cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
De tre kløfters demning
Generatorer
Generatorene er produsert i to joint ventures. Et av dem omfatter Alstom, ABB, Kværner og det kinesiske selskapet Haerbin Motor. Det andre omfatter Voith, General Electric, Siemens (forkortet til VGS) og det kinesiske selskapet Oriental Motor. Teknologioverførselsavtalen ble underskrevet sammen med kontrakten. Mer enn 8 av de 32 generatorene er laget i Kina. De fleste av generatorene er vannavkjølte. Noen av de nyere er luftavkjølte, noe som gjør dem enklere i design, fremstilling og vedlikehold.
Installasjonen av generatorene
De 14 generatorene på demningens nordside ble installert i perioden 2003-2005. Den første (nr. 2) ble startet den 10. juli 2003. Den siste (nr. 9) kom i drift den 7. september 2005. Alle de 14 generatorene kjørte på full kraft (9800 MW) første gang den 18. oktober 2006 etter at vannivået var øket til 156 meter.
De 12 generatorene i sørenden av demningen kom i drift et par år senere. Den første (nr. 22) begynte produksjon den 11. juni 2007. Det underjordiske kraftverket og dets 6 generatorer er ferdigstilt etter 2008. De tre kløfters demning setter også rekord ved å ha fått det største antall generatorer installert på ett år (2007), det vil si syv enheter med en kapasitet på mer enn 5000 MW.
Miljøkatastrofe?
Per 13. oktober 2007 hadde om lag 1 400 000 mennesker måttet flytte til andre deler av Kina for å lage plass for demningen. 13. oktober 2007 annonserte kinesisk media at anslagsvis 4 000 000 mennesker nær demningen ville bli tvunget til å forlate sine hjem grunnet en «mulig miljøkatastrofe». Vannkvaliteten i Yangtze-elva faller hurtig; alger blomstrer og jorderosjon fører til at elveleier faller sammen og forårsaker jordras. Rapporten som fastslo dette ble lagt fram allerede i september 2007. Kinesiske forskere og embetsmenn uttalte av demningen kunne føre til en «enorm katastrofe ... om ikke noe ble gjort omgående». De samme personene hadde tidligere argumentert for demningen.
Miljødebatten ble ført i kinesiske massemedier fra sommeren og høsten 2007. Lokale politikere i Chongqing og andre områder i den kunstige innsjøens nærhet har åpent hevdet at demningen vil føre til en økologisk katastrofe.
Lokale miljøaktivister i området har lenge hevdet at store deler av de økonomiske bidrag fra Beijing, for eksempel til bygging av nye hjem til de tvangsflyttede, er blitt underslått av lokale politikere.
Regjeringen i Beijing har svart med flere slags tiltak. Flere lokale partifunksjonærer er blitt knepet i korrupsjon og blitt avskjediget og/eller rettsforfulgt. Flere spesialister er kommet for å kvalitetssikre det arbeid som er blitt utført. De økonomiske bidrag til området er gått opp, om enn ikke så meget som lokalpolitikerne først krevde. Men rapporteringen i kinesiske medier angående prosjektet er samtidig blitt underlagt strengere kontroll fra sensurmyndighetene.
Porto Xavier
Porto Xavier er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Ika (språk)
Ika (ika, bintucua), også kjent som arhuaco, er et chibchansk språk som snakkes av omtrent 14 300 mennesker i Sierra Nevada de Santa Marta i det nordlige Colombia. Rundt 90 prosent av talerne er enspråklige.
Adriano
Adriano Leite Ribeiro, kjent som bare Adriano, (født 17. februar 1982 i Rio de Janeiro) er en tidligere brasiliansk fotballspiller. Han har blant annet spilt for Clube de Regatas do Flamengo, ACF Fiorentina, Parma FC, Internazionale og AS Roma. Angrepsspilleren var blant annet kjent for sin enorme styrke, balanse, ballkontroll og kraftige skudd med venstrefoten. Som spiller fikk han kallenavnet L'Imperatore (Keiseren) mange ser på ham som et av tidenes største talenter og mange mener han kunne nådd mye lenger enn hva han gjorde. Tidligere lagkamerat Zlatan Ibrahimović har selv sagt at Adriano var som et dyr på banen, men at det var kortvarig. Like etter at faren bare i en alder av 44 døde 4. august 2004, falt Adriano inni en deprisjon, hans første reaksjon på farens død var å score mål for å hedre sin far og han ble i denne perioden regnet som ustoppelig på banen (28 mål på 42 kamper 2004/2005). Dessverre varte ikke prestasjonene lenge da han begynte å leke med mye alkohol og festing, noe som førte til alkoholisme og hans «nye» livsstil førte til at han stilte mindre opp på treninger og viste til dårligere resultater på banen. Dette førte til at Inter lånte han ut til São Paulo Futebol Clube i hans hjemland Brasil, i et forsøk på å få han på rett spor igjen. Da han kom tilbake fra Brasil hadde Inter fått ny manager Jose Mourinho, manageren frigav tilslutt Adriano.
Mourinho snakket i 2009 om Adrians retur til laget: «Det er en alvorlig situasjon for oss. Dette er ingen vits. Det handler ikke om mangel på disiplin, men jeg vil ikke komplisere ting. Jeg er trist, ikke sint, men jeg vil ikke si noe. Vi vil se hvordan ting ender. Jeg er bekymret for personen i stedet for spilleren.»
Adriano ble tidligere regnet som en av nøkkelspillerne på, men ble overraskende ikke tatt med i den brasilianske troppen til VM 2010.
Liste over epoker i kunstmusikk (klassisk musikk)
Betegnelsen Klassisk musikk eller kunstmusikk brukes her om europeisk kunstmusikk fra ca. 500 før Kristus til ca. 1915. For musikk deretter er det (med unntak av modernisme) ikke tatt i bruk noen epokebegrep, men derimot mange stilbegrep (som f.eks. serialisme eller futurisme). Disse fattes sammen i en egen liste. Et unntak gjelder for også impresjonisme. Ordet dekker en epoke i musikkens utvikling fra ca. 1895 til ca. 1925, men er også i bruk som stilbegrep utenom dette tidsrommet.
Arthur O. Sandved
Arthur Olav Sandved (født 2. februar 1931, død 10. april 2021) var en norsk professor i engelsk språk ved Universitetet i Oslo og oversetter av litterære verker innenfor engelsk litteratur.
Geoffrey Chaucers hovedverk Canterbury-fortellingene var blant de tekstene han ga norsk språkdrakt sammen med Shakespears Kong Lear og John Miltons Det tapte paradis.
Sandved vokste opp på Jæren, men bodde mesteparten av sitt voksne liv i Asker.
