cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Poul Michelsen
Familie, yrkesliv og idrett
Han begynte med grossistvirksomhet i kjøle- og frysevarer i kjelleren hjemme hos seg selv i Gundadalur og på bryggene ved Vestaravág i Tórshavn i 1974. I 1977 ble virksomheten omdannet til et aksjeselskap i hans navn. I 1979 åpnet firmaet sitt varehus på 5 200 m² i Tórshavn. Firmaet Poul Michelsen (PM) med datterselskaper driver grossistvirksomhet og agentur i matvarer og nytelsesmidler, skipsproviant, rengjøring og catering- og kantinedrift, og hadde i 2012 rundt 120 ansatte.
Politisk arbeid
Han ble første gang valgt inn i kommunestyret i Tórshavn i 1980 med flest personstemmer på Fólkaflokkurins liste, som ble kommunestyrets nest største parti. Michelsen var Tórshavn borgermester fra 1981 til 1992.
I 2010 brøt han med Fólkaflokkurin etter om lag 40 års medlemskap, i protest mot den «reformvegringen» som han mente at en krets rundt Anfinn Kallsberg hadde styrt partiet i retning av. Michelsen var utpreget mer liberal i både sosiale og økonomiske spørsmål, og radikal i selvstyrespørsmålet, enn sine partikolleger før han meldte seg ut. I 2011 stiftet han partiet Framsókn, som beskrev som «et liberalt nasjonalparti».
Etter lagtingsvalget i 2015 dannet Framsókn regjering med venstrepartiene Javnaðarflokkurin og Tjóðveldi. Poul Michelsen ble utenriks- og næringsminister i Aksel V. Johannesens regjering. Han gikk av sammen med resten av regjeringen etter valget i 2019.
Høsten 2019 ble Poul Michelsen rammet av hjerneblødning. I mars 2020 holdt han en avskjedstale i Lagtinget og frasa seg lagtingsplassen, etter 40 år i politikken.
Æresbevisninger
Poul Michelsen ble i 1992 utnevnt til ridder av Den islandske falkeorden for sitt bidrag til å styrke samarbeidet mellom Island og Færøyene. Han er også ridder av Dannebrogordenen fra 1984. Fra 2001 til 2015 var han Finlands generalkonsul på Færøyene. I 2015 ble han utnevnt til kommandør av Finlands løves orden.
I 2014 ble han æresmedlem av Havnar Bóltfelag, hvor han har vært både spiller og administrator.
I 2014 ble han sammen med lagtingsmedlemmene Bjørt Samuelsen og Rigmor Dam kåret til «årets hetero» av LGBT Føroyar for å ha fremmet forslaget til endring i ekteskapslovgivningen, så homofile kunne vies borgerlig på Færøyene.
Rapsolje
Rapsolje er en vegetabilsk matolje som utvinnes av frøene til rapsplanten. Frøene er små og nesten sorte. De kjennes helt tørre, men inneholder omtrent 50 prosent olje. Frøene høstes og presses og den resulterende massen siles. Omtrent en tredel av massen siles ut som ren olje. De resterende to tredelene er en tyktflytende masse som brukes til dyrefor.
En rapsolje av god kvalitet har minst mettet fett. Når det gjelder de sunnere enumettede- og flerumettede fettsyrer kommer raps på plassen foran olivenolje blant de kjente matoljesortene som oliven, mais og soya.
Rapsolje i mat
Rapsolje er gul, med nøytral smak og lukt, og kan brukes til det meste av matlaging. Den kan brukes til steking, men man må passe på at temperaturen ikke blir for høy (for eksempel ved fritering).
Havhester
Havhester (Fulmarinae) er pelagiske fugler som varierer i masse fra den mindre flekkpetrellen, som gjerne veier 340–528 g og har et vingespenn på 81–91 cm, til den store nordkjempepetrellen, som gjerne veier 3 050–5 800 g og har et vingespenn på 150–210 cm.
Av de sju artene forekommer bare havhest (F. glacialis) på den nordlige halvkule, stort sett nord for 40˚ N. De andre artene holder til i havene på den sørlige halvkule, fra tropisk sone til farvannene rundt Antarktika. Antarktispetrell og snøpetrell forlater for eksempel aldri Sørishavet.
Inndeling
Inndelingen følger IOC World Bird List og er i henhold til Gill, Donsker & Rasmussen (2021). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020).
Jordskjelvet i Basilicata 1857
Jordskjelvet i Basilicata skjedde den 16. desember 1857 i Basilicata-regionen i Italia sørøst for byen Napoli i Italia. Flere byer ble ødelagt og antall omkomne estimeres til 11 000 – 12 000. På den tiden var det tredje kraftigste jordskjelvet med magnitude 6,9 på Richters skala.
Fylkesvei 4582
Fylkesvei 4582 går mellom Bergeland videregående skole og Stokkaveien i Stavanger.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 414.
Georg Fredrik Rieber-Mohn
Georg Fredrik Rieber-Mohn (født 13. august 1945 på Lillehammer) er en norsk jurist som var Norges riksadvokat i perioden 1986 til 1997 og dommer i Norges Høyesterett fra 1997 til 2007.
Liv og virke
Før han tiltrådte som dommer i Høyesterett 1. september 1997 var han blant annet statsadvokat i Rogaland (1976–80), ekspedisjonssjef i Justisdepartementets kriminalomsorgsavdeling og sjef for Fengselsstyret (1980–1985), lagdommer ved Eidsivating lagmannsrett (1985–86) og riksadvokat (1986–1997). Da han ble utnevnt til riksadvokat, var han den yngste som til da hadde tiltrådt denne stillingen.
I statsråd 22. september 2007 ble han innvilget avskjed i nåde fra embetet som høyesterettsdommer med virkning fra og med 1. november 2007. Han ble før han pensjonerte seg ansatt i Justis- og beredskapsdepartementet som spesialrådgiver i Lovavdelingen.
Rieber-Mohn var bidragsyter til første utgave av Straffeloven med kommentarer (Straffelovkommentaren) og har sammen med Magnus Matningsdal videreført Johs. Andenæs' standardverk innen strafferett, Alminnelig strafferett. Ifølge en undersøkelse fra 1997 var han blant de dommerne i Høyesterett som utmålte strengest straff i straffesaker. Han var også medlem av Straffelovkommisjonen som utarbeidet forslaget til straffeloven av 2005, samt Lovutvalget for utilregnelighet og rettspsykiatrisk sakkyndige.
Etter å ha vært nestleder i styret for Institusjonen Fritt Ord er han fra 2011 styreleder.
