) med et svingskivedekk slik at bildekket kan svinges inn på land for av- og ombordkjøring. Svingdekket styres med håndkraft. Fergetypen ble brukt på den skotske vestkysten på grunn av tidevannsforholdene og de topografiske forholdene i tynt befolkede regioner, blant annet Isle of Skye og flere fjorder som Loch Linnhe. Fergetypen ble utviklet fordi de første bilfergene fort ble ustabile ved dokking og det var ikke alltid mulig å sette av kjøretøyene fordi gapet mellom kaien og fergen ble for stort. Dermed ble fergekaiene noe skrånende og man kunne svinge bildekket inn uansett tidevannsforskjellen eller hvordan man lå mot kaien. Kapasiteten var ikke stor; de største av denne typen bilferger kunne ta opptil 9 biler. De ble erstattet med større ferger og broer på 1960-tallet fordi trafikken hadde blitt for stor.
Bare et eksempel har blitt bevart i operativ tilstand, MV «Glenachulish» som settes i reserve for nødstilfelle. Den ble sjøsatt i 1969 med en kapasitet på seks biler. Størrelsen på bilfergene varierte fra mindre båter med flatt fast dekk hvor man satte pivoten med bildekket ovenpå, med plass for en til to biler, til større farkoster som MV «Lochaber», sjøsatt i 1973 med plass for 9 større kjøretøyer.
Fartøyene
Den første bilfergen med svingbart dekk var «Glencoe», konstruert i Gareloch-båtverftet på Clynder og levert til Ballachulish i juli 1912. Fergesambandet over fjorden Loch Leven, mellom det historiske Argyll og Inverness-shire, hadde eksistert i flere århundrer i et landskap med bloddryppende historie, blant annet Glencoe-massakren i 1692 og Appin Murder-saken i 1752. Det var med jernbaneforbindelsen til Ballachulish man så innføring av rutefergetrafikk, ettersom trafikken over fjorden ble viktig. De første bilene kom til Ballachulish i 1906, og det var da man oppdaget en alvorlig ulempe; den tradisjonelle flatfergen kunne ikke ta biler med seg. Tidevannsforskjellen og strømforholdene medførte at lossingen på land var svært vanskelig.
Strømforholdene og tidevannsforskjellen i smale sund og streder forutsatte stor stabilitet og sjødyktighet, dermed måtte bilfergen være rundformet med en solid konstruksjon. Den eldre fergen fikk et flatt og lukket dekk som man monterte en pivot i, og så satte et svingdekk ovenpå. Dermed kunne fergen svinge bildekket opptil 180 grader på begge sider for å losse kjøretøyene av og på fra fergekaien, som var noe skrånende for å la bildekket komme til. Ved ekstremt tidevann kunne fergen stoppe mot enden av kaien og så svinge om så den dannet en «T», istedenfor fra sidene av kaien. I Corran ble dette gjort noe annerledes, der kom fergen til med akterskipet først så bildekket svingte om til akter fremfor forut. Fergene måtte være gruntgående for å kunne komme til fergekaiene, og dobbeltpropelldrift kunne piske opp for mye silt, sand, sjøgress og grus. Skader på propell og aksling var ikke uvanlig, så enten måtte kaien føres lenge ut i vannet eller bare ha enkeltpropelldrift på de grunnere slippene.
Bildekket var i begynnelsen en primitiv konstruksjon uten ramper, som etter hvert ble viktig blant annet for å lette lossingen og hindre kjøretøyer å rulle ukontrollert av båten. Det var flere ulykker med dødelig utfall da biler ganske enkelt falt ut i vannet. Metall som aluminium og stål ble raskt foretrukket i etterkrigstiden. Av sikkerhetshensyn måtte passasjerene ut av sine kjøretøyene under overgangen, og man måtte passe på at bremsene var satt på, dermed advarselskilt som «Brakes on» på rampene. Fram til 1951 med «Portree» var både besetningen og passasjerene ute i det åpne, men så ble førerhus introdusert, for det meste i akterskipet. Noen få ferger hadde muligheter for tilflukt fra været for passasjerene, som «Ben Keil» og «Queen of Kylesku», hvor det var reist et skur i akterskipet.
Bilfergene deles inn i tre generasjoner; den første fra 1912 til 1940 basert på eksisterende båter med førerplass akterut, den andre fra 1945 til 1955 med plass for to til fire biler i tre og etter hvert stål, og den tredje fra 1951 til 1973. Den siste generasjonen så de største og meste varierte bilfergene, som hadde førerhus akterut eller forut.
Neyagawa
Neyagawa er en japansk by som ligger i prefekturet Osaka.
