cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nord-Fron
Samfunn
De fleste innbyggerne bor i Vinstra, Kvam, Ruste og Skåbu. Skåbu ligger 870 m.o.h. og er dermed Norges høyest beliggende bygdelag med fast bosetning.
Klima
Nord-Fron har innlandsklima med lite nedbør, kalde vintrer, varme somrer og betydelige forskjeller mellom dag- og nattetemperaturen i sommerhalvåret. Normalverdier for perioden 1961−1990 er gitt i tabellen nedenfor.
Det har blitt drevet meteorologiske målinger i regi av met.no i Nord-Fron fra 1919. Høyeste og laveste offisielt registrerte temperaturer i kommunen er henholdsvis 33,6 grader 19. juni 1970 og −35,9 grader 1. januar 1979, begge rekorder satt på Vinstra målestasjon. Dagens målestasjon ligger på Skåbu.
Valgkrets
Nord-Fron kommune er delt opp i tre stemmekretser: Vinstra, Kvam og Skåbu, som er en del av valgdistriktet Oppland.
Historie
Kommunen ble opprettet i 1851 gjennom deling av tidligere Fron kommune til Sør- og Nord-Fron. Kommunene ble siden slått sammen fra 1966 og skilt på ny i 1977.
Nord-Fron inngikk i Oppland fylke inntil sammenslåingen med Hedmark fylke i 2020.
Tusenårssted
Vinstra skysstasjon ble i 2000 valgt som kommunens tusenårssted. Bakgrunnen for dette var at Vinstra skysstasjon, eller jernbanestasjon, som ble åpnet i 1896, er grunnlag for framveksten av Vinstra som tettsted. Vinstra er det klart viktigste tettstedet i Nord-Fron kommune og er også kommunesenter.
I 1999–2000 ble Vinstra skysstasjon fornyet gjennom et stort felles prosjekt finansiert av NSB, Jernbaneverket, Statens vegvesen, Oppland fylkeskommune og Nord-Fron kommune. Gjennom dette prosjektet ble stasjonsbygningene modernisert og utvida. Det ble samtidig lagt vekt på å ta vare på de opprinnelige byggenes arkitektoniske særpreg. Også uteområda ble vesentlig forbedret, med små parkarealer og parkeringsarealer for blant annet busser og drosjer. Det ble også reist en liten statue av Peer Gynt, som en henvisning til at Vinstra hvert år siden 1968 har vært sentrum for Peer Gynt-stevnet. Sentralt i dette arrangementet er framføringen av Ibsens Peer Gynt; vanligvis med 8–10 forestillinger. På stasjonsområdet ble det også planta et tusenårstre, en flott lønn, som i 2011 har vokst seg stor og kraftig og særlig om høsten har vakre kraftige farger til glede for fastboende og reisende med tog, buss, drosje og privatbil.
Det statlige tilskuddet til tusenårsstedet ble brukt til innkjøp av tusenårstreet og til betaling av deler av «Peer Gynt»-statuen.
Nord-Frons kulturpris
Kommunen deler hvert år ut en kulturpris til en eller flere personer som har arbeidet for å fremme kulturelle formål i Nord-Fron. Den første gangen kulturprisen ble delt ut var i 1987. Nabokommunen Sør-Fron har for øvrig en tilsvarende kulturpris.
Champsanglard-demningen
Champsanglard-demningen er en demning med vannkraftverk i Frankrike. Den er anlagt ved Creuse, ei sideelv Vienne, som igjen er ei stor sideelv til vasdraget Loire. Demningen leverer kraft til eget vannkraftverk knyttet direkte til damanlegget.
Reservoaret som demmes opp er på 55 hektar, eller 0,55 km².
Anlegget ligger i kommunene Champsanglard og Anzême, langt nordøst for storbyen Limoges, og nord i departementet Creuse, i regionen Nouvelle-Aquitaine.
Elva Viennes øvre løp (med Maulde og Taurion) har 17 demninger ovenfor byen Limoges, og ytterligere 4 nedenfor. Dessuten er det 7 damanlegg i sideelva Creuse i øst. I alt har de beskjedne damanleggene i Limoges-regionen en installert, samlet kapasitet på 262 MW, og mange av dem er fra første halvdel av 1900-tallet. De eies av Electricite de France (EDF). I tillegg er det også en uavhengig eid demning i sideelva La Couze mellom Vienne- og Creuse-vassfarene.
B-VM i håndball for menn 1981
B-VM i håndball for menn 1981 ble arrangert i Frankrike i 1981.
Marcus Aurelius Marius
Marcus Aurelius Marius var keiser av Det galliske riket i 269 etter at Postumus hadde blitt myrdet i et attentat. Marcus sies å ha regjert bare i to eller tre dager før han også ble myrdet.
Aleksej Utsjitel
Aleksej Jefimovitsj Utsjitel (Алексе́й Ефи́мович Учи́тель; født 1951) er en russisk regissør og manusforfatter.
Boise Open
Albertsons Boise Open er en golfturnering på Korn Ferry-touren som ble arrangert for første gang i 1990 på Hillcrest Country Club i Boise i Idaho. Siden 2016 har turneringen vært en del av Korn Ferry Tour Finals; hvor de 75 beste på pengelisten i Korn Ferry-touren og spillerne på 126.-200.-plass i FedEx-cupen utgjør startfeltet.
Robert Boateng
Robert Boateng (født 3. juli 1974) er en tidligere fotballspiller fra Ghana.
Han ble født i Obuasi. Han spilte for Asante Kotoko i Ghana før han kom til Rosenborg i 1997. Han spilte for Rosenborg i Tippeligaen og Champions League. Han spilte også landskamper for.
Han ble aldri noen suksess i Rosenborg, og forlot klubben i 2000. Men han var innbytter i 1997 da Rosenborg slo Real Madrid 2-1. Han spilte deretter for King Faisal Babes i Ghana til 2003.
Norgesmesterskapet i alpint 1957
Norgesmesterskapet i alpint 1957 var det norske mesterskapet i alpin skiidrett. Mesterskapet ble arrangert i Oslo og på Voss.
Utfor
Dato: 10. mars
Sted: Voss
Storslalåm
Dato: 16. februar
Sted: Wyllerløypa, Oslo
Slalåm
Dato: 17. februar
Sted: Rødkleiva, Oslo
Musikkåret 1521
Musikkåret 1521 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1521.
Filippinske språk
Filippinske språk er en underfamilie av austronesiske språk som omfatter språkene på Filippinene og det nordlige Sulawesi, bortsett fra Sama-Bajaw og noen få språk på Palawan.
