cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eksperimentell fysikk
Eksperimentell fysikk er en gren av fysikken som bedrives ved å gjøre observasjoner og av fysiske mengder med mer eller mindre veldefinerte rammevilkår. Eksperimentell fysikk kan ses som motparten til teoretisk fysikk som beskriver fysiske sammenhenger ved hjelp av matematikken.
Fire (Lava-album)
Fire er det fjerde studioalbumet fra Lava, utgitt i 1984. Albumet lå ti uker på VG-lista og endte med andreplass som beste plassering.
Max Weber
Maximilian Carl Emil Weber (uttales [maks ˈveːbɐ]) (født 21. april 1864 i Erfurt i Tyskland, død 14. juni 1920 i München) var en tysk økonom og sosiolog. Webers viktigste verker omhandler religionssosiologi og politisk sosiologi, men han skrev også mye innen økonomi.
Webers syn på metodebruk står sterkt innen sosiologien idag. Han var metodologisk individualist og ved bruk av «idealtyper» analyserte og beskrev Weber blant annet slike forhold som et byråkratis funksjonsmåte.
Biografi
Max Weber ble født inn i en rik tysk middelsklassefamilie i 1864. Han var eldst av syv barn og faren deres, Max Weber sr., var med i ledelsen til Det Nasjonalliberale Partiet. Hjemmet deres var hyppig besøkt av flere av datidens Tysklands offentlige personer og intellektuelle, noe som preget oppveksten. Max Webers yngre bror, Alfred, ble også sosiolog og økonom. Før Weber startet på universitetet hadde han lest alle 40 verk av Goethe og flere andre større klassiske verker.
Han var gift med Marianne Weber.
Vitenskapelig gjerning
Weber studerte i Heidelberg, Göttingen og Berlin. Han ble professor i juss i Berlin i 1893, og var samtidig professor i økonomi i Freiburg. Fra 1896 til 1898 var han professor i Heidelberg, men fikk et nervøst sammenbrudd som varte i fem år – og i den perioden maktet han ikke å arbeide. Hans fortsatte virksomhet skjedde privat til hans siste leveår, og han virket da i Wien og München som professor.
Politiske holdninger
Han trakk seg fra den pangermanske liga fordi den ikke var nasjonal nok for ham. Og i 1895 holdt han sin innsettelsesforelesning da han ble professor ved universitetet i Freiburg, knappe tretti år gammel. Her hevdet han i fullt alvor at England ikke hadde sosiale problemer fordi landet var så rikt, og at rikdommen skyldtes at det hadde et imperium, og dermed steder som Australia der det kunne dumpe sine uønskede elementer, for eksempel folk fra Irland, og proletarer. Koloniene skaffet England billige råvarer og sikret avsetning for eksportvarer. Weber konkluderte med at årsaken til at England hadde et imperium, var Royal Navy, den britiske marine. Følgelig måtte også Tyskland skaffe seg en krigsflåte stor nok til å påføre Royal Navy så mye skade at England i neste krig ville tape for Frankrike eller Russland. Talen ble møtt med stormende jubel, enda hvert eneste ledd i argumentasjonsrekken var feil, helt fra påstanden om at britene ikke hadde sosiale problemer. Tvert om ville England hatt færre sosiale problemer uten de enorme utgiftene som gikk med til å opprettholde imperiet. Helt på slutten av imperialismen i Europa, var det fattigste landet på kontinentet Portugal med sitt imperium i Afrika, mens de rikeste landene var Sverige og Sveits – sistnevnte har aldri hatt kolonier overhodet.
Webers sosiologi
Max Weber var en antipositivist, han mente at sosiologien måtte bruke andre metoder enn naturvitenskapen. For Weber var samfunnet bygd opp av individer som gjør meningsfulle handlinger. For å forstå sosiale fenomener må man ifølge Weber alltid forstå hva individene selv legger i handlingen. Dette mente han måtte være grunnleggende for sosiologien og var et viktig skille fra naturvitenskapene: fysikere trenger ikke å forklare hva en planet legger i sine handlinger for forklare dens bane rundt Sola, mens en sosiolog må altså forholde seg til sitt studieobjekts meninger. Sosiologien handlet altså om å forstå, fortolke og forklare handlinger, og å forklare konsekvensene.
Weber skilte mellom faktisk meninger, gjennomsnittlig mening og idealtypisk mening.
Den faktiske meningen er det hvert enkelt individ mener selv med sine handlinger. For at dette er mulig å finne ut av kreves det innlevelse og empati. Det er ikke mulig å få en full identifikasjon med individet, men man må kunne rekonstruere situasjonen og forstå personens mål og oppfatninger. Weber skiller mellom intuitiv og forklarende forståelse, og mellom rasjonell og emosjonell forståelse. Ved å undersøke flere faktiske meninger kan man utvikle gjennomsnittlig mening og idealtypisk mening.
Forskjellen mellom gjennomsnittlig og idealtypisk mening er at idealtypisk mening bygger på modeller av samfunnet hvor man har sortert individene inn i typiske grupper, som feks. gifte kvinner, single kvinner, gifte menn og single menn. Å utvikle idealtyper var en metode for å forstå samfunnet bedre, samtidig som idealtyper for Weber kun var modeller og ikke noe som virkelig eksisterte. Om vi mener vi har forstått hva individene legger i sine handlinger, da sier Weber at man har grunnlagt et meningsadekvat grunnlag. Vi kan ikke vite helt sikkert om vi har rett og derfor må meningsadekvans (det man tror er individenes meninger med handlingene) underbygges av kausaladekvans (det man mener er sannsynlige konsekvenser av handlingen, både intenderte og uintenderte), feks ved statistikker om sosiale fenomener. For Weber må man altså kombinere kvalitativ metode og kvantitativ metode for å forstå sosiale fenomener. Dette prinsippet står sterkt inne sosiologien i dag.
1718
1718 (MDCCXVIII) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en lørdag.
Max Weber
Webers sosiologi
Weber var en tilhenger av David Humes skille mellom er og bør – han mente at vitenskapen ikke skulle eller kunne ta stilling til verdier. Verdier er for Weber noe hver enkelt tar stilling til gjennom eksistensielle valg, men vitenskapen kunne peke på hvilke virkemidler som mest effektivt kunne oppnå visse verdier. Han anerkjente også at verdier kunne avgjøre hvilke temaer forskere velger å undersøke nærmere, at vitenskapen selv var en sosial aktivitet regulert av verdier og at resultatene fra forskning kunne påvirke folks verdier, men dette skulle aldri være tilsiktet. Han mente at universitetene ikke skulle danne folk, men utdanne dyktige fagfolk.
