cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
VM i fotball 2010
Valg av vertsnasjon
Den 14. mai 2004 trakk Tunisia søknaden, da det ble klart at de ikke ville få tillatelse til å dele arrangementet med Libya. Libya ble senere utelatt av FIFA i den avgjørende stemmerunden siden søknaden deres ikke var bra nok for å holde mesterskapet alene.
Etter én avstemningsrunde kunngjorde FIFAs eksekutivkomité i Zürich med president Sepp Blatter i spissen under en pressekonferanse den 15. mai 2004 at Sør-Afrika skulle arrangere mesterskapet. Stemmegivingen var som følger:
Kvalifisering
Trekningen til VM-kvalifiseringen for fotball-VM 2010 ble arrangert i Durban den 25. november 2007. Som vertsnasjon kvalifiserte seg automatisk for mesterskapet, og som for forrige turnering, ble ikke regjerende mester automatisk kvalifisert, og  måtte derfor kvalifisere seg på vanlig måte. 204 av 208 FIFA-landslag deltok i kvalifiseringen til mesterskapet.
Gjennom en lang kvalifisering fant det sted flere kontroverser. I den andre kampen i den europeiske play-off-kampen mellom og  tok den franske kapteinen Thierry Henry ballen med hånden, før han sendte ballen til en umarkert William Gallas som satte ballen i mål og sendte Frankrike til VM. Irland ville på grunn av dette ha omkamp, men FIFA avviste etterhvert anmodningen. Irland forespurte seg også om å inngå som en enestående 33. VM-deltaker, men de trakk senere dette kravet. Som et resultat av denne dommerfeilen, kunngjorde FIFA at de vurderte å starte med å bruke kamerateknologi eller ekstra assistentdommere for å unngå dette i VM, men de bestemte senere at dette ikke ville bli brukt allerede i 2010.
Også i andre play-off-kamper ble det kontroverser. klaget over s vinnermål i playoffen mellom femteplassen i CONMEBOL-kvalifiseringen og fjerdeplassen i CONCACAF-kvalifiseringen da det viste seg at det skulle vært dømt offside før den avgjørende scoringen, mens i kampen mellom og  i november 2009, ble det voldelig både på og utenfor banen.
Totalt er 32 land med, slik det har vært siden 1998, og mesterskapet i Sør-Afrika ble det første VM i historien som ikke hadde med debutantnasjoner.
CAF (Afrika)
Kvalifiseringen fra CAF begynte 13. oktober 2007 med utslagsrunder for å begrense antallet land til 48. Disse ble så fordelt ut i tolv grupper à fire lag.
De tolv gruppevinnerne og de åtte beste av toerne avanserte til neste runde, og ble plassert i fem grupper à fire lag, der kun gruppevinnerne kvalifiserte seg til mesterskapet, i tillegg til Sør-Afrika, som er vertsnasjon.
De seks kvalifiserte nasjonene fra Afrika var:
AFC (Asia)
Kvalifiseringen fra AFC begynte i oktober 2007 med to utslagsrunder for å begrense antallet land fra 43 til 20. Landene ble så fordelt på fem grupper à fire lag. Vinnerne og toerne gikk videre til de to siste finalegruppene, der vinnerne og toerne kvalifiserte seg til mesterskapet, mens de to treerne gjorde opp mellom seg om retten til videre playoff mot fra Oseania.
De fire kvalifiserte nasjonene fra Asia var:
CONMEBOL (Sør-Amerika)
Kvalifiseringen fra CONMEBOL begynte i oktober 2007. Ti nasjoner spilte mot hverandre to ganger, der de fire beste nasjonene ble direkte kvalifisert. Laget på 5.-plass,, spilte playoff mot , som ble nummer fire i den nordamerikanske kvalifiseringen, og Uruguay vant med 2–1 sammenlagt.
De fem kvalifiserte nasjonene fra Sør-Amerika var:
OFC (Oseania)
Kvalifiseringen fra OFC begynte i august 2007 under Stillehavslekene. Medaljørene fra denne turneringen (, og ) gikk sammen med  i en gruppe der de begge spilte mot hverandre to ganger. New Zealand vant og fikk dermed muligheten til å spille playoff mot, der de vant 1–0 sammenlagt.
Den ene kvalifiserte nasjonen fra Oseania var:
UEFA (Europa)
Kvalifiseringen fra UEFA begynte i august 2008. 53 nasjoner kjempet om 13 plasser i ni grupper på fem eller seks lag. De ni gruppevinnerne gikk direkte til mesterskapet, mens åtte av ni toere gikk videre til innbyrdes playoff. , som ble nummer to i sin gruppe, ble dårligste toer, og fikk dermed ikke spille playoff.
De 13 kvalifiserte nasjonene fra Europa var:
CONCACAF (Nord-Amerika, Sentral-Amerika og Karibia)
De tre kvalifiserte nasjonene fra Nord-Amerika, Sentral-Amerika og Karibia var:
Forberedelser
I alt fem nye stadioner ble bygget for mesterskapet, og fem av de eksisterende stadionene ble oppgradert for å tilfredsstille FIFAs krav. De totale byggekostnadene var ventet å bli 8.4 milliarder rand (litt under 7 milliarder kroner).
I tillegg til å bygge og oppgradere arenaene som skulle brukes, forbedret også Sør-Afrika sin offentlige transportinfrastruktur i vertsbyene, inkludert metroen i Johannesburg og undergrunnsjernbanen Gautrain. Veiene i tilknytning til byene ble også kraftig forbedret. I mars 2009 rapporterte Danny Jordaan, som var presidenten i organisasjonskomiteen, at alle stadionene som skulle brukes i mesterskapet var i rute til å bli fullført innen seks måneder.
Landet iverksatte også tiltak for å sikre trygghet og sikkerhet for tilskuere i henhold til FIFAs strenge krav. Dette inkluderte også at flytrafikken i områdene rundt stadionene skulle begrenses.
Ved seremonien for å markere 100 dager før arrangementet, roste FIFA-president Sepp Blatter arbeidet til organisasjonskomiteen og Sør-Afrika for deres villighet til å bli ferdig med forberedelsene i tide.
Streik
Den 8. juli 2009 gikk 70 000 bygningsarbeidere som arbeidet på de nye stadionene ut i streik. De fleste av arbeiderne fikk 2500 rand per måned (ca. 2000 norske kroner), men fagforeningene i Sør-Afrika hevdet at noen av arbeidstakerne ble grovt underbetalt. En talsmann for National Union of Mineworkers sa til SABC at streiken ville fortsette til FIFA hadde gått inn for å stoppe underbetalingen. Streiken ble raskt avblåst, og arbeidere var tilbake på jobb innen en uke etter den startet. Det var ingen flere streiker og alle stadionene og byggeprosjektene ble fullført i tide til avspark året etter.
