cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prohylesia
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Peru, Brasil og Bolivia).
Lee Keun-ho
Lee Keun-ho (født 11. april 1985 i Incheon) er en sørkoreansk fotballspiller som spiller for Ulsan Hyundai FC. Han spiller som angriper.
Han fikk sitt gjennombrudd i K-League, både i 2007 og 2008 ble han toppskårer blant de koreanske spillerne i ligaen, eller nr. 7 og 5 samlet sett.
Lee debuterte landslaget 29. juni 2007 som innbytter i en vennskapskamp mot.
Wu Minxia
Wu Minxia (født 10. november 1985 i Shanghai) er en kinesisk stuper, som spesialiserer seg i springbrett 3 meter. Hun representerte Kina under Sommer-OL 2008, der hun ble olympisk mester. Hun har også gull fra Sommer-OL 2004. Hun tok gull under Sommer-OL 2016.
Qian Zhenhua
Qian Zhenhua (født 1. september 1979 i Shanghai) er en kinesisk femkjemper. Han representerte Kina under Sommer-OL 2008, der han ble nummer 4.
Emanuele Birarelli
Emanuele Birarelli (født 8. februar 1981) er en italiensk volleyballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse med det italienske landslaget.
Bubba Watson
Gerry «Bubba» Watson (født 5. november 1978 i Bagdad, Florida) er en amerikansk profesjonell golfspiller.
Bubba Watson ble profesjonell i 2003, da han debuterte på Nationwide Tour. Der spilte han til 2005, da han ved å bli nummer 21 på pengelisten kvalifiserte seg til PGA-touren for sesongen 2006. Den langtslående Watson ledet allerede i sin første sesong statistikken for lengste utslag på touren.
Pierre Trentin
Pierre Trentin (født 15. mai 1944), fransk syklist som deltok i de olympiske leker 1964 i Tokyo, 1968 i Mexico by og 1972 i München.
Trentin ble olympisk mester i banesykling to ganger under Sommer-OL 1968 i Mexico. Han vant 1000 meter time trial for menn foran danske Niels Fredborg og Janusz Kierzkowski fra Polen. Sammen med Daniel Morelon vant han 2 km tandem og på 1 km sprint ble han nummer tre.
Trentin ble verdensmester i banesykling 2 km tandem i 1966 sammen med Daniel Morelon.
Ralph Carmichael
Ralph Carmichael (født 28. mai 1927 i Quincy, Illinois, død 18. oktober 2021) var en amerikansk komponist og arrangør av både sekulær popmusikk og moderne kristen musikk, og han blir ansett som en av pionerene innen dagens kristne musikk i USA. Han er gift og er far til komponisten og artisten Carol Parks.
Nat King Cole
Hans store gjennombrudd kom på slutten av 1950-tallet, da han ble oppdaget av Capitol Records som spurte han om å lage arrangement for et album med kristne julesanger som skulle bli innspilt av en av selskapets største stjerner, Nat King Cole. Resultatet ble platen ''The Magic of Christmas som ble sluppet i 1960. Da hadde Carmichael allerede fått i oppdrag av Capitol å jobbe med Cole på flere album.
Carmichael ble Cole sin mest regelmessig brukte sangarrangør fra dette og fram til sangerens død i 1965. Deres første mainstreamsamarbeid var albumet The Touch Of Your Lips som også kom i 1960 og deres siste samarbeid var Coles siste album, L-O-V-E, som ble tatt opp i desember 1964, bare to måneder før Cole døde av lungekreft.
Mellom disse to svært ulike utgivelsene samarbeidet de på flere svært ulike album som More Cole Espanol (1962), Those Lazy-Hazy-Crazy Days Of Summer (1963) og I Don't Want To Be Hurt Anymore (1964).
Andre artister
Carmichael skrev arrangement for andre toppartister som Ella Fitzgerald, Bing Crosby, Stan Kenton, Jack Jones, Peggy Lee, Julie London, Al Martino, Roger Williams (musiker) og Sue Raney. Han var også musikalsk ansvarlig for I Love Lucy i showets siste år.
I 1958 ble Carmichael hentet inn av produsent Jack H. Harris for å lage filmmusikken til hans Sience-Fiction fargefilm The Blob. Han ble senere også brukt til å lage musikk til oppfølgeren 4D Man.
Kristen musikk
Det er innen kristen musikk Carmichael har vært mest profilert. Spesielt har forsøkene hans med pop og rock stil på 60 og 70-tallet gjort at han av noen blir omtalt som «Father of Contemporary Christian Music». Han grunnla Light Records for å utvide publikumsmassen for musikken til Jesusbevegelsen. Han ble omdiskutert innen kirken, og ble kalt heretiker for sin bruk av gitarer i lovsang og for å arrangere gospelsanger i storbandstil.
Carmichael stod også for musikken til flere plater på plateselskapet RCA av gosplesangeren George Beverly Shea som platene The Love of God i 1958 og How Great Thou Art i 1969.
I 1969 samarbeidet Carmichael med Kurt Kaiser om Tell It Like It Is, en folk-musikal om Gud. Platen med musikken fra musikalen, som inneholdt sangen «Pass It On», solgte 2500 eksemplarer, noe som gjorde at den i første omgang ble totalt utsolgt. Den solgte så hele andreopplaget på 100000 plater.
En av Carmichaels moderne salmer, «Reach Out to Jesus», ble spilt inn av Elvis Presley på platen He Touched Me. Han fikk en Dove Award i 1995 i kategorien «Instrumental Album».
I Norge er han representert med salmen «Kjære Gud, når eg bed» i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013.
Senere år
Carmichael ble tatt opp i GMA Gospel Music Hall of Fame i 1985 og i National Religious Broadcasters' Hall of Fame i 2001.
High Fidelity (album)
High Fidelity er et musikkalbum med P*S (Per Kolstad og Svein Dag Hauge), utgitt i 1983.
Jahor Herasimaw
Hans beste resultat i Grand Slam-sammenheng er to 2. runder, i Australian Open og US Open.
Peder Sørensen (lege)
Peder Sørensen (latinisert: Petrus Severinus, født 1540/1542, død 28. juli 1602) var livlege hos kong Frederik II og Christian IV.
Stinson Airliner
Stinson SM-6000 Airliner var et tre-motors passasjerfly fra 1930-tallet (trimotor). Det hadde plass til ti passasjerer. Det var konstruert og ble bygget av Stinson Aircraft Corporation. SM-6000 var en en-dekker med plass til pilot og ti passasjerer. Det var utstyrt med tre 215 hk Lycoming R-680, hvor én motor var montert under hver vinge over understellet og én motor foran. Et antall av varianter ble bygget, vesentlig med forbedret interiør.
