cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emma Hamilton
Tidlige år
Sir Harry var rasende over det uønskede svangerskapet, men er antatt å ha innkvartert Emma i et av sine mange hus i London. Emma ga opp Sir Harry; antagelig hadde hun på denne tiden dannet et romantisk forhold med Greville. Han var nærmere henne i alder, og hun kan ha trodd at han skulle komme til å gifte seg med henne. Emma ble Grevilles elskerinne. Da barnet (Emma Carew) ble født ble det fjernet for å bli oppdratt av en herr og fru Blackburn. Som ung kvinne, traff Emmas datter moren sin relativt ofte, men senere, da Emma fikk gjeldsproblemer, jobbet Emma Carew i utlandet som ledsager eller guvernante. Emma levde etter Grevilles forgodtbefinnende, og godtok å endre navnet sitt til "Emma Hart". Greville holdt Emma i et hus på Edgeware Row. Han var forelsket i henne og ønsket å få malt portrettet hennes. Han sendte henne for å sitte modell for sin venn, maleren, George Romney. Romney malte mange av sine mest kjente portretter av Emma på denne tiden. Faktisk opprettholdt Romney en livslang besettelse for henne, laget skisser av henne naken og påkledd i mange positurer som han brukte i maleriene han laget i hennes fravær. På grunn av populariteten til Romneys arbeid, og særlig de av hans slående unge modell, ble Emma velkjent i samfunnet sirkler, under navnet «Emma Hart». Hun lærte fort og var elegant, vittig og intelligent. Og, som maleriene av hennes viser, var Emma også svært vakkert.
George Romney ble fascinert av hennes utseende og evnen til å tilpasse seg tidens idealer. Han malte henne i mange forkledninger. En av de mest kjente er «Thais», av Sir Joshua Reynolds, som henger i stuen på Waddesdon Manor i Buckinghamshire, England. Det viser Emma som Thais, elskerinnen til Ptolemaios, venn av Aleksander den store, som holder en brennende fakkel og oppmuntrer Alexander til å brenne ned det kongelige palasset i Persepolis.
I 1783 trengte Greville å finne en rik hustru for å hjelpe på sine finanser (i form av den atten år gamle arvingen Henrietta Middleton). Emma ville bli et problem, ettersom han mislikte å være kjent som elskeren hennes (dette hadde blitt klart for alle og enhver på grunn av hennes berømmelse via Romneys kunstverk), og hans fremtidige kone ville ikke akseptere han som frier hvis han levde åpent med Emma Hart.
For å bli kvitt Emma, overtalte Greville sin onkel, Sir William Hamilton, britisk utsending til Napoli, om å overta henne. Grevilles giftermål ville være nyttig for Sir William, da det lettet ham for byrden ved å ha Greville som en fattig slektning. For å fremme sin plan, foreslo Greville for Sir William at Emma ville bli en svært tilfredsstillende elskerinne, og forsikret ham om at så snart han var gift med Henrietta Middleton, ville han komme og hente Emma tilbake. Emmas berømte skjønnhet var da kjent av William, i den grad at han selv gikk med på å betale utgiftene til reisen hennes for å forsikre seg om hennes snarlige ankomst.
Attityder
Til sine «Attityder» fikk Emma sydamen sin til å kreere kjoler laget etter modell av klær båret av innbyggerne i øyområdet i Napolibukten. Hun brukte også løstsittende klær, slike som hun hadde på seg når hun satt modell for Romney. Forestillingene var en sensasjon i datidens Europa.
Bare ved å benytte et par sjal, poserte hun som forskjellige klassiske personligheter fra Medea til dronning Kleopatra og forestillingene sjarmerte aristokrater, kunstnere som Elisabeth-Louise Vigée-Le Brun, forfattere – herunder den store Johann Wolfgang von Goethe – konger og dronninger. Hun inspirerte til helt nye dansetrender i Europa og det utviklet seg en egen moteretning med drapert gresk stil på kjolen.
«Attityder» ble tatt opp av flere andre (kvinnelige) artister, blant dem Ida Brun fra Danmark, som ble Emmas etterfølger. Den berømte billedhuggeren Bertel Thorvaldsen beundret hennes kunst. «Attityder» var, selvfølgelig, en form for «mime-kunst», som etter hvert forsvant, for så å dukke opp igjen i det 20. århundre. Emma utviklet sine «Attityder» fra enkle poseringer til små ordløse stykker – i hennes senere år utmerket hun seg som Medea. Emma var også en talentfull amatørsanger. Hun sang solodelene av Haydns Nelson Messe og underholdt gjestene hjemme. På et tidspunkt forsøkte Royal Opera i Madrid å engasjere henne for en sesong, i konkurranse med stjernen, Angelica Catalani, men tilbudet ble avslått.
Ekteskap med sir William Hamilton
Sir William var betatt av Emma, og til Grevilles store bestyrtelse, giftet han seg med henne den 6. september 1791 i St. Mary-le-bein i Middlesex i England. Han var da 61 år gammel og Emma var 30. Dette ga henne tittelen Lady Hamilton.
På tidspunktet for deres ekteskap var St. Mary-le-bein-kirken en av de største i England. Det er interessant å merke seg at til tross for alle hennes navneendringer i løpet av hennes tidligere år at da hun giftet seg brukte hun fødselsnavnet Amy Lyons.
Møtet med Nelson
Lady Hamilton ble en nær venn av dronning Maria Carolina, ektefellen til Ferdinand I av Napoli. Som ektefelle av den britiske utsendingen, mottok Emma Nelson i 1793, da han kom for å hente forsterkninger mot franskmennene. Han returnerte til Napoli fem år senere, 22. september 1798 (med sin atten år gamle stesønn, Josiah), en levende legende etter seieren i slaget ved Nilen i Aboukir. Imidlertid hadde Nelsons opplevelser lagt år til hans alder: han hadde mistet en arm og de fleste av tennene, og han var rammet av stadige hosterier. Emma skal ha kastet seg over ham i beundring, og ropt "Å Gud, det mulig?", og besvimt mot ham. Nelson skrev begeistret om Emma til sin stadig mer fremmedgjorte ektefelle, Lady Fanny Nelson. Emma og Sir William eskorterte Nelson til sitt hjem – Palazzo Sessa. Emma stelte for Nelson under ektemannens tak, og arrangerte en fest med 1800 gjester for å feire hans 40-årsdag. De ble forelsket og deres forhold synes å ha blitt tolerert, og kanskje til og med oppmuntret, av den mye eldre sir William, som aldri viste annet enn beundring og respekt for Nelson, og omvendt. Emma Hamilton og Horatio Nelson var nå de to mest berømte briter i verden. De var ikke bare forelsket i hverandre, men beundret hverandre til det punktet at det nærmet seg en i hyllest. De var forelsket i både sin egen berømmelse og elskeren sin.
