cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Claude Goudimel
Liv
Goudimel flyttet til Metz i 1557, og konverterte til protestantismen. På grunn av bymyndighetenes økende fiendtlighet mot hugenottene under de franske religionskrigene, forlot han byen og flyttet til Besançon. Senere reiste han til Lyon, men ble i likhet med store deler av byens hugenotter myrdet i etterdønningene av Bartolomeusnatten.
Verk
Goudimel er mest kjent for firstemmige arrangementer av salmemelodier publisert i den protestantiske salmeboka Genève-psalteret (1565), basert på Clément Marot og Théodore de Bèzes salmetekster. I en av sine fire komplette utgaver legger han uvanlig nok for sin tid melodien til overstemmen – en praksis som har holdt seg til vår tid.
Innsbruck Land
Innsbruck Land består av den sentrale delen av Inndalen på begge sider av Innsbruck, samt Wipptal syd for Inndalen og flere mindre sidedaler.
Claude Goudimel
Verk
Ved siden av salmene publiserte Goudimel messer, motetter, chansons og tonesettinger av Horats' oder. Sammen med chansons av Orlando di Lasso ble en del av Goudimels chansons publisert under tittelen La fleur des chansons (1574 Lyon).
Stilen til Goudimel er stort sett homofon med en forbløffende bruk av synkoperte rytmer i mellomstemmene, særlig gjelder dette for hans chansons.
Dominikanerklosteret i Stockholm
Dominikanerklosteret i Stockholm også kalt Svartbrödraklostret (eller Stockholm-konvensjonen) var et dominikanerkloster på Stadsholmen i Stockholm. I 1336 donerte kong Magnus Eriksson en tomt på sørsiden av Stadsholmen til svartbröderna, og han regnes som klosterets grunnlegger. På ordre av kong Gustav Vasa ble klosteret revet i 1547. Noe av det er bevart og kan besøkes. Svartmangatan leder ned til der klosteret var, og minner fortsatt om svartbröderna.
Ankomst
Dominikanermunkene, eller svartbröderna som de også er kalt er en tiggerorden. Ordenen ble stiftet av st. Dominikus i 1216. Navnet "svartbrødrerne" fikk de fordi de gikk kledd i svart kappe med hette. På 1220-tallet kom brødrene til Sverige og bygde kloster i Sigtuna og Strängnäs. Snart søkte etter en tomt for å sette opp et krisesenter, eller et kloster, også i Stockholm. Det ble også funnet en egnet tomt sør for broen mellom Stadsholmen og Södermalm), men kongen som også var fogd på slottet Tre Kroner gjorde også krav på eiendommen. Ifølge en annen kilde kjøpte sigtunabröderna et hus sør for the broen i 1289, hvor de levde under sine tiggerreiser til Stockholm.
I nærheten av Venus-kvartalet
Det skulle ta sin tid før tomtespørsmålet ble løst, det skjedde i 1336. . Det var da den nylig kronede kongen, Magnus Eriksson, ga en av Kronens tomter til svartbröderna. Den lå i dagens Prästgatan/Österlånggatan som på 1200-tallet lå innenfor den gamle bymuren.
I de følgende år ga Magnus Eriksson også en større pengesum til svartbröderna. Ikke før året 1343 kan klosteret ha blitt bygget, etter at paven utstedte en byggetillatelse. Årsaken til forsinkelsen var splid mellom paven og brødrene i Strängnäs. På 1300-tallet ble klosteret bygget opp, og mot slutten av 1300-tallet hadde klosteret fått et visst rykte. I år 1359, da den unge svenske dronning Beatrix og hennes nyfødte sønn, ifølge enkelte historikere var blitt gravlagt i Abbey kirke, og i år 1377 (i henhold til sikrere data). ) også dronning Rikardis ble gravlagt der.
Klosteret ble totalt ødelagt av en alvorlig brann ved inngangen til det nye året 1407, hvor også noen av munkene omkom i brannen. Etter kort tid ble klostret bygget opp igjen, nå større og vakrere enn før. Det nye klosteret ble Stockholms største og det spilte en viss politisk rolle. Det var Karl Knutsson (Bonde) som var Rikshøvedsmann under Engelbrektsupproret 1436, og han ble valgt av Sten Sture den eldste, nå for andre gang til regntskap i 1501.
Det er ulike teorier om utvidelsen av det andre klosteret med tilstøtende bygninger. I 1929, gjennomførte Tord Ohlsønn Nordberg, senere byantikvar, omfattende undersøkelser og målinger i bydelene Venus og Juno. Han fant restene av middelalderske vegger i flere kjellere som, etter hans syn gjør det sannsynlig at de klosterbygninger for det meste var i nærheten av Venus og den kirken som lå i nærheten av Juno. Det antas at klosterkjelleren i løpet av senmiddelalderen ble utradert som skjenkestue for en vinhandler, med direkte inngang fra gaten, men ellers uten noen forbindelse til klosteret. At det var en taverna der, er dokumentert i en dom fra år 1479, da en person ble dømt "for at han trakk en kniv til å vinmannen under Svartbrödraklostret".
Riving
I året 1528 oppløste den regjerende konge,Gustav Vasa - klosteret og noen andre på samme måte. Noen av munkene fikk bo der en tid. Først i1547 ble klosteret revet og materialene ble brukt til bygging og ombygging av slottet Tre Kronor. Uthusene ble ikke revet, men ble solgt til private boliger. I Stockholms grunnlbok av 6. juni 1547 står det: "Anno dni 1547. Dhå brótz swartmunka klóster nidher i grundh og fórdis på slottet." (Anno domini 1547. Deretter brøt svartmunkeklosteret sammen og restene tatt med til slottet.)
Klosteret ble ikke revet helt ned, men noen kjellere ble reddet, de kan i dag besøkes. Det er to rom i kjelleren med syv ruvende mursteinsbuer på Sørbrinken 4 ved siden av Österlånggatan i Gamla stan, som opprinnelig var antatt å ha blitt brukt som ly for de veifarende og pilegrimer. Kjellerrommet forvaltes av Stockholms middelaldermuseum.
Telfs
Telfs er med om lag 15 000 innbyggere den tredje største kommunen i den østerrikske delstaten Tirol og det største tettstedet i Oberinntal. Mesteparten av befolkningsveksten skjedde i senere tid (siden 1980-tallet) grunnet arbeidsinnvandring. Hovednæringer er industri og energiproduksjon.
Telfs er et trafikknutepunkt siden den ligger nær veien fra Inndalen til både Fernpasset samt Außerfern i nordvest og Seefeld pluss Bayern (Garmisch-Partenkirchen i nordøst.
