cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alcatel-Lucent
Fusjon med Lucent
Alcatel produserer hardware for mobile og faste nettverk, samt kabel, optisk fiber og annet nettverkutstyr. Selskapet framstiller også mobiltelefoner gjennom selskapet Alcatel Mobile Phones, inndelt i segmentene Alcatel Onetouch for smarttelefoner og Alcatel Business and Residential Phones for øvrige terminaler. Dessuten produserer selskapet telekomutstyr under Alcatel'Lucent-paraplyen, som omfatter bl.a det tidligere underselskapet Alcatel Telecom. Telenor har et fastnett i Norge og en del andre land som i stor grad er levert av Alcatel.
Løsningene tilbys til en rekke segmenter, eksempelvis industri, jernbane, luftfart, helsevesen, olje og gass, forsvar og offentlig forvaltning. Utvikling og forskning foregår i stor grad i Bell Labs, som selskapet eier.
Nokias oppkjøp
15. april 2015 kunngjorde det finske selskapet Nokia at det hadde avtalt å kjøpe alle aksjene i Alcatel-Lucent for 15,6 milliarder euro. Overtakelsen skal ifølge Nokia finne sted tidlig i 2016 forutsatt konkurransemyndighetenes godkjennelse. Bell Labs vil bli opprettholdt, mens varemerket Alcatel-Lucent skal erstattes av Nokia.
Virksomhet i Norge
Alcatel overtok i 1987 ca 80 % av aksjene i norske Standard Telefon og Kabelfabrik på Økern i Oslo. Selskapet fikk navnet Alcatel STK, og utvidet sin virksomhet i Norge med oppkjøp av telekom-virksomheten til Scanvest Ring i 1989 og bedriften Kitron i Arendal. Kabelproduksjonen på Økern ble nedlagt i 1992, og kabelproduksjon ble fortsatt i det nye selskapet Nexans. Telekomvirksomheten i Alcatel STK som var forsvarsrelatert ble solgt til franske Thomson-CSF (senere Thales) i 1989. Alcatels øvrige norske telekom-virksomhet, Alcatel-Lucent Norway AS, omfatter også Telettra Norge kjøpt fra Fiatkonsernet.
Jablonovyjfjellene
Jablonovyjfjellene (russisk: Яблоновый хребет – Jablonovyj Khrebet; «Eplefjellene») er en fjellkjede i sør-Sibir i Russland.
Den går nordøstover fra Mongolia, rundt 400-500 km øst for Bajkalsjøen. Jablonovyjkjeden er rundt 1600 kilometer lang, og går i nord over i Vitimplatået og Stanovojfjellene. Fjellkjeden danner vannskillet mellom elvene som drenerer til Nordishavet og de som renner mot Stillehavet. Jablonovyjfjellene er ikke spesielt høye. Den høyeste toppen er Kontalakski Golez på 1 706 meter.
Fjellene er tynt befolket, og de fleste bosetningene ligger ved gruver. Området er spesielt rikt på tinn. Den transsibirske jernbanen går parallelt med fjellkjeden før den passerer gjennom en tunnel på sitt høyeste punkt.
Weststellingwerf
Weststellingwerf er en kommune i den nederlandske provinsen Friesland. I Weststellingwerf og området rundt snakkes det stellingwerfsk, et regionale språk med røtter i nedersaksisk og som er i slekt med blant annet drentsk og sallandsk.
«Duke of York» (skip)
Historie
«Duke of York» var en tremastet bark som ble bygget i Bideford i 1817 som en tomastet brigg. Skipet forlot London 24. februar 1836 og ankom Kenguruøya den 27. juli 1836, etter 154 dager. Skipet ankret opp i Nepean-bukta.
Bosetterne ombord på skipet etablerte byen Kingscote, som var den første frie bosetningen i Australia I motsetning til de tidligere bosetningene som hadde vært straffekolonier. Dette var det første skipet som ankom Sør-Australia med europeiske bosettere, og dette ble begynnelsen på den europeiske bosetningen i Sør-Australia.
Midsund Idrettslag
Midsund Idrettslag er et idrettslag fra Midsund kommune, i Romsdal, i Møre og Romsdal. Idrettslaget har fire grupper. De har ingen grupper for typisk vintersport, det har sin grunn i at Midsund ligger ute ved havet. De klimatiske forholdene gjør at det er lite eller ingen snø.
Midsund IL har tre baneanlegg. Skeidvoll kunstgressbane, kan brukes store deler av året på grunn av at det er lite snø. De to andre er Midsund Stadion og Midsund Idrettshall.
Redaktør (Norge)
Redaktør er i Norge en stillingsbenevnelse for en person som er leder eller avdelingsleder med ansvar for innhold i et redaksjonelt eller skjønnlitterært verk, en publikasjon eller et annet medium.
Ansvarlig redaktør (eller sjefredaktør eller ansvarshavende redaktør) er den vanlige betegnelsen i Norge for den redaktør som har det øverste og endelige ansvar for det publiserte innhold i henhold til straffelovens kapittel 43. Redaktøren er etter loven ansvarlig enten som forfatter eller ved å medvirke til å publisere andres eventuelle forbrytelser. Øvrige redaksjonelle medarbeidere har tilsvarende ansvar.
Utgiver (publisher på engelsk, Herausgeber på tysk) er en ansvarlig redaktør som også innehar øvrig administrativt ansvar som daglig leder for en publikasjon eller publikasjoner. Dette begrepet er ofte brukt i engelsk- og tyskspråklige land, men ikke så mye i Norge.
Redaktøransvar
Det rettslige ansvaret for et mediums innhold ligger hos ansvarlig redaktør som en følge av «det særlige redaktøransvar» i straffeloven paragraf 431, der redaktøren gjøres ansvarlig for alt publisert innhold uavhengig om redaktøren selv har sett eller godkjent innholdet før publisering.
Begrepet redaktøransvar brukes også om andre forhold og har sitt utgangspunkt i det mandat redaktøren gis av utgiveren eller eieren av publikasjonen. Dette bygger på en avtale, rammet inn av den såkalte Redaktørplakaten, om redaktørens ansvar og plikter. Fra 1. januar 2009 er kjernen i Redaktørplakaten også lovfestet i lov om redaksjonell fridom, som fastlegger at utgiver/eier ikke kan blande seg inn i redaktørens daglige ledelse av redaksjonen.
Redaktørstillingens innhold har endret seg siden straffeloven ble vedtatt i 22. oktober 1902. Mens det tidligere var vanlig med bare en redaktør i en publikasjon eller ett verk, er det i dag vanlig med flere redaktører i samme publikasjon.