På dette tidspunkt hadde Emma ikke bare blitt en nær personlig venn av dronning Maria Carolina, men hun hadde også utviklet seg til å bli en kvinne med viktig politisk innflytelse. Hun rådet dronningen om hvordan hun skulle reagere på trusler fra den franske revolusjonen. Maria Carolinas søster Marie Antoinette var et offer for revolusjonen. I 1799 ble Napoli åstedet for en merkelig revolusjon, ledet av medlemmer av aristokratiet. Folket brydde seg ikke om revolusjonen. Franske soldater ble ønsket velkommen og kongefamilien flyktet til Sicilia. Herfra prøvde Nelson å hjelpe den kongelige familien med å slå ned de revolusjonære. Dette var noe han utførte på egen hånd og fullstendig uten tillatelse eller støtte fra den britiske regjeringen. Han fikk til og med henrettet en av lederne av revolusjonen, Admiral Caracciolo. Emma Hamilton forsøkte å skape en parallell mellom revolusjon i Napoli og det irske opprøret i 1798.
På Nelsons tilbakekalling til Storbritannia kort tid etterpå tok Nelson, Emma og William den lengst mulige veien tilbake til Storbritannia via Sentral-Europa (de hørte på Missa in Angustiis av Joseph Haydn som nå bærer Nelsons navn i Wien i 1800), og til slutt kom de til Storbritannia senere i 1800 til en helts velkomst. De tre levde sammen helt åpent, og dette ble offentlig kjent, noe som til slutt fikk Admiralitetet til å sende Nelson tilbake til sjøen, bare for å få ham vekk fra Emma.
Nelson hadde kanskje i tankene at han kunne skille seg fra sin kone bare etter en avgjørende seier. Sir William forble også en hindring. Faktisk måtte de to elskende, som begge elsket og respektert Hamilton, vente til Hamilton eventuelt var død før de engang kunne tenke på ekteskap. Emma var ikke engang villig til å vurdere muligheten for skilsmisse. Det ville forderve henne for livet, og enda verre, skitne til Nelson.
Den 31. januar 1801 fødte Emma Nelsons datter Horatia, i Sir Williams leide hus i Clarges Street, London 23 Piccadilly. Innen høsten samme år, kjøpte Nelson Merton Place, et liten falleferdig hus i utkanten av dagens Wimbledon. Der levde han åpent sammen med Emma, William, og Emma mor, i en ménage à trois som fascinerte publikum. Avisene rapporterte hver bevegelse de gjorde, sjekket hvordan Emma gikk kledd, skrev om hjeminnredning og selskapene hun holdt. Men Emmas glansdager var allerede over. Hun hadde blitt overvektige, og Nelson likte ikke det sosiale livet hun førte. Hun hadde takket nei til tilbudet fra Royal Opera i Madrid om å synge for pengener. Nå prøvde hun og Nelson å skape et nytt og roligere liv.
Sir William døde i 1803 og Nelson vendte tilbake til sjøen like etter, og etterlot seg Emma gravid med deres andre barn (med Nelson). Hun var led av desperat ensomhet, opptatt med å forsøke å gjøre Merton Place til det ekstravagante hjemmet Nelson ønsket, og hun lengtet frenetisk etter hjemkomsten. Barnet, en jente, døde noen uker etter fødselen tidlig i 1804. Emma skal angivelig nå ha latt seg adsprede seg av gambling, og utgiftene var overdådige. Nå var hun fri til å gifte seg med Nelson, hvis han bare kunne få skilsmisse.
De siste årene
Emma kom til å tilbringe et år i gjeldsfengsel, i selskap med Horatia, før hun flyttet til Frankrike for å prøve å unnslippe sine kreditorer. Hun hadde begynt å drikke. Hun døde i fattigdom i Calais, i januar 1815, av amøbisk dysenteri, en sykdom hun sannsynligvis hadde blitt smittet av i sine år som bosatt i Napoli (sir William Hamilton led også av denne sykdommen).
Nelson og Emmas datter Horatia giftet seg med pastor Philip Ward, og levde til 1881. Hun hadde ti barn: Horatio Nelson (født 8. desember 1822) Eleanor Phillipa (født April 1824); Marmaduke Philip Smyth (født 27. mai 1825), John James Stephen (13. februar 1827-1829), Nelson (født 8. mai 1828) ; William George (født 8. april 1830), Edmund Nelson (1831); Horatia Nelson (født 24. november 1833), Philip (født 1834) og Caroline (født 1836).
Horatia erkjente aldri offentlig at hun virkelig var datter av Emma Hamilton. På gravstenen hennes står det:
«… Her hviler Horatia Nelson Ward, som døde 6. mars 1881, i en alder av 80 år, elsket datter av viseadmiral Lord Nelson og enke etter ovennevnte pastor Philip Ward.»
Dvergpalme
Dvergpalme (Chamaerops humilis) er en busk-lignende palme fra den vestlige delen av middelhavsområdet og er den palmen som vokser naturlig lengst nord av samtlige palmer. Det er også den eneste palmen som vokser naturlig i Fastlands-Europa.
I helsekostbransjen kalles den amerikanske Serenoa repens for «dvergpalme». Det er en helt annen art som ikke må forveksles med dvergpalmen fra middelhavsområdet.
Beskrivelse
Palmen har mye til felles med palmene i palmeslekten Trachycarpus fra Asia, men disse har kun én stamme, i motsetning til dvergpalmen, som oftest har et busk-lignende utseende med flere stammer. I tillegg har dvergpalmen skarpe torner på bladstilkene, noe Trachycarpus ikke har.
Det er en relativt seintvoksende palme som normalt ikke blir høyere enn 2-5 meter. Palmen tåler tørke svært bra og vokser best i full sol. Den kan plantes ut i delvis skygge, men vil da strekke seg og få lengre bladstilker, noe som kan gjøre palmen mer utsatt for vær og vind. Kuldeherdigheten kan i noen tilfeller forringes når palmen vokser i for mye skygge.
Den europeiske viftepalmen er en kuldeherdig palme. Etablerte individ kan tåle kortvarige temperaturer ned mot -12 °C; palmen er derfor blitt svært populær på De britiske øyer, men i den senere tid også i de mildeste delene av Skandinavia har palmen vist seg levedyktig og blomstret.