Prispenger
Den totale summen for prispengene er bekreftet av FIFA at blir på 420 millioner dollar (cirka 2,5 milliarder kroner). Dette er en økning på over 60 prosent fra VM i 2006. Før turneringen starter, vil hvert deltakende land motta en million dollar for forberedelsekostnader. I starten av turneringen vil hvert deltakende land motta åtte millioner dollar. Etter gruppespillet vil prispengene deles ut som følger:
For første gang i VM-sammenheng vil det også bli betalt ut kompensasjon til klubblagene, til sammen 26 millioner euro (omtrent 250 millioner kroner). Dette ble avtalt etter at blant andre Newcastle United fikk kompensasjon på etter en skade Michael Owen pådro seg under Fotball-VM 2006.
Baner og spillesteder
I 2005 ga arrangørene en foreløpig liste over 13 baner som skulle brukes i VM: Bloemfontein, Cape Town, Durban, Johannesburg (to baner), Kimberley, Nelspruit, Orkney, Polokwane, Port Elizabeth, Pretoria og Rustenburg. Dette antallet ble redusert til 10 spillesteder, og beslutningen ble offisielt kunngjort av FIFA den 17. mars 2006.
Det ble rapportert at høyden over havet på av flere av banene påvirket bevegelsen til ballen og spillernes ytelse, selv om FIFAs medisinske sjef bagatelliserte dette. Seks av ti baner lå over 1200m over havnivået, med de to banene i Johannesburg (Soccer City og Ellis Park) på det høyeste (1750 m).
Dommere
5. februar 2010 offentliggjorde FIFA listen over de 30 dommerne som skulle dømme i VM. To av dem ble fjernet fra listen etter at assistentene deres ikke besto de fysiske testene. Uruguayanske Martín Vázquez ble kalt inn som erstatter, og den endelige listen omfatter dermed 29 dommere fra 26 forskjellige land.
29. juni opplyste FIFA om at 19 av 29 dommerteam ble igjen i Sør-Afrika etter åttedelsfinalene. Dommerne som bare hadde vært reservedommere, ble sendt hjem. Det ble også Roberto Rosetti og Jorge Larrionda, etter at de gjorde store feil i sine åttedelsfinaler 27. juni. Massimo Busacca, Koman Coulibaly og Stéphane Lannoy ble også sendt hjem. Den engelske dommeren Howard Webb ble valgt ut til å dømme finalen, og ble dermed den første dommeren som dømte både finalen i UEFA Champions League og VM-finalen samme år.
Dommere i kursiv tekst var bare reservedommere under mesterskapet.
Tropper
Som i Fotball-VM 2006 består alle de 32 troppene av 23 spillere hver, der tre av spillerne skal være påmeldt som målvakter. Hvert fotballforbund sendte inn og bekreftet sin endelige tropp innen den endelige fristen som var 1. juni. Etter denne fristen var det kun lov å gjøre mindre endringer på skadede spillere inn til ett døgn før deres første kamp i mesterskapet.
Av de 736 spillerne som deltok i mesterskapet kom over halvparten fra en av de fem store europeiske ligaene, som England (117 spillere), Tyskland (84), Italia (80), Spania (59) og Frankrike (46). De engelske, tyske og italienske troppene var kun bestående av hjemlige spillere, mens kun hadde null spillere fra sin hjemlige liga. Tilsammen var det tatt ut spillere fra 52 forskjellige fotballserier. FC Barcelona fra Spania var den klubben som hadde flest spillere i VM, da 13 spillere fra deres klubb deltok.
Hen kirke (Eidsberg)
Hen kirke var en middelalderkirke, antakelig en liten stavkirke, som skal ha stått på gården Melleby i Eidsberg i Indre Østfold, ca. seks kilometer sørvest for Eidsberg kirke. Kirken gikk ut av bruk omkring år 1400, mest sannsynlig på grunn av svartedauden. Godset ble da lagt til Eidsberg kirke.
VM i fotball 2010
Seeding
Seedingen til mesterskapet ble offentliggjort av FIFA den 2. desember 2009. Seedingen var basert på FIFA-rankingen per oktober 2009, så også hvordan lagene hadde spilt etter VM 2006 ble avgjørende. Regjerende sølvmedaljør har ikke hatt gode år siden forrige VM og ble dermed ikke toppseedet. Syv nasjoner pluss Sør-Afrika ble toppseedet, mens resten av pottene ble gruppert per verdensdel. Dette blir gjort for at land fra samme verdensdel ikke skal kunne møte hverandre og for å få mest fordelte grupper. Det vil si at ingen av de tre søramerikanske lagene kunne komme i gruppe med Brasil eller Argentina. Dette ble løst ved at de to første afrikanske lagene som ble trukket ut, ble plassert i gruppene der Brasil og Argentina allerede var plassert. Sør-Afrika kunne på sin side ikke møte afrikanske lag, og ble automatisk plassert i Gruppe A.
Hen kirke (Eidsberg)
Ifølge J.N. Wilses Eidsberg-beskrivelse fra 1790-årene, var grunnsteinene lenge synlig, men steinene ble etter hvert fjernet og brukt til tomtestein på gården Søndre Hen, som ligger like i nærheten. En av steinene ble først brukt som hjørnestein under et fjøs, men den ble senere murt inn i grunnmuren og er derfor ikke lenger synlig. Denne steinen skal ifølge eieren av gården ha et innhugget kors ca. tre tommer høyt, med skrå korsarm og sirkulært markerte ender. Dette korset er sannsynligvis et steinhoggermerke.
VM i fotball 2010
Seeding
Trekningen av gruppene til mesterskapet fant sted den 4. desember 2009 i Cape Town.
Hen kirke (Eidsberg)
I dag er det ikke lenger mulig å se noen rester av kirketomta, slik som ved Tenor kirkeruin. En minnestøtte er satt opp i området der man mener at kirken skal ha stått.
VM i fotball 2010
Gruppespill
I gruppespillet ble de trettito lagene delt inn i åtte grupper med fire lag. Hver gruppe bestod av seks kamper, der hvert lag spilte en kamp mot hver av de andre lagene i samme gruppe. Lagene ble tildelt tre poeng for seier, ett poeng for uavgjort og null poeng for tap. Lagene som endte som nummer en og to hver gruppe kvalifiserte for sluttspillet.