Anders Ohlsson
Anders Ohlsson (født 6. desember 1959) er en svensk tidligere fotballspiller og nåværende fotballtrener. Ohlsson, som var spiss, spilte 44 kamper og scoret fire mål for Malmö FF i Allsvenskan fra 1973 til 1983. Ohlsson har også spilt for Helsingborgs IF og Trelleborgs FF i lavere divisjoner.
Wowereit II
Klaus Wowereits andre senat var fra 17. januar 2002 til 22. november 2006 delstatsregjeringen i Berlin, kalt senatet.
Anders Ohlsson
Ohlsson er fotballtrener for Malmö FFs ungdomsakademi.
Wowereit II
Etter valget til Berlins parlament 21. oktober 2001 hadde det regjerende rød-grønne mindretallskoalisjon mellom SPD og Bündnis 90/Die Grünen likevel ikke oppnådd flertall. Forhandlinger om å danne en Trafikklys-koalisjon (tysk: Ampelkoalition), hvor også FDP var med, mislyktes. Derfor ble det dannet en rød-rød koalisjon mellom SPD og PDS.
Gennadij Tsygankov
Gennadij Dmitrijevitsj Tsygankov (russisk: Геннадий Дмитриевич Цыганков; født 16. august 1947 i Vanino, død 16. februar 2006 i St. Petersburg) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck.
Tsygankov ble olympisk mester i Vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det sovjetiske laget som vant ishockeyturneringen foran USA og Tsjekkoslovakia. Det var seks lag som spilte i A-gruppen, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia som begge fikk seks poeng. Tsygankov spilte alle fem kampene og scoret tre mål i OL-turneringen.
På Youngtorgets basar
«På Youngtorgets basar» er en revyvise med tittelen Svart og hvitt skrevet av Karen Sofie Hanssen, bedre kjent under kunstnernavnet «Nicolette». Visa ble framført av Jens Hetland på Chat Noir høsten 1913. Melodien er hentet fra Hans Wiers-Jenssens «På Fjeldveien, En bergensk kjærlighedssang», som igjen er en litt omarbeidet versjon av melodien til «Naar mit Øje er lukt» av den danske dikteren Hans Peter Holst.
Teksten
og flinke og bra og skikkelig man må dem kalle. Mannen sliter hele da'n med å lempe kull i land, mens hans kone holder rent i Basarhallen. thi hos henne hadde fliden dype røtter. Men så kom en elegant, kavaler engang i blant, som var så snill og hjelpsom med å bære bøtter. han var som en pussa kakkelovn på kroppen. Med en tanngard hvit som sne og en meget fin livré og med vakre sorte krøller opp på toppen. hun gikk hjemme da og stelte kun for hygga. Men en dag ut i april kom der bud til mann med il, at nu måtte han se å spore hjem fra brygga. ja han mistet på det nærmeste forstanden. Da der i hans faderarm ble plassert en liten varm lubben unge som var svart som selve fanden. at hun måtte si noe for å unngå finter. Syns du detta var så rart, at den vesle er blitt svart slik som du har sjaua kull i hele vinter.
David Morgan (svømmer)
David Morgan (født 1. januar 1994) er en australsk svømmer.
José Luis Blanco
Karriere
Blanco drev tidligere mest med terrengløp, og han deltok i alle VM fra 2001 til 2009. Han har deltatt i de fire siste friidretts-VM, med sjetteplass fra 2007 i Osaka og syvendeplass fra 2009 i Berlin som beste resultater. Da han deltok i OL i 2008 ble det 12.-plass.
David Morgan (svømmer)
Han representerte Australia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse på 100 meter medley stafett.
José Luis Blanco
Karriere
I EM-sammenheng har han to medaljer; han fikk sølv under EM i friidrett 2006 i Stockholm, og bronse under EM i friidrett 2010 i Barcelona.
Juni Dahr
Juni Vibeke Dahr (født 29. juni 1953) er en norsk skuespiller. Hun har arbeidet både med middelaldertematikk, Henrik Ibsens dramatikk og med moderne eksperimentteater.
Utdannelse
Juni Dahr har utdannelse fra Statens teaterhøgskole. For året 1980-1981 ble hun tildelt statlig utdanningsstipendium til å gjennomføre studier ved Grotowski's Laboratory Theater i Polen. For å videreutvikle seg som skuespiller og scenekunstner studerte hun i 1986 film og teater ved New York University og ved Actors Studio i New York under Shelly Winters. I 1989 mottok hun et Fulbright fellowship for å arbeide med prosjektet "Female Legends".
Karriere
Etter endt skuespillerutdannelse ved Teaterhøyskolen i Oslo var Juni Dahr i 12 år ansatt ved Den Nationale Scene i Bergen. Hun deltok også i film og i Fjernsynsteatret, men fra slutten av 1980-tallet valgte hun å løsrive seg fra institusjonsteatrene, og tok steget til å bli uavhengig skuespiller.
Teateroppsetninger
Juni Dahrs forestilling Joan of Arc – Vision through Fire hadde premiere i Los Angeles i 1988, og har senere vært oppført på turneer omkring i USA, Europa, Russland, Skandinavia I 1992 laget NRK en fjernsynsforestilling over forestillingen. Stykket om Jeanne d’Arc spilles fremdeles på forespørsler dersom omgivelsen er tilfredsstillende.
Ibsen Women – Put an Eagle in a Cage hadde premierer i New York og Los Angeles i 1990, og har senere vært spilt i USA, Europa, India, Pakistan, Bangladesh, Latin-Amerika, Russland, Kina og Skandinavia. Forestillingen ble 18. desember 2008 også vist under den første Delhi Ibsen Festival.
I 1994 ble Juni Dahr i anledning av De olympiske vinterleker på Lillehammer bedt om å skape en forestilling over Sigrid Undsets middelalderroman Kristin Lavransdatter. Med Kristin Lavransdatter har hun senere turnert i Norge og i USA, og stykket er også blitt spilt i Roma. I 1995 ble denne forestillingen dessuten filmatisert for video.
Med sitt eget ensemble spilte Juni Dahr selv hovedrollen som Nora i Henrik Ibsens Et dukkehjem i leiegårdskomplekset Wessels gate 15 på Norsk Folkemuseum. Forestillingene ble spilt i sommersesongene 2006 og 2008. Leiligheten var fra museets side allerede innredet etter Ibsens sceneanvisninger. Forestillingen ble også spilt under Stockholms kulturfestival i perioden 12. til 16. august i en tilsvarende leilighet i Fjällgatan 34 på Södermalm i Stockholm.
Juni Dahr har blant annet også spilt hovedrollen i oppsetning av Merete Wigers drama Tilfellet Harriet Grinde i 1986
På film og fjernsyn
I 1995 medvirket hun i Bent Hamers film Eggs, og som «dame i parken» i Hans Petter Molands dramafilm Kjærlighetens kjøtere (1995) basert på Peter Tuteins roman Larsen.
