cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hasso von Manteuffel
Andre verdenskrig
Tilbake i aktiv tjeneste ble han sjef for den 7. panserdivisjon den 22. august 194, og kom dermed tilbake til østfronten, hvor tyskernes stilling var prekær etter slaget ved Kursk og Den røde armés vellykkede motoffensiv. Manteuffel ble skadet i et sovjetisk luftangrep den 26. august 1943, men valgte å fortsette som divisjonssjef i Ukraina. Etter harde kamper i Kharkov, Belgorod og ved Dnjepr-elven lyktes det ham å stanse den sovjetiske offensiven. I slutten av november gjenerobret han Zhitomir og reddet den nesten omringede 8. panserdivisjon nord for byen.
Som følge av dette ble han utnevnt til sjef for den prominente pansergrenaderdivisjonen «Großdeutschland» 1. februar 1944. Han deltok i en rekke intense forsvarskamper vest for Kirovograd, trakk seg tilbake gjennom Ukraina og reorganiserte sine styrker i Romania i slutten av mars 1944. Deretter ledet han igjen en rekke vellykkede defensiver i det nordlige Romania frem til juli, da den utmattede divisjonen ble overført til reserven for å komme til hektene igjen. I slutten av juli ble divisjonen sendt til Østpreussen, som var truet etter at sovjeterne hadde knust armégruppe sentrum i operasjon Bagration. Her igangsatte han en vellykket, men kostbar motoffensiv mot Den røde armé inn i Litauen. Manteuffel klarte å stabilisere fronten, om enn ikke å trenge inn i Kurland hvor store deler av armégruppe nord var innesperret.
1. september 1944 ble han forfremmet til general (tysk: General der Panzertruppe) og gitt kommandoen over den 5. panserarmé som deltok i kampene i Frankrike. Etter å ha deltatt i omfattende kamper i Lothringen mot George Pattons 3. armé, ble enheten overført til reserven for å forberede seg på den kommende Ardenneroffensiven. Selv om han denne gangen hadde en støtterolle, ble Manteuffels 5. panserarmé involvert i de hardeste kampene med de amerikanske styrkene under denne offensiven, deriblant slaget ved Bastogne.
Etter krigen
Manteuffel ble repatriert fra krigsfangenskapet i september 1947, og begynte å engasjere seg i det politiske liv. Han ble medlem av FDP og var innvalgt i Forbundsdagen fra 1953 til 1957. Han viktigste sak var forsvarspolitikken, og han var en ivrig talsmann for gjenopprustning og gav navn til det nye tyske forsvaret i 1955. Som parlamentsmedlem var han FDPs forsvarspolitiske talsmann. Etter at FDP skiftet side i koalisjonen i Nordrhein-Westfalen, meldte han seg sammen med den såkalte Euler-gruppen ut av partiet i 1956, og deltok i grunnleggelsen av Freie Volkspartei, som han ble stedfortredende parlamentarisk leder for. Freie Volkspartei gikk inn i Deutsche Partei i 1957.
I 1968 foreleste han ved United States Military Academy og besøkte Pentagon etter invitasjon fra den amerikanske hærens stabssjef, William C. Westmoreland. Han ble også invitert til Det hvite hus etter anmodning fra tidligere president Dwight D. Eisenhower. I senere år var han dessuten virksom som rådgiver ved produksjonen av Cornelius Ryans film The Last Battle.
Han døde under en ferie i Reith im Alpbachtal i østerrikske Tirol.
Oslo kommunale kveldsrealskole og gymnas
Oslo kommunale kveldsrealskole og gymnas var en skole, som navnet sier kommunal og et gratis alternativ til elever som ikke hadde anledning til å ta høyere utdannelse ved private skoler. Skolen var en såkalt studentfabrikk. Skolen tok ikke inn elever under 18 år snittalderen på elevene i 1969 lå på 26 år.
Skolen ble opprettet i 1958 og ble nedlagt på sytti-tallet. Den holdt til i lokalene til Hartvig Nissens skole på Frogner. Skolens elever avla eksamen som privatister.
Sky Sports Football Yearbook
Sky Sports Football Yearbook er ei årbok om britisk, særlig engelsk, fotball. Årboka inneholder informasjon om siste sesong i engelsk Premier League, de tre divisjonene i The Football League, spillerne i de fire divisjonene, Conference National (den høyeste halvprofesjonelle divisjonen), FA-cupen, Ligacupen og. I tillegg dekker boka de fire profesjonelle divisjonene i skotsk fotball, og den har også resultater og tabeller fra de europeiske klubbturneringene, øverste divisjon i England for kvinner, cupene for kvinner, lavere engelske amatør-divisjoner, amatør-cuper, skole-serier, og øverste divisjon i Wales og Nord-Irland. Boka har også en mindre del om seriene i de andre europeiske landene, og en oversikt over fotballforbundene i resten av verden. Dessuten har boka en oversikt over britiske og irske landslagsspillere gjennom tidene.
Sky Sports Football Yearbook har blitt gitt ut siden 1970. Fram til 2003 var årboka sponset av sigarettmerket Rothmans, og het da Rothmans Football Yearbook. Boka blir utgitt av forlaget Headline Book Publishing.
Redaktør for de aller fleste utgavene av årboka har vært Jack Rollin. I 1995 kom datteren hans, Glenda Rollin, med som assistentredaktør for boka. Hun har senere blitt fullverdig medredaktør sammen med sin far.
Jo Moen Bredeveien
Jo Moen Bredeveien (født 13. mars 1979 i Trondheim) er redaktør i Magasinet Plot.
Bredeveien er utdannet historiker fra Universitetet i Oslo og UNAM i Mexico by. Han har bakgrunn som journalist fra Stavanger Aftenblad, Dagsavisen og Morgenbladet. Han har også laget dokumentarfilmen Aquí te espero, om migrasjon fra Mexico til USA, sammen med Jessica Allande. Filmen ble vist under navnet Menneskesmuglerne på NRK i 2009 og på en rekke internasjonale filmfestivaler.
Dominium Mechelen
Dominium Mechelen var frem til 1795 et lite, selvstendig område som bestod av byen Mechelen og noen av de omliggende kommunene. Fra 910 var Mechelen en del av fyrstbispedømmet Liège mens det i praksis ble styrt av familien Berthout, noe fyrstbiskopene i Liège ikke satte pris på. Senere forsøkte hertugdømmet Brabant å overta området uten å lykkes. I 1333 ga Liège Mechelen i len til grevskapet Flandern, men heller ikke denne gangen var overtagelsen definitiv og fullstendig.