Underfamiliens eksistens ble foreslått av Robert Blust i 1991. Filippinene ligger nær sentrum for den austronesiske ekspansjonen fra Formosa. Det er likevel et lite språklig mangfold blant de omkring 150 filippinske språkene.
Tove Styrke
Tove Anna Linnéa Östman Styrke (født 19. november 1992 i Umeå i Sverige) er en svensk vokalist og artist. Hun vant tredjeplass i TV-programmet Idol i Sverige i 2009. Siden 2010 har hun hatt en karriere som popsanger. Hennes selvbetitlede debutalbum, Tove Styrke, ble utgitt 2010 og året ble en ny internasjonal utgave av albumet utgitt. Etter noen års opphold med turnering kom Styrke tillbake i 2014 og ga ut to singler og en EP i forkant av det nye albumet Kiddo som ble utgitt 2015.
Styrke har også vært involvert i kortfilmer og reklamefilmer. Hun har også fotografert for magasiner som Glamour, Aftonbladet, Frida og Cosmopolitan.
I juni 2010 ga hun ut sin første singel, «Million Pieces», skrevet av Adam Olenius fra Shout Out Louds og Lykke Li. Sangen ble senere remixet av Familjen. Hennes andre singel, «White Light Moment», ble publisert i oktober samme år. Både den første og den andre singelen er med på hennes debutalbum, Tove Styrke, gitt ut 12. november 2010.
New York Post oppførte Tove Styrke som en av de mest interessante artister i 2011. I slutten av februar 2011 ble det publisert en EP av Styrke, med sangen «High And Low» i seks nye versjoner. I 2012 ble Styrke kjent i Europa. Både singeler og album ble utgitt i Tyskland, der også noen nye låter ble utgitt. Den 25. juli 2017 og 31. juli 2018 opptrådde hun i "Allsång på Skansen". Styrke har vært med i noen få kortfilmer. I mars 2018 turnerte Styrke i USA som oppvarming for Lorde og deretter som oppvarming for Katy Perry på hennes Europaturné samme sommer.
Carterica
Carterica er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, spinkle trebukker, vanligvis farget i rødlig og svart. Antennene er noe lengre enn kroppen. Dekkvingene har fine lengderibber og har en liten tann ved ytterhjørnet.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra Nicaragua i nord til Bolivia i sør.
Systematisk inndeling
Mange arter som inntil nylig var ført til denne slekten, er nå skilt ut i andre slekter.
Tuburan (Cebu)
Tuburan (Bayan ng Tuburan) er en kommune på Filippinene. Kommunen tilhører provinsen Cebu og ligger på øya av samme navn. Folkemengden var på 63,866 innbyggere i 2015.
Kommunen ble opprettet i 1851 og navnet Tuburan er utledet av tubod, som på cebuano betyr «kilde». Det er flere kilder i området, hvorav mest kjent er kildene Molobol og Mantawihan.
Tuburan var hjemstedet til for den revolusjonære leder Arcadio Maxilom som gjorde seg gjeldende under den filippinske revolusjon.
Barangayer
Tuburan er inndelt i 54 barangayer.
Victims of Deception
Victims of Deception er det andre studioalbumet til det amerikanske thrash metal-bandet Heathen. Hele albumet (med unntak av bonusspor) er tilgjengelig for gratis nedlasting på bandets hjemmeside. Albumet ble gitt ut på nytt 13. desember 2006 i et begrenset nummerert opplag på 2000 med gullfarget CD.
Preseptorisk
Preseptorisk betyr det samme som ufravikelig. At en lovregel er preseptorisk innebærer at den ikke kan fravikes i avtale mellom to eller flere parter. Begrepet brukes først og fremst i kontraktsrettslige lover, hvor det ofte vil være noen regler som er preseptoriske, mens andre er deklaratoriske (fravikelige). De fleste slike lover inneholder en paragraf innledningsvis som regulerer lovens fravikelighet, gjerne slik at loven som utgangspunkt er preseptorisk, mens det er særskilt angitt dersom en regel skal være fravikelig. Det motsatte utgangspunkt er også mulig. Der loven ikke har slike uttrykkelige regler må fravikeligheten avgjøres ved tolking av den enkelte bestemmelse.
Bestemmelser som regulerer forbrukerforhold vil ofte være preseptoriske i retning av forbrukeren for å beskytte denne mot utnyttelse fra den profesjonelle parts side. Derimot er reglene normalt fravikelige på den måten at forbrukeren kan gis en bedre stilling enn den som følger av loven. Et eksempel på en lov med en slik regulering er forbrukerkjøpsloven fra 2002.
Victorinus
Marcus Piavonius Victorinus var keiser i Det galliske riket fra 269 til 271. Han fulgte etter den korte regjeringstiden til Marcus Aurelius Marius. Han ble myrdet av en i hæren hvis kone han angivelig hadde forført. Moren til Victorinus, Victoria, satt med makten en tid etterpå, og fikk innsatt neste keiser, Tetricus I.
Fredrikke Marie Qvam
Fredrikke Marie Qvam (født 31. mai 1843 i Nidaros, død 10. september 1938 på Gjævran Gård ved Steinkjer) var en norsk kvinnesaksforkjemper og humanitær leder. Hun var gift med statsminister Ole Anton Qvam og ble i sin levetid titulert som «Statsraadinde» og senere «Statsministerinde». Fra slutten av 1800-tallet var hun en av de fremste lederskikkelsene i kvinnebevegelsen. Hun var leder i Norsk Kvinnesaksforening 1899–1903 og grunnla Norske Kvinners Sanitetsforening som hun ledet 1896–1933 og Landskvindestemmeretsforeningen som hun ledet 1898–1938. Hun var også nestleder i Norske Kvinners Nasjonalråd og involvert i en rekke andre organisasjoner. På grunn av hennes mange verv – på et tidspunkt ledet hun samtidig de tre mest sentrale kvinneorganisasjonene – ble det sagt at «alle tråder løper sammen hos fru Qvam». Hun var en av Norges mest innflytelsesrike politiske lobbyister og ble omtalt som «Korridorenes Dronning». Hun støttet Venstre og var også en markant forkjemper for unionsoppløsningen og flere andre politiske saker.
Bakgrunn
Hun vokste opp på By i Steinkjer, og giftet seg med Ole Anton Qvam i 1865. Etter bryllupet flyttet de til Gjævran gård ved Steinkjer. Qvam mistet flere av sine barn på grunn av tuberkulose; hennes sterke sosiale engasjement har blitt sagt å delvis ha vært et resultat av dette.