Sammen med søsteren, filmregissøren Eva Dahr, har hun laget to kortfilmer, Dolce Vita, hvor hun spiller en kvinnelig skopusser, og Troll.
Juni Dahr har også medvirket i rollen som Benedicte Holst i krimserien Farlig yrke på NRK fjernsynet i 1976, en serie som fortsatte suksessen med privatetterforskerne Helmer & Sigurdson. Tjue år senere, vinteren 1996, deltok hun i en ny krimserie for NRK-TV om den alkoholiserte privatetterforskeren Vilhelm Thygesen, skapt av forfatteren Jon Michelet.
Juni Dahr medvirket også i den dansk-norske thrilleren Mørkets Øy (1997) og svenske Trolösa (2000) som ble regissert av Liv Ullmann.
Stiftelsen Visjoner
Hun opprettet 8. mars 1988 Stiftelsen Visjoner, som er engasjert både innenfor teater og film. Juni Dahr er stiftelsens kunstneriske leder, mens Marianne Roland er ansatt som produsent. Stiftelsen skal også være et kunstnerisk verksted, hvor ulike kunstnere kan få være med på å utvikle samspill og nye sceniske uttrykk.
Visjoners teaterforestillinger:
Av forestillinger under produksjon er ifølge Visjoners nettsider:
David Morgan (svømmer)
I 2021 tok han en 30. plass for landet sitt på 100 meter butterfly under Sommer-OL 2020 i Tokyo og kvalifiserte seg derfor ikke til semifinalene på øvelsen.
Fyrstedømmet Akhaia
Fyrstedømmet Akhaia eller Achaea (gresk: Πριγκιπᾶτον Ἀχαΐας) var en korsfarerstat og en av de tre vasallstatene til det latinske riket som hadde erstattet Det bysantinske riket etter erobringen av Konstantinopel under det fjerde korstog.
Historie
Akhaia ble grunnlagt i 1205 av Vihelm av Champlitte, en lavadelig ridder som deltok i det fjerde korstoget. Akhaia var en vasallstat til kongedømmet Thessaloniki sammen med hertugdømmet Athen, helt til Thessaloniki ble erobret av Teodoros I Laskaris, despoten av Eprius i 1224. Etter det kom Akhaia til å bli den dominerende staten i Hellas.
Men arealet til Akhaia var ganske lite og bestod for det meste av det indre landet av Peloponnes, som da ble kalt Morea, og noen havner som for eksempel Monemvasia. Det var omgitt av despotatet Epirus og Venezia kontrollerte øyene utenfor i Egeerhavet. Men Akhaia var et rikt fyrstedømme og hjalp det latinske riket i dets kamp mot de bysantinske keisere som regjerte i eksil fra keiserriket Nikea.
Fyrstedømmets første hovedstad var Andravida. Fyrste Vihelm av Champlitte, som både var poet og trubadur, lot slå egne mynter ved sitt hoff og skapte et senter for litteratur. Ved hoffet ble det bare snakket fransk. Fyrstedømmet produserte ’’krøniken fra Morea’’, som er en uvurdelig kilde til beskrivelse av hvordan korsfarerstatene ble styrt og deres historie i Hellas. Akhaias lover utgjorde etterhvert grunnlaget for de andre korstogstatenes lover ettersom den hadde aspekter fra både det Det bysantinske riket og fra de franske lovene. Den franske adelen i Hellas benyttet seg av de bysantinske embetstitlene, men gjorde om på dem slik at de skulle passe etter det vesteuropeiske føydale systemet. Bøndene som kom under nye herskere, eide fortsatt sitt eget land, men de nye skattene og militærtjensten var nye og viser at fyrstedømmet stort sett var en fransk koloni.
Vilhelm II flyttet hovedstaden i 1249 til Mystras, i nærheten av det antikke Sparta. I 1255 startet han krig mot Venezias besittelser i Egeerhavet og 1259 gikk han i allianse med Mikael II som var despot i despotatet Epirus og erklærte krig mot Mikael VIII Palaiologos i keiserriket Nikea. Men Mikael II bytte raskt side og Vihelm II ble beseiret og tatt til fange i slaget ved Pelagonia. Etter at Mikael VIII gjenerobret Konstantinopel og gjenopprettet Bysants slapp Vilhelm II ut fra sitt fangenskap i utbytte mot at Mystras og en del av Morea (Peloponnes) havnet under bysantinsk kontroll. Dette område ble etterhvert despotatet Morea.
Etter Vilhelm II kom fyrstedømmet Akhaia 1267 under Karl I av Sicilia som fikk landet av Balduin II av Courtenay. Balduin II var den avsatte regenten i det latinske riket og han håpte på at Karl I skulle hjelpe ham å gjenoppbygge det latinske riket. Karl I og hans slekt styrte aldri selv fra Akhaia, men de sendte penger og soldater til fyrstedømmet i striden mot Bysants. Mellom 1307 og 1383 stod en lang og blodig kamp om retten til tronen i fyrstedømmet mellom ulike fyrstehus.
I 1311 ble hertugdømmet Athen erobret av det katalanske kompaniet noe som førte til enda mer ustabilitet for Akhaia. Akhaia kom deretter til å havne under italienske adelsfamiliers kontroll som holdt fast ved det konstant minskende territoriet i over 100 år. Men i 1432 ble restene av Akhaia erobret av Thomas Palaigologos og ble en del av despotatet Morea og det bysantinske riket. Bysantinerne holdt landet i mindre enn 30 år før det ble erobret av Det osmanske riket i 1460.
Huset Alpin
Huset Alpin var et skotsk kongedynasti som hadde makten fra 843 til 1058. Det hadde navn etter Alpin II av Dalriada, som var den første kongen som forente Skottland. Den første kongen av huset Alpin var Alpin IIs sønn Kenneth I av Skottland.
Dynastiets historie er preget av borgerkrig og uro, samt konflikter med pikterne og England. Av de 19 kongene som tilhører dynastiet døde bare to av naturlige årsaker mens de fortsatt satt ved makten. Resten ble enten avsatt, myrdet eller drept i slag. En mulig forklaring på disse forholdene er den skotske tronfølgeordningen, tanisteri, hvor det ikke er slektskap som avgjør, men dugelighet. Under et slikt system er det lettere å myrde seg fram til tronen enn i et system hvor man må være av kongelig byrd.
William Shakespeares stykke Macbeth var inspirert av denne perioden, og har sitt navn fra Macbeth av Skottland.
Huset Alpin ble fulgt av huset Dunkeld, som startet med Malcolm III.