Handlingstyper
Max Weber delte menneskelig handling inn i hovedsakelig fire idealtypiske handlinger. Det var ikke ment som en uttømmende liste, men han mente at dette var de fire viktigste typene handling:
Herredømmetyper/makttyper
Max Weber definerte makt som «Evnen til å få gjennomslag for sin vilje, også der man møter motstand» Han definerte en stat som «en enhet som har monopol på legitim bruk av fysisk makt», en definisjon som er blitt grunnleggende i vestlig statsvitenskap.
Örgryte
Örgryte kan være
Max Weber
Herredømmetyper/makttyper
Han mente at skjev maktfordeling var nødvendig for å få stabile samfunn og forutsigbarhet for sosialt liv, men at makten måtte legitimere seg for å fungere på en god måte. For Weber fantes det hovedsakelig tre måter at en leder kunne legitimere sin makt:
Lagdelingstyper
For å avdekke et individs sosiale posisjon kunne man ifølge Weber analysere hvordan individet sto i forhold til tre idealtypiske samfunnslag:
Historiesyn
Weber hadde et kontingent historiesyn. Det betyr at han mente at historien ikke nødvendigvis trengte å bli slik den er blitt. Dette er også et ikke-teleologisk historiesyn og bryter med forestillingen om at historien har en forutbestemt retning som man finner i både Kristendommen og den materialistisk historieforståelse. For Weber var historien drevet av multikausalitet, det var altså ikke bare én årsak som driver historien fremover, men mange. Han hadde både et materialistisk og et idealistisk historiesyn, han mente altså at historien både var motivert av sosiale årsaker og ideer. For å avdekke historiske årsaker måtte man sammenligne samfunn og analysere historien ved bruk av kontrafaktisk metode.
Modernitetsteori
Max Webers store substansielle prosjekt er å finne ut av hva det moderne samfunnet er. For Weber knyttet det seg en særegen rasjonalitet til det moderne samfunnet i Vest-Europa og han prøver å forstå hvorfor denne vokser frem akkurat der.
Denne særegne rasjonaliteten kaller han formal rasjonalitet og har to dimensjoner: Den formale rasjonaliteten går ut på at alt kan og skal kalkuleres, systematiseres, effektiviseres og rasjonaliseres. Den formale rasjonaliteten blir et mål i seg selv og går på tvers av verdier og materiell rasjonalitet (menneskelige behov). Særlig innen to områder mente han at denne rasjonaliseringen var tydelig: naturvitenskapen og innen business.
Ut av denne formale rasjonaliteten vokser det ut en rasjonell kapitalisme. For Weber har kapitalismen alltid eksistert og er ikke noe særegent for Vesten, men den får altså en ny form ved fremveksten av det moderne samfunnet. Den rasjonelle kapitalismen har ifølge Weber fire kjennetegn:
For at denne typen kapitalisme skulle kunne vokse frem var det en rekke institusjonelle betingelser som måtte være til stede: uregulerte markeder, privat eiendomsrett over produksjonsmidlene, rasjonell vitenskap og teknologi, kommersialisering av sosiale relasjoner, ledig arbeidskraft, en rasjonell stat og en rasjonell rett. Til sammen skapte dette forutsigbare betingelser for den rasjonelle kapitalismen.
Weber mente at fremveksten av den rasjonelle kapitalismen hovedsakelig hadde to materialistiske og to idealistiske årsaker.
Wsevolod Walentinowitch Bulukin
Wsevolod Walentinowitch «Sevi» Bulukin (født 11. mars 1913 i Oslo, død 3. mars 1994 i Åsgårdstrand ) var en norsk offiser, flyger og ingeniør. Bulukin var født av russiske innvandrere til Norge før første verdenskrig eller som flyktninger i 1917 ifølge andre kilder. Han avanserte til oberstløytnant.
Max Weber
Modernitetsteori
Materialistiske årsaker: Idealistiske årsaker:
Ami Kondo
Ami Kondo (født 9. mai 1995) er en japansk judoka.
Wsevolod Walentinowitch Bulukin
Bulukin medvirket ved oppbygging av Little Norway i Canada og 330 skvadron på Island under andre verdenskrig. Etter den tyske kapitulasjonen 8. mai 1945 ledet han repatrieringskontoret som hentet ut en stor del av de norske i krigsfangene på kontinentet.
Max Weber
Modernitetsteori
Det moderne samfunnet gir individet en ny plass: I det tradisjonelle samfunnet var individet sterkt knyttet til familien/klanen/tradisjonen og hadde sin gudgitte plass i samfunnet. I det moderne samfunnet var selv verdiene rasjonalisert og dette gjør at samfunnet deles opp i forskjellige verdisfærer (kunst, vitenskap, økonomi, politikk, religion). Individet tilhører ikke lengre én verdisfære, men må velge en. Om man bestemmer seg for å vie livet sitt til politikk, vil man kanskje begynne å lure på hvordan det ville vært om man heller ble kunstner, eller om man heller fokuserte mer på familielivet. De forskjellige verdisfærene gjør at folk må ta valg og aldri kan gjennomføre alt man vil i livet og knapt noen vil dø mett av dage.
Weber har to hovedbekymringer når det gjelder moderniteten.
Religionssosiologi
Innen religionssosiologi er han kjent for å bryte med det reduksjonistiske preget hele studiet av religion hadde fått på grunn av tenkere som Sigmund Freud, Karl Marx og Emile Durkheim.
Spanskesyken
Han døde som offer av spanskesyken.
Kritikk av Weber
Hans teser om sammenhengen mellom protestantismen og dannelsen av kapitalismen oppnådde stor popularitet, men de ble også kritisert fra flere ulike hold.
Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte å være blant de 100 viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.
Ami Kondo
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse i 48 kg.
Wsevolod Walentinowitch Bulukin
Bakgrunn
Bulukin gjennomførte Hærens Flygeskole 1933-1934, før han fikk ingeniørutdannelse ved Norges tekniske høgskole. I Trondheim ble han med i seilflymiljøet og satt ny norsk rekord ved å være i luften i 2 ½ time. I 1938 besøkte han Tysklands nasjonale skole for seilflyving.