Karriere
Qvam var en av den norske kvinnebevegelsens fremste ledere fra 1890-årene og frem til sin død. Hun kom med i Norsk Kvinnesaksforening fra starten og var foreningens leder fra 1899 til 1903. Hun arbeidet for full stemmerett og etablerte i 1898 Landskvindestemmeretsforeningen sammen med Gina Krog og ledet organisasjonen i hele dens eksistens frem til 1938. Sammen med Krog og Randi Blehr etablerte hun også Norske Kvinners Sanitetsforening i 1896, og ledet denne foreningen helt til 1933. Sanitetskvinnene ble en masseorganisasjon med inntil 250 000 medlemmer. I noen år var Qvam leder for Norsk Kvinnesaksforening, Landskvindestemmeretsforeningen og Norske Kvinners Sanitetsforening samtidig. Fra 1904 var hun stifter og deretter nestformann i Norske Kvinders Nasjonalråd. Hun var også formann i Nasjonalkomiteen til bekjempelse av den hvite slavehandel, som arbeidet mot menneskehandel og seksuell utnyttelse av kvinner.
Qvam var sentral i forløpet til kvinneoppropet som støttet unionsoppløsningen i 1905, og hadde betydelig kontakt gjennom sin manns politikernettverk i Venstre. Måten hun nådde frem til ulike kvinnegrupper på, har blitt kalt «husmorlinjen», og i tidsskriftet Samtiden ble hun i 1915 benevnt «Korridorenes Dronning». En av hennes taktikker var å kontakte fruer som var gift med landets ledende menn, for derved å få en sterkest mulig indirekte innflytelse.
Hun var også involvert i målsaken og var medstifter av Noregs Mållag.
Hun fikk Kongens fortjenstmedalje i gull i 1911 og ble ridder av 1. klasse av St. Olavs orden i 1915.
Ettermæle
Hun ble utnevnt til æresmedlem av Norsk Kvinnesaksforening i 1914.
Fredrikkeprisen, som deles ut av Norske Kvinners Sanitetsforening, er oppkalt etter henne.
Hun har også fått en gate i Oslo oppkalt etter seg, Fredrikke Qvams gate ved Gamle Aker kirke. Også i Stavanger og Trondheim er hun hedret med gatenavn.
DS «Vøringen» (1861)
Etterhvert kom der konkurrenter, som DS «Bjørnen» (1865) og DS «Vikingen» (1865). I 1868 etablerte Helge Aga dette Interessentskabet Hardangeren som fikk bygd DS «Hardangeren» i 1869. I 1871 startet man Det Søndhordlandske Dampskibsselskab som tok over mye av kystrutene der omkring. Siste tur for Vøringen på denne ruten var i mars 1869.
Den ble av Brunchorst & Dekke utleid i sommermånedene 1876 til 1878, som forskningsfartøy til Den norske Nordhavsekspedisjon 1876–78 med Henrik Mohn og Georg Ossian Sars blant lederne. Fra prosjektrapporten er det beskrevet at den kunne nå 7.5-8 knop i rolig vær. Før sommeren 1877 ble seilene hevet noe for å gi mere fart. Skipet ble lastet med 1400 tønner kull hvorav der gikk to tønner i timen. Det var seks fyrbøtere om bord i tillegg til to maskinister. Skipet hadde en sjef, to skipsoffiserer, tre styrmenn, en båtsmann, en tømmermann samt åtte helbefarne og like mange halvbefarne matroser. Serveringen ble besørget av en skipskokk med tjener og en messekokk. I tillegg kom de seks-sju forskerne.
Fra 1903 til 1923 var det registrert hos Arendals Dampskibsselskab som kystruteskip (en tid den såkalte «Breviksruta»), inntil det ble hugget.
Dets historie:
Stormorfossen
Stormorfossen er et fossefall i Skaun kommune i Trøndelag. Den ligger i elva Mora, rundt 175 meter over havet. Det er opparbeidet sti ned til selve fossefallet, og man kan stå under fossen. Fossen er tilgjengelig via oppmerkede stier, både fra Aunbygdveien (ca. 2 kilometer gåtur) og fra Syrstadmyren ved Melbyvegen (ca. 1 kilometer gåtur). Området rundt fossen ble i 2020 opparbeidet med benker, steinbroer, bro over bekken og zip-line for de minste.
Françoise Barré-Sinoussi
Hun delte en halvpart av prisen med Luc Montagnier. De to fikk prisen for sin forskning på hiv. Den andre halvparten gikk til kreftforskeren Harald zur Hausen.
B-VM i håndball for menn 1983
B-VM i håndball for menn 1983 ble arrangert i Nederland i 1983.
Faronoma
Faronoma er en slekt av små, rødlige til svarte køllebiller.
Utseende
Ganske små, brunlige køllebiller. Antennene er forholdsvis lange, utvidet mot spissen uten en klart avsatt klubbe. Hodet er rundet, avsmalnende forover, fasettøynene nokså små og litt utstående. Pronotum er mer eller mindre hjerteformet, litt bredere enn langt. Dekkvingene er rundede, betydelig bredere enn pronotum. Bakkroppen er rundet, tre ledd stikker ut bak dekkvingene.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Chile og Argentina.
Fylkesvei 3920
Fylkesvei 3920 går mellom Vikeland i Vennesla og Øvre Mosby i Kristiansand. Veien er 6,4 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 7 (Vest-Agder).
Epitalamium
Epitalamium er en latinsk form av greske ἐπιθαλάμιον, epithalamion, «brudesang» (avledet fra ἐπί, epi, «på», og θάλαμος, thalamos, «bryllupskammer»), som henviser til et dikt skrevet særskilt for bruden på veien til bryllupssengen.
Denne formen fortsatte å være populær gjennom historien til den antikke verden. Den romerske poeten Catullus skrev en berømt epitalamium, som ble oversatt fra eller i det minste inspirert av et nå tapt verk av Sapfo. I henhold til Origenes kan Høysangen være en epitalamium for bryllupet til kong Salomo med faraos datter. Disse hymnene ved bryllupet lovpriste brudeparets skjønnhet og forestående fruktbarhet i høystemt stil. Av de diktfragmenter etter Sapfo er fragmentene 91-95 epitalamier.
Flere komponister har skrevet musikk inspirert av epitalamium-tradisjonen. Blant disse hører Fartein Valen med sitt orkesterverk «Epithalamion» op. 19 fra 1933.
Splatterfilm
Splatterfilm er en sjanger av filmer som inneholder relativt mye gørr, blod og humor, noen av disse kan også ha ekstremt overdreven vold. I splatterfilmene er det også mye skildringer av gørr som eksempel tarmer og andre innvoller, men for at dette skal være en «splatter» er det bred enighet om at må det også være former for humor inkludert med. Eksempler på splatterfilmer er filmene Bad Taste og Braindead
Ulovlige filmer
Noen få splatterfilmer har også vært eller er ulovlige i Norge på grunn av dens voldskildringer, et eksempel på en slik film er Ichi The Killer eller Koroshiya 1 av Takashi Miike.