Oversettelser
Hans mest kjente oversettelser (oversettelse år i parentes):
Kristiansund videregående skole
Kristiansund videregående skole er en videregående skole i Kristiansund i Møre og Romsdal. Til daglig kalles den bare «KVS» eller «St. hanshaugen», etter området den ligger på, St. Hanshaugen.
For tiden har skolen følgende tilbud:
Kristiansund videregående skole består av 214 ansatte, 1300 ordinære elever og studenter, og ca. 1000 kursdeltagere, som holder til i 12 forskjellige bygninger på samme skoleområde.
Skolens rektor er Marit Bjerkestrand (per 2020).
Brugata (andre betydninger)
Brugata finnes en rekke steder:
Brogaten eller Brogata finnes også flere steder:
Tettemelk
Tettemelk eller tjukkmelk er en surmelktype med lange tradisjoner i Norden. Melken er holdbar og skiller seg ikke i myse og ostestoff (proteinet kasein). Melken kan ha flere navn, på svensk er det vanlig å kalle den «långmjölk» eller «långfil».
I dag er tradisjonell tettemelk sjelden brukt i det daglige kostholdet. Det nærmeste vi kommer er Tjukkmjølk fra Rørosmeieriet. Denne tjukkmjølka er det første landbruksproduktet i Norge som er tildelt merket «Beskyttet geografisk betegnelse».
Framstilling
Det er omdiskutert hvorvidt man opprinnelig fremstilte tettemelk med tettegras eller tettegubber.
Tradisjonen i Røros-traktene var å helle lunken nymelk over bladene fra tettegrasplanten. Dette var enklest å få til litt uti juli. Det var vanskelig å få kulturen i gang, men når den hadde blitt tjukk, så var det en svært robust kultur som det var lett å holde liv i. Amerikafarere hadde med seg tettekultur fra Norge. De tok et tøystykke, dyppet det i tjukkmjølk og tørket det. Vel fremme fikk de liv i kulturen ved å legge kluten i lunken nymelk.
Vanligvis ble det brukt tettegras, men også såkalte tettegubber (? snegler) er omtalt. Som navnet sier ble nok tettemelk framstilt ved hjelp av tettegras, hvor blader av tettegras ble gnidd mot bunnen av kjørlet, eller man hadde dem i silen hvorpå man helte spenevarm melk over. Den kjemiske prosessen som skal muliggjøre dette betviles fra flere hold.
Hos Biologiforeningen ble det i juni 2009 gjort flere forsøk for å skape tette fra tettegras. Her fikk tre personer til å lage tettemelk fra tettegras, uavhengig av hverandre. Prosessen er mulig både med pasteurisert og upasteurisert melk.
På setrene i Østerdalen var det fra gammelt av ikke uvanlig å blande ut ølen med en kopp tettemelk hvis ølen hadde usmak, såkalt tjukkøl. Må ikke forveksles med tradisjonsdrikken ølost hvor melken og ølet varmes opp.
Portão
Portão er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Freden i Nystad
Freden i Nystad er navnet på freden som ble sluttet mellom Sverige og Russland den i byen Nystad i Finland, og dermed avsluttet den store nordiske krig. Sverige hadde da allerede sluttet fred med de andre motstanderne i Stockholm og Frederiksborg.
Berit Øksnes Gjerløw
Berit Øksnes (født 13. april 1959) er politiker (KrF) og luthersk prest i Den norske kirke. Hun ble sokneprest i Skiptvet i Østfold i 1993.
Freden i Nystad
I freden måtte Sverige (representert ved Fredrik I av Sverige) avstå til Russland deler av Viborgs og Kexholms län og hele Ingermanland, Estland (med øyene Ösel og Dagö) samt Livland. Resten av Finland fikk Sverige, samt to millioner sølv-dalar. Freden i Nystad markerte et avgjørende skifte i maktbalansen i Europa. Det svenske imperiet var over, mens Russland oppsto som et nytt imperium.
Berit Øksnes Gjerløw
Hun var statssekretær for KrF i Kultur- og kirkedepartementet i Bondevik II-regjeringen fra 2001–2005.
Hun var nominert til bispestilling i Møre i 2008.
Øksnes har sittet i styret for Misjonshøgskolen siden 2006, og hun ble valgt leder i 2008. Hun har også vært nestleder i Presteforeningen.
Den 29. august 2010 ble hun innsatt som prost i Asker prosti.
Natufisk kultur
Natufisk kultur var en forhistorisk steinalderkultur som eksisterte i middelhavsregionen av Levanten (Midtøsten) i tiden 12 300–9 600 f.Kr., mesolittisk tid. Navnet kommer fra funnstedet Wadi an-Natuf som ligger vest for Jordan i Palestina.
Kulturen var antatt uvanlig ved at den bygde steinbygninger før jordbruket var introdusert og er en mulig forgjenger til byggerne av de første neolittiske bosetningene i regionen, og som kan ha vært de tidligste i verden. Det er ingen bevis på bevisst kultivering av frø, men befolkningen nyttiggjorde seg høyst sannsynlig ville vekster. De jaktet blant annet gaseller. Denne kulturen var en etterfølger av Kebarakulturen.
Professor Ofer Bar-Yosef ved Harvard University mener at den natufiske kulturen, med dens bofasthet og eksperimentering med ville kornvekster, representerer et «point of no return» på veien mot jordbruk.
Natufisk kultur oppsto på slutten av den eldre steinalderen eller det som kalles for paleolittisk tid, omtrent 12 300 f.Kr. i henhold til karbondatering med C14-metoden. Klimaet i Levanten var på denne tiden betydelig fuktigere enn det tørre ørkenklimaet som råder i dag. Mer nedbør ga opphav til åpne skoger på Karmelberget og på høylandet. Kulturen besto fram til innledningen av en tørrere periode omkring 10 800-tallet f.Kr. – det såkalte yngre dryas. Da avløses den av en sen-natufisk periode (10 800–9 600 f.Kr.) med oppløsing av landsbylivet, inntil det igjen skjer en sterk befolkningsøkning og jordbruksutvikling gjennom den neolittiske perioden i både denne og mer østlige deler av Den fruktbare halvmåne.
Arkeologisk utgravning
I løpet av begynnelsen av 1900-tallet undersøkte arkeologer flere boplasser og graver rundt Karmelfjellet og på det palestinske høylandet. Den britiske arkeologen Dorothy Garrod ved Cambridge University identifiserte i 1928 en egen forhistorisk steinalderkultur som ble kalt for «natufisk» etter funnstedet. Hun gravde også ut funnstedet El-Wad på Karmelfjellet, et imponerende natufisk gravsted med nesten 100 graver, hovedsakelig individuelle.