Dette førte til at Mechelen ble ansett for å være en av de De sytten provinsene og senere en av provinsene i De sydlige Nederlandene. Mechelen var en selvstendig stat i personalunion med flere andre. De burgundiske hertugene og senere de habsburgske keiserne (spanske og østerrikske), hadde også tittelen ook «herre av Mechelen», akkurat som de også innehadde tittelen greve eller hertug. Disse fyrstene la de sytten provinsenes høyesterett her. Denne het først «Mechelens parlament», men skiftet senere navn til Mechelens store råd etter at den franske kongen hadde klaget over navnevalget. Han mente at navnevalget var galt, da det impliserte at dette parlamentet tok plassen til parlamentet i Paris. Landfogden Margarete av Østerrike hadde sin residens i Mechelen, som takket være dette etterhvert ble ansett som Nederlandenes hovedstad.
Jo Moen Bredeveien
Bredeveien er gift og bosatt i Oslo.
Dominium Mechelen
I 1790 var Mechelen en av statene som opprettet De forente nederlandske statene (i Belgia ofte kalt De forente belgiske statene). Da Mechelen ble annektert av Frankrike i 1795, opphørte det å eksistere som en egen stat og ble en del av departementet Deux-Nèthes.
Osterøy museum
Osterøy museum er et kulturhistorisk museum for Osterøy og de nærmeste bygdene. Museet skal samle, ta vare på og ellers dokumentere kulturminner fra dette området. Museet, som ble etablert i 1920, ligger på en sandbanke på Gjerstad. Tunet har i alt ti tilflyttede bygninger, der man har samlet kunnskap om det gamle bondesamfunnet, skolene på veiløse steder i Osterfjorden, og på nyere tiders industri og håndverk.
Museet samarbeider med, og har felles personale med Havråtunet.
Samlinger
Museet har en samling på vel 12 000 gjenstander; innbo, tekstiler og redskaper knyttet til landbruk, håndverk og småindustri.
I 1996 mottok Osterøy museum en samling med vogner og utstyr for hest fra en lokal samler, Mons Jakobsen. Deler av samlingen blir utstilt i det nye museumsbygget, som i tillegg til utstilling også rommer magasin, kontor og verksted.
Mohammed bin Awad bin Laden
Mohammed bin Awad bin Laden (arabisk: محمد بن عوض بن لادن‎, født 1908, død 3. september 1967) var en investor, forretningsmann og overhode for deler av bin Laden-slekten.
Han var en jemenittisk emigrant til Saudi-Arabia, gift 22 ganger og far til 54 barn, blant andre hans mest kjente sønn Osama bin Laden som antas å være hans 17. sønn.
Han «bygget opp et av landets største entreprenør-selskap» og ble «styrtrik», ifølge VG.
Khieu Samphan
Khieu Samphan (khmer: ខៀវ សំផន; født 27. juli 1931 i provinsen Svay Rieng i Kambodsja i Fransk Indokina) er en tidligere politiker fra Kambodsja.
Bakgrunn
Khieu Samphan ble født som den eldste av fem barn til en dommer i den østkambodsjanske provinsen Svay Rieng. Familiefaren hørte til en elite i det eksisterende kongeriket, som mellom 1863 og 1953 var et fransk protektorat. Khieu Samphan tilhørte khmerfolket som var i flertall blant landets folkeslag.
Etter å ha gått på Lycée Sisowath i Phnom Penh fikk Khieu et kongelig stipend for studier i Frankrike. Først studerte han i Montpellier og deretter ved Sorbonne. Selv om Kambodsja på det tidspunktet var selvstendig, oppsøkte Khieu det han kalte forbilder for den antikolonialistiske kamp, som for eksempel den franske advokat Jacques Vergès, som ifølge Der Spiegel (47/2007) førte ham i kontakt med kommunistiske grupper, og ledere av Røde Khmer, særlig Saloth Sar (1925-1998).
Røde Khmer
Allerede føt Røde Khmers makttovertahelse i 1975 ble han leder av det fryktede Bureau 870 i partiorganisasjonen Angkar. Under Røde Khmers herredømme var Khieu Samphan etter at prins Norodom Sihanouk var blitt tvunget til avgang, statsoverhode fra 1976 til 1979 i det nye Demokratisk Kampuchea, som landet nå ble kalt, og fremstod i den internasjonale offentlighet som regimets ansikt. Dette var en rolle han fortsatte å utøve fro Røde Khmer også etter 1979.
Etter den vietnamesiske invasjon i 1979 og terrorregimets fall, flyktet han til Folkerepublikken Kina, hvorfra han fremstod i De Forente Nasjoner som den offisielt anerkjente representant for Kambodsja. I 1982 dannet Røde Khmer og prins Norodom Sihanouk en eksilregjering, «Koalisjonen for det demokratiske Kampuchea», med Khieu Samphan som visepresident med tilsyn med utenrikspolitikken. I 1985 ble han offisielt gjort til Pol Pots etterfølger som leder av Røde Khmer. I 1991 representerte Khieu Samphan Røde Khmer under fredsforhandlingene i Paris.
Valget i landet i 1992, som fant sted under FN-oppsyk, ble under Khieu Sanphan boykottet av Røde Khmer.
Kapitulasjon
I desember 1998 overgav Khieu Samphan og Pol Pots tidligere nestkommanderende Nuon Chea seg til den kongelige kambodsjanske regjering. Statsminister Hun Sen motsatte seg internasjonalt påtrykk og Khieu Samphan ble verken arrestert eller rettsforfulgt den gang.
Rettssak og dom
Rettsforfølgelse begynte i 2008. Den gikk over mange år. Khieu Samphan ble i november 2018 av Røde Khmer-tribunalet funnet skyldig i folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og grove brudd på Genèvekonvensjonene.
Skru’n som Beckham
Skru'n som Beckham er en britisk film, lansert i 2002, regissert av Gurinder Chadha, og med manus skrevet av Chadha, Paul Berges og Guljit Bindra. Filmen forteller historien om en ung britisk Sikh-jente som må kjempe mot familiens ortodokse tankegang hvis hun skal oppnå sin drøm om å spille profesjonell fotball i USA. Filmens tittel er en referanse til den britiske fotballspilleren David Beckham, og hans evne til å score mål på frispark ved å skru ballen.
Filmen ble spilt inn i London.
Tagline: Who wants to cook Aloo gobi when you can bend a ball like Beckham?
