cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glade Interface Designer
Glade Interface Designer er en programvare for bygging av grafiske brukergrensesnitt for GTK+, med tilleggskomponenter for GNOME. Fra versjon 3 er den programmeringsspråk-uavhengig, og produserer ikke kode for hendelser, men snarere en XML-fil som brukes med de egnede bindinger (slik som GtkAda for bruk av programmeringsspråket Ada).
Gamebryo
Gamebryo er en 3D-grafikkmotor skrevet med C++, spesifikt laget (men ikke begrenset) til spillutvikling. Den støttes av samtlige spillkonsoller og Windows Direct X.
Glade Interface Designer
Glade er fri og åpen programvare som er lisensiert under GNU General Public License.
Første versjon kom 18. april 1998. Siste versjon er 3.20.0 og ble lansert 22. mars 2016.
Gamebryo
En lisens til motoren kan bli kjøpt enten via binær kilde eller med en full kildekode, som gjør at spillprogrammere kan feilsøke selve motoren inn til den aktuelle konsollen. Gamebryo har full søkevennlig dokumentasjon og brukes i nesten alle typer kommersiell spillutvikling, i tillegg finnes det en utdanningsvennlig type for skoler som underviser i datagrafikk.
Noen spill som har blitt utviklet med Gamebryo er Sid Meier's Civilization IV, Fallout 3 og The Elder Scrolls IV: Oblivion.
Red Hand Commandos
Red Hand Commandos er en nordirsk paramilitær gruppe med tette bånd til Ulster Volunteer Force (UVF).
RHC ble opprettet i 1972 i Shankillområdet i Belfast av John McKeague, som også var involvert i Tara. Medlemmene var særlig fra Sandy Row-området i det sørlige Belfast, fra det østlige Belfast og fra deler av Down. I 1972 ble RHC innlemmet i UVF. Den beholdt sin egen kommandostruktur, men operasjoner ble avklart med UVF, og de delte våpen og personell. Gruppen ble erklært ulovlig i 1973.
University of Ulsters prosjekt CAIN antar at RHC har drept tretten mennesker, hvorav tolv sivile og et av sine egne medlemmer.
Fannaråki
Fannaråki er et fjell på Sognefjellet i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Like ved toppunktet, som ligger 2 068 meter over havet, finner man Fannaråkhytta som er åpen sommerstid og da Norges høyest beliggende overnattingssted. En kan bestige fjellet fra Sognefjellsveien via Storfonni, fra Turtagrø og fra Skogadalsbøen via Jervvassdalen.
Fannaråki er et populært turmål, både for fjellvandrere og for de som samler på topper over 2 000 meter. Å bestige toppen krever ingen spesielle forutsetninger unntatt normal fysisk form. Fra Turtagrø (cirka 8 km) tar turen 4–5 timer opp og 3–4 timer ned (gangtempo for normale mennesker i fjell). Toppen er en av de vestligste i Jotunheimen, og man kan se mange av toppene i Jotunheimen herfra på godværsdager. I sør har man utsikt til Skagastølstindane. Det er også mulig å se Jostedalsbreen og Lodalskåpa.
Det arrangeres motbakkeløp og duathlon her om høsten, kalt Fanaråken Opp og Fanaråken Duathlon.
Meteorologisk institutt drev et bemannet værobservatorium på toppen av Fannaråki i perioden 1926 til 1978. DNT disponerte et rom med to senger. I 1934 reiste DNT en turisthytte med 14 senger like ved værvarslingens bygg. Da observatoriet ble flyttet til Sognefjellshytta i 1978 overtok DNT hele anlegget. I august 2012 opprettet instituttet en automatisk værstasjon på toppen som måler blant annet temperatur og lufttrykk.
Værstasjonen på Fannaråki er den værstasjonen i Norge som har målt flest dager med minustemperatur i løpet av året, og er den værstasjonen som har kaldeste sommertemperaturene, og den har juli-rekorden i Norge på –8,3°C.
Georg Michael Telemann
Georg Michael Telemann (1748–1831) var en tysk kirkemusiker og komponist. Han var sønnesønn av Georg Philipp Telemann.
Chrysosimplocaria
Chrysosimplocaria (Byrrhoidea) er en slekt av pillebiller.
Holarchaeidae
Holarchaeidae er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører undergruppen Entelegynae i gruppen Araneomorphae. Familien omfatter bare to arter fra New Zealand og Tasmania. Ved siden av Mesothelae og Uloboridae er de de eneste kjente edderkoppene som mangler giftkjertler.
Chrysosimplocaria
Utseende
Små til middelsstore (1–10 mm), ovale biller, kroppen er nokså sterkt hvelvet. På farge er de gjerne grå/brun/svarte, ofte med metallglans. Oversiden er gjerne fint hårete. Mange har oversiden dekket av fine, lyse skjell eller fløyelsaktig bestøvning. Hodet er lite, nedbøyd og vanligvis ikke synlig ovenfra. Det kan felles inn i en grop i forbrystet. Fasettøynene er temmelig små og ovale. Antennene er nokså korte, 11-leddete, svakt kølleformede. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, nokså hvelvet, med tydelig avsatte sidekanter. Dekkvingene er nokså korte og brede, hvelvede, med eller uten punktstriper. Beina er korte, føttene kan felles inn i en fure på leggen og hele beina kan felles inn i furer på undersiden, slik at kroppsformen blir helt glatt. Larvene er C-formede, halvmåneformede eller sylindriske.
Holarchaeidae
Utseende
Bittesmå (maksimalt 1,5 mm), blanke edderkopper, beige til svarte på farge. Forkroppen har en hode-del som er klart hevet over og avgrenset fra resten, på denne sitter åtte øyne og bare noen ganske få hår. Clypeus (partiet over chelicerene) buler noe ut. Chelicerene er lange og tynne, sprikende, med lange, krumme giftklør (en misvisende betegnelse i dette tilfellet siden de mangler giftkjertler) og to-tre tenner. Området under og bak chelicerene er membranøst, ulike de aller fleste andre edderkopper. Bakkroppen er stor og nærmest kuleformet, tynnhudet med seks spinnvorter, beina forholdsvis korte.
Chrysosimplocaria
Levevis
Både voksne og larver lever av stort sett av mose, selv om enkelte arter også kan finnes på lav og urter. De voksne beiter på overflaten av moseteppet, mens larvene stort sett lager tunneler nede i mosen. De fleste er nattaktive. Pillebillene finnes ganske høyt til fjells og er en av de tallrikeste bilegruppene i høyfjellet.
Holarchaeidae
Levevis
Artene lever i fuktige mikrohabitater på skogbunnen, blant annet på bladene av halv-akvatiske bregner.