Funn av sigder og kvernsteiner overbeviste Dorothy Garrod til å lansere sin teori i 1932 om den natufiske kulturen var verdens første jordbrukskultur, men det var forhastet. En mer forsiktig antagelse er at menneskene her samlet ville vekster som korn og hvete, som det fantes rikelige mengder av i skogene rundt. De jagde også ville dyr, framfor alt gaseller, og fanget sjøfugler og fisk.
Spor av denne kulturen har også blitt gjort på andre steder i Jordandalen, eksempelvis Ain Mallaha og Nahal Oren. Ain Mallaha ble gravd ut av franskmannen Jean Perrot fra 1954 og har gitt viktige funn av kornsigder og bolighus. Et annet, helt samtidig natufisk bosted 20 km lenger sørvest – Hayonim-hulen, ble gravd ut av amerikaneren Ofer Bar-Yosef fra 1964, og ga liknende funn av kornsigder.
I senere tid spredde kulturen seg også nord for Syria og vestover mot middelhavskysten.
Steinalderkultur med faste boplasser
De natufiske boplassene er blant de tidligste tegn på menneskenes overgang til et bofast liv. Hyttene hadde en grunn av stein og overbygning av tre og siv, markert av stolpehull. Gravene lå rundt boplassens hus. Blant de arkeologiske funnene finnes smykker av sneglehus, bein og perler samt dyre- og menneskehoder gjort i bein og stein. Obsidian, en svartskinnende vulkanske bergart fra Anatolia og skall fra skalldyr som levde i Nilen, er indikasjoner på handelskontakter langt unna. Steinverktøy i form av økser, sigder og kvernsteiner er også blitt funnet under utgravningene.
Domestisering av hund
Det er ved natufiske funnsteder at man har de tidligste arkeologiske bevis for domestisering av hunden. Ved det natufiske funnstedet i Ein Mallaha i Israel, datert til 12 000 f.Kr. er det funnet levninger av et eldre menneske og en fire til fem måneder gammel valp som er blitt gravlagt sammen. Ved et annet sted i en hule ved Hayonim er mennesker funnet gravlagt sammen med to hundedyr.
Den natufiske kulturen gikk forut for den neolittiske revolusjonen omkring 8000 f.Kr. da jordbrukskulturen oppsto i området rundt Jeriko og andre steder i samme region.
Great Basin nasjonalpark
Great Basin nasjonalpark er en nasjonalpark i de østre og sentrale deler av delstaten Nevada, USA. Parken ble etablert 27. oktober 1986, og er på 312.34 km². De viktigste naturattraksjonene i parken er Lehman Caves. Parken har fått sitt navn fra Great Basin som er en tørr fjellregion mellom Sierra Nevada og Wasatch Mountains. Parken ligger ca. 470 km nord for Las Vegas og beskytter cirka 31 000 hektar land.
Parken ligger i et tørt område og får derfor svært lite nedbør i løpet av året. Mesteparten av nedbøren faller som snø om vinteren eller som tordenvær i løpet av sommermånedene. All nedbør i denne regionen fordamper, synker under jorden eller munner ut i innsjøer. Ikke noe av vannet når havet.
Parken er kjent for sine lunder av gamle furutrær, en av de eldste kjente organismer, og for Lehman-hulene ved foten av Wheeler Peak. Hulene ble opprinnelig utpekt som Lehman Caves nasjonalmonument den 24. januar 1922, og ble senere innlemmet i nasjonalparken. Det finnes en rekke campingplasser i parken, samt gode en reke andre gode campingmuligheter. I tilknytning til Great Basin nasjonalpark ligger Highland Ridge Wilderness. Disse to verneområdene gir en sammenhengende fauna og sammenhengende beskyttelse til 590,0 km² Nevadas landområder.
Tapirer
Tapirer (Tapirus) er en familie store, planteetende hovdyr. Fem arter er kjent, hvorav fire er hjemmehørende i det sørlige Amerika og en i Sørøst-Asia. Alle tilhører samme slekt, som også er den eneste i tapirfamilien (Tapiridae). Tapirenes nærmeste nålevende slektninger er neshorn og hester.
Beskrivelse
Tapirer har en griselignende kropp og hodeform. Skallen er lang og hodet har små øyne og korte, oppstående ører som er ansatt lagt bak på skallen. Et særtrekk er nakkekammen (en sagital kam som løper fra hodet og ned nakken mot skuldrene), som varierer i tydelighet blant artene. Et annet er den store, bevegelige og svært kjøttfulle nesen, som er full av muskler og kan minne om en ultrakort elefantsnabel. Tapirnesen er et viktig griperedskap når dyra spiser. Bena er korte og kraftige, med fire tær på forbena og tre på bakbena. Tærne ender i hovlignende negler, med foten har også ei sentral tråpute.
Tapirene lever stort sett solitært. De er sky og som regel natt- og skumringsaktive. Dyra kommer bare sammen for å pare seg. Hunnen går drektig i cirka 13 måneder og føder som regel et avkom hvert andre eller tredje år. Avkommet er kamuflasjefarget, rødbrunt med hvite prikker og linjelignende flekker. Etter hvert som avkommet vokser til forsvinner kamuflasjefargen.
Tapirer trives i våtmark, regnskog og tåkeskog og er ypperlige svømmere som lett krysser ei stri elv. Ofte er også vann eller tett krattskog en del av dyras fluktstrategi. De spiser i stor grad løv, skudd og frukt, og er derigjennom viktige spredere av ufordøyde frø som bidrar til gjenvekst. I Sør-Amerika er jaguaren tapirens største fiende, mens tigeren trolig utgjør den asiatiske skaberakktapirens største trussel. Tap av habitat, spesielt gjennom avskoging, utgjør også en stor trussel for alle artene, sammen med illegal jakt.
Fylogeni
Familien Tapiridae (Gray 1821) består kun av slekten Tapirus (Brünnich 1772). Det eldste fossile beviset man har for denne familien dateres til Europa under oligocen (for cirka 33–37 millioner år siden). Fossiler er dessuten funnet i Asia og Nord-Amerika. Ifølge Radinsky (1965) oppsto Tapiridae fra Helaletidae, nærmere bestemt fra slekten Colodon. Det eldste fossile beviset man har for slekten Tapirus stammer også fra Europa og dateres til europeisk oligocen.
Slektstre
Stamtreet nedenfor er i henhold til Steiner og Ryder (2011).
Etterslektstreet nedenfor er i henhold til Cozzuol m. fl. (2013).