Handling
Filmen er en historie om tenåringsjenta «Jesminder 'Jess' Bhamra» (Parminder Nagra), som bor i en forstad ved London, ikke langt fra Heathrow Airport. Hennes foreldre, som er førstegenerasjons innvandrere fra India, forsøker så godt de kan å få henne til å gå på universitetet for å bli lege, og ønsker å arrangere et ekteskap for henne. «Jess» drømmer imidlertid om å bli fotballspiller, og hun er inspirert av en av Englands mest kjente spillere, David Beckham. Hun viser et uvanlig talent for spillet da de spiller kamper i parken mot de lokale guttene.
Mens hun spiller i parken blir «Jess» oppdaget av «Juliette 'Jules' Paxton» (Keira Knightley), stjernespilleren på Hounslow Harriers (et lokalt amatørlag for damer). «Jess» blir veldig glad og takker ja da «Jules» inviterer henne til å bli med på laget, og de to utvikler et sterkt vennskap. Hun utvikler i tillegg et spesielt bånd til lagets trener (Jonathan Rhys-Meyers), en ung mann hvis drømmer om stjernestatus innen fotballen ble knust da han ødela kneet sitt. I mellomtiden går det rykter om at en speider fra Santa Clara University i USA er i London for å se etter spillere til skolens damelag. Den resulterende situasjonen blir en mengde kulturkollisjoner da «Jess», hennes venner både fra den indiske kulturen og fotballen, og hennes familie alle forsøker å få henne til å velge den veien de mener er rett.
Musikk
Filmmusikken inkluderer bhangra, soulmusikk, sanger av Victoria Beckham, Mel C og Texas, og arien Nessun dorma, fra Puccinis Turandot.
Mottakelse
Filmen var populær blant kinopublikum over hele verden, inkludert i USA, der David Beckham var lite kjent i tiden da filmen ble lansert (filmen gjorde at han ble bedre kjent der).
Kritikkene av filmen var blandede, der enkelte kritikere beskrev filmen som «Billy Elliot med fotball istedenfor ballett», og andre sa at filmen bare fulgte den samme malen innen humor som Mitt store fete greske bryllup.
David Nalbandian
David Nalbandian (født 1. januar 1982 i Unquillo, Provincia de Córdoba) er en argentinsk tennisspiller med armensk og italiensk herkomst.
Tenniskarrieren
David Nalbandian ble profesjonell i 2000. Hans foreløpig høyeste ATP-ranking i single, nr. 4, oppnådde han i juli 2004.
Han spilte finale i Wimbledon i 2002, men måtte strekke våpen mot Lleyton Hewitt med 0-3 i sett (1-6, 3-6, 2-6).
Spillestil
Nalbandian er en typisk baseliner som bygger spillet sitt rundt presise og stabile slag fra grunnlinjen. I likhet med trenden i herretennisen, har han de siste årene utviklet nettspillet sitt, men han bruker som oftest volleyer kun til å sette bort ballene. Nalbandian har sin styrke i presisjonen på grunnslagene og servereturene. Ofte varierer han med slag langs linjen og korte crosser. Backhanden til Nalbandian er kanskje den mest fryktede på ATP-touren, og våpenet hans er det rette backhandslaget ned langs linjen.
90125
90125 er det ellevte studioalbumet fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i november 1983. Dette er det første albumet fra bandet siden oppløsningen i 1980, og det første der multi-instrumentalisten Trevor Rabin medvirker. Jon Anderson er tilbake som vokalist, og keyboardisten Tony Kaye er også tilbake for første gang siden albumet The Yes Album i 1971.
Albumet kom på 5.-plass på Billboard 200 i USA, 16.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia og på 8.-plass på VG-lista topp 40 i Norge.
Bakgrunn
Albumet representerer et markant brudd med den tidligere progressive musikken, og består hovedsakelig av rock og pop-basert musikk. Tittelen 90125 henspiller på albumets katalognummer hos plateselskapet.
Tidlig i 1983 het bandet ikke Yes, men Cinema, og besto av Trevor Rabin, Chris Squire og Alan White. Først senere i prosessen fikk man med seg de tidligere band-medlemmene Jon Anderson og Tony Kaye, og da de var på plass skiftet bandet navn fra Cinema til Yes. Band-navnet som måtte vike «minnes» på instrumentalen «Cinema», som også vant en Grammy i 1983 i klassen Årets Rock Instrumental.
Tidligere vokalist i Yes, Trevor Horn, ble opprinnelig spurt om han ønsket å fortsette som bandets vokalist men takket nei. Han takket derimot ja til å delta som låtskriver og å produsere albumet, som inneholder bandets største kommersielle hit, «Owner of a Lonely Heart».
Thor Odegard Omejer
Thor Odegard Omejer (født 11. desember 1887 i Fargo, Nord-Dakota, død i februar 1979 i Toronto) var norsk konsul for Ontario under det meste av 2. verdenskrig. Han var gift med Ester Andresen, søster av Johan H. Andresen.
Omejer bodde i Norge fra 1899 til 1940, og eide i deler av denne perioden Ask gods. Han var formann i Norske Reserveoffiserers Forbund, og den som foreslo at foreningen skulle ha et motto. Dette ble Pro Patria, som betyr «For fedrelandet». Senere ble Omejer redaktør for foreningens medlemsblad, som heter nettopp Pro Patria. Nærmere krigen skrev han også artikler i tidsskriftet Ragnarok.
På Norsk Luftfartsmuseum i Bodø er det utstilt en duk hvor signaturene til hundrevis av norske soldater fra Little Norway er brodert. I midten av denne duken er fire navn brodert i sirkel: kong Olav, kronprinsesse Märtha, Ole Reistad og Thor Odegard Omejer. Bakgrunnen for dette var at kaptein Omejer under krigen fra sin base i Canada var rekrutteringssjef for Luftforsvaret, som den gang het Flyvåpenet.
Vedder (krigsskip)
Vedderen som et egnet og dødelige våpen i antikken mellom krigsfartøyene av type galeien som skal kunne senke et fiendtlige skip med en vedderstevn, ble gjentatt på nytt i midten av 1800-tallet med innføringen av dampdrift som tillatt fri manøvrering uavhengig av vind og strøm. Dertil hadde de første krigsskipene med panserplater på seg som effektiv beskyttelse mot prosjektiler fra skipsartilleri blitt satt i bygging i slutten av 1850-årene, hvilken oppmuntret de ulike taktiske tenkerne til å gruble på om det meste effektive våpenet vil være vedderen under sjøstrid. Skipskonstruktørene fulgt opp denne tanken ved å montere på markerte vedderbaug som et alternativt angrepsvåpen, og i 1861 ble de første større krigsskip med vedderbaug sjøsatt- bredsides panserskipene «Magenta» og «Solferino» i Frankrike.