De søramerikanske lagene gjorde det sterkt i gruppespillet og alle fem lagene avanserte til utslagsrundene (fire som gruppevinnere). Av de seks afrikanske lagene, vant kun tre av de noen kamper, og kun en nasjon kom seg til videre til utslagsrundene. Dette ble sett på som skuffende av blant annet observatøren Roger Milla.
Hen kirke (Eidsberg)
22. august 2010 ble det avholdt gudstjeneste ved minnesteinen, med pilegrimsferd fra Eidsberg kirke.
Lendmann
Lendmann er en vasalltittel fra vikingtiden og middelalderen for personer som hadde fått av kongen et område å administrere, herunder kreve opp skatter på vegne av kongen, hvor de kunne beholde en viss andel selv. Slik sett ble disse en forløper til adelen i Norge.
VM i fotball 2010
Gruppespill
Bare seks av 13 lag fra Europa gikk videre til sluttspiller, noe som var en rekordlav andel europeiske lag siden åttedelsfinalen ble innført i 1986. Begge finalistene fra forrige VM, og, ble eliminert i den innledende fasen av mesterskapet, noe som er første gang i VMs historie For Sør-Amerika derimot var gruppespillet en positiv opplevelse, alle fem lag gikk videre til cupspillet, hvorav fire vant sin gruppe. endte turneringen som det eneste ubeseirede laget etter at de spilte tre uavgjorte kamper, selv om de endte bak og, og ble eliminert.
Rekkefølgen mellom lagene
For VM bruker FIFA følgende kriterier for å avgjøre rekkefølgen mellom lagene.
Lendmann
Forvaltning og administrasjon av kongens gods
Lendmennene hadde gjerne en lokal maktposisjon og eide ofte store eiendommer i en bygd. Ved å bli lendmenn fikk de også eiendommer av kongen som forlening. Disse gårdene var i utgangspunktet kongens eiendom, men ble drevet at lendmennene, slik at disse fikk inntektene fra gårdene. I visse distrikter eller landsdeler ble etterhvert lokalstyret overlatt til et antall lendmanns- og årmannsombud. Lendmennene var høyættede personer, tittelen var nærmest arvelig og lendmennene hadde høy sosial anseelse. De hadde utøvet makt og myndighet i sine distrikter fra gammelt av og også fått krongods av kongen å forvalte. Årmennene var mer lavættede (ofte frigitte treller eller trellesønner) og var forvaltere av de kongsgårdene som lendmennene ikke satt på. Etterhvert fikk også årmennene flere oppgaver. Denne overgangen kan kanskje ha skjedd i regjeringstiden til kong Olav Kyrre. Årmennene ble også de praktiske utøvere av kongemakten i distriktene, inklusive rettsvesen og militærvesen.
VM i fotball 2010
Rekkefølgen mellom lagene
Lagene på første- og andreplass (merket med grønn) kvalifiserte seg for sluttspillet.
Lendmann
Forvaltning og administrasjon av kongens gods
Det var antakelig kong Sverre som satte ordningen noe mer i system og innførte sysselmannsombudet, som fortrengte både lendmenn og årmenn. Sverre hadde jo, før slaget på Kalvskinnet i 1179, sagt til sine birkebeinere at nå måtte de seire i slaget, og den birkebein som drepte en lendmann i slaget skulle få overta lendmannens stilling. På Kalvskinnet falt da også en rekke lendmenn.
Under Magnus Lagabøte fikk de norske lendmennene tittelen baron.
VM i fotball 2010
Rekkefølgen mellom lagene
Alle tider er sørafrikansk standardtid (UTC+2)
Målscorere
Siphiwe Tshabalala fra var den første spilleren til å score i mesterskapet, i kampen mot. Daniel Agger fra ble kreditert det første selvmålet i tapet mot. Den spissen Gonzalo Higuaín var den eneste spilleren til å score et hat-trick i turneringen, i Argentinas 4-1 seier over. Det var det 49. hat-tricket i VMs historie.
De fire toppscorerne hadde fem mål hver, og kom alle fra en av de lagene som på topp fire, (,, , og ). Gullballen gikk til Thomas Müller fra som hadde tre målgivende pasninger, noe de andre ikke hadde. Sølvballen gikk til David Villa fra som spilte totalt 635 minutter, og Bronseballen til Wesley Sneijder fra, som spilte 652 minutter. Diego Forlán fra hadde fem mål og en målgivende pasning på 654 minutter. Ytterligere tre spillere scoret fire mål hver.
Kun 145 mål ble scoret i mesterskapet, det laveste antall scorede mål siden VM fikk 32 lag. Dette fortsatte en nedadgående trend siden den første finalen med 64-kampsformatet ble avholdt 12 år tidligere, med 171 mål i Frankrike 1998, 161 i Korea/Japan 2002 og 147 i Tyskland 2006.
Disiplin
Tilsammen 28 spillere ble suspendert etter å ha blitt utvist. 13 spillere fikk to gule kort, syv spillere fikk først et gult, etterfulgt av et rødt, mens åtte spillere fikk direkte rødt kort. Det ble delt ut tilsammen 260 gule kort i løpet av turneringen.
All-Star lag
All-Star-laget ble stemt frem av internettbrukere verden over, som ble invitert til å bestemme et lag i 4-4-2 pluss beste trener, som de mente var VMs beste spillere.
Seks av elleve spillere kom fra vinnerne, sammen med treneren. Resten av laget bestod av spillere fra, , og.
Laget var som følger:
Ranking etter mesterskapet
Kort tid etter finalen kunngjorde FIFA en ranking over det de mente var de beste lagene. Rankingen baserte seg på resultater og kvaliteten på motstanderne.
Rankingen var som følger:
Maskot
Den offisielle maskoten til mesterskapet er Zakumi (født ), en antropomorf leopard med grønt hår. Maskotens farger, gul og grønn, gjenspeiler to av stripene i vertsnasjonens flagg. Maskotens navn kommer av ZA som er ISO 3166-1-koden til Sør-Afrika og kumi, som på mange afrikanske språk betyr «ti». .
Zakumis fødselsdag er på samme dag som den offisielle høytidsdagen for ungdommer som markerer dagen for Soweto-opprøret, og fødselsåret (1994) er året det for første gang ble gjennomført et ikke-rasistisk valg i Sør-Afrika. Han vil altså bli 16 år i løpet av mesterskapet.
