cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Troilus og Criseyde
Troilus og Criseyde er et eksempel på en hoffromanse, og selv om det inneholder mange fellestrekk fra sjangeren er en generisk klassifikasjon et område for betydelig debatt innenfor forskningen av middelengelsk litteratur. Figuren Troilus er nevnt en gang hos Homer som en tapper sønn av kong Priam som døde i kamp, men den faktiske bakgrunnen for fortellingen strekker seg tilbake til middelalderen, ikke antikken (derav har figurene tildels også andre navn enn hos Homer). Det ble først skrevet av Benoît de Sainte-Maure, en fransk poet på 1100-tallet, i hans dikt Roman de Troie. Italieneren Giovanni Boccaccio skrev fortellingen på nytt i sin Il Filostrato og som igjen ble Chaucers hovedkilde og inspirasjon. Shakespeares utgave var delvis inspirert av Chaucers verk. Diktet ble fortsatt av Robert Henryson i hans Testament of Cresseid (Cresseids testamente). Henryson er mindre begeistret for Chaucers vennlige behandling av Criseyde og straffer henne åpent for hennes troløshet.
Forholdet mellom Chaucers Troilus og Criseyde og hans kildemateriale (Il Filostrato) er diskutert omfattende av den britisk forfatter og litteraturviteren C.S. Lewis i essayet The Allegory of Love (Kjærlighetens allegori). Chaucers dikt reflekterer en mindre kynisk og mindre misogynt (mistro eller hat til kvinner) verdenssyn enn Boccaccios. Chaucers Pandarus har gode hensikter ved at han forsøker å megle mellom sin niese Criseyde og Troilus. Chaucers Criseyde er oppriktig, og heller engstelig enn kun troløs. Fortellingens tristhet blir lettet med humor. Chaucers figurer er fargerike og generelt gjorde Chaucer Boccaccios fortelling lengre, strammere og bedre.
Tjumen-2 gasskraftverk
Tjumen gasskraftverk nr 2 (Tjumen CHP-2) er et gasskraftverk med en installert elektrisk produksjonskapasitet på 755 MW i tillegg till fjernvarmeeffekten. Anlegget ligger i den sørøstlige delen av byen Tjumen i Russland. Kraftverket har Fortum inne som eier, og selskapet eier også det langt eldre verket Tjumen-1 gasskraftverk. Total effekt er 2.395 MW fordelt på fjernvarme og elektrisitet.
Brenselskildene er naturgass. Anlegget fikk driftstillatelse i 1986 og stod ferdig i 1989 med siste igangsetting av enheter i mars 1990. De åtte enhetene(blokkene er av noe ulik type og fabrikat.
Effekten i elektrisitetsproduksjonen er 755 MW, mens varmeproduksjonen til lokal fjernvarme er 1.640 MW. I 2015 hadde anlegget utslipp på 2 315 000 millioner tonn CO2 og 2 640 tonn NOx.
Thane Baker
Walter Thane Baker (født 4. oktober 1931 i Elkhart i Kansas) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Baker ble olympisk mester i friidrett under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det amerikanske stafettlaget som vant 4 x 100 meter stafett foran Sovjetunionen og Tyskland med tiden 39,5 som var ny verdensrekord. De andre på laget var Ira Murchison, Leamon King og Bobby Joe Morrow. Baker vant også to medaljer individuelt, han kom på andreplass på 100 meter bak sin landsmann Bobby Joe Morrow og på 200 meter ble han nummer tre.
Daniela Macías
Daniela Macías (født 9. oktober 1997) er en peruansk badmintonspiller.
Hun representerte Peru under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i gruppespillet i singel.
Arbeid (fysikk)
Arbeid er i fysikken en energioverføring ved at en kraft forandrer posisjonen til en gjenstand i kraftens retning, eller av en «dekomposisjon» av kraften i bevegelsens retning. Når et arbeid utføres på en gjenstand, øker i alminnelighet både dets potensielle og kinetiske energi, men det kan også overføres til varme eller friksjon.
Definisjon
I spesialtilfellet der kraften som driver et arbeid er konstant, defineres arbeidet som skalarproduktet av vektorene kraft og vei: Det betyr at arbeid er lik
SI-enheten for arbeid er joule, J.
Sagt på en enklere måte er arbeid kraft anvendt gjennom en strekning, arbeid = kraft ganger strekning. Det innebærer for eksempel at hvis man bruker en kraft for å flytte på et legeme, så har man utført et arbeid på legemet.
Arbeid er mekanisk energioverføring, det vil si energioverføring som skyldes påvirkning av krefter. Et positivt arbeid betyr at energi tilføres en gjenstand. Negativt arbeid betyr at gjenstanden mister energi; man sier gjerne at gjenstanden gjør et arbeid på omgivelsene.
Når kraften og veien virker i samme retning, er arbeidet bare \ F \cdot s fordi
Når kraften og veien virker i motsatte retninger, er arbeidet negativt, fordi
En kraft gjør ikke arbeid på en gjenstand hvis ikke gjenstanden har en forflytning i samme dimensjon som kraften virker i. Det forstår vi utfra definisjonen, for hvis kraft og vei står vinkelrett (90 grader) på hverandre, vil arbeidet bli, og fordi , er det ikke noe arbeid.
Det er egentlig kraftens virkning i veiens retning som er arbeidet. Hvis man dekomponerer kraften i to, i en kraft som virker vinkelrett på veien (som ikke gjør arbeid, og kan sees bort fra), og en kraft som virker langs veien, er arbeidet lik der Fs er kraften som virker langs veien. .