Rieber-Mohn er kjent for å være en ivrig sportsfisker. Han var blant annet leder av Villaksutvalget som foreslo etablering av nasjonale laksevassdrag og laksefjorder og har sittet i styret for Kunnskapssenter for laks og vannmiljø siden 2004. Hans onkel var den kjente pateren og forfatteren Hallvard Rieber-Mohn. Som sin onkel tilhører han Den romersk-katolske kirke.
Kangerluarsuk
Kangerluarsuk er ei bygd i Qaanaaq kommune, som er Grønlands, og dermed også verdens, nordligste beliggende kommune.
Bygda ligger rett øst for kommunens hovedby, Qaanaaq, men på andre siden av fjorden (Kangerluarsuk Ungalleq), og er en gammel boplass. Den er ikke fast bebodd.
Skolen i Qaanaaq, Avanersuup atuarfia, har sin leirskole her i bygda. Den samme bygningen brukes også av fangstfolk i området. Det er gode fangstmuligheter her, særlig etter sel og narhval.
Bygda har ingen egen skole.
Vihuela
Vihuela (italiensk: viola da mano) er et spansk klimpreinstrument som hadde sin blomstringstid på 1500-tallet. Den regnes som en av forgjengerne til den moderne klassiske gitaren.
Konstruksjon
Vihuelaen har en relativt oval resonanskasse som er lett inntrykt på sidene og bygd opp av bunn, lokk og sarg – dette til forskjell fra lutten som mangler sarg siden bunnen består av sterkt bøyde spiler som festes direkte til lokket. Vihuelaens lokk er utstyrt med en eller flere lydhull og kunstferdig utskårne rosetter. Strengstolen har hull til å feste tarmstrengene, er limt på lokket og var ofte utsmykket med ornamenter. Bunn og sarg er gjerne av lønnetre, toppen vanligvis av gran. Skrueplaten er flat og skruene av tre, og skruene står rettet bakover, mens lutten har dem rettet ut til siden.
Stemming
Den vanligste og mest utbredte stemmingen viser slektskap med renessanselutten. Forskjellen mellom dem er at alle vihuelaens strengekor stemmes unisont og at alle strengene deltar i kor, mens renessanseluttens høyeste melodistreng, chanterellen, er en enkeltstreng.
Stemmingen var kvart – kvart – stor ters – kvart – kvart oftest i G eller A. Det fantes selvfølgelige lokale varianter, og tonehøyden ble gjerne bestemt ut fra det høyeste korets bruddstyrke. Den spanske musikkteoretikeren Juan Bermudo forteller om instrumenter med syv eller flere kor, men de kan ikke ha hatt stor beydning.
Tidlige kilder og belegg
Den første avbildningene av en vihuela finnes i Alfonso X el Sabios Cantigas de Santa Maria fra 1200-tallet. De første skriftlige sitatene stammer også fra denne tiden, stort sett i romaner. Følgende kilder er verd å nevne:
Året 1484 ble Johannes Tinctoris' avhandling De inventione et usu musicae utgitt i Napoli, og her beskrev han vihuelaen som en spansk oppfinnelse av en helt annen konstruksjon enn lutten. Ellers ble den kalt viola da mano i Italia og ble ifølge Tinctoris spilt der også.
Repertoar
Den første samlingen musikk for vihuela er Libro de música de vihuela de mano intitulado El maestro (1536) av Luis de Milán. Notasjonssystemet i denne og andre bøker med vihuelamusikk er en variant av numerisk tabulatur som ble kalt spansk tabulatur. Det er denne varianten som moderne gitartabulatur er bygd på. Musikken kan enkelt framføres på en moderne gitar enten i standard gitarstemming (44434) eller ved en liten omstemming til klassisk lutt- og vihuelastemming (44344).
Trykte bøkene med musikk for vihuela i kronologisk orden:
Originale, bevarte instrumenter
Det finnes bare kjent tre bevarte vihuelaer.
Olonets
Olonets (russisk: Олонец, finsk: Aunus) er en by i republikken Karelia i Russland. Den ligger ved elva Olonka, øst for Ladoga. Innbyggertall: 10 240 (folketelling 2002), 11 888 (folketelling 1989).
Olonets er den eldste dokumenterte bosetning i Karelia, nevnt i kilder fra Novgorod så tidlig som 1137. Dens historie er uklar til 1649, da en festning ble bygget der for å beskytte Storfyrstedømmet Moskva mot svenskene. Samme år fikk stedet byrettigheter. Frem til den store nordiske krig utviklet Olonets seg som et ledende marked for russisk handel med Sverige. Sørover fra byen strakte det seg et belte med befestede klostre, hvorav Alexander-Svirskij klosteret var det viktigste.
På 1700-tallet endret Olonets' sin betydning fra handel til jernindustri. I 1773 ble byen hovedstad i Olonets gubernija. Elleve år senere ble imidlertid den regionale hovedstaden flyttet til Petrozavodsk, og Olonets begynte å gå tilbake.
Nåtidens Olonets er regnet som en av Karelias historiske byer, og det er den eneste byen i republikken hvor kareler er i flertall (over 60% pr. 2004). I 1999 feiret byen sitt 350-årsjubileum.
Ba Dexin
Ba Dexin (født 14. juni 1990) er en kinesisk curlingspiller. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji der han ble nummer 4 med det kinesiske laget.
Haugalandet
Haugalandet er et distrikt og en halvøy i Rogaland fylke. Haugalandet har omkring 100,000 innbyggere per 2020.
Halvøya ligger mellom Bømlafjorden i Vestland og Boknafjorden i Rogaland, avgrenset i øst av det 9 km lange eidet mellom Ølensfjorden og Sandeidfjorden. Den nordlige delen (Sveio og Etne) ligger i Vestland fylke.
Regionsenteret på Haugalandet er byen Haugesund. På indre Haugalandet er det et mindre regionsenter i Ølen, med de fleste sentrumsfunksjonene. De andre byene i området er Kopervik, Åkrehamn og Skudeneshavn som alle ligger i Karmøy kommune.
Haugalandet omfatter også Sveio og Etne kommune og kommunene "innenfor", som bruker Haugesund som regionssenter.
Om navnet
Haugalandet har tradisjonelt vært regnet som en del av Ryfylke, men den betegnelsen brukes nå bare om områdene lenger østover. Ordet Haugalandet ble antagelig oppfunnet av Ivar Aasen i diktet «Haraldshaugen». Aasen skrev diktet etter å ha besøkt Haraldshaugen, og det ble først publisert i Folkevennen (1853).
Navnet ble mye brukt fra omkring 1900, særlig av de motkulturelle mål-, avholds- og arbeiderbevegelsene. Det var vanlig å føye til en r: Haugarlandet. Borgerskapet i Haugesund foretrakk Haugesund halvø. Aasen hadde ikke brukt r, og den gikk etter hvert ut av bruk. Fra 1970-årene er Haugalandet også blitt brukt i offentlig forvaltning.