Veteran-og museumsfly
Bare to av disse fly vites å eksistere:
Peder Sørensen (lege)
Sørensen ble født i Ribe som sønn av rådmann Søren Jessen og Bodil Sørensdatter. Han ble immatrikulert ved Universitetet i København, studerte senere  i Italia, Tyskland og Frankrike. I sistnevnte land ervervet han seg doktorgraden i filosofi og medisin, og vant berømmelse som vitenskapsmann og lege, og ble ofte sitert. Under et opphold i Firenze fullførte han et verk, tilegnet Frederik II, som har gjort ham berømt i legevitenskapens historie: Idea medicinæ philosophicæ, fundamenta continens totius doctrinæ Paracelsicæ, Hippocraticæ et Galenicæ (Basel, 1571).
Hoffmedicus
I 1571 vendte han tilbake til Danmark og ble straks utnevnt til kongelig livlege, med høy lønn og forskjellige forleninger. Denne stillingen beholdt han i over 30 år, og behandlet således Frederik II under dennes dødelige sykdom og ble deretter livlege hos sønnen Christian.
Sørensen selv døde av en pestdepidemi sommeren 1602 og ble bisatt i St. Rochi Kapel i Vor Frue i København. Han etterlot seg en stor formue, samt ektefellen Drude Thorsmede (d. 1610) og to barn.
Xihe-demningen
Xihe-demningen er en demning med vannkraftverk i det sentrale Kina, i vassdraget Hanjiang. Vannkraftverket ligger helt vest i prefekturet Ankang, i provinsen Shaanxi. Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på 180 MW, fordelt på 3 x 60 MW enheter. Kraftverket startet drift i desember 2006. Operatør er selskapet SHIDC.
Sort messe (album)
Sort messe er et musikkalbum med Folque, utgitt i 1983. Sort messe ble Folques siste studio-LP.
Xihe-demningen
Dette er en såkalt RCC betong gravitasjonsdam. Demningen er 62 meter høy og 346 meter lang og brukes også til flomkontroll og skipsnavigasjon gjennom sluser i anlegget.
Sort messe (album)
Albumet skiller seg fra de andre platene deres dels ved at nesten alle sporene er nyskrevet, og ikke minst ved at gruppa ikke lenger hadde felespiller. I stedet ble det Lars Helljesens gitar og Morten Bings mandolin som sto for instrumentalsoloene. Selv om plata var annerledes enn andre Folque-plater, var gruppa svært fornøyd med den. Her er fortsatt låter med klart folkrock-preg, men også innslag av både bluegrass og cajun.
De tre første låtene på plata «Heksetrilogien» henger tematisk sammen. Tittelsporet var et resultat av Morten Bings begeistring for fantasy-litteratur.
Brenngam
Brenngam er ei grend sør for Kjøllefjord i Lebesby kommune i Finnmark. Stedet er et tidligere fiskevær og har hatt både fiskemottak, trandamperi og postkontor.
Brenngam er i dag et idyllisk sted med mest hytter og sommerhus, men her finnes også Brenngam Gård som driver i hovedsak med villsauer.
Hal Nerdal
Herlof «Hal» Nerdal (født 22. september 1927 i Dalsgrenda, Nord-Rana, Norge) er en norskfødt australsk tidligere idrettsutøver som deltok i kombinert i OL i Squaw Valley i 1960. Han er den eneste australier som har deltatt i skihopping (kombinert eller spesielt hopp) i OL. Hal Nerdal ble sist av 31 deltakere. Han representerte YMCA Ski Club of Canberra.
Nerdal flyttet til Australia i 1951 og arbeidet med byggingen av et damanlegg i Snowy Mountains som det norske selskapet Ing. F. Selmer hadde fått kontrakten på. Etter at anleggsarbeidet var ferdig, flyttet han i 1955 til Canberra. Han var så hjemme i Norge igjen i et par år, før han i 1957 bosatte seg for godt i Australia, først i Canberra, fra 1972 i Brisbane.
Hem kirke
Hem kirke er en langkirke i stein i Lardal i Larvik kommune, Vestfold.
Dateringen av kirken er tvetydig. Den dateres gjerne til 1392, fordi et gammelt dokument som var avskrevet i kirkens kallsbok i 1847, henviser til at biskop Eystein Aslaksson i 1392 ga tillatelse til å bygge en kirke i Hem. Kirken feiret derfor 600-årsjubileum i 1992. På den annen side har kirken en form og en byggestil som vanligvis forbindes med siste halvdel av 1100-tallet eller begynnelsen av 1200-tallet: en rektangulær langkirke av murt stein med et smalere, rektangulært kor.
Altertavla er en tekstbasert katekismetavle fra den første tiden etter reformasjonen, med nattverdens innstiftelseseord. Etter reformasjonen var man usikre på bilder i kirkene, og altertavler med tekst var de første dekorasjonene som ble tatt i bruk. Dette er den eneste katekismetavlen som fortsatt er i bruk i Vestfold.
Kirken ble restaurert i 1931.
Claes Borgström
Claes Gustaf Borgström (født 21. juli 1944 i Stockholm, død 15. mai 2020 i Stockholm ) var en svensk jurist og politiker. Mellom 2000 og 2007 var han Sveriges likestillingsombudsmann.
Bakgrunn
Claes Borgström var sønn av direktør Gustaf Borgström. Han var bror til journalistene Annette Kullenberg og Kerstin Vinterhed.
Claes Borgström tok juristeksamen i 1974.
Karriere
Han var etter studiene først advokat. Blant hans tidlige oppdrag var medlemskap i Pressens opinionsnämnd og i Advokatsamfundets disiplinnemnd. I Internationella Juristkommissionen og Advokater utan gränser arbeidet han for menneskerettigheter. Da Christer Pettersson stod tiltalt for mordet på Olof Palme ble Borgström kjent for en større almenhet som Sveriges Radios ekspertkommentator.
Borgström var også Thomas Quicks forsvarsadvokat i fem år. Hans prestasjonert er blitt kritisert for - hevdes det - å ha forsømt sin rolle for å hindre at hans psykisk syke og tungt medisinerte klient ble uskyldig dømt. Etter Thomas Quicks oppreisningssak anmeldte han seg selv til Advokatsamfundet for å få saken prøvd, men saken ble avvist. . Borgström ble JK-anmeldt i 2012 av tidligere sjefsanklager Göran Friberg for hans arbeid som Thomas Quicks advokat. Borgström rettet kritikk mot kriminaltekniker Jan Olsson som han mente ikke hadde presentert alle fakta i rettegangene. Jan Olsson rettet kritikk mot Borgström og nektet å fortsette arbeidet med Quick-utredningen med motiveringen «min rättsuppfattning förhindrade mig att i fortsättningen delta i mordutredningen».