Gyllebohus
Gyllebohus var et dansk slott i nærheten av Simrishamn i Skåne. Den tidligste kjente eieren var Verner Brahe i 1280, stamfar til den danske Braheætten. Hans sønner Niels Brahe og sønnesønner Torkild og Peder Brahe var siden herrer på Gyllebo, hvoretter gården i en periode fungerte som kloster. Etter at dronning Margrethe flyttet klosteret, ble Niels Gylle eier.
Holarchaeidae
Utbredelse
Familien omfatter bare to kjente arter, én på Tasmania og én på New Zealand.
Chrysosimplocaria
Utbredelse
Slekten er utbredt i fjellområdene i Nepal.
Bennettøya
Bennettøya (russisk: Остров Бе́ннетта, Ostrov Bennetta) er den største av De Long-øyene nord i Østsibirhavet. Den har et areal på om lag 75 km² og det høyeste punktet er 426 meter over havet. Store deler av øya er dekket av isbreer. Bennettøya er administrativt en del av republikken Sakha i Russland.
Geologi
Bennettøya er den av De Long-øyene som har det største isdekket. I 1987 ble isen undersøkt og funnet ut til å være fire ulike isbreer med en total overflate på 65,87 km². Alle breene lå på høye basaltplatå med bratte kanter. Ifølge flere forskere ble breene dannet under den største utbredelsen av isen under den siste istiden, for mellom 17 000 og 24 000 BP. år siden.
Ellers dekker tundravegetasjon hele Bennettøya, stort sett lavt gress, kratt, mose, lav og levermose. Jordsmonnet er stort sett fuktig, finkornet og bakket.
Historie
Bennettøya ble oppdaget av den amerikanske utforskeren George Washington DeLong i 1881 og kalt opp etter James Gordon Bennett, Jr., som hadde finansiert ekspedisjonen. DeLong dro av sted i 1879 med skipet «Jeannette» og håpet på å nå Vrangeløya. Skipet kom derimot inn i pakkisen nær Heraldøya i september 1879 og ble fanget. Fartøyet ble knust av isen og sank i juni 1881. Mannskapet måtte da vandre over isen til fots og oppdaget Bennettøya i juli 1881. De ble værende på øya i flere dager før de satte kurs mot Nysibirøyene og fastlandet i Sibir.
I august 1901 seilte det russiske skipet «Zarja» på en ekspedisjon på jakt etter det sagnomsuste Sannikov land (Zemlja Sannikova), men skipet ble raskt blokkert av pakkis. I løpet av 1902 prøvde de å nå Sannikov land, mens Zaraja var fanget i isen. Den russiske utforskeren baron Eduard Toll og tre av følgesvennene hans forsvant for alltid i november 1902 da de reiste bort fra Bennetøya mot sør på løse isflak.
Enkelte amerikanere hevder amerikansk eierskap over Bennettøya ettersom de gikk først i land på øya i 1881. En resolusjon fra senatet i Alaska i 1988 støttet dette kravet. Den amerikanske regjeringen har derimot aldri krevd Bennettøya og anerkjenner den som russisk territorium. I 1994 avsa høyesteretten i Alaska en dom som sa at Bennettøya og flere andre øyer ikke er en del av Alaska.
Hume
Hume
Tvungen forsvinning
Tvungen forsvinning (engelsk: forced disappearance, spansk: desaparición forzada ) er noe som finner sted når en person blir holdt fanget i hemmelighet, eller drept av en tjenestemann på vegne av et statsapparat eller en organisasjon, uten at stat/organisasjon innrømmer forhold. Under slike forhold, vil et offer vanskelig kunne gjøre gjeldende, lovlige krav.
En tvungen forsvinning består i at en person forsvinner fra offentligheten, kidnappet eller myrdet av en organisasjon (ofte statlig). Ofrene føres bort og blir holdt ulovlig i konsentrasjonsleirer, ofte torturert, og til slutt henrettet, og likene blir gjemt. De pårørende får ikke noe innsyn i hva som har skjedd med offeret.
Latin-Amerika
I de latinamerikanske diktaturene ble ofte barna til de forsvunne personene adoptert bort, gjerne til barnløse par innenfor militærvesenet eller som støttet diktaturet. Den dag i dag vet mange familier ikke hva som skjedde med deres ektefeller, barn, søsken og foreldre under diktaturene. Rettssaker pågår, men flere av de ansvarlige for disse menneskerettighetsbruddene går ennå ustraffet. Tvungen forsvinning forbindes også ofte med uttrykket skitten krig.
Heddenestunnelen
Heddenestunnelen er en veitunnel i Bygland kommune i Agder. Tunnelen er en del av Fylkesvei 3804. Den er 380 meter lang og uten lys.
Jatropha
thumb| Jatropha Jatropha er en hardfør busk som vokser vilt i Afrika. Hele året er det mulig å høste frukter fra busken. Fruktene er plommelignende og frøene inneholder over 30 prosent olje, noe som er mer enn kull. Frøene kan brennes som pellets i ovner eller i turbiner. Hvis oljen presses kan den brukes slik den er, eller kan den raffineres til diesel.
Gate (transistor)
Gate (norsk: grind, port, styre ) er en eller flere terminaler som kontrollerer elektriske strøm i en transistor av felteffekttype, og er typisk skapt ved å lage et elektrisk felt som forbinder to dopede brønner. Terminalen kontrollerer strømmen som går fra source (norsk: kilde ) og til drain (norsk: dren, sluk , utløp) ved å skape en tunnel av frie elektroner mellom disse terminalene. De fysiske egenskapene til source og drain er ofte identiske, de er begge dopet med atomer som har tilsvarende egenskaper, selv om de ikke trenger være det. Det er også vanlig med en fjerde terminal som gjerne omtales som body, base, bulk, eller substrate. Denne er nødvendig for å etablere en referansespenning for transistoren, og ikke minst operasjon av gate er avhengig av denne.
Transistorer med source, gate, og drain er som oftest felteffekttransistorer (FET, JFET, MOSFET). Dette er imidlertid ikke entydig, og benevnelsene brukes også ofte om terminaler på integrerte kretser. Tilsvarende terminaler på bipolare transistorer (bipolar junction transistors, BJT) blir omtalt som emitter, base, og collector hvor base tilsvarer gate. Det finnes en egen type bipolare transistorer som har en gate, disse kalles insulated-gate bipolar transistor (IGBT). Tilsvarende for radiorør er katode, gitter, og anode, hvor gitter tilsvarer gate. Radiorør har ofte flere gitter.
Yang
Yang (kinesisk: 洋县; pinyin:  Yáng Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Hanzhong.
