cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den sydlige halvkule
Klima
Den sydlige halvkule har et noe mildere klima enn tilsvarende breddegrader på den nordlige halvkule. Unntaket er Antarktis som er kaldere enn Arktis. Dette er fordi den sydlige halvkule har betydelig mer hav og mindre land. Vann endrer temperatur saktere enn land.
På den sydlige halvkule passerer solen fra øst til vest via nord. Nord for Stenbukkens vendekrets kan solen stå rett over bakken (senit) eller noe mot syd midt på dagen. At solen beveger seg via nord gjør at den tilsynelatende beveger seg fra høyre mot venstre, motsatt av det den gjør på den nordlige halvkule. Skygger fra sollys beveger seg mot klokken gjennom dagen, og solur har stigende timer i retning mot klokka. Ved solformørkelser beveger månen seg fra venstre mot høyre foran solskiven når det observeres syd for Stenbukkens vendekrets.
Sykloner og tropiske stormer spinner med klokken på den sydlige halvkule (i motsetning til mot klokken på den nordre halvkule) på grunn av corioliseffekten.
Den søndre tempererte klimasonen, en underinndeling av den sydlige halvkule, er nesten utelukkende kystklimasoner. Denne sonen inkluderer hele Uruguay, Lesotho, Swaziland og New Zealand; mesteparten av Chile, Argentina, Sør-Afrika og Australia; og deler av Paraguay, Brasil, Namibia, Botswana, Mosambik og Madagaskar.
Demografi
10 % av jordens befolkning bor på den sydlige halvkule.
Cavaillon
Cavaillon er en kommune i departementet Vaucluse i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur sørøst i Frankrike.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Cavaillon
Forbundet KYSTEN
Forbundet KYSTEN er en organisasjon for vern av norsk kystkultur, og utgiver av Tidsskriftet KYSTEN.
Formål
Organisasjonen ble stiftet i 1979 og har som formål å styrke det norske folks identitet som kystfolk, herunder:
Forbundet KYSTEN spiller en viktig rolle i arbeidet med fartøyvern og bevisstgjøring omkring kystkulturens verdi. Kystlagenes virksomhet spenner fra restaurering av båter og sjøhus til seiling og sjømannskap.
Forbundet har 128 kystlag med tilsammen 10500 medlemmer, og er medlem av Norges kulturvernforbund.
Casino Royale
Casino Royale er et fiktivt fransk kasino skapt av Ian Fleming til den første James Bond-romanen (med samme navn) som ble publisert i 1953.
Casino Royale er også tittelen på følgende:
The Insider
The Insider er en amerikansk biografisk dramathriller fra 1999 regissert av Michael Mann. Filmen handler om «varsleren» Jeffrey Wigand som sammen med journalisten Lowell Bergman tok opp kampen mot den mektige amerikanske tobakksindustrien på 1990-tallet. Hovedrollen som Wigand spilles av Russell Crowe, mens Bergman spilles av Al Pacino. Andre sentrale roller spilles av Christopher Plummer og Diane Venora.
The Insider ble rost av kritikerne, men hadde en beskjeden kommersiell suksess på kino. Den ble i 2000 nominert til Oscar for beste film.
Filmen ble noe kontroversiell da den bidro til å sette den kjente journalisten Mike Wallace i et dårlig lys.
Handling
The Insider er basert på den sanne historien om Jeffrey Wigand som midt på 1990-tallet skapte et enormt oppstyr da gikk offentlig ut og advarte mot tobakksindustrienens forsøk på å få folk avhengige av sigaretter. Wigand hadde bakgrunn i tobakksfirmaet Brown & Williamson og arbeidet i perioden 1989-93 som sjef for research og utviklingavdelingen i firmaet. Målet hans var å utvikle en ny og mindre helsefarlig sigarett, men han kom raskt i konflikt med sin arbeidsgiver. Wigand reagerte blant annet på hvordan Brown & Williamson manipulerte sine tobakksprodukter for å skape større avhengighet hos røykerne, og han ble etterhvert sett på som et uromoment innad i firmaet. I 1993 ble han oppsagt og pålagt taushetsplikt om alt han visste om tobakksindustriens indre liv. Brown & Williamson hevdet at han hadde brutt denne taushetsplikten og saksøkte Wigand som på sin side kom i kontakt med Lowell Bergman, programleder i aktualitetsprogrammet 60 Minutes på fjernsynskanalen CBS. Dette innledet en langvarig strid mellom Wigand og Brown & Williamson. Wigands liv ble totalt endret og det ble satt frem drapstrusler mot han og hans familie.
Filmen skildrer konsekvensen av hans uttalelser samt forholdet til 60-minutes produsenten Lowell Bergmann. Den uredde Bergmann støter mot mektige krefter da han kjemper for å få vist et avslørende intervju med Wigand på CBS. Kampen mellom journalisten og tobakksindustrien når nye høyder da CBS er i ferd med å bli kjøpt opp, og sterke krefter innad i selskapet mener intervjuet ikke bør vises, fordi det kan føre til søksmål fra tobakksindustrien.
Anmelderne og publikum
Filmen ble godt mottatt av filmkritikerne og har oppnådd så mye som 96% på Rotten Tomatoes og 84% på Metacritic. Til tross for det gjorde filmen det beskjedent kommersielt og innbrakte kun $29 millioner i USA og $60 millioner globalt. Filmens produksjonskostnader var på $90 millioner.
Priser og nominasjoner
The Insider ble nominert til syv Oscar-priser i 2000, blant annet for beste film og beste regi. Den ble også nominert til fem Golden Globe- og en BAFTA-pris. Den vant flere mindre filmpriser, blant annet en ved Boston Society of Film Critics Awards, Broadcast Film Critics Association Awards, Italian National Syndicate of Film Journalists, London Critics Circle Film Awards og fire ved Los Angeles Film Critics Association Awards.
I Norge
Filmen fikk terningkast fire av VGs anmelder som beskrev den som en svært viktig og engasjerende film om helt sentrale samfunnsspørsmål i dagens USA. Anmelderen mente samtidig at den ble litt svekket av manglende fokus. «Filmens nærhet til det virkelige liv er nifst gjenkjennelig gjennomført. Det er mye strålende skuespilleri!», skrev anmelderen. Dagbladets anmelder brukte overskriften «Gnistrende drama» og roste særlig skuespillerprestasjonene og filmens nerve. Anmelderen skrev videre at: «Dette er en briljant fortalt film, mesterlig regissert og fotografert, og som attpåtil tillater noe så sjelden i amerikanske thrillerfilmer som å la skuespillerne få skikkelig rom og tid til å skape karakterer og situasjoner». DVD-arkivets anmelder gav den syv av ti merker og beskrev den som en meget realistisk og solid film som er både spennende og engasjerende. En videre kommentar var: «Glimrende skuespill og solid historie». Anmelderen mente imidlertid at den var litt for lang. Filmsiden Cinerama gav den terningkast fem og roste særlig skuespillerprestasjonene til Pacino og Crowe, og beskrev filmen som meget solid filmhåndverk. Anmelderen mente samtidig at filmskaperen ikke helt hadde klart å holde et tilstrekkelig stramt grep om historien.