Arter
Til nå har man regnet med fire arter med tapirer, men mot slutten av 2013 ble en femte art beskrevet i Journal of Mammalogy, 94(6):1331–1345, 2013. Det er en ny dvergart som lever i delstatene Amazonas, Rondônia og Mato Grosso i Brasil og i departementet Amazonas sør i Colombia.
Skaberakktapir, Bairds tapir og andestapir står alle oppført som sterkt truet på IUCNs rødliste, mens amazonastapir regnes som sårbar. Man vet imidlertid svært lite om bestanden av amazonastapirer. Dvergtapiren er så nyoppdaget at den ennå ikke har rukket å bli vurdert.
Schutzwallmedaljen
Schutzwallmedaljen (Deutsches Schutzwall-Ehrenzeichen) er en medalje som ble tildelt personell som var med å designet, bygget og tjenestegjorde ved de tyske stasjonære forsvarslinjene for det tredje rike.
Første runde
Medaljen ble innstiftet 2. august 1939 av Adolf Hitler for å hedre de personer som utformet og bygde Vestvollen langs Tysklands vestre grense (bunkere, kanoner m.m), samt de soldater som tjenestegjorde ved denne forsvarslinjen før mai 1940. Arbeidsoppgavene til mottakerne symboliseres på medaljen med et sverd som er krysset av en spade. Medaljen ble i denne perioden laget i buntmetall.
Det var Organisation Todt som sto bak byggingen av Tysklands forsvarslinjer. Medaljen ble først utdelt til lederen av organisasjonen, Fritz Todt, 23. november 1939 av Hitler personlig. Samme dag ble medaljen også gitt til generaloberst Erwin von Witzleben, general Karl Kitzinger, generalløytnant Alfred Jacob, leder for Riksarbeidstjenesten Konstantin Hierl, og Reichsleiter i NSDAP, Robert Ley. Dagen etter ble de første medaljene utdelt til arbeiderne, og det var Todt selv som delte de ut. Medaljen ble sist utdelt i første runde 31. januar 1941, og da var totalt 622 064 blitt utdelt til da.
Andre runde
Ettersom andre verdenskrig utviklet seg slik at Tysklands grenser nok en gang ble truet i 1944, ble en stor styrke med mannskaper (soldater og arbeidere) mobilisert for å lage «Atlanterhavsvollen» i Frankrike. Det ble derfor satt igang en produksjonsrunde nummer to av medaljer til de som deltok i dette arbeidet. Disse ble laget i sink grunnet metallmangel.
Medalje
Medaljen er ovalt utformet med tilhørende oransje og hvitt medaljebånd. På advers vises det tredje rikes riksvåpen. Under ørnen ses en spade som krysses av et sverd. Disse er plassert over det som skal være en tysk bunker/armert stilling. Rundt medaljens kanter er det eikeløv. Medaljens revers har eikeløv langs kanten, og teksten: «Für Arbeit Zum Schutze Deutschlands» (For arbeid for å beskytte Tyskland).
Bånd
Båndet er sandfarget og er 30 mm bredt med en 18 mm sandfarget stripe i midten, flankert av to hvite 4,5 mm striper, og to 1,5 mm sandfargede striper ytterst. Det er flere typer kopibånd på markedet, men de fleste har normalt ikke disse målene, og har en mørkere farge. Medaljer med kopibånd er mer vanlige enn med originale bånd. De fleste (om ikke alle) kopibånd lyser i UV-lys, og kan avsløres slik.
Adventkirken skole
Adventkirken skole kan vise til flere skoler i Norge:
Samhold/Velgeren
Samhold/Velgeren var en dagsavis som ble utgitt på Gjøvik i Innlandet. Samhold/Velgeren var et resultatet av at avisene Samhold og Velgeren slo seg sammen i 1965. I 1991 gikk avisa konkurs. Administrasjonssjefen i avisa, Tom Torkehagen, var forberedt på konkursen. På vegne av et aksjeselskap under stiftelse, fikk han kjøpt avisa. Dagen etter konkursen greide de nye eierne å gi ut avisa. På tross av økonomiske vansker holdt Samhold det gående til 2. september 1998, da styret måtte melde oppbud.
Samhold ble grunnlagt av Johan Enger og kom ut første gang 2. januar 1885. Enger var ansvarlig redaktør fra start og fram til 1912 da han solgte avisen sin til boktrykker C. F. Hanssen fra Drammen. Samhold og Gjøviks Blad, som ble etablert i 1861, slo seg i 1921 sammen til avisa Vestopland. Avisa kom ut under andre verdenskrig og tok tilbake sitt tidligere navn Samhold i 1945. Avisa Velgeren ble etablert i 1903 som organ for Arbeiderdemokratene.
Samhold/Velgeren hadde lenge en borgerlig profil for henholdsvis Senterpartiet og Venstre, men fokuserte mot slutten av sin levetid på å være en byavis for Gjøvik. Avisen var lenge kjent for å ha flest lesere per eksemplar (seks per avis). Avisen slet lenge økonomisk, og etter en dyr og mislykket snuoperasjon midt på 1990-tallet der den gikk fra å være morgenavis til å bli ettermiddagsavis var det slutt. Siste utgave kom 2. september 1998.
Ansvarlig redaktør
Ansvarlige redaktører i Samhold, Vestopland, Velgeren og Samhold/Velgeren:
Purpurengmåler
Purpurengmåler (Idaea muricata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den er finnes bare på det sørlige Østlandet i Norge.
Utseende
En liten (vingespenn 16 – 20 mm), slank, purpurfarget og gul måler, umiskjennelig på grunn av fargen. Forkroppen (thorax) er gul, bakkroppen purpurfarget. Vingene er gule langs ytterkanten og i to store flekker midt på hver vinge, ellers purpurfargete. En mørk linje løper rundt ytterkanten av de purpurfargede feltene på vingene. Larven er lang og tynn, gråbrun med hvit sidestripe.
Levevis
Arten lever på heier, våtenger og myr. Larven lever på myrhatt (Potentilla palustris), men kan også gå på en rekke andre planter. De voksne målerne flyr fra kveldingen og utover i juni – juli.
Utbredelse
Purpurengmåleren er utbredt i Europa og det nordlige Asia. I Norge er den bare funnet i den sørligste delen av Østlandet.
Pardubice
Pardubice er den største byen og administrasjonssenter for regionen Pardubice i Tsjekkia ved elva Elben, 104 km øst for Praha.
Historie
Byen ble grunnlagt rundt 1340, men det hadde vært et kloster her siden tidlig på 1200-tallet. Pardubice har et gammelt sentrum med mange restauranter. Her finner en også et gammelt tårn og et nylig renovert slott. Arnošt av Pardubice, den første erkebiskopen i Praha, var født i Pardubice i 1297.