Varietet
Det finnes offisielt to aksepterte varieteter av den europeiske viftepalmen, samt en kultivar. Disse er:
Kultivaren Vulcano er en mer kompakt og fyldig palme uten torner. Palmebladene varierer mye i farge, men minner mye om fargene til argentea, om ikke fullt så utpreget.
Erik Wenberg Jacobsen
Erik Wenberg Jacobsen (født 21. juli 1972 i Trondheim) er en norsk sanger og skuespiller.
Jacobsen er sangutdannet ved Musikkonservatoriet i Trondheim (NTNU, 1992-97).
Erik Wenberg Jacobsen har spilt «Jean Valjean» i Les Misérables, «Tevje» i Spelemann på taket, Judas i Jesus Christ Superstar, Jakob Weidemann i Kjærligheten er blå – en musikal om Jakob Weidemann, og hatt roller i West Side Story, Evita, My Fair Lady.
Cherwell
Cherwell er et distrikt i det nordlige Oxfordshire, England. Det har navn etter elven Cherwell, som renner gjennom regionen. Distriktet dekker et areal på 588,77 km² og hadde 141 868 innbyggere i 2011.
Blant byene i Cherwell er Banbury, Bicester og Kidlington. Sistnevnte er formelt en landsby, og med en befolkning på over 17 000 (2004) er den Englands største landsby og omtales gjerne som en by selv om den ikke har fått innvilget bystatus.
Orazio Gentileschi
Orazio Lomi (født i 1563 i Pisa, død 7. februar 1639 i London), bedre kjent som Orazio Gentileschi, var en italiensk maler i manierismen og barokken, etterfølger til Caravaggio. Han var far til Artemisia Gentileschi.
Gentileschi virket fra 1586 i Roma, og fra 1626 var han hoffmaler hos Karl I av England. Hans malerier var følelsesmessig enkle, og hans fargeskala ble etterhvert lysere enn Caravaggios, selv om dennes naturalistiske stil utøvde en dominerende innflytelse på Gentileschis verker.
Sigurd Ulveseth
Sigurd Ulveseth (født 13. juli 1953 i Bergen) er en norsk jazzmusiker (bass) og orkesterleder, kjent fra en rekke utgivelser.
Ulveseth har med egen kvartett utgitt tre plater. Gruppen består av Adam Nussbaum på trommer, Knut Riisnæs på saksofon, og Dag Arnesen på piano. Han er også med i Marit Sandvik band, gruppa SWAP med Jan Gunnar Hoff, og North West Quartet med blant andre Frode Nymo. Han har medvirket på plater med Bergen-musikerne Dag Arnesen, Frank Jakobsen, Tore Faye, Knut Kristiansen, Ole Jacob Hystad, Jan Kåre Hystad og Merethe Mikkelsen. Han reiste til Vietnam med Urban Connection på turné.
Joseph Harris
Joseph John «Joe» Harris (født 2. oktober 1912, død 1974) var en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Harris vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på den canadiske åtteren som kom på tredjeplass bak USA og Italia. Mannskapet på den canadiske båten var; Earl Eastwood, Joseph Harris, Stanley Stanyar, Harry Fry, Cedric Liddell, William Thoburn, Donald Boal, Albert Taylor og George MacDonald som var styrmann.
Bicester
Bicester (uttales «bister») er en by og verdslig sogn i distriktet Cherwell i nordøstlige Oxfordshire, England. Den historiske markedsenteret er en av de raskest voksende byer i Oxfordshire. Det skyldes nærheten til motorveien M40, som forbinder byen med Oxford, Birmingham og London, og dermed gjør stedet attraktivt for pendlere og bedrifter som trenger god kommunikasjon til flere byer. Det er også to jernbanestasjoner, Bicester North med forbindelse til London og Birmingham, og Bicester Town med forbindelse til Oxford. Byen ble grunnlagt i angelsaksisk tid, og er omtalt i Domesday Book (1086).
Et av den britiske hærens største våpenlagre ligger rett utenfor byen, som har lange militære tradisjoner. Veldedighetsorganisasjonen Oxfam, som forhandler brukte klær og andre varer, har sitt nødlager like ved Bicester. I 2014 annonserte myndighetene at Bicester ville bli en ny garden city (eller planlagt by) for å tilpasse seg behovene til pendlere utenfor London. Opp til 13 000 nye boliger er planlagt bygd.
I henhold til folketellingen i 2011 er det 32 642 innbyggere i byen.
By;Alarm
By;Alarm er et motarrangement til bransjetreff og prisutdelinger som by:Larm, Spellemannprisen og Alarmprisen. Målet er å skape litt oppmerksomhet rundt artister som ofte blir kategorisert som «for sært» eller «lite markedsførbart». By;Alarm er ikke en erstatning eller konkurrent til by:Larm, men et bredere og modigere alternativ for genuint musikkinteresserte. Ved booking av artister gjøres det på grunnlag av egenart og kunstneriske kvaliteter heller enn markedsførbarhet.
By;Alarm blir blant annet arrangert av Metronomicon Audio.
ABC-statene
ABC-statene er en benevning for landene Argentina, Chile og Brasil i Sør-Amerika. Disse tre landene er sett på som de rikeste i Sør-Amerika.
Finn Sletten
Finn Sletten (født 11. august 1952 i Bodø) er en norsk jazzmusiker (trommer). Etter studietur til Arizona (1968–70) spilte han i hjembyen med blant andre Paul Weedens band på Festspillene i Nord-Norge (1972) og plate (1974). I Oslo medvirket han i Magni Wentzel kvintett, med Jon Eberson, Tore Brunborg, Jon Balke, Michael Bolton og en rekke andre.
Fra 1988 var han med i Trio Nord (1988), Ola Bremnes' Vær hilset! (1995), Marit Sandvik band, Nordland jazzforums Distant Reports (2001), Tore Johansen og Jan Gunnar Hoffs oppsetning Free Flows (2005). Sletten assisterte jazzpoet Triztán Vindtorn med perkusjon på Cecilie Jordal (2001), en del av fremsyningen «Philosophiske Smuler».
Han bidrar ellers til Bodø Domkors julejazz og Beiarn jazzcamp, og var nylig bidragsyter på Kristin Mellem og Bjørn Andor Drages filmmusikk til Nærkontakt med brunbjørn.
Sletten ble under Festspillene i Nord-Norge 2009 tildelt Stubøprisen for å ha vært «en betydelig pionér og inspirasjonskilde for flere generasjoner nordnorske jazzmusikere». Samme år mottok han også den høythengende Gammleng-prisen i klassen jazz fra Fond for utøvende kunstnere.