Den pansrede vedderen
Andre marineflåter tok også til seg den pansrede vedderen for forskjellige formål, den meste minneverdige er den italienske marinens pansrede vedderfartøyet med pansertårn, «Affondatore» (Senkeren) som kom til Italia midt under den tredje italienske selvstendighetskrigen med Østerrike i 1866. Under slaget ved Lissa skulle dette potensielle angrepsfartøyet med sitt blotte nærvær forverret situasjonen for italienerne selv ettersom admiral Carlo Pellioni di Persano forlot flaggskipet uten at resten av krigsflåten var underrettet. Tegetthoff rammet og sank det italienske flaggskipet mens «Affondatore» ble holdt unna ved konsentrert ildgivning fra å gjøre det samme. Vedderen ble påført så store skader at det oppstod lekkasjer, og tålte ikke stormvær i Ancona havn.
Den britiske marineflåten hadde også pansrede vedderfartøyer for kystforsvar som Belleisle-klassen på to skip, «Hotspur», «Rupert» og Conqueror-klassen på to skip som i tillegg til vedderbaugen var også godt bestykket, men lite egnet for ferd på åpen sjø i røft vær. Disse var tenkt erstattet av den nye skipstypen torpedovedderen, men det ble ikke noe av dette etter «Polyphemus» var sjøsatt i 1881. Denne nye torpedovedderen hadde en vedderbaug på tre meter som skulle være et angrepsvåpen i tillegg til torpedoene fra bredsiden.
De amerikanske vedderfartøyene
Første gang veddertaktikken var tatt i bruk under den amerikanske borgerkrigen, var den 8. mars 1862 i James-elven ved Hampton Roads der en flotilje på flere fartøyer fra nordstatsflåten ble angrepet av panserskipet «Virginia». Fregatten «Cumberland» ble rammet av panserskipet som hadde fått montert på seg vedderbaug, og etterlatt synkende på grunt farvann. De konfødererte sjøoffiserene i Sørstatene som tok i bruk pansrede skip i deres krig, hadde konkludert med at veddertaktikken vil være fornuftige for å spare på krutt og prosjektil. Mot sårbare fartøyer gjerne bygget i tre var det et meget godt alternativ for de konfødererte panserskipene. Over halvparten av alle panserskipene bygget i Sørstatene hadde vedderbaug som gjerne kunne være meget primitivt.
I kystnære farvann med rolig sjø og på beskyttet farvann som i elvene hadde begge parter tatt i bruk veddertaktikken med varierte hell, også av upansrede fartøyer som i floden Mississippi der oberst Charles Ellet opprettholdt den såkalte «ram flotilla» med elvefartøyer ombygget til vedderfartøyer, kalt «Ellet`s Rams». Et typisk vedderfartøy på Mississippi-floden var gjerne raskt, en forsterkede vedderbaug og skroget modifisert for å absorbere sjokket av kollisjonen samt lite bestykning. Vedderfartøyene var brukt under flere dramatiske sjøslager deriblant det voldsomme sjøslaget ved Memphis den 6. juni 1862 der begge elveflåter hadde et oppgjør om herredømmet over floden. Sørstatene tapte sjøslaget og deretter hadde de fødererte marinestyrkene tatt ledelsen.
Veddertaktikk i praksis
Vedderen som et våpen skulle viste seg å være feilslått med tanke på de praktiske erfaringer fra den amerikanske borgerkrigen som beviste at et vedderfartøy ikke var effektivt mot målsfartøyer under bevegelse som manøvrerte under et pågående sjøslag, og selv om man hadde klart å ramme et fartøy så betyr det ikke at man hadde påført målsfartøyet avgjørende skader med mindre man hadde overraskelsesmomentet og stor bevegelseskraft med seg. Et vedderfartøy som angripe et annet fartøy under bevegelse, vil ikke være i stand til å påføre meget alvorlige skader utover kraftige støter med overfladiske skader.
Vedderen var faktisk farligere for ens egne under flåtemanøvreringer som sett i 1893 under en flåteøvelse i Middelhavet der slagskipet «Camperdown» i skade rammet flaggskipet «Victoria», viseadmiral Tryon fulgt med skipet ned i dypet sammen med 357 menn fra mannskapet. Dette var én av mange ulykker mellom marinefartøyer i den siste halvdel av 1800-tallet og fram til etter den første verdenskrigen. Med innføringen av hurtigskytende skyts som produserte et regn av eksploderende granater i 1890-årene på fiendens skip, hadde veddertaktikken som allerede var på vikende front, mistet sitt gyldighet som et taktisk alternativ. Torpedotrusselen fra småfartøyer bestykket med torpedoer hadde ikke bare erstattet vedderen som et formidable våpen, men også framprovoserte mottiltak som forhindret bruk av vedderen mot egne skip.
Men veddertaktikk var fremdeles tatt i bruk som et alternativ under de to verdenskrigene, gjerne mellom større og mindre fartøyer som sett under en episode da slagskipet HMS Dreadnought rammet og senket den tyske ubåten U-29 i mars 1915. Aggressive skipsjefer hadde brukt deres egne skip som et bevegende våpen mot fiendtlige undervannsfartøyer ved flere tilfeller, at man påført seg betydelige skader på sine lettere konstruerte destroyerne blant annet så admiraliteten i Royal Navy var nødt til å nedlegge forbud mot veddertaktikken allerede tidlig i året 1943. Ofte skyldes dette at destroyeren hadde kommet for nær ubåten som var ikke oppdaget før på kloss hold, at det ikke var tid for bruk av egne kanoner. Kaptein Frederic John Walker, kjent som en av de fremste ubåtjegerne i den andre verdenskrigen, hadde senket et stort antall ubåter, hvorav flere ved bruk av veddertaktikken.
Carl Johan Nielsen
Carl Johan Nielsen (født 10. september 1836 på Ulvøy, død 2. mai 1879 i Kristiania) var en norsk filolog og skolemann.
Nielsen ble utdannet ved Tromsø Seminarium (1857), før han tok jobb som lærer for samiske barn i Lyngen. I 1859 reiste han til Kristiania for teologistudier ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Sammen med Elias Blix og andre medelever fra Tromsø, var han med i Nordlændingernes Forening, og (som Blix) arbeidet han som lærer ved Hartvig Nissens skole (1860–74) og senere Oslo katedralskole (1877–79).