Næringsliv
Pardubice er en viktig industriby, og her finnes blant annet en kjemisk fabrikk (som produserer Semtex, et plastisk eksplosiv), et oljeraffineri, en fabrikk for tungt maskineri og elektronisk utstyr.
Annen informasjon
Siden 1874 har det blitt arrangert et svært kjent hesteløp her, Velká Pardubická. Det er sagt at dette er det hardeste hesteløpet på kontinentet. En annen sportsbegivenhet som blir arrangert her er det årlige speedwayløpet Golden Helmet of Pardubice. Løpet har blitt arrangert siden 1929 og har deltagere fra alle verdenshjørner.
Asak skole
Asak skole kan vise til flere skoler i Norge:
Kaj Munk
Kaj Harald Leininger Munk (kjent som Kaj Munk) (født 13. januar 1898 i Maribo på Lolland, død 4. januar 1944 Hørbylunde bakke ved Silkeborg) var en dansk prest og dramatiker.
Bakgrunn
Kaj Munk ble født som Kaj Harald Leininger Petersen, sønn av garvermester Carl Emanuel Petersen som døde av hjerteinfarkt i 1901 da sønnen var halvannet år. Moren Mathilde døde av tuberkulose i 1903. På foreldrenes gravstein ble det gjort plass til sønnen, som også var skral. Som femåring flyttet den foreldreløse gutten til Opagerskov til sin mors kusine Marie og mannen hennes, Peter Munk, som adopterte gutten og ga ham Munk-navnet. Seks år tidligere hadde ekteparet mistet et barn under en vanskelig fødsel og forble barnløse. Kaj Munk opplevde seg som stedfortreder for barnet de mistet. I starten ville han ikke si «mor» til Marie, før den første julen da hun hadde pyntet juletreet så fint at han ble rørt. Fra da av kalte han henne mor.
Kaj Munk var som barn spinkel og plaget med sykdom; men han gjorde det bra på skolen og begynte tidlig å skrive. Etter grendeskole i Opager og Vejlby tok han eksamen ved realskolen i Maribo og artium i 1917 fra Nykøbing katedralskole. På denne tiden skrev han sitt første skuespill, Pilatus, som fikk rosende omtale fra forlaget han hadde sendt det til. Men hans sta og strengt religiøse adoptivmor hadde bestemt seg for at han skulle bli prest; så han gikk i gang med teologistudiet og fikk etter fire års studier fribolig på Regensen, der han tilbrakte flere utviklende år, blant annet som «husdikter». I 1921 skrev han til studiekameraten Blicher Winther: «''Bare det, at der etsteds ude i Landet, om i en Præstegaard eller en Husmandssøn, lever et Menneske, der er Idealet tro, det er saa meget værd, at det er værd at leve for. Og maaske man endda engang kan faa Lov til at modtage Martyriets stedsegrønne Krans; - jeg kan sikkert let nok faa den.''» Han så ut til å tenke at han var utpekt til noe spesielt. Han ble cand. theol. i 1924 fra Københavns Universitet, og ble samme år prest i Vedersø i Vestjylland. Her skrev han sitt mest kjente stykke, Ordet, filmatisert av Carl Th. Dreyer. Ordet er tatt opp i den danske Kulturkanonen. . Sitt gjennombrud fikk han i 1931 med Cant om Henrik 8.
Munk var prest i Vedersø fra 1924 og frem til sin død i 1944. Ved siden av prestegjerningen var han også en ivrig samfunnsdebattant og dramatiker.
Mellomkrigstiden
Politisk sett tok Munk avstand fra parlamentarismen som han betraktet som svak. I stedet beundret han «den sterke mann», og i begynnelsen av 1930-årene omtalte han med beundring Hitler og Mussolini og de resultatene de oppnådde. Jødene ble utpekt som folkefiender, som skulle utryddes som rotter eller - med Kaj Munks ord - «som aper som plyndrer en plantasje». I 1934 reiste han til Jerusalem og besøkte underveis Tyskland og Italia. I reiseskildringen sin, Vedersø-Jerusalem retur, legger han ikke skjul på sin beundring for de to diktatorene, og leseren får innblikk i hvor mye store deler av de konservative og nasjonalsinnede kretser nærmet seg fascismen i mellomkrigstiden.
Han gjorde narr av Danmarks demokratiske politikere fra alle partier og ønsket seg et politisk system hvor «den sterke mann» satte igjennom «folkeviljen». Blant annet omarbeidet han Shakespeares Hamlet med premiere på Betty Nansen Teatret i mars 1935. Munks skuespill er en sammenhengende kritikk av det handlingslammede parlamentariske systemet, og slutter med at 40.000 sønderjyske brunskjorter marsjerer mot København for å innsette en ung, sønderjysk nazifører i skikkelse av Fortinbras (norsk kongesønn og en bifigur i Hamlet ) som dansk diktator. Først da jødeforfølgelsene i andre halvdel av 1930-tallet ikke lenger kunne ignoreres, begynte han å legge avstand til først Hitler og siden Mussolini, men uten av den grunn å få større sympati for parlamentarismen. Han skrev stykket Sejren (1936) mot Mussolini og stykket Han sidder ved Smeltediglen (1938) mot jødeforfølgelsene.
Andre verdenskrig
Munk reagerte sterkt mot Tysklands okkupasjon av Danmark i april 1940 og var en av de første til å avvise samarbejdspolitikken. Lenge stod han meget alene med den holdningen. Først etter den danske regjeringens avgang den 29. august 1943 ble Kaj Munk en av de samlende figurer i motstanden mot den tyske okkupasjonsmakten. Hans skuespill Han sidder ved Smeltediglen, Niels Ebbesen og Før Cannæ var direkte angrep på nazismen.
Kort før sin død skal han ha blitt advart om at han var i fare av motstandsmannen Børge Eriksen som satt i ledelsen av motstandsgruppen Ringen, og ble sendt til Kaj Munks hjem i Vedersø – angivelig i slutten av desember 1943 – for å advare Kaj Munk og overtale ham til å gå i dekning. Børge Eriksen ankom til Vedersø prestegård sent på kvelden, banket på døren, og Munks kone Lise åpnet. Eriksen ba om å få snakke med Munk, og Lise gikk opp på arbeidsrommet hans, men Munk avslo å komme ned og snakke med Eriksen.