Folkemengden var 436,320 i 1999.
Kulturminner
Cai Luns grav og ættetempel (Cai Lun mu he ci, 蔡伦墓和祠) og Kaimingtempelets pagode (Kaiming sita, 开明寺塔) ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdige kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.
Furtwangen im Schwarzwald
Furtwangen im Schwarzwald er en by i den tyske delstaten Baden-Württemberg.
Geografi
Byen ligger i Naturpark Südschwarzwald i sentrum av Schwarzwald. Elven Breg som er en av Donaus to kildeelver, har sitt utspring i Furtwangen.
Utdanning
Furtwangen har en høyskole med 2 420 studenter i tekniske og økonomiske fag. Das Deutsche Uhrenmuseum (det tyske urmuseet) ble grunnlagt her i 1852. Museet er en del av høyskolen og inneholder Tysklands største ursamling.
Proeces
Proeces er en slekt av biller i familien snutebiller (Curculionidae). De lever i død ved.
Utseende
Små, lange og tynne, sylindriske, rødbrunlige snutebiller.
Levevis
Billene lever i død ved av ulike treslag. Noen arter kan også forekomme i bygningstømmer, men dette er da infisert av sopp.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Karibia, og på øyer i Indiahavet (Réunion), også på Kanariøyene.
Whale Rider
Whale Rider er et newzealandsk-tysk familiedrama fra 2002 regissert av Niki Caro. Filmen handler om en maorikultur på New Zealand og bygger på romanen The Whale Rider fra 1987 av den newzealandske forfatteren Witi Ihimaera.
Handling
Filmen begynner med at høvdingens svigerdatter føder tvillinger og dør under fødselen. Tvillingene er en gutt og en jente. Gutten er dødfødt. Jenta får navnet Paikea, hvilket høvdingen – hennes farfar – misliker sterkt. Navnet Paikea er navnet på deres mytologiske forfar som kom ridende på en hval.
Stammen trenger en ny høvding, men ingen av guttene høvdingen lærer opp klarer prøvene. Paikea kjenner seg kallet, men ifølge tradisjonen må høvdingen være mann.
Om filmen
Den vant en BAFTA for beste spillefilm. Det kan også nevnes at den vant publikumsprisen ved Sundance filmfestival, Toronto internasjonale filmfestival, Rotterdam International Film Festival og San Francisco International Film Festival.
Syrisk villesel
Syrisk villesel (Equus hemionus hemippus) er en utryddet underart av asiatisk villesel som levde på Den arabiske halvøy og omkringliggende områder (Irak, Palestina, Israel, Jordan, Saudi-Arabia, Syria og Tyrkia). Syrisk villesel var små esler - ca. én meter til skuldrene - og var den minste arten i hestefamilien. Syrisk villesel kunne ikke temmes.
Siste kjente individ i det fri ble drept i 1927, og samme år døde siste kjente individ i fangenskap i Tiergarten Schönbrunn i Wien, Østerrike.
Det første slaget ved Dybbøl
Det første slaget ved Dybbøl den 5. juni 1848 mellom høydene på Sundeved i den første slesvigske krigen huskes som en «strålende seier» for den danske befolkningen.
Foranledningen til dette slaget var at de prøyssiske og slesvig-holstenske styrkene under general Friedrich von Wrangel hadde rykket over Kongeå og dradd inn i Nørrejylland. De tyske forbundstroppene hadde kommet seg til Sundeved og stod fremfor danske soldater som var stasjonert på den andre siden av Alssund.
Det at de tyske troppene hadde tatt seg inn i Danmark og overskredet landets grense førte til en ustabil politisk situasjon. Det var ikke den slesvig-holstenske regjerings ønske, og den russiske regjering krevde straks at tyskerne måtte trekke seg tilbake. Også den svensk-norske regjering reagerte skarpt mot grensekrenkelsen. Den danske overkommandoen fikk først tillatelse til å angripe den tyske divisjonen i Sundeved, men krigsminister Tscherning trakk seinere tilbake fullmakten om å angripe tyskerne, for ikke å ødelegge for en diplomatisk løsning på konflikten. Men beskjeden gikk via ordonnans og optisk telegraf over Storebælt, så den kom seint frem til general Hans Hedemann. Den 28. mai trosset general Hedemann ordren fra krigsministeren og førte likevel den danske hæren over skipsbroen ved Alssund for å drive bort de tyske hærstyrkene fra deres stillinger ved Nybøl mølle.
Hensikten med det danske fremstøtet fra Als var å true forbindelseslinjene mellom de tyske styrkene i Nørrejylland og Holstein. De første enhetene som hadde kommet seg over Alssund delte seg i to på Flensburgveien, mens general Schleppegrell førte sine styrker mot Nybøl. Dybbøl ble snart erobret, men ved Nybøl Mølle samlet de tyske styrkene seg. Selv om den tyske hæren var overtallig, ble situasjonen kritisk for dem. De danske soldatene presset på og drev tyskerne tilbake til Adsbøl. Wrangel ville hevne dette nederlaget og samlet den tyske hæren i Flensborg. Der planla de et angrep 5. juni 1848, og nå skulle tyskerne ikke bare gjenerobre det tapte terrenget, men også drive danskene ut fra Sundeved.
Det tyske motangrepet presset de danske styrkene helt tilbake til Dybbøl, men det kom uorden i formasjonene som tvang Wrangel til å stoppe. Denne forsinkingen gav den danske overkommandoen mulighet til å sende reservetropper fra Als over Alssund, og dermed ble forsvaret av Dybbøl forsterket. Reserven, de slesvig-holstenske troppene, stod for langt tilbake for å kunne gå inn i kampene og hjelpe de tyske troppene.
Wrangel måtte gi ordre om retrett omkring kl. 18.30, men da gikk de danske soldatene til et voldsomt motangrep som drev dem på flukt. De tyske reservestyrkene forhindret angrepet fra å fortsette forbi Nybøl, men danskene hadde vunnet en klar seier.
De to seirene på forsommeren 1848 styrket de danske soldatenes moral, og den danske befolkningen fikk ny selvtillit. Men fra et rent militært perspektiv var disse slagene unødvendige. Stormaktene (britene og russerne) hadde startet viktige forhandlinger om å finne en diplomatisk løsning på konflikten, og de var kraftig irritert over det danske fremstøtet fra Als.
Konflikten mellom krigsministeriet og hærens overkommandoen blusset opp, siden general Hedemann hadde nektet å følge kontraordren fra krigsminister Tscherning bare timer før angrepet startet 28. mai. Han ville ikke avbryte operasjonen av hensyn til hærens moral. Hedemann ble erstattet som general i juli 1848.