Hans sterkt agiterende stil ga ham tilnavnet «Den norske løve» i retorisk sammenheng, og han var kjent som å være uvanlig nasjonalpatriotisk og tenderte til Grundtvig. Nielsen var sentral i etableringen av Det Norske Samlaget, styremedlem 1872-1876.
Nielsen var modell i Arne Garborgs Bondestudentar, og etter hans død skrev Garborg et minneord.
Fylkesvei 2628
Fylkesvei 2628 går mellom Kringen og Mysusæter i Sel kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 444 (Oppland).
Europavei 717
Europavei 717 går mellom Torino og Savona i Italia. Veiens lengde er rundt 120 km.
Sekkeløp
Sekkeløp er en lek eller konkurranse som består i at deltakerne stiger opp i en striesekk, holder denne ved hoften og hopper så fort de kan over en på forhånd avtalt distanse. Sekkeløp er en populær lek ved 17. mai-feiring i Norge.
Benoît Vaugrenard
Benoît Vaugrenard, (født 5. januar 1982 i Vannes), er en tidligere profesjonell fransk syklist. Han syklet fra 2003 til 2019 for Française des Jeux.
Han fikk sitt gjennombrudd da han hadde den hvite ungdomstrøyen under Tour de France 2006 på tre etapper. I slutten av juni 2007 vant han det franske mesterskapet i temporitt.
Bantusomaliere
Bantusomaliere (også kjent som Jareer eller Gosha) er en etnisk minoriet i Somalia. De bor for det meste sør i landet, og nedstammer fra slaver som ble brakt nordover av arabiske slavehandlere fra det som i dag er statene Tanzania, Malawi og Mosambik. Bantuer er etnisk, fysisk og kulturelt forskjellig fra somaliere.
Kunstløp under Vinter-OL 1994
Under Vinter-OL 1994 på Lillehammer ble det arrangert fire øvelser i kunstløp.
Parløp
15. februar
I alt deltok 18 par, hvorav 17 fikk plassering.
Isdans
21. februar
21 par deltok.
Boulevard Puerto Aéreo metrostasjon
Boulevard Puerto Aéreo er en stasjon på Mexico bys metros Linje 1. Den ligger i distriktet Venustiano Carranza.
Stasjonens logo skal forestille Boulevard Puerto Aéreo, som stasjonen ligger under.
Fram til 1997 het stasjonen Aeropuerto og hadde et fly som logo, siden den lå nær den tidligere plasseringen til Mexico by internasjonale lufthavn. Dette ble senere en kilde til forvirring da den nåværende lufthavnen betjenes av Terminal Aérea metrostasjon, og stasjonen endret derfor navn og logo.
Terje Mikkelsen
Terje Wik Mikkelsen (født 6. april 1957 i Drøbak) er en anerkjent norsk dirigent med en bred internasjonal karriere, spesielt i Europa og Asia.
Terje Mikkelsen tok sin utdannelse ved Norges musikkhøyskole og i Finland ved Sibelius-akademiet i Helsingfors med professor Jorma Panula der han tok diplomeksamen i orkesterdirigering i 1989. Han studerte også med Mariss Jansons fra 1984 og de arbeidet sammen både i St. Petersburg og i Oslo-Filharmonien fram til 1991. I 2001 ble Mikkelsen utnevnt til gjesteprofessor ved Musikkcolleget ved Mahidol Universitetet i Bangkok.
Turnéer
Mikkelsen dirigerer også jevnlig St. Petersburg Filharmoniske Orkester og Moskva Radio og TV-orkester og har vært gjestedirigent for bl.a. Warsaw Philharmonic, Köln Radioorkester (WDR), Hamburg Radioorkester (NDR), Rotterdam Filharmoniske Orkester, Belgisk Radioorkester, BBC Welsh Symphony Orchestra, BBC Concert Orchestra, China National Symphony Orchestra, Vietnam National Symphony Orchestra, Thailand Philharmonic Orchestra, München Radioorkester og Philharmonia Hungarica. Han har ledet en rekke turnéer med både sine faste orkestre og andre. Med Tchaikovsky Symphony Orchestra ga han i 2008 to konserter i Disney Hall, Los Angeles, samt 15 i England og 2 på Festspillene i Nord-Norge i 2010. I Spania har han dirigert over 100 konserter med bl.a. Thuringen Philharmonie, Latvia Nasjonale Symfoniorkester, Shanghai Symfoniorkester, Jena Filharmoniske orkester, München Radioorkester, Academy of St. Martin in the Fields, Ukraina Nasjonale symfoniorkester og Norrlandsoperaen. . Med det Tsjekkiske Nasjonalorkesteret besøkte han Storbritannia i 2011 og med Russian State Symphony Orchestra (Jevgenij Svetlanov Orchestra) Sør-Amerika i 2015. Han har også gjort en rekke produksjoner mot jazz, rock (som Keith Emerson Three Fates Project), film (som Andreaskorset, Suffløsen og Den siste kontrakten) og underholdningsmusikk også for radio og TV. Med Keith Emerson, gitaristen Marc Bonilla og BBC Concert Orchestra hadde han en fremføring av Three Fates Project i Barciban Hall i London i juli 2015.
Diskografi
Noen av hans omkring 50 plateutgivelser er:
Fredrikke Tønder-Olsen
Fredrikke Tønder-Olsen (født 26. september 1856 på handelsstedet Kopardal på øya Løkta i Dønna kommune, Helgeland i Nordland den, død 30. desember 1931 i Oslo) var en norsk gründer og landets første kvinnelige forsikringsagent. Hun gikk i gravørlære i Bodø, men svaksyn tvang henne til å velge en annen karrierevei, og hun fikk Helgelandagenturet for forsikrings-selskapet Norden og ble landets første kvinnelige forsikringsagent. I Kristiania startet hun Kristiania Visergutkontor, landets første (1894). Hun var initiativtaker til tidsskriftet Landets Kvinder og mottok Kongens fortjenstmedalje i 1926.
Hennes livsmotto var «Er du halt er du lam, har du vilje kjem du fram». En minnestatue over henne er reist på Vår Frelsers gravlund. Fredrikke Olsen-Tønders legat forvaltes i dag av Nordlændingernes Forening, som i 2006 arrangerte 150-årsjubileum i Oslo rådhus.
Ved Høgskolen i Nesna utgis skriftserien «Fredrikke» i hennes navn.