Claes Borgström vakte ofte oppmerksomhet med kontroversielle forslag og utspill. Han hevdet at alle menn bar en kollektiv skyld for vold mot kvinner og uttrykte seg positivt om Gudrun Schymans forslag om såkalt mannsskatt. Han sa i mars 2006 at Sverige burde boikotte fotball-VM i Tyskland i 2006 «i protest mot den økning av og handel med kvinner som evenementet var mentet å medføre».
Not My Sister
Not My Sister er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Charles Giblyn.
Claes Borgström
Karriere
I 2000 ble Claes Borgström likestillingsombud (JämO). I 2006 ble dette forlenget av regjeringen Persson til 2009. I mars 2007 meddelte Borgström sin avgang som JämO. Den 31. august 2007 sluttet han og startade advokatbyrå med tidligere justisminister Thomas Bodström.
Not My Sister
Handling
Grace Tyler må forsørge sin fattige familie, og poserer derfor for artisten Michael Arnold. Men han forfører den nye modellen sin, før han forlater henne. Noen år senere, etter at Grace har giftet seg med den velstående John Marshall, blir søsteren hennes Ruth involvert med Michael. Grace forsøker å bryte opp denne romantikken, helt til Michael truer med å avsløre deres egen affære for John Marshall - som allerede har blitt mistenksom.
Claes Borgström
Karriere
Han giftet seg i 2007 på Mallorca med Märit Borgström, som var sjef for JämOs enhet for rådgivning, utvikling og tilsyn.
Not My Sister
Handling
Fast bestemt på å lære sannheten om sin kone og Michael, går John til kunstnerens studiosamtidig som Grace og Ruth også er der. Under konflikten deres dør Michael av et kniv-sår. John blir anklaget for drapet. Men rett før en jury dømmer ham, tilstår Ruth forbrytelsen.
Claes Borgström
Karriere
Den 1. september 2010 fikk Borgström överåklagare Marianne Ny til å gjenåpne saken om Julian Assange som överåklagare Eva Finne hadde lagt ned 25. august. Borgström var deretter begge de to aktuelle kvinners bistandsadvokat. I mars 2013 bad en av dem om å skifte bistandsadvokat.
Erik Rolfsen
Erik Rolfsen (født 24. juli 1905 i Ålesund, død 27. september 1992 i Oslo) var en norsk arkitekt, som hadde sitt hovedvirke som Oslos regulerings- og byplansjef fra 1947 til 1973.
Liv og virke
Rolfsen var utdanna arkitekt fra Norges tekniske høgskole i Trondheim i 1930. Han arbeidde en del år ved arkitektkontoret til Norges Kooperative Landsforening, før han i 1938 blei førstearkitekt i Oslo reguleringsvesen. Etter at Kristiansund var blitt sterkt ødelagt i den første fasen av andre verdenskrig, fikk Rolfsen det stedlige ansvaret for å planlegge gjenoppbygginga gjennom Brente steders regulering. Ved årsskiftet 1942–43 dro han til Sverige. Han blei så kalt over til London, der han var konsulent i bygningsspørsmål for den norske eksilregjeringa. Da krigen var over blei han engasjert som leder av Brente steders regulering, og han hadde dermed et hovedansvar for gjenoppbygginga av Finnmark og Nord-Troms og ei rekke steder ellers i landet. I 1947 blei han reguleringssjef i Oslo, ei stilling som året etter skifta betegnelse til byplansjef.
Claes Borgström
Partipolitisk engasjement
Etter at sosialdemokratene valgte Mona Sahlin til partileder i 2008 ble Borgström vervet til det sosialdemokratiske parti, der han ble talsperson i likestillingssakerr. I november 2013 dorliot han sosialdemokratene for å bli medlem i Vänsterpartiet. Han motiverte sin beslutning med at sosialdemokratene ifølge ham helt hadde forsømt likestillingssakene etter at Sahlin fratrådte og at partiet hadde gått mot høyre.
Erik Rolfsen
Liv og virke
Erik Rolfsens arbeidsliv var altså i hovedsak konsentrert om de regulerings- og planmessige sidene av arkitektyrket. Hans syn på byplanlegging var klart ideologisk fundert. I 1932 stifta han sammen Carsten Boysen Socialistiske arkitekters forening med forgrening til den sosialistiske gruppa Mot Dag. Han var redaktør av foreningens tidsskrift Plan 1935–36. Seinere blei han, som mange andre motdagister, aktiv i Arbeiderpartiet. Han var medlem i den radikale funkis-innstilte arkitektgruppa PAGON. Ved utbygginga av drabantbyene var han en sterk talsperson for sosial boligbygging med gode sanitærforhold, lys, luft, turveier og grøntområder. Han engasjerte seg også faglig for å sikre allmennhetens tilgang til sjøen langs Oslofjorden og for bevaring av Oslomarka.
I et intervju med Verdens Gang i 1950 uttalte Rolfsen: «Tenk så flott byen ligger i åsene, på terrasser i en stor skål, og de er ikke utnyttet! Vi mangler de store drag i byplanen – bortsett fra Karl Johan. Og enda kunne Karl Johan vært langt sterkere i virkningen. Engang ble det foreslått å rive hele ruklet fra Studenterlunden ned til Bjørvika, en storartet tanke som det aldri blir noe av. Vi ser det for oss i ånden og får nøye oss med det ...» Sitatet tydeliggjør ei mer omdiskutert side ved Rolfsens arbeid, der han var tilhenger av funksjonalismens tanker om atskilte arealer for bolig, arbeid og transport – også i indre by. Spørsmålet om omfattende riving viste seg blant annet når det gjaldt Karl Johan-kvartalet, der Rolfsen imidlertid var skeptisk til det meste av høyhusplaner. Under hans ledelse leverte også byplakontoret i 1965 en plan for bygging av motorvei gjennom Oslo, som møtte kraftig motstand og ikke blei gjennomført. Rolfsen og kontoret la seg etter hvert på ei mer moderat linje, som samsvarte mer med tidas nye miljøpolitiske tanker.
Rolfsen var formann i Oslo arkitektforening 1948-49, styremedlem i International Federation for Housing and Planning 1946–69 og president samme sted 1954–58.
Tongwan-demningen
Tongwan-demningen er en demning med vannkraftverk i det sentrale Kina, i vassdraget Yuan, en sideelv til Chang Jiang. Vannkraftverket ligger i provinsen Hunan. Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på 180 MW fordelt på 4 x 45 MW enheter.
Demningen er 42 meter høy.