Slaget om Paducah
Slaget om Paducah var et slag på den vestlige krigsskueplassen i den amerikanske borgerkrigen som ble utkjempet 25. mars 1864 i det vestlige Kentucky, da sørstatsgeneralen Nathan Bedford Forrest angrep byen Paducah som en del av hans framrykking nordover fra Mississippi og inn i det vestlige Tennessee og Kentucky. Han hadde til hensikt å forsterke sørstatsstyrkene i området med nye rekrutter, ammunisjon, medisinsk førstehjelpsutstyr, hester, muldyr, og særlig avbryte unionens sterke posisjon i områdene sør for Ohio-elven.
Da Forrest ankom Paducah, okkuperte han raskt byen, mens nordstatsstyrken på 650 mann, under kommando av oberst Stephen G. Hicks trakk seg tilbake til Fort Anderson vest i byen, i dagens nabolag Lower Town. Hicks hadde støtte fra to kanonbåter på Ohio-elven og nektet å overgi seg da han visste at fortet var vanskelig å innta militært, og beskjøt området med sitt artilleri.
Med nordstatsstyrken inne i fortet, kunne Forrest menn laste opp de forsyninger de ville ha på vogner, mens de ødela resten. De tok også de hester og muldyr de kunne finne. En gruppe av Forrest menn bestemte seg for å angripe Fort Anderson, men ble hurtig slått tilbake.
Angrepet var vellykket da Forrest nådde sine mål gjennom de erobrede forsyningene og truslene mot nordstatsstyrkene i området, men Forrest vendte tilbake sørover.
Etter at Forrest leste i avisene at 140 ettertraktede hester hadde sluppet unna angrepet, sendte han brigadegeneral Abraham Buford tilbake til Paducah, for å ta hestene og binde nordstatsstyrkene der mens han selv angrep Fort Pillow i Tennessee 12. april. Hans styrker skal ha utført en massakre på fargede nordstatssoldater da de erobret fortet. 14. april 1864 fant Bufords styrker hestene gjemt i et støperi i Paducah, slik avisene hadde fortalt. Buford sluttet seg deretter til Forrest med krigsbyttet, og overlot kontrollen over Paducah til nordstatene resten av krigen.
Esko Saira
Esko Saira (født 14. juni 1938), finsk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck.
Saira vant en olympisk sølvmedalje i skiskyting under vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det finske stafettlaget som kom på andreplass på 4 x 7,5 km stafett for menn, bak Sovjetunionen. De andre på laget var Juhani Suutarinen, Heikki Ikola og Mauri Röppänen.
Fire år senere, under vinter-OL 1976 i Innsbruck vant han en ny sølvmedalje. Sammen med Henrik Flöjt, Juhani Suutarinen og Heikki Ikola ble han nummer to bak Sovjetunionen på 4 x 7,5 km stafett for menn.
Hovbyll
Hovbyll er en verkebyll inne i hoven på en hest. Det er en ekstremt smertefull tilstand og hesten vil ofte hinke rundt på tre ben. Det kan virke som om hesten har brukket noe i benet. Smerten skyldes at det bygges opp et trykk inne i byllen, fordi den er omgitt av hovveggen som ikke gir etter. Når byllen skjæres opp og trykket lettes, vil smerten reduseres kraftig. Slike byller oppstår når sålen i hoven blir gjennomboret, slik at det blir en åpen inngang for infeksjoner inn i hoven. Dette er en svært alvorlig tilstand og veterinær må kontaktes øyeblikkelig.
Morten Persen
Morten Persen (født 20. juni 1957 ) er en norsk forretningsmann.
Persen har bakgrunn fra Sjøkrigsskolen, samt utdannelse som cand.jur. fra Universitetet i Oslo. Han var ansatt i Wikborg, Rein & Co som advokat i Oslo og London og i norske Aker ASA som konsernets juridiske direktør, senere som konserndirektør for sment og byggematerialer. Senere har han drevet en praksis som styremedlem og bedriftsrådgiver.
Persen ble den 16. oktober 2011 ansatt som CEO i Eitzen Maritime Services.
Torneträsk
Torneträsk eller Torne träsk (nordsamisk: Duortnosjávri, finsk: Torniojärvi) er en innsjø i det nordvestlige Lappland i Kiruna kommune i Sverige, med et areal på 330 km².
Innsjøens største tilførselselv er Abiskojåkka, og den har utløp gjennom Torneälven. Dens nedbørfelt er 3 349 km².
Innsjøen er vanligvis islagt fra desember til juni.
Langs størsteparten av Torneträsks sørlige strender går Europavei 10 og Malmbanan. På vestsiden av innsjøen ligger stedene og turistanleggene Abisko og Björkliden.
Nord for innsjøen er området stort sett uberørt, med nasjonalparker på både norsk og svensk side av grensen. Snøscootertrafikk er tillatt bare på selve innsjøen, som også er et populært område for sportsfiske. Om våren, spesielt i helgene, reiser mange fra Kiruna for å bedrive isfiske på sjøen. Et årlig arrangement som lokker mange fiskere er Lapplandsmästerskapet i isfiske, som arrangeres ved Stenbacken.
Wagiman
Wagiman (også stava wageman, wakiman og wogeman) er et nesten utdødd australsk språk som snakkes av rundt ti mennesker i og omkring Pine Creek i Katherine i Nordterritoriet.
Wagiman utmerker seg ved et komplekst verbbøyningssystem, som ikke har vært nøye undersøkt, for den sjeldne ordklassen koverb, for sine komplekse predikater og evnen til å verbalisere koverb.
Wagiman antas å dø ut innen første halvdel av det tjueførste århundret, siden den yngste generasjonen av wagimanere ikke snakker wagiman i det hele tatt, og forstår svært lite av språket.
Språket og dets brukere
Wagiman tilhører den gunwinyguanske språkfamilien, en familie som snakkes fra Arnhem Land i nord, gjennom Kakadu nasjonalpark og sørover til Katherine og videre. Innen denne familien er wagiman nærmest beslekta med tre språk, wardaman, yangman og dagoman, men det er også debatt om wagimans status innen de gunwinyguanske språkene. Av disse tre andre språkene er det bare wardaman som fortsatt snakkes.
Dagens situasjon
Det største språket i regionen er i dag mayali, en dialekt av bininj gun-wok som tradisjonelt har vært talt i Maningrida i vestlige Arnhem Land. Mayali er et sterkt språk med flere hundre brukere og god befolkningsvekst, og wagimanerne slutta gradvis å lære ungene sine wagiman. Resultatet av dette er at alle wagimanerne snakker mayali, mens det kun er noen få eldre igjen som snakker wagiman.