Pöpa Tulku Dongak Tenpé Nyima
Pöpa Tulku Dongak Tenpé Nyima (tibetansk: བོད་པ་སྤྲུལ་སྐུ་མདོ་སྔགས་བསྟན་པའི་ཉི་མ་, Wylie: bod pa sprul sku mdo sngags bstan pa'i nyi ma) (født 1895 eller 1900, død 1959) var en person som tilhørte Nyingma-retningen av tibetansk buddhisme.
Langao
Langao (kinesisk: 岚皋县; pinyin:  Lángāo Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Ankang.
Pöpa Tulku Dongak Tenpé Nyima
Pöpa Tulku var en elev av Khenpo Kunpal Rinpoche som tilhørte tradisjonen som ble innledet av Jamgön Mipham Rinpoche.
Canthocamptus vagus
Canthocamptus vagus er en art av leddete hoppekreps innen slekten Acartia (som holder til i Arktis, Barentshavet og nordlige Atlanterhavet), og som Westwood beskrev i 1836. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Langao
Folkemengden var på 170,063 innbyggere i 1999.
Samfunnsøkonomene
Samfunnsøkonomene er en fagorganisasjon og interesseorganisasjon for samfunnsøkonomer. Foreningen er tilsluttet Akademikerne og har per november 2021 ca 3 200 medlemmer. Kandidater med mastergrad eller høyere eksamen fra Norge eller utlandet kan opptas som medlemmer.
Samfunnsøkonomene gir ut tidsskriftet Samfunnsøkonomen 6 ganger i året.
Historie
Tre år senere kom første utgave av Statsøkonomisk Tidsskrift. I 1932 endres navnet til Socialøkonomisk Samfund og blir en fagforening. Høsten 1942 avvikles organisasjonen, blant annet i protest mot at universitetets rektor og studentutvalgene blir avsatt av de tyske okkupantene under den annen verdenskrig. organisasjonen gjenoppstår i 1945, og tar i 1947 navnet Sosialøkonomisk Samfunn.
I 1956 slutter organisasjonen seg til Embetsmennenes Landsforbund som er forløperen til Akademikernes Fellesorganisasjon. I 1969 kommer nytt navneskifte, denne gangen til Norske Sosialøkonomers Forening. I 1975 melder organisasjonen seg inn i det nyetablerte Akademikernes Fellesorganisasjon. I 1986 endres navnet igjen, denne gangen til Sosialøkonomenes Forening.
I 1999 blir organisasjonen med over til den nyetablerte hovedorganisasjonen Akademikerne.
Frem til 2014 opererte foreningen med tre navn, Samfunnsøkonomene, Samfunnsøkonomenes forening og Samfunnsøkonomenes fagforening. Etter generalforsamling i 2014 ble det vedtatt at dette skulle forenkles til kun Samfunnsøkonomene.
Canthocamptus vagus
Arten ble første gang beskrevet av William Chambers Coker i 1940.
De fire og han som gjør galt verre
De Fire og Han Som Gjør Galt Verre er en norsk fantasytrilogi skrevet av Hans Frederik Follestad.
Romanen er en humoristisk fortelling om kampen mellom de gode og det onde for ungdom. Den handler om de fire kameratene ilderen Bambo Fortwo, pandaen Hutte Meg Tu, vaskebjørnen Pepper Bihf og elgen Salt Ehfan. I tillegg kommer også skilpadden Jesper Schtadig som har rollen som «han som gjør galt verre». Uten å vite det selv er de en del av en gammel profeti, og de må redde verden fra å falle i den onde Lord Kors hender. En dag dukker det opp noen munker med overnaturlige evner for å få med seg de fem dyrene til Himmeltempelet i Ankh Mapur i Nepal hvor de skal være med på å avgjøre verdens skjebne.
Første bok i serien, Begynnelsen, utgitt i 2003, ble etterfulgt av Fortsettelsen året etter, mens den siste boken i serien, Slutten, ble utgitt i 2008.
Bøkene er solgt til Sverige, Danmark og Finland. Serien ble i 2005 belønnet med NORCON-prisen.
Tórshavn
Tórshavn (færøysk uttale: [ˈtʰɔuʂhaun], i dagligtale bare Havn, dansk skrivemåte: Thorshavn) er hovedstaden på Færøyene. Tórshavn er en naturlig havn på østsiden av Streymoy, bak øya Nólsoy. Tórshavn og omegn har over 20,000 innbyggere.
Tórshavn er oppkalt etter den norrøne værguden Tor. Tors hammer, Mjølner, er med i byvåpenet. Tinganes kan ha blitt tatt i bruk som tingsted på 800-tallet, da Færøyene ble bosatt av norrøne landnåmsmenn. Rundt tingstedet ble det drevet handel, etter hvert med kongelig monopol. Fra og med 1500-tallet var det fast bosetning på stedet. Samtidig ble Tórshavn befestet med Skansin for å beskytte byen mot sjørøvere. Mange trehus fra 1500- og 1600-tallet er bevart, ettersom Tórshavn aldri har blitt rammet av noen stor bybrann. Tórshavn fikk kjøpstadsrettigheter i 1908. Færøyenes regjering holder til på Tinganes, mens Lagtinget ligger lengre oppe i byen.
Tórshavn er en travel fiskerihavn. Det er også godstrafikk samt passasjertrafikk på ferger og cruiseskip. Årlig anløpes Tórshavn av 3,400 skip, og 680,000 tonn med varer føres over havnen. Ved havnebassenget i Tórshavn og tilliggende havner finnes fiskemottak, skipsverft og annen industri. Handel, tjenesteyting og reiseliv er også viktige næringsveier. Færøyenes universitet ligger i Tórshavn.
Tórshavnar kommuna omfatter hele landsdelen Suðurstreymoy samt Kollafjørður i Norðurstreymoy. Det egentlige Tórshavn, eller bykjernen, danner en sammenhengende bebyggelse med Hoyvík i nord og Argir i sør. Bykjernen hadde 13,822 innbyggere den 1. januar 2022, men medregnet Hoyvík og Argir hadde byen 20,738 innbyggere. Hele kommunen hadde 22,718 innbyggere.
Geografi
Tórshavn er geografisk lokalisert midt i øyriket, på østkysten av den største øya, Streymoy, på 62° nordlig bredde og 6° vestlig lengde. I øst ligger den forholdsvis flate øya Nólsoy, som effektivt skjermer byens naturlige havn. Halvøya Tinganes deler havnen inn i Eystaravág og Vesteravág. Den lille elven Sandá har sitt utløp ved Sandagerði, og danner skillet mellom Tórshavn og Argir.