5. desember 1943 holdt Munk preken for en nesten fylt domkirke i København til en «hemmelig» gudstjeneste, som erstatning for den Werner Best hadde avlyst i Helligåndskirken. 5. desember sa Munk: «Når kirken har stått så forholdsvis svak mellom de fremstormende nye religioner, så skyldes det ikke kirkens herre, som evig er den samme; men det skyldes oss, kirken selv, som har mistet sitt nestdyrebareste, det er martyrsinnelaget, de kristnes martyrsinn - ikke at de ville være helter og var bitt av den ærgjerrighet, ikke at de var sjelesyke og fant fornøyelse i selvpining, men at de elsket Kristus slik at intet offer til ham var dem for stort. Med dette martyrsinnelaget overvant vi engang verden, og uten det vil verden overvinne oss.» Samme dag ble Munk i et møte på Dagmarhus (tyskernes hovedkvarter på Jernbanegade 2 ved Rådhusplassen ) - med Werner Best for enden av bordet - utpekt som sentral i den danske motstandsbevegelsen. Møtet på Dagmarhus 5. desember utløste hele tre drapsforsøk på motstandsmenn: De konservative politikerne Ole Bjørn Kraft og Aksel Møller; men bare mordet på Kaj Munk ble gjennomført.
Nyttårsdag 1944 holdt Kaj Munk sin nyttårspreken («Nyttårsdag 1944»); ikke fra prekestolen iført prestekjole, men stående nede på kirkegulvet blant menigheten, kledd i vinterfrakk og rødt skjerf. «Jeg står ikke her for å preke hat mot noen. Det er meg platt umulig. Ikke engang Adolf Hitler hater jeg. Jeg vet hva redsel og elendighet verden er kastet ut i; jeg vet hvilken forsmedelse, mitt eget land har måttet oppleve. Jeg vet at jeg nu i måneder ikke har lagt mig til ro noen aften uten å tenke: Kommer de etter deg i natt? Og den tanke er ikke morsom for en som elsker livet, har nok å gjøre i sin gjerning og er glad for sin kone og sine barn. Og likevel kan jeg ikke hate, for mennesker er så mange slag og besettes av alle slags ånder, og frelseren har lært os bønnen: «Tilgi dem, for de vet ikke hva de gjør.» Men derfor blir det aldri kristen gjerning å hjelpe tyskerne med å bygge festningsverker mot englenderne, for at vårt eget land så lenge som mulig kan holdes i trelldom og underkuelse. Og det blir ikke kristen gjerning for dyre penger å selge til tyskerne de egg og det flesk, som våre egne stakkars arbeidsfolk i byene har så hardt bruk for. Det blir aldri kristen gjerning å stille seg til rådighet for urett, enten det skjer av feighet, griskhet eller dumsnill føyelighet.»
Bare tre dager senere, 4. januar 1944, ble han hentet av fem Gestapofolk i prestegården i Vedersø. De førte ham til en plantasje utenfor Silkeborg, og der han ble skutt. Wolfgang Söhnlein planla selve mordruten fra Odense til Vedersø via Herning 2. januar, til mordet var utført 4. januar. Med seg hadde Söhnlein SS-mennene Otto Schwerdt og Louis Nebel; dessuten to sjåfører/håndlangere: Kurt Carstensen og A. Gföller. Østerrikeren Gföller deltok i minst åtte andre terrordrap på tilfeldige sivile, men fikk etter krigen slå seg ned i Salzburg som vin- og brusforhandler. I 2004 ble dette oppdaget, men EUs bestemmelser sikret ham mot rettsforfølgelse. Tidlig neste morgen ble Kaj Munk funnet i veikanten i Hørbylunde bakke av en forbipasserende syklist. Drapet ble utført med tre skudd (prosjektiler av kaliber 7,65 mm og 9,00 mm). Ved den døde lå en lapp der det stod skrevet: «Du Svin har alligevell [sic]  arbejdet for Tyskland» - for å gi inntrykk av at Munk var likvidert av den danske motstandsbevegelsen, men den danske offentlighet festet ingen lit til dette. Den døde ble ført til Silkeborg sykehus, der legene fastslo at han var drept av tre skudd avfyrt på kloss hold. Nesten 3.000 mennesker møtte frem til begravelsen i Vedersø, hvoretter Munk ble et samlende symbol i motstandskampen.
Den ene av morderne, Louis Nebel, var sveitser og ble etter krigen hyret av CIA som agent.
Mordet på Kaj Munk ble oppklart av den danske politimannen Otto Himmelstrup etter krigens slutt. Tyskerne selv hadde stoppet etterforskningen under krigen.
Skuespill
Kaj Munk skrev adskillige dramaer, blant annet Pilatus (1917, offentliggjort 1937), Ordet (1925), En Idealist (1928), I Brændingen (1929), Cant (1931), De Udvalgte (1933), Sejren (1936), Han sidder ved Smeltediglen (1938), Egelykke (1940), Niels Ebbesen (1942), Før Cannae (1943).
Kaj Munk-prisen
I 1945 ble Kaj Munks Mindefond stiftet etter en innsamling til støtte for «nationale, kunstneriske og kirkelige formål». De utdeler blant annet Kaj Munk-prisen. Blant mottakerne av prisen er skuespiller Caspar Koch, dramatiker og instruktør Jakob Christensen, forfatter Bjarne Nielsen Brovst, professor, dr.phil. Bent Jensen, samt dr. phil. Per Stig Møller.
Grafikk
Grafikk er en fellesbetegnelse på alle reproduksjonsmåter av skrift og tegning. Grafikk betegner både trykketeknikken og selve produktet, det grafiske bladet, samt trykt kunst generelt. Ordet grafikk stammer fra det greske «graphe» som betyr tegning eller skrivning.
Frisk
Frisk kan sikte til:
Grafikk
Grafikk brukes også om det visuelle uttrykket og bildekvaliteten i dataprogrammer, for eksempel i videospill. Datagrafikk betegner særlig digitale bildeteknikker. I tradisjonell kunstgrafikk er det ferdige bildet et avtrykk fra en trykkplate. Med moderne datateknologi og skrivere kan grafiske blad, på lik linje med ethvert bilde som kan vises på en skjerm, skrives ut og reproduseres som gode utskrifter. Det er omstridt om slike digitaltrykk kan betegnes som originalgrafikk.
«Grafisk»
Adjektivet grafisk kan brukes om det visuelle ved alt som er skrevet eller tegnet, både skriftbilde, tegning og trykk. I visuell kommunikasjon og kunst betegner grafiske kvaliteter den todimensjonale virkninga av linjer og flater i et bilde, altså tegningen, i motsetning til farge og tredimensjonal form. Grafisk kan dessuten betegne det som har med det grafiske faget eller den grafiske industrien å gjøre. Grafisk kan på norsk, som på engelsk, også brukes med betydninga «skildrende», «malende», for eksempel i uttrykk som en grafisk beskrivelse.