Nordkisa skole
Nordkisa skole er en barneskole i tettstedet Nordkisa i Ullensaker kommune i Akershus. Skolen besto av tre bygninger, hvorav det eldste ble bygget i 1906 (hvitskolen). I 1958 kom bygning nummer to (gulskolen), og det tredje bygget sto klart i 1974 (blåskolen). I 2008 ble det tilføyd moduler. Ny skole ble bygget og sto ferdig i desember 2013, skolen flyttet da fra Jarenvegen 1 til Anna Willersruds veg 12.
Nordkisa barnehage ble bygget i 1999 og hadde base på skolens område i Jarenvegen. Barnehagen ble lagt ned sommeren 2011, og byggene ble overtatt av skolen og brukt til skolefritidsordning før skolen flyttet i 2013. Nordkisa skole er en PALS skole.
Skolen har ca. 150 elever og 25 ansatte. Rektor ved skolen er Linda Sundseth.
Skogmo skole
Skogmo skole og senter for to-språklig opplæring er en barneskole på Jessheim i Ullensaker kommune i Akershus. Skolen ble grunnlagt i 2001. Som senter for to-språklig opplæring, har skolen en rekke ansatte lærere som til daglig jobber med to-språklige elever ute på de forskjellige skolene i kommunen.
Song Defu
Song Defu (kinesisk: 宋德福, pinyin: Sòng Défú, født i februar 1946 i Yanshan i provinsen Hebei i Kina, død 13. september 2007 i Beijing) var en kinesisk kommunistisk politiker. Han ble med i Folkets frigjøringshær i 1965 og ble parimedlem samme år. Han hadde en rekke høyere politiske embeder, de viktigste som regjeringsminister for personell og så som partisekretær for kommunistpartiet i provinsen Fujian. Han tilhørte den såkalte ungdomsligafraksjonen i den kinesiske kommunistparti (tuanpai).
Akkreditiv
Et akkreditiv (brukes oftest i flertallsformen akkreditiver) er et fullmaktsskriv for en diplomatisk utsending. Ved innsettelse som ambassadør eller generalkonsul må den som er utnevnt overlevere sine akkreditiver til rette myndighet. Dette utløser den formelle, gjensidige anerkjennelsen av at personen representerer sitt land i et fremmed land. Verbalformen accredere, eller akkreditere brukes om prosessen, men sees sjelden i bruk.
Ordet kan også brukes om andre fullmakter, som en fullmakt til å heve penger fra en annen persons konto.
Norge
I Norge leveres akkreditivene til Kongen. Dette følges gjerne av en presentasjon i Utenriksdepartementet, som har det faktiske ansvar for oppfølging av de diplomatiske forbindelser.
Skien Ghosts
Skien Ghosts ble opprettet 9. mai 1978 som Skien Basketballklubb. Arnstein Auråen regnes som stifter av klubben og han er per 2016 fortsatt aktiv i styret.
Klubbens nedsalgsfelt er primært Skien kommune, men klubben har også spillere fra blant annet Porsgrunn og Bamble. Det er Grenlands eneste basketballklubb. Klubben har hatt tilhold flere steder i Skien. Nåværende hall er Mælahallen på Falkum, med adresse Gamlegrensa 9. Klubben har fostret tre landslagsspillere.
Rickard Strömbäck
Rickard Strömbäck er en svensk tidligere fotballspiller. Strömbäck, som var forsvarsspiller, spilte 44 kamper og scoret ett mål for Malmö FF i Allsvenskan fra 1980 til 1984.
Rimfrost (musikkgruppe)
Rimfrost er et svensk black metal band som dannes i 2002 av Hravn Dcmiester og Throllv Väeshiin.
Biografi
Rimfrost medvirker på en DVD dokumentar om black metal, Black Metal Satanica.
Bandet signerte for plateforlaget Season of Mist, og ga i 2009 ut albumet Veraldrar Nagli.
Slimsporedyr
‎
se teksten
Slimsporedyr (Myxozoa) er en klasse innen rekken nesledyr (Cnidaria). Den består av to underklasser, Myxosporea og Malacosporea. Myxosporea er små, vanligvis mellom 10 og 20 μm. Malacosporea er noe større, opptil 2 mm.
Reisen til Julestjernen
Reisen til Julestjernen er et norsk skuespill av Sverre Brandt fra 1924, oppført første gang andre juledag 1924.
Stykket innehar Nationaltheatrets rekord i antall forestillinger – i januar 1962 ble stykket oppført for 500. gang. Brandt benyttet den kjente julesangen «Glade jul, hellige jul» som motiv. Johan Halvorsen har komponert musikk til stykket.
Filmatiseringer
Brandts teaterstykke er filmatisert i 1976, med regi av Ola Solum og med Hanne Krogh, Knut Risan og Bente Børsum i hovedrollene, og i 2012, da med regi av Nils Gaup og med Vilde Marie Zeiner, Agnes Kittelsen og Anders Baasmo Christiansen i de viktigste rollene. Filmene er siden 1990-tallet blitt vist på NRK julaften.
Amtsforfatningen i hertugdømmet Westfalen
Amtsforfatningen i hertugdømmet Westfalen var et viktig redskap for erkebiskopen av Köln i dennes arbeid med å oppbygge og beskytte den nasjonale suvereniteten til hertugdømmet Westfalen. Amtene går tilbake til andre halvdel av 1200-tallet, og disse institusjonene bestod helt frem til området til hertugdømmet ble innlemmet i den prøyssiske provinsen Westfalen i 1815. Amtsforfatningen var markert av de næringspolitiske og militære oppgavene til Amtmennene. Det ytre synlige tegn på dette var oppdelingen av hertugdømmet i flere amt, som i noen tilfeller betraktet seg selv som egne, mindre territorier.
Enotes
Enotes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, brokete, brunlig trebukk. Antennene er omtrent så lange som kroppen, pronotum uten pigger på sidene. På beina er lårene noe fortykkede. Pronotums midtfelt og en flekk ved roten av hver dekkvinge er blankt svarte.
Utbredelse
Arten er hjemmehørende på Ny-Caledonia.
Pidginportugisisk i Guangzhou
Pidginportugisisk i Guangzhou er et nå utdødd lingua franca med basis i det kantonesiske talespråket i Guangzhou i provinsen Guangdong i Kina. Det oppstod etter at portugiserne ble de primære utøvere av maritim handelsskipsfart i Øst-Asia i annen halvdel av 1500-tallet. Det eksisterte til midten av 1800-tallet, men ble i det århundret raskt fortrengt av blant annet pidgin-engelsk.
Før portugiserne kom til India og deretter etablerte sine støttepunkter og handelsstasjoner blant annet i Malakka, Macao og Nagasaki, hadde det mest fremtredende lingua franca for maritim handel vært pidgin-malayisk.