I rollene
(utvalg)
Soundtrack
{| cellpadding="2" cellspacing="2" border="0" style="width: 100%;"
Bute
Bute kan vise til:
Zentralfriedhof Friedrichsfelde
Zentralfriedhof Friedrichsfelde i Lichtenberg i Berlin ble åpnet i 1881 og er blant byens mest kjente kirkegårder. Den er særlig berømt for Gedenkstätte der Sozialisten – æreslund for sosialdemokratiske, sosialistiske og kommunistiske politikere og aktivister.
Da kirkegården ble grunnlagt i 1881 het den Friedrichsfelde Kommunale Kirkegård, Berlin (På tysk: Berliner Gemeindefriedhof Friedrichsfelde). Fra 1900, da Wilhelm Liebknecht, grunnlegger av SPD, ble gravlagt der, ble kirkegården hvilested for mange av lederne og aktivistene i Tysklands anti-fascistiske, sosialdemokratiske, sosialistiske og kommunistiske bevegelser. I 1919 ble Karl Liebknecht og Rosa Luxemburg, medstiftere av KPD, gravlagt der.
Historie
25. januar 1919 ble alle de 33 døde etter spartakistopprøret 5. til 12. januar 1919, deriblant den drepte Karl Liebknecht, begravd etter en massedemonstrasjon gjennom Berlin sentrum.
Noen dager senere begravde man de i mellomtiden identifiserte døde revolusjonære, den best kjente var Leo Jogiches, en venn av Rosa Luxemburg. 31. mai 1919 ble et kvinnelik funnet i Landwehrkanalen identifisert som Rosa Luxemburg. Arbeiderforeninger i Berlin møtte mannsterke opp til en sørgetog gjennom de østlige distrikter av Berlin for å hylle Luxemburg da hun ble begravd 12. juni 1919. Til minne om de drepte KPD-lederne og de andre døde revolusjonære ble det i 1920 bestemt å anlegge en passende minnesmerke på sosialistdelen av kirkegården.
På initiativ fra Wilhelm Pieck ble det dannet en minnesmerkekomitee som på 15. juni 1924 la ned en grunnstein. Det fantes imidlertid ennå ikke noen klar plan for hvordan minnesmerket skulle se ut eller hvordan det skulle finansieres. Grunnideen til et monument ble lagt frem på en partidag i KPD i 1925 og var et utkast av Auguste Rodin med navnet Opprør og bestod av en bronsestatue (Genie de la Guerre) som stod foran en mur. Muren var symbol for revolusjonens nederlag i Frankrike i 1871 og som forbindelse med Sovjetunionen og den dertil hørende Kremlmur. Dette utkastet ble forkastet.
Frem til 1933 var det årlige marsjer og markeringer til ære for Lenin, Liebknecht og Luxemburg (såkalte LLL-uker) ved minnesmerket. I februar 1933 ødela nazister minnesmerkets femtakkede stjerne og rev ned flaggstangen. Ved starten av 1935 gav de nazistiske myndigheter ordre om at minnesmerket skulle bli totalt fjernet. Det samme gjaldt kroppene som hadde vært begravd der.
Den nye æreslunden
I september 1949 gav Berlins magistrat ordre om nybygging av et felles minnesmerket for sosialdemokrater og kommunister i den fremre delen av kirkegården. Arbeidene medførte flytting av kister og foregikk fra 1950 under ledelse av Arnold Munter. 14. januar 1951 ble det nye anlegget åpnet. Tilstede ved den høytidelige åpningen var førende politikere i DDR som Wilhelm Pieck, Friedrich Ebert junior og Erich Honecker. Den ble da innviet i sin nåværende form som Gedenkstätte der Sozialisten.
Gjentatte ganger ble det tatt initiativer for å rekonstruere det opprinnelige minnesmerket som hadde stått der fra 1926 til 1935. I 1982 ble det på stedet der minnesmerket hadde stått satt opp en minnetavle med påskriften
I 1984 ble det i anledning 80-årsdagen for grunnstensnedleggelsen arrangert et symposium som tok for seg spørsmål vedrørende Revolusjonsminnesmerkets historie. Der tok man også for seg forbindelsen mellom Ludwig Mies van der Rohe og den kommunistiske arbeiderbevegelsen og allmenne spørsmål vedrørende minnekultur.
Et Liebknecht-Luxemburg-Selskap i Vest-Berlin (dannet i 1968) forsøkte en tid å sette opp det opprinnelige Revolusjonsminnesmerket på nytt i Tiergarten. Tilhengere var blant annet sosialdemokrater som Kurt Neubauer, Werner Sickert og vitenskapsmenn som Wolfgang Abendroth, Ernst Bloch og Walter Jens, men organisasjonen klarte ikke å finansiere foretaket. Arkitekten var også negativ til forslaget.
NSB type 25
NSB type 25 var en serie på 36 damplokomotiver levert til NSB mellom 1909 og 1922 og ett til Norsk Transportaktieselskab (Rj.B.) i 1917 (Rj.B. kjøpte senere også ett av NSB). I tillegg kjøpte NSB i 1947 fem brukte lok av typen SBB litra E 3/3 fra Schweizerische Bundesbahnen (SBB), opprinnelig levert til Jura-Simplon-Bahn (JS) i 1901, som også ble innordnet under denne typen. Lokomotivene var beregnet primært for skiftetjeneste.
Zentralfriedhof Friedrichsfelde
Den nye æreslunden
Hvert år siden drapet på revolusjonslederne Liebknecht og Luxemburg har det funnet sted en Gedenktag der Sozialisten den andre søndagen i januar. Det blir lagt ned kranser, for det meste røde nelliker, på gravene til sosialistene i æreslunden. I DDR var det det statsbærende partiet, SED, som organiserte dette. Disse demonstrasjonene har siden 1990 blitt overtatt av en rekke forskjellige venstreorienterte grupper, partier og enkeltpersoner.