Den norske eurytmihøyskole
Eurytmi er en danse- og bevegelseskunst med en del likhetstrekk med klassisk ballett, utviklet av Marie von Sivers og Rudolf Steiner, og med utspring i antroposofi, den filosofiske retningen Steiner utviklet. Eurytmi praktiseres som kunstform (scenekunst), i pedagogisk sammenheng på steinerskoler og i terapeutisk sammeheng.
Studiet omfattet kunstfagene lyd- og toneeurytmi, språkforming og korsang, teoretiske fag som musikklære, kunsthistorie og anatomi og pedagogisk/praktiske fag. Utdanningen kvalifiserer for jobb som eurytmilærer i Steinerskoler og Steinerbarnehager, som «helseeurytmist» eller som «sceneeurytmist».
Skolen var én av i alt 20 tilsvarende skoler på verdensbasis. Omtrent halvparten av elevene ved skolen var fra land utenfor Norden. Skolen har lokaler i samme bygning som Rudolf Steinerhøyskolen.
Fredensborg (fort)
Fredensborg var et dansk-norsk handelsfort på Gullkysten ved Guineabukta i Vest-Afrika. I dag er fortet en ruin, og den ligger i landsbyen Old Ningo. Det arbeides for å bevare ruinene som et kulturminne etter den atlantiske slavehandelen.
Det finnes en tegning av fortet slik det var i 1760, laget av den danske slavehandleren Rømer. Slaveskipet «Fredensborg» er oppkalt etter dette handelsfortet.
Fortet var ett av tilsammen seks handelsfort Danmark-Norge hadde i området midt på 1700-tallet som en del av Danmarks kolonirike. Disse fortene ble solgt til Storbritannia i 1850.
Allerede i 1658 opprettet Danmark-Norge sitt første handelsfort eller losje på Guineakysten, eller Kysten som danskene sa på denne tiden. Handelsfortene hadde til oppgave å drive handel med afrikanere. De lå på grunn leid av lokale herskere. Viktige varer var slaver, elfenben og gull. Alle viktige europeiske sjøfartsnasjoner hadde på denne tiden handelsfort i området, de lå på rad og rekke, engelske, franske, nederlandske og portugisiske handelsfort, ved siden av de danske. Det var sterk konkurranse mellom europeerne for å oppnå de samarbeidende afrikanernes gunst. De fleste skipene som anløp handelsfortene gikk i den såkalte trekantfarten.
Christiansborg i Accra var Danmarks-Norges hovedfort på Gullkysten; Fredensborg lå lenger øst. Fortet ble nevnt som et av de fineste danske mindre fort på Gullkysten.
Cartago (Costa Rica)
Cartago er en by og en kanton i provinsen Cartago i Costa Rica, om lag 25 kilometer øst for landets hovedstad San José. Den ligger rundt 1435 meter over havet, ved Cartagoelva ved foten av vulkanen Irazú. Kantonen hadde 147 898 innbyggere i 2011. Arealet er på 287,77 km².
Cartago ble grunnlagt i 1563 som første by grunnlagt av spanjolene i Costa Rica. Fra 1574 var byen hovedstad i kolonien Costa Rica. Cartago ble Costa Ricas hovedstad da landet ble selvstendig i 1821. I 1823 ble denne rollen overført til San José, som på dette tidspunktet hadde vokst forbi Cartago og blitt største by i landet. Cartago ble påført store skader av jordskjelv i 1821, 1841 og 1910.
Cartago er blant annet kjent for kirken Basílica de los Ángeles, som befinner seg på stedet hvor det hellige ikonet Vår Frue av los Ángeles ble funnet i 1636, og som er landets viktigste kirke. I sentrum av byen ligger også ruinene av Parroquia de Santiago Apóstol, en kirke fra 1662 som har blitt ødelagt av flere jordskjelv.
Distrikter
Cartago er delt inn i 11 distrikter:
Friedrich Ludwig Jahn Sportpark
Friedrich Ludwig Jahn Sportpark (kortform Jahnsportpark eller Jahn-Sportpark) er et idrettsanlegg vest i Berlins ortsteil Prenzlauer Berg i bydelen Pankow. Stadionet brukes til fotball, friidrett og amerikansk fotball. Hovedarenaen (Friedrich Ludwig Jahn Stadion) har en tribunekapasitet på 19 708 tilskuere (hvorav ca 15 000 under tak), og er dermed Berlins tredje største etter Berlin olympiastadion og Stadion An der Alten Försterei. Det finnes noen mindre idrettsplasser i tillegg til hovedarenaen. Anlegget ligger like ved Max Schmelinghallen og Mauerpark. Det er oppkalt etter Friedrich Ludwig Jahn.
Den østtyske spydkasteren Uwe Hohn satt 20. juli 1984 verdensrekord på Jahnsportpark, med et kast på 104,80 meter.
Tzvetan Todorov
Tzvetan Todorov (født 1. mars 1939 i Sofia, død 7. februar 2017) var en fransk-bulgarsk lingvist, filosof, historiker, litteraturviter og litteraturkritiker.
Todorov bodde i Frankrike fra 1963 sammen med sin kone Nancy Huston og deres to barn. Der skrev han bøker og essays om litterær teori, historie og kultur. Todorov publiserte totalt 21 bøker. Todorovs historiske interesser fokuserte på spørsmål som erobringen av Amerika og de nazistiske og stalinistiske konsentrasjonsleirene. Todorov var gjesteprofessor ved flere universiteter, blant annet Harvard University, Yale University, Columbia University og University of California, Berkeley.
Todorovs utmerkelser inkluderer bronsemedalje fra CNRS, Charles lÉvêque Prize av Académie des Sciences Morales et Politiques. I 2008 mottok Todorov utmerkelsen Fyrsten av Asturias' pris for samfunnsvitenskap. Todorov var også offiser av Ordre des Arts et des Lettres.
Alfred Næss (revyartist)
Alfred Næss (født 30. november 1927 i Vardø, død 30. november 1997) var en norsk revyforfatter. Han døde på samme dato som han ble født, 30. november, han ble akkurat 70 år.
To av Alfred Næss' tekster, «Til Snåpen» og «Hjelp, jeg blir far» ble spilt inn av Rolf Just Nilsen og Arve Opsahl på singlen Nor-Disc NOR 108 i 1965.
Pseudonym
«Pirre P» var et pseudonym brukt av den norske revyartisten Alfred Næss (1927–1997) når han virket som forfatter av sangtekster utenfor revyscenen.
Blant sangtekstene han skrev under dette pseudonymet var en slageren Å, Marie jeg vil hjem til deg med sangkvartetten The Monn Keys.