Sedvanen i Norge er at den redaktør det i loven refereres til er det som i de fleste verk og medier benevnes som ansvarlig redaktør.
Loven er heller ikke oppdatert med hensyn til nye medier som radio, fjernsyn, Internett mv., og det er sedvane at disse inkluderes i lovens redaktørbegrep. Kringkasting omfattes dessuten av Kringkastingsloven.
Straffeloven sier videre at redaktørens navn skal være offentliggjort, sammen med foretakets navn og trykkested i alle trykte skrifter (unntatt stemmesedler, prislister, formular og lignende).
Ansvarlig redaktør har som oftest også arbeidsgiveransvaret for de ansatte i redaksjonen, eller i hele bedriften dersom stillingen kombineres med rollen som administrerende direktør.
Redaktørplakaten
Redaktørplakaten som Norsk Redaktørforening og Mediebedriftenes Landsforening (tidl. Norske Avisers Landsforbund) ble enige om i 1953 slår fast at redaktøren har mandat og myndighet fra publikasjonens eier til å lede den redaksjonelle virksomheten «fullt og helt». Avtalen er senere fornyet og siste versjon i moderne språkdrakt og medienøytral form er fra 2004.
Delegering
Ansvarlig redaktør kan velge å delegere ansvar til underordnede redaktører som har ansvar for ulike avdelinger i bedriften. I et nyhetsmedium kan dette være avdelinger for sport, politikk, innen- og utenriks, desk, foto, kultur ol. Redaktøren(e) kan på selvstendig grunnlag endre alt innhold som blir produsert.
Selv om dette som oftest gjøres i samarbeid med journalisten eller andre som har produsert verket, er redaktøren i sin fulle rett til å foreta den eller de endringer redaktøren selv ønsker, som oftest med utgangspunkt i publikasjonens redaksjonelle profil.
En redaktør kan også delegere deler av sine oppgaver, særlig i tilknytning til arbeidsledelse og redaksjonell planlegging, til undrerordnede medarbeidere som redaksjonssjef og redaksjonssekretær uten at disse oppnår redaktørens særlige ansvar jf. loven.
Selvpålagt norm
Vær Varsom-plakaten er en selvpålagt etisk norm for trykt presse, radio, fjernsyn og nettpublikasjoner og forvaltes av presseorganisasjonenes fellesorgan Norsk Presseforbund.
Organisering
De fleste ansvarlige redaktører og en stor del av mellomlederne i norske medier er medlem av Norsk Redaktørforening. Norsk Redaktørforening er ikke en fagforening, men en forening som jobber for å ivareta blant annet den redaksjonelle frihet og uavhengighet, herunder redaktørenes interesser. Mellomledere kan også være organisert i Norsk Journalistlag.
Frekvensanalyse
Frekvensanalyse kan vise til:
Regionavisa
Regionavisa var en gratisavis som ble gitt ut hver onsdag i kommunene Hareid, Herøy, Sande, Ulstein, Vanylven, Selje, Stryn, Eid, Vågsøy, Hornindal, Volda og Ørsta. Avisen satset mest på featurestoff og underholdende artikler.
Regionavisa sluttet med papiravis i mars 2017 og satset fullt på nettavisen. I desember 2017 meldte avisen konkurs.
Opplagstallet per 2014 var 26 000, og lesertallet var 33 100. Daglig leder og redaktør var Hugo Antonsen.
FNs sikkerhetsråds resolusjon 678
''' FNs sikkerhetsråds resolusjon nr. 678''', vedtatt 29. november 1990, regnes som det folkerettslige grunnlaget for Gulfkrigen. Resolusjonen ble vedtatt med 12 mot 2 stemmer. Cuba og Jemen stemte imot, mens vetomakten Kina avsto fra å stemme.
Resolusjonen ga Irak en frist til 15. januar 1991 for å trekke seg ut av Kuwait. Dersom denne fristen ikke ble overholdt, var FNs medlemsland – i samarbeid med den kuwaitiske regjeringa – autorisert til med alle midler å opprettholde og iverksette sikkerhetsrådets resolusjon 660. Resolusjon 660 krevde at Irak betingelsesløst trakk sine styrker ut av Kuwait.
Súdwest-Fryslân
Súdwest-Fryslân (nederlandsk: Zuidwest-Friesland) er en kommune i den nederlandske provinsen Friesland. Kommunen ble til i 2011 ved at kommunene Bolsward, Nijefurd, Sneek, Wonseradeel (Wûnseradiel) og Wymbritseradeel (Wymbritseradiel) ble slått sammen. De seks byene Bolsward, Hindeloopen, IJlst, Sneek, Stavoren og Workum ligger i kommunen. Med sine 841,56 km² er Súdwest-Fryslân den største kommunen i Nederland målt etter areal.
20. desember
20. desember er den 354. dagen i året og den 355. i skuddår. Det er elleve dager igjen av året.
Navnedag
Abraham, Amund
Fødsler
Se flere som er født 20. desember i Kategori:Fødsler 20. desember.
Kronohagen
Kronohagen (fi. Kruununhaka) er en av Helsingfors' sentrale bydeler. Kronohagen er neset som avgrenses av Unionsgatan (fi. Unioninkatu) i vest, Brobergsundet (fi. Siltavuorensalmi) i nord og Esplanaden med Salutorget i sør. Halvøya Skatudden regnes som en egen bydel. Navnet kommer av en hamnehage der kongens hester gikk.
20. desember
Dødsfall
Se flere som døde 20. desember i Kategori:Dødsfall 20. desember.
Kronohagen
Kronohagen er Helsingfors' administrative sentrum. Det var hit byen ble flyttet i 1640, etter at den først var blitt anlagt av Gustav Vasa ved utløpet av Vanda å noe lenger nord. I Kronohagen ligger presidentpalasset, rådhuset, Finlands Bank, stenderhuset og ridderhuset. Ved Senatstorget ligger byens domkirke og Helsingfors universitet.
Edward Howard-Vyse
Edward Dacre Howard-Vyse (født 27. november 1905, død 26. desember 1992 i Ryedale) var en britisk offiser som steg i gradene til general.
Howard-Vyse vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under OL 1936 i Berlin. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i feltritt bak Tyskland og Polen. Deltakere på laget var; Alec Scott på hesten «Bob Clive», Howard-Vyse på «Blue Steel» og Richard Fanshawe på «Bowie Knife». Howard-Vyse og «Blue Steel» kom på nittendeplass i den individuelle konkurransen i feltritt.