I 2005 var det rett før ledelsen i bydelen Lichtenberg lot æreslunden bli avsperret. De store stenplatene hadde forskjøvet seg og gjorde lunden farlig. Den i 2000 grunnlagte Förderkreis Erinnerungsstätte der Deutschen Arbeiterbewegung Berlin-Friedrichsfelde klarte å skaffe økonomiske midler og fikk så rettet opp manglene i æreslunden.
NSB type 25
Konstruksjon
Type 25 var et tanklokomotiv med vanntankene på sidene og kullbingen bak førerhytten. De opprinnelige 37 lokomotivene av typen ble bygget i perioden 1909 til 1922 hos Hamar Jernstøberi (25a), Thunes mekaniske verksted (25a), Baldwin (25b og 25c) og Norsk Maskinindustri (Hamar + Thune) (25d). Den siste serien, 25d, ble i motsetning til de foregående levert med overheter og rundsleider. Lokomotivtypen var teknisk beslektet med type 23, men var lettere og kunne dermed brukes på langt flere baner enn den relativt tunge type 23.
Zentralfriedhof Friedrichsfelde
Den nye æreslunden
I 2006 ble det ved siden av minneslunden satte opp en minnestein med påskriften Til Minne Om Ofrene For Stalinismen.
NSB type 25
Konstruksjon
I 1947 kjøpte NSB inn fem nær identiske lok fra Sveits (SBB litra E 3/3), som her derfor fikk betegnelsen 25e. Disse var bygget av SLM i 1901. Antallet lok av typen kom dermed opp i 42 som gjør den til en av NSB mest tallrike damploktyper, bare forbigått av typene 30 og 63.
Zentralfriedhof Friedrichsfelde
Oppbygging
I den sentrale rondellen rundt bautaen finnes det minneplater over ti personer, hvorav den sist bisatte er Walter Ulbricht. På muren som løper rundt anlegget finnes ytterligere gravtavler, gravstener og bautaer over prominente sosialdemokrater og kommunister fra keisertiden og Weimarrepublikken. I 1950 besluttet politbyrået i SED at personligheter i arbeiderbevegelsen skulle begraves i anlegget. Dette skulle skje i form av urner som enten ble satt inn i den omsluttende ringmuren eller i gravanlegget Pergolenweg. Urnen til Kurt Fischer ble i 1951 den første som ble satt ned.
NSB type 25
Bruk
Lokomotivene av type 25 hadde en topphastighet på kun 40 km/t og ble i hovedsak benyttet som skiftelokomotiv, men kunne også brukes i mindre godstog over kortere avstander. Det finnes også bilder av lokene foran persontog.
Zentralfriedhof Friedrichsfelde
Monumenter og graver
Ikke alle av disse personene er faktisk begravet i rondellen. Ernst Thälmanns kropp er ikke under tavlen.
Personer fra det tyske sosialdemokratiet som minnes her med monumenter er Carl Legien, Emma Ihrer, Hermann Müller-Franken, Hugo Haase. Graver og minnesmerker for representanter for tysk og internasjonal sosialistisk fagbevegelse (i alfabetisk rekkefølge): Ignaz Auer, Friedrich Bartels, Adolf Braun, Egon Brückner, Richard Fischer, Adolph Hoffmann, Alwin Krösten, Theodor Leipart, Wilhelm Liebknecht, Waldeck Manasse, Hermann Molkenbuhr, Adolf Ritter, Paul Singer, Johannes Stelling, Margarethe og Robert Wengels, Hermann Weyl og Klara Weyl og Luise Zietz.
NSB type 25
Bruk
Tre lokomotiver av type 25d (422, 424 og 425) var en kort periode på 1940-tallet ombygget for bruk på Flåmsbana ved at de ble utstyrt med ekstra bremser og skråliggende kjele for å motvirke noe av effekten ved at banen nesten hele strekningen ligger i 55 promilles stigning.
Zentralfriedhof Friedrichsfelde
Monumenter og graver
I murnisjer som er forseglet med røde stenplater finnes urnene til (i alfabetisk rekkefølge): Alexander Abusch, Anton Ackermann, Erich Apel, Rudolf Appelt, Martha Arendsee, Bruno Baum, Edith Baumann, Willi Bredel, Otto Büchner, Erich Correns, Franz Dahlem, Hermann Duncker, Friedrich Ebert jr., Gerhart Eisler, Georg Ewald, Arthur Ewert, Max Fechner, Werner Felfe, Kurt Fischer, Wilhelm Florin, Otto Franke, Paul Fröhlich, Fritz Gäbler, Ottomar Geschke, Fritz Große, Gerhard Grüneberg, Georg Handke, Edwin Hoernle, Heinz Hoffmann, Max Keilson, Katharina Kern, Hans Kiefert, Bernhard og Wilhelm Koenen, Alfred Kurella, Werner Lamberz, Helmut Lehmann, Bruno Leuschner, Karl Litke, Paul Markowski, Karl Maron, Hermann und Jenny Matern, Otto Meier, Ernst Melsheimer, Karl Mewis, Josef Miller, Franz Moericke, Albert Norden, Alfred und Fred Oelßner, Paul Oestreich, Josef Orlopp, Heinrich Rau, Hans Rodenberg, Frida Rubiner, Florian Schenk, Hermann Schlimme, Otto Schön, Eugen Schönhaar, Rudolf Schwarz, Paul Schwenk, Fritz Selbmann, Gustav Sobottka, Erich Steinfurth, Rosa Thälmann, Paul Verner, Herbert Warnke, Erich Weinert, Otto Winzer og Friedrich Wolf.
Beslutninger om hvem som skulle få en æresgrav i ringmuren ble tatt av politbyåret i SED. Med unntak av enkelte politikere fra etterkrigstiden hadde alle som her var bisatt en fortid i den anti-fascistiske motstandsbevegelsen. Tilsammen er det satt ned 68 urner her, seks av disse tilhører kvinner.
NSB type 25
Utfasing
Lokomotivene av typen ble tatt ut av drift mellom 1958 og 1970. Det siste lokomotivet som ble utrangert, var nummer 227 som ble utrangert den 9. november 1970, men stod den siste tiden kald i lokomotivstallen på Hamar. Lokomotivet står i dag utstilt på Norsk jernbanemuseum på Hamar.
Zentralfriedhof Friedrichsfelde
Monumenter og graver
Utenom urneanleggene befinner det seg på høyre side en ringmur av porfyr med navnene på mennesker som falt i den spanske borgerkrigen og 327 personer som falt i kamp mot fascismen i årene 1933-1945.
Beliggenhet
Gravstedet ligger i Gudrunstraße, Lichtenberg og nås enklest ved å dra til Lichtenberg stasjon med S-Bahn eller U-Bahn. Fra Lichtenberg stasjon kan man spasere til kirkegården på ca 10 minutter eller ta buss 193.