De voknse wagimanerne har en passiv forståelse av wagiman, og kjenner til grunnleggende ord. Deres barn igjen forstår veldig lite wagiman og snakker det ikke. Bortsett fra mayali fungerer kriol, et engelskbasert kreolspråk som områdets lingua franca. Alle wagimanerne, samt medlemmer av andre folkegrupper i området, har kriol som et andre morsmål.
Dialekter
De wagimantalende skillet mellom to dialekter av wagiman, som de refererer til som matjjin no-roh-ma «lett språk» og matjjin gu-nawutj-jan «tungt språk». Forskjellene er minimale, og brukerne har ingen problemer med å forstå hverandre.
Grammatikk
All grammatisk informasjon er henta fra Wilson, S. (1999), med mindre annet er oppgitt.
Ordklasser
De tre viktigste ordklassene i wagiman er verb, koverb og nominaler. I tillegg til disse finnes en rekke verbal- og nominalaffikser, interjeksjoner og andre partikler. Pronomen gjelder som nominaler.
Nominaler
Som i så mange andre australske språk skiller wagiman ikke kategorisk mellom substantiv og adjektiv. Disse danner sammen med pronomen én ordklasse, kalt nominaler. Nominaler i wagiman tar kasusendelser (se Morfologi nedenfor) sam viser deres grammatiske eller semantiske rolle i setningen. De grammatiske kasusene er ergativ og absoluttiv, og de semantiske kasusene er blant annet instrumentalis (bruk), allativ (mot), ablativ (fra), lokativ (på), komitativ (med), privativ (uten), temporal (på tiden for) og semblativ (ligne). Dativ kan være enten grammatisk eller semantisk, avhengig av verbets syntaktiske krav.
Demonstrativer regnes også som nominaler i wagiman, og tar samme kasusendelser avhengig av deres syntaktiske og semantiske roller; deres funksjon i setninga. Så demonstrativer som mahan «denne» eller «her» (rot: mayh-), kan ta kasus som andre nominaler.
Pronomen
Typologisk sett er pronomen også nominaler, men deres morfologiske justering er nominativ–akkusativ, ikke ergativ–absoluttiv.
Nominativformene i tredjeperson, ngonggera og bogo er merka som sjeldne fordi de gradvis er på vei ut av bruk. Talere foretrekker å bruke ikke-personlige pronomen som gayh- «det» eller gayh-gorden «de der». Siden person og tall også kodes i forstavelsen til verbene droppes ofte nominativspronomenene.
Marcus Stephen
Marcus Stephen (født 1. oktober 1969 i Anetan) var Naurus president og tidligere vektløfter.
Han spilte først australsk fotball for det lokale laget Aces, men bestemte seg for å satse på vektløfting. I 1989 ble Nauru Weightlifting Federation (NWF) startet, for å la den til da eneste profesjonelle vektløfter, Stephen, drive internasjonalt.
Han deltok for første gang i en internasjonal konkurranse i OL i Barcelona i 1992. Siden det på den tiden ikke var noen olympisk komité på Nauru, løftet han i stedet for Samoa. I 1993 ble en komité startet, så Stephen kunne konkurrere for sitt hjemland i OL i Atlanta i 1996 og OL i Sydney i 2000. Stephen fikk bære den olympiske fakkelen på dens stopp i Nauru.
Hans største suksess var imidlertid i Commonwealth Games: I 1990 vant han overraskende gull i vektklassen 60 kg. I vektklassene 1994 og 1998 vant han i henholdsvis vektklassene 59 kg og 62 kg tilsammen tre gull. I hans siste deltagelse i Manchester i 2002 vant han tre sølv i vektklassen 62 kg.
Hans største suksess i 1999 var at han fikk sølvmedaljen i vektklassen 62 kg i VM i Aten, og ble viseverdensmester.
Midgard
Midgard (norrønt Miðgarðr, «den inngjerda verden i midten» ) er i norrøn mytologi menneskenes boplass, et av de ni hjem. Midgard ligger utenfor Åsgard, mellom gudeheimen og jotneheimen. Midgard ligger i jordens midtre, Åsgard er plassert i sentrum av Midgard, og midt i Åsgard ligger en vidstrakt og herlige slette, Idavollen, hvor det i sentrum vokser det eviggrønne verdenstreet Yggdrasil. Treet får næring og styrke grunnet tre lange og dype røtter. En rot går under Åsgard hvor Urds brønn ligger, den andre roten går til Nivlheim, «Skoddeheimen», som før jorden ble skapt var den nordligste og kaldeste delen av Ginnungagap. Den tredje roten går gjennom Jotunheim, jotnenes rike, og fram til Mimes brønn som fylt med visdommens vann. Midgards grense utgjør av en stor mur som ble bygd av jotnen Ymes øyenbryn. Se også norrøn kosmologi.
Etymologi
Midgard er attestert i mange gamle germanske språk. På norrønt er det Miðgarðr, norsk Midgard eller Midgård. I det gammelhøytyske diktet Muspilli framstår det som Mittilagart. Den gotiske formen Midjungards er bevitnet i en gotisk oversettelse av Bibelens Evangeliet etter Lukas. Midjungards er valgt som en oversettelse av det greske ordet οἰκουμένη. Ordet Midgard er også tilstede i angelsaksisk epos og poesi som Middangeard; senere omformet til Middellærd eller Mittelerde («Mellom-jorden») i mellomengelsk litteratur. «Middle-earth» "«Mellom-jorden») er vanligvis unngått i moderne engelsk da det har for sterke assosiasjoner til J.R.R. Tolkiens moderne litterære begrep, se nedenfor.
SALT-avtalene
SALT-avtalene (Strategic Arms Limitation Talks) var to omganger av nedrustningsforhandlinger og -avtaler mellom Sovjetunionen og USA. SALT I foregikk mellom 1969 og 1972 og SALT II mellom 1972 og 1979.
Marcus Stephen
19. desember 2007 ble Stephen president i landet etter at den tidligere presidenten Ludwig Scotty ble besluttet fjernet i et mistillitsvotum, på grunn av anklager om korrupsjon. Stephen satt som president til 10. november 2011.
Midgard
Etymologi
Som nevnt er det danske og svenske formene Midgård eller Midgaard, den norske Midgard og/eller Midgård, foruten også islandske Miðgarður som alle er avledet fra nordiske språkenes felles norrøne opphav.