Kommuner
Haugalandet er inndelt i seks kommuner:
Kommunehistorikk
I 1838 ble området inndelt i kommunene Skjold, Nedstrand, Avaldsnes, Torvastad, Skudenes og Vikedal. Fra Skjold ble Tysvær utskilt i 1849, og Vats i 1891. Fra Nedstrand ble Sjernarøy utskilt i 1868. Fra Torvastad ble Haugesund utskilt i 1854, Skåre i 1881 og Utsira i 1924. Fra Skudenes ble Bokn utskilt i 1849, Skudeneshavn i 1857 og Åkra i 1892. Fra Avaldsnes ble Kopervik utskilt i 1866 og Stangaland i 1908. Fra Vikedal ble Imsland og Sandeid utskilt i 1922. I 1958 ble Skåre innlemmet i Haugesund. (Kilde: Brøgger, Waldemar: Norge. Geografisk leksikon. Cappelen, 1963).
I 1965 ble Avaldsnes, Kopervik, Skudenes, Skudeneshavn, Stangaland, Torvastad og Åkra slått sammen til Karmøy kommune. Deler av Avaldsnes ble innlemmet i Tysvær kommune, sammen med deler av Skjold og hele Nedstrand. Resten av Skjold ble slått sammen med Imsland, Sandeid, Vats og Vikedal til Vindafjord kommune. I 2002 ble Ølen kommune (se Sunnhordland) overført fra Hordaland til Rogaland, og i 2006 ble Ølen innlemmet i Vindafjord. Sjernarøy ble innlemmet i Finnøy kommune (se Ryfylke) i 1965.
Befolkningsutvikling
Tabellen viser befolkningsutviklingen på Haugalandet i årene 1769–2001 basert på kommunegrensene fra 2002.
Tettsteder
Tettsteder på Haugalandet per.
Byer
Haugesund fikk bystatus først som ladested i 1854 og ble oppgradert til kjøpstad i 1866. Skudeneshavn ble ladested i 1857 og Kopervik i 1866, men begge mistet bystatusen i 1965 og fikk bystatus på nytt av kommunen i 1996. Åkrehamn fikk bystatus av kommunen i 1996.
Realistavisen QED
Realistavisen QED er avis for studentene ved Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Bergen.
Avisen ble startet i 1995 som en søsterorganisasjon til Bergen Realistforening, RF. Etter at RF mistet deler av sin realfagstilknytning, bestemte redaksjonen seg for å fortsette som en fakultetsavis for Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Bergen, men delte fortsatt maskoten Hans Majestet Capra Hircus Capra Caprarum og generalforsamling, GF, som de høyeste autoriteter i organisasjonene. I tillegg har QED en gurugruppe som er de eneste som kan overstyre de beslutninger redaktøren tar.
Høsten 2008 ble den frigjort fra RFs generalforsamling og er nå uavhengig.
Avisen har vært ute av trykk siden ca 2010. Matnatprat er fakultetets nye studentavis.
Sveits under Sommer-OL 1928
Sveits under Sommer-OL 1928. 133 sportsutøvere fra Sveits deltok i femten sporter under Sommer-OL 1928 i Amsterdam. Sveits kom på sjetteplass med sju gull-, fire sølv- og fire bronsemedaljer.
Cliff Slaughter
Cliff Slaughter var en britisk trotskist.
Slaughter arbeidet i en kullgruve før han fikk sparken og begynte som foredragsholder og forfatter. Hans mest kjente verk er Coal is our life (Kull er vårt liv) som ble skrevet i samarbeid med Norman Dennis og Fernando Henriques. Slaughter var foreleser ved universitetene i Leeds og Bradford. Slaughter sluttet seg til Communist Party of Great Britain (CPGB), men han forlot dette partiet i 1956 etter den sovjetiske invasjonen av Ungarn. Slaughter var også medlem av Workers Revolutionary Party.
Lyskovo
Lyskovo (russisk: Лысково) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger på sørsiden av Volga, rundt 75 km sørøst for Nizjnij Novgorod. Innbyggertall: 23 901 (folketelling 2002), 25 029 (folketelling 1989).
Bosetningen Lyskovo ble første gang nevnt i 1410. Den fikk bystatus i 1925.
Byen ligger ved motorveien M7 mellom (Nizjnij Novgorod og Kazan). Lyskovo har ikke jernbaneforbindelse. En ferge knytter byen til byen Makarjevo og det berømte Makarjevklosteret på nordsiden av Volga.
Joanna Campbell
Joanna Campbell, pseudonym for Jo Ann Simon (født 2. november 1946 i Norwalk, Connecticut) er en amerikansk forfatter av ungdomsbøker, og er mest kjent for norske lesere av Fullblodserien, en serie om hester. Hittil har følgende bøker blitt utgitt på norsk: Fullblodserien, Battlecry, for alltid, En egen hest og Du må ri, Susan!
Ran (TV-serie)
Ran er en norsk miniserie som ble sendt på TV 2 i 2005. Serien skildrer en guttegjeng som starter en kriminell løpebane tidlig i tenårene. Som voksne planlegger de et stort kupp. Idé og manus var ved Pål Aam og regi ved Gunnar Vikene.
Ran var den første TV-serien som fikk støtte av Norsk Filmfond. Den ble produsert av Maipo Film- og TV-Produksjon for TV 2, og vant Gullruten 2005 i klassen beste TV-drama.
Premieren ble sett av 471 000, mens siste episode ble sett av 420 000.
Handling
Serien handler om en gjeng på fem gutter som møtes i 14-15-årsalderen. Deres kriminelle løpebane begynner med små rampestreker, men etter hvert blir det mer alvorlige forbrytelser. Handlingen følger dem fram til det store siste kuppet. Politiet er oppmerksomme på dem, men den største trusselen blir etter hvert deres eget vennskap. Lojaliteten blir satt på prøve.
Jørn Sørensen (politiker)
Jørn Sørensen (født 26. juli 1942 ) (Radikale Venstre) var borgermester i Holbæk kommune i tiden 1998–2010; før kommunalreformen 2005–2007 i Holbæk kommune (1970–2006).
Han mistet ved kommunevalget 2005 en femtedel av sine personlige stemmer, blant annet på grunn av en rekke uheldige uttalelser. Han stilte ikke opp ved kommunalvalget i 2009, og partiet greide heller ikke å beholde borgmesterposten.
Sue Slipman
Sue Slipman var president for National Union of Students of the United Kingdom mellom 1977 og 1978.