Det grafiske blad
Det ferdige bildet kalles for det grafiske blad. Tradisjonelt har det vært vanlig at det finnes flere like grafiske blad, trykket i begrensede og nummererte antall. Det vil si at det er trykket et opplag. Men, denne tradisjonen er i ferd med å forsvinne, da mange kunstnere også trykker enkelte bilder eller serier med ulike varianter fra de samme trykkplatene.
Det finnes regler for hvordan grafikk skal nummereres og hvor mange prøvetrykk som kan trykkes o.l. Når opplaget er trykket, skal trykkplatene ødelegges, slik at det senere ikke kan lages samme trykk igjen.
Grafiske teknikker
Trykkmetodene inndeles i noen hovedteknikker, etter hvordan trykkfargen (motivet) blir overført til papiret.
Tre metoder gjør bruk av en trykkplate: høy-, dyp- og plantrykk. En metode bruker sjablong-metoden, noe som delvis også er en «trykkplate». Den siste kategorien er blandingsteknikker.
Alle trykkmetodene omfatter flere teknikker, enten det er kunstgrafikk eller mer kommersielle reproduksjonsmåter.
Originalgrafikk
Alle grafiske blad skal signeres, det gjelder forøvring alle «kunstverk». Signaturen er en slags underskrift og betyr at dette er underskrevet, godkjent og riktig. Eller at kunstverket er ekte. Kunstnere trykker nesten alltid all grafikk selv. Men det hender at grafikk-opplaget trykkes av andre enn kunstneren, da er det ikke uvanlig at også trykkeren setter sin signatur på trykkene.
Datagrafikk
Grafikk i betydninga datagrafikk omfatter grafikk framstilt eller vist på en datamaskin, altså visuell presentasjon på en skjerm eller skrevet ut på papir av en skriver. Denne teknikken er forholdsvis ny, og brukt som kunstnerisk uttrykk har den derfor vært noe omstridt. Den er idag en akseptert kunstnerisk grafisk teknikk.
Grafisk framstilling
En grafisk framstilling er en visuell framstilling av tallstørrelser ved hjelp av figurer, linjer og flater.
«Håndverksgrafiker»
De grafiske fagene arbeider med framstilling av bøker og trykksaker. En grafisk fagarbeider er en trykker med utdanning i både typografi og reproduksjonsteknikk, arbeidets mål er mest mulig korrekt gjengivelse av et bilde eller en tekst.
Kunstneren
De grafiske metodene har vært mye brukt av kunstnere. Grafikk er et fag ved de kunstneriske utdanningsstedene. En kunstner som arbeider med grafikk arbeider mer eksperimentelt med bildene (kunstgrafikk) enn den grafiske fagarbeideren. Kunstnere har eksperimentert og funnet mange ulike måter å bearbeide trykkplatene på, bruk av ulike materialer for å lage platene. Ulike måter å trykke eller å farge inn platene på, en eller flere plater. Ulike papirtyper. Eller en eller flere teknikker i kombinasjon.
Norske Skog
Norske Skog ASA, tidligere Norske Skogindustrier ASA (ose: NSKOG), har lenge vært blant verdens ledende produsenter av avispapir og magasinpapir. På grunn av et fallende marked for publikasjonspapir, har selskapet i økende grad fokusert på andre utnyttelser av tømmer og returpapir, for eksempel emballasje. Selskapet har hovedkontor i Norge og fabrikker i fem land og en årlig produksjon på cirka 2 millioner tonn papir (2020).
Norske Skog ble etablert i 1962 som Nordenfjeldske Treforedling, og var tidligere i stor grad eid av norske skogeiere og deres foreninger. Den første avispapirfabrikken ble satt i drift i 1966 på Skogn. I løpet av 1970- og 1980-årene ekspanderte selskapet til å bli det største selskapet innenfor norsk treforedling. I 1990-årene ekspanderte selskapet videre utover i Europa gjennom bygging eller oppkjøp av fabrikker i Norge, Frankrike, Østerrike og Tsjekkia. Fra 2000 ble selskapet en global aktør med virksomhet også i Asia, Sør-Amerika og Australasia.
1. mars 2006 ble papirfabrikken Union i Skien, med 380 ansatte, lagt ned. Selskapet har nå to fabrikker i Norge, Norske Skog Saugbrugs (Halden) og Norske Skog Skogn (Levanger).
Aksjeinformasjon
Norske Skog ASA handles på Oslo Børs under tickeren NSKOG. Tidligere var selskapet Norske Skogindustrier ASA notert med tickeren NSG. 19. desember 2017 ble dette selskapet suspendert ved Oslo Børs grunnet konkurs, og ble strøket fra notering 5. februar 2018.
Etter konkursen ble virksomheten videreført i det nye selskapet Norske Skog ASA, som igjen ble notert på Oslo Børs 18. oktober 2019.
Christian Rynning-Tønnesen gikk av som konsernsjef 1. januar 2010. Ny konsernsjef ble Sven Ombudstvedt som tiltrådte samme dag. Han valgte å trekke seg i mai 2017, men kom tilbake som konsernsjef for det nye selskapet Norske Skog ASA.
Norske Skog er også største aksjonær i selskapet Circa Group, som er notert separat med ticker CIRCA.
Virksomhet
Norske Skog het fra starten Nordenfjelske Treforedling AS som ble etablert 1. mars 1962. Første papirmaskin på Skogn startet opp produksjon i 1966. I 1972 endret selskapet navn til Norske Skogindustrier AS.
1989 var året for konsolidering i norsk treforedlingsindustri. Norske Skog fusjonerte med Follum Fabrikker og kjøpte 50 % av aksjene i Union. Saugbrugsforeningen ble kjøpt opp samme år.
Selskapets ekspansjon i Europa startet med oppbyggingen av Norske Skog Golbey i Frankrike i 1990. Fabrikken i Bruck, Østerrike, ble overtatt i 1996. Norske Skog Steti i Tsjekkia ble overtatt i 1997 og Walsum i Tyskland og Parenco i Nederland i 2001.
Ekspansjon utenfor Europa startet i 1998 med oppkjøp av fabrikker i Kina, Korea, Malaysia og Thailand. Ekspansjonen fortsatte enda raskere i 2000 med oppkjøp av Fletcher Challenge Paper som hadde fabrikker i Østerrike, New Zealand, Chile og Brazil.
Etter tusenårsskiftet snudde trenden gradvis, og antallet fabrikker og produksjonsvolum ble redusert i takt med fallende etterspørsel etter publikasjonspapir. Etter hvert, og særlig etter å ha fått redusert gjeldsbyrden etter konkursen, har selskapet begynte å investere i markedet med antatt bedre utsikter. De største investeringene gjøres i å konvertere papirmaskiner til å produsere resirkulert emballasje. I 2021 ble det tatt investeringsbeslutninger på dette området for fabrikkene i Frankrike og Østerrike.