Liste over Kroatias presidenter
Kroatias president er landets statsoverhode og velges ved direkte valg for fem år av gangen. Presidenten kan gjenvelges én gang og har ansvaret for forsvarspolitikken.
Richard Fanshawe
Richard Gennys Fanshawe (født 22. juni 1906 i Kildare, død 14. april 1988 i Cheltenham) var en britisk rytter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Fanshawe vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under OL 1936 i Berlin. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i feltritt bak Tyskland og Polen. Deltakere på laget var; Alec Scott på hesten «Bob Clive», Edward Howard-Vyse på «Blue Steel» og Fanshawe på «Bowie Knife». Fanshawe og «Bowie Knife» kom på tjuesjetteplass i den individuelle konkurransen i feltritt.
Norwegian Advanced Surface-to-Air Missile System
Norwegian Advanced Surface-to-Air Missile System (også kjent som National Advanced Surface to Air Missile System), forkortet NASAMS, er et mobilt modulbasert mellomdistanse luftvernsystem utviklet av Kongsberg Gruppen i samarbeid med Raytheon.
NASAMS er utviklet for å være et mobilt system. Alle modulene kan flyttes ved hjelp av kjøretøy
Systemet opereres i Norge av Luftvernbataljonen. Radarene plasseres rundt området systemet skal beskytte. Hver radar kobles til en kontrollvogn som samler og analyserer data fra radarene. Kontrollvognene kan kommunisere seg imellom med et trådløst kryptert nettverk. Når en trussel blir oppdaget vil en av de mange lette utskytningsrampene avfyre ett eller flere missil. AMRAAM-missilene har egne radarer for å finne og ødelegge målene og er ikke avhengige av resten av systemet etter utskyting. Pr juni 2023 er NASAMS solgt til 13 land og over 120 komplette systemer er levert.
Bakgrunn og historie
Norwegian Adapted Hawk (NOAH) var en norsk utgave av det amerikanske, missilbaserte bakke-til-luftsystemet HAWK (Homing All the Way Killer). Det ble innført Norge i 1986 og tatt ut av operativ bruk i 1995, for å bli erstattet NASAMS, som delvis er en videreutvikling av NOAH. Norge fikk først tilbud om å motta det originale HAWK-systemet som amerikansk våpenhjelp i 1959, men takket nei. På 70-tallet reiste NATO krav om at de norske flyplassene som skulle motta allierte forsterkninger i krig måtte få en bedre beskyttelse mot flyangrep. En rekke missilsystemer – blant annet det franske Crotale og det tyske Roland ble vurdert. Valget falt opprinnelig på Crotale, men da det ble avdekket at deler til dette systemet ble produsert i det daværende apartheidlandet Sør-Afrika ble denne løsningen politisk umulig. Det ble i stedet bestemt å utvikle et eget norsk missilsystem, NASAMS, og leie amerikansk HAWK-utstyr i utviklingsperioden. Dette la grunnlaget for NORSOL-løsningen.
Operativ historie
Etter Russlands invasjon av Ukraina i 2022 ønsket Ukrainas president Volodymyr Zelenskyj under en tale til Stortinget NASAMS som våpenhjelp i forsvaret av landet og USA bekreftet 1. juli 2022 at de ville donere to NASAMS-systemer til Ukraina.
16. november 2022 uttalte Pentagon at NASAMS hadde en suksessrate på 100% under et russisk missilangrep mot Ukraina, og president Zelenskyj sa at systemet skjøt ned ti av ti missiler som var målsatt. På nyttårsaften 2022 skjøt NASAMS ned 45 av 45 russiske angrepsdroner ifølge det ukrainske luftforsvaret.
I april 2023 uttalte det ukrainske luftforsvaret at NASAMS hadde skutt ned over 100 missiler og droner siden systemet ble operativt i ukrainsk tjeneste.
NASAMS 1
Et fullt oppsatt NASAMS-batteri bestod av ni utskytningsramper (LCHR) hver med seks AMRAAM-missiler, fire radarer (LASR), fire kontrollsentre (FDC), fire elektro-optiske kameraer (NTAS-N) og et ledelseselement (GBADOC: Ground Based Air Defence Operations Centre). NASAMS 2 er senere blitt innført (se under), og NTAS-N er byttet ut med en ny multisensor.
NASAMS 2
NASAMS 2 er en oppdatering av systemet som ble operativt i 2007. Det var per 1. august 2014 oppsatt ved luftvernbataljonen på Ørland. Systemet har mange oppdateringer i forhold til forgjengeren.
Et fullt oppsatt NASAMS2-batteri består av inntil tolv utskytningsramper (LCHR) hver med inntil 6 AMRAAM-missiler, inntil åtte radarer (MPQ-64 Sentinel), inntil fire kontrollsentre (FDC), fire elektro-optiske kameraer (MSP500) og en TCC (Tactical Control Cell / Taktisk Kontroll Celle).
Kontrollsentrene kan trekkes bort fra sensorene for å være mindre synlig.
NASAMS 3
Våren 2019 ble systemet oppgradert i det norske forsvaret og skiftet navn til NASAMS III. Det betyr enda større fleksibilitet, lettere utstyr og bedre kommunikasjon mellom enhetene. Tredje generasjon består blant annet av ny radarprogramvare, oppgraderinger av kommandosentralen og av gamle «canister launchere» og et helt nytt kommunikasjonssystem.
I Nasams er vanligvis fire systemer bundet sammen i ett nettverk som deler sensorinformasjon i sanntid, reduserer forsinkelse, korrigerer sensortrack og sørger for mest mulig effektiv leveranse av missilene. I den nye kommunikasjonsløsningen benyttes fortsatt radio, men dette er løftet over på ip-teknologi. Tidligere måtte de enkelte Nasams-enhetene koble seg rett inn i ildledningssentralen. Det endrer seg med det nye utstyret for sikker ip-kommunikasjon, der det altså etableres logisk forbindelse i stedet for fysisk. Det blir langt mer fleksibelt, der de enkelte komponentene kan plasseres hvor som helst i teigen.
I desember 2022 ble det kjent at de elektrooptiske sensorene i systemet, som er plassert på et terrengkjøretøy og ser etter fiendtlige trusler i lufta og på bakken, skal oppgraderes. Forsvarsmateriell inngikk en avtale med Rheinmetall verdt 190 millioner kroner med å oppgradere fra analogt til digitalt sensorsystem, hvis formål er å gjøre det lettere å identifisere potensielle trusler, samtidig som det blir enklere å dele informasjon med beslutningstakere.