Andre verdenskrig
Da Norge ble angrepet 9. april 1940 var han på Kjeller og fikk tillatelse til å bli med marinens mannskap til Island. 7. juni 1940 forlot han Norge med HMS «Devonshire», og kom til slutt til Little Norway, der han var teknisk offiser. Sammen med Johan Koren Christie, Gunnar Halle og Olav Bakke Stene var Bulukin blant de første som kom til Toronto og de ledet oppbyggingen av Little Norway. Ole Reistad tok over ledelsen i april 1941.
Repatriering av norske krigsfanger
Da Johan Koren Christie fikk i oppdrag å tilbakeføre norske fanger, kontaktet han Bulukin. Da De hvite bussene forlot Tyskland, satt det fortsatt hundrevis av norske offiserer som fanger. Bulukin lokaliserte disse, blant annet i Luckenwalde og Liegnitz.
På slutten av andre verdenskrig tjenestegjorde han som forbindelsesoffiser ved SHAEF (Hovedkvarteret for de allierte styrkene i Europa). Bulukin var assistent for Johan Koren Christie. Sammen med Christie og hans team fulgte Bulukin de fremrykkende allierte styrken og sporet opp og bisto norske fanger (Bulukin var av russisk opphav og snakket flytende russisk). Bulukin opptrådte som representant både for den norske regjeringen i London og for Eisenhowers allierte hovedkvarter (og dermed den allierte okkupasjonsmakten). Dagen etter kapitulasjonen begynte han som leder for det norske repatrieringskontoret i Hamburg, som var det viktigste kontoret for slike saker. Der arbeidet han blant sammen med den norske sjømannskirken som hadde oversikt over en god del av de norsk fangene blant annet i samarbeid med Folke Bernadottes redningsaksjon. Sjømannskirken tok straks kontakt med Bulukin og oppfordret ham sterkt til å sette i gang repatriering av norske fanger umiddelbart. Sjømannskirken stilte seg til disposisjon med en liten stab (inkludert en lege, Bjørn Heger og Johan Hjort), flere kjøretøy og medisiner. Han deltok i leteaksjoner etter nordmenn i sovjetisk-okkupert område og en vesentlig utfordring var å komme seg gjennom de sovjetiske sperringene (Christie hadde i utgangspunktet ikke tillatelse til å arbeide i sovjetiske sonen). Veiskiltene var borte og mange broer var borte eller erstattet av provisoriske pontongbroer. Fra 12. mai begynte han å reise sørover og kom til Luckenwalde der Otto Ruge og 250 andre norsk offiserer ble hentet ut i første transport (i alt var omkring 1000 norske offiserer i krigsfangeskap, mot slutten av krigen ble mange overført fra fangeleirer i Polen til Luckenwalde ved Berlin ). Johan Bernhard Hjort sammen med sine barn Wanda, Helge og Johan medvirket også i dette arbeidet. Sjømannspresten Conrad Vogt-Svendsen ble utnevnt til kaptein i marinen. Sjømannspresten og gruppen i Groß Kreutz (familiene Seip og Hjort samt Bjørn Heger) orienterte Bulukin om situasjonen og om hvilke fangeleirer de kjente til. Fra Groß Kreutz tok Bulukin med seg Johan Hjort og sønnen Helge, og de to ble utnevnt til henholdsvis kaptein og fenrik. Bulukins transportkolonne fikk på første tur med seg 250 norske offiserer inkludert Otto Ruge. I Hamburgs bydel Bergedorf hadde Mustad en spikerfabrikk der transporten ble innkvartert; Wanda Heger arbeidet der med mat og soveplasser. Bulukin ledet fra 26. mai en ny evakueringsekspedisjon med 50 kjøretøy; Johan Hjort og sønnen Helge var med som kjentfolk. Johan Hjort kom sammen med offiserer og konsentrasjonsleirfanger med båt til Oslo 4. juni. Wanda Heger, broren Helge og Bjørn Heger ble værende i Tyskland for å lete etter nordmenn.
Familien Hjort hadde mange fremstående tyske slektninger og satt internert på slottet Groß Kreutz der de beveget seg ganske fritt og kunne blant annet besøke norske fanger i blant annet Sachsenhausen. De skaffet seg slik oversikt over mange norske fanger. Den svenske legasjonen i Berlin bisto også Bulukin og hans team. Bulukins kunnskaper i russisk kom til nytte ved ekspedisjoner inn i den sovjetiske okkupasjonssonen. I tillegg behersket han engelsk og tysk. Det kunne ta mange timer å komme seg forbi en sovjetisk kontrollpost.
Til arbeidet med base i Hamburg fikk han tildelt 30 kjøretøy (busser, ambulanser, lastebiler) fra tyske militære lagre og krigsfangeleirer, og tyske krigsfanger som sjåfører. Med seg hadde Bulukin også unge nordmenn som gikk i britisk uniform med løytnants grad. Bulukin fikk hentet ut 800 norske offiserer som sovjetiske myndigheter hadde planlagt å sende via Murmansk. På vei sørover for å hente de 800 norske offiserene ved Leipzig tok han med seg en last tsjekkoslovakiske offiserer som ble sluppet av i Praha. Lasten med tsjekkoslovakiske offiserer gjorde at han lettere kom gjennom de sovjetiske sperringene. Arbeidet med å oppspore norske fanger gikk øst til Warszawa. Ved Stralsund ble en del av Bulukins team arrestert mistenkt for å være britiske spioner og holdt i GPUs hovedkvarter i Berlin inntil det lykkes Bulukin å få dem frigitt (trolig etter å ha oppsøkt den sovjetiske øverstkommanderende, marskalk Zjukov, personlig). Johan Hjort var blant de som havnet i sovjetiske arrest og han regnet med å havne i Moskva om de ikke ble løslatt.
Objective-C
Objective-C (ofte forkortet Obj-C) er et objektorientert programmeringsspråk som er realisert som en utvidelse av ANSI C. Det anvendes fremfor alt i programmeringsmiljøene Cocoa (Mac OS X) og GNUstep, som begge to er realiseringer av OpenStep-standarden.
Wsevolod Walentinowitch Bulukin
Repatriering av norske krigsfanger
Bulukin ble senere leder for konsulatet i Hamburg.
Objective-C
Beskrivelse
Objective C er en svært liten utvidelse av C. Det finnes bare et tillegg av syntaks og omtrent ti nye kodeord. Sånn sett er det veldig enkelt å lære om man kjenner til C.