Norrønt
Midgard er et rike i norrøn mytologi. Det er tenkt som plassert et sted i midten av Yggdrasil, Midgard er omgitt av en verden av vann, eller et hav, som er ufarbar for reisende. Havet er bebodd av den store sjøormen Jormundgand, men som helst kalles for Midgardsormen (norrønt Miðgarðsormr) for at den slynger seg rundt Midtgards omkrets og når sin egen hale. Konseptet tilsvarer det gamle symbolet Ouroboros.
I norrøn mytologi er Midgard også gjeldende for muren som går rundt verden og som gudene bygde av øyenbrynene til den enorme jotnen Yme som et forsvar mot de jotnene som levde i Jotunheim, vest for Mannheim, «menneskenes hjem», et ord som også er benyttet for å referere til hele den øvrige verden.
Midgard ble etter sigende formet og dannet fra kjøttet og blodet av Yme, hans kjøtt utgjorde landet og blodet havene, og ble forbundet til Åsgard ved broen Bifrost som ble voktet av guden Heimdall. I Midgard bor mennesker, men også æser, vaner og alver, foruten også dverger, men under jorda og nede i fjellet.
I henhold til Edda-diktningen vil Midgard bli ødelagt ved Ragnarok, det store slaget i endetiden. Midgardsormen vil stige opp fra havet, forgifte landet og havet med sin gift og få havet til storme opp i store bølger og slå mot landjorda. Det siste slaget vil foregå på sletten til Vigrid, og deretter vil Midgard og bortimot alt livet bli ødelagt ved at landjorda synker ned i havet.
Selv om de fleste bevarte tilfellene av ordet Midgard viser til åndelige saker kan det også være nevnt i mer verdslig tilfeller, noe et dikt på en svensk runestein (Sö 56) fra Södermanland fra vikingtiden har bevitnet:
Angelsaksisk og mellomengelsk
Navnet middangeard opptrer rundt seks ganger i det angelsaksiske episke diktet Beowulf og tilsvarer ordet Midgard. Begrepet tilsvarer i mening det greske begrepet Oikoumene ved å referere til den kjente og befolkete verden.
Konseptet med Midgard opptrer flere ganger i mellomengelsk. I assosiasjon med jord, eorðe, i mellomengelske middellærd, middelerde er ved populær etymologi, fortsettelsen av geard, «inngjerding» (gard), er engelsk yard (gårdsplass og et ord for målenhet). Et tidlig eksempel for denne omformingen er fra Ormulum:
Bruken av «Middle-earth» som et navn for setting og et sted for en litterær handling ble popularisert av forfatteren (og den angelsaksiske forskeren) J.R.R. Tolkien i hans bøker Ringenes herre. Tolkien var opprinnelig inspirert av referanser til middangeard og Éarendel i det angelsaksiske diktet Crist (Kristus) som ble bevart i Exeterboken.
Godfried Danneels
Godfried Danneels (født 4. juni 1933 i Kanegem i Tielt i Belgia, død 14. mars 2019 i Mechelen ) var kardinal i Den katolske kirke og erkebiskop av Mechelen-Brussel.
Prest
Han ble presteviet 17. august 1957 og studerte så videre ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma. Der tok han i 1959 doktorgraden i teologi. I egenskap av teolog bedrev han fordypede studier på liturgiens område og forfattet en rekke artikler for Dictionary of the Liturgy. Danneels var i høy grad involvert i utformingen av dokumentet Sacrosanctum Concilium, som initierte Andre Vatikankonsils liturgiske reform.
SALT-avtalene
SALT I
Forhandlingene ble innledet den 17. november 1969 i Helsingfors og fortsatte enten i Helsingfors eller Wien. Forhandlingene var lenge fastlåste, men i mai 1972 ble det enighet om å fryse antall utskytingspunkter for strategiske atomraketter og begrense installasjonene av rakettforsvar (ABM) rundt disse. Avtalen ble undertegnet 26. mai 1972 av USAs president Richard Nixon og Sovjetunionens generalsekretær Leonid Bresjnev. Man ble også enige om å fortsette nedrustningsforhandlingene.
Godfried Danneels
Biskop, erkebiskop
Pave Paul VI utnevnte ham den 4. november 1977 til biskop av Antwerpen. Han ble ordinert 18. desember samme år av kardinal Leo-Jozef Suenens. I 1978 ble han medlem av Kongregasjonen for troslæren, og 19. desember 1979 ble han erkebiskop av Mechelen-Brussel. I 1980 ble han militærordinarius for Belgia.
SALT-avtalene
SALT II
Nedrustningsforhandlingene fortsatte med å diskutere reduksjoner i antall strategiske atomvåpen. Den 18. juni 1979 møttes USAs president Jimmy Carter og Leonid Brezjnev i Wien og undertegnet en avtale om nedrustning. Men seks måneder senere invaderte Sovjetunionen Afghanistan, og USAs senat ratifiserte derfor aldri avtalen. Selv om avtalen formelt sett ikke var bindende, holdt partene seg til overenskomsten.
Godfried Danneels
Kardinal
2. februar 1983 ble han utnevnt til kardinal av Johannes Paul II. Han ble medlem av:
Kardinal Danneels deltok fra 1996 i en gruppe likesinnede prelater som møttes årlig i januar fra 1995 til 2006 i Sankt Gallen i Sveits for å diskutere reformer med hensyn til utnevnelsen av biskoper, kollegialitet, bispekonferansene, pavens primat, og seksualmoral; de var ikke enige i alt og ethvert men de delte den oppfatning at kardinal Joseph Ratzinger ikke var den slags kandidat de håpet å se valgt ved det neste pavevalget.
I 1997 hadde et alvorlig hjerteinfarkt, og måtte gjennomgå en bypassoperasjon.
Den 18. januar 2010 fratrådte han embedet som erkebiskop av Mechelen-Brussel.
Han deltok ved pavevalget i 2013, som valgte den argentinske kardinal Jorge Mario Bergoglio til pave (pave Frans).
Periodikum
Periodika avledet av den greske ordkombinasjonen peri (omkring) og hodos (vei) er publikasjoner som utgis med jevne eller uregelmessige mellomrom med samme tittel fra hefte/samling til hefte/samling. De enkelte hefter er påført nummer, utgivelsesdato eller begge deler. Utgivelsen tar ikke sikte på en avslutning. Periodika omfatter blant annet tidsskrifter, nyhetsbrev, aviser, ukeblader, årbøker og notat-/rapportserier og nettsider.
Suceava (fylke)
Suceava er et fylke (județ) i Romania. Det ligger i regionene Bukovina og Moldova. Administrasjonssenteret er byen Suceava. Fylket hadde 634 810 innbyggere ved folketellingen i 2011.
Administrativ inndeling
Fylket har fem municipiu, elleve byer og 96 comună.