High Mobility Launcher
Et «underprosjekt» av NASAMS 3-programmet er High Mobility Launcher (HML). Det er en ny type missilutskytingsramper som Luftforsvaret etter planen skal ta i bruk fra 2018. HML står plassert på lasteplanet til et Humvee-kjøretøy, noe som gjør det langt mer mobilt enn tradisjonelt NASAMS / NASAMS 2. I tillegg kan det på grunn av den mindre størrelsen kjøre rett om bord i Hercules-transportfly, mens vanlig NASAMS må fraktes med lastebil.
Tre HML-er er levert til Kampluftvernbatteriet i Hæren, mens Luftforsvaret også har fått tre stk.
Kortholdsversjon
En versjon av NASAMS kan leveres med AIM-9X Sidewinder block II missiler, for å gi luftvern på kortere hold.
Dette missilet ble for første gang skutt fra en Nasams-utskytningsplattform på Andøya Space Center i mai 2019.
Brukerland
NASAMS har per november 2022 følgende brukerland:
Potensielle brukere:
Norge inngikk i 2003 en intensjonsavtale med Nederland om å overta 18 Panzerhaubitze 2000 fra dem i bytte mot NASAMS. Dette prosjektet ble skrinlagt av Norge i 2004 etter en nøyere vurdering av kostnadene. Nederland valgte likevel å kjøpe NASAMS. Det eneste NASAMS-salget basert på gjenkjøp er dermed Spania, som kjøpte inn NASAMS etter at Fridtjof Nansen-klassen ble produsert på et spansk verft.
Delphyne Burlet
Delphyne Burlet (født 24. november 1966 i Chamonix), fransk tidligere skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1992 i Albertville, 1994 i Lillehammer og 2002 i Salt Lake City.
Burlet vant en olympisk bronsevmedalje i skiskyting under vinter-OL 1994 i Lillehammer. Hun var med på det franske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 7,5 km stafett for damer, bak Russland og Tyskland. De andre på laget var Corinne Niogret, Véronique Claudel og Anne Briand.
Dindigul (distrikt)
Dindigul (tamilsk: திண்டுக்கல் மாவட்டம் ) er et distrikt i den indiske delstaten Tamil Nadu. Distriktets hovedstad er Dindigul.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 2,161,367 innbyggere i distriktet, mot 1,923,014 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 37,36 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 9,25 % i 2011 mot 11,38 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 942 i 2011 mot 930 i 2001.
Taluker
I Tamil Nadu er taluk det tredje administrative nivået, under staten og distriktene. Dindigul distrikt har 8 taluker.
Fylkesvei 1550
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 456.
Sonvatnet
Sonvatnet (sørsamisk: Sovnvahne) er en innsjø i kommunene Meråker og Stjørdal i Trøndelag. Sonvatnet er delt på midten av det smale sundet Silra. Den vestre delen av innsjøen kalles Ytre Sonvatnet (eller også Vestre Sonvatnet) mens den østre delen kalles Øystre Sonvatnet.
Friedrich Ratzel
Friedrich Ratzel (født 30. august 1844 i Karlsruhe, død 9. august 1904 i Ammerland ved Starnberger See) var en tysk geograf. Fra 1886 var han professor ved universitetet i Leipzig. Ratzel lanserte i 1897 begrepet Lebensraum. Ratzels teorier påvirket blant andre Karl Haushofer.
Liv og virke
Friedrich Ratzel var den yngste av fire barn av Carl Ratzel, som var kammertjener ved hoffet til markgreven i Karlsruhe.
I 1863, etter farmasieksamen, dro han til Rapperswil i Sveits og studerte klassikerne. Fra 1864 arbeidet han i noen år ved et apotek i Mörs nær Krefeld i Tyskland (1865–1866).
Fra han var 21 år gammel studerte han geologi og zoologi i Heidelberg, Jena og Berlin. I 1868 tok han doktorgrad i zoologi ved Universität Heidelberg.
Zwevegem
Zwevegem er en kommune i den belgiske provinsen Vest-Flandern.
Sosialpsykologi
Psykologisk sosialpsykologi
Den psykologisk orienterte sosialpsykologien fokuserer på individets opplevelser og adferd i en sosial kontekst, herunder emner som sosial kognisjon, sosial påvirkning, sosial interaksjon, holdninger og holdningsendring, innstillinger og adferd overfor andre, og adferd i grupper. Generelt står psykologisk sosialpsykologi nærmere en naturvitenskapelig tilnærmingsmåte enn sosiologisk sosialpsykologi, og tradisjonelt har den eksperimentelle retningen vært dominerende.
Noen av de viktigste tidsskriftene innen den psykologisk orienterte sosialpsykologien er Journal of Personality and Social Psychology, Journal of Experimental Social Psychology og Personality and Social Psychology Bulletin. Det finnes også mange mer spesialiserte tidsskrifter.
Sosiologisk sosialpsykologi
Sosialpsykologer innenfor den sosiologiske fagdisiplinen sosialpsykologi fokuserer på adferden til grupper såsom sosiale interaksjoner og utvekslinger på mikronivå, gruppedynamikk og gruppeutvikling og menneskemasser på makronivå. Sosiologiske sosialpsykologer er interessert i både individet og gruppen, men gjerne i konteksten av større sosiale strukturer og prosesser. Sosiologisk orientert sosialpsykologi utforsker en rekke demografiske, sosiale og kulturelle fenomener, slik som sosiale roller, raser, klassetilhørighet, kjønn, familie, individenes sosialisering, sosio–kulturell endring, sosial identitet og symbolsk interaksjonisme. Tradisjonelt har sosiologisk sosialpsykologi sitt tyngdepunkt i kvalitative metoder, men også kvantitative metoder blir brukt. Det viktigste sosiologisk orienterte tidsskriftet innen sosialpsykologien er Social Psychology Quarterly, som er et av tidsskriftene til American Sociological Association. Kölner Zeitschrift für Soziologie und Sozialpsychologie, et av de to ledende tyskspråklige tidsskriftene innen sosiologi og det fremste innen sosialpsykologi, dekker både sosiologi i generell forstand og sosialpsykologi bredt definert.
Den sosiologiske disiplinen sosialpsykologi har røtter tilbake til 1902, da sosiologen Charles Cooley utgav det banebrytende verket Human Nature and the Social Order.