Folkets plass (Shanghai)
Folkets park (forenklet kinesisk: 人民广场, tradisjonell kinesisk: 人民廣場, pinyin: Rénmín Guǎngchǎng) er en stor offentlig folkepark ovenfor gaten Nanjing lu i bydistriktet Huangpu i Shanghai i Folkerepublikken Kina. Der ligger blant annet Shanghais byregjerings hovedbygning.
Historie
Forut for 1949, da Folkerepublikken Kina ble opprettet, var det som nå er Folkets Park del av Shanghais hesteveddeløpsbane. Etter at pengespill og hestekappløp ble forbudt av den nye regjeringen, ble en stor del av anlegget omgjort til Folkets Park. Dens hovedtribune ble benyttet som podium og tribuner ved store parader og demonstrasjonstog.
I 1990-årene ble det foretatt store endringer. Byregjeringen, som inntil da hadde holdt hus ved The Bund, i den tidligere HSBC-bygningen, ble flyttet dit. Også Shanghais museum fikk nye lokaler her, etter å ha holdt til i en tidligere forretningsbygning. Senere tilkom også Shanghai Store Teater og Shanghais byplanleggingsutstillingshall.
Noen deler av det tidligere veddeløpsbaneanlegget er blitt beholdt. Klubbhusets bygning er blitt til Shanghais kunstmuseum.
Sigurd Allern
Sigurd Allern (født 5. september 1946 i Sandnessjøen) er en norsk politiker, medieviter og den første professor i journalistikk ved Universitetet i Oslo.
Biografi
Allern ble valgt til formann i Sosialistisk Folkepartis ungdomsorganisasjon, Sosialistisk Ungdomsforbund (SUF), i 1967. Senere ble han første formann i AKP(m-l) i 1973. Han var partiets leder fra 1973 til 1975 og var også leder av Rød Valgallianse som på den tiden fungerte som AKP(m-l)s valgfront. I 1975 ble han avløst som AKPs partiformann av Pål Steigan som sto for en mer radikal linje. Han var ansvarlig redaktør i avisen Klassekampen i 1969–1972 og 1979–1995. I 1991 fjernet Allern bilde av de "fem store" - Marx, Engels, Lenin, Stalin og Mao - fra avisens lederspalte. Han fremsto som strategen for at Klassekampen fra 1991 ikke lenger var et organ for AKP, men en selvstendig avis med egen formålsparagraf.
I 1972 ble Allern arrestert for å ha publisert et brev fra Utenriksdepartementet til den sørvietnamesiske legasjonen i Oslo. Allern ble beskyldt for å ha stjålet brevet og satt en dag i varetekt. Saken ble henlagt.
På grunn av sin tilknytning til AKP(m-l), var Allerns kandidatur til professorstillingen omstridt. Norges største avis, VG, tok på lederplass avstand fra Allern som professor. Flere mente at det var en fornærmelse mot ytringsfriheten å ansette en mann som i flere tiår hadde kjempet for at landet skulle bli et kommunistisk diktatur. Steinar Hansson, tidligere sjefredaktør i Dagsavisen, mente at det var like latterlig at Allern ble professor i journalistikk, som at Mullah Omar skulle bli designer ved et motehus i Paris.
Allern engasjerte seg kraftig under og etter den såkalte Valla-saken i 2007. Han hevdet at dekningen i papiravisene, særlig VG og Dagens Næringsliv, var ensidig og dominert av Vallas kritikere og at avisene hadde politiske motiver for sin dekning. VGs nyhetsredaktør Helje Solberg mente derimot at VGs kritiske journalistikk hadde avdekket en ukultur i LOs ledelse. Allern og fire andre klaget VG inn for PFU uten å få medhold.
Fra 2008 har Allern vært gjesteprofessor ved Stockholms universitet.
Jakobs hemmelige bok
Jakobs hemmelige bok eller Apocryphon Iacobi er et apokryft evangelium som forteller om et møte mellom Jesus og Jakob, hans bror og Peter, etter oppstandelsen, hvor Jesus gir instruksjoner og forklaringer.
Teksten er formet som et brev fra Jakob. Antagelig er både brevformen og den beskrevne åpenbaringssituasjonen senere tilføyelser, for å skape en ramme rundt det sentrale i teksten: Jesus-sitatene.
En oversettelse av Einar Thomassen ble utgitt i samlingen Apokryfe evangelier i serien Verdens Hellige Skrifter i 2001.
Boca del Río
Boca del Río er en by og en kommune i den meksikanske delstaten Veracruz. Byen befinner seg ved kysten av Mexicogolfen ved utløpet av Jamapa-elven syd for Veracruz by. Derifra navnet «Boca del Río» som kan oversettes til «Elvemunningen» på norsk. Kommunen har et totalt areal på 42 km² og folketellinger fra 2005 viser et innbyggertall på 141 906 for kommunen. Boca del Río grenser mot Alvarado i syd og Medellín i øst. I 1518 kalte de spanske conquistadorene området for Río Banderas. I 1988 fill Boca del Rio bystatus.
Ano-Tech Computers
Ano-Tech Computers er et av Norges eldste datagrupper, startet opp i 1986.
Selskapet drev med webhosting og konsulenttjenester i årene 1998–2003. I 2003 overtok et nytt selskap under samme navn driften og aktivitetene frem til selskapet ble tvangsoppløst i 2006 på grunn av økonomiske og driftsmessige problemer. De siste tre årene drev selskapet i tillegg med salg av datamaskiner og rekvisita. Kunder og tjenester ble da overført til NSN ASA.
I dag er Ano-Tech Computers fortsatt en datagruppe. For noen er ATC mest kjent for å drive en norsk Minecraft-server.
Historikk
Ano-Tech Computers er en av Norges eldste datagrupper, startet opp i 1986. Ano-Tech Computers ANS var et selskap stiftet av Arnfinn Grønberg og Andreas Lund, som drev med webhosting og konsulenttjenester fra 1998 til 2003. Ano-Tech Computers AS var et selskap stiftet av Arnfinn Grønberg, Kjell Arne Arvesen og Andreas Lund, som overtok virksomheten til ANS'et samt drev med salg av datamaskiner og rekvisita, fram til økonomiske og driftsmessige problemer ledet til tvangsoppløsning av selskapet i 2006. Kunder og tjenester ble overført til NSN ASA.
Sokoto (delstat)
Sokoto er en delstat i Nigeria. Den ligger nordvest i landet og grenser til delstatene Kebbi og Zamfara. Den grenser også til landet Niger i nord.