Av sangtekster for andre artister kan nevnes den norske versjonen av den italienske sangen Mamma son tanto felice fra 1946. Næss' norske tekst ble utgitt på singel i 1970 av vokalisten Elin Dalsbø akkompagnert av Frode Thingnæs orkester.
Familieliv
Næss var gift tre ganger.
Bygningsvern i Storbritannia
Bygningsvern i Storbritannia baserer seg hovedsakelig på at byggverk av spesiell arkitektonisk, historisk eller kulturell interesse tildeles vernestatus, som listed building. Ordningen har vært i bruk siden den ble innført i Town and Country Planning Act 1947, og er pr. 2007 brukt på omkring en halv million byggverk eller deler av byggverk.
En vernet bygning kan ikke rives, utvides eller endres uten tillatelse fra lokale planmydigheter. Under behandling av slik søknad vil normalt et relevant regjeringsorgan bli rådspurt. Eierne av vernede bygninger er i en del tilfeller pliktige til å holde dem vedlike. Brudd på reglene kan føre til strafferettslig forfølgelse. Av denne grunn kan eier av en bygning som er foreslått vernet protestere mot verning.
De fleste byggverk som er med er vernet er vanlige hus av forskjellige slag, både private, offentlig og næringsbygninger. Men man finner også vernede broer, monumenter, skulpturer, krigsminnesmerker, milestolper, porter og annet. Fornminner, militære bygninger og ubebodde bygninger kan vernes under annen lovgivning, som scheduled ancient monuments. Naturområder, inkludert hager, kan også vernes under andre lover.
England og Wales
I England og Wales er gjeldende lov for bygningsvern Planning (Listed Buildings and Conservation Areas) Act 1990. Ordningen administreres i England av English Heritage, som er underlagt Department for Culture, Media and Sport, og i Wales av Cadw. Det føres et eget register over vernede bygninger som står i fare for å forfalle, Buildings at Risk Register.
Tidligere fantes også Grade III, men denne ble avskaffet i 1970. Frem til 1977 ble betegnelsene Grade A, B og C brukt om anglikanske kirker som var i bruk; disse er nå overført til betegnelsene Grade I, II* og II.
Det er pr. 2007 foreslått å fjerne Grade II*, og å nedgradere de fleste byggverkene i denne kategorien til Grade II. 91 % av de som har levert høringsuttalelser var negative til dette, men English Heritage antar at lovendringen vil bli vedtatt.
Pr. mai 2003 var omkring 442 000 registrert vernevedtak, av hvilke 418 000 (94,5 %) var Grade II, 18 000 (4,1 %) var Grade II* og 6000 (1,4 %) Grade I. 45 % av Grade I-byggverkene var anglikanske sognekirker. Totalt er omkring 500 000 byggverk vernet, ettersom mange vedtak omfatter mer enn en bygning. Der verningsvedtaket kun spesifiserer en del av bygningen gjelder restriksjonene på endringer uansett hele bygningen.
Enkelte bygninger er i seg selv ikke regnet som verneverdige, men er vernet fordi de utgjør en del av en gruppe, for eksempel bygningene rundt torget i en by. Slik verning kan også gis på lavere nivå, med å gjøre området til et conservation area. Regelverket er da langt mildere, men det er restriksjoner på muligheten til å utføre endringer på bygningene.
Den generelle politikken er at alle bygninger reist før 1700 «som er bevart i noenlunde original stand» og de fleste bygninger reist mellom 1700 og 1840 skal vernes. Blant bygninger fra viktoriansk tid og senere utøves skjønn i hvert enkelt tilfelle. Svært få bygninger som er nyere enn tretti år er vernet, og bygninger som er under ti år blir aldri vernet.
Fjerning av vernestatus er teoretisk mulig, men forekommer svært sjelden.
Nord-Irland
Det er fire vernenivåer:
Skottland
I Skottland er verning regulert gjennom Town and Planning (Listed Buildings and Conservation Areas) (Scotland) Act 1997. Historic Scotland, som er underlagt Scottish Executive og Skottlands parlament, forvalter verneordningen.
Det er tre vernenivåer:
Cryptotrogus
Cryptotrogus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia (Midtøsten, India, Sentral-Asia).
Lesothos flagg
Lesothos nasjonalflagg ble første gang tatt i bruk midnatt mellom 3. og 4. oktober 2006 i forbindelse med feiringen av landets 40-års uavhengighetsjubileum.
1966-1987
Lesothos første nasjonalflagg ble første gang heist 4. oktober 1966, på Lesothos uavhengighetsdag. Det dominerende partiet ved uavhengigheten var Basotho National Party (BNP) under ledelse av Leabua Jonathan, som ble landets første statsminister. På bakgrunn av forslag til flagg utarbeidet av den britiske arkitekten Peter Hancock, valgte Jonathan det som ble Lesothos første nasjonalflagg. Flaggets farger var identisk med partifargene til BNP. Nasjonalflagget var dominert av et blått felt hvorpå var plassert en stråhatt, et nasjonalsymbol, i hvitt. Ved stangen fantes det smale striper av grønt og rødt.
1987-2006
Statsminister Jonathan, som tiltok seg diktatoriske fullmakter, ble styrtet i et militærkupp i 1986. Lesothos nye militære makthavere anså nasjonalflagget fra 1966 som for nært knyttet til statsminister Jonathan og hans parti. I 1987 ble det innført et nytt flagg. Dette var skrådelt i fargene hvitt, blått og grønt, tilsvarende mottoet i riksvåpenet som lyder «khotso, pula, nala». Dette betyr «fred, regn, velstand» og representeres henholdsvis av hvitt, blått og grønt. Stråhatten ble byttet ut til fordel for et tradisjonelt skjold med korslagte våpen bak, nærmer bestemt spyd og en type klubbe som kalles knobkerrie, alt i brun farge. Flagget ble tegnet av den sørafrikanske statsheraldikeren Frederick G. Brownell.
Flagget ble etter hvert utsatt for kritikk, både fordi det var innført av militærregimet og fordi det ikke viste stråhatten, et av de fremste identifikasjonsmerker for Lesotho. Særlig partiet Lesotho Congress for Democracy (LCD), som har sittet med regjeringsmakten etter valgseire siden 2002, kjempet for å innføre et nytt flagg der stråhatten er med.