Nordisk produksjon
Den nordiske produksjonen av slike filmer er svært lav, men i 2009 kom filmen Død snø fra Norge regissert av Tommy Wirkola.
Vista (forskningsprogram)
VISTA grunnforskningsprogram finansiert av Statoil som gjennomføres i nært samarbeid med Det Norske Videnskaps-Akademi. Forskningsprogrammet ble etablert i 1985.
Songs From Hellbilly Heaven
Songs From Hellbilly Heaven er et samlealbum med The Respatexans, utgitt i 2010. Albumet lå fire uker på VG-lista og endte med 15.-plass som beste plassering.
Gjævran gård
Gjævran gård (eller Gjevran) er en gård på Egge nord i Trøndelag. Den ligger 5 km nordvest for Steinkjer sentrum.
Gården nevnes i tiendepengeskatten i 1521 og var da eid av Reins kloster. Fra midten av 1700-tallet var den eid av Lyng-slekten, sist ved Peder Rasmus Lyng. Den ble i 1863 kjøpt av Ole Anton Qvam og bosatt av ham i 1873. Fra 1894 til 1898 var gården sete for fylkesmannen i Nord-Trøndelag.
Navnet Gjævran kan komme av at den nærtliggende Lundelva kan ha hatt navnet Get, Gefar/Gefrain. Området har antagelig vært bebodd siden steinalderen. Funn fra yngre jernalder er gjort nord for gården, ved Gjævranmarka (sverd, tre gravhauger og en langgrav).
Eisenbahn Österreich
Eisenbahn Österreich (ofte forkortet EÖ) er et tyskspråklig jernbanetidsskrift. Tidsskriftet har blitt utgitt siden 1995 av det Luzern-baserte forlaget Minirex. Historien strekker seg imidlertid lengre tilbake; fra 1948 til 1995 ble Eisenbahn Österreich publisert under navnet Eisenbahn.
Eisenbahn Österreich blir utgitt en gang i måneden. Utgavene blir ofte delt inn i to deler, hvor den ene delen fokuserer på østerrikske temaer mens den andre delen fokuserer på hele Europa, med særlig fokus på Østerrikes naboland. En del av sidene blir også trykket i søstertidsskriftene Schweizer Eisenbahn-Revue og Eisenbahn-Revue International. Utvalgte artikler blir også trykket i det engelskspråklige tidsskriftet Railway Update som utkommer to ganger i måneden.
Slaget om Mehran
Slaget om Mehran (14.-17. mai 1986) var en trefning under Irak-Iran-krigen. Dette slaget er mer å betrakte som et propagandastunt enn en militær offensiv rettet mot et viktig objekt. Saddam Hussein hadde etter nederlaget i slaget om Al-Faw behov for å innkassere en lett seier, og valgte å angripe den iranske grensebyen Mehran som med bare 5 000 iranske soldater i området hadde et svakt forsvar.
Den 10. mai var 25 000 soldater fra det 2. irakiske korpset deployert til Mehran-området, som lå relativt åpent med omkringliggende høydedrag som lengre østover ble til fjell. Fire dager senere startet irakerne offensiven, og regimet i Bagdad sørget for bred publisitet om militæraksjonen. Hensikten var å vise den irakiske befolkningen at også deres hær kunne vinne seire, tross de store tapene som de irakiske styrkene hadde lidd tidligere samme år.
De irakiske styrkene var overlegne våpenmessig, og klarte uten store problemer å erobre de viktige høydene omkring Mehran og fem mindre landsbyer. De fåtallige og dårlige utrustede iranske forsvarsstyrkene ble jaget opp i høyden og opp i fjellene. Der bygget iranerne nye forsvarsstillinger omkring byen Mehran og de nærliggende høydedragene. Irakerne kunne ikke angripe disse sterke stillingene som lå i opptil 1 500 meters høyde, fordi de irakiske styrkene for en stor del bestod av stridsvognstropper (kavaleri) med lite infanteristøtte.
General Tawfiq foreslo overfor Saddam Hussein å rette et angrep mot den strategiske viktige Dehloran mot sørøst, men Saddam sa nei. Følgelig beholdt iranerne sine sterkeste stillinger på høydedraget øst for Mehran. Irakernes unnlatelse av å aksjonere mot Dehloran straffet seg under Operasjon Karbala 1, der grepet om de høyere stillingene ble avgjørende.
Francis Dolarhyde
Francis Dolarhyde er en litterær person fra romanen Den røde drage skrevet av Thomas Harris. Han er antagonisten til Will Graham
Norge i etterkrigstida
Norge i etterkrigstida, er betegnelsen på tidsperioden etter andre verdenskrig (se også etterkrigstida, som historisk periode her avgrenset fram til 1972. Norge, så vel som de fleste andre land i Europa og Nord-Amerika, opplevde store endringer av politisk, kulturell og økonomisk art i denne perioden.
Francis Dolarhyde
Dolarhydes bakgrunnshistorie ble beskrevet i romanen i detalj, og referert til i filmatiseringene. Han ble født med leppe-kjeve-ganespalte i Springfield, Missouri den 14. juni 1938. Han ble forlatt av moren sin, og vokste opp ved et barnehjem frem til han var fem år gammel. Han blir deretter tatt inn av bestemoren sin, som utsatte ham for alvorlige følelsesmessige og fysiske overgrep. Dette kulminerte i en hendelse hvor hun tvinger ham til å se på mens hun kniper penisen hans mellom bladene på en saks, etter at han hadde tisset på seg i søvne. Hun truet med å klippe penisen hans helt av, hvis han tisser ut sengen flere ganger. Kort tid etter dette begynner Dolarhyde å torturere dyr.
Mascarenium
Utseende
Ganske små (sjelden større enn 2 millimeter), brede, mer eller mindre ovale, rødlige til svarte stumpbiller. Hos denne gruppen er dekkvingene ofte ikke forkortede, slik at de dekker hele eller nesten hele bakkroppen.