Byen Sokoto var tidligere hovedstad for Sokotokalifatet og er regnet for det åndelige senteret for nigerianske muslimer. Størstedelen av befolkningen fra folkegruppen Hausa og er sunni-muslimer med en liten sjia-minoritet.
Sherco
Bedriften ble etablert i 1998 og har to fabrikker. Trialsyklene blir produsert ved fabrikken i Caldes de Montbui i Spania, ca. 30 km nord for Barcelona, De øvrige syklene blir produsert ved fabrikken i Nîmes i Frankrike.
Otto Grotewohl
Otto Grotewohl (født 11. mars 1894 i Braunschweig, død 21. september 1964 i Berlin) var politiker i DDR (SPD, fra 1946 SED). Han var ministerpresident i DDR, fra 1949 til sin død i 1964.
Bakgrunn
Otto Grotewohl vokste opp i Braunschweig. Hans far var enten ufaglært arbeider eller, ifølge andre kilder, mesterskredder. Fra 1908 til 1912 lærte Otto seg boktrykkerhåndverket.
Politikk
Grotewohl ble medlem av SPD i 1912. Fra 1918 tilhørte han Tysklands uavhengige sosialdemokratiske parti (USPD), idet han motsatte seg SPD-ledelsens regjeringstro holdning under første verdenskrig, den såkalte borgfredspolitikken. I november 1921 ble han utnevt til folkeutdanningsminister i regjeringen til ministerpresident Sepp Oerter (USPD). Da de to sosialdemokratiske partiene slo seg sammen også i Braunschweig i oktober 1922, ble han sammen med en SPD-mann formann av fellesfraksjonen. Han var parlamentariker og minister i Fristaten Braunschweig 1920–25 samt fristatens SPD-leder og riksdagsmann 1925–33.
Under nazisttiden arbeidet Grotewohl som selger, og ble fengslet flere ganger.
Ministerpresident
Grotewohl ble den første ministerpresident i DDR fra oktober 1949, og forble i dette embete til sin død. Med opprettelsen av Ministerrådet i DDR i november 1954 ble han også den første formann i dette rådet, mens han beholdt stillingen ministerpresident.
I januar 1951 gikk han inn for frie valg i DDR.
I 1960 ble han diagnostisert med leukemi, som han døde av 21. september 1964. Han var ikke fullt aktiv i sin post etter 1961, da han begynte å motta medisinsk behandling i Sovjetunionen.
American Geographical Society
American Geographical Society (AGS ) er en forening for profesjonelle geografer, dannet i 1851 i New York. De fleste medlemmene i forening er amerikanere, men blant dem har det også vært et betydelig antall medlemmer fra rundt om i verden. Foreningen oppfordrer til aktiviteter som utvider geografiske kunnskap, og presenterer og tolker denne kunnskapen slik at den kan forstås og brukes ikke bare av geografer, men av andre også, spesielt politikere.
Clyde
Clyde (skotsk gælisk: Cluaidh) er en stor elv i Skottland. Med sine 176 km er den den tiende lengste i Storbritannia og den tredje lengste i Skottland. Det flyter gjennom storbyen Glasgow, og er uten tvil den aller viktigste elven for skipsbygging og handel i det britiske imperiet.
Det er rundt 72 broer (jernbane, vei, gangbro, og andre) som krysser Clyde, fra elvemunningen og til dens kilde.
Industriell vekst
Clydes betydning ved begynnelsen av den industrielle revolusjon var drevet av dens nærhet til Glasgow som var en havn med retning Amerika. Tobakk- og bomullshandelen begynte tidlig på 1700-tallet. Imidlertid var den grunne Clyde ikke seilbar for de største havgående skipene og skipslast ble isteden overført ved Greenock eller Port Glasgow mens mindre skip kunne seil motstrøms opp til selve Glasgow.
I kulturen
«Black Is the Colour (Of My True Love's Hair)» er en populær folkesang av skotsk opprinnelse, som finnes i flere versjoner, særlig etter at den kom til USA og blitt innspilt av flere sangere, blant annet Nina Simone. I dens opprinnelige utgave refererer teksten til elven Clyde: «I go to the Clyde to mourn and weep / But satisfied I could never sleep».
Paraptenomela
Paraptenomela er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
Middelsstore (ca. 18 millimeter), ovale, mer eller mindre metalliske skarabider.
Levevis
Larvene lever i råtten ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Brasil, Ecuador).
Joachim Herrmann (DDR)
thumb|fra venstre til høyre: [[Willi Stoph, Joachim Herrmann (ved mikrofonen), Erich Honecker, Erich Mielke 15. januar 1989 ved markeringen av syttiårsdagen for mordet på Karl Liebknecht og Rosa Luxemburg i Berlin-Friedrichsfelde]] Joachim Herrmann (født 29. oktober 1928 i Berlin, død 30. juli 1992 samme sted) var en østtysk kommunist og medlem av landets nomenklatura før murens fall. Han var sjefredaktør i Neues Deutschland og medlem av politibyrået i sentralkomiteen i SED.
Liv
Hermann var fra 1939 til 1945 elev ved Oberralschule Langhans i Berlin. Han var fra 1938 til 1945 medlem av Deutschen Jugend og var til krigens slutt Luftwaffenhelfer.
Til 1949 arbeidet han ved Berliner Zeitung og Start. I 1948 ble han medlem av SED. Fra 1949 til 1952 var han stedfortredende sjefredaktør og fra 1952 til 1960 sjefredaktør av Junge Welt. Fra 1952 til 1961 var han medlem av sentralrådet i FDJ.
Stigtomta
Stigtomta er et tettsted i Nyköping kommune i Södermanlands län i Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 942 innbyggere.
Joachim Herrmann (DDR)
Liv
Fra 1960 til 1962 var han stedfortredende avdelingsleder i SEDs sentralkomite, fra 1962 til 1965 sjefredaktør av Berliner Zeitung, til 1971 var han statssekretær for vesttyske spørsmål og til 1978 sjefredaktør av SEDs viktigste partiorgan Neues Deutschland.
Han ble i 1967 kandidat for sentralkomiteen og i 1971 medlem. I 1973 ble han kandidat for politbyrået og i 1978 medlem. Fra 1979 var han ansvarlig for medier, vennligsinnede og blokkpartier i Den Nasjonale Front. Fra 1978 var han sekretær i SEDs sentralkomite, ansvarlig for agitasjon. Hans apparat kontrollerte mediene og var ansvarlig for det virkelighetsfjerne bildet som ble gitt der.
10. november 1989 ble han ekskludert fra sentralkomiteen.