Nordvest for byen ligger fjellet Húsareyn (347 moh.), og i sørvest Kirkjubøreyn (351 moh.) ved bygda Kirkjubøur. Streymoys sydspiss kalles Kirkjubønes. Før fergehavnen Gamlarætt ble bygd like i nærheten av Kirkjubøur, gikk fergen fra Tórshavn til Hestur, Koltur og Sandoy rundt Kirjubønes. Tórshavn ligger i et av de flatere områdene på Færøyene, og havklipper er det få av, spesielt i umiddelbar nærhet av byen.
Klima
Tórshavn har et relativt temperert og stabilt atlanterhavsklima, i all hovedsak med jevne temperaturer hele året. Gjennomsnittstemperaturen i perioden 1961–1990 lå på 6,5 °C. Det pleier ofte å legge seg tåke over fjorden, og i 1961–1990 lå det årlige gjennomsnittet på 40 tåkedager, 49 frostdager og 44 snødager. Den årlige nedbørsmengden overstiger alltid 1,000 mm.
Utdanning
Tórshavn er sentrum for videregående utdannelse på Færøyene. Grunnskolen på Færøyene kalles Fólkaskúlin, og her undervises det på færøysk, mens det er opplæring i fremmedspråkene dansk, engelsk og tysk fra henholdsvis 3., 4. og 8. klasse.
I byen ligger det flere høyere utdannelsesinstitusjoner. I 1937 ble det opprettet en videregående skole i form av et kurs. I 1964 ble kurset utvidet til et reelt gymnasium som fortsatt befinner seg i Hoyvík, nemlig Føroya Studentaskúli og HF-skeið, som i dag er Færøyenes største videregående skole. I Tórshavn ligger også en handelsskole Føroya Handilsskúli som tilbyr en rekke utdannelser, en teknisk skole, samt navigasjons- og maskinmesterskolen Vinnuháskúlin. Aller viktigst er allikevel Fróðskaparsetur Føroya, Færøyenes eneste universitet, hvor det er mulig å studere naturfag, færøysk språk, samfunnsfag og historie. Færøyenes lærer-, pedagog- og sykepleierskoler er underordnet universitetet.
Andre skoler er folkehøyskolen Føroya Fólkaháskúli, som ble grunnlagt i 1889 av selvstyrepolitikeren, forfatteren og dikteren Símun av Skarði. Skarði har blant annet skrevet Færøyenes nasjonalsang, «Tú alfagra land mítt». Hovedstaden er også sentrum for landets musikkskole.
Samferdsel
Tórshavn er den viktigste havnen på Færøyene, og har fergeforbindelser til 2 av øyene. Man kan også komme til Tórshavn fra utlandet, vel å merke om man velger sjøveien. Byhavnen er hjemhavn for MS «Norröna», en moderne ferge som seiler til Danmark og Island. Havnen har omtrent 2 kilometer kaiplass i alt.
Det eneste offentlige transportmiddelet er buss. Foruten trafikken inne i selve byen, forbinder bussene Tórshavn med de øvrige tettstedene i øyriket. Busstrafikken ivaretas av to offentlige selskaper, de røde og blå linjene, hvor Bussleiðin (rød) har fem linjer innenfor bygrensene og til forstedene samt en skolebussordning, mens Bygdaleiðir (blå) trafikkerer rutene til de øvrige tettstedene rundt øya. Bybussene i Tórshavnar kommuna har vært gratis siden januar 2007. Blå bussene trafikkerer også strekningen til Vágar lufthavn via Vágatunnilin.
I Tórshavn har man også taxiselskapene Bil - MiniTaxi og Auto Taxi. Atlantic Airways opererer med helikopterforbindelse mellom Tórshavn og de mest avsideliggende bygdene i landet.
Politikk
Midt i havneområdet ligger halvøya Tinganes, hvor Lagtinget, som er et av de eldste parlamenter i verden, opprinnelig lå. I dag er Tinganes hjemsted for Færøyenes regjering. Lagtinget ligger lengre oppe i byen. Danske myndigheter er representert ved riksombudet. En rekke fremmede stater, deriblant Norge, er representert med egne konsulater i byen.
Tórshavnar kommuna var opprinnelig en liten bykommune, men er utvidet ved en rekke kommunesammenslåinger. Den er Færøyenes mest folkerike kommune; i 2022 bodde 42 % av alle færøyinger i kommunen.
Byen har lavest valgdeltagelse i landet, ved både kommunestyre- og lagtingsvalg, men deltagelsen er fortsatt svært høy sammenlignet med øvrige nordiske land og byer. Ved kommunestyrevalget i 2016 var den 79,5 %. Velgerne i Tórshavn tenderer også til å være mer venstreorienterte og kulturradikale enn resten av øyene.
Næringsliv
Tórshavn er sentrum for industri og handel på Færøyene, og avspeiler også landets største næring, fiskeriet, med fiskerihavn, flere fiskefabrikker og et skipsverft. Utover dette har byen også flere maskinfabrikker, bryggeriet Restorffs Bryggjarí, Færøyenes eneste meieri, såvel som servicebedrifter og to store kjøpesentre. Landets eneste gågate, Niels Finsens gøta, ligger sentralt i byen, og er en viktig handlegate. I enden av gaten ligger torget Vaglið med H.N. Jacobsens Bókahandil. Byen har også hovedkontoret til den offentlige posttjenesten Posta (før 6. august 2009 kalt Postverk Føroya), som også står for frimerkeutgivelser. Færøyske frimerker er populære blant filatelister, og mange frimerker eksporteres til samlere over hele verden. Virksomheten beskjeftiger ca. 290 medarbeidere.
I 1960-årene fant en enorm utvikling i Tórshavn sted, både økonomisk og i infrastrukturen. Dette medførte mange nye skoler samt nye veier og hoteller. Etter 30 år med vekst rammet en økonomisk krise Færøyene, og byens fiskerinæring fikk hard medfart. Svært mange færøyinger utvandret, og Tórshavn opplevde for første gang på mange hundre år et fall i folketallet. Mange har aldri kommet tilbake, men folketallet har allikevel steget igjen, og på slutten av 1990-tallet var økonomien stabilisert.
Nest største næringsvei på Færøyene er turismen. Det kan nevnes især to hoteller i Tórshavn, Hotel Føroyar og Hotel Hafnia, hvor sistnevnte ligger midt i byen. Det finnes dessuten også noen mindre hoteller i byen, samt en campingplass.
Landnåm og middelalder
Byens navn kommer av norrønt Þórshǫfn, som viser til guden Tor (Þórr, moderne færøysk: Tór).