Språket var opprinnelig et rent tolkespråk. Det må betraktes som en variant av kantonesisk, med rike innlån fra andre sørkinesiske kystspråk som hakka og minnan (særlig teochew). Det hadde en løsere grammatikk enn disse kinesiske språkene, men var likevel klart basert på kantonesisk. Det var ellers preget av portugisisk vokabular, og i noe mindre grad av malayisk. Det malayiske skyldes at malayisk pidgin var det handelsspråk som kantonesisk-portugisisk pidgin overtok etter, og at det fremdeles var mange malayiske sjøfolk og loser aktive i handelen.
Guangzhous pidgin-portugisisk var tatt i bruk av handelsfolk/compradorer, oversettere i deres tjeneste, sjøfolk, loser og pirater, tjenestefolk både i husholdene og forretningene, bryggesjauere og coolies, og katolske kinesere som ville lette kommunikasjonen rekommuniserte med prester som ennå ikke talte flytende kantonesisk.
Åreppen skole
Åreppen skole er en barneskole i Kløfta i Ullensaker kommune i Akershus. Skolen består av fem skolebygninger, og har en festsal som brukes til felles samlinger og avslutninger.
Volpone
Volpone (italiensk for «Den store boks»), full tittel Volpone eller Reven (Volpone, or the Fox), er en komedie av Ben Jonson som første gang ble satt opp i 1606. Den trakk elementer fra bykomedien, svart komedie og dyrefabelen. Det er en morsom og nådeløs satire på grådighet og begjær som driver mennesker til de skjendigste handlinger, og har forblitt Jonsons mest spilte stykke, og er blant de fineste jakobinske komedier.
Handlingsgang
Mosca nevner i forbipassasjen at Corvino har en vakker hustru, Celia, og Volpone drar for å se henne forkledd som Scoto Mountebank. Corvino jager ham vekk, men Volpone er nå helt bestemt på at han må ha Celia for seg selv. Mosca forteller Corvino at Volpone krever å ha sex med en unge kvinne for å bli gjenoppfrisket, og han vil bli svært takknemlig til hvem det måtte være som kan skaffe ham den unge damen. Corvino tilby Celia.
Rett før Corvino og Celia er klar for å komme sammen dukker Corbaccios sønn Bonario opp for å konfrontere sin far for å gjøre ham arveløs. Mosca trekker ham inn i et siderom. Volpone er etterlatt alene med Celia, og etter at han feiler i å forføre henne med løfter om kostbare gaver og fantasier om rollespill, forsøker han å ta henne med makt. Bonario ser dette og kommer ut av sitt skjul og redder Celia. Imidlertid i den påfølgende sekvensen i rettssalen blir sannheten godt begravd i en hemmelig avtale mellom Mosca, Volpone, og alle tre av de lurte mennene som håper på å arve Volpone.
Volpone insisterer nå på å forkle seg selv som en offiser og lar det annonsere at han har dødd og etterlatt all sin rikdom til Mosca. Dette gjør Voltore, Corbaccio og Corvino rasende, og alle drar tilbake til rettssalen. Til tross for Volpones bønn og unnskyldninger nekter Mosca oppgi sin nye rolle som rik, og Volpone beslutter å avsløre seg selv for å dra Mosca ned med seg selv. Både han og Mosca, sammen Voltore, Corbaccio og Corvino, blir alle straffet.
Hovedhandlingen er innflettet med episoder som involverer de engelske reisende sir og fru Politic Would-Be og Peregrine. Sir Politic prater hele tiden om komplott og hans framstående forretningsplaner mens fru Would-Be plager Volpone med hennes uavlatelig prating. Mosca koordinerer en sammenblanding mellom dem som etterlater Peregrine, en mer sofistikert reisende, fornærmet. Han ydmyker sir Politic ved å fortelle ham at han vil bli arrestert for oppvigleri og får ham til skjule seg i et gigantisk skilpaddeskall.
Som et annet av Jonsons dramaer, Alkymisten (The Alchemist, første gang framført 1610) skjer all handling i løpet av en periode på 24 timer.
Teksten
Skuespillet kom først i en quarto tidlig i 1607, trykt av George Eld for utgiveren Thomas Thorpe. Quartoen inneholdt Jonsons dedikasjon til universitetene Oxford og Cambridge foruten også et stort antall rosende vers i engelsk og på latin av medpoeter som Francis Beaumont og John Fletcher. Den neste trykte utgaven kom i en folio av 1616, og den sistnevnte, antagelig å ha blitt emne for Jonsons omsorgsfulle gjennomgang, danner grunnlag for de fleste moderne utgaver.
Oppsetninger
Stykket hadde premiere ved Globe Theatre våren 1606. Det ble oppført av skuespillergruppen King's Men, men sammensetningen er ukjent. John Lowin kan ha hatt hovedrollen ettersom han er assosisert med rollen i James Wrights Historia Histrionica (1699). William Gifford har kommet med hypotesen at Alexander Cooke kan ha spilt fru Would-be. Enten denne sommeren eller den neste fikk et utbrudd av pest alle teatrene til å stenge, og teatergruppen spilte stykket ved Oxford og Cambridge. Jonson kan ha lagt til den første aktens satire om Pythagoras for det akademiske publikumet ved de to universitetene. Skuespillet har med sikkerhet for blitt en del av King's Mens repertoar gjennom hele perioden. Det ble framført for Karl I av England i 1624 mens han fortsatt var prins av Wales, i 1630, og på nytt ved teateret Cockpit-in-Court i 1637.
Etter restaurasjonen i England fikk teaterstykket en lengre tids prominens: John Genest har nedtegnet over femti oppsetninger før 1770. Da teatrene igjen ble åpnet var stykket eid av King's Men ved Thomas Killigrew; det hadde ny-premiere ved Drury Lane i 1663. Michael Mohun spilte Volpone til Charles Harts Mosca; Katherine Corey spilte Celia; og Rebecca Marshal spilte fru Would-be. Det samme ensemblet ble sett av Samuel Pepys i 1665.
Skuespillet fortsatte å bli satt opp gjennom resten av den påfølgende århundret. Richard Steele nevner en framføring i et nummer av Tatler i 1709. Berømte rollebestninger av Volponer fra 1700-tallet omfatter James Quin; berømte Moscaer som Charles Macklin. Colley Cibber spilte Corvino i sine oppsetninger; hans hustru Katherine Shore spilte Celia, det samme gjorde Elizabeth Inchbald en generasjon senere. Som mange andre jakobinske skuespill ebbet interessen ut før slutten av århundret. En oppdatert utgave av George Colman den eldre ble en fiasko ved Drury Lane i 1771, og skuespillet ble ikke lenger satt opp. Selv tidlig på 1700-tallet klaget kritikere over usannsynlighetene i femte akt som først og fremst lignet på en farse, og Jonsons latininfluert språk var heller ikke lenger særlig godt likt. Ved slutten av dette århundret hadde disse innvendingene blitt sett på som uoverstigelig av produsentene, og skuespillet overlevde kun som lest tekst.