SK-medlem Wilfried Poßner sa da: «Ich möchte hier mit Nachdruck und voller Verantwortung den Antrag stellen, Genossen Herrmann aus dem ZK auszuschließen. Wir können sonst nicht mehr bestehen. Ich möchte das in aller Deutlichkeit sagen.»
Da Egon Krenz bad ham om å ta stilling sa han: «Ich trage alle Konsequenzen aus den Fehlern, die hier zur Sprache gekommen sind im Zusammenhang mit der Lage, die dadurch entstanden ist.»
Gjennom dette trådte han ut av sentralkomiteen.
Hertugdømmet Puglia
Dette området ble først etablert av Guaimar IV av Salerno som ble utnevnt til hertug av Puglia og Calabria av de normanniske erobrerne i 1027. Han satte inn den normanniske lederen Vilhelm Jernarm, sønn av Tancred og medlem av Huset Hauteville som greve av Melfi. Selv om denne utnevnelsen aldri ble godkjent av keiseren, regnes Vilhelm Jernarm som den første greven av Puglia og Calabria.
I 1047 fjernet Henrik III av Det tysk-romerske rike Guaimars hertugtittel, og utnevnte Vilhelms bror Drogo som etterfølger med tittelen Dux et Magister Italiae comesque Normannorum totius Apuliae et Calabriae og gjorde ham til sin direkte underordnede vasall.
Painkiller (band)
Painkiller (også skrevet Pain Killer) er et amerikansk band opprinnelig dannet i 1991. Stilen deres er eksperimentell og kan beskrives som en blanding av grindcore og avant-garde jazz. Senere album har også tatt opp elementer av ambient og dub. De tre primære medlemmene i bandet er: John Zorn på saksofon, Bill Laswell på bass og Mick Harris (ex-Napalm Death og grunnleggeren av Scorn) på trommer. Bandet har også latt mange musikere gjøre gjesteopptredener, både live og i studio, for eksempel Yamatsuka Eye, Buckethead, Mike Patton, Makigami Koichi, Justin Broadrick og G. C. Green fra Godflesh og Keiji Haino fra Fushitsusha. Harris forlot bandet i 1995 for å dedikere seg fullt og helt elektronisk musikk, og etter hans avgang antok mange at Painkiller var dødt. Imidlertid har Zorn og Laswell gjenopplivet bandnavnet og har spilt noen konserter med Hamid Drake eller Yoshida Tatsuya som trommeslager.
Diskografi
(En viss overlapping eksisterer i diskografien: Guts of a Virgin/Buried Secrets er åpenbart en samling av de to første EP-ene på en enkelt CD, og Collected Works kombinerer de første to EP-ene med Execution Ground og en live bonusdisk.)
Kwara
Kwara er en delstat i Nigeria. Den ligger sentralt vest i landet og grenser til delstatene Osun, Niger, Oyo, Ekiti og Kogi. Den grenser også til landet Benin i vest.
Den største etniske gruppen i Kwara er yoruba-folket.
Administrativ inndeling
Kwara er delt inn i 16 lokalstyrer (Local Governmental Areas).
Diet Mountain Dew
Diet Mountain Dew er en kullsyreholdig brus. Den både ser ut og smaker som vanlig Mountain Dew, men den inneholder verken sukker eller energi. Den ble lansert i 1994 i USA. Den kan kjøpes i Norge.
«Diet Mountain Dew» er også tittelen på en sang av den amerikanske sangeren og låtskriveren Lana Del Rey.
William Turner
William Turner kan sikte til:
Slekt og Data
Slekt og Data (eng. Genealogy Society of Norway-DIS), tidligere DIS-Norge og DIS-Norge, Slekt og Data, er Norges største organisasjon for slektsforskere, og ble stiftet 12. januar 1990. Organisasjonens formål er å skape møteplasser og tilbud for alle som er interessert i slekts- og personhistorier, og legge til rette for at disse historiene blir funnet, bevart og formidlet. Organisasjonen skal fremme slektsforskning og skape forståelse for den verdien slektshistorie har for vår identitet og kulturarv.
Styreleder er Heidi Ringsrød. Organisasjonen har over 11000 medlemmer og er medlem av Norges kulturvernforbund, Frivillighet Norge og Studieforbundet kultur og tradisjon. I tillegg har Slekt og Data samarbeidsavtale med Norske Kveners Forbund/Ruijan Kveeniliitto og Arkivverket.
Historie
Svenske Föreningen DIS ble dannet 1. april 1980 og var inspirasjonen til at Slekt og Data ble stiftet 12. januar 1990 som DIS-Norge, «DIS» som er brukt her er et akronym for «Data i slektsforskning». I 2012 ble navnet endret til DIS-Norge, Slekt og Data, og ved landsmøtet i 2016 ble navnet forkortet til det nåværende Slekt og Data. I den første tiden var databehandling og datakommunikasjon viktig i foreningens virke. Nå har arbeidet med slektsforskning generelt tatt over og dataelementet får mest betydning for utvikling av verktøy.
Tidligere ledere
Leder for Slekt og Data blir valgt på landsmøtet, for en periode på to år.
Styre
Styret består av leder, 5 styremedlemmer og 3 varamedlemmer. Generalsekretæren møter i styret. Ved landsmøtet i oktober 2020 ble disse med i styret:
Generalsekretæren er Lina Bjelland Myrvoll.
Internett
Slekt og Data driver flere tjenester for slektsforskere på internett: Slektsforum, Slektsforskerbasen, Gravminner i Norge
Medlemsbladet
Organisasjonen gir ut medlemsbladet Slekt og Data fire ganger i året. Bladet trykkes i farger i A4-format og har ca. 48 sider. Det kan tegnes abonnement for arkiv, bibliotek eller liknende institusjoner. Bladet er tilgjengelig i PDF-format og som nettartikler for medlemmene på organisasjonens nettsider.
Distriktslag
Det er lag av Slekt og Data i alle landets fylker. Slekt og Data er organisert med 18 distriktslag med egne valgte styrer, og lokale grupper direkte tilknyttet distriktslaget. Det første lokallaget som ble stiftet var Slekt og Data-Hordaland, stiftet i 1991. Det er distriktslagene- og de lokale gruppene som står for aktivitetene i organisasjonen og som ivaretar et kontinuerlig aktivitetsnivå. All aktivitet drives på dugnad av over 300 tillitsvalgte. Slekt og Data arrangerer årlig over 800 møter, temakvelder og kurs over hele landet.
Kilderegistrering
Parallelt med kirkebokregistrering har foreningen også startet med gravstedsregistrering. Dette er et enormt dugnadsarbeid som gjøres for at vi alle skal få enklere tilgang til kildene.