Lei Sufen
Lei Sufen (født 5. juni 1979) er en kinesisk kvinnelig håndballspiller. Hun er en del av det kinesiske håndballandslaget, og ble tatt til å representere Kina under Sommer-OL 2004 i Athen, der laget endte på 8.-plass.
Andrea Bari
Andrea Bari (født 5. mars 1980) er en italiensk volleyballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse med det italienske landslaget.
Trinidad og Tobago under Samveldelekene 2018
Trinidad og Tobago deltok under Samveldelekene 2018 fra 4. til 15. april 2018 i Gold Coast, Queensland i Australia.
Friidrettsutøveren Michelle-Lee Ahye var nasjonens flaggbærer under åpningsseremonien.
Rondo (TV-serie)
Rondo er et norsk underholdningsprogram med Petter Nome som ble direktesendt på NRK fra 1993 til 1995. Nome ble assistert av Herborg Bryn, mens Synnøve Svabø var «stuntreporter». Nome inviterte kjente gjester i studio mens Svabø reiste rundt og lagde stunt-reportasjer både fra Norge og utlandet. Hun intervjuet personer som blant annet Yasir Arafat, Odd Nerdrum og Jens Stoltenberg, mens Nome hadde gjester som Rowan Atkinson, Maria Bonnevie, Sting, Bille August og den svenske pop-trioen Glenmark/Eriksson/Strømsted (GES).
Programmets fremste varemerke var en bevisst blanding av «rock & roll, høyt trøkk og sekvenser med substans og alvor». Programmet besto av to deler. Den første på ca. 60 minutter med høyt tempo, mye musikk og stemning, den andre på ca. 30 minutter med karakter av et nachspiel der et nærgående møte med en hovedgjest var hovedingrediens.
Serien var for mange nordmenn den første introduksjonen til Internett, som ble presentert for seerne av Nome. Rondos nettsatsing var et samarbeide mellom NRK og de norske internett-pionerene Oslonett. Det var svært få som hadde internett hjemme på den tiden og var det første norske programmet som hadde ett opplegg på Internett.
Premieren ble sett av 759 000.
Annet
Husbandet bestod av Mats Johanson, Rino Johannessen, Ole Petter Hansen og Trond Nagell Dahl, mens husartist var Tove Kampestuen.
Cao Zhongrong
Cao Zhongrong (kinesisk: 曹忠荣; født 3. november 1981 i Shanghai) er en kinesisk femkjemper. Han representerte Kina under Sommer-OL 2012, der han tok sølv. Under Sommer-OL 2008 i Beijing ble han ble nummer 31.
Samiske geografiske navn i Osen
Samiske geografiske navn i Osen (knr 5020) angir stedsnavn i Osen kommune som har en alternativ samisk form. Da stedsnavn kan referere til geografiske områder av noe utstrekning så kan de dekke flere kommuner.
De samiske stedsnavnene kan angis på forskjellig vis der det er etablert former på flere samiske språk. Dette skjer i grenseområder mellom språkene. Det er ni forskjellige former av samisk; sørsamisk, umesamisk, pitesamisk, lulesamisk, nordsamisk, skoltesamisk, enaresamisk, kildinsamisk og tersamisk. Det er også to utdødde former, kemisamisk og akkalasamisk. Bare sørsamisk er tatt med i denne oversikten for Osen kommune.
Bergen-Belsen
Bergen-Belsen var en konsentrasjonsleir ca. 20 km nordvest for Celle i Niedersachsen i Tyskland. Mellom 1943 og 1945 regner man med at over 50,000 sivile døde her. Det var i denne konsentrasjonsleiren at Anne Frank og hennes søster Margot Frank døde av tyfus på slutten av krigen. Leiren var fylt opp av fanger overført fra østlige leirer og hadde et mye høyere belegg enn det var kapasitet til. I leiren fantes det ikke gasskamre; folk døde av sult, sykdom og tortur. På stedet ligger det nå et minnemonument, en minnepark og et museum.
Historie
Først i slutten av 1941 ble det bygget brakker som fangene kunne bo i. Før dette bodde fangene i telt og leirhuler.
I april 1943 ble en del av leiren overgitt til SS. Deres del av leiren ble brukt som et "Aufenthaltslager" – en oppholdsleir for jøder med utenlandsk statsborgerskap. Tanken bak var at disse kunne byttes mot tyskere som var internert i utlandet, eventuelt byttes mot utenlandsk valuta. Den tyske hæren brukte den delen av leiren som fortsatt var under deres kommando til lasarett for krigsfanger.
Konsentrasjonsleiren Bergen-Belsen ble delt i fem adskilte underleirer. I fangeleiren ble det fra februar 1944 holdt 500 jødiske fanger som skulle ferdigstille resten av leiren. Fangeleiren ble oppløst 23. desember 1944. Resten av fangene ble da deportert til Sachsenhausen.
I mars 1944 ble Bergen-Belsen omgjort til en ordinær konsentrasjonsleir. Den ble da fylt med arbeidsudyktige jøder, tvangsarbeidere og senere også med innsatte fra andre leirer som ble tømt før de allierte kom. Den opprinnelige leirinndelingen ble derfor opphevet.
Leirkommandanter i Bergen-Belsen var SS-Hauptsturmführer Adolf Haas (1943/1944) og Josef Kramer (1944/1945).
Da de britiske troppene nærmet seg ble det i tidsrommet fra 6. til 11. april 1945 fylt tre tog med såkalte "utvekslingsjøder". Disse ble stuet sammen i 45 kuvogner for å bli transportert til Theresienstadt konsentrasjonsleir. Den siste av de tre transportene ble, etter to ukers frem og tilbakekjøring i hele Tyskland, befridd av den fremrykkende røde arme i nærheten av Tröbitz i Brandenburg.
Frigjøring
13. april 1945 ca. klokka ett på natta ble en avtale signert mellom britiske og tyske styrker og det ble inngått en lokal våpenhvile. Denne kom istand etter ordre fra Reichsführer-SS Himmler. En sone på 48 kvadratkilometer rundt konsentrasjonsleiren ble erklært nøytral. Som avtalt trakk SS ut ¾ av sine soldater. 250 av vaktpersonalet ble trukket tilbake, mens 50 soldater fra forvaltningen og 30 sekretærer ble værende igjen «for å opprettholde orden innafor leiren». Blant dem som ble igjen var leir­kommandanten SS-Hauptsturmführer Josef Kramer. Han hadde overtatt kommandoen i Bergen-Belsen i desember 1944. Før det var han stasjonert i Auschwitz. Kamper utafor Winsen og Walle forsinket britenes plan om å rekke fram til leiren 14. april. 15. april 1945 på etter­middagen klokka 15 ankom britenes 63. panser­vernregiment under kommando av oberst Taylor, Bergen-Belsen. Tysk infanteri og et regiment fra Ungarn, utstyrt med hvite armbind, erstattet SS-vaktsoldatene. Iht. avtalen skulle disse soldatene etter overgivelsen trekkes fritt tilbake til de tyske linjene. Det er uklart hvorfor Himmler overga leiren uten kamp, men den store epidemi­faren kan ha spilt en sentral rolle. Blant de avkreftede fangene herjet flekktyfus og tuberkulose.