Slipman var den yngste av tre søstre fra den jødisk familie i den britiske arbeidsklassen og Slipman ble utdannet ved University of Wales før hun tok lærer-utdannelsen ved University of London. Slipman har også skrevet en rekke bøker som tok sikte på å forbedre situasjonen for kvinner og enslige foreldre i samfunnet. I 1994 ble Slipman tildelt et æres-doktorgrad fra Oxford Brookes University. Hun var medlem av Communist Party of Great Britain (CPGB) og hun ble tildelt utmerkelsen Order of the British Empire.
TVInnlandet
TVInnlandet (1996–2009) var en reklamefinansiert lokal-TV-stasjon som hadde konsesjon for å sending for lokal- tv i Hedmark og Oppland fylke, med Mjøsregionen som sitt primærområde. TVInnlandet distribuerer i tillegg sine sendinger til Gran, Jevnaker og Lunner, samt Ringerike og Hallingdal, og hadde 346,000 potensielle seere fordelt på Hedmark/Oppland (ca. 276,000 potensielle seere) og Ringerike/Hallingdal/Hadeland (ca. 70,000 potensielle seere).
Selskapet var et datterselskap av A-pressen, og var en del av Mediehuset Innlandet og Oppland Arbeiderblad. TVInnlandet hadde hovedkontor i Mediehuset Innlandet i Gjøvik, med lokalkontorer i Hamar. Onsdag 15. april 2004 gikk sendingene for første gang fra Gjøvik.
TVInnlandet opplevde for tiden en meget positiv utvikling i både seer- og annonsemarkedet, og hadde nå snaue 90,000 seere pr uke, og ca. 35,000 seere pr dag.
Program
De sedte fra kl. 17.30 til 24.00 hver dag på RiksTV.
TVInnlandets sending gjennom uka var:
Jeanette Fredrique Löf
Jeanette Fredrique Löf (Johanna Fredrica Löwen), født 1760 død 1813, var en svensk skuespiller, sin tids primadonna på den svenske teaterscene før Emilie Högquist.
Isaiah Berlin
Isaiah Berlin (latvisk: Jesaja Berlins; født 6. juni 1909 i Riga i Latvia, død 5. november 1997 i Oxford i Storbritannia) var en politisk filosof og idéhistoriker. Han ble født i Riga i Latvia, den gangen en del av det russiske tsardømmet.
Jeanette Fredrique Löf
Hennes far hadde en finere tjenesteposisjon ved det kongelige hoff. Hun ble opplært i skuespilleryrket av den kjente franske skuespilleren Jacques Marie Boutet de Monvel, som var direktør for den svenske scenen i Bollhuset 1781–1786 og leder for en fransk gruppe skuespillere som var blitt ansatt for å lære opp en ny generasjon av svenske skuespillere i den nye stilen.
Isaiah Berlin
Berlin var den første jøden som holdt et sete ved All Souls College i Oxford og han var den første presidenten ved Wolfson College. Han ble slått til ridder i 1957 og fikk ordenen Order of Merit i 1971.
Biografi
Berlin ble født i Latvias hovedstad Riga i 1909. Seks år gammel flyttet han til Petrograd i Russland, der han ble vitne til revolusjonen og statskuppet i 1917. I 1921 tok hans familie til Storbritannia, og han ble der undervist ved St. Paul’s School i London, og senere ved Corpus Christi College i Oxford. I 1932, 23 år gammel, ble Berlin valgt til en stilling ved All Souls College i Oxford. Han oversatte verker av Ivan Turgenev fra russisk til engelsk, og under krigen arbeidet han for Den britiske tjenesten for diplomati. Fra 1957 til 1967 var han Chichele-professor i sosial og politisk teori ved Universitetet i Oxford. Han var president for The Aristotelian Society fra 1963 til 1964. I 1966 spilte han en avgjørende rolle i å grunnlegge Wolfson College i Oxford, og ble universitetets første president. I 1946 ble Berlin utnevnt kommandør (CBE) innen Den britiske imperieorden, for senere å bli slått ridder i 1957, og utnevnt til Order of merit i 1971. Han var president for The British Academy fra 1974 til 1978. Han mottok også The Jerusalem Prize i 1979 for arbeid relatert til individuell frihet.
Jeanette Fredrique Löf
Hun hadde også en favorisert posisjon takket være hennes fars posisjon. To av hennes syv søstre ble gift med adelsmann og hennes karriere fikk stor støtte fra aristokratiet, blant annet også fra kong Gustav III av Sverige. Hun ble ansatt ved teateret i 1787 og hun hadde sin premiere på Kungliga Dramatiska Teatern i Stockholm den 6. mai 1788 hvor hun hadde rollen som Siri Brahe i stykket Siri Brahe og Johan Gyllenstierna, skrevet av kong Gustav III selv. Hun var umiddelbart en suksess. Hun ble beskrevet som vakker og talentfull, en «gresk skjønnhet», det vil si at hun hadde et klassisk utseende, og hun hadde en myk og klar stemme foruten sjarm og personlighet.
Fredrica Löf spilte hovedsakelig roller som elskerinne og heltinne. Hun gjorde skandale med sitt liv utenfor teateret, men var også en av de aller første kvinnelige skuespillere i Sverige som spilte en mannsrolle med Inga Åberg, 1794. Hun forlot teateret i 1809 og døde i 1813, i henhold til samtiden av en form for skade i hjernen.
Richard Christy
Richard Christy (født 1. april 1974) er en amerikansk trommeslager og radiovert. Han spilte i en rekke heavy metal-band i sin musikerkarrière mellom 1989 og 2004. Han valgte da å forlate musikkverdenen, fordi han hadde fått jobb i radiobransjen. Han ble en del av Howard Sterns program, noe han fremdeles er.
Den sentralafrikanske krig
Den sentralafrikanske krig er en pågående konflikt i Sentral-Afrika som involverer landene Sudan, Tsjad og Den sentralafrikanske republikk. Konflikten er et resultat av Darfur-konflikten med flyktninger som rømmer over landegrenser, med geriljaer og myndigheter som opererer på ulike sider av grensene. Tsjad og Den sentralafrikanske republikk, med støtte fra den tidligere koloniherren Frankrike, står på den ene siden, mens Sudan står på den andre. Hver av sidene har alliert seg med ulike militser som driver diverse geriljavirksomhet i sine respektive land mot den sittende regjering.
Tsjad og Sudan er offisielt i krig med hverandre, dog aktiviteten er noe begrenset.
I mai 2007 ble det inngått en våpenhvile mellom Tsjad og Sudan.