Kildematerialet for Tórshavns tidlige historie er svært sparsomt, ettersom det ikke finnes noen skriftlige kilder fra byens første 600 år. Stedet er første gang omtalt i Færøyingesaga, og er sannsynligvis grunnlagt i tiden rundt de første bølgene av landnåm på øyene. Færøyingasaga kan fortelle at norske emigranter som flyktet fra Harald Hårfagres hardstyre bosatte seg på Færøyene på 800-tallet. De etablerte et eget tingsted på Tinganes i Tórshavn allerede samme århundre. Lagtinget på Tinganes er, på bakgrunn av dette, en av verdens eldste, lovgivende forsamlinger. Etterhvert ble det også etablert tingsteder på de største av de andre øyene, noe som la grunnlaget for senere politisk-administrative inndelinger.
Tingstedene ble ofte lagt til nøytrale og ubebodde steder, slik at ingen kunne dra fordeler av, eller kreve eierskapet til, tinget. Det ble holdt vår- og høstting, og disse var oftest på to forskjellige steder. Øyboerne møttes på Tinganes hver sommer, hvor de overnattet i telt. Vikingtiden sluttet ved Olav den helliges død i slaget ved Stiklestad i 1030, og Tinganes ble liggende nært et stadig voksende handelssted. I 1075 ble Tórshavn første gang nevnt skiftlig, og betraktes derfor som en av Nord-Europas eldste hovedsteder.
Gjennom hele middelalderen utgjorde Tinganes størstedelen av Tórshavn. Den tilhørte to bønders utmark, selv om Tórshavn, ulikt de øvrige færøyske bygdene, aldri var et bondesamfunn. I 1271 ble et kongelig handelsmonopol etablert i Tórshavn av den norske kronen, og flere embetsmenn slo seg ned på stedet. I løpet av 1100-tallet ble all handel mellom Norge og Færøyene sentralisert i Bergen. Ifølge et dokument fra 1271 seilte to skip regelmessig til Tórshavn fra Bergen med salt, tømmer og korn i lasten. Tórshavn hadde derfor mer kontakt med omverdenen enn de andre bygdene. Under det norske, og senere det danske styret, ble Tórshavn gjort til sete for kongsmaktens utsendinger. Alle disse faktorene medvirket til at Tórshavn utviklet seg i en annen retning enn de andre bygdene.
Reformasjon og handelsmonopol
Kilder nevner først faste bebyggelser i Tórshavn etter reformasjonen i slutten av 1530-årene. I andre halvdel av 1500-tallet ble Færøyene relativt ofte utsatt for sjørøvere, og å beskytte byen og dens handel ble derfor gitt høy prioritet. Det ble opprettet en garnison og forsvarsanlegg. Omkring 1580 bygde Magnus Heinason den lille skansen ved byen, Skansin. Dette gjorde ham til nasjonalhelt, ettersom byen ble fri for sjørøvere en tid. Senere ble små befestninger oppført på Tinganes.
I 1584 hadde Tórshavn 101 innbyggere. Innbyggerne var delt i tre like store, sosiale grupper av henholdsvis bønder med deres familier og hjelpere, handels- og administrasjonsfolk, samt folk som eide hverken land eller andre goder. De sistnevnte inkluderte landløse arbeidsfolk fra andre bygder, som i denne perioden kom til Tórshavn for å søke arbeid. Disse ble dessuten pålagt ulønnet vakthold på Skansin, og det de hadde av klær og mat var avhengig av landeierne. Grunnet dette ble fattige mennesker i Tórshavn ofte omtalt i nedlatende ordelag som tiggere. Fiskeriet ble til slutt deres levebrød.
I 1655 ble statsmannen Christoffer Gabel tildelt Færøyene av Frederik III av Danmark og Norge. Gabelfamiliens styre fra 1655 til 1709 er kjent som Gabeltiden, Gablatíðin. Det er trolig det dystreste kapittelet i Tórshavns historie. Gabels administrasjon undertrykte Tórshavns befolkning på forskjellige måter. Monopolhandelen var i familiens hender, og det var ikke tilpasset den færøyske befolkningens behov. Folk fra hele landet bragte varene sine inn til byen, og måtte nøye seg med hvilken som helst pris. Samtidig var importerte varer begrenset og dyre. Det kom svært mange klager fra øyfolket på urettferdig behandling fra den sivile administrasjonen i Tórshavn. De det ble klaget på, inkluderte ikke bare de personene som var ansvarlige for handelsmonopolet, men også fogden og andre. Det var i denne perioden, i 1673, at Tinganes ble rasert av en brann. Et kruttlager gikk i luften, mange hus brant helt ned, og mange færøyske nedtegnelser forsvant sammen med Gabels dokumenter.
Levekårene i Tórshavn forbedret seg da handelsmonopolet gikk over til å bli et kongelig monopol igjen i 1708. Monopolutsalget ble forsynt med varer fra København tre ganger i året. Dog ble Tórshavn rammet av en koppeepidemi i 1709 som tok livet av 250 av byens 300 innbyggere. Det var i andre halvdel av 1700-tallet at Tórshavn virkelig begynte å utvikle seg til en liten by. Dette var mens Niels Ryberg stod for handelsmonopolet. Fra 1768 og de neste tyve årene stod Ryberg for en handel som primært baserte seg på smugling til England, en virksomhet som var muliggjort av den engelsk-franske krigen. Ryberg var den første personen som tenkte på å få økonomisk profitt fra fiskeriet, en næring som senere ble en svært viktig økonomisk faktor for øyene.
Industrialisering
På begynnelsen av 1800-tallet hadde folketallet steget til omkring 500, og i 1856 ble frihandelen innført på Færøyene, hvilket åpnet øyene for andre land, og totalt forandret de økonomiske forholdene. Jorden det ble drevet landbruk på var utleid til bygdeboerne, som senere kunne kjøpe den om de ønsket det. Disse små jordstykkene styrket folks livsgrunnlag betydelig. Helt siden da har byen vært Færøyenes hovedstad, og i 1909 fikk Tórshavn ladestedsrettigheter på samme måte som tilsvarende byer i Danmark. I 1929 ble en mer moderne havn bygd ved Tórshavn, noe som gjorde det mulig for større skip å legge til.
Fra midten av 1800-tallet, da folketallet steg mye mer enn tidligere, ble det klart at byen måtte utvides. En plan fra 1888 tok utgangspunkt i to nye gater, Tróndargøta og Tórsgøta, som ble bygd omkranset av småplasser og gaterom. I dag fremstår gatene som meget tettbygde, men dette veies opp av en sjeldenhet – de grønne lungene som er bevart. Samtidig med at man bygde disse to gatene, anla man også en vei i den østlige delen av byen, Tinghúsvegur.