Stykket ble gjenoppfrisket av Phoenix Society ved Lyric Hammersmith i 1921; W. B. Yeats var blant publikumet, og han nevner oppsetningen bifallende i et brev til Allan Wade. Birmingham Repertory Theatre satte opp stykket ved Malvernfestivalen i 1935.
En oppsetning i 1938 introduserte to av de dominerende elementene av 1900-tallets oppsetninger: Donald Wolfit og dyrebilder. Wolfits dynamiske framføring i tittelrollen, gjentatt flere ganger i løpet av de neste tiårene, satte en form for moderne tolkninger av Volpone: Politics komplott ble forminsket eller fjernet, og Mosca (spilt i 1938 av Alan Wheatley) ble forvandlet til en sekundær rolle.
Skuespillet har blitt satt opp av en rekke kjente teaterselskaper i tiårene siden. I 1952 regisserte George Devine Anthony Quayle (Mosca) og Ralph Richardson (Volpone) ved Bristol Old Vic. Det samme teateret hadde en ny oppsetning i 1955 med Eric Porter i rollen som Volpone. I 1968 framhevet Tyrone Guthries produksjon ved Royal National Theatre dyremotivet; denne oppsetningen hadde scenedekorasjon formgitt av Tanya Moiseiwitsch.
Tilpasninger
I 1918 ble temaet en mann som forfalsker sin egen død for å lure sin venner tatt opp av Giacomo Puccini i den tredje delen av Il Trittico, det vil si operaen Gianni Schicchi.
Volpone ble tilpasset av Jules Romains og Stefan Zweig i deres oppsetning fra 1928 hvor slutten ble endret slik at Mosca faktisk satt igjen med Volpones penger.
En nyere operalignende versjon av komponisten John Musto og librettoforfatteren Mark Campbell hadde premiere i mars 2004 ved Barns ved Wolf Trap og fikk positive anmeldelser. Vinneren av en prisen Tony Award, Lisa Hopkins, deltok i stykket.
En kortvarig oppsetning musikal-utgave ved Broadway i 1964 hadde tittelen Foxy og flyttet stykkets plassering til Yukon i løpet av gullrushet i 1898.
Sly Fox, en tilpasning til scenen av Larry Gelbart, oppdaterte settingen fra renessansens Venezia til 1800-tallets San Francisco, og endret tonen fra satire til farse.
Honey Pot (Honningfellen) er en film fra 1967 av Joseph Mankiewicz som var basert på Volpone, men med en romantisk underliggende fortelling og en del mer sentimental i tonen. Filmen hadde Rex Harrison i hovedrollen, Cliff Robertson som Mosca («McFly»), og Maggie Smith som den kvinnelige kjærlighetsinteressen. En del av det opprinnelige stykket er bevart i private framføringer av Harrisons figur og som selv hevdet at det var hans favoritt.
I 1988 ble filmen tilpasset italiensk filmpublikum ved Maurizio Ponzi under tittelen Il volpone. Den hadde setting i moderne Liguria og med Paolo Villaggio som Ugo Maria Volpone og Enrico Montesano som Mosca.
InterCityExpress
InterCityExpress (ICE, tysk uttale: [iːtseːˈeː]) er et system av høyhastighetstog som hovedsakelig kjører i Tyskland og dets naboland. Toget, som er Deutsche Bahns (DB) flaggskip, er også den høyeste produktkategorien fra DB Fernverkehr. Varemerket "ICE" er blant de best kjente i Tyskland, med et kjennskap blant befolkningen tett på 100 % ifølge DB. ICE-nettet knytter sammen byer i Tyskland samt en del omkringliggende land. Systemet brukes med unntak av et fåtall posttransporter kun for passasjertrafikk. Den første strekningen åpnet i 1989 og gikk mellom Hannover og Würzburg. ICE oppnår hastigheter på 320 km/t (200 mph) i kommersiell drift.
"ICE" brukes også om materiellet som kjører på systemet. ICE-togene er blitt utviklet siden de tidlige 1980-årene. De er beregnet på ICE-nettet. Tre utgaver av ICE-toget kjører nå (2014) i Tyskland: ICE 1 (tatt i bruk i 1991), ICE 2 (1996) og ICE 3 (1999) samt ICE-T og ICE-TD. De fire førstnevnte togtypene kjører på strøm, mens ICE-TD kjører på diesel. ICE 3-tog finnes i flere varianter og produseres både av Bombardier Transportation og Siemens. Generelt er ICE-togene tunge sammenlignet med en del andre høyhastighetstog av samme årgang – både i tonn/m eller tonn pr. sitteplass.
Samme togsystem, eller system basert på ICE, finnes i Nederland, Kina, Spania, Russland, Østerrike og Sveits. Det finnes f.eks. ICE 1 og ICE 2-linjer til Zürich og Interlaken i Sveits og Wien i Østerrike. ICE 3-togene kjører også til Liège og Brussel i Belgia og ved lavere hastigheter til Amsterdam i Nederland.
I 2007 åpnet en ny rute mellom Paris og Frankfurt am Main / Stuttgart - en rute som opereres med både ICE- og TGV-tog. Fra 2008 går dieseltoget ICE-TD fra Berlin til København og Århus.
En liten forhistorie
I løpet av 1950-årene ble Vest-Tyskland gjenoppbygget etter ødeleggelsen under krigen. Det gjaldt også jernbanene, men de fulgte stort sett traseene fra 1800-tallet. Hovedlinjene gikk gjennom områder hvor store og mellomstore byer lå ganske tett, samtidig som Vest-Tyskland ikke hadde noe sentralt knutepunkt som London eller Paris. Dermed var det hensiktsmessig med en del stopp underveis, f.eks. mellom Hamburg og Frankfurt eller München. Dette, sammen med strekninger med fartsrestriksjoner, gjorde sterk akselerasjon svært viktig. Ved å oppgradere skinnegangen og annen infrastruktur kunne en så etter hvert øke hastighetene fra 160 km/t, som helt siden 1933 hadde vært høyeste fartsgrense for vesttyske tog. Egne høyhastighetsbaner var ikke aktuelt på lenge ennå.