Lukojanov
Lukojanov (russisk: Лукоя́нов) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger ved elva Tjosja, rundt 150 km sør for Nizjnij Novgorod. Innbyggertall: 12 856 (folketelling 2002), 12 276 (folketelling 1989).
Bosetningen ble grunnlagt på 1500-tallet og fikk innvilget bystatus i 1779.
Stanisław Bobak
Stanisław Bobak (født 12. mars 1956 i Ząb nær Zakopane, død 12. november 2010 i Zakopane) var en polsk skihopper. Han var aktiv på 70-tallet og fram til han la opp etter 1980/1981-sesongen. I sesongen 1979/1980 kom han på tredjeplass i verdenscupen i skihopping og vant verdenscuprennet i Zakopane 26. januar 1980. Han representerte Polen under Vinter-OL 1976 og Vinter-OL 1980.
Kulebaki
Kulebaki (russisk: Кулебаки) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger rundt 140 km sørvest for Nizjnij Novgorod. Innbyggertall: 39 072 (folketelling 2002), 45 727 (folketelling 1989).
Landsbyen Kulebaki ble første gang nevnt i 1719. Bystatus ble innvilget i 1932.
3G
3G er en betegnelse for tredje generasjons mobiltelefoni, som omfatter mobile tjenester for sending av data, bilde og tekst i mobilnettverk. Teknologien var utfaset i Norge ved utgangen av 2021. Den er også kjent under standarden IMT-2000, som ble satt av Den internasjonale telekommunikasjonsunion. De vanligste teknologiene for 3G-tjenester er europeisk UMTS og amerikansk CDMA.
Med 3G digital, mobil dataoverføring ble det mulig å overføre data, bilder og film over mobilnett. Mens datakapasiteten i 2G taletelefoni normalt er 10-50 kbps, er kapasiteten i 3G-tjenester ofte 64-500 kbps. Det ga mulighet for å overføre større mengder data på samme tid, men bildekvaliteten på film blir normalt for lav til å gi godt utbytte over 3G-nett.
For brukerne betyr 3G likevel mange muligheter, siden hastigheten åpner for dataintensive tjenester som videotelefoni og nedlasting av TV og musikk. Film og TV-bilder kan nedlastes eller streames ("en-til-en"), men normalt ikke kringkastes ("en-til-mange") i 3G-nett. Skal man kringkaste til mobil må det sendes i fjernsynsformat for mobil. Dette er per 2008 utbygd bl.a. Tyskland, Italia, Japan, Taiwan og Sør-Korea.
Teknologi
På samme måte som 2G, bygger også 3G dataoverføring over mobil på en av to typer kanalaksess. Dataene (informasjonspakkene) blir enten overført og skilt fra hverandre med koder (CDMA) eller tidsluker (TDMA). Både 2G- og 3G-teknologiene kan basere seg på begge typer kanalaksess. For eksempel er UMTS en direkte videreutvikling av GSM-teknologien og kan kjøres i samme frekvensbånd, likevel er UMTS basert på CDMA mens GSM baseres på TDMA kanalaksess-metode.
De fleste 3G-tjenester har kortere rekkevidde og gir dårligere dekning innendørs enn 2G, og dette er en av grunnene til at teleselskapene i Europa vil "refarme" til UMTS-900, slik at rekkevidden øker også på 3G. UMTS i Norge på frekvens 2100 MHz gir dårligere inntrenging gjennom vegger enn man oppnår med GSM i 900 MHz og NMT i 450 MHz. Jo lavere frekvenser, desto lavere datakapasitet og lengre rekkevidde. Fordelene med høyere frekvenser er at man kan få høyere kapasitet ved at man kan gjenbruke frekvensene tettere uten de samme interferensproblemene, men rekkevidden er kortere.
Hastigheten til UMTS er på opp til 384 kbps i nedlasting, altså langt høyere hastigheter enn tidligere mobiltelefonsystemer. Når du sender ut en fil, er hastigheten inntil 384 kbps, dog litt avhengig av hva den enkelte operatør og mobiltelefon støtter, og avhengig av avstanden til senderen og antall brukere som sender samtidig.
UMTS utviklet fra GSM
Fra 2006 er 3G utvidet med turbo-3G tjenester gjennom standarden HSPA, enten med nedlinkteknologien HSDPA (High Speed Downlink Packet Access) eller opplinkteknologien HSUPA (High Speed Uplink Packet Access). I Norge startet utrullingen av slike tjenester sommeren 2007.
Andre CDMA-teknologier
I andre deler av verden vil 3G ofte brukes som navn på CDMA2000, eksempelvis i USA, Kina og Latin-Amerika. Tjenester basert på CDMA kan sendes i 400 MHz-båndet med meget stor rekkevidde, opp til 300 km. I Norge sender Ice i dette båndet. 800 MHz, 1700 MHz og 1900 MHz er de vanligste frekvensbåndene for CDMA. CDMA-familien av teknologier bruker helt andre protokoller og standarder i kjernenettet (bl.a. brukes ikke SIM kort) og kjernenettet er kompatibelt med AMPS og D-AMPS (TDMA) som er i bruk i USA.
WiMAX-teknologier
I USA og Canada er WiMAX den teknologien det er gitt konsesjon for som mobil databærer (Mobile WiMAX), men utbyggingen er foreløpig ikke kommet igang (2008). Flere teleselskaper tilbyr derimot tjenester basert på CDMA.
Utbygging
UMTS (WCDMA) er en mobilteknologi som ble utbygd med landsdekkende nett fra 2001 i Norge. UMTS-konsesjonene i 2001 hadde dekningskrav som søkerne selv hadde satt opp.
Hos Telenor var 3G datatjenester på mobiltelefonen tilgjengelig via UMTS i de fleste tettsteder i Norge med mer enn 200 innbyggere. Telenor hadde også 3G-dekning i Longyearbyen på Svalbard.
Telia tilbød UMTS fra 15. juni 2005, men med en dekning som foreløpig var mindre omfattende enn den Telenor tilbød. Selskapet hadde pr. 2007 ikke oppfylt sine selvpålagte dekningsforpliktelser.
Nordisk Mobiltelefon Norge AS tilbød CDMA2000 fra og med 20. juni 2006 i sitt Ice-nett i 450 MHz-båndet. Det var basert på en amerikansk CDMA-teknologi med nettverksutstyr fra kinesiske Huawei. Ice tilbød da bare datatjenester, og ikke taletelefoni.
Fra 2007 startet Telenor og Netcom utbyggingen av såkalt turbo-3G eller mobilt bredbånd ved hjelp av HSDPA-teknologi, som var en oppgradert versjon med 3600–7200 kbps maksimal overføringshastighet, og som etterhvert skulle økes opp til 14400 kbps.