Taxi Driver
Taxi Driver ble tildelt Gullpalmen.
Handling
Travis føler seg isolert og ensom etter å ha vendt hjem fra Vietnamkrigen og må ta seg jobb som taxisjåfør på nattestid i et av New Yorks dårligere områder. Han blir skremt og frustrert over den moralske avgrunnen samfunnet er blitt og klarer ikke helt å takle de sosiale normene etter krigen. Ondskapen topper seg når en 12 år gammel prostituert (Iris) må flykte fra sin hallik i Travis' taxi. Gradvis utvikler det seg en sterk trang hos Travis til å gjøre noe med denne lovløsheten.
Om filmen
Det amerikanske filminstituttet kåret Robert De Niros rollefigur til filmhistoriens 30. beste skurkeskikkelse.
En scene fra filmen er blitt legendarisk: Travis snakker til seg selv i speilet og sier: «''You talkin' to me? You talkin' to me? You talkin' to me? Then who the hell else are you talkin' to? You talkin' to me? Well, I'm the only one here. Who the fuck do you think you're talking to? Oh, yeah? Ok.''»
Filmen ender med en scene av svært voldelig art, der Travis skyter ned hallikene. Travis overlever selv om han blir skutt både i nakken og armen. Travis blir til slutt hedret som en helt, fordi han 'reddet' Iris. Mange har senere diskutert om dette kan være en drøm Travis har og at han faktisk er død på slutten. Det siste bildet i filmen viser Travis like isolert som tidligere der han stirrer paranoid ut av taxien.
Popularitet og økonomi
Taxi Driver ble en moderat suksess i USA. Den ble sett av ca 13 millioner kinogjengere i USA, noe som innbragte $27,8 millioner. Den havnet på en 15-plass over de mest innbringende kinofilmene i USA i 1976.
Produksjonskostnadene var på $1,9 millioner.
Anmelderne
Den ble meget godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 98 % på Rotten Tomatoes. Roger Ebert gav den 4 av 4 stjerner og plasserte den senere opp på sin eksklusive liste Great Movies. Leonard Maltin gav den bare 2 av 4 stjerner.
Cato Husabø Fossen
Cato Husabø Fossen (født 22. september 1992 i Førde i Sogn og Fjordane) er en norsk politiker (H), kommunikasjonssjef og tidligere journalist. Han er siden oktober 2020 pressesjef i Høyres stortingsgruppe, og har ansvaret for kommunikasjon og pressehåndtering for Høyres leder og statsministerkandidat Erna Solberg.
Han har bakgrunn som journalist og ble tilknyttet NRKs politiske avdeling allerede som 20-åring i 2013. Fra 2016 til 2020 var han fast ansatt i NRK. Der var han reporter i økonomi- og politikkredaksjonen, programleder for debattprogrammet Politisk kvarter på NRK P2 og til sist nyhetsanker i Dagsrevyen. Han ble 26 år gammel den yngste til å lede Norges største nyhetssending siden Svein Bryn på 1980-tallet.
Utenfor tiden i NRK har Fossen jobbet som politisk journalist i både VG og TV 2 Nyhetene. En kort periode var han også programleder for Sportsnyhetene på TV 2.
Han var medlem av Unge Høyre i ungdomstiden og ble valgt inn i Førde bystyre for Høyre ved kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011, men flyttet fra hjemkommunen og bosatte seg i Oslo kort tid etterpå.
Donald Boal
Donald Gordon «Don» Boal (født 20. september 1907 i Toronto, død 31. juli 1953 i Ottawa) var en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Boal vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på den canadiske åtteren som kom på tredjeplass bak USA og Italia. Mannskapet på den canadiske båten var; Earl Eastwood, Joseph Harris, Stanley Stanyar, Harry Fry, Cedric Liddell, William Thoburn, Donald Boal, Albert Taylor og George MacDonald som var styrmann.
Kingsford Siayor
Kingsford Siayor (født 17. oktober 1984 i Ghana ) er en norsk skuespiller.
Han vokste opp i Tromsø, og var ferdig utdannet skuespiller fra Høgskolen i Nord-Trøndelag s (HiNT) linje Teaterproduksjon og skuespillerfag i 2009.
Han var ansatt som skuespiller ved Trøndelag Teater fra 2010 til 2015. Fra 2015 til 2018 jobbet han på Nationaltheatret.
Han har også spilt i en rekke TV serier, blant annet i den prisbelønte islandske krimserien Ófærð (norsk tittel: Innesperret).,  Hjem til jul og Twin.
Rosenfink
Rosenfinken (Carpodacus erythrinus) hekker i frodige områder med mye kratt og buskvegetasjon, gjerne i nærheten av vann og våtmarker, men også på gjenvokste hogstflater og i løvskog. Rosenfinken overvintrer i India, og ankommer hekkeområdene i Norge i slutten av mai. Den tilbringer kun noen korte måneder i landet, og trekker sørover i august. Arten er relativt ny som hekkefugl i Norge. De senere år har bestanden i landet trolig gått noe ned igjen.
Beskrivelse
Rosenfinken er av størrelse omtrent som en gråspurv (13 1/2 – 15 cm). Den har en relativt kraftig bygning, med kraftig bryst og hode, og et relativt kraftig nebb. Voksne hanner er lett gjenkjennelige, med kraftig rødfarge på bryst, isse og overgump. Nebbet og øye er gråsvart, og fuglen er brunfarget på rygg og vinge. Lyserosa fargede spisser på stor- og mellomdekkere danner svake vingebånd. Stjert mørk, og tertiærer svarte med hvite spisser. Undersiden og undergump hvit. Hunner har en brungrå fjærdrakt, med lite kontrast mellom under- og overside. Hoderegionen er også temmelig ensfarget brungrå. Buk og undergump noe lysere. To lysere (men utydelige) vingebånd dannes av tupper på stor- og mellomdekkere. Tertiærer og håndsvingfjær med lyse tupper. Stjert mørk. 1-årige hanner og ungfugler i stor grad lik drakt som hunnene. Kun få hanner får røde fjær den første sommeren. Ungfugler har som regel en ferskere, noe mer brunlig drakt enn voksne hunner.
Atferd
Sangen kan lett imiteres med plystring, og består av en kort strofe fremført i synkende tonehøyde: "Pui-pu-pui-pu-puuh". Lokkelyden er en kort stigende plystring.