Under britenes okkupasjon av Færøyene under andre verdenskrig, ble Skansin brukt som hovedkvarter for Royal Navy. Okkupasjonen var avklart med færøyingene på forhånd, og de britiske soldatene ble godt mottatt da de ankom Tórshavn. Okkupasjonen skånet Tórshavn i stor grad mot krigens herjinger, selv om tyskerne bombet byen flere ganger.
I dag er Tórshavn velstående og full av aktivitet med mange av de elementene som gjør en by til en moderne hovedstad.
Kultur
Den færøyske kulturen er i høysetet når det årlig i slutten av juli feires Ólavsøka (Olsok) i Tórshavn. Her dyrkes både tradisjonell, færøysk dans og kapproing i tradisjonelle, færøyske båter, som har vært hovedbegivenhet for festlighetene siden slutten av 1800-tallet. En annen båtkonkurranse er Sommerfestivalen som avholdes hvert år ved Ólavsøka, hvor det færøyske flagget blir ført gjennom byen av menn til hest, og det forøvrig avholdes idrettsarrangementer, konserter og lignende.
Etter en arkitektkonkurranse utlyst av Nordisk ministerråd, ble kulturhuset Norðurlandahúsið (Nordens hus) oppført og åpnet i 1983. I Norðurlandahúsið arrangeres det konserter, teaterforestillinger, utstillinger og annet, og ofte folkemøter, paneldebatter og lignende i forkant av valg. Av øvrige museer kan nevnes kunstmuseet Listasavn Føroya, nasjonalmuseet Føroya Fornminnissavn, samt den alternative kunstutstillingen i Skipasmiðja, en tidligere verftshall ved Tórshavns skipsverft.
I Tórshavn finnes et aktivt musikkliv med blant annet en musikkskole og Føroya Symfoniorkestur. Tórshavnar jazz-, fólka- og bluesfestival har blitt arrangert årlig siden 1983. Selv om det ikke er noen egentlige spillesteder i byen, er det ofte levende musikk på flere av byens barer og kafeer i helgene, hvilket bidrar til et festlig natteliv i en av verdens minste hovedsteder. Tórshavn er samlingspunkt for massemediene i landet. Allmennkringkasteren Kringvarp Føroya, med fjernsynskanalen Sjónvarp Føroya og radiostasjonen Útvarp Føroya, har tilhold i byen. Det gjelder også redaksjonene til Færøyenes to største dagsaviser, Sosialurin og Dimmalætting.
Byens største forfatteren er William Heinesen (1900–1991). Hans roman De fortapte spillemenn fra 1950 er en tragikomisk oppvekstskildring og kunstnerroman fra byen slik den var tidlig på 1900-tallet.
Religion
Tórshavn er Færøyenes religiøse midtpunkt. Færøyene er i seg selv et svært religiøst samfunn, med et stort flertall av troende kristne. Til tross for at Tórshavn er det tettstedet ble høyest innvandring (1 117 fra andre bygder og 556 fra utlandet i 2008), er andelen medlemmer av Fólkakirkjan 83,6 prosent, mot 83,1 prosent i hele landet. 1. januar 2008 hadde Fólkakirkjan 15 590 medlemmer i Suðurstreymoyar prestagjald, fordelt på Suðurstreymoyar vestara og Suðurstreymoyar eystara prestagjald. Tórshavn domkirke er sete for Færøyenes biskop og Suðurstreymoyar eystara prestagjald, mens Vesturkirkjan betjener Suðurstreymoyar vestara prestagjald. En katolsk menighet benytter Mariukirkjan. Det finnes ingen ikke-kristne trossamfunn i byen.
Arkitektur
Generelt er Tórshavn arkitektonisk preget av at den har vokst fra å være en fiskerbygd til en hovedstad i svært hurtig tempo, hvilket har skapt en blanding av gamle og nye stilarter. Den færøyske byggteknikken er allikevel fortsatt holdt i hevd, og mange steder brukes de tradisjonelle gresstakene fortsatt. De fleste husene med gresstak ligger i den gamle bydelen omkring Tinganes, men man kan også se dette på blant annet Norðurlandahúsið. Utover dette har det i de senere årene blitt skapt en stil på Færøyene hvor man maler husene i ulike, iøynefallende farger. Da denne stilen ble utbredt, aksepterte man det fra myndighetenes side, og et eksperimentelt prosjekt med hus i denne stilen ble påbegynt i den nordlige delen av Tórshavn. Et annet eksempel på nyere byggestil kan betraktes i form av Vesturkirkjan fra 1975.
I den nyere delen av byen ligger det arkitektonisk spesielle kjøpesenteret SMS med 28 butikker, hvor taket er lagd av glass designet av kunstneren Tróndur Patursson fra Kirkjubøur.
Idrett
De viktigste idrettsanleggene i Tórshavn ligger i Gundadalur. Her finnes blant annet fotballstadionet Tórsvøllur med plass til 6,000 tilskuere, som fungerer som hjemmebane for Færøyenes herrelandslag. I området ligger også to andre fotballbaner, innendørs tennisbaner, badmintonbaner og en svømmehall. Byen har flere fotballklubber, inkludert tre klubber som spiller i den færøyske eliteserien: Havnar Bóltfelag, B36 Tórshavn og Argja Bóltfelag. Det er tre håndballklubber: Kyndil, Neistin og H71. Byen har også en sjakklubb, Havnar Talvfelag
Vennskapsbyer
Tórshavn deltar også i samarbeidet mellom hovedstedene i Norden:
1001 filmer du må se før du dør
1001 filmer du må se før du dør (originaltittel: 1001 Movies You Must See Before You Die) er en amerikansk bok, første utgave utgitt i 2003 av Quintet Publishing Limited. Boka inneholder, som tittelen hentyder til, 1001 filmtitler som har hatt stor betydning opp igjennom filmhistorien, som i dette utvalget utgjøres av de første 100 årene, 1902 til 2002. Boken ble oversatt til norsk av Finn B. Larsen og utgitt på Orion Forlag i 2004.
Boka er skrevet av mange forskjellige filmkritikere fra over hele verden. Hovedredaktøren er Steven Jay Schneider.
Noen filmer i utvalg
De to eldste filmene i lista er Georges Méliès' film fra, Reisen til månen (Le Voyage dans la Lune) basert på romaner av Jules Verne og H.G. Wells, og Edwin S. Porters Det store togrøveriet (The Great Train Robbery) fra.