Faglig innordning
Sosialpsykologi anses ofte for å være et forskningsfelt i skjæringspunktet mellom sosiologi og psykologi. Herbert Kelman kalte forskningsområdet en «interdisiplin». Forskere innen dette området er vanligvis enten sosiologer eller psykologer, men kan også ha bakgrunn fra andre fag. Forskningsområdet består av to distinkte tradisjoner, en som har sosiologifaget som utgangspunkt og en som springer ut av psykologifaget. De to fagtradisjonene omtales ofte som henholdsvis sosiologisk sosialpsykologi og psykologisk sosialpsykologi. Noen ser sosialpsykologi som et felles, tverrfaglig felt, mens andre ser det som separate vitenskapstradisjoner innen psykologi og sosiologi. I etterkrigsårene var et tverrfaglig fokus mer fremtredende innen sosialpsykologien enn i dag. Sosiologisk sosialpsykologi er fremfor alt en stor forskningstradisjon innen europeisk samfunnsvitenskap, mens psykologisk sosialpsykologi oppstod og dominerer i USA. Til tross for ulike fokus, metoder og teorier blant de to retningene er det allmenn enighet om Gordon Allports definisjon av sosialpsykologi som studiet av «hvordan tanker, følelser og adferd påvirkes av den faktiske, innbilte eller underforståtte andre».
Morris Rosenberg og Ralph H. Turner skriver
William R. Shadish og Steve Fuller skriver at «det sosiologiske feltet er mindre naturvitenskapelig og mer åpent. Det prioriterer realistiske innsikter fremfor empirisk reliabilitet i forskning på tema som symbolsk interaksjonisme, etnometodologi, organisasjoner og makt, og livsfasestudier. [...] Til sammenligning er psykologisk sosialpsykologi kjennetegnet av sitt fokus på laboratoriemetoden.»
Alice Eagly og Gary Alan Fine argumenterer for at sosialpsykologi «ble grunnlagt og har modnet innen begge disiplinene, men med utilstrekkelig kommunikasjon mellom sine psykologiske og sosiologiske grener». Akademikere innen psykologisk og sosiologisk sosialpsykologi publiserer stort sett i ulike kanaler og refererer i liten grad til hverandre.
Tyngdepunktet for sosialpsykologisk forskning varierer en del mellom land. I f.eks. Sverige ligger det meste av sosialpsykologisk forskning tradisjonelt ganske nær sosiologien og for eksempel ved Göteborgs universitet er studier i sosiologi og sosialpsykologi anerkjent som likeverdige. I Norge finner man både sosialpsykologisk forskning i en tradisjon som ligger nær sosiologi (f.eks. Harriet Holter) og psykologisk sosialpsykologisk forskning. De senere årtiene har den psykologiske tradisjonen vært mest fremtredende i Norge.
Nguyen Thi Binh
Nguyen Thi Binh (Nguyễn Thị Bình, mest kjent som Madame Binh, født 1927 i Sa Dec-distriktet i provinsen Dong Thap i Vietnam) er en vietnamesisk kommunistisk politiker. Hun ble i 1992 Vietnams visepresident.
Hennes bestefar var patrioten Phan Chu Trinh. Hun studerte fransk ved Lycée Sisowath og arbeidet som lærerinne i den franske kolonitiden.
Nguyen ble medlem av Vietnams kommunistparti i 1948 og var medlem i sentralkomitéen for FNL. Hun satt fengslet fra 1951 til 1954 for politisk aktivitet rettet mot det franske kolonistyret. Da hun slapp ut giftet hun seg med en bonde i Mekongdeltaet. De fikk to barn sammen, mens de fortsatt jobbet for undergrunnsbevegelsen mot regimet til Ngô Đình Diệm.
I 1969 ble hun utenriksminister for den provisoriske regjering for Sør-Vietnam, i praksis for FNL-geriljaen under Vietnamkrigen. Hun forhandlet på vegne av FNL under fredsforhandlingene i Paris i 1973. Etter disse forhandlingene trakk USA ut sine styrker, og nordvietnameserne med FNL klarte så å erobre hele Sør-Vietnam i 1975.
Hun ble utnevnt til Vietnams utdanningsminister 1976, en post hun beholdt til 1987. I 1992 ble hun Vietnams visepresident. Hun beholdt posten til 2002.
Hun ble 4. mars 2009 med i Russelpanelet for Palestina.
Sørli museum
Sørli museum er et anlegg med samling av 16 gamle bygninger samt en utescene, og ligger i Lierne kommune. Det ble i forbindelse med tusenårsskiftet valgt til kommunens tusenårssted.
En presentasjon av noen av bygningene på museet følger.
Seterfjøset
Seterfjøset er bygget på Skåleseteren i 1952 og ble fraktet til museet i 1993. Fjøset var en gave fra Per Albin Skåle.
Seterstuen
Seterstuen er også fra Skåleseteren og ble bygget der i 1930. Den ble også fraktet til museet i 1993, og var også en gave fra Per Albin Skåle.
Udlandsstua
Udlandsstua ble bygget i ca. 1850 på den største gården på Udland, og ble flyttet til museet i 1970. Huset var en gave fra Hildor Udland.
Kjelleren på denne bygningen var oppført med en spesiell byggemåte som gjorde at den var meget godt egnet til oppbevaring av diverse matvarer. Denne lot seg ikke bygge opp igjen da stuen ble flyttet.
Fjøset
Fjøset ble bygget på Østborg i 1886 av Anders A. Arnquist, og er delt i tre enheter.
Den ene delen var bygget for å romme husdyr, den andre bar bygget som redskaps- og arbeidsrom, mens det i midten var bolig. Under boligdelen var det opprinnelig en potetkjeller.
Det er ikke dør fra fjøsdelen og rett ut, slik at husdyrene måtte gå gjennom boligdelen for å komme ut og inn.
Fjøset var bebodd frem til 1930 og etter det ble det trolig bare benyttet som fjøs.
Skogahuset
Skogahuset ble bygget på Gjertsbekken i 1930 og ble flyttet til museet i 1991. Huset var en gave fra Aud og Gunnar Totland.
Huset er bygget i to etasjer, hvor førsteetasjen ble brukt som stall og andreetasjen var husvære for arbeidere.
Tollbua
Tollbua er et båthus som var bygget for å oppbevare tollbåten. Den ble flyttet til museet i 1991, og huser flere båter i tillegg til tollbåten.
Alhambrateatern
Alhambrateatern var et teater i Stockholm.