Utfasing
I 2019 startet utfasingen av 3G fylke for fylke. Utfasingen startet med 900MHz-båndet, mens 2100MHz skulle fases ut i 2020. En hovedårsak til utfasingen var at 4G-nettet i 2019 var fullt utbygd og kunne overta de fleste funksjonene 3G-nettet hadde, samt at frekvensene til 3G etter en utfasing kunne brukes til andre funksjoner. Utstyr uten 4G-mulighet virket etter utfasingen via 2G, slik at telefonfunksjonene virket, mens dataoverføring via mobilnettet ikke lenger var mulig. Ifølge Telia gikk 4G-hastighetene i Innlandet opp da 3G-nettet ble slukket.
3G i verden
3G baserte seg på tre teknologier:
Markedsandelene for mobiltelefoniteknologier i 2008 var:
I 2008 var mobildekningen for 3G meget ujevn. Organisasjonen GSMA (GSM Association) viste at i 2008 var store områder, som hele Latin-Amerika, hele Afrika unntatt Sør-Afrika, Midtøsten unntatt Bahrain, India, hele Indokina, Russland, Ukraina, Canada, Mexico, Pakistan, Tyrkia, Hviterussland, Iran og mesteparten av Kina uten 3G-dekning.
Japan faset ut sitt 2G-nett og gikk helt over til 3G allerede i 2012. Mange land, som New Zealand, Canada og Singapore fulgte etter slik at alle måtte over på 3G eller 4G. I Norge og Tsjekkia vil 2G leve lenger enn 3G fordi gammelt 2G- og 3G-utstyr kan virke på 2G.
Simon Gempeler
Simon Gempeler (født 9. mai 1986) er en sveitsisk curlingspiller. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji der han ble nummer 8 med det sveitsisk laget.
Claudio Pätz
Claudio Pätz (født 1. juli 1987) er en sveitsisk curlingspiller. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji der han ble nummer 8 med det sveitsisk laget.
Han tok bronse under Vinter-OL 2018.
WNBA
Women's National Basketball Association (WNBA) er Nord-Amerikas største profesjonelle basketballiga for kvinner. Ligaen har 12 lag, delt inn i avdelinger innenfor Eastern og Western Conference.
Lag
Noter:
Eurovision Song Contest 2002
Norge deltok ikke på grunn av den dårlige plasseringen i København året før. Dette var første gang siden 1970 at Norge ikke deltok, og hittil eneste gang landet ufrivillig måtte stå over en utgave av konkurransen. Malta kom på andreplass, mens Storbritannia og vertslandet Estland endte på delt tredjeplass. Danmark kom sist, og dette er Danmarks eneste sisteplass i konkurransen til nå.
Bakgrunn
Etter seieren med sangen «Everybody» i 2001, var Estland og kringkasteren ETV verter for første gang. Sett bort fra Jugoslavia i 1990, var Estland det første av de tidligere østblokklandene til å arrangere Eurovision Song Contest. Lenge var det usikkert om Estland ville ha råd til å arrangere konkurransen, men den estiske kringkasteren fikk til slutt sikret økonomien i arrangementet gjennom en ekstrabevilgning fra regjeringen.
ETV la konkurransen til hovedstaden Tallinn og arenaen Saku Suurhall med plass til rundt 10,000 tilskuere. Til å håndtere sendingen hentet ETV inn fagfolk og ekspertise fra utlandet. Blant dem var to nordmenn: tv-regissør Marius Bratten og regiassistent Reidunn Nørstelien. Bratten jobbet på denne tiden for svenske SVT og hadde også hatt regien for konkurransen i 2000. Programledere var mezzosopranen Annely Peebo og skuespilleren Marko Matvere.
Opprinnelig skulle 22 land delta i konkurransen: De 15 beste fra foregående år, pluss de syv landene som hadde blitt ekskludert fra 2001-utgaven på grunn av dårlige plasseringer året før. Den europeiske kringkastingsunion økte imidlertid deltakertallet til 24 og ga dermed Israel og Portugal muligheten til å delta. Portugal avslo, og plassen ble i stedet tilbudt Latvia, som senere gikk hen og vant konkurransen.
De fem dårligst plasserte landene fra 2001 måtte stå over konkurransen dette året: Island, Irland, Nederland, Polen – og Norge, som mistet sin første finale på 32 år.
Sendingen
For første gang hadde konkurransen sitt eget tema – «A Modern Fairytale» (et moderne eventyr). Siden da har alle konkurranser hatt et eget slagord. Eventyrtemaet gikk igjen gjennom hele konkurransen, blant annet i postkortfilmene som ble vist mellom sangene.
BP (andre betydninger)
BP er et petroleumselskap.
Eurovision Song Contest 2002
Sendingen
Sendingen åpnet med en kortfilm fra Tallinn, der fjorårsvinnerne Tanel Padar og Dave Benton dukket opp. Etter filmen fortsatte sendingen fra Saku Suurhall, og Padar og Benton kom på scenen og sang fjorårsvinneren «Everybody». Deretter kom programlederne Annely Peebo og Marko Matvere på scenen og ønsket velkommen på engelsk og fransk. Under introduksjonen ble det også vist direktebilder fra Eurovision-fester på torget i Tallinn, i London, på Reperbahn i Hamburg og Granada i Spania.
BP (andre betydninger)
BP, Bp, bP eller bp kan også referere til:
Eurovision Song Contest 2002
Sendingen
Deretter startet konkurransen, og rekkefølgen var avgjort ved loddtrekning. Kypros startet, mens Litauen avsluttet. Blant deltakerne var det flere minneverdige opptredener. Hellas' deltakere stilte i romdrakter, Slovenia sendte tre dragartister utkledd som flyvertinner, mens Belgias Sergio leverte en meget energifull fremføring. Tysklands deltaker Corinna May var blind, og skulle egentlig ha deltatt for Tyskland i 1999. Hun ble imidlertid diskvalifisert fordi sangen hadde vært offentliggjort tidligere. Dette året var hun tilbake som favoritt med sangen «I Can't Live Without Music». Det tyske bidraget ble imidlertid bare nummer 21 av 24.
Men i likhet med fjoråret, innfridde ikke favorittene. I stedet utviklet avstemningen seg overraskende til en duell mellom Malta og Latvia. Konkurransen ble til slutt vunnet av Marie N fra Latvia med sangen «I Wanna». I likhet med «Everybody» som vant konkurransen året før, ble «I Wanna» fort glemt etter konkurransen. Faktisk dukket den ikke opp på noen av singellistene i Vest-Europa – unntaket var belgiske Flandern, der den dukket opp på utfordrerlisten til den offisielle topp 50-listen. «I Wanna» er dermed trolig en av de minst suksessfulle vinnerlåtene i Eurovision-historien. Marie N fikk imidlertid en relativt suksessrik karriere i Latvia, og året etter var hun programleder for Eurovision Song Contest i Riga.