Det offisielle mottoet til Zakumi er: «Zakumi's game is Fair Play» («Zakumis spill er fair play»).
Offisiell sang
Den offisielle sangen til VM 2010 var «Waka Waka», sunget på både engelsk og spansk av den colombianske sangeren Shakira og det sørafrikanske bandet Freshlyground. Sangen er basert på en tradisjonell afrikansk soldatsang ved navnet «Zangalewa». Shakira og Freshlyground fremførte sangen under Kick Off-konserten i Soweto 10. juni, dagen før mesterskapet ble sparket i gang. Den ble også sunget på åpningsseremonien 11. juni og ble fremført før finalen den 11. juli.
Matchball
Den offisielle fotballen for fotball-VM 2010 hadde navnet «Jabulani», og var laget og designet av Adidas. Navnet Jabulani betyr «feire» på zulu, et av Sør-Afrikas offisielle språk. Tallet elleve spiller også en fremtredende rolle i den nye ballen: Det er den ellevte matchballen som er produsert av Adidas, den inneholder elleve farger (en for hver spiller på banen) og det er elleve offisielle språk i Sør-Afrika. Dessuten vil arrangementet starte på den ellevte dagen av juni og ende på den ellevte dagen i juli.
Vuvuzela
Under mesterskapet gikk det fra start til slutt en diskusjon om bruken av vuvuzela, et langt horn, blåst av fans under kampene. Mange spillere klaget over støyen som hornene medførte, blant andre s Patrice Evra, som la skylden på støyen for lagets dårlige prestasjoner, s Lionel Messi, som klaget på at lyden vanskeliggjorde kommunikasjonen mellom spillerne på banen, og kringkastingsselskaper, som klaget over at kommentatorenes stemmer ble overdøvet av lyden.
SPI
SPI (Serial Peripheral Interface Bus) er en synkron seriell databuss utviklet av Motorola på slutten av 1980-årene, først og fremst til bruk i innebygde systemer. Den er lisensfri, og har etterhvert blitt industristandard, den brukes for eksempel av Secure Digital minnekort.
VM i fotball 2010
Vuvuzela
Også TV-seere klaget over at lyden fra arenaene kun inneholdt lydene av vuvuzela og at de naturlige lydene av folk på tribunen derfor ble overdøvet. En talsmann for ESPN sa at de vurderte å gjøre endringer på lydnivået for å minimere støyen på deres sendinger. Også BBC undersøkte muligheten for å tilby sendinger uten vuvuzela-lyd.
Kringkasting
Nye former for digitale medier har også gitt seerne dekning gjennom alternative midler. «Kampene sendes live på mobiltelefoner og datamaskiner og VM 2010 får derfor mer online dekning enn noe stort sportsarrangement til nå», sa Jake Coyle i Associated Press før mesterskapet.
I Norge hadde TV 2 i gjennomsnitt 282 000 seere i gruppespillkampene som begynte klokken 16.00, og 690 000 seere under de kampene som begynte 20.30. Gjennomsnittlig hadde kanalen 480 000 seere gjennom mesterskapet. Under finalen så over 1.3 millioner kampen, noe som gjorde det til det åttende mest sette programmet i TV-kanalens historie.
Kamerateknologi
Sony-teknologi ble brukt til å filme kampene i verdensmesterskapet. Ifølge FIFA ville inntil 25 av kampene bli filmet med 3D-kameraer. Sony skal ha levert flere kameraer av selskapets flaggskip HDC-1500 samt sin nye HDC-P1-enheter, et kompakt kamera av typen point-of-view (POV) med 2/3" linse. 3D-kampene ble vist for FIFA av Host Broadcast Services.
Victoria Principal
Victoria Principal (født 3. januar 1950 i Fukuoka i Japan) er en amerikansk skuespiller.
Principal er mest kjent for sin rolle som «Pamela Barnes Ewing» i CBS-dramaserien Dallas, som gikk mellom 1978 og 1987. Principal møtte skuespilleren Christopher Skinner i 1978, da han hadde en liten rolle i den serien. Kort tid senere giftet de seg, men de ble skilt to år senere. Principal giftet seg på nytt i 1985 og ble skilt for andre gang i 2006.
2. juni 2010 donerte Principal USD 200 000 til oljeoppryddingsinnsatsen i Mexicogulfen. Denne donasjonen brakte sammen to store miljømessige ideelle organisasjoner, Oceana og NRDC, som skulle arbeide sammen angående oppryddingen. Principal har også donert flere store pengesummer til andre miljøbevegelser og formål.
Liste over visepresidenter i Lagtinget
Liste over visepresidenter i Lagtinget.
Barry Lyndon
Barry Lyndon er en britisk-amerikansk historisk dramafilm fra 1975, skrevet og regissert av Stanley Kubrick, og adaptert fra William Makepeace Thackerays roman The Luck of Barry Lyndon fra 1844. Barry Lyndon forteller historien om en fattig, irsk bondegutts fremgang og tilbakegang i 1700-tallets klassesamfunn. Den tematiserer blant annet tidens ubønnhørlige gang og brutaliteten bak samfunnets fasade.
Filmen er episodisk bygget opp, og en allvitende, usynlig forteller binder sammen episodene og kommenterer handlingen. Den er kjent for sitt nyskapende og vakre foto (som den ble tildelt Oscar for), og for den epokeriktige musikken, komponert av Leonard Rosenman. Foto, kostymer og scenografi ble inspirert av epokens malerier. Barry Lyndon ble i hovedsak innspilt i Irland. Til innendørsscenene ble det ved hjelp av et uvanlig lyssterkt objektiv fotografert med lys fra stearinlys.
Filmen var nominert til syv Oscar-priser og ble tildelt fire, hvilket gjør den til Kubricks mest prisbelønte film. Den fikk en blandet mottakelse blant kritikerne i sin samtid og ble ingen stor publikumssuksess. Det har blitt spekulert i om dette skyldtes filmens langsomme rytme, mangel på tradisjonell dramatisering, og dvelende kamerainnstillinger. Filmen er preget av en distansert tone og en tvetydig hovedperson.
I ettertid har filmen langsomt oppnådd mer anerkjennelse som filmverk. Kritiske røster har for sin del fremhevet at filmen er stillestående og at den ikke makter å involvere tilskueren følelsesmessig. Filmens tilhengere har påpekt at Barry Lyndon formidler følelser på en utradisjonell måte og at den må oppleves som en symfoni av bilder, musikk og handling. Filmen består av to klart adskilte deler, der den første er Barrys fremgang, og den andre hans tilbakegang. Symmetri i handling mellom de to delene, og andre former for gjentakelser preger handlingen.