Det første IC-loket
thumb|right|300px|[[DB-Baureihe 103 trakk intercitytogene frem til en enorm suksess i 1970- og 80-årene. Det var de tyske jernbaners flaggskip inntil ICE-togene kom på banen.]] I 1963 bestilte Deutsche Bundesbahn (DB) en prøveserie på 4 elektriske lok av en ny type, de senere så berømte E 103. De ble levert i 1965 og ble forsøkt kjørt i opptil 200 km/t mellom Augsburg og München. Testkjøringen avslørte visse barnesykdommer, men i 1969 bestilte DB 142 til. De krevde at E 103 skulle trekke opptil 800 tonn tunge ekspresstog med en fart på 160 km/t, og 480 tonn med 200 km/t. Resultatet ble et lok med enorm trekkraft og tilsvarende rask akselerasjon, godt egnet til kjøring på ruter med en del stopp.
I 1971 innførte så DB Intercity (IC), ICEs forgjenger, med en voksende mengde E 103-lok i spissen. I 1974 var leveransen fullført. IC-togene ble en stor suksess. Dette hadde flere årsaker:
E 103 forble DBs flaggskip inntil ICE-togene kom på banen, og også i en periode da ICE-togene etter Eschede-ulykken ble tatt ut av drift.
IC Experimental
I 1985 startet det tyske statlige jernbaneselskapet DB en serie av tester av InterCityExperimental-testtoget (også kalt ICE-V). Det ble brukt som et demonstrasjonstog og til bruk ved tester i høy hastighet, hvor toget satte ny verdensrekord på 406,9 km/t i fart for tog den 1. mai 1988.
Toget ble tatt ut av drift i 1996 og erstattet av en ny testenhet kalt ICE S.
Etter en heftig debatt mellom DB og det tyske transportministerium vedrørende utstyret om bord, togets lengde og bredde og det påkrevde antallet av togsett, ble det bestilt 41 enheter i 1988. Ordren ble utvidet til 60 tog i 1990 med den tyske gjenforeningen i tankene. Dog kunne ikke alle tog leveres i tide.
Første generasjon
De første ICE-togene var noen togsett med navnet DB klasse 401 (ICE 1). Disse ble satt inn i drift i 1989, mens de første regelmessige ICE-togene kjørte fra den 2. juni 1991. Togene kjørte fra Hamburg-Altona stasjon via Hamburg sentralstasjon, Hannover sentralstasjon, Kassel-Wilhemshöhe stasjon, Fulda stasjon, Frankfurt am Main sentralstasjon, Mannheim sentralstasjon og Stuttgart sentralstasjon mot München sentralstasjon – den såkalte ICE-linje 6. Høyhastighetslinjene Hannover-Würzburg og Mannheim-Stuttgart, som begge hadde åpnet samme år, ble dermed integrert i ICE-nettverket helt fra begynnelsen.
På grunn av mangel på togsett i 1991 og i starten av 1992, ble ICE-linje 4 (Bremen sentralstasjon – München sentralstasjon) først åpnet den 1. juni 1992. Før dette ble ICE-togsettene brukt når de var tilgjengelige, og integrert i InterCity-nettverket med IC-nummerering.
Käpplingedrapene
Bakgrunn
Stockholm hadde siden 1250-tallet forbindelser med hanseatene og de tyske handelsbyene. Forbindelsene førte etterhvert til innvandring, hvor tyske handelsmenn og administrasjonsansatte flyttet til byen. De tyske innvandrerne utgjorde etterhvert noen av de fremste borgerne i byen. De fleste håndverkere var imidlertid fortsatt svenske. I 1348/49 ble Magnus Erikssons bylov innført for å begrense den tyske innflytelsen over byens administrasjon. Den tyske innflytelsen kulminerte da Albrekt av Mecklenburg ble innsatt som konge av Sverige i 1364.
InterCityExpress
Første generasjon
I 1993 ble ICE-linje 6 ' s endestasjon flyttet fra Hamburg til Berlin (senere, i 1998, via Hannover-Berlin-høyhastighetslinjen), og den tidligere IC linje 3 fra Hamburg-Altona mot Basel ble oppgradert til ICE-standarder som erstatning.
Käpplingedrapene
Bakgrunn
Svenske borgere som ønsket å avsette Albrekt allierte seg med dronning Margrete, som beseiret tyskerne i slaget ved Åsle 1389. Seieren gjorde dronningen i praksis til regent over Sverige, med unntak av Stockholm, hvor tyskerne fortsatt holdt stand. Spenningen tiltok derfra mellom tyskere og svensker i Stockholm. I et forsøk på å enighet angående makten i Stockholm, ble representanter for byen invitert til å møte ledende svensker i Tälje (Södertälje). Partene kom ikke til noen enighet. Stockholms representanter vendte tibake til byen, og urolighetene tiltok. Tyskerne organiserte en livvaktstyrke kalt hettebrødrene, som begynte å trakassere den svenske befolkningen i byen.
Den 14. juni 1389 møtte de tyske hettebrødrene, soldater samt handelsmenn opp på Stortorget, og de samlet seg ved Kåkbrinken. En liste med 76 navn på svenske angivelige forrædere som skulle pågripes, ble lest opp. Enkelte av disse ble låst inne på slottet, mens andre ble dratt til Gråmunkeholmen (Riddarholmen) for å tortureres. Den 15. juni ble Jöns Kabbemagher, Lars Uphughom og Gregers Röde brent levende på bålet. Den 17. juni ble slottets fanger rodd over til Käpplingeholmen, hvor de ble stengt inne i en bygning som ble antent. Sifrene for antall drepte i Käpplingedrapene varierer fra 15 som laveste anslag, til 76.
InterCityExpress
Andre generasjon
Togene ble først satt inn på ICE-linje 10, Berlin-Köln/Bonn, men siden styrevognen ennå ikke hadde blitt godkjent til drift, sammensatte DB to deler av togsettene (med et lokomotiv hver), slik at man fikk et tog bestående av to lokomotiver og ingen styrevogner – i likhet med forgjengeren, ICE 1. Først fra 24. mai 1998 ble ICE 2-enhetene fullt utstyrte med styrevogner, og de kunne deles opp på deres vei fra Hamm via enten Dortmund, Essen, Duisburg, Düsseldorf eller Hagen til Wuppertal og Solingen-Ohligs.
ICE 1- og ICE 2-togene overskrider målene for den frittromsprofilen som er anbefalt av Den internasjonale jernbaneunionen (UIC). Selv om togene opprinnelig kun var ment for trafikk innenfor Tysklands grenser, ble noen enheter til å kunne operere i Sveits og Østerrike. Noen ICE 1-enheter har blitt utstyrt med en mindre pantograf, slik at de kan kjøre på forskjellige kjørestrømsledninger i Sveits.
ICE 1- og ICE 2-togene kan bare kjøre på 15 kV vekselstrøm, og dermed kan de stort sett kun kjøre i de tysktalende landene i Europa.