Bilferge med svingbart dekk
Fartøyene
Trafikken hadde økt meget sterkt i etterkrigstiden, og om sommeren var det ikke mulig å frakte bilene raskt nok på Strome og Kyleakin selv med fire fartøyer og fem kaier/slipper på de to fergesambandene. «Kyleakin II» og «Lochlash II» var de største fergene, og hadde et stort skrog med salongrom og toetasjes førerhus i akterskipet og et bildekk med plass for 6 biler. Dobbelt førerhus var blitt vanlig, noe som gjort det mulig å reise skur, senere salongrom mellom disse. «Lochaber» i 1973 var bare den største innenfor kapasitet med bildekket som rommet 9 biler. Den var bygd og sjøsatt av James Noble-verftet i Fraserburgh som et 64 fot stort fartøy som viste seg å være for stort; bildekket med plass for 9 kjøretøyer i tre rekker var for krevende for bruk av manuell kraft. Hydraulisk maskineri måtte bygges inn i 1974.
Neyagawa
Den har 227 997 innbyggere (2021) og dekker et areal på 24,73 km².
Bilferge med svingbart dekk
Fartøyene
Nye fergetyper måtte overta. Ettersom ordinære ferger med baugåpning eller baugport ikke var mulig på alle fergesamband, ble de såkalte side-loaders med plass for mellom 18 og 30 kjøretøyer tatt i bruk. «Corran» sjøsatt i 2001 har store sidemonterte ramper som kan senkes ned på fergekaien fra begge ender på styrbord side.
Liste
En liste over samtlige bilferger med svingbart dekk.
Gramera
Utseende
En middelsstor, spinkel, svart trebukk med gule tegninger på dekkvingene. Antennene er nokså tynne, omtrent så lange som kroppen, litt lengre hos hannen enn hos hunnen. Pronotum er klokkeformet, dekkvingene er litt avsmalnende bakover. Hver dekkvinge har en hakeformet, gul flekk i den fremre halvdelen og et gult tverrbånd i den bakre. Beina er lange, med litt fortykkede lår.
Levevis
Larvene utvikler seg trolig i død ved, men det synes ikke finnes noe sikker informasjon om dette. Utviklingen tar gjerne minst to år. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.
Utbredelse
Arten er kjent fra det nordlige India (Arunachal Pradesh).
Hensmoveien
Veien ligger i Hensmoen Industriområde, på nordsiden av Hønefoss. Den har avkjøring fra Ådalsveien (E16), vestover fra denne, og går nordøstover i parallell med E16. Den svinger nordøstover i enden av industriområdet, og går under E16, hvorpå den deler seg i tre veiarmer.
Sideveier til Hensmoveien er Nymobakken, Verkstedveien og Tajegata.
Norgesmesterskapet i orientering 1974
Norgesmesterskapet i orientering 1974 bestod av flere arrangementer som i 1974 kåret norgesmestere i orientering.
Hovedmesterskapet ble arrangert i Siljan i Telemark i perioden 6. til 8. september. Kongepokalene ble vunnet av Linda Verde og Eystein Weltzien.
Klassisk distanse
Dato: 6. september
Stafett
Dato: 8. september
Sted: Siljan Arrangør: OL Silva
Klassisk distanse
Sted: Siljan Arrangør: OL Silva Lengde: 13 km
Langdistanse
Dato: 18. august
Sted: Selbu Arrangør: Selbu OK Lengde: 25.3 km
Toyonaka
Toyonaka er en japansk by som ligger i prefekturet Osaka.
Den har 401 233 innbyggere (2021) og dekker et areal på 36 km².
Silverius
Silverius (født i Roma, død 20. juni 538 på øya Palmarola) var pave fra den 8. juni 536 til han ble avsatt i mars 537. Han æres som helgen i den katolske kirke, med festdag 20 juni.
Bakgrunn
Silverius var sønn av Hormisdas, som hadde vært gift innen han ble presteviet. Silverius trådte inn i kirkens tjeneste og var subdiakon i Roma da pave Agapetus I døde i Konstantinopel den 22. april 536.
Bakgrunnen for pavevalget
Ostrogoternes kong Theodatus forsøkte imidlertid på sin side å forhindre at valget falt på en person med bånd til Konstantinopel, og foregrep keiserinnen. Ved hans inngripen ble så subdiakonen Silverius valgt til pave. At en subdiakon var blitt pave var uvanlig. Derfor er det forståelig at det oppstod en opposisjon i presteskapet mot hans utnevnelse, noe som gjengis i Silverius' biografi i Liber Pontificalis. Theodatus klarte å stagge motstanden, og etter at Silverius var blitt konsekrer]t, den 8. juni 536, gav alle prester sin skriftlige godkjennelse til hans upphøyelse.