Smak (sosiologi)
Smak som et sosialt fenomen blir forstått som generelle estetiske preferanser som kan være resultatet av sosialt press like mye som en individuell egenskap, og en bestemt smak kan bli vurdert som «god» eller «dårlig». Denne teorien ble formulert i løpet av siste halvdel av 1900-tallet, og forbindes med teorien om estetisk relativisme. Før dette var oppfattelsen av den estetiske smaken forbundet med dannelse og gode vaner som en naturlig egenskap uavhengig av miljømessig læring, noe som også viste til en persons verdsetting av skjønnhet.
Dennis Franz
Dennis Franz (født 28. oktober 1944 i Maywood i Illinois i USA) er en Emmy-prisvinnende, amerikansk skuespiller, best kjent for sine roller som røff politietterforsker i TV-seriene NYPD Blue og Hill Street Blues.
Bakgrunn
I 1972 fikk han plass i Chicagos Organic Theatre Company. Robert Altman oppdaget ham på en audition og fikk ham til å flytte til Los Angeles, der han ble medlem av Altmans teaterkompani.
Karriere
Franz er spesielt godt kjent for å spille politimenn. Det store gjennombruddet kom i TV-serien Hill Street Blues, der han hadde en gjesterolle som etterforsker Sal Benedetto i et par episoder, før han fikk en av hovedrollene som løytnant Norm Buntz. Det andre store gjennombruddet kom i TV-serien NYPD Blue, som etablerte Franz som en av USAs best likte karakterskuespillere. I begynnelsen av serien er Franz' figur «Andy Sipowicz» et alkoholisert og ufordragelig menneske, men gjennom seriens 12 sesonger skjer det en gradvis og dyp personutvikling. I 1993 ble Franz' figur rangert som nr. 31 av «Verdens beste TV-fedre gjennom tidene» i TV Guide. Etter at Jimmy Smits forlot serien overtok Franz som frontfigur, og med bakgrunn i seriens enorme seer- og kritikersuksess har det vært beskrevet som svært bemerkelsesverdig at en middelalderende antihelt som Franz kunne fronte serien alene.
Etter at NYPD Blue ble avsluttet etter tolv år, som en av USAs mest populære serier gjennom tidene, har Franz valgt å trekke seg tilbake. Han er gift med Joanie Zeck og har to barn, Tricia og Krista. Som hobbyer har han skigåing, golf og filantropi. Han har en hund som heter Bigelow. Franz er styremedlem i National Colorectal Cancer Research Alliance.
Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Har fått fire Emmy-priser for sin deltagelse i NYPD Blue.
New Horizons
New Horizons er en amerikansk interplanetarisk romsonde som ble skutt opp av NASA fra Cape Canaveral Air Force Station i Florida den 19. januar 2006 som en del av New Frontiers-programmet. Formålet med romsonden var å utforske dvergplaneten Pluto og dens måner i 2015, og deretter et eller flere Kuiper-legemer i løpet av det påfølgende tiår.
Den 478 kg tunge romsonden får elektrisk kraft fra en radioisotopgenerator drevet av Plutonium-238, og er det romfartøyet som hittil (2023) hadde høyest oppskytingshastighet. Utgangshastigheten var 16,26 km/s i forhold til jorden, noe som tilsvarer 58,536 km/t. New Horizons passerte månens bane ni timer etter oppskytingen og banen til Mars den 7. april 2006 – 78 dager etter oppskytingen. Den 13. juni 2006 passerte romsonden den lille asteroiden 132524 APL i en avstand av 101 867 km, og tok de hittil mest detaljerte fotografier av den. New Horizons passerte Jupiter den 28. februar 2007 i en avstand av 2,3 millioner km. Passeringen av Jupiter sørget for en gravitasjonsslynge, som økte romsondens hastighet, og gjorde det også mulig å teste romsondens utstyr, og returnere bilder og data om Jupiters atmosfære, magnetosfære og måner. På tross av sin høye utgangshastighet, vil New Horizons forlate solsystemet med en lavere hastighet enn Voyagersondene. Dette skyldes at de sistnevnte dro bedre nytte av ulike planeters gravitasjonsslynger for å øke hastigheten.
Etter passeringen av Jupiter lå romsonden i dvale det meste av tiden, for å bevare instrumentene om bord. Unntakene var ved kortvarige årlige undersøkelser av instrumentene. Den 6. desember 2014 ble romsonden vekket opp igjen av dvalen for å forberede seg på møtet med Pluto, og en fase med en mer konstant overvåking av instrumentene ble innledet. Den 15. januar 2015 begynte New Horizons sin innflyvningsfase mot Pluto.
Den 14. juli 2015 passerte New Horizons Plutos overflate i en avstand av 12,600 km, og ble den første romsonden som utforsket dvergplaneten og dens måner Charon, Nix, Hydra, Kerberos og Styx. Den 25. oktober 2016 sendte romsonden sitt siste bilde av Pluto. Etter forbiflyvningen av Pluto, fortsatte romsonden ferden med kurs mot 486958 Arrokoth i Kuiperbeltet. Forbiflyvningen av dette objektet fant sted 1. januar 2019 i en avstand av 3 500 km, og New Horizons befant seg da 43,4 AE fra solen.
Andre objekter i Kuiperbeltet ble også undersøkt. Den 2. november 2015 og 7.–8. april 2016 fotograferte sonden det transneptunske objektet og plutinoen 15810 Arawn – i avstander på henholdsvis 280 og 111 millioner km. I juli 2016 fotograferte sonden cubewanoen 50000 Quaoar i en avstand av 2,1 milliarder km (14 AU).
Innflytelse
Innflytelse blir hyppig brukt når man diskuterer maktbegrepet.
Innflytelse har en tendens til å være mer subtilt, videre og mer generelt enn makt. Selv om både innflytelse og makt kan defineres som evnen til å endre andres atferd, rommer makt evnen til å gjøre dette uten den andres samtykke og/eller forståelse, regelmessig og med letthet. Innflytelse er i enkelte henseender svakere og mindre forutsigbart enn makt. Innflytelse er basert på visse typer taktikker og innebærer ofte direkte, gjensidig påvirkning
Montrose (Angus)
Montrose (skotsk-gælisk: Monadh Rois) er en by med en liten havn og en tidligere kongelig burgh i regionen Angus på østkysten av Skottland, og ligger midtveis mellom Aberdeen i nord og Dundee i sør, 61 km nord for Dundee og 68 km sør for Aberdeen. Montrose er lokalisert mellom munningene av elvene North og South Esk. Den er den nordligste kystbyen i Angus og utviklet en naturlig havn i middelalderen som handlet i dyreskinn og røkt laks.