Tredje generasjon
For å overholde de restriksjonene som ble pålagt ICE 1 og ICE 2 ble deres etterfølger ICE 3 bygget smalere, slik at toget kunne kjøre i hele Europa. I motsetning til ICE 3s forgjengere ble ICE 3-toget ikke bygd som et lokomotiv-trukket tog, men som et elektrisk togsett med motorer under gulvet gjennom hele toget. Dermed ble også noe av vekten pr. aksel mindre, slik at UICs standard kunne overholdes. Også dette toget er imidlertid tungt, med en nettovekt på 409 eller (ICE 3M) 435 tonn, mens et TGV-tog med samme lengde veier ca. 385 tonn netto.
To typer ble utviklet: DBAG klasse 403 (nasjonale ICE 3), og DB klasse 406 (ICE 3M), hvor M'en står for Mehrsystem (multispenning). Togene ble døpt og markedsført som "Velaro" av deres produsent, Siemens.
I likhet med ICE 2 er ICE 3 og ICE 3M utviklet som halvlengdetog, sammenlignet med ICE 1, og er i stand til å kjøre oppdelt med individuelle enheter som kan kjøre på forskjellige ruter og koble automatisk sammen for å kunne reise sammen. Siden ICE 3-togene er de eneste ICE-togene som er i stand til å kjøre på Köln-Frankfurt-høyhastighetslinjen med dens 4 %-stigning, blir de fotrinnsvis brukt her.
Deutsche Bahn planlegger å sende ordrer på ytterligere 30 enheter til en verdi av 900 millioner – til bruk for internasjonal trafikk, hovedsakelig til Frankrike.
Høyhastighetslinjen Nürnberg-Ingolstadt, som åpnet i mai 2006, er den seneste tilføyelsen til ICE-nettverket. Den er en av to linjer i Tyskland (sammen med linjen som går fra Köln til Frankfurt) som er bygd for hastigheter opp imot 300 km/t. Siden det kun er tredje generasjon av ICE-togene som er i stand til at oppnå slike hastigheter, ble ICE-linje 41 som før kjørte fra Essen via Duisburg til Nürnberg, forlenget over Nürnberg-Ingolstadt-høyhastighetslinjen, og i dag trafikkerer linjen Oberhausen, Duisburg, Frankfurt am Main, Nürnberg, Ingolstadt og München.
ICE T og ICE TD
Samtidig med utviklingen av ICE 3 utviklet Siemens lignende tog med krengeteknikk. ICE T (også kalt DBAG klasse 411 og 415) som er elektrisk og både finnes med fem eller syv vogner, og ICE TD (også kalt DBAG klasse 605) som er diesel-elektrisk, ble bygget med identisk design både innendørs og utendørs. Designet la vekt på at toget skulle egne seg til strekninger som ikke er egnet til høyhastighetskjøring, slik som de kurvede strekningene i Thüringen.
ICE TD-toget var imidlertid ustabilt, tilbøyelig til feil og ble vurdert for dyrt til å kjøre, og ble dermed satt ut av drift fra sent 2003 til midten av 2006. Togene blir på nåværende tidspunkt brukt til supplerende kjøring. Siden 2004 har den andre generasjonen av ICE 2-togene, ICE T2 (DB klasse 411,5) blitt satt inn som erstatter. I Tyskland har diesel til tog den samme avgiften som diesel til biler.
Korsør Glasværk
Korsør Glasværk var et dansk glassværk ved Korsør på Sjælland, som ble etablert i 1937. I 1967 ble glassverket fusjonert med et svensk verk og dannet Scanglas.
Kelvinbølge
En kelvinbølge er en bølge i havet eller atmosfæren som balanserer corioliskraften mot topografiske grenser som en kystlinje. En egenskap ved kelvinbølger er at de er ikke-dispersive, dvs. at fasefarten til bølgetoppene er lik gruppefarten til bølgeenergien for alle frekvenser.
InterCityExpress
ICE T og ICE TD
Søndag 9. desember 2007 ble ICE TD satt inn som direkte tog fra København eller Århus til Berlin via Hamburg. Denne ruten er billigere i drift da diesel til tog har lavere avgift i Danmark.
Korsør Glasværk
Den primære produksjonen av vindusglass foregikk i Danmark i årene 1937–82 på Korsør Glasværk. I glansdagene hadde opptil 800 personer deres daglige gang i fabrikksbygningen.
Kelvinbølge
Kelvinbølger i havet forplanter seg med kystlinjen til høyre på den nordlige halvkule, og til venstre på den sørlige halvkule. Atmosfæriske kelvinbølger forplanter seg østover på den nordlige halvkule.
InterCityExpress
Eschede-ulykken
Årsaken til ulykken var at en hjulring på forreste vogns tredje aksel brøt sammen og deretter boret seg opp gjennom vognbunnen og satte seg fast. Da vognen passerte en sporveksel, traff den nederste enden av den avrevne hjulringen tvangsskinnen på det første av de to sporvekslene. Tvangsskinnen ble revet løs av sitt feste og boret seg også opp i vognbunnen og løftet derved boggien slik at hjulene sporet av. Et av de avsporte hjulene traff tungepartiet på det neste sporskiftet og brakte dette ut av sin stilling, noe som medførte at den bakerste akselen på vogn tre ble ført inn mot nabosporet. Hastigheten var fortsatt omkring 200 km/t og den tredje vognen ble fullstendig avsporet og smalt inn i en bropilar på en veibro, som deretter styrtet sammen. Fjerde vogn som også hadde blitt avsporet klarte å passere broen. De øvrige vognene hopet seg opp i zig-zag mønster under og mot den sammenraste broen og ble til slutt også truffet av det bakerste lokomotivet.
Kelvinbølge
Ekvatoriale kelvinbølger
En ekvatorial kelvinbølge er en spesiell type kelvinbølge som balanserer corioliskraften på den nordlige halvkule mot kelvinbølgen på den sørlige halvkule. Denne bølgen forplanter seg alltid østover og eksisterer bare på ekvator. Ekvatoriale kelvinbølger, både i atmosfæren og i havet, spiller en viktig rolle i dynamikken til El Niño, ved å flytte endringer i havet og atmosfæren fra vestlige områder av Stillehavet til de østlige områdene.
InterCityExpress
ExpoExpress
Til EXPO 2000 i Hannover leverte Deutsche Bahn 120 ekstraordinære togturer. Noen av disse spesielle kjøringene ble kjørt med ICE-tog med betegnelsen "ExpoExpress (EXE). Disse turene bød også på den første storen debuten for de på daværende tidspunkt nye ICE 3-togene, som ble presentert for både det nasjonale og internasjonale publikummet.