Handling
Handlingen skildrer den opportunistiske iren Redmond Barrys forsøk på å stige i det engelske klassesamfunnet. Filmen er ordnet i to hoveddeler (skilt med tekstplakater) og avsluttet med en epilog på tekstplakat:
Del 2
Andre del innledes med at Redmond Barry og lady Lyndon gifter seg (bryllupet oppgis til 15. juni 1773) og han tar etternavnet Lyndon. De slår seg ned på Lyndon-familiens gods i England der også Barrys mor flytter inn. Barry og lady Lyndon får en sønn sammen, mens hennes sønn fra tidligere ekteskap legger Barry for hat. Under en konsert med en samling adelige som tilskuere mister Barry besinnelsen og banker opp stesønnen, noe som fører til at Barry blir utstøtt fra det gode selskap. Etter at den lille sønnen dør begynner Barry å drikke mens godset forfaller. Hans sløsing med konens penger, forsøk på å oppnå adelstittel og tankeløse behandling av familien leder til Barrys nedgang og kulminerer med en duell mot stesønnen. Etter duellen forlater den skadede Barry og moren historien. Filmen avsluttes med at lady Lyndon daterer et dokument med året 1789 (med henvisning til den franske revolusjonen).
Litterært forelegg
Kubrick omgjorde Thackerays pikareskroman (en episodisk fortelling om en omvandrende upålitelig eller komisk person) til en tragedie, en skjebnefortelling om vekst og fall. Kubrick tok vare på noe pikaresk-preg (vandringen og slumpetreffene) og samtidig skapt en spenning mellom tilfeldighet og nødvendighet i historiens gang. Manuset avvek vesentlig fra hovedtrekk i forelegget og med inspirasjon fra Thackerays neste roman, det mer modne verket Vanity Fair (1847-1848), ble filmen kunstnerisk mer ambisiøs og vellykket enn forelegget. Thackerays roman ble ikke spesielt godt mottatt i samtiden. Leserne klaget over at historien ikke hadde et poeng, et formål og fremfor alt at den var uten den tradisjonelle dosen moralsk lærdom.
Kubricks film er enklere enn Thackerays roman og Kubrick endret hendelsesforløpet, følelsen som formidles og karakteristikken av hovedpersonen. Thackerays roman ble opprinnelig publisert som en føljetong i Fraser's Magazine. Kubrick beholdt romanens sprang i tid og fortellerstemmen som i boken er førsteperson og filmen en anonym tredjeperson. Kubrick mente at romanens førstepersons forteller ikke ville fungere på film der tilskueren har den objektive virkeligheten foran seg hele tiden: Kontrasten mellom Barrys versjon av sannheten og bildene ville resultert i en komedie, mente Kubrick. I Kubricks opprinnelig manus, ferdigstilt i 1973, ender Barry alkoholisert i fengsel, noe som avviker en del fra sluttresultatet i filmen.
Kubrick avvek vesentlig fra originalteksten, og endringene av historien får Barry til å fremstå som en passiv melankolsk person, men også som en gåtefull figur. Dette i motsetning til romanens smarte, snarrådige, selvgode og livlige hovedperson. Thackeray gjorde det klart at Barry ikke skulle beundres, han var ingen helt og hadde bare flaks (Thackeray har med det engelske ordet luck i tittelen). Hos Thackeray er lady Lyndon en latterlig og overvektig person, hun blir fremstilt som oppfarende og sjalu. Hos Kubrick er hun en noe gåtefull, vakker figur med en kjølig, følsom, verdig og kultivert utstråling.
Baron
Baron er en adelstittel, i noen land den laveste høyadelige tittel. Kvinner tituleres baronesse.
Barry Lyndon
Litterært forelegg
Thackerays roman er inspirert av den virkelige historien om soldaten Andrew Stoney født i 1745 av irsk opphav. Stoney giftet seg med Mary Eleanor Bowes, en rik enke etter en adelsmann, og tok navnet Andrew Stoney Bowes. Hun hadde barn fra tidligere ekteskap og fikk barn med Andrew. De ble separert etter at Andrew hadde sløst bort pengene, og behandlet henne dårlig. Thackeray kjente Andrew Stoneys historie godt, blant annet fra sin venn John Bowes.
Baron
Tittelen kommer fra gammelfransk baron, som igjen er avledet av gammelhøytysk og latin (liber) baro, som betyr «(fri) mann» eller «(fri) kriger». Ordet falt etter hvert sammen med sin gammelengelske kognat beorn, som betød «adelsmann».
Barry Lyndon
Litterært forelegg
Thackerays roman hadde nesten blitt helt glemt. Kubricks film medvirket til at den ble publisert på nytt i flere reviderte og tekstkritiske utgaver.
Baron
I Sentral- og Nord-Europa har tittelen blitt brukt vekslende og ofte synonymt med den lignende adelstittelen friherre. Den rang både baroner og friherrer har, kalles friherrelig stand. Baron blir også brukt som tiltaleform for personer som har tittelen friherre.
Barry Lyndon
Litterært forelegg
Dette er en av Kubricks tre historiske drama; de to andre er de tidligere Paths of Glory og Spartacus. I likhet med disse utgjør krig og imperier en ramme for historien. De to foregående omhandler historiske personer, mens Barry er en oppdiktet person, inspirert av den virkelige Andrew Stone. Krigen er en del av Barrys dannelsesreise, mens i Paths of Glory og Full Metal Jacket er hele handlingen i en krigssituasjon fra Kubricks samtid. Dr. Strangelove er en sort komedie med krig som bakgrunn.
Baron
I middelalderen betegnet baron en vasall. I Tyskland ble den etter hvert brukt om friherrer, dvs. adelige som stod umiddelbart under keiseren. I England ble den senere brukt om Overhusets verdslige medlemmer.
I Norge ble tittelen baron innført av Magnus Lagabøte i 1277, da lendmennene ble gitt denne tittelen. Håkon V avskaffet tittelen sammen med lendmannsverdigheten i 1308, men de som allerede hadde tittelen fikk beholde den til sin død.