Francis Dolarhyde
Etter at bestemoren hans blir diagnostisert med demens, blir Dolarhyde overført til moren hans og hennes ektemann i St. Louis. Der blir han ytterligere misbrukt, og et ste-søsken skader ansiktet hans i et speil på badet. Dolarhyde henger derfor katten til ste-søsteren, og dreper den. Kort tid senere blir han sendt tilbake til barnehjemmet. Etter å ha blitt oppdaget for å bryte seg inn i et hus i en alder av 17 år, verver han seg til den amerikanske hæren i stedet for å sone fengsel. Senere lærer han seg å utvikle film, og får kosmetisk kirurgi for å bli kvitt leppe-kjeve-ganespalten. Etter militæret får Dolarhyde jobb hos Gateway Corp. i St. Louis, Missouri, som produksjonssjef for deres film-avdeling. Han begynner også med kroppsbygging. I begynnelsen av 40-årene myrder Dolarhyde to familier i løpet av to måneder, på - eller nærheten av - fullmåne. I dagene frem til fullmåne dreper eller skader Dolarhyde kjæledyr som tilhører familiene han dreper. Han tilbringer deretter natten i hagen deres og ser på månen. På fullmåne-natten bruker Dolarhyde forskjellige metoder for å komme inn i hjemmene deres. Han skyter eller skjærer over strupen på dem, før han poserer dem rundt sengen og engasjerer seg i nekrofile handlinger med de kvinnelige likene.
Fordi drapene finner sted om natten, og Dolarhydes tendens til å bite likene til ofrene sine, kaller tabloid-avisen The National Tattler ham for «The Tooth Fairy» en betegnelse han misliker. Tidligere FBI-agent Will Graham blir bedt om å vende tilbake til FBI for å hjelpe til med å arrestere The Tooth Fairy. Graham hadde tidligere tatt til fange Dr. Hannibal Lecter, en psykiater som også var seriemorder og kannibal. Dolarhyde idoliserer Lecter, og sender brev til ham for å beskrive sine egne mord. Graham besøker Lecter ved Baltimore State Forensic Hospital for the Criminally Insane, i håp om å få hjelp til å identifisere morderen. Etter dette møtet sender Lecter en kode til Dolarhyde, som inneholder Grahams adresse. Men FBI-agent Jack Crawford avskjærer meldingen i tide, for å advare Grahams familie og den lokale sheriffen hvor de bor.
I et forsøk på å provosere Dolarhyde til å avsløre mer informasjon om seg selv, gir Graham et intervju til journalisten Freddy Lounds fra avisen The Tattler - hvor Graham påstår at «The Tooth Fairy» sannsynligvis sliter med Erektil dysfunksjon, homoseksuell og muligens et produkt av incest. Han antyder også at Lecter er fornærmet over at denne seriemorderen anser seg selv som Lecters likemann. Intervjuet gjør Dolarhyde rasende. Han kidnapper Lounds, limer ham til en antikk rullestol, og skremmer ham til å tilbakekalle artikkelen hans. Han biter ogsså leppene av ham. Dolarhyde setter deretter Lounds i brann, og ruller ham ned en skråning og inn i The Tattlers parkeringshus.
I mellomtiden blir Dolarhyde forelsket i en blind medarbeider, ved navn Reba McClane. Forholdet demper først hans morderiske impulser, men hennes tilstedeværelse irriterer bare den andre delen av Dolarhydes psyke. Desperat etter å beholde kontrollen over seg selv, flyr Dolarhyde til New York. I et siste forsøk på å redde McClane forsøker Dolarhyde å drepe seg selv på et bad ved å henge seg fra stangen i dusjen. Men løkken ryker før han blir kvalt. FBI har i mellomtiden fått alt for lite resultat før neste fullmåne og drap nærmer seg. Potensielle bevis har bare ført til blindveier, og de har ikke klart å finne noen forbindelse mellom familiene. Dolarhyde planlegger å drepe McClane, og seg selv, ved å sette fyr på hjemmet hans - samtidig som de befinner seg inni bygningen. Han gir seg imidlertid i aller siste øyeblikk, og frigjør henne.
Når hun hører et skudd fra et haglgevær, føler McClane seg rundt i Dolarhydes brennende stue og oppdager det som ser ut til å være hans døde kropp - som nå står i brann. Imidlertid skjøt Dolarhyde egentlig liket av en ansatt fra en bensinstasjon som tidligere hadde fornærmet ham. han hadde kidnappet denne personen for å iscenesette sin egen forsvinning. Politiet redder McClane fra det brennende huset. Hun er sterkt traumatisert av opplevelsene, men Graham beroliger henne med at hennes innflytelse bidro til å begrense Dolarhydes morderiske impulser. Basert på McClanes vitnesbyrd, og det mannlige liket i hjemmet hans med ansiktet ødelagt av en hagle, blir det antatt at Dolarhyde hadde begått selvmord. Men likets fingeravtrykk samsvarer ikke med avtrykk oppdaget på noen av åstedene. Dolarhyde reiser deretter til Grahams hjem i Florida, hvor han angriper Graham og stikker ham i ansiktet. Grahams kone Molly avskjærer imidlertid Dolarhyde og skyter ham.
Mascarenium
Utbredelse
Selketn er kjent fra Réunion.
Norge i etterkrigstida
Arbeiderpartiet hadde regjeringsmakt i hele perioden, bortsett fra samlingsregjeringen i 1945, John Lyngs korte regjering i 1963 og Per Bortens koalisjonsregjering som varte i fem og et halvt år under ledelse av Per Borten 1965–1971. Ap-statsministeren Einar Gerhardsen var den ledende skikkelsen i rikspolitisk sammenheng i denne perioden, og har blitt omtalt som landsfader.
Marshallhjelpa og handelsforbindelser med USA var med på å skape grobunn for en enorm økonomisk vekst. Middelklassen vokste, og andel fattige sank betraktelig som følge av Arbeiderpartiets visjoner om en heldekkende velferdsstat. Som ellers i Europa sank arbeidsledigheten, og velstanden økte. Husmorsyrket var høyt akta, og få land hadde større andel hjemmeværende mødre. I 1960 var hele 55 prosent av alle voksne kvinner husmødre på heltid. Som i de fleste industrilanda sank sysselsatte i primær- og sekundærnæringene i takt med økinga av sysselsatte innen tjenestenæringa. Som følge av politiske vedtak om maksimal arbeidstid, og effektivisering innen primær- og sekundærnæringer, synker antall timeverk per person i etterkrigstida.
Bakgrunn
Stortingsvalget i 1945 markerte det parlamentariske demokratiets tilbakekomst etter det nasjonalsosialistiske Tysklands okkupasjon og marionettregjeringa til Nasjonal Samling ved Vidkun Quisling. Valgresultatet gav Det norske Arbeiderparti majoritet i Stortinget, en majoritet som varte til 1961.