Fanger
På grunn av den store overbefolkningen av leiren døde mange fanger av epidemier, underernæring og utmattelse. Bare i tidsrommet januar til april 1945 døde rundt 35,000 fanger. Da britene befridde Bergen-Belsen 15. april 1945 var det rundt 60,000 overlevende i leiren. Av disse døde rundt 13,000 i løpet av de påfølgende dagene og ukene.
Blant fangene var:
Cristián Cuturrufo
Christian Alejandro Cuturrufo Contador (født 27. juni 1972 i Coquimbo i Chile, sød 19. mars 2021 i Santiago de Chile) var en chilensk musiker og kulturmanager (gastor cultural), og en av sitt lands mest prominent jazztrompetister.
Han døde av covid-19 den 19. mars 2021 i Santiago.
Richard Larsson
Richard Larsson (født 13. mars 1973) er en norsk squashspiller.
Han har vunnet 13 NM-gull og 18 NM-medaljer siden 1998. Han vant kongepokalen i 1998, 2001, 2002 og 2003.
Odette
Odette er en italiensk stumfilm fra 1916, regissert av Giuseppe de Liguoro.
Sauset Rasoverbygg
Sauset Rasoverbygg er et 59 meter langt rasoverbygg på tidligere europavei 136 i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Det ble erstattet i 1993 av Måndalstunnelen.
Notorious Gallagher
Handling
Buttsy Gallagher er en ung mann som har vokst opp i en fattig slum. I hele sitt liv har han aldri vært av den aller minste betydning. Men en kveld ser han inn i dommer Winters' hjem, og blir interessert i dommerens vakre datter Peggy. Hennes kusine Flo har en beundrer i en greve, og i Bob Ewing - en ung advokat. Men Frank the Mex og Lefty Jake begår innbrudd. Men Flo våkner, og skriker når hun oppdager hva som foregår.
En tjener som løper onn for å se hva som er galt, blir raskt drept. Kjeltringene slipper ut gjennom et vindu. Men Buttsy blir deretter arrestert som innbruddstyv og morder. Peggy vet at han ikke var morderen, men tørr ikke snakke av frykt for å skade hennes eget rykte. Bob Ewing tar opp saken, og får til slutt Peggy til å fortelle hva hun vet. Men faren hennes, dommer Winters, presser veldig hardt på at Peggy skal gifte seg med greven snart.
Lasse Simonsen
Lasse Simonsen (født 2. september 1953) er en norsk professor ved juridisk fakultet ved Universitetet i Oslo.
Han tok sin cand.jur.-grad ved Universitetet i Oslo i 1979 og doktorgraden i juss i 1997. Han var stipendiat ved samme universitet og senere professor i 2001. Han har vært leder for Privatretten ved juridisk fakultet siden 2004. Han har tidligere hatt embed som dommer i daværende herredsretten, og en rekke oppdrag som voldgiftsdommer.
Han har skrevet flere bøker om europeisk erstatningsrett og kontraktsrett – den mest kjente er hans bok om det prekontraktuelle erstatningsansvar fra 1997. Han er også medforfatter av boken ''The Common Core of European Private Law. Mistake, Fraud and Duties to inform in European Contract Law'', utgitt ved Cambridge University Press 2005. (ISBN 0-521-84423-1. 414 sider)
Zhiganglaka-demningen
Zhiganglaka-demningen er en demning med vannkraftverk i det sentrale Kina, i vassdraget Huang He. Vannkraftverket ligger i provinsen Qinghai. Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på 190 MW fordelt på 5 x 38 MW-turbiner.
Demningen er 42,5 meter høy.
External Data Representation
External Data Representation (XDR) er en teknisk standard for serialisering, som blant annet brukes av protokoller i datanett. Den tillater data å bli overført mellom forskjellige former for datasystemer. Å konvertere fra en lokal representasjon to XDR kalles koding. Å konvertere fra XDR til den lokale representasjon kalles dekoding. XDR er implementert som et programvarebibliotek med funksjoner som er portable mellom forskjellige operativsystemer og som også er uavhengig av transportlaget.
XDR bruker en basisenhet på 4 bytes, serialisert i en big-endian rekkefølge; mindre datatyper okkuperer fortsatt fire bytes etter hver koding. Datatyper av variabel lengde deles opp i pakker på 4 bytes. Flyttall er representert i IEEE 754 format.
Andrea Giovi
Andrea Giovi (født 19. august 1983) er en italiensk volleyballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse med det italienske landslaget.
Chen Qian (moderne femkjemper)
Chen Qian (kinesisk: 陈倩; født 14. januar 1987 i Suzhou) er en kinesisk femkjemper. Hun representerte Kina under Sommer-OL 2008, der hun ble nummer 5.
Lewica i Demokraci
Lewica i Demokraci («Venstre og Demokratene»; LiD) var en sentervenstreorientert politisk koalisjon i Polen som ble stiftet den 3. september 2006, før kommunevalget i Warszawa samme år. Koalisjonens formål var å danne et alternativ for både det nasjonalkonservative Prawo i Sprawiedliwość og det liberalkonservative Platforma Obywatelska, som er Polens to største partier siden valget i 2005. Koalisjonen fikk imidlertid ved parlamentsvalget i 2007 kun 13 prosent og 53 seter i Sejm og ble oppløst like etter valget.
Trent Park
Trent Park et herrskapelig anlegg nord for London, og det var under annen verdenskrig krigsfangeleir for tyske og italienske generaler og stabsoffiserer.
Bakgrunn
Trent Parks historie strekker seg tilbake til kong Henrik IVs tid. Han hadde anlagt et stort parklignende område i Enfield som jaktrevir. Senere ble det bygd et herskapshus på område. I 1908 kom det i familien Sassoons besittelse.
Etter Sir Philipp Sassoons død ble Trent Park benyttet av den britiske regjering som spesialfangeleir for høyere offiserer. Rommene ble hemmelig avlyttet av britisk etterretning Protokoller over avlyttede samtaler mellom de forskjellige fangne offiserer var en viktig informasjonskilde for britene.