Meldinger
Objektorienterte programmer er bygd opp av objekter som sender hverandre meldinger (anvisninger) og utfører metoder. Meldinger i Objective-C baserer seg på Smalltalk og ser ut på følgende måte:
Wsevolod Walentinowitch Bulukin
Etter krigen
Bulukin fortsatte i Luftforsvaret fram til 1958, blant annet som sjef for Luftforsvarets tekniske etat, og fra 1952, som oberstløytnant, sjef for flyteknisk avdeling. Fra 1953 til 1954 var han sjef for Horten flyfabrikk. Senere begynte han hos Birger Hønningstad i Norsk Flyindustri AS, deretter var han overingeniør ved Horten verft.
Objective-C
Meldinger
[objekt metode]
Californialaurbær
Californialaurbær (Umbellularia californica) er et eviggrønt løvtre i laurbærfamilien som vokser i vestlige Nord-Amerika. Den er den eneste arten i slekta Umbellularia.
Objective-C
Meldinger
for eksempel:
Wsevolod Walentinowitch Bulukin
Etter krigen
Han var fra 1960 til 1965 formann i Norsk Aero Klubb. Fra 1980 til 1983 var han medlem i Vestfold fylkesting som representant for Fremskrittspartiet.
Objective-C
Meldinger
textLengde = [@"Hello World!" length]; // tekstobjektet "Hello World!" skal kjøre metoden "length"
Wsevolod Walentinowitch Bulukin
Utmerkelser
For sin innsats med å frigi norske fanger ble Bulukin i 1948 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavsorden. Han fikk også Norsk Aero Klubbs hederstegn.
Californialaurbær
Beskrivelse
I det meste av utbredelsesområdet blir den 12–24 m høy med en stammediameter på 46–76 cm. På gode steder i nord blir den opptil 30 m høy med en stammediameter på 91–183 cm. Rekorden er en høyde på 53,3 m og stammediameter 404 cm. Hvis vekstforholdene er dårlige, for eksempel i chaparral, vokser californialaurbær som en busk, og nært havet kan den ha krypende vekst.
Objective-C
Meldinger
[resultat setFloatValue: [beløp floatValue]*[antall floatValue]];
Klasser
For å skape objekter av sin egen type bør man beskrive den i en såkalt klasse. Det består av en interface-del som inneholder statusen og evnene objektene av klassens type har, dvs. interfacen deklarerer variablene og metodene sine:
Californialaurbær
Økologi
Californialaurbær vokser i flere ulike klimatyper, men er avhengig av noe fuktighet i jorda. Den forekommer sjelden i rene bestander. De vanligste trærne den vokser sammen med er lawsonsypress, redwood, douglasgran, Notholithocarpus densiflorus, madrona, oregoneik, Quercus chrysolepis og Quercus agrifolia.
Objective-C
Klasser
#import <objc/Object.h> @interface Lampe : Object { BOOL lyser;                     // statusen } – (BOOL)lyser;                    // evnen: svar om lyser – (void)settLyser:(BOOL)nyeStatus; – (id)init;                            // sett startstatus @end
Californialaurbær
Økologi
Vanlige busker er søtmispel, Arctostaphylos, Berberis, Ceanothus, einer, Morella californica, Myrica hartwegii, Quercus sadleriana og andre eikearter, Rhamnus, Rhododendron, Ribes, nutkabjørnebær, prydbringebær og andre Rubus-arter, Toxicodendron diversilobum, klaseberglyng, snøbær, asalspirea og Vaccinium. Urter omfatter blant annet amerikatrollbær, bjønnkam, bittergrønn, maure, iris, siv, linnea, einstape, vikke og fiol.
Objective-C
Klasser
@implementation Lampe – (BOOL) lyser { return lyser;                    // returner variablen (som lever i en annen navnrom enn metodene) } – (void)settLyser: (BOOL) nyeStatus { lyser = nyeStatus; } – (id)init { if (self = [super init]) { [self settLyser:NO]: }  return self; } @end Nye objekter kan nå bygges idet man sender meldingen om å utføre metoden «alloc» til klassen. Klasser er også spesielle objekter med metoder. Klassen over kan for eksempel brukes slik:
main { id objektet;                                          // id mener "et eller annet objekt" objektet = [[[Lampe alloc] init] settLyser: YES];     // kompleks pakking av meldinene   printf ("Lampen i variablen \"objektet\" %s.", [objektet lyser]?"lyser":"lyser ikke"); }
Californialaurbær
Økologi
Arten er utbredt fra Douglas County i Oregon til San Diego County lengst sør i California. I Oregon og det meste av California finnes californialaurbær fra havets nivå opp til 1220 moh. I Sør-California finnes den ikke lavere enn 610 moh. og her går den opp til 1520 moh.
Regelmessige naturlige skogbranner forekommer i de fleste økosystemer med californialaurbær. Den tynne barken gir liten beskyttelse mot ilden, som dreper frøplanter og ødelegger toppen på unge og fullvoksne trær. Rothalsen er fortykket og kalles en lignotuber. Fire til seks uker etter brann om senvinteren og våren spretter nye skudd fra lignotuberen. Reproduksjonsevnen kommer raskt tilbake, og blomster er funnet på skuddene det første året etter brann.
Anvendelse
Trevirket betegnes myrtlewood og brukes til finere snekkerarbeider. Det har ofte et vakkert mønster. Rirkulene brukes til treskjæring. Bladene brukes av og til som krydder, men har en adskillig sterkere smak enn blad fra laurbærtreet som vokser i middelhavslandene.
József Marosi
József Marosi (født 16. oktober 1934 i Budapest) var en ungarsk fekter som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Marosi vant to olympiske medaljer i fekting under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det ungarske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i kårde bak Italia. De andre på laget József Sákovics, Béla Rerrich, Lajos Balthazár, Ambrus Nagy og Barnabás Berzsenyi. Han var også med på det ungarske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i florett bak Italia og Frankrike. De andre på laget var Endre Tilli, József Sákovics, József Gyuricza, Mihály Fülöp og Lajos Somodi.
Chien-Shiung Wu
Chien-Shiung Wu (forenklet kinesisk: 吳健雄, tradisjonell kinesisk: 吴健雄, pinyin: Wú Jiànxíong, født 29. mai 1912 i Shanghai, død 16. februar 1997 i New York City) var en kinesisk-amerikansk fysiker med en ekspertise i eksperimentell fysikk og radioaktivitet.