Arbeiderpartistaten etableres
Ettersom Arbeiderpartiet fikk en så enorm oppslutning, kunne det danne regjeringer som ikke kunne felles av de andre partiene på Stortinget. Det hadde fram til 1961 over halvparten av mandatene på Stortinget. Denne kompromissløse politiske ordningen, har gjort at perioden har blitt kalt ettpartistaten, ved siden av betegnelsen arbeiderpartistaten. Industriveksten sørget for at skatteinntektene økte, og dermed ble Aps visjon om en blandingsøkonomi med gode velferdsløsninger en realitet. Arbeiderpartiet hadde et nært forhold til fagbevegelsen, med en velgerskare tilknytta Landsorganisasjonen (LO), og partiet lytta ofte til dem når politiske vedtak skulle fattes. Arbeiderpartiet har tradisjonelt valgt inn LO-topper i sitt sentralstyre.
Etter stortingsvalget i 1961 endte Arbeiderpartiet med 74 av i alt 150 mandater, og det rene flertallet opphørte. Sosialistisk folkeparti (SF) hadde havna i vippeposisjon med sine to mandater. Gerhardsen danna likevel sin fjerde regjering med SFs støtte. Stortingets mulighet til å felle en sittende regjering ved at flertallet stemmer for et mistillitsforslag viste seg i 1963 i sammenheng med Kings Bay-saken. Det var Kings Bay-ulykken i ei kullgruve på Svalbard i 1962 som utløste opinionens sterke misnøye med Gerhardsen-regjeringa. Det hadde i 1956 blitt gjort vedtak i Stortinget om gjenopptakelse av driften i gruva etter ulykker i 1948, 1952 og 1953, så lenge sikkerheten blei ivaretatt. Tønseth-rapporten, lagt fram sommeren 1963, viste at det fantes grove brudd på sikkerhetsforeskriftene i gruvedriften. Mistillitsforslaget blei lagt fram av den borgerlige opposisjonen og fikk støtte fra SF. Lyng-regjeringen blei utnevnt 24. august 1963, en koalisjonsregjering med de fire partiene Høyre, Kristelig folkeparti, Venstre og Senterpartiet. Uenighet rundt den nye regjeringens tiltredelseserklæring førte imidlertid til et mistillitsforslag fire uker senere, også nå med SFs to representanter i vippeposisjon, denne gangen med støtte til Arbeiderpartiet og opprettelsen av en ny Gerhardsen-regjering 25. september 1963. Denne regjeringa blir sittende fram til stortingsvalget to år seinere, 13. september 1965. Arbeiderpartiet mista seks mandater ved valget og den borgerlige sida gikk sammen om oppretting av Per Bortens regjering. Denne regjeringa fikk sitte i seks år, gjenvalgt med ørliten margin i 1969, i et valg der Arbeiderpartiet økte til 74 mandater.
Sosialdemokratisk økonomisk orden
Gjenreisingsideologien var bærende i agendaen Arbeiderpartiet, og forsåvidt de andre partiene, hadde satt for Norge de første åra etter andre verdenskrig. Gjenreisinga skulle være et felles løft og skulle føres parallelt med oppbygginga av en sterk industri. Pris- og markedsreguleringer blei iverksatt som en del av et nært samarbeid mellom stat og marked. I de første åra etter krigen hadde Norge et enormt reguleringsapparat som skulle sørge for at markedskreftene produserte varer til en fastsatt pris. Det blei også viktig at deler av industrien var retta mot eksport, slik at krona kunne bli styrka.
Arbeiderpartiet hadde som mål å bygge opp en blandingsøkonomi som kunne gi økonomisk trygghet til folket. Industriveksten skulle sikre alle arbeid, og de få som falt utenfor skulle fanges opp av statlige velferdsløsninger finansiert av skatter og avgifter.
Gjenreisningen
Finnmark og Nord-Troms lå i helt ruiner etter okkupantenes hensynsløse tilbaketrekking fra Murmanskfronten, og nesten hele befolkningen fra disse områdene befant seg i Sør-Norge. Tilnærmet all bebyggelse var nedbrent. En rekke andre byer og tettsteder som var blitt bombet, skulle også gjenreises etter krigsherjingene. Brente steders regulering var en organisasjon som var opprettet under krigen og som fortsatte sitt arbeid i etterkrigstiden. Brente steders regulering ble offisielt nedlagt 1952, men fungerte i Finnmark til 1955. Gjenreisingen gjorde strenge restriksjoner nødvendige i nasjonens bruk av økonomiske ressurser i de første etterkrigsårene. London-regjeringen endret allerede i 1942 Forsyningsdepartementets navn til Forsynings- og gjenreisningsdepartementet som fikk ansvaret for en samlet oversikt og helhetsplan. Det ble ikke planlagt en gjenreisning i bokstavelig forstand, men en mer framtidsrettet nyreisning. Planene ble laget av departementet, drøftet i regjeringen og deretter forelagt de lokale myndigheter.
Statlig industrialisering
Myndighetene blei hovedaktøren i utviklinga av en moderne storindustri i Norge. Statseide selskap som dreiv kraftverk og fabrikker etablerte seg i storbyene, så vel som i distriktene. Landets rike vannkraftressurser gjorde at det blei mer kostnadseffektivt å forsyne tungindustrien med energi. Norges vassdrags- og elektrisitetsvesen stod for utbygginga av slike store kraftanlegg. Norges statsstyrte tungindustri omfatta framstilling av aluminium (Norsk Hydro), stål (Norsk Jernverk) og koks (Norsk Koksverk). Bygginga av Norsk Jernverk i Mo i Rana var et resultat av de vedtaka som blei tatt på Stortinget i forbindelse med jernsaken. Foretaket skulle gjøre landet selvforsynt av stål. I 1946 begynte bygginga av jernverket, og i 1955 begynte drifta.
Norsk Hydro produserte tungtvann for eksport fra 1950-årene. Tungtvannet ble solgt til land over hele verden. I 1960 kjøpte Israel 20 tonn tungtvann. Betingelsen var at det måtte brukes til sivile formål, men mest sannsynlig ble det brukt til å lage atomvåpen.
Urbaniseringa som fulgte den økte industrialiseringa, foregikk ikke uten kritikk. Bondepartiet kritiserte regjeringa i det de mente var et forsøk på å flytte bygdefolket inn i byene, og gjøre Oslo til et ubestridt maktsentrum. Bondebefolkningen i 1950 var på rundt 200 000. I dag er den på under 50 000.
Industrialiseringen førte til nedgang i antall bønder. I 1950 var 30 % av befolkningen sysselsatt i primærnæringer; i 1970 bare 10 %. Likevel økte produksjonen, på grunn av moderne teknologi. Traktorer med hydraulikk, gjødselspredere, potetopptakere og skurtreskere revolusjonerte jordbruket. En tilsvarende utvikling fant sted innenfor fiskerinæringen; kraftblokk med hydraulikk og nye letemetoder som ekkolodd og sonar.