Man utvalgte med en viss omhu offiserer som man håpet på ville finne seg til rette i en såpass avspent atmosfære at de begynte å utveksle krigserfaringer med hverandre. Ofte sammenførte man offiserer som etterretningstjeneste visste var av grunnleggende forskjellige oppfatninger, slik at det skulle utvikle seg diskusjoner der de ville gå langt i bruken av eksempler og argumenter.
Et eksempel på dette var at man i 1942 slik hadde sammenført stridsvognsgeneralene Ludwig Crüwell (fra 26. august 1942) og Wilhelm Ritter von Thoma (fra 20. november 1942), begge tatt til fange i Nord-Afrika. Mens Thoma var kritisk til nazistenes ledelse, så Crüwell på Thomas som defaitistisk. De krangler de hadde med hverandre gav etterretningstjenesten meget nyttig å arbeide med.
Fra mai 1943 tilkom stadig flere høyere offiserer – først for det meste fanger fra Nord-Afrika-fronten. For eksempel tilkom den 16. mai 1943 generaloberst Hans-Jürgen von Arnim, tidligere øverstkommanderende for Heeresgruppe Afrika. Fra august 1942 til oktober 1945 kom i alt 84 tyske offiserer til Trent Park. En eneste SS-offiser var blant dem; Kurt Meyer, SS-Brigadeführer og generalmajor i Waffen-SS.
Foruten de allerede nevnte satt også blant annet de følgende i Trent Park:
Nedtegnelser og lydbåndsopptak er oppbevart i National Archives (tidligere Public Record Office).
For internering av tyske atomvitenskapsfolk opprettet man en sammenlignbar fangeleir i Farm Hall ved Cambridge. Der ble det også avlyttet.
T. C. Chao
T. C. Chao (forenklet kinesisk: 趙紫宸, tradisjonell kinesisk: 赵紫宸, pinyin: Zhào Zǐchén, født 1888, død 1979) var en viktig kinesisk kristen tenker i begynnelsen av det tjuende århundret. I 1914 dro han til USA for å studere, og tok utdanningen sin ved Vanderbilt University. Han var kjent for sitt akademiske arbeid som professor i religionsfilosofi og rektor ved Yenching University.
Under den antikristne bevegelsen på 1920-tallet rådet Chao kristne kinesere til å fjerne de vestlige trekkene med kristendommen for å gjenoppdage den egentlige kristendommen. En stedegen, kinesisk kristendom ville være nyttig for å gjenoppbygge Kina, ifølge Chao.
I Norge er Chao representert med en salme i Salmer 1997 og i Norsk salmebok 2013.
Zhang Li (håndballspiller)
Zhang Li (født 4. oktober 1976) er en kinesisk kvinnelig håndballspiller. Hun er en del av det kinesiske håndballandslaget, og ble tatt til å representere Kina under Sommer-OL 2004 i Athen, der laget endte på 8.-plass.
Radio Free Europe
Historie
Radiokanalen Radio Free Europe (RFE) ble grunnlagt i 1949 etter initiativ fra Nasjonalkomitéen for et fritt Europa, en organisasjon som var nært knyttet til CIA og som hadde blitt grunnlagt av Allen Dulles som noen år senere ble CIAs direktør. RFE hadde hovedkvarter ved Englischer Garten i München under hele den kalde krigen. Kanalen var innrettet mot de sovjetiske satellittstatene i Sentral- og Øst-Europa, eksempelvis Polen, DDR og Tsjekkoslovakia. Den sendte sin første kortbølgesending 4. juli 1950 til det sovjetokkuperte Tsjekkoslovakia.
Den amerikanske komiteen for frigjøring av folkene i Russland fulgte RFEs forbilde, og grunnla i 1953 søsterkanalen Radio Liberation, som sendte sendinger på russisk til Sovjetunionen fra Lampertheim i Vest-Tyskland. I 1964 skiftet Radio Liberation navn til Radio Liberty. I 1973 flyttet Radio Liberty inn i Radio Free Europes hovedkvarter ved Englischer Garten i München og organisasjonene ble slått sammen. Sovjetiske og andre østeuropeiske myndigheter brukte støysendere for å forsøke å forhindre de amerikanske radiokanalenes budskap i å nå frem.
De to kanalene var i sin tidlige historie nært knyttet til CIA og var en del av CIAs arbeid for psykologisk krigføring innrettet mot landene bak jernteppet. CIA utformet overordnede retningslinjer. De ble finansiert over CIAs budsjett frem til 1972. Båndene til CIA ble svekket etter 1967, etter at amerikanske medier begynte å sette søkelys på CIAs støtte til sivile organisasjoner. I 1972 satte president Richard Nixon ned et offentlig utvalg som skulle avgjøre RFEs og RLs fremtid. Utvalget foreslo at RFE og RL skulle finansieres av Kongressen og at det skulle etableres en ny organisasjon, Board for International Broadcasting (BIB), som skulle ha overoppsynet med RFE/RL og være en buffer mellom regjeringen og RFE/RL som sikret RFE/RLs journalistiske uavhengighet.
Fra 1985 til 1993 drev RFE/RL også Radio Free Afghanistan, innrettet mot det Sovjet/Russland-okkuperte Afghanistan.
Under den kalde krigen, særlig i 1950-årene, fikk RFE ofte kritikk i USA for å være for nyansert og ikke antikommunistisk nok.
Hovedkvarteret ved Englischer Garten i München ble utsatt for et bombeangrep i 1981; to personer fra nabolaget og fire ansatte ble skadet, én av dem hardt. Ifølge andre kilder, ble 3 mennesker fra den tsjekkiske avdeling hardt skadet og det ble voldt skader for 2 millioner dollar. Bygningen hadde høy sikkerhet med blant annet doble dører og videoovervåkning. I dag brukes bygningen av Ludwig-Maximilians-Universität München, bl.a. av dets institutt for kommunikasjon og medievitenskap.
Etter Sovjetunionens sammenbrudd ble budsjettene for RFE/RL redusert og europeiske operasjoner stort sett innstilt. I 1995 flyttet organisasjonen etter 45 år ut av hovedkvarteret i Englischer Garten. Per 2019 har organisasjonen sete i Praha og sender hovedsakelig på østeuropeiske og sentralasiatiske språk. Hovedfokuset er på Russland og mindre land i Øst-Europa, Sentral-Asia og Midtøsten. RFE/RL sender både radiosendinger og publiserer nyheter i form av tekst, lyd og video på internett på 25 språk.
Frugjølet Rasoverbygg
Frugjølet Rasoverbygg er et 59 meter langt rasoverbygg på tidligere europavei 136 i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Det ble erstattet i 1993 av Måndalstunnelen.