Bakgrunn
Chien-Shiung Wu var datter av en skolerektor og vokste opp i Liuhe i Taicang i provinsen Jiangsu i Kina. Hun forlot hjemlandet i 1936, i en alder av 23 år, etter fysikkstudier ved den nasjonale universitet i Nanjing (eksamen i 1934). Da reiste hun til USA for doktorgradsstudier ved Universitetet i California i Berkeley. Hun tok en doktorgrad i 1940. D45v arbeidet hun under Ernest Orlando Lawrence. I Berkeley ble hun kjent med en kinesisk kollega, Luke Chia-Liu Yuan (1912–2003), og de giftet seg i 1942. Sammen fikk de sønnen Vincent Yuan, som også ble fysiker. Ektemannen stammet fra Beijing og var barnebarn av den første kinesiske president, Yuan Shikai. Han arbeidet ved Brookhaven National Laboratory.
Grønnfink
Grønnfink (Chloris chloris) er en spurvefugl i finkefamilien (Fringillidae). Arten er inndelt i ti ulike underarter, hvorav nominatformen (C. c. chloris) er utbredt i store deler av Fennoskandia. Arten regnes både som både standfugl og trekkfugl, avhengig av utbredelsen. Ifølge IUCNs rødliste er den livskraftig.
Chien-Shiung Wu
Bakgrunn
Fra 1943 forsket og underviste Chien-Shiung Wu ved Columbia University i New York City.
Atomforskning
Chien-Shiung Wu jobbet fra 1943 på Manhattanprosjektet (i prosessen for å berike uran til det spaltbare materialet 235U), og hun utførte tidlig eksperimenter som motsa den hypotetiske «loven om bevaring av paritet». I 1956 beviste hun for nobelprisvinnerne Tsung-Dao Lee og Chen Ning Yang sin teori om paritetlovene. Da Lee og Yang samme året mottok nobelprisen, mente mange at Chien-Shiung Wu ble forbigått med urette. De antok at grunnen til dette var en oppfatning av eksperimentalfysikk som mindreverdig sammenlignet med teoretiske fysikk.
Grønnfink
Biologi
Grønnfink blir omkring 14,5–16 cm lang og vekten ligger rundt 17–34 g. Det er en kraftig bygd fugl med relativt stort hode og et kraftig nebb. Fjærdrakten er olivengrønn og har gule, grå og sorte innslag. Vingene og stjerten er gulgrønne, og stjerten synes godt når fuglen flyr. Hunnen er dusere utfarget, mer gulbrun, men med de samme gule fjærene på vingene og stjerten.
Chien-Shiung Wu
Atomforskning
Hun bar kallenavn som «fysikkens førstedame», «den kinesiske Marie Curie» og «Madame Wu». Hun døde etter å ha fått sitt andre slag den 16. februar 1997, i en alder av 84 år.
Grønnfink
Biologi
Grønnfinken er en selskapelig fugl og lever som oftest i flokker med mange individer. Ofte sammen med grønnsisiken, når den ikke hekker. Der det er mye mat, kan det samle seg store flokker. Arten eter frø, skudd og blomster fra en rekke arter. Om kvelden samles de også i store flokker i skogen for å overnatte, de sover i underskogen. Den er en av de få fugler som synger mens den flyr.
Arten er utbredt over nesten hele Europa (unntatt helt i nord), fra det nordlige Skottland og Fennoskandia og østover til Ural, samt sørover til Spania og det nordlige Afrika (fra Marokko til Tunisia) i vest og også østover til Kaukasus, samt de vestlige delene av Sentral-Asia. I det mest av utbredelsesområdet regnes den som en standfugl, men i fjellstrøkene i Norge og det nordlige Sverige, det nordøstlige Finland med Karelen og østover i nordlige Russland er den en trekkfugl. Arten overvintrer fra Tunisia og østover til Egypt og det nordvestre hjørnet på Den arabiske halvøy. En del grønnfinker trekker sørover for vinteren, men det er også mange som overvintrer i Norge.
Grønnfinker er i hovedsak monogame og hekker i perioden mars–august, med en topp i mai–juni, og er forholdene gode kan et par få opptil 3 kull. Parene hekker solitært eller i løselige kolonier. Hunnen legger 4–6 egg som hun ruger på i 12–14 dager. Ungene forlater redet etter 13–16 dager.
Det er kjent at arten har hybridisert med stillits (Carduelis carduelis), C. caniceps (ikke navngitt på norsk), korsikairisk (C. corsicana]) og tornirisk (Linaria cannabina).
Inndeling
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Collar, Newton & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.
Arten har dessuten blitt introdusert på Azorene (C. c. aurantiiventris), til det nordøstre Argentina og Uruguay (ukjent underart), og til det sørlige Australia med Tasmania og til New Zealand med Chathamøyene (nominatformen).
Beredent artilleri
Beredent artilleri (ridende artilleri) var lett, hurtigbevegende og hurtigskytende artilleri som gav ildstøtte til kavaleriet i armeene på 1700- og 1800-tallet. Det besto av lette kanoner og haubitser, trukket av lette men solide vogner, med mannskapet enten ridende på hestene eller på vognene. Så snart de var i posisjon var de trent til å stige av, prosse av og ta sikte, for deretter å fyre av hurtig sperreild mot fienden. De kunne deretter raskt prosse på, stige på igjen og flytte seg til en ny posisjon rett bak kavaleriet. Beredent artilleri var ikke bare hurtigere enn det mer konvensjonelle fotartilleriet; mannskapet var også bedre rustet og trent til nærkamp. Dette satte dem i stand til å operere mye nærmere frontlinjen, hvor fotartilleri ville stått i fare for å bli bekjempet.
Beredent artilleri
Beredent artilleri var i realiteten en hybrid mellom kavaleri og artilleri, og ble først tatt i bruk av Fredrik den store på midten av 1700-tallet for å løse et taktisk problem som hadde eksistert siden Gustav II Adolfs tid over et århundre tidligere, nemlig hvordan man kunne gi kavaleriet den ildstøtten det behøvde for å håndtere konsentrerte infanteriformasjoner uten å ofre dets hurtighet, bevegelighet og kraft. Noen hærførere, inkludert Gustav Adolf, hadde forsøkt å plassere infanteriavdelinger blant kavaleriet, men dette saktnet rytterne til fotsoldatenes takt. Andre forsøkte nye kavaleritaktikker som halvvending, men også disse forsinket kavaleriet og viste seg å være overveiende ineffektive.