Gravminner
Slekt og Datas Gravminnebase er et av Slekt og Datas betydeligste bidrag for å ivareta forgjengelige kulturminner. Gravminnebasen er en database med over 2,7 millioner registrerte gravminner og nettjenesten har siden oppstarten i 2004 hatt over hundre millioner søk. Intensjonen er å fotografere og registrere alle gravsteinene på norske kirkegårder og gravplasser.
Škoda Yeti
Den ble prøvekjørt i Norge, som det første landet i verden, av journalister fra bilblader.
Bilen kommer med følgende motor:
Sogndal lærarhøgskule
Sogndal lærarhøgskule var en høgskole for lærerutdanning, etablert i Sogndal i 1973 under navnet Sogndal lærerskole. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskulen i Sogn og Fjordane.
Skolen ble fusjonert inn i Sogn og Fjordane distriktshøgskule i 1977, og fikk da navnet Sogndal pedagogiske høgskule. Skolen fikk deretter navnet Sogndal lærarhøgskule.
Juan Evangelista Venegas
Juan Evangelista Venegas (født 2. juni 1929 i San Juan i Puerto Rico, død	16. april 1987) var en puertoricansk bokser som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Venegas vant en olympisk bronsemedalje i boksing under OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i den nest letteste vektklassen, bantamvekt opp til 54,0 kg, bak ungarske Tibor Csik og Giovanni Zuddas fra italia.
Trynefaktor
Trynefaktor er et uttrykk som brukes om en tidvis brukt vurderingsgrunnlag benyttet av lærere, dørvakter, rekrutterere og andre yrkesgrupper som har i arbeid å vurdere andre menneskers egnethet i forskjellige henseender eller kunnskaper innenfor et avgrenset område.
I uttrykket trynefaktor ligger det at man i tillegg til, eller istedenfor den saklige vurderingen som skal gjøres, ser på hvorvidt vedkommende har et pent og tiltalende ansikt. Enkelte mener også at en persons oppførsel eller væremåte inngår i trynefaktoren, men her finnes det uenighet.
Tiltak for å unngå trynefaktor i utdanningssammenheng kan være for eksempel å ha to sensorer ved en muntlig eksamen eller å ha anonyme vurderinger av skriftlige arbeider.
Vitenskapsåret 1908
Vitenskapsåret 1908 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1908.
Fødsler
tildelt nobelprisen i fysikk i 1956 og 1972 ||align=center|82 ||align=center|1991 ||
Władysław Bartoszewski
Władysław Bartoszewski (vwaˈdɨswaf bartɔˈʃɛfskʲi; født 19. februar 1922 i Warszawa, død 24. april 2015 i Warszawa ) var en polsk politiker, sosial aktivist, journalist, forfatter, historiker, Auschwitz-fange, soldat i Armia Krajowa, polsk motstandsmann, deltager i Warszawaoppstanden og to ganger utenriksminister i Polen.
Bartoszewski mottok i 1995 Den hvite ørns orden fra Polens president og i 2006 Sankt Gregor den stores orden fra Vatikanstaten. Han var æresborger av Israel.
Richard Fell
Richard Taylor Fell (født 11. november 1948) var Storbritannias høykommissær til New Zealand og guvernør til Pitcairnøyene fra 2001 til 2006.
Torgsin
Torgsin (russisk: Торгсин) var statsdrevne butikker som fantes i Sovjetunionen mellom 1931 og 1936. Navnet var et akronym av torgovlia s inostrantsami (russisk: торговля с иностранцами), «handel med utlendinger». I motsetning til de senere Beryozka-butikkene var Torgsin-butikker åpne for sovjetiske borgere, forutsatt at de hadde adgang til hard valuta, gull eller juveler. Torgsin ble etablert etter Sovnarkom-formannen Vjatjeslav Molotovs ordre 5. juli 1931 og oppløst 1. februar 1936. .
Andre land hadde senere lignende hard valuta-butikker, som Intershop i DDR og Vennskapsbutikkene i Kina.
Landsforbundet av Motorhistoriske kjøretøyklubber
Landsforbundet av Motorhistoriske Kjøretøyklubber (LMK) er en paraplyorganisasjon for lokale klubber og merkeklubber for både biler, motorsykler, mopeder, busser, traktorer og andre kjøretøyer med et motorhistorisk interessefelt. Forbundet har rundt 40 000 medlemmer i 107 klubber og er medlem av Norges kulturvernforbund. LMK er også tilsluttet Nordisk Motorhistorisk Forbund (NMF) i Norden og Fédération Internationale des Véhicules Anciens internasjonalt.
I sine vedtekter beskriver forbundet seg som en ideell sammenslutning uten partipolitiske eller økonomiske interesser, som i en kulturbevarende ånd skal fremme samarbeid og enhetlig holdning i saker av motorhistorisk interesse og fremme bevaring av, forståelse for og kunnskap om motorhistoriske kjøretøy, med særlig vekt på kjøretøy som er 30 år og eldre. Som «motorhistorisk kjøretøy» defineres et «bevart mekanisk drevet kjøretøy, produsert for mer enn 30 år siden, vedlikeholdt i historisk korrekt tilstand og ivaretatt av en person eller organisasjon som har kjøretøyet for dets tekniske interesse og som ikke benytter det til daglig transport, et kjøretøy som kan få tildelt et FIVA-identitetskort».
LMK ble stiftet i februar 1979, da 10 motorhistoriske kjøretøyklubber gikk sammen under navnet Landsrådet for Motorhistoriske Kjøretøyklubber. Navnet ble endret til Landsforbundet for Motorhistoriske Kjøretøyklubber i 1989.
LMK har et samarbeid med forsikringsselskapet If Skadeforsikring, som innebærer at medlemmer i de motorhistoriske kjøretøyklubbene i LMK kan få billigere trafikkforsikring på sine veterankjøretøy.
Grovt skadeverk
Grovt skadeverk, med undertittel fuck Oslo Sporveier AS er en norsk film som kom ut i slutten av 2004, av og om norsk graffitimiljø. De to gruppene som får mest oppmerksomhet i filmen er «ALL» (All Living Legends) og «FOS» (From Outer Space eller Fuck Oslo Sporveier). Filmen distribueres via Oslo Kunstmateriell og Blackout.
Om
Filmen viser taggere i hovedstaden som sprayer ned Oslo Sporveiers tog og trikker med sine gruppenavn throw ups, signs og graffitikunst. Hærverket som vises i filmen utføres både på endestasjoner, på vanlige stasjoner samt i fart. Den 4. juli 2004 brøt taggere seg inn på endestasjonen på Vestli og tagget ned alle vognene der. Denne delen av innspillingen medførte at flere tusen passasjerer måtte ta buss dagen etter.