Barry Lyndon
Produksjon
Tidlig i 1970-årene var Kubrick på toppen av karrièren etter filmer som Dr. Strangelove, 2001: En romodysse og A Clockwork Orange. Han hadde fått en suveren status i filmbransjen og Warner Bros var klare til å finansiere hans neste prosjekt. På den tiden hadde Kubrick opprinnelig planlagt å lage en film om Napoléon Bonaparte, men hans støttespiller trakk seg. Tidligere i 1960-årene, hadde Kubrick utarbeidet manus for en film om Napoléon. Mye av forarbeidet i Napoléon-prosjektet ble brukt i Barry Lyndon i stedet, og Kubrick hadde trolig planlagt at filmen om Napoléon ville sett ut omtrent som Barry Lyndon. Han vurderte så å lage film av Thackerays roman Vanity Fair, men kom til at den var uhåndterlig, og ikke lot seg komprimere til spillefilm. I forarbeidet leste han den kortere romanen The Luck of Barry Lyndon. Innspillingen tok 300 dager. Kubricks perfeksjonisme og omstendelige arbeidsform gjorde at noen scener ble filmet 50 eller 100 ganger før han var fornøyd. Scenen der lady Lyndon sitter i badekaret og Barry kommer inn tok to dager. Scenen der Barry tilnærmer seg lady Lyndon første gang ble filmet over 100 ganger.
Baron
I Danmark ble tittelen innført sammen med grevetittelen i 1671, da Christian V innførte en klasse av betitlet høyadel (den gamle danske adelen var ubetitlet). Tittelen kunne tildeles alle som eide nok jord. Et særtrekk ved det danske systemet er at det ble skilt mellom titler som var knyttet til bestemte len og titler som ikke var det. Dersom tittelen var knyttet til et len ble den kalt lensbaron eller lensgreve. Det fantes også titulære baroner og grever. Det var bare slektens hovedmann som arvet tittelen som lensbaron (eller lensgreve); andre slektsmedlemmer (dvs. agnatiske etterkommere) ble baroner eller baronesser. I tillegg var danske adelspatenter for grever bestemt slik at bare slektens hovedmann var greve og hans hustru grevinne, mens andre slektsmedlemmer var baroner og baronesser (med unntak av døtre av grever, som fikk tittelen komtesse). Det ble bare tildelt en lensbarontittel knyttet til et norsk len (baroni), Rosendal. Barontittelen er personlig. Tittelen kan ikke selges.
Barry Lyndon
Produksjon
Briten Ken Adam var ansvarlig for scenografien. Adam hadde blant annet arbeidet på James Bond-filmene Dr. No og Goldfinger. Han hadde tidligere arbeidet for Kubrick på Dr. Strangelove.
Baron
Baroner tilhører ikke nødvendigvis en høyere klasse av adel enn ubetitlet adel; det legges ofte større vekt på hvor gamle slektene er og om de tilhører det som gjerne betegnes som uradel eller «eldgammel adel» enn hvilke titler de har.
Barry Lyndon
Produksjon
Det opprinnelige budsjettet var på 2,5 millioner dollar. Den endelige kostnaden ble 11 millioner dollar. I USA tjente filmen inn 9,5 millioner dollar brutto noe som regnes som en kommersiell fiasko.
Baron
Adelskaps arverekkefølge og omfang bestemmes forøvrig av den som adler, slik at adelskap kan arves på en rekke forskjellige vis, avhengig av vilkårerne den som adler satte for adelskapet. I noen svært få familier har hele familien blitt adlet, slik at adelskapet ikke erverves ved arv, men gjennom fødsel.
Barry Lyndon
Produksjon
Kubrick var hemmelighetsfull mens produksjonen pågikk. Da sjefen i Warner Bros kom for å se det foreløpige resultatet insisterte Kubrick at de måtte bo på hotell i flere dager for at de ikke skulle ha jetlag eller være trøtte. Kubrick ble irritert på O'Neal som kom med kritiske kommentarer til pressen, Berenson reiste derfor på markedsføringsturne alene.
Leucheria candidissima
Leucheria candidissima stammer fra den sentrale Andesfjellene og sentrale delen av Patagonia, og finnes på fjellsider i 1000-3000 moh.
Baron
I korrekt skriftlig omtale plasseres tittelen på dansk, norsk og tysk mellom for- og slektsnavnet, uten komma (Fornavn baron Slektsnavn). På svensk plasseres den oftere foran navnet (baron Fornavn Slektsnavn).
Barry Lyndon
Malerier som forbilde
I forberedelsene til innspillingen gikk Kubrick gjennom en mengde kunstbøker om perioden. Han bygget så opp et kartotek over opplysninger som kunne være nyttig. Han gikk gjennom bøkene og plukket ut bilder som han viste til designere med beskjed «this is what I want». Portrett og landskap var de to dominerende sjangrene i britisk malerkunst på 1700-tallet, og fotograferingen i Barry Lyndon veksler mellom disse formatene.
Baron
Det finnes rangkrone for friherre/baron, men rangkronens utforming varierer med de forskjellige land og tidsperioder.
Barry Lyndon
Malerier som forbilde
Kubrick la mye arbeid ned i å gjenskape stilen fra 1700-tallet, og brukte blant annet malerne Thomas Gainsborough (utendørsscener), Jean-Antoine Watteau og William Hogarth (innendørsscener). Thackeray var selv fascinert av Hogarth som ofte fremstilte teatralske og komiske opptrinn. Innendørsscenene med stearinlys var inspirert av malerier av Johannes Vermeer, Adriaen Brouwer og Gerard ter Borch. Rouben Mamoulian laget i 1935 Becky Sharp (basert på Vanity Fair) som var den første spillefilmen innspilt med technicolor three-strip fargefilm. Jan Harlan, Kubricks svoger og executive producer, sier at det var særlig vanskelig å gjenskape de gamle mestrenes bilder. Ifølge Arnstein Bjørkely var også John Constable en viktig inspirasjon, det samme var den eldre maleren Georges de la Tour, kjent for sine kontrastrike innendørsbilder, opplyst med levende lys.
Baron
Andre språk
Tittelen var vanlig i de fleste europeiske land, men med enkelte lokale variasjoner. Denne listen viser den mannlige og kvinnelige formen og hva det geografiske området ble kalt. Imidlertid behøver det ikke, særlig for den alternative friherre-tituleringen, å høre til noe faktisk geografisk område, men kommer av at bruken av denne tittelen mer er en tilpasning til internasjonale former.