De beste løsningene innebar opprettelse av hybridavdelinger med infanteri til hest, især dragoner. Selv om de viste seg å være svært nyttige og allsidige tropper, måtte de fortsatt saktne eller stoppe (ihvertfall midlertidig) enten de skjøt til hest eller til fots, og de mistet dermed fortsatt sin viktigste fordel som kavaleri. Kong Fredrik visste at den største trusselen mot konsentrert infanteri var artilleri, og han erkjente at selv små, lette kanoner kunne ha en knusende effekt hvis de kom nær nok og avfyrte ofte nok. Men selv lett fotartilleri beveget seg i gangfart. Så løsningen var å gjøre hver artillerist til en deltidsrytter. Fredrik foretrakk haubitser til sine beredne artillerister, fordi de var lettere (og dermed mer lettbevegelige) og fordi de skjøt i høyere bane og derfor kunne treffe fiendtlige reservestyrker som skjulte seg bak høyder. Gjennom nådeløs eksersis og disiplin la han vekt på mobilitet og hurtighet i alle operasjonsfaser. Resultatet var at hans beredne artilleri snart ble en elitestyrke som ble kopiert og tilpasset av armeer i hele Europa, spesielt i Frankrike.
Den franske artilleristen, ingeniøren og generalen Jean Baptiste de Gribeauval, som hadde tjenestegjort i den militære misjonen i Preussen og kjempet mot Fredrik i syvårskrigen, gjorde mange tekniske forbedringer på de franske kanonene for å gjøre dem lettere, raskere og enklere å sikte inn. Disse forbedringene hadde også stor nytte for beredent artilleri. Senere, i Storbritannia, fant Henry Shrapnel opp en dødbringende ny type ammunisjon. Beredent artilleri var nå mer ødeleggende så vel som hurtigere og nøyaktigere. Under Napoleonskrigene ble beredent artilleri omfattende og virkningsfullt benyttet i alle større slag og kampanjer. I den mexicansk-amerikanske krig spilte det ridende artilleriet i den amerikanske hæren en avgjørende rolle i flere sentrale slag.
Like fullt, etterhvert som teknologien ble bedre og ildkraften til infanteriet og fotartilleriet vokste, ble avhengigheten av rytteri, og følgelig beredent artilleri, mindre viktig. Det fortsatte å bli brukt og forbedret inntil begynnelsen av 1900-tallet og deltok i kamphandlinger i og mellom begge verdenskrigene. Etter som rytteravdelingene begynte å forsvinne fra armeene, så gjorde også det ridende artilleriet, for å bli erstattet av stridsvogner og selvdrevne haubitser.
Beredent artilleri i Danmark-Norge
Det danske artillerivåpenet oppsto etter slutten på den skånske krigen i 1679 under betegnelsen Artillerikorpset, som deles i tre korps, Danske, Holsteinske og Norske Artillerikorps med hovedseter i København, Glückstadt og Akershus festning i Christiania. Artillerivåpenet forsømtes i fredstiden etter 1720, og det var først i 1760-tallet da det var innsett at beredskapsevnen måtte skjerpes i møte med militære trusler fra andre makter, besluttet å reformere korpsene materielt, personelt og organisasjonsmessig ved å adoptere nyheter innenfor artillerivåpenet fra utlandet. For de neste tiårene skulle det dansk-norske artilleriet gjennomgå en rekke administrative endringer med henblikk på å opprettholde beredskapsevnen med høy stridsverdi innenfor egne rikets kapasitet. Interessen for ridende artilleri fulgt til valget om å innføre permanente militærenheter med ridende artillerister etter prøyssisk forbilde, ikke minst etter Slaget ved Kvistrum bro i 1788. Der hadde den norske ekspedisjonshæren som var rykket inn i Båhuslen, engasjerte det svenske forsvaret hvor et ridende batteri på åtte 1-punds amusetter var tatt i bruk med hell.
Med kongelig resolusjon 11. desember 1789 ble det beredne artilleriet innført i artillerikorpset, med ét ridende kompani i hver av de tre korpsene i Danmark, Holstein og Norge. Hvert kompani vil ha 72 underoffiserer og menige for å betjene artilleriet, en stallfølge («staldeetat») på 9 underoffiserer, 3 beslagsmeder og 60 vervede kusker, og 144 utskrevne assistansekusker og hjelpere som reservestyrke. Det enkelte kompaniet vil ha 120 hester i statlig eie og 288 utskrevne hester som hentes inn i krigstid. De utskrevne vil utkalles bare en gang hver år for øvelse i fredstid. Da krigstrusselen ble sterkere i de etterfølgende årene samtidig som det vist seg at de administrative utgiftene ikke kunne dekkes, var en nyorganisering nødvendig i 1803. Det dansk-norske militæret reorganiseres inn i brigader, og det kongelige artillerikorpset ble delt inn i tre brigader. Den totale styrken for alle tre brigadene vil bestå av 3 ridende kompanier, 17 fotartilleri-kompanier, 1 fyrverkerkompani og 1 håndverkerkompani. Den norske artilleribrigaden vil dermed bestå av 10 artillerikompanier, delt inn i en ridende, fem stående fotartillerikompanier og fire mobiliseringskompanier til fots.
Siden 1789 hvilte hovedvekten av feltartilleriet på fotbatterier, hvor artilleristene måtte gå til fots i følge med feltskytsene trukket av hester, men de ridende batteriene var prioritert under fordelingen av de tilgjengelige ressurser når det gjelder mannskap, materiale og penger. I kontrast til de kontinentale hærene i sin samtid hadde artilleristene foretrukket mindre og lette stykker, ettersom man hadde til å begynne med 6 pds 20 kalibre lange kanoner av System 1762, for større mobilitet. De eldre og tyngre kanonene måtte erstattes med nyere 3 pds 20 kalibre lange kanoner som hadde en stykkvekt på bare 290 kg utenom affutasjen etter System 1766. Det vist seg under stridighetene at selv om disse 3 pds 20 kalibre kanonene var meget mobilt og enkelt å lade om, var disse for svak i møte med fiendtlige 6 pds kanoner og med for liten merkbar effekt på sine mål.
I den norske artilleribrigaden hadde det enkelte ridende artillerikompaniet åtte 3 pds 20 kalibre kanoner og to 10 pds lette haubitser, til sammen 10 skyts, samtidig av System 1766 som regulere forholdet mellom kaliber, vekt og dimensjoner på et metallstøpt skyts. I 1799 var feltkanonen for det norske ridende artilleriet av type 3 pds 20 kalibre, det betyr vekten på ammunisjonen i jern (kanonkule), lengden på kanonløpet etter antall kanonkuler - det som ikke kom fram, er stykkvekten etter antall kanonkuler, 190 kuler per kanon, og tykkelsen på løpet ved bakestykket, «gods» målt i brøkdelen av jernkulen er oppgitt til 5/6. Etter metersystemet er jernkulen på 3 pund 1,5 kg i vekten.