Verdensarven
«Verdensarven» eller Verdens kultur- og naturarvsteder er et program i regi av UNESCO for bevaring av et utvalg natur- og kultursteder på jorden. Stedene, eksempelvis en skog, et fjell, en innsjø, en ørken, et monument, et bygg, et kompleks, eller en by, er utvalgt på grunn av sin spesielle kulturelle eller naturhistoriske betydning for menneskeheten. Stedene utgjør UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder, en liste som vedlikeholdes av det internasjonale verdensarv programmet (World Heritage Programme) og forvaltes av UNESCOs verdensarvkomité (UNESCO World Heritage Committee), som også stiller krav om at verdensarvområder skal vernes.
For at et område skal regnes som del av verdensarven, må det representere et unikt kultur- eller naturhistorisk miljø som kan fortelle noe om jordens eller menneskenes historie. UNESCOs liste over verdensarv er den mest utbredte miljøvernavtalen i verden.
Programmet ble startet 16. november 1972, da UNESCO vedtok en konvensjon om beskyttelse av kultur- og naturarven. 1073 steder er per november 2017 med på listen, hvorav 832 er kulturarvsteder, 206 naturarvsteder og 35 en blanding av de to kategoriene. De er fordelt på 167 medlemsstater.
193 stater har sluttet seg til verdensarvkonvensjonen. Statene som har sluttet seg til FNs konvensjon for verdensarven, og dermed forpliktet seg til å ivareta den kulturelle og naturlige verdensarven, kan nominere kandidater til verdensarvlisten. Det er altså ikke slik at verdensarvsteder utvelges av utenforstående og objektive eksperter, det er de respektive medlemsland som fremmer kandidatene de selv ønsker utpekt som del av verdensarven. Først etter en slik nominasjon søker UNESCO uttalelser fra uavhengige eksperter om kriteriene for verdensarvstatus er oppfylt, og endelig status avgjøres på en av UNESCOs årlige sesjoner.
Ifølge verdensarvkonvensjonen er medlemslandene forpliktet til å ivareta og beskytte verdensarvstedene. Det er et paradoks at verdensarvstatus, med den oppmerksomhet og økte turisme som følger, i noen tilfeller har gjort verdensarvstedene mer sårbare. Steder som er med på listen, kan under visse omstendigheter få midler fra Verdensarvfondet.
Verdensarvkonvensjonen
Verdensarvkonvensjonen (konvensjonen om beskyttelse av verdens kultur- og naturarv) er rammeverket for begrepet verdensarv, og har som formål å få land til å forplikte seg til å ivareta og beskytte steder av særlig stor kultur- eller naturmessig betydning gjennom å undertegne konvensjonen. Det første utkastet til denne konvensjonen ble presentert på FN-konferansen om menneskelig miljø i Stockholm i juni 1972 og ble vedtatt 16. november samme år av UNESCOs generalforsamling på organisasjonens 17. kongress i Paris.
Komiteens sammensetning
Verdensarvkomiteen (World Heritage Committee) er sammensatt av representanter fra 21 forskjellige land. Ifølge konvensjonen utnevnes disse for en periode av seks år. Mange medlemsland velger imidlertid frivillig å bare la seg velge for en periode på fire år, slik at rotasjonen kan bli større og flere land kan få mulighet til å delta i komiteen.
Alle medlemsland kan fritt stille kandidater til verdensarvkomiteen, også et land som har sittet i komiteen foregående periode. Vanligvis avstår imidlertid land fra å søke gjenvalg på denne måten. Representasjonen i komiteen skal være jevnt fordelt mellom ulike regioner og kulturer. Valg til komiteen skjer på generalforsamlingen for verdensarvkonvensjonens medlemsnasjoner, som finner sted annethvert år i forbindelse med UNESCOs generalforsamling.
Etter generalforsamlingen 2011 sitter representanter for følgende land i komiteen: Algerie, Kambodsja, Colombia, Estland, Etiopia, Frankrike, Tyskland, India, Irak, Japan, Malaysia, Mali, Mexico, Qatar, Russland, Senegal, Serbia, Sør-Afrika, Sveits, Thailand og De forente arabiske emirater.
Komiteens virksomhet og oppgaver
Verdensarvkomiteen møtes normalt en gang i året, men dersom minst to tredjedeler av medlemsstatene ber om det kan det holdes ekstraordinære møter. Dette har skjedd syv ganger, første gang i 1981 og foreløpig siste gang i 2004. De regulære komitémøtene finner sted i et av landene som har representant i komiteen, mens de ekstraordinære hittil har vært holdt ved UNESCOs hovedkvarter i Paris.
I flere tilfeller har verdensarvkomiteen utvidet eksisterende verdensarvsteder, også over landegrenser. Ved flere av disse anledningene har det tidligere verdensarvstedet fått et nytt navn som del av det utvidede. Komiteen kan også fjerne land fra verdensarvlisten, dette skjedde for første gang i 2007.
Verdensarvkomiteens underutvalg
Komiteen velger hvert år ved slutten av sitt ordinære møte et underutvalg som kalles Bureau of the World Heritage Committee. Utvalget består av representanter fra sju av de 21 landene som er representert i komiteen, og konstitueres som en leder, fem nestledere og en sekretær. Underutvalgets oppgave er å følge med på hvordan eksisterende verdensarvsteder blir ivaretatt, godkjenne nye nominasjoner og legge til rette for verdensarvkomiteens møter.
Verdensarvfondet
Hvert land som slutter seg til verdensarvkonvensjonen betaler annethvert år inn et bidrag som tilsvarer en viss prosentandel av den medlemsavgiften man betaler til UNESCO. Prosentandelen fastsettes på generalforsamlingen for konvensjonens medlemsland, og er i dag på 1 %, hvilket er det høyeste nivået som konvensjonen åpner for. Hvert land har anledning til å gi frivillige bidrag ut over dette.
Totalt mottar verdensarvkomiteen omkring fire millioner USD årlig. Disse pengene plasseres i de såkalte verdensarvfondet (engelsk: World Heritage Fund). De bevilgede midlene brukes i hovedsak tiltak for å beskytte truede verdensarvsteder (som Dresden Elbedalen som trues av en planlagt motorvei), men kan også anvendes for å restaurere eller på annen måte bevare steder som helt eller delvis har blitt ødelagt (som de store Buddhastatuene i Bamiyandalen som i stor grad ble sprengt av Taliban).