I tillegg arbeider selskapet med nye produkter basert på trefiber under merkenavnene Cebina og Cebico samt prosjekter innen energi, for eksempel biogass.
Per 2023 ledes selskapet av Sven Ombudstvedt, med en lønn på nærmere 24 millioner kroner for 2022.
Tidligere fabrikker (per 2021)
''Listen er ikke nødvendigvis komplett. Hvis ikke annet er angitt, befant fabrikken seg i Norge.''
Kurt Ravn
Han er utdannet fra Den Danske Scenekunstskole i 1973.
Puerto Escondido
Puerto Escondido («Den skjulte havn») er en liten badeby på kysten av delstaten Oaxaca i Mexico. I motsetning til badebyer som Cancún, Ixtapa og Huatulco er ikke Puerto Escondido et resultat av storstilt turistplanlegging. I stedet har byen vokst opp som badeby mer og mindre uten planlegging. Derfor er byen først og fremst et mål for uavhengige ryggsekkturister og surfere.
På Playa Zicatela finner man svært gode forhold for surfing, mens det er farlig å svømme her på grunn av utgående strømmer når det er store bølger. Playa Zicatela er også kjent som «The Mexican Pipeline» på grunn av formen på bølgene de får her når det er gode surfeforhold. Alminnelige badere bør derfor holde seg til den mer skjermede Playa Municipal.
Bading på stranden sørøst for La Punta er også svært farlig på grunn av veldig sterke utgående strømmer.
Stockholms skjærgård
Stockholms skjærgård er Sveriges største skjærgård og en av de største i Østersjøen, for ikke å si verden. Den strekker seg fra Stockholm cirka 60 km ut i Østersjøen. Drøyt 24,000 øyer, holmer og skjær er beliggende utenfor Upplands og Södermanlands kyst, fra Björkö-Arholma i nord til Öja-Landsort i syd.
Nicole Kidman
Nicole Mary Kidman (født 20. juni 1967 i Honolulu på Hawaii) er en australsk skuespiller, sanger og filmprodusent.
Stockholms skjærgård
År 1719 hadde hele Stockholms skjærgård en befolkning på 2,800 personer. Fra å ha vært hjemsted for fiskere, har Stockholms skjærgård i stadig større grad blitt feriested for velstående stockholmere. Fast befolkning finnes på mange av øyene, særlig Vaxholm og andre større øyer.
Nicole Kidman
Kidmans foreldrene var dr. Antony David Kidman og Janelle Ann (født MacNeille). Hennes far var spesialist på kreftforskning i Washington D.C.. Familien returnerte til Australia da hun var fire år gammel og faren tok en lærepost ved University of Technology, Sydney.
Stockholms skjærgård
På Resarö i Stockholms skjærgård ligger landsbyen Ytterby, hvor den berømte Ytterby gruve ligger. I mineralene derfra oppdaget svenske forskere intet mindre enn sju nye grunnstoffer som til da var helt ukjente. Av disse er fire oppkalt etter landsbyen Ytterby: erbium, terbium, yttrium og ytterbium.
Nicole Kidman
I 2008 spilte Kidman hovedrollen i musikalen Nine sammen med Oscar-vinnerne Daniel Day-Lewis, Marion Cotillard, Penélope Cruz, Judi Dench og Sophia Loren med Oscar-nominerte Kate Hudson og Grammy Award-vinner Fergie i biroller. Filmen hadde premiere i november 2009.
Stockholms skjærgård
Landhevningen i Stockholms skjærgård er ca. 5 mm pr. år.
Nicole Kidman
I 2017 hadde hun også en av hovedrollene i miniserien Big Little Lies.
Under Oscar 2003 vant Kidman Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for innsatsen i The Hours. Hun ble også nominert i samme kategori til Oscar 2011. Kidman har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Hun er companion (AC) av Order of Australia.
Kidman har vært gift med Tom Cruise, som hun ble skilt fra i 2001. Med Cruise har hun adoptivbarna Isabella Jane (født 1992) og Connor Anthony (født 1995). Den 25. juni 2006 giftet Kidman seg med countrysangeren Keith Urban, og de har døtrene Sunday Rose (født 2008) og Faith Margaret (født 2010).
Santalhund
Santalhund (Canis lupus dingo) er en genetisk variant av asiatisk dingo og som sådan regnet som mer renraset enn andre indiske pariahunder. Man vet imidlertid svært lite om denne hunden, som har en rekke fellestrekk med den sørøstasiatiske boranhunden.
Opprinnelse
Santalhunden er oppkalt etter santalene, den største urbefolkningen i India. Typen er mest vanlig i Jharkhand, Bihar, Bengal, Assam i India og i de søndre delene av Nepal. Deler av bestanden kan trolig fortsatt klassifiseres som ekte dingo, men neppe alle. Santalhunder regnes allikevel som den mest dingonære av alle pariahundene i India.
I motsetning til australsk dingo, som utvandret fra Asia til Australia i Oseania for 3500-5000 år siden, må den indiske varianten ha blitt igjen og utviklet seg uavhengig. Anatomiske studier viser imidlertid at australsk dingo og santalhund er tilnærmet 100% identiske, til tross for at kostholdet har vært svært forskjellig.
Santalhunden spiser større andeler planteføde (opp mot 50% blir det antatt), men ikke så store andeler som boranhunden. Den australske dingoens kosthold består av mer enn 80% kjøtt.
Ifølge DNA-analyser kan dingoen ha oppstått alt for 135 000 år siden og være den første semi-domestiserte hunden vi kjenner til. Det er funnet en «markør» hos dingo som ulver ikke har, noe som kan antyde at dingo kanskje kan betraktes som egen art.
Beskrivelse
Santalhunden ligner den australske dingoen, men er gjerne noe mindre og slankere. Den blir cirka 40-50 cm i skulderhøyde og veier typisk 8-15 kg. Kroppslengden er omkring 70-90 cm og halen er cirka 20-32 cm lang.
Pelsen er slett og ligger glatt til kroppen. Dekkhårene er stive. Grunnfargen varierer fra lys gulbrun til nærmest sort. Mangel på hvite labber og gulbrune øyne er gjerne en indikator på hybridisering med vanlige hunder.
Annet
Forsøk med domestisering har vist at dingoen lar seg tilpasse mennesket i en helt annen grad enn ulver. De er territoriale, men regnes som omgjengelige og snille når de sosialiseres fra valpestadiet av.
Dinesen (slekt)
Dinesen-familien er en kjent dansk slekt av offiserer, godseiere og forfattere, som stammer fra Hagested Sogn ved Holbæk.