Teateret ble tegnet i 1868 av arkitekt Johan Söderlund og var først en varietéscene før man i 1896 bygde et nytt lokale ved siden av det tidigere bygget. Det nye teateret hadde 305 sitteplasser og ble ødelagt av en brann i 1923. Mellom 1919 og 1923 ble teateret eid av AB Albert Ranfts teatre.
Ved teateret arbeidet blant andre Carl Ericson, Stina Berg og Bertil Ehrenmark.
Liste over Japans statsministre
Liste over Japans statsministre inkluderer alle statsministre i Japan siden Meiji-forfatningen.
Nuance Communications
Nuance Communications er et amerikansk teknologiselskap som utvikler og leverer applikasjoner og søkeprogramvare for mobiltelefoner. Programvaren er meget utbredt i mobiltelefoner idag. Hovedkvarteret er i Burlington, Massachusetts, mens det europeiske hovedkvarteret ligger i Merelbeke i Belgia.
Scania
Scania er et svensk selskap som produserer lastebiler, busser, dieselmotorer for tyngre kjøretøy og mindre maritime motorer.
Scania ble etablert i 1911 ved at det Södertälje-baserte selskapet Vabis og det Malmö-baserte selskapet Maskinfabriks-aktiebolaget Scania slo seg sammen til Scania-Vabis. Siden 1912 har selskapets hovedkontor vært i Södertälje. I dag har Scania produksjonslokaler i Sverige, Frankrike, Nederland, India, Argentina, Brasil, Polen, Russland og Finland. I tillegg har selskapet monteringsanlegg i ti land i henholdsvis Afrika, Asia og Europa. I 2012 jobbet ca. 42 100 personer i Scania-konsernet. Fra 1996 til 2014 var Scania på NASDAQ OMX Stockholm Exhange, men er nå heleid av Traton, et datterselskap av Volkswagen Group.
Vabis og Maskinfabriks-aktiebolaget Scania slår seg sammen
Utviklingen og produksjonen av motorer og lettere kjøretøy ble lagt til Scanias produksjonslokaler i Södertälje, mens lastebiler ble produsert hos fabrikken i Malmö. Selskapets logo ble redesignet ved å bruke Maskinfabriks-aktiebolaget Scanias originale logo, som er et hode av en løve (griffin) og Skånes våpenskjold. I starten var hovedkvarteret lagt til Vabis sin fabrikk i Malmö, men i 1912 ble hovedkvartet flyttet til Södertälje, hvor hovedkvarteret enda ligger.
Første verdenskrig og 1920-årene
Siden det var mange billige importbiler i Sverige på denne tiden, valgte Scania-Vabis å bygge mer luksuriøse biler, for eksempel modell «III limousine» fra 1920 som hadde hattehyller i taket. Prins Carl av Sverige eide en 1913 modell Scania-Vabis 3S, en bil som ble utstyrt med knapper i bilen slik at passasjerene kunne kommunisere med sjåføren. Scania-Vabis bygde også flere to-seter sportsbiler, kalt «sportsautomobiler».
De neste årene stagnerte selskapets fortjeneste, med rundt en tredjedel av ordrene kom fra utlandet. Starten av 1. verdenskrig endret dette, da nesten all produksjon ble kjøpt opp av det svenske militæret. Innen 1916 hadde Scania-Vabis tjent nok penger til å kunne videreutvikle begge produksjonslokalene i Sverige.
På bakgrunn av verdenskrigen valgte Scania-Vabis i 1919 å fokusere på å bygge lastebiler, og da stoppe produksjonen av biler og busser. Men på grunn av overflod i markedet av lastebiler etter krigen, og kollapsen i verdens finansmarked, gikk selskapet konkurs i 1921.
Selskapet klarte i 1921 å hente ny fersk kapital fra Stockholms Enskilda Bank, eid av Wallenberg-familien, og siden den gang har Scania-Vabis vært et solid teknologisk selskap.
Danmark
På slutten av 1913 startet selskapet et datterselskap i Danmark. Det påfølgende året ble den første Danskbygde bil rullet ut på veiene. Det var en fire-seter Phaeton, som ble bygd hos Scanias produksjonslokaler i Fredriksberg, i nærheten av København. I 1914 produserte fabrikken Danmarks første Scania-Vabis lastebil, og en av verdens første V8 motorer. I 1921, etter å ha solgt over 175 lastebiler og 75 biler, ble den danske fabrikken i Fredriksberg, lagt ned.
Norge
I 1917 ble det signert en kontrakt mellom det nyetablerte norske selskapet Norsk Automobilfabrik om å produsere Scania-Vabis biler og lastebiler på lisens. Produksjonen begynte i 1919, men allerede i 1921 ble produksjonen lagt ned. Fabrikken hadde da produsert 77 lastebiler, for det meste av svensk-produserte deler.
1930- og 1940-tallet
Under 2. verdenskrig produserte Scania-Vabis flere ulike militære kjøretøy for det svenske militære, inkludert den kjente stridsvognen «Stridsvagn m/41», produsert under lisens fra militæret.
1950- og 1960-tallet
I 1950 årene ekspanderte selskapet sine operasjoner inn i nye segmenter. De ble blant annet agenter for Willys Jeep og Volkswagen Beetle, noe som viste seg å bli en god investering. Selskapet begynte å bli en stor konkurrent mot Volvo og deres nye L73 Regent lastebil, som ble introdusert i 1954.
Under denne perioden ekspanderte Scania-Vabis sitt forhandlernettverk og sine svenske verkstedsfasiliteter. Innen slutten av 1950 årene var markedsandelen i Sverige mellom 40 og 50 %, og 70 % i lastebilssektoren.
Før 1950-tallet var andelen av eksportsvarer bare 10 %, men utover 1960-årene økte andelen eksport til hele 50 %. Beers i Nederland ble etter hvert en sentral partner. Beers ble den offisielle importøren for Scania-Vabis i Nederland, og etablerte et stort forhandlernettverk, i tillegg til opplæring av mekanikere og sjåfører. Beers tilbød også gratis årlig overhaling av kundenes kjøretøy, og i tillegg tilbød de en mobil service rundt i Nederland med deres servicebil. Noe som på den tiden var langt forut for sin tid. På bakgrunn av Beers sin innsats holdt Scania-Vabis sin markedsandel i Nederland på 20 % gjennom hele tiåret. Scania-Vabis valgte på bakgrunn av dette å adoptere forretningsmodellen fra Beers for sin egen salgsoperasjon i utlandet.