Oljeeventyret
Etaten Norges geologiske undersøkelse skrev i et brev til Utenriksdepartementet at forekomster av kull, olje og gass langs den norske kyst kunne utelukkes. Funnet av gass i Groningen i Nederland førte likevel til optimisme for lignende funn i Norge. Det amerikanske oljeselskapet Phillips søkte i 1962 om å få gjøre seismiske undersøkelser i Nordsjøen, men blei ikke gitt noen eneretter til eventuell oljevirksomhet. Staten erklærte den 31. mai 1963 at havbunnen var underlagt norsk suverenitet, og foretok deretter formelle fordelinger av havområdene med Danmark og Storbritannia etter midtlinjeprinsippet. Et rammeverk som gjaldt tildeling av konsesjoner på norsk sokkel blei gjort gjeldende ved kongelig resolusjon 9. april 1965. Samme år blei det gitt 22 utvinningstillatelser på 78 blokker til oljeselskaper. Sommeren 1966 blei det prøveboret for første gang, men uten funn av olje. I 1969 blei det funnet olje i Ekofisk-feltet, og produksjonen her begynte den 15. juni 1971. Statoil blei oppretta i 1972, sammen med regelen om at det statseide selskapet skulle delta i minst 50% av virksomheten på hver oljeblokk.
Hverdagsliv og forbrukerkultur
I etterkrigstiden fikk nordmenn generelt høyere levestandard og bedre økonomi, spesielt fra slutten av 1950-årene. Rasjoneringen av varer tok gradvis slutt de første årene etter krigen. Meieriprodukter kunne selges fritt etter fire år, mens kjøtt, kaffe og sukker var rasjonert helt til 1952. Mer luksuspregede forbruksartikler var regulert enda lenger, og rasjoneringen av biler ble ikke avsluttet før i 1960. Dette var en bevisst reguleringsøkonomi fra statens side for å sikre rettferdig fordeling av goder. Etterkrigstiden var også en periode der forskjellene i inntekt og levestandard var små. Variasjonene i lokale kulturer og skikker ble også mindre enn før, slik at nordmenn totalt sett ble mer like enn noen gang før eller senere. Etterhvert som rasjoneringen ble avviklet, ble det raskt etablert en ny forbrukerkultur. Ny teknologi som vaskemaskiner og kjøleskap ble etterhvert allemannseie, og salg av forbruksvarer ble hjulpet av økt tilgang til kredittkort. Norske importrestriksjoner forsvant med EFTA-medlemskap i 1961, noe som betydde større tilbud for norske forbrukere. Gjennom hele perioden økte nordmenns kjøpekraft og forbruk.
Internasjonale forhold
Norge blei medlem av FN uten større entusiasme. Som mange andre vesteuropeiske land blei Norge etter krigen tilbudt økonomisk støtte til gjenoppbygging ved Marshallhjelpen. Med Gerhardsenregjeringa i spissen, aksepterte Stortinget i 1947 mottakelse av støtten fra USA. I alt blei 256 millioner amerikanske dollar overført til norske myndigheter i perioden 1948 til 1952, penger som blei brukt til utbygging av infrastruktur og industri. Gjenoppbygging av nordnorske tettsted som hadde blitt totalødelagt under den tyske tilbaketrekningen i 1945, var et av de viktigste satsingsområdene. Med Marshallhjelpen kom det også krav om gjenytelser, i form av politisk åpenhet rundt frihandel, noe som skulle sikre det amerikanske markedet tilgang til handel med Europa. Sovjetunionens nei til mottakelse av støtten var med på å innlede den kalde krigen, og Stalins direktiv til de østeuropeiske kommuniststatene om å ikke ta imot, synliggjorde østblokken som en geopolitisk enhet med Moskva som et ubestridt maktsentrum. Med den militære opprustinga og økende spenninga mellom supermaktene USA og Sovjetunionen, kom også tanken på å stifte allianser. Atlanterhavspakten, NATO, blei grunnlagt i 1949. Arbeiderpartiet hadde i en periode på begynnelsen av 1920-tallet vært en del av moskvastyrte Komintern, men blei ekskludert etter å ha stilt seg kritiske ovenfor moskvatesene. I den første stortingsperioden etter andre verdenskrig hadde Norges Kommunistiske Parti, et Komintern-lojalt utbryterparti fra Arbeiderpartiet hatt 11 representanter på Stortinget. Da avgjørelsen om norsk NATO-medlemskap skulle fattes på Stortinget i 1949, hadde ikke Arbeiderpartiets modereringsprosess bort fra tidligere revolusjonær kommunisme kommet lengre enn at saken førte til stor splittelse mellom de ulike fraksjonene. Etter press fra den sentrale partiledelsen, endte avstemningen med bare 13 motstemmer.
C.J. Hambro var kritisk til medlemskap i NATO fordi beslutninger om landets utenrikspolitikk ble flyttet utenfor landets grenser. Han mente Norge burde møte i NATO med «mistenksom aktpågivenhet». Hambro likte heller ikke at NATO ble fremstilt som demokratienes allianse. Da Norge ble en del av NATOs felleskommando i 1951 uttalte Kjell Bondevik at Norge ble dratt lenger inn i «edderkoppveven» ved slik avståelse av suverenitet. Kong Haakon skal også ha hatt problemer med å akseptere dette. Olav Oksvik advarte mot sterk avhengighet av USA og at Norge kunne bli stående alene ved et systemskifte i USA.
Norge var et av 50 land som skreiv under FN-pakten den 26. juni 1945 i San Francisco. 1. februar 1946 blei Norges utenriksminister, Trygve Lie valgt til FNs generalsekretær.
Petsamo ble etter krigen overført fra Finland til Sovjetunionen, og Norge fikk grense mot Sovjetunionen. Forhandlinger med Sovjetunionen om grenseforholdene begynte i 1947. I desember 1949 inngikk Norge og Sovjetunionen en grenseavtale og i 1950 ble det oppnevnt grensekommissærer på begge sider for å forvalte bestemmelsen i avtalen. Grensen ble militært bevoktet på begge sider.