Storbritannia fikk sitt beste resultat på fire år, takket være Jessica Garlick og sangen «Come Back», som endte på delt tredjeplass sammen med vertslandet Estland. Det skulle gå 20 år før Storbritannia slo denne plasseringen, da Sam Ryder ble nummer to med «Space Man» i Torino i 2022.
Norge måtte stå over
For første gang siden 1970 deltok ikke Norge i Eurovision Song Contest. Årsaken var sisteplassen året før med «On My Own» og Haldor Lærgreid. Kun de 17 beste landene fra 2001 fikk delta, og Norge måtte derfor stå utenfor konkurransen i 2002. Dette var første gang siden debuten at Norge ufrivillig sto utenfor konkurransen. Heller ikke i 1970 deltok Norge, men da boikottet NRK finalen i protest mot konkurransens form.
Selv om Norge ikke deltok, ble finalen likevel sendt på NRK1 med Jostein Pedersen som kommentator. Sendingen på NRK1 ble fulgt av 970,000 seere, noe som var en nedgang på rundt en halv million seere fra året før. De norske seerne fikk heller ikke stemme i finalen, siden det kun var deltakerlandene som hadde stemmerett. Norge var tilbake i konkurransen igjen i 2003.
Avstemningen
Hvert land ga 1–8, 10 og 12 poeng til sine ti favorittsanger. Ifølge konkurransereglene måtte alle land bruke telefonavstemning eller en kombinasjon av jury og telefonavstemning, om et land ønsket det. Det var kun lov å stemme tre ganger fra hver telefon. I særskilte tilfeller der telefonavstemning ikke var teknisk gjennomførbart, kunne en jury brukes i stedet. Dette gjorde Nord-Makedonia, Romania, Russland, Tyrkia og Bosnia-Hercegovina. I tillegg brukte Kypros, Hellas, Spania, Koatia, Finland, Malta, Slovenia og Litauen en 50/50-blanding av telefonstemmer og jurystemmer. Landene som brukte telefonavstemning, hadde i tillegg en reservejury på åtte personer som skulle brukes om telefonavstemningen sviktet, eller plutselig ikke kunne gjennomføres. Seerne fikk ti minutter på seg til å stemme. Overdommer for avstemningen var Christine Marchal-Ortiz fra EBU.
Påstander om bytte av stemmer
Ifølge konkurransereglene dette året kunne landene bruke telefonavstemning eller en 50/50-kombinasjon av telefonstemmer og jurystemmer. Kypros, Hellas, Spania, Kroatia, Finland, Malta, Slovenia og Litauen valgte å bruke en 50/50-kombinasjon. I tillegg hadde Nord-Makedonia, Romania, Russland, Tyrkia og Bosnia-Hercegovina kun jury, siden landenes tekniske infrastruktur ikke kunne håndtere en så omfattende telefonavstemning som dette.
Regelverket sa at bare de 15 beste landene dette året ville få plass i konkurransen i 2003. Dermed hadde landene en ekstramotivasjon for å sikre seg nok poeng til å kvalifisere seg til neste års konkurranse. I kjølvannet av avstemningen dette året kom en rekke beskyldninger om jury-juks. Flere delegasjoner hevdet at de hadde blitt kontaktet av andre land med tilbud om å bytte jurystemmer. Blant annet skal Frankrike ha blitt kontaktet av Kypros som ønsket å bytte stemmer. Det til tross for at Frankrike brukte telefonavstemning og var kvalifisert til neste års finale uansett hvor mange poeng landet fikk. Frankrike er nemlig ett av de «fem store» landene som alltid er kvalifisert til finalen. Da Frankrike avviste tilbudet fra den kypriotiske delegasjonen, skal Kypros ha blitt så sinte at de ikke ga Frankrike én eneste stemme.
Den norske Eurovision-eksperten Kato M. Hansen mente enkelte land hadde jukset i mange år, og at noen av dem hadde klart å få nok stemmer til å kvalifisere seg til konkurransen året etter: «Mange av jukselandene har åpenbart klart det. Du ser det tydelig når du studerer resultatene nøyere», sa Hansen til Dagbladet.
Ifølge Dagbladet laget EBU en rapport som viste hvor sannsynlig det var at Kypros, Hellas, Kroatia, Russland, Nord-Makedonia, Malta og Romania har inngått en avtale om å «bytte» poeng. Påstandene ble aldri bekreftet eller bevist, men de fikk uansett følger for konkurransereglene årene fremover. Til konkurransen i 2003 fjernet EBU muligheten for å bruke en 50/50-kombinasjon av telefonstemmer og juryer – heretter måtte alle land bruke telefonavstemning alene. I tillegg skulle et uavhengig teleselskap overvåke telefonavstemningen i hvert land, og en notarius publicus eller politi skulle overvåke at avstemningen gikk riktig for seg. EBU varslet også egne uanmeldte kontroller for å stoppe muligheten for stemmebytting.
Dragartist-bråk i Slovenia
De slovenske deltakerne i gruppen Sestre skapte mye debatt i Slovenia etter å ha vunnet den nasjonale finalen i februar. Hovedårsaken var at de tre mennene i gruppen alle var dragartister og stilte på scenen utkledd som flyvertinner. Kostymene og fremføringen møtte motstand i Slovenia og sparket i gang en debatt om homofile i det katolske landet. En slovensk psykiater mente motstanden mot Sestre i stor grad skyldtes landets «utbredte homofobi».
Stridighetene nådde også EU og Europaparlamentet. Slovenia var på denne tiden på vei til å bli EU-medlem, men debatten omkring Sestre fikk EU-representater til å spørre om landet egentlig var klar for medlemskap i unionen. «Jeg ble veldig sjokkert da jeg fikk vite at det nok en gang er debatt i Slovenia omkring seksuelle minoriteter. At temaet homofiles rettigheter dukker opp bekrefter for oss at Slovenia kanskje ennå ikke er klar for EU-medlemskap», sa Lousewies van der Laan i Europaparlamentets komité for offentlige og sivile rettigheter til slovensk tv.
Tross all debatten på hjemmeplan valgte Sestre likevel å delta i Eurovision Song Contest, der de endte på en trettendeplass. To år senere ble også Slovenia medlem av EU.