Birgitta Anundsdotter
Birgitta Anundsdotter, som nevnes i 1449, var en svensk birgittinernonne og tekstilkunstner i Nådendals kloster.
Biografi
Birgittas far Anund Niklisson tros å ha vært borgermester i Ulvsby i 1427 eller 1437. Hans enke Rikissa Olofsdotter eide federnejord i Karhiniemi i Vittis sogn, som hun i 1449 gav som proventgave for sin datter Birgitta til Nådendals kloster. Birgittas bror Olof Kusta, prebendat ved Sankt Johannes alter i Åbo domkyrka, gav samme år og for samme formål en eng i Reso sogn. Vittis kyrka brant ca 1490 og man tror at kirkens «altarbrun» er av de nye ting som ble anskaffet til kirkens gjeninnvielse. Altarbrunet (217 x 16,5 cm) forvaras i dag i Nationalmuseet i Helsingfors. Det er blitt benyttet for å smykke øvre kant av alterbordets fremside. Det er oppdelt i 14 felt adskilte av kolonner som oppebærer rundbuer. Mellom kolonnenr er det bibelske scener og skikkelser mens de to ytterste feltene opptar helgener som er birgittinerordenen nærstående. I komposisjonen inngår også minusklene b til venstre og a til høyre. Arbeidet er blitt tilskrevet den da meget gamle søster Birgitta Anundsdotter.
Gustaf Skarsgård
Gustaf Caspar Orm Skarsgård (født 12. november 1980 på Södermalm i Stockholm) er en svensk skuespiller. Han er sønn av skuespilleren Stellan Skarsgård og bror til Alexander Skarsgård, også han skuespiller. Hans farfars far var Hjalmar Nilsson. Gustaf Skarsgård gikk ut av Teaterhögskolan i Stockholm i 2003.
Gustaf Skarsgårds gudfar er Peter Stormare som faren Stellan er god venn med. Han fikk en Guldbagge for Liste over vinnere av Guldbaggen i kategorien beste mannlige hovedrolle i filmen Förortsungar i 2006.
Audrey Hepburn
Audrey Hepburn (født Audrey Kathleen Ruston; 4. mai 1929 i Ixelles i Brussel, Belgia, død 20. januar 1993 i Tolochenaz i Sveits) var en britisk skuespiller, modell, danser og filantrop. Hepburn var aktiv i Hollywoods gullalder i 1950- og 1960-årene og har etablert seg som et ikon i flere medier. I 1999 ble hun kåret til tidenes tredje viktigste kvinnelige filmlegende av Det amerikanske filminstituttet. Hun tilbrakte oppveksten i Belgia, England og Nederland. I Amsterdam studerte hun ballett før hun flyttet til London i 1948 for å fortsette utdanningen der. Hun opptrådte senere som korpike for flere oppsetninger på West End. Hepburn ønsket helst å bli ballettdanser.
Etter at hun avsluttet filmkarrièren arbeidet hun som goodwillambassadør for UNICEF. Hun hadde arbeidet for organisasjonen siden 1952, og i perioden fra 1988 til 1993 arbeidet hun i noen av de fattigste landene i Afrika, Sør-Amerika og Asia. I 1992 ble Hepburn tildelt Presidentens frihetsmedalje for arbeidet med UNICEF og i 1993 ble hun også belønnet med en Jean Hersholt Humanitarian Award. Skuespilleren døde av magekreft i januar 1993, 63 år gammel.
Hun var 170 cm høy og veide 50 kg som voksen (størrelse 42-43 i sko). Hun var svært slank og relativt høy etter 1950-tallets standard i Hollywood.
1929–1938: Familie og tidlig barndom
Audrey Kathleen van Heemstra Ruston ble født 4. mai 1929 i Ixelles, en tospråklig kommune i Brussel i Belgia. Faren Joseph Victor Anthony Ruston (1889–1980) var britisk, og ble født i Úžice i Böhmen i Østerrike-Ungarn. Han la senere til Hepburn i etternavnet fordi han trodde han var en fjern slektning av James Hepburn, Maria Stuarts tredje ektefelle. Audrey Hepburn var født britisk statsborger gjennom sin far og hun gikk som barn på skole i England. Audrey Hepburns mor Ella van Heemstra (1900–1984) var en nederlandsk baronesse. Britiske myndigheter regnet moren som britisk statsborger. Hun var datteren til Aarnoud van Heemstra, som var borgermester i Arnhem fra 1910 til 1920. Han var også guvernør i Surinam i Sør-Amerika, da en nederlandsk koloni, fra 1921 til 1928. Både Ruston og van Heemstra hadde vært gift tidligere, og Ella hadde to sønner fra sitt ekteskap.
Hepburns foreldre giftet seg 7. september 1926 i Jakarta i Nederlandsk India (dagens Indonesia). På den tiden arbeidet Ruston for et handelsselskap. Etter bryllupet flyttet paret til Europa, hvor han arbeidet for et låneselskap. Etter et år i London dro de til Brussel for at han skulle åpne et avdelingskontor. Hepburn levde et ganske beskyttet liv og dro frem og tilbake mellom familiens eiendommer i Nederland og Belgia, samt vinterskole i England. De bosatte seg til slutt i den belgiske kommunen Linkebeek i 1932.
Hepburns far ble stadig mer fraværende og begynte etter hvert å vise interesse for fascistisk politikk. I 1935 forlot han familien uten forvarsel, og Hepburn har senere sagt at dette gjorde uutslettelig inntrykk på henne. Senere tok Hepburns mor med seg Hepburn og hennes halvbrødre tilbake til eiendommen i Arnhem, og morens søknad om skilsmisse ble innvilget. Hepburn gikk deretter på en privatskole i Elham i det engelske grevskapet Kent. Hun gjenopptok kontakten med faren i 1960-årene da ektefellen Mel Ferrer sporet han opp i Dublin. Hepburn forsørget faren sin til han døde i 1980.