Rødlistevurdering
Utbredelse og økologi: Rosenfink er en fåtallig art i Norge, der den har nordvestgrensen for sin forekomst i Europa. Arten er relativt ny som hekkefugl, og første hekking ble dokumentert i 1970. I Norge forekommer rosenfinken nå på Sør- og Østlandet. Arten foretrekker åpne områder med kratt og buskvegetasjon, og litt eldre hogstflater og plantefelt med unge grantrær. Føden består i hovedsak av plantemateriale. Den trekker ut av landet om høsten, og tilbringer vinteren i Sør-Asia.
Bestand og bestandsutvikling: Den norske hekkebestanden ble i 2015 anslått å være i intervallet 1000-2500 individer, og den ble da vurdert som i nedgang. Vurderingsperioden for rosenfink er 10 år (grunnet artens generasjonslengde på 3 år. Artsdatabanken har ingen kvantitativ informasjon om bestandsendringer for arten. I Sverige, hvor bestanden ble estimert til 34 000 individer i 2012, er det vist en kraftig bestandsnedgang for perioden 1996-2000 og en noe mindre nedgang etter det (ca. 25 % de siste 10 år, 2020). Rapporter tyder på at vi har hatt en noe tilsvarende bestandsutvikling i Norge fram til 2013. Antall observasjoner i hekketiden («mulig», «sannsynlig» eller «sikker reproduksjon», www.artsobservasjoner.no), har vært relativt stabil i perioden 2013-2019 (536-660), men høyere enn i perioden 2010-2012 (447-512). Det ble for øvrig registrert et litt høyere antall rosenfinker i Norge i 2018 enn i de foregående år, men dette inkluderer også fugler observert utenfor hekkesesongen. Data basert på www.artsobservasjoner.no er imidlertid sensitive for variasjon i antall observatører i relevante hekkebiotoper samt dobbelttellinger, og må behandles med forsiktighet. Det er imidlertid grunn til å tro at bestanden ligger på samme nivå som estimatene til Shimmings & Øien (2015). Dette tilsier rødlistekategori nær truet NT etter kriteriet D1 (1000-2000 reproduksjonsdyktige individer).
I Finland ble bestanden anslått til 200 000-300 000 individer i 2011, og her har man sett en vedvarende nedgang siden 1997, og 15-30 % de siste tre generasjoner. I Danmark hekker en liten bestand (100 individer i 2011. Samlet for Europa har det vært en betydelig nedgang i bestanden både på lang (38 %, 1980-2017) og kort (23 %, 2008-2017) sikt.
Påvirkninger: Arten blir positivt påvirket av en suksesjonsfase med økt forekomst av busker og kratt samt rik tilgang til høystauder. Den blir imidlertid negativt påvirket etter hvert som man får et mer helhetlig skogdekke, eller fjerning av buskvegetasjon og høystauder for eksempel gjennom beiting. Arten påvirkes også negativt av andre endringer av kulturlandskapet som drenering og fjerning av kantsoner. I tillegg kan faktorer utenfor hekkeområdene (trekk og overvintring) påvirke bestandsutviklingen.
Konklusjon: Rosenfink vurderes i 2021 til rødlistekategori nær truet NT, på bakgrunn av bestandsestimater og basert på kriteriet D1 (1000-2000 reproduksjonsdyktige individer). Kategorien endres fra sårbar VU basert på kriteriet C1, som ble benyttet i Rødlista 2015, siden det er grunn til å tro at bestanden har vært noenlunde stabil i perioden 2010-2019. Det er imidlertid behov for kunnskap om bestandsutviklingen i årene framover. Gitt små bestander og bestandsnedgang i våre naboland bør man følge nøye med på utviklingen også i Norge.
Inndeling
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Collar, Newton & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.
Andre kilder
Gyldendals store fugleguide, 3. utgave, 2010. Svensson, L.
Feronia
Feronia kan sikte til:
Russian Trading System
Russian Trading System, RTS er aksjebørsen i Moskva. Børsen åpnet i 1995. RTS er også en aksjeindeks med aksjer på samme børs.
MAI
MAI var et norsk plateselskap stiftet av Oktober forlag og den radikale musikerforeningen Samspill i 1973 etter modell fra svenske plateselskaper som MNW og Silence Records. Frem til konkursen og nedleggelsen i 1983 ga selskapet ut 74 LPer og 16 singler. I tillegg kom seks utgivelser på underetiketten Kolibri. Selskapets største salgssuksess var Vømmøl Spellmannslags to LP-er, hvorav den første var selskapets første utgivelse. Selskapets andre utgivelse med Tanabreddens Ungdom solgte også godt.
En rekke kjente musikere bidro siden til at MAI ble en etikett som har høy samlerverdi. Blant de mest kjente artistene som har gitt ut plater på MAI, er Halvdan Sivertsen, Stavangerensemblet, Kjøtt og etterfølgeren Montasje, Steinar Ofsdal, Tramteatret, The Pussycats (samleplate) og Sverre Kjelsberg. Danske Savage Rose var det eneste ikke-norske bandet som ble gitt ut på selskapet. Det meste av MAIs produksjon var innen visesang, folkemusikk, jazz og rock. Selskapet hadde også en uttalt politikk om at utgivelsene skulle bidra til å fremme radikale og revolusjonære standpunkter, selv om dette ble noe utvannet mot slutten av selskapets eksistens. De fleste av MAIs utgivelser kom også med vedlegg i form av teksthefter, innercover og lignende.
António Maria da Silva
António Maria da Silva (født 26. mai 1872, død 14. oktober 1950 i Lisboa, Portugal) var en portugisisk politiker og var utdannet ingeniør. Han var et prominent medlem av det portugisiske republikanske partiet. Han var statsminister og president for Ministerrådet i hele fire omganger i den portugisiske første republikk.
Etter at hans parti hadde seiret i valget den 8. november 1925 ble han invitert av kongen til å danne en regjering. Han ledet en stor kampanje mot president Manuel Teixeira Gomes, men Gomes tvang ham til å gå av. Han skulle komme til å bli den siste statsministeren i den første portugisiske republikken.
S&P 500
S&P 500 (Standard & Poor's 500) er en aksjeindeks over 500 største amerikanske virksomheter. Indeksen ble opprettet i 1957. Ti av virksomhetene er dog teknisk sett ikke hjemmehørende i USA. Aksjene utvelges av en komité som representerer et bredt utsnitt av alle amerikanske industrier, og altså ikke bare de 500 største virksomhetene.
Indeksen er markedsvektet på samme måte som den danske OMXC20-indeksen, men er siden 2005 en float-justert indeks, som den danske OMXCB. At den er float-justert vil si at kun aksjer tilgjengelige i fri handel inngår i indeksen, altså for eksempel ikke aksjer eiet av kapitalfond eller lignende.