Barry Lyndon
Malerier som forbilde
Johann Zoffany var en tyskfødt maler som arbeidet i England. Kubrick etterligner Zoffanys «Portrett av sir Lawrence Dundas og hans barnebarn Lawrence» i scenene der Barry leser for sønnen. Zoffany var populær hos George III og dronning Charlotte, og Zoffany fremstilte ofte grupper eller enkeltpersoner involvert i fritidssysler som reflekterte deres sosiale status. Zoffanys maleri av Tribuna degli Uffizi, et åttekantet rom i Uffizi, brukte Kubrick som utgangspunkt for å dekorere rommene i Lyndon-godset slik det blant annet vises i den innendørs konsertscenen. Maleriet fra Uffizi (1772–1778) forestilte engelske turister i Firenze og ble bestilt av dronning Charlotte.
Lys og foto
Innspillingen var omstendelig, blant annet på grunn av den nyskapende bruk av levende lys som eneste lyskilde innendørs, og varte ett år. Til innendørsscener med svakt naturlig lys brukte fotografen et uvanlig lyssterkt objektiv (f/0.7) fra Zeiss. Zeiss-objektivet var det mest lyssterke som fantes og hadde tidligere ikke blitt brukt til spillefilm, og Mitchell-kameraet måtte bygges om for å gjøre det mulig. I scenene med levende lys, ble lysene fra disse i noen tilfeller supplert med en svak lyskilde i taket. Det lyssterke objektivet i innendørsscenene ga svært lite dybdeskarphet slik at skuespilleren lett kom ut av fokus når de beveget seg. Noen scener ble spilt inn 150 ganger før Kubrick var fornøyd. Hovedfotograf var John Alcott som også hadde medvirket under innspillingen av 2001, og var hovedfotograf på A Clockwork Orange, senere også på Ondskapens hotell. Han foretrakk naturlige lyskilder. Kubrick fikk laget en kraftig zoom som kunne varieres mellom 24 til 480 millimeter (med filmformat 35 millimeter) spesielt for denne innspillingen.
Innspillingssteder
Filmen ble hovedsakelig innspilt i Irland, til dels i England og Tyskland. Innspilling ble gjort blant annet på Cahir Castle (Tipperary) og Huntington Castle (County Carlow). Innspillingen foregikk særlig i Irland, mens noen scener ble spilt inn i England. Historien krevde uberørt landsbygd og storslåtte bygg fra 1700-tallet for en epokeriktig fremstilling, og det sørøstlige Irland viste seg egnet. Wicklow fylke ble brukt til noen utendørsscener blant annet tårnruinen ved Killincarrig. Dublin Castle og Powerscourt House (i Enniskerry) ble brukt til innspilling. Powerscourt House ble ødelagt av brann noen måneder etter at innspillingen var ferdig.
Kubrick ville ha innspillingssteder nærmest mulig boligen i Elstree nord for London. Sammen med Ken Adam begynte han å kartlegge mulige steder og markerte disse med nåler på store kart i Kubricks garasje. Flere unge fotografer ble sendt rundt i distriktet for å se etter passende bygninger og steder. Kubrick var ikke fornøyd fordi alle bygningene var fra Victoria-tiden og etter fem måneder leting klarte Adam å overbevise Kubrick om å flytte innspillingen fra det sørlige England til Irland. I Irland utstyrte Kubrick produksjonsteamet med biler slik at de kunne kjøre rundt for å lete etter innspillingssteder.
Kostymer
Alle kostymene i filmen er basert på malerier fra 1700-tallet. For eksempel maleriet «Blue Boy» av Gainsborough brukte Kubrick som utgangspunkt for kostymer i flere scener. Kubrick syntes at klærne på malerier fra perioden så for fine og nye ut, og kostymene ble kokt og tørket for å se mer naturlig brukt ut. Noen kostymer var autentiske; enkelte var lånt fra museer eller kjøpt på auksjon hos Sotheby's.
Skuespillere
Underspill er vanlig trekk ved Kubricks filmer, i denne filmen særlig tydelig hos O'Neal med et minimalistisk og nesten uttrykksløst spill. Berenson spiller også på et begrenset register. Robert Redford var aktuell til hovedrollen. Redford har i likhet med Ryan O'Neal irske røtter. O'Neal var stjerne på den tiden etter å ha medvirket i populære filmer årene før, særlig Love Story (1970) og What's Up, Doc? (1972). Fotomodellen Marisa Berenson hadde den andre hovedrollen. Kubrick instruerte Berenson om å holde seg unna solen i 3 måneder før innspillingen for å bli tilstrekkelig blek. Berenson har bare 13 replikker i filmen og er i bildet i 15 minutter før hun snakker. Kubrick selv mente at O'Neal passet godt i rollen, som begynte som ung mann og tydelig eldre på slutten. Al Pacino eller Jack Nicholson ville ikke passet mente Kubrick. Kubricks datter Vivian anbefalte O'Neal. Clint Eastwood ble også vurdert.
Form og særtrekk
Bildekomposisjonen er inspirert av store representasjonsverker fra 1700-tallet. Utendørsscenene fremstår som velkomponerte tableau vivant. Utendørsbildene har uvanlig dybde og klarhet, og gir nærmest inntrykk av å være filmet på 1700-tallet. Det store bildeformatet gjør at handlingen og aktørene ofte er små i bildet og fremstår langt unna. Mange scener begynner med nærbilde, før kamera zoomer ut og bort fra aktørene (i stedet for inn som er konvensjonen), og etterlater personene som små figurer i landskaper der den dramatiske handlingen nesten går i ett med bakgrunnen. Kameraet er ofte statisk, også i de mer langvarige opptakene (30 sekunder eller mer), og kameraet følger som regel ikke etter handlingen i bildet (i form av tracking shot). Unntakene er i noen tilfeller der aktørene viser besluttsomhet (som i britenes angrep på franske styrker) eller er i ferd med å ta en beslutning (stesønnens vandring frem og tilbake på gulvet mens han resonnerer seg til en konklusjon). Kameraet flytter seg som regel langsomt, og en del lange opptak hindrer tilskueren å identifisere seg med karakterene. Filmen er med vilje laget som en museumsgjenstand, der figurene nærmest er festet til lerretet med nåler som sommerfugler, ifølge The Telegraphs anmelder.
Filmens statiske fotografering betyr at alt innenfor bilderammen vises frem som på en teaterscene; alt som vises i bildet er der for at tilskueren skal se på det. Hendelsene i Barry Lyndon er dramatiske, men fremstilles ikke som drama, i stedet gjør filmen hendelsene til en sanselig erfaring. Hos Kubrick er bildene mye mer enn et medium til å formidle en fortelling. Kubrick foretrakk (blant annet som i 2001) å ha så lite dialog som mulig og la bildene formidle historien slik at personene nærmest ble en del av scenografien. Tidligere hadde Kubrick laget dialogbaserte filmer som Lolita og Dr. Strangelove. Kubrick var glad i stumfilm, og sløyfet en del dialog i den endelige versjonen.