Under det danske felttoget i året 1813 da det såkalte Auxiliærkorpset under ledelse av general prins Frederik av Hessen var utkommandert til Napoleons armeene under krigen på det tyske landet, og deretter retirert tilbake til sydgrensen under forfølgelse av allierte styrker, hadde han bare fotbatterier og kjørende batterier hvor artilleristene satt på affutasjen under hestetrekk. Der under kampene ble ulempene med de svake 3 pds kanonene oppdaget, selv om to hannoveranske kanoner av engelsk modell ble erobret ved Sehested i desember 1813. De ridende batteriene vist seg å være for kostbart, og ideen om å la mannskapet sitter på affutasjen som var mye lettere enn de fiendtlige, hadde gode meritter. Under de norsk-svenske sammenstøtene i 1808 og 1814 var det det ridende kompaniet lite benyttet, ettersom kanonene fordeles til ulike enheter under den defensive strategien for hærledelsen. Men til gjengjeldelse var de norske artilleristene effektiv under kampene, ettersom disse under flere trefninger har kunne få merkbar effekt på de svenske troppene.
Ridende artilleri i Norge
Etter krigens slutt i 1814 med innførelsen av den norsk-svenske unionen, var lite endret i den første tiden. Den kongelige norske artilleribrigade oppsto med hærordningen i 1818 med tre bataljoner, hver med to batterier for feltartilleriet som organiseres inn det første korpset, det andre korpset besto av festnings- og beleiringsartilleriet. Bare den 1. søndenfjeldske bataljonen hadde et ridende batteri og et kjørende batteri, alle andre hadde fotbatterier. Disse nevnte batteriene var 10. og 11. kompani, som fikk nye affutasjer og vognmateriell. Da artillerivåpenet moderniseres i senere tid, var kjørende batterier foretrukket fremfor de ridende.
En konstant fornyelse av artillerivåpenet gjennom 1800-tallet tok seg til etter hvert som det norske militæret styrkes og reformeres, ikke minst etter hærordningen i 1827 som la større vekt på feltartilleriet. Fem bataljoner ble dannet etter festningsartilleriet ble nesten lagt ned, hver med to batterier med åtte skyts i hver. Da var fotartilleriet blitt erstattet med de kjørende batteriene med unntak av 5. bataljon med base i Bergen og Kristiansand, og hele den andre bataljonen med hovedsete i Christiania besto av ridende batterier. Men et ridende batteri trengte tjue flere hester enn et kjørende batteri, og samtidige skyts var av system 1766, 3 pds 20 kalibre kanon som var i produksjon fra 1797 til 1813.
Under Treårskrigen da et holsteinsk opprør mot det danske kongedømmet fulgt til en dansk-tysk konflikt, var en norsk feltbrigade utkommandert til Skåne i 1848 med 1. og 2. batteri fra 1. bataljon. Dette som kalles «Skånetoget», var etterfulgt av et fredskorps i 1849-1850 da norsk-svenske styrker utplasseres som fredsovervåkende styrker langs demarkasjonslinjen i Nord-Slesvig. Ved dette tidspunktet hadde artillerikorpset gått over til nytt våpen, blant annet 6 pds M/1829 i stokklavett og 12 pds granatkanon M/1832.
Hærordningen fra 1827 vedvart fram til 1889, uten vesentlige endringer i organiseringen av de oppstilte enhetene delt inn i de ridende, de kjørende og til fots batterier. Men feltartilleriet reduseres etter hvert som nyere og mer moderne skyts som granatkanoner som avløste de korte haubitsene anskaffes, i 1875 var antall skyts kuttet ned fra 88 til 66 med bare én skytstype i batteriene. Med den nye hærordningen fra 1899 ble det ridende artilleriet som var mer kostbar enn det kjørende artilleriet, nedlagt. Deretter må artilleristene sitte på affutasjene og forstillingene som rommet ammunisjonen i batteriene som etter hvert ble satt opp med hurtigskytende feltkanoner inn i det neste århundret.
Sølvguttene
Koret ble opprinnelig startet som en liten gruppe solister fra Oslo Domkor hvor Grythe var sanger og musikalsk assistent for domorganist Arild Sandvold, men ble etter hvert et eget kor. Navnet Sølvguttene kommer av korets sølvfargede drakter de første årene, som Grythe sydde selv. Sølvguttene har mottatt flere nasjonale og internasjonale utmerkelser, blant annet vunnet prisen for beste ungdomskor i EBUs internasjonale korkonkurranse «Let the Peoples Sing».
H. M. Dronning Sonja er Sølvguttenes høye beskytter.
Repertoar
Koret har en omfattende og variert nasjonal og internasjonal konsertportefølje. Sølvguttene synger julen inn har vært en fast programpost på NRK-TV hver julaften siden 1966. Koret har sunget sammen med kjente, internasjonale artister. blant andre Kiri Te Kanawa, Andrea Bocelli og Barbara Hendricks. Koret har selv fostret nasjonale og internasjonale kunstnere som blant andre operasanger Terje Stensvold og cellisten Truls Mørk. Sølvguttene har samarbeidet med Den Norske Opera, Oslo-Filharmonien, Nationaltheatret og Rikskonsertene i Norge.
Koret består totalt av omtrent 130 sangere, men opptrer sjelden med flere enn 60 gutter samtidig. Koret følger den tyske guttekortradisjon, der både sopran- og altstemmene synges av gutter, mens tidligere sølvgutter besetter tenor- og basstemmene. Likevel blir noen gutter værende i altgruppen lenge etter stemmeskiftet for å trene opp falsettstemmen.
Sølvguttenes repertoar består først og fremst av eldre og nyere kirkemusikk, fra gregorianske sekvenser via gamle mestre til samtidsmusikk av blant annet Knut Nystedt og Kjell Mørk Karlsen, men omfatter også verdslig norsk og internasjonal korsang, folkesanger og madrigaler. Koret setter opp større verk som Brahms' og Mozarts Requiem med jevne mellomrom.