Kommentatorer ut mot Israel
Etter finalen hevdet israelske myndigheter at kommentatorene i Sverige og Belgia hadde oppfordret seerne til ikke å stemme på Israel. Årsaken skyldtes trolig at Israel nettopp hadde reokkupert deler av Vestbredden som følge av et økende antall palestinske angrep mot Israel. Ifølge israelske medier skal de belgiske kommentatorene ha sagt: «vi får håpe Israel ikke vinner. Dette er ikke tiden for at Israel skal stå vertskap for Eurovision Song Contest». Den ene av de svenske kommentatorene skal videre ha sagt at han ville gitt Israel «null poeng».
Deltakere
Liste over deltakerne og det offisielle resultatet. Tabellen er rangert etter startrekkefølge, plasseringen og poengsummen finnes i kolonnene til høyre.
Poengtavle
{{legend|#9F9FFF|Jury}}{{legend|#FE8080|Jury og telefonavstemning}}{{legend|#E2E5DE|Telefonavstemning}}
12 poeng
Hvert land ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt under avstemningen.
Poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng på engelsk eller fransk over satellitt. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen.
Kommentatorer og sendinger
De fleste landene som overførte finalen, hadde kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. Oversikt over kommentatorer og sendinger under Eurovision Song Contest 2002:
Andre utmerkelser
I tillegg til det offisielle vinnertrofeet, ble det delt ut flere priser og utmerkelser i forbindelse med konkurransen. Blant dem var den offisielle Marcel Bezençon Awards og den fan-baserte Barbara Dex Award.
Christer Jensen
Christer Jensen (født 28. juni 1990) er en norsk fotballspiller som spiller for Grorud Il. I 2009-sesongen var han utlånt til Moss. Jensen fikk sin A-lagsdebut for Vålerenga i februar 2008 da han spilte en hel omgang mot Nybergsund.
Den 27. januar 2012 ble det offentliggjort at Jensen hadde skrevet under en toårskontrakt med Hamarkameratene etter å ha prøvespilt for klubben en kortere periode. Etter å ha fullført 2012-sesongen med tre mål på 26 kamper valgte Jensen å trappe ned som fotballspiller og kom til enighet med HamKam om å kansellere kontrakten mot at han ikke kunne signere for en ny klubb på samme nivå. Senere i vintervinduet ble det klart at Jensen meldte overgang til Grorud Il som i 2013-sesongen spilte i Oddsenligaen.
Eurovision Song Contest 2002
Marcel Bezençon Awards
Marcel Bezençon Awards ble først delt ut under årets konkurranse, og er en utmerkelse til de beste sangene i finalen. Prisen ble innstiftet av Christer Björkman og Richard Herrey. Utmerkelsen er oppkalt etter konkurransens skaper, Marcel Bezençon, og deles ut i tre kategorier: presseprisen, artistprisen og fanprisen. Fanprisen ble stemt fram av medlemmer av OGAE-klubbene. Prisene ble offentliggjort like før finalen.
Barbara Dex Award
Barbara Dex Award var en uoffisiell og humoristisk fan-pris som ble delt ut årlig frem til 2021 av det belgiske nettstedet songfestival.be. Utmerkelsen ble tildelt den verst kledde artisten, ut fra stemmene til fans og besøkende på siden. Prisen var oppkalt etter den belgiske artisten Barbara Dex, som i et egensydd plagg kom på sisteplass i 1993. Under er vinneren som ble stemt frem av fansen i 2002:
Friidrett under Sommer-OL 1992 – Spydkast menn
Dette er de offisielle resultatene for friidrettsøvelsen Spydkast, herrer ved Sommer-OL 1992 i Barcelona, Spania. Totalt deltok 32 utøvere i øvelsen.
Jan Železný fra Tsjekkia tok sin første OL-gullmedalje.
Rekorder
Jan Železný satte ny olympisk rekord med 89,66 meter i finalen.
Lexias
Lexias er en slekt av sommerfugler som tilhører underfamilien Limenitidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Gruppen består for det meste av store, kraftige arter. De er gode flygere og seiler gjerne på stive vinger. Disse artene er tropiske og lever i Sørøst-Asia og Australia.
Utseende
Store (vingespenn opptil 10 centimeter), mørke sommerfugler. Det er stor forskjell mellom kjønnene. Hos hannene er vingenes grunnfarge er fløyelsaktig svart, forvingen har små, metalliske flekker, bakvingens bakre del er metallisk skimrende, fargen varierer med betraktningsvinkelen (strukturfarger). Hunnenes overside er mer eller mindre brun med gulhvite flekker. Begge kjønns vinger er kamuflasjefarget brunlige på undersiden. Larvene har tallrike piggete, fingeraktige utvekster.
Levevis
Artene lever gjerne i skogkanter, der larvene utvikler seg på trær i slekten Calophyllum (familien Calophyllaceae). Disse sommerfuglene suger gjerne til seg væske fra råtnende frukt, men besøker også blomster.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra India i vest til Australia i øst.
FF Lillehammer
Faaberg Fotball Lillehammer (19. november 1999 – 14. april 2010), mest kjent som FF Lillehammer, var en fotballklubb som ble stiftet som et samarbeidsprosjekt mellom Lillehammer Fotballklubb (LFK) og Faaberg Fotball (FF).
Historie
Laget ble startet opp i sesongen 2000 etter en fusjon av toppfotballsatsingen til Faaberg Fotball og Lillehammer Fotballklubb, den 19. november 1999. Den nye klubben FF Lillehammer beholdt Faabergs plass i 2. divisjon, men utropte nytt styre med nye målsetninger. Deriblant visjonen "toppfotball i vinterland".
Den første sesongen gjorde de det bra, og vant sin avdeling i 2. divisjon, men de klarte ikke å vinne kvalifiseringen til 1. divisjon. I 2003 rykket de ned til 3. divisjon, men rykket rett opp igjen året etter. I 2005 endte de igjen på nedrykksplass og måtte spille 2006-sesongen i 3. divisjon. De rykket rett opp igjen, før de rykket ned igjen etter 2007-sesongen. I 2009 spilte de igjen 2. divisjonsfotball, og avsluttet sesongen med en sikker 8.-plass som ga plass i 2. divisjon i sin siste sesong.
Birkebeinerbanden
Birkebeinerbanden var FFLs supporterklubb. Den ble først stiftet som Ballberget (som et ordspill på Balbergkampen, en fjellkolle i Lillehammer), 13. oktober 2008. Det ble senere kjent at en annen lokal klubb, Mesna Fotball, hadde en supporterklubb med et tilsvarende navn. Ved et ekstraordinært styremøte ble det dermed vedtatt at et navnebytte måtte finne sted, og at en folkeavstemning var rette veien å gå. Etter et suverent flertall ble supporterklubben omdøpt til sitt nåværende navn, Birkebeinerbanden, 1. desember 2008. Grunnleggerne var juniorspillerne, og.