Filmen er kjent for sin hovedsakelige bruk av de lyskildene som fantes på den tiden handlingen foregår (dagslys og stearinlys), som er gjort så epokeriktig som mulig. Kubrick var opptatt av å gjengi epoken mest mulig naturlig, og ikke bruke kunstig lys (elektrisk) som var vanlig for kostymedrama på den tiden. Kubrick brukte samtidens malerier som utgangspunkt og inspirasjon for scenografi, kostymer og fotografering. Malerkunst er også tema i handlingen, blant annet når Barry besøker et kunstgalleri, og sier at han liker malerens bruk av blåfarge (Barry var selv kledd i blått). Den fiktive maleren omtales som elev av den virkelige Alessandro Allori (Firenze 1532–1607).
Filmen er synlig delt i to med tekstplakater som innledning til hver av delene, og med plakaten intermission mellom de to delene. Denne todelingen med frem- og tilbakegang finnes også i Lolita (1962), A Clockwork Orange (1971), Eyes Wide Shut (1999). Tross lengden, er filmen stramt strukturert, og baserer seg på symmetrier og gjentakelser. Stadige dueller og kortspill understreker betydningen av tilfeldigheter. Engelskprofessoren Thomas Allen Nelson skriver at Kubrick har redigert Barry Lyndon til en filosofisk og estetisk helhet: Kamerabruk, klipp, bildekomposisjon og musikk skaper sammen en barokk rytme og storslått form. Mange av Kubricks teknikker ble utviklet i filmens tidlige periode av D. W. Griffith, Sergej Eisenstein og Cecil B. DeMille.
Barry Lyndon utspiller seg over flere tiår (fra 1750-årene til 1789). Det er tilsynelatende en konvensjonell film, som består mer av tablåer og episoder enn av en klar handlingskjede. Hver enkelt scene eller hendelse fremstilles langsomt, detaljert og behersket, samtidig som hovedhistorien hopper raskt i tid fra hendelse til hendelse, og tilskueren får i liten grad følelsen av at tiden går. Den avsluttende duellen med stesønnen vises real time ved at filmen viser hendelsen så raskt som den faktisk foregikk naturlig. Scenen varer i 9 minutter.
Mark C. Miller skriver at bildene i Barry Lyndon viser mennesker ute av stand til kontakt med hverandre i en sosialt rigid verden. Melankoli eller stille tristhet er den gjennomgående følelsen som formidles, og tonen er kjølig og distansert. Kubrick sa selv i forbindelse med Barry Lyndon at det viktigste er det mystiske aspektet, det som ikke kan gripes av språket og fornuften. Filmen tematiserer menneskelig svakhet, sosiale hierarki, griskhet, svik, vold, makt, fri vilje og sosiale reglers dehumaniserende virkning. Kubrick lar de vakre bildene stå i kontrast til de vemmelige menneskene. Kubrick selv uttalte at melodrama vanligvis har som premiss at verden tross alt er rettferdig og god, mens det virkelige livet ikke nødvendigvis belønner det gode og straffer det onde.
Geoffrey Cocks skriver at Barry Lyndon er en freudiansk utforsking av frykt og begjær, særlig Oidipus-konflikt mellom far og sønn, og mannlig strid mellom isolasjon og intimitet. Kubrick er særlig opptatt av å avdekke volden bak individers og institusjoners fasade. I et intervju uttalte Kubrick selv: «Hitler loved good Music and many top Nazis were cultured and sophisticated men, but it didn't do them or anyone else, much good.» Kubrick kontrasterer humoristisk den kalde, brutale, maskuline krigføringen med en homoseksuell kjærlighetsscene mellom to britiske offiserer som bader sammen. Relasjonen mellom disse to offiserene og mellom Barry og den eldre vennen Grogan er blant de få tilfellene av menneskelig varme i filmen.
Kubricks tekniske ferdigheter gjorde at han i hvert enkelt bilde var i stand til å fremkalle den stemningen eller erfaringen hos publikum han ønsket. Barry Lyndon er svært ulike de ofte løst redigerte filmene fra den tiden. Hver detalj er nøye uttenkt og filmen er svært formelt redigert. Scenen som viser en britisk offiser som har samlet sammen unge menn til hæren, til lakonisk kommentar fra fortelleren, viser samtidig en bonde som samler sauene sine med gjeterhund. Straks etter at Nora har terget og forført Barry ved å gjemme et pyntebånd i utringningen sin, klippes det til den første scenen med marsjerende soldater under kaptein Quin, Barrys rival. Bak de marsjerende soldatene kommer en fjelltopp formet som et kvinnebryst med brystvorte til syne og fortelleren kommenterer tørt: «About this time the United Kingdom was in a state of great excitement». De marsjerende prøyssiske soldatene er filmet forfra med en kraftig zoom (omkring 480 millimeter) noe som klapper sammen dybden i bildet og som dermed får soldatene til fremstå som en samlet masse typisk for alle hærer særlig den prøyssiske. Barrys liv er omgitt av regelbestemt sosial samhandling eller seremonielle handlinger som dueller etter bestemte regler, formelle middager, bryllup, formelle konserter, slag med soldater som angriper i formasjon og kortspill. Selv landeveisrøveriet skjer med utsøkt høflighet etter regler for skikk og bruk. Når stesønnen foran en forsamling sjikanerer Barry verbalt sitter forsamlingen urørlig inntil Barry går til fysisk angrep på stesønnen: Ifølge Nelson reagerte forsamlingen på Barrys brudd med formreglene og dekorum snarere enn å reagere moralsk, og bondesønnen Barry hadde ikke lært å uttrykke sitt sinne i en sosialt akseptert form. I de få, kortvarige avvikene fra filmens stramme form og mangel på dramatisering, særlig slåsskampen mellom Barry og stesønnen, gikk Kubrick over til håndholdt kamera. lady Lyndons selvmordsforsøk og boksekampene i militæret fremstilles også med et bevegelig håndholdt kamera. Barry Lyndon er en voldelig film, langt mer voldelig enn A Clockwork Orange, men volden er ikke urovekkende fordi den fremstilles rituell og verdig som duellene og infanteriets angrep. Koreograferingen av infanteriets angrep forskjønner det som egentlig er et blodbad. Barrys angrep på stesønnen fremstiller derimot volden som ukontrollert og barbarisk.