1939–1945: Krigsårene
Da Storbritannia erklærte krig mot Tyskland i september 1939 og andre verdenskrig brøt ut, dro Hepburn sammen med moren og halvbrødrene sine tilbake til Arnhem i håp om at Nederland skulle holde seg nøytralt, som under første verdenskrig. Søskenflokken gikk på en liten skole i Arnhem mens krigen pågikk, og fra 1941 fortsatte Hepburn ballettreningen hos de Arnhemse Muziekschool. Da Nederland ble okkupert av Tyskland i 1940, gikk Hepburn under navnet Edda van Heemstra. Hepburns mor var redd Audrey-navnet kunne indikere datterens engelske herkomst, som kunne føre til internering eller deportasjon. Audrey unngikk å snakke engelsk offentlig. Hun var vitne til at jødene i Nederland, både nederlandske borgere og flyktninger fra Tyskland, ble deportert i kuvogner til konsentrasjons- og utryddelsesleirer. Faren var i Storbritannia under krigen og ble som en kjent nazi-sympatisør internert uten dom først i et par år i fengsel i London og deretter i en leir på Isle of Man. Moren sympatiserte med nazistene og deltok i partidagene i Nürnberg i 1935 og skrev begeistret om dette i The Blackshirt, avisen utgitt av British Union of Fascists. Ella van Heemstra møtte personlig Hitler. Moren skiftet helt syn på nazistene (etter at svogeren Otto van Limburg Stirum ble henrettet og flere jødiske venner ble deportert) og gikk over til å støtte motstandsbevegelsen. Etter krigen ble Ella van Heemstra gransket i Nederland for sine nazisympatier. Fra våren 1944 medvirket Hepburn i undergrunnsarbeid. I forbindelse med bombingen i 1944 bidro hun med mat, beskjeder og annen hjelp til allierte flyvere skutt ned over Nederland.
Krigsårene påvirket familien; Hepburns onkel Otto van Limburg Stirum ble blant annet arrestert og henrettet av Gestapo. De forskjellige hendelsene Hepburn var vitne til under krigen gjorde inntrykk: «I stunder som denne lærer du om død, savn og fare, som gjør at du verdsetter trygghet og hvor raskt det kan forandre seg. Du lærer deg å være seriøs om det som betyr noe.» Etter de alliertes invasjon i Normandie i juni 1944 ble levevilkårene i Nederland tøffere, og Arnhem ble totalskadd etter operasjon Market Garden i september 1944. Den nederlandske befolkningen gikk inn i en periode med hungersnød, og Hepburn pådro seg flere sykdommer på grunn av feilernæring. Flere av familiens eiendommer ble ødelagt, og Hepburns mor bestemte seg for å flytte til Amsterdam da krigen endte. Familien var ikke velstående.
1945–1952: Filmroller og Broadway-debut med Gigi
Hepburn fortsatte ballettstudiene i Amsterdam under Sonia Gaskell, en fremtredende skikkelse i nederlandsk ballett, og den russiske ballettlæreren Olga Tarassova. En dag fikk danseskolen som Hepburn gikk på besøk av den nederlandske filmregissøren Charles Huguenot van der Linden. Han var på utkikk etter en ung jente som kunne spille en flyvertinne i sin nyeste film Nederlands in zeven lessen. Hepburn fikk rollen. Senere flyttet hun til London for å studere ballett med Marie Rambert på Rambert School of Ballet, som da lå i Notting Hill. Rambert fortalte Hepburn at hun ikke hadde god nok kroppsbygning til å bli en førstedanserinne, og at hun heller burde satse på en karrière som andredanserinne. Hepburn ville da heller prøve seg som skuespiller. Hun bestemte seg etter hvert for å fjerne «Ruston» fra etternavnet, og hun skulle nå hete «Audrey Hepburn». På fritiden begynte hun å gå på opptaksprøver for West End-musikaler. Hepburn var korpike i den britiske oppsetningen av Broadway-musikalen High Button Shoes i 1948 og fikk en rolle i Cecil Landeaus revy Sauce Tartare i 1949. Hun spilte også i oppfølgeren Sauce Piquante, som hadde première på West End 27. april 1950.
Hepburns neste filmrolle var som en bortskjemt skuespiller i komedien Monte Carlo Baby i 1952. Under innspillingen av filmen i Monte Carlo ble hun oppdaget av den franske forfatteren Sidonie-Gabrielle Colette, som bestemte seg for å gi Hepburn hovedrollen i Broadway-skuespillet Gigi, basert på hennes kortroman Gigi. Teaterstykket hadde urpremière i Fulton Theatre 24. november 1951. Selv om stykket fikk blandet kritikk, ble Hepburn rost for sin rolletolkning. Henry P. Murdoch fra The Philadelphia Inquirer skrev at hennes «fantastisk spenstige rolleskildring» etablerer henne som «en skuespiller på øverste hylle», mens The New York Times kalte Hepburn «en ung skuespiller med sjarm, ærlighet og talent». Hun vant en Theatre World Award for arbeidet.
1953–1957: Gjennombrudd med Prinsesse på vift
Hepburns første hovedrolle var i William Wylers romantiske komedie Prinsesse på vift i 1953. Hun spilte Ann, en ung og frustrert prinsesse som ønsker å se verden. En natt mens hun besøker Roma, smyger hun seg ut av soveværelset sitt og tilbringer en dag med journalisten Joe Bradley (Gregory Peck). Filmen ble en kinosuksess, og Hepburn ble en verdensstjerne over natten. Hun fikk god kritikk for rollen, og A.H. Weiler fra The New York Times skrev at Hepburn «er en slank, alveaktig og lengselsfull skjønnhet, vekselvis kongelig og barnlig i sin dype forståelse av nyfunne enkle gleder og kjærlighet. Selv om hun anerkjenner slutten på affæren i et tappert smil, forblir hun en sørgelig ensom figur som står foran en trykkende fremtid.» Hepburn vant en BAFTA-pris, en Golden Globe og Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rolletolkningen. Filmnettstedet Montages har senere beskrevet rolleskildringen og gjennombruddets omfang:
Skuespilleren skrev etter hvert under på en filmkontrakt med Paramount Pictures med en klausul som ga henne tid til å spille teater. Hepburns neste film var Billy Wilders romantiske komedie Sabrina (1954), om to brødre (Humphrey Bogart og William Holden) som begge forelsker seg i sjåførens vakre datter (Hepburn). Hun ble nominert til en BAFTA-pris og Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rolleskildringen. Bosley Crowther fra The New York Times roste Hepburns rolletolkning og kalte henne «en ung dame med et ekstraordinært utvalg av følsomme og bevegelige uttrykk innenfor en såpass skjør og trang ramme».
I 1954 vendte hun tilbake til Broadway med fantasyskuespillet Undine. Hun spilte vannymfen Undine, som forlater hjemmet sitt og forelsker seg i et menneske (Mel Ferrer). Brooks Atkinson fra The New York Times skrev at «Undine er en komplisert [rollefigur]. Den er sammensatt av abstrakte elementer. [...] På en eller annen måte klarer Hepburn å oversette [disse elementene] til teaterspråket uten å bli kunstnerisk eller bråmoden. Hun tilbyr en pulserende rolleskildring som er elegant og fortryllende, disiplinert av et instinkt for teaterscenens virkelighet». Hepburn ble belønnet med en Tony Award for arbeidet.