På 1960-tallet begynte Scania-Vabis å ekspandere sine produksjoner utover Europa. Frem til nå hadde alle Scania-Vabis sine kjøretøy og motorer blitt lagt i Södertälje, men på grunn av Scania-Vabis økende finansielle styrke, valgte man å satse på andre områder. Brasil vokste seg raskt til å bli et stort market for tyngre lastebiler og busser beregnet for urbane strøk. 2. juli 1957 ble det brasilianske datterselskapet Scania-Vabis do Brasil S.A. (I dag kjent som Scania Latin America Ltda.) etablert. 29. mai 1959 ble en ny maskinfabrikk innviet i Ispiranga området i São Paulo, og fra juni 1960 monterte Scania-Vabis fabrikken i Brasil alt selv. Tidligere ble deler av kjøretøyene montert av det lokale selskapet Vemag (Veículos e Máquinas Agrícolas S.A.).
Nærmere hjemme førte etableringen av European Economic Community (EEC) til nye muligheter for selskapet. På bakgrunn av deres store tilstedeværelse i det nederlandske markedet, bygde Scania-Vabis en ny fabrikk i Zwolle, som ble ferdigstilt i 1964. Den nye nederlandske fabrikken hjalp Scania-Vabis godt inn i markedet i de fem andre EEC landene, spesielt i det tyske og franske markedet.
I 1966 kjøpte Scania-Vabis opp, på den tiden et verdifullt selskap - Be-Ge Karosserifabrik, i Oskarshamn. Be-Ge hadde lagd førerhus for lastebiler siden 1946, og leverte førerhus til både Scania-Vabis og deres konkurrent, Volvo. På den tiden var det vanlig at andre selskaper produserte førerhusene til chassisene, og det viste seg raskt at Scania hadde gjort et godt kjøp. Eieren av Be-Ge, Bror Göthe Persson hadde i tillegg etablert en egen førerhusfabrikk hos Meppel.
Scania-Vabis fortsatte med sin ekspansjon ved å kjøpe opp andre merker og fabrikker. I 1967 kjøpte de opp det Katrineholm-baserte busskarosseriselskapet Svenska Karosseri Verkstäderna (SKV), som førte til dannelsen av det nye datterselskapet Scania-Bussar. Året etter ble all produksjonen av busser flyttet til Katrineholm. Flere produksjonslokaler ble kjøpt opp i Sibbhult og Falun.
I februar 1968 ble en rekke nye lastebiler lansert. På samme tid fjernet man Vabis fra navnet, og markedsførte selskapet som Scania. I tillegg til at Vabis navnet forduftet, ble det laget en ny logo, og alle modellene fikk et nytt design.
1970- og 1980-tallet
I 1982 i Argentina ble serie 2-kjøretøyene lansert som en del av det nye "Scania-programmet". Serie 2 bestod av T-112 og R-112 lastebilene med to forskjellige førerhusversjoner og muligheter for å velge motor og lastekapasitet. I 1983 ble K112-modellen produsert i Tucumán for å bytte ut den eldre BR-116 modellen.
I midten av 1980-tallet hev Scania seg på det amerikanske markedet for første gang (om man ser bort fra at Scania hadde solgt over 12 000 dieselmotorer som ble installert i Mack lastebiler fra 1962 til 1975), som startet med et moderat mål om å selge 200 lastebiler innen 1987. Scania begrenset sitt marked til å gjelde den nordøstlige delen, hvor miljøet er tett lik som store deler av Europa.
Saab-Scania AB (1969–1995)
1. september 1969 slo Scania seg sammen med svenske Saab AB, og dannet Saab-Scania AB. Da Saab-Scania delte seg i 1995 endret man navnet til buss- og lastebil-avdelingen til Scania AB. Ett år senere valgte man å sette Scania AB på Stockholms børsen, og navnet ble endre til Scania AB (publ).
Feilslått Volvo-overtakelse
Den 7. august 1999 annonserte Volvo at de hadde kjøpt opp en stor andel av aksjene i Scania AB (publ). Planen var at Volvo skulle kjøpe 49,3 % av aksjene i Scania som da var eid av Investor AB, datidens største aksjonær i Scania. Oppkjøpet, som skulle koste 7,5 milliarder dollar (60,7 milliarder svenske kroner), ville føre til at Volvo-Scania ville bli verdens nest største fabrikant for tyngre kjøretøyer, bare slått av DaimlerChrysler. Pengene til oppkjøpet skulle komme fra salget av bil-avdelingen til Volvo, som skulle bli kjøpt av Ford Motor Company i januar 1999.
Fusjonen ble nedstemt av Den europeiske union på bakgrunn av at selskapet ville ha opp mot 100 % av det nordiske lastebil/buss-markedet.
Feilslått MAN-overtakelse
I september 2006 sendte den tyske lastebilprodusenten MAN AG et, som ifølge Scania ble sett som et fiendtlig bud, om å kjøpe Scania AB for 10,3 milliarder euro. Scanias administrerende direktør Leif Östling måtte i ettertid beklage ovenfor MAN for å sammenligne budet med tyskernes «Blietzkrieg» under 2. Verdenskrig. MAN AG la fra seg ideen om å kjøpe Scania, men allerede i januar 2008 kjøpte MAN seg opp til å eie 17 % av stemmeberettige aksjer i Scania AB.
Volkswagen Group overtar
I dag er Scania AB 100 % eid av det tyske automobilselskapet Volkswagen Group, i deres datterselskap Traton SE, sammen med både MAN Truck & Bus og Volkswagen Caminhões e Ônibus.
Volkswagen fikk kontroll over eierskapet med å først kjøpe Volvos aksjer i 2000, som så ble økt til 36,4 % i første kvartal av 2007. Deretter kjøpte Volkswagen ut Investor AB i mars 2008, noe som førte til at Volkswagen fikk aksjemajoriteten i selskapet med 70,94 %. Overtakelsen ble godkjent av myndighetene i landet i juli 2008. Scania ble med dette det niende merket eid av Volkswagengruppen. Innen 1. januar 2015 kontrollerte Volkswagen 100 % av aksjene i Scania AB.
Volkswagen gained ownership of Scania by first buying Volvo's stake in 2000, after the latter's aborted takeover attempt, increasing it to 36.4% in the first quarter 2007. It then bought out Investor AB in March 2008, raising its share to 70.94%. The deal was approved by regulatory bodies in July 2008. Scania then became the ninth marque in the Volkswagen Group. By 1 January 2015, Volkswagen controlled 100% of the shares in Scania AB.
Prisfiksing
I september 2017 ble Scania dømt til å betale en bot på 880 millioner euro (8,45 milliarder svenske kroner) av EU for å ha deltatt i en 14 år lang prisfiksing mellom Daimler, DAF, MAN, Iveco og Volvo/Renault.