Korets avdelinger
Koret består av følgende aktiviteter:
Turnéer
Siden starten i 1940 har koret gitt utallige konserter både i Norge og utlandet. Koret har flere ganger besøkt USA, de fleste land i Europa og det forhenværende Sovjetsamveldet. Det er også ofte brukt ved offentlig representasjon i inn- og utland. I 1990 kunne koret feire sitt 50-årsjubileum i Oslo Konserthus med festkonsert som TV overførte store deler av. Under OL i 1994 sang koret på en offisiell LOOC-konsert og på avslutningsseremonien som ble overført på TV.
Turnéer i nyere tid:
== Utgivelser ==
Flere innspillinger har innbrakt sølv-, gull- og platinaplater.
Opera Comique (Oslo)
Opera Comique var Norges første permanente operakompani. Kompaniet var i drift fra 1918 til 1921.
Bygget
Stortingsgata 16 ble byggemeldt i 1917, som forretningsbygg med scene. Et stort engasjement førte frem til at det ble bestemt, siden Oslo mangler en opera, så skal scenen i Stortingsgaten 16 være en opera.
Bygget sto ferdig i 1918, etter tegninger fra Henry Coll.
Scenen
Opera Comique åpnet 29. november 1918 med norgespremieren på Samson og Dalila av Camille Saint-Saëns. Benno Singer, direktøren på Tivoli, hadde tatt ansvar for opprettelsen av scenen, etter at det ble klart. Etableringen av en permanent opera i Oslo ga norske operasangere en mulighet til å utvikle seg på hjemmebane, og blant andre Kirsten Flagstad (1895–1962) opptrådte her. thumb|left|Den ungarske Alexander Varnay (1889–1924) var kunstnerisk leder.Kunstnerisk leder i disse tre årene var den ungarske tenor Alexander Varnay (1889–1924) som var far til operasangeren Astrid Varnay (1918–2006). Også hans kone, koloratursopranen Maria Yavor (1889-1976) var med.
Nedleggelse
Det opprinnelige engasjementet for opprettelsen av en opera viste seg å ikke være nok til å drifte en hel scene, så i 1921 gikk det konkurs og la ned. Virksomheten fortsatte som scene for operetter og revy, under nytt navn, Casino.
Arv
I løpet av to og et halvt års drift hadde Opera Comique 26 premierer. Det var bl.a. gjestespill med Die Walküre med tyske sangere. Og ellers Tannhäuser, bl.a. Otello med Slezak, Die Zauberflöte, Evangeligemanden, Un Ballo in Maschera, La Juive, Tosca, Die Entfürung aus dem Serail, La Fanciulla del West, Rigoletto, Bruderovet av Schjeldrup, Pagliacci, Cavaleria Rusticana, Samson et Dalila, Den solgte brud, Don Pasquale, Norma.
Svømming under Sommer-OL 2008
Svømming under Sommer-OL 2008. Det ble konkurrert i 34 svømmeøvelser, 17 for menn og 17 for damer i OL 2008 i Beijing. Konkurransene ble gjennomført i perioden fra 9. til 21. august i Beijing nasjonale vannsportsenter.
Rekorder
Michael Phelps ble tidenes beste olympier med totalt 13 gullmedaljer, med åtte av dem vunnet i disse lekene. Alexander Dale Oen tok Norges aller første olympiske medalje i svømming med sin sølvmedalje på 100 meter bryst. Han satte både norsk og olympisk rekord, men den olympiske rekorden ble i finalen overtatt av Kosuke Kitajima, som også satte ny verdensrekord. Sara Nordenstam tok bronsemedalje på 200 meter bryst, og satte ny europarekord med 2.23,02.
AKP
AKP kan vise til:
Harrison Dillard
William Harrison Dillard (født 8. juli 1923 i Cleveland i Ohio, død 15. november 2019 i Cleveland ) var en amerikansk friidrettsutøver. Dillard vant fire OL-gull og er pr. 2016 den eneste mannlige utøveren som har tatt olympisk gull i både sprint og hekkeløp.
Fra juni 1947 til juni 1948 vant Dillard 82 finaler på rad utendørs og innendørs i lavt og høyt hekkeløp, samt sprint. Dette var til da den lengste rekken seiere i friidretts-historien.
I lekene i London kom Dillard til finalen på 100 meter. Det endte med dødt løp mellom Dillard og landsmannen Barney Ewell. Først etter at juryen hadde studert målfoto, ble Dillard utropt til vinner. Tiden på 10,3 sekunder var tangering av verdensrekorden og ny olympisk rekord. Dillard stilte også på USAs lag på 4 × 100 meter stafett. Sammen med lagkameratene Barney Ewell, Lorenzo Wright og Mel Patton sikret Dillard sin andre gullmedalje, foran Storbritannias lag.
Fire år senere kvalifiserte Dillard seg til OL i 1952 i spesialdisiplinen, 110 meter hekk. Han tok gullmedaljen foran landsmannen Jack Davis. Senere i lekene tok han sin fjerde gullmedalje da USA forsvarte gullet fra London i 1948 på 4 × 100 m stafett.
Dillard var amerikansk soldat i Italia under 2. verdenskrig, og arbeidet senere med kommunikasjon og PR i Cleveland. Han døde i november 2019, 96 år gammel.
1717
1717 (MDCXVII) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en fredag.
Tancredo Neves
Neves vokste opp i delstaten Minas Gerais. September 1962–juli 1962 var Neves Brasils statsminister. Han ble i januar 1985 valgt av Brasils Nasjonalkongress til å bli landets første president etter avviklingen av militærdiktaturet. Dagen før han skulle starte presidentgjerningen ble han svært syk. Etter flere operasjoner fikk han sykehusinfeksjon og døde i april. Visepresident José Sarney fungerte som konstituert president og ble deretter innsatt som president i Brasil.
Galbadrakhyn Otgontsetseg
Galbadrakhyn Otgontsetseg (født 25. januar 1992) er en mongolskfødt kasakhstansk judoka.
Hun representerte Kasakhstan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse i 48 kg.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun utslått i første runde.
Brachyllus
Brachyllus er en slekt biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Asia.
Serine Jonassen
Serine Jonassen (født 25. oktober 1991 i Stavanger) er en norsk politiker (H) og økonom. I 2020 ble hun utnevnt til politisk rådgiver for statsråd Jan Tore Sanner i Finansdepartementet.
Hun var 2. nestleder i Stavanger Unge Høyre 2008–2010, leder i Rogaland Unge Høyre 2010–2011, varamedlem av Rogaland fylkesting 2011–2015 og 2. nestleder i Unge Høyres sentralstyre 2012–2014. Jonassen vant Unge Høyres elitekurs i 2010.