Lista preges av stor spennvidde, tidsmessig, sjangermessig og geografisk. Alle kontinenter er representert. Kun én norsk film er med i det amerikanske utvalget, men flere svenske, blant dem Körkarlen, en svensk film fra, i regi av Victor Sjöström, og Smultronstället, Ingmar Bergmans film fra. Enkelte filmer er innspilt flere ganger. Historien om Operafantomet forekommer i flere versjoner, fra horror-versjonen Ye ban ge sheng fra den kinesiske regissøren Weibang Ma-Xu fra, og til Marx Brothers' elleville komedie A Night at the Opera som henter poenger og replikker fra samme historie. Flere av Walt Disneys tegnefilmer finnes i lista, i likhet med A Hard Day's Night, den britiske Beatles-filmen fra 1964, regissert av Richard Lester. Boken har med alle ti av Stanley Kubricks filmer etter gjennombruddet: Ærens vei, Spartacus, Lolita, Dr. Strangelove, 2001: En romodyssé, A Clockwork Orange, Barry Lyndon, Ondskapens hotell, Full Metal Jacket og Eyes Wide Shut.
Omtrent 130 filmer på lista er fra perioden før annen verdenskrig. Derfra og framover i tid finnes rimelig nok hovedvekten av filmer, frem til utvalget avsluttes i 2002.
Norske filmer
Det finnes altså kun én norsk film i boka. Det er Kjærlighetens kjøtere av Hans Petter Moland. I boka er den listet under sin britiske visningstittel Zero Kelvin.
I den norske utgaven av boka har forlaget Orion likevel lagt til sju norske filmer:
Omtalene av disse filmene er skrevet av leder for Cinemateket, Norsk filminstitutt, Jan Langlo.
Forordet er ved Erlend Loe.
Wall Street
Wall Street er en gate i Financial District, lengst sør på Manhattan i New York City. Her ligger blant annet New York-børsen og en del større forretnings- og meglervirksomheter. Wall Street blir regnet som verdensøkonomiens sentrum.
Pest (andre betydninger)
Pest kan ha flere betydninger:
Wall Street
Det nederlandske gatenavnet Wallstraat oppstod da fiendtlighetene mellom England og Nederland nådde slike høyder at de nederlandske kolonistene på Manhattan i 1652 fant det klokest å reise en trevegg som bymur. Denne kostet dem 5.000 guilders og var konstruert av planker og jord, 2.340 fot lang og ni fot høy. Den var kronet med kanoner og lå mellom to porter, den ene på hjørnet av Wall Street og Pearl Street, den andre på Wall Street og Broadway. Den var bygd over tidligere festningsvoller, reist med tanke på mulige angrep fra indianere og pirater. Arbeidet med å reise veggen ble trolig utført av slaver. Etter rundt femti år hadde den forfalt, og ble utbedret i 1693, denne gang av frykt for en fransk invasjon. Den ble endelig revet i 1699.
Over tid er Wall Street også blitt navnet på nabolaget som omgir gaten, og blitt en betegnelse (eller et metonym) for «finansinteressene» til den amerikanske finansverden som er sentrert i New York. Med anker i Wall Street er New York City et av de viktigste finanssentrene i verden.
I 1929 vaklet verdensøkonomien etter Wall Street-krakket, etterfulgt av «de harde trettiåra».
HELLP-syndrom
HELLP syndrom er en sjelden komplikasjon som oppstår før, eller i forbindelse med fødsel. Det er forkortelse for Hemolysis, Elevated Liver enzymes Low Platelet count (sprengning av røde blodlegemer, økede nivåer av leverensymer og få blodplater). Sykdommen opptrer som en komplikasjon ved svangerskapsforgiftning.
Ved et nytt svangerskap hos kvinner som har hatt denne lidelsen, angis risikoen for HELLP-syndrom å være 3-4 %. Ved tidlig start i svangerskapet, før 32. svangerskapsuke, er det funnet gjentakelsesrisiko på 42 % i neste svangerskap.
Patrul Rinpoche
Patrul Rinpoche (Wylie: dpal sprul rin po che, født 1808 i Dzachukha, østlige Tibet, død 1887 ) var en prominent skikkelse og forfatter innenfor skolen Nyingma i tibetansk buddhisme.
Patrul Rinpoche forfattet en rekke bøker. Flere av dem er oversatt til engelsk.
Yersinia pestis
Yersinia pestis er en bakterie som tilhører familien enterobakterier. Den forårsaker byllepest og lungepest. Alle former for bakterien har gitt opphav til store dødstall ved flere kjente epidemier gjennom menneskehetens historie. Uten behandling har sykdommen meget høy dødelighet. Bakterien var opphav til f.eks. svartedauden, som førte til at mellom en tredjedel til halvparten av Europas befolkning døde.
Slekten Yersinia er en gram-negativ stavbakterie, og i likhet med andre enterobakterier har den et gjæringsstoffskifte. Yersinia pestis produserer et antifagocytisk slim. Organismen kan bevege seg når den isoleres, men blir immobil i vertsdyret.
Historie
Yersinia pestis ble oppdaget i 1894 av den sveitsiske/franske legen og bakteriologen Alexandre Yersin fra Pasteurinstituttet. Oppdagelsen ble gjort i forbindelse med en epidemi i Hongkong.
Sensitivitet
Yersinia pestis er meget sensitiv overfor antibiotika, f.eks. streptomycin og kloramfenikol.
Aphilia
Aphilia er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Små (gjerne 1-2 millimeter), mørke, avlange kortvinger. Hodet er forholdsvis stort, trapesformet, med små, runde fasettøyne. Antennene er middels lange, de to innerste leddene ganske lite fortykket, det ytterste leddet er stort og danner en klubbe. Maksillepalpene er temmelig korte, det ytterste leddet forstørret. Pronotum er omtrent så bredt som langt, med sterkt rundede sider og en dyp, oval grop ved roten. Dekkvingene dekker mindre enn halve bakkroppen, er glatte og blanke, fint hårete med en skarp lengdestripe nær innerkanten (sømmen). Bakkroppen er kort sylindrisk. Beina er middels lange, ganske kraftige. Leggen (tibia) på det midtre beinparet er gjerne noe utvidet hos hannen, med en kraftig, innoverrettet pigg i midten.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord-Amerika og Øst-Asia.
Fremmedgjøring
Fremmedgjøring er en prosess som fører til at verden på en uønsket måte framstår som fremmed for mennesket. Begrepet opprinnelse tilskrives gjerne Hegel-eleven Ludwig Feuerbach, som skal ha vært den første til å bruke ordet fremmedgjøring (på tysk: "Entfremdung") i moderne betydning. I skjønnlitteraturen kjenner vi dette fenomenet kanskje best fra Franz Kafkas roman «Prosessen», der hovedpersonen innvikles i en kompleks juridisk prosess som vedkommende overhodet ikke forstår noe av.