Globalisering
Hovedkontoret og utvikling er samlet i Södertälje. Her og i São Bernardo do Campo (Brasil) ligger de største samlefabrikkene. Delproduksjon er spredt på fabrikker flere steder, med blant annet girkasser i Södertälje (Sibbhult frem til 2008) og i Tucumán (Argentina). Aksler produseres blant annet i Falun, og andre deler i Oskarshamn og Luleå. I Nederland og Frankrike er det samlefabrikker for lastebiler, mens busskarosserier blir satt sammen i Słupsk i Polen og Lahtis i Finland. I tillegg produserer kinesiske Higer busskarosserier for Scania.
Wevelgem
Wevelgem er en kommune i den belgiske provinsen Vest-Flandern. Den er delt i selve Wevelgem, Moorsele og Gullegem.
Historie
Første historiske kilde som nevner stedet er fra 1197. I Wevelgem var på 1200- og 1300-tallet et cistercienserkloster, abbediet Guldenberg, som eide kornmøller forskjellige steder. Fra ca 1278 til 1310, vbar det ledet av abeddissen Ida, skjønt Marc Brion opplister det blant et mannskloster.
Elven De Leie var tidligere meget viktig for Wevelgem. Her bløytet man linflass før det ble bearbeidet ved en av de mange linfaktorier i Wevelgem. Det er også årsaken til at elven fikk tilnavnet den gyldne elv, fra linets farve. Lin var en tøyvare som gav gode inntekter, og den ble en viktig næringsvei i manmge generasjoner. Selv om den ikke er så viktig i moderne tid, er det fortsatt noen linfabrikker i byen.
Identitetstyveri
Identitetstyveri kan gjennomføres ved bruk av legitimasjonsdokumenter og/eller opplysninger om offeret. Attraktive opplysninger er offerets navn, adresse, fødselsnummer og kontonumre (kredittkort, bankkonti). Identitetstyven vil gjerne endre postadressen til offeret for en periode, slik at bestilte varer, kredittkort, og lignende sendes til en adresse tyven disponerer.
Typer
Den vanligste formen for identitetstyveri er økonomisk motivert, der noen ønsker å skaffe økt økonomisk fordel i andres navn. Dette inkluderer å ta ut lån, kreditt, gods og tjenester. Identitetstyveri kan brukes for å muligjøre, samt betale for andre typer kriminalitet.
Identitetstyven forsøker i noen tilfeller å etterligne noen andre for å skjule sin egen identitet i daglig liv. Dette kan for eksempel gjelde ulovlige innvandrere eller kriminelle. Det er også vanlig at andres bilder og privat informasjon blir tatt fra sosiale media og brukt for å lure offerets bekjente for økonomisk fortjeneste.
Kilder som Identity Theft Resource Center kategoriserer identitetstyveri på følgende måte:
ID-tyveriprosjektet
NorSIS startet høsten 2007 opp et prosjekt for å hindre identitetstyverier og misbruk av personopplysninger. Prosjektet har bred deltakelse fra privat og offentlig sektor.
ID-tyveriprosjektet har gitt en rekke anbefalinger for å unngå å bli offer for identitetstyveri. Blant annet anbefales det at man er varsom med å gi fra seg personopplysninger til uvedkommende, at viktig personlig informasjon destrueres før det kastes i avfallsdunken, og at man vurderer å sette lås på postkassen.
Det har også blitt utarbeidet en selvtest tilgjengelig på internett der hvem som helst kan teste ut hvor utsatt man er for å bli frastjålet sin identitet. Testen gir så råd om hva man kan gjøre av tiltak for å forbedre sin egen situasjon.
NM i fotball for kvinner 1983
Norgesmesterskapet i fotball for kvinner 1983 er en norsk fotballturnering. Det var det sjette offisielle norgesmesterskapet i fotball for kvinner. Bondeungdomslaget ble norgesmestre etter å ha slått Sprint-Jeløy i finalen.
Identitetstyveri
Norsk rett
ID-tyveri rammes av straffelovens § 202. Som identitetskrenkelse regnes bruk av en annens identitet for å oppnå vinning eller påføre andre tap/ulempe. Uberettiget besittelse av en annens identitetsbevis er også straffesanksjonert. Dessuten kan andre straffebud komme til anvendelse, som strl. § 166 (falsk forklaring til offentlig myndighet), §§ 182-183 (dokumentfalsk; bruk av falsk id), § 185 (forfalsket dokument; signere i annens navn), § 270 (bedrageri; opprette kontoforhold), § 337 (bruke navn i strid med lov), § 372 (utgi seg for å være en annen).
NM i fotball for kvinner 1983
Gruppene
De tre første rundene ble spilt i form av 8 miniturneringer. Gruppevinnerne møttes til kvartfinale. 1. runde ble spilt 20. august, 2. og 3. runde 21. august.
Høyjord
Høyjord (lokal uttale høyjol) er ei bygd og et tettsted i Sandefjord kommune i Vestfold. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger omtrent ni kilometer nord for Andebu sentrum. Sentralt i bygda ligger Høyjord stavkirke. I Høyjord ligger barneskolen Høyjord skole og en barnehage. I tillegg er det idrettslag og ungdomslag der.
Identitetstyveri
Norsk rett
Datakrimutvalget foreslo at også bruk av fiktiv identitet (identiteten til ikke-eksisterende personer) burde kriminaliseres. Justisdepartementet fulgte ikke opp dette forslaget, en slik regel ble antatt å ville føre for langt.
Jacopo Sadoleto
Jacopo Sadoleto , eller  Giacomo Sadoleto  (født 12. juli 1477 Modena i Italia, død 18. oktober 1547 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Fylkesvei 222
Fylkesvei 222 (Fv222) går mellom Hamar stasjon i Hamar og Kolomoen i Stange
Rolf Sagen
Rolf Sagen (født 21. desember 1940 i Vadheim, død 6. april 2017) var en norsk forfatter. Han var grunnlegger av Skrivekunstakademiet i Bergen i 1985, der han også var daglig leder fra starten til 1993.
Identitetstyveri
Utbredelse
Det foreligger ikke tall for utbredelsen av identitetstyverier i Norge.
Høyjord
Høyjord, Kodal og Andebu sogn utgjorde tidligere Andebu kommune, som 1. januar 2017 ble slått sammen med Stokke og Sandefjord kommuner.
Stortingets finanskomité (2005–2009)
Stortingets finanskomité (2005–2009).