EF og EFTA
Opprettelsen av Det europeiske kull- og stålfellesskap (EKSF) realiserte økonomisk samarbeid mellom Frankrike og Tyskland. Disse landene slo nå sammen sin administrasjon av stål- og kullindustri også Italia og Benelux-landa blei med i dette fellesskapet. Samarbeidet la grunnlaget for Den europeiske union slik den er i dag. Det europeiske økonomiske fellesskap (EØF) og Det europeiske atomenergifellesskap (EURATOM) blei oppretta av de samme seks statene i EKSF, etter undertegninga av Roma-traktaten i 1957. Etter at økonomien i disse landa fikk seg en oppsving som følge av nedbygging av grenser og tollbarrierer, blei også andre land i Vest-Europa interesserte i å søke medlemskap. Norge søkte sammen med Storbritannia, Danmark og Island medlemskap i 1961, noe alle medlemslandene unntagen Frankrike var positive til. På grunn av sin vetorett, fikk ikke Norge eller de andre landene bli medlemmer. I 1960 blei Det europeiske frihandelsforbund (European Free Trade Association, EFTA) oppretta av sju medlemsland (Norge, Danmark, Portugal, Storbritannia, Sveits, Sverige og Østerrike som et svar på Frankrikes veto mot medlemskap i Det europeiske økonomiske fellesskap. Flere av disse landene har nå blitt fullverdige medlemmer av EU og nå er det bare Sveits, Liechtenstein, Island og Norge igjen i EFTA. Det europeiske fellesskap blei oppretta 1. juli 1967 da EKSF, EURATOM og EØF blei slått sammen.
Kringkasting
Den norske stat fikk monopol på kringkasting gjennom opprettelsen av Norsk rikskringkasting (NRK) i 1933. Radio blei i løpet av de neste tiåra allemannseie. Under andre verdenskrig blei dessuten radioen et uvurderlig redskap den norske regjering i eksil kunne bruke for å spre meldinger til det norske folk fra London. Selv om nazistene under okkupasjonen hadde forbudt privatpersoner å eie en radio, var det mange som gjemte unna sine radioapparater nettopp for å få med seg siste nytt fra konge og regjering i London. Ved krigens slutt kunne de vel 500 000 radioapparatene som hadde blitt inndratt av okkupasjonsmakten hentes ut igjen. Opphevelsen av dette forbudet innleda det som skulle bli radioens gullår, både som underholdnings- og opplysningsmedium. NRK brukte statlige midler, som kom inn ved at alle som hadde radioapparat betalte fjernsynslisens, for å kringkaste programmer som nyheter, værmelding, sport og underholdningsprogrammer som omfatta alt fra radiokrim til verdens lengstlevende radioprogram, lørdagsbarnetimen. NRK etablerte kulturkanalen P2 ved siden av P1 i 1984, og i 1993 tilkom også ungdomskanalen P3. I 1993 begynte P4 med sine sendinger, og ble dermed den første norske riksdekkende reklamefinansierte radiokanalen.
Telegrafverket blei pålagt av myndighetene å bygge ut et kringkastingsnettverk for fjernsyn. I 1954 kom de første prøvesendingene for fjernsyn på lufta. Dette var begynnelsen på en ny æra i norsk kringkastingshistorie. Radioen var blitt allemannseie, men fjernsynet skulle vise seg å bli en utfordrer. I 1960 var den offisielle åpninga av fjernsynet i Norge. Olav V stod for tale og offisiell åpning. I løpet av 60-tallet skulle fjernsynet gjøre sin entré i norske stuer, men det var ikke før i brytningen med 1970-tallet at fjernsynet kunne finnes i de fleste hjem. Man fikk først fjernsyn i Sør-Norge i 1960, og deretter gradvis over resten av landet. I 1967 var også Finnmark dekket, og dermed kunne man se TV i hele landet. Inntil 1980-tallet var analogt bakkenett den eneste løsningen i hjemmene, og med mindre man bodde ved svenskegrensen og fikk inn svensk fjernsyn, var NRK den eneste kanalen. På 80-tallet kom både kabel-TV og satellitt på markedet, og med opphevelsen av kringkastingsmonopolet som trådte i kraft i 1933, fikk folk inn nye kanaler. Opprettelsen av TVNorge i 1988 blei den første reklamefinansierte norske tv-kanalen. I 1990 åpna Stortinget for riksdekkende reklamefinansiert fjernsyn og TV2 fikk konsesjon i 1991. I 1992 starta de sine sendinger med en dekningsgrad på omtrent 60 prosent. I 2007 var TV2s dekningsgrad på 98,2 prosent.
Veidneset
Veidneset (nordsamisk: Vieranjárga, kvensk: Vieriniemi) er et nes i Nesseby kommune i Finnmark. Det ligger i den innerste delen av Varangerfjorden, mellom Karlebotn i nordvest og Veidnesfjorden i sørøst. Veidneset er seks kilometer langt og rundt to kilometer bredt. Det er ingen bosetninger på neset.
Norge i etterkrigstida
Telegrafi, telefoni og internett
Det statseide selskapet Telegrafverket var blitt stifta i 1855, og utover 1900-tallet skifta det navn flere ganger. I etterkrigstida het selskapet Telegrafverket, inntil det i 1969 bytta navn til Televerket, da bruken av telefon og teleks hadde overtatt dominansen som telegrafen tidligere hadde. Under andre verdenskrig hadde den tyske okkupasjonsmakten tatt over Telegrafverket og bygget ut et brukbart teleksnettverk i Norge for å kunne kommunisere med Tyskland, som tok i bruk teknologien allerede i 1933.
Crawling
«Crawling» er den andre singelen fra Linkin Parks debutalbum Hybrid Theory. Sangen ble en hit i 2000, og Linkin Park vant en Grammy for «Best Hard Rock Performance». «Crawling» er en av de få sangene på Hybrid Theory som inneholder lite rapping fra Mike Shinoda. Sangen er også kjent for sitt anslag av elektronika.
Norge i etterkrigstida
Telegrafi, telefoni og internett
Etterspørselen etter hustelefon var enorm i etterkrigstida. På 70-tallet hadde ikke Televerket kapasitet til å imøtekomme alle forespørsler. I 1979 stod 94 000 på venteliste. Utover på 80-tallet førte utbygginger av nettverket og bedriften til at ventelista blei kortere. I 1969 starta arbeidet med å få til en felles nordisk standard for mobiltelefoni. Dette la grunnlaget for Nordisk mobiltelefonsystem (NMT), oppretta i 1981. Systemet blei ansett for å være av høy kvalitet på den tida, og abonnenter på Østlandet kunne få forbindelse med mobiltelefoneiere i 60 land. Televerkets bruk av satellitteknologi begynte sent på 50-tallet, og i 1960 blei det første telefonsambandet via satellitt tatt i bruk mellom Norge og USA. I 1976 åpnes det satellittlinje til oljeplattformene i Nordsjøen og i 1989 videreutvikler Televerket sine internasjonale tjenester for fasttelefonnettet.
Teater, opera, korps og orkester
Med de økonomiske oppgangstidene etter andre verdenskrig kom også økte bevilgninger til kulturlivet i Norge. Idrettsbevegelsen stolte mye på dugnadsinnsats, mens teater-, opera-, korps- og orkesterstiftelser ved siden av dugnadsinnstats ofte trengte midler til å lønne profesjonelle instruktører og dirigenter.