Arbeid med kraft som varierer
I et generelt tilfelle defineres arbeid som den integrerte av kraften som virker på en gjenstand med hensyn på vei,
hvor nå d\vec s er en veldig liten forflytning og kraften også kan variere. Hvis kraften som utgjør arbeidet i utgangspunktet ikke peker i veiens retning, må altså en dekomposisjon av kraften gjøres.
Alexander av Slesvig-Holsten-Sønderborg
Han var sønn av hertug Hans den yngre av Slesvig-Holsten-Sønderborg. Ved arvedelingen etter farens død i 1622 arvet han hovedloddet i farens lille hertugdømme, området omkring Sønderborg på Als. Han ble etterfulgt som hertug av sin eldste sønn Hans Christian.
Fylkesvei 2394
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 139 (Oppland).
Alexander av Slesvig-Holsten-Sønderborg
Familie og bakgrunn
Alexander ble født den 20. januar 1573 i Sønderborg som det fjerde barn og tredje sønn av hertug Hans den yngre av Slesvig-Holsten-Sønderborg i hans første ekteskap med Elisabeth av Braunschweig-Grubenhagen. Hans den yngre var en yngre sønn av Kong Christian 3., som i 1564 ved arvedelingen etter farens død hadde fått tildelt noen mindre deler av hertugdømmene Slesvig og Holsten: Als, Sundeved, Ærø og Pløn. Stenderne nektet imidlertid å hylle og anerkjenne hertug Hans som regjerende hertug på linje med sin bror Frederik 2. og onkler Hans den eldre og Adolf. Hans den yngre hadde dermed ikke andel i den felles regjering og ble derfor betegnet som avdelt hertug.
Hertug av Sønderborg
Da faren døde (9. oktober 1622), arvet Alexander ifølge testamentet hovedloddet i det lille hertugdømmet, nemlig Sønderborg by, slott og ladegård samt gårdene Rønhave, Gammelgaard og Kegnes på Als samt Sandbjerg i Sundeved, alt med tilliggende bondegods. Den eldste bror, Christian, som levde ugift, måtte nøye seg med Ærø. Den nest eldste, Ernst, var falt i keiserlig tjeneste i Ungarn. Tre yngre etterlevende brødre fikk henholdsvis Nordborg, Glücksburg og Plön.
Alexander var dengang en mann på 50 år med en tallrik familie og tynget av gjeld. Han førte høyrøstet klage over farsarvens sterke utskiftning, som gjorde det særlig vanskelig å fortsette å holde hoff på Sønderborg slot. Da den ugifte bror Hans Adolf av Nordborg døde, kjøpte Alexander av ham på dødsleiet for en forholdsvis lav sum de tre store gårdene Østerholm, Rumohrsgaard og Melsgaard, og kong Christian IV stadfestet for slektens anseelses skyld kjøpet som lensherre. Imidlertid anerkjentes kjøpet verken av broren Frederik, som etter testamentet arvet Nordborg, eller av de andre brødrene. Striden endte med at Alexander beholdt Rumohrsgaard, men ga avkall på de to andre.
Død og arvefølge
Alexander døde pinsemorgen 13. mai 1627 i Sønderborg. Han ble begravet i gravkapellet på Sønderborg slott. Dagen før sin død hadde han gjort testamente og her fastsatt, at hans hustru skulle sitte i uskiftet bo for å få gjelden betalt. Den eldste sønn, Hans Christian, arvet hele lenet, men forble inntil videre ugift. Enkehertuginne Dorothea forestod da også hertugdømmet i de følgende trange krigsår, men var ikke i stand til å nedbetale gjelden, som tvert imot stadig vokste. Hun gikk derfor inn på, at brødrene 17. desember 1633 sluttet en arveoverenskomst, etter hvilken Hans Christian tiltrådte hertugdømmet med betydelige forpliktelser til sin mor og søsken. Dorothea døde 5. juli 1639 (født 25. august 1579).
Etterslekt
Hertug Alexander ble stamfar til huset Sønderborg, etter 1863 den eldste gren av oldenborgernes slekt. Hans sønn Ernst Günther bygde Augustenborg på Als, August Philip fikk godset Beck og ble stamfar til det nåværende danske kongehus. De andre sønnens etterkommere utdøde i det følgende århundre, og datteren Sophie Cathrine levede i barnløst ekteskap med den siste greve av Oldenborg, Anton Günther.
Ekteskap og barn
Den 26. november 1605 ble han gift i Oldenburg med Dorothea av Schwarzburg-Sondershausen. Hun var datter av Grev Johan Günther 1. av Schwarzburg-Sondershausen (1532-1586) og Anna av Oldenburg (1539-1579), datter av grev Anton 1. av Oldenburg (1505-1573).
Alexander og Dorothea fikk 11 barn:
Combonianerne
Historie
Daniele Comboni grunnla de to institutter i Verona i Italia som i dag kaller seg Combonimisjonssøstrene (grunnlagt i 1872) og Combonimisjonærene (1867). Comboni var den første som sendte kvinner til misjonsarbeid i Sentral-Afrika. Han var spesielt aktiv i apostolatet i Sudan og imot slavehandelen internt i Afrika. Misjonssøstrene og misjonærene fikk støtte hovedsakelig fra Østerrike og Tyskland, spesielt fra  Kölner Missionsverein og Wiener Marienverein.
Etter første verdenskrig ble kongregasjonen delt ved et dekret fra Propaganda Fide av 27. juli 1923. Den tysktalende kongregasjonen fikk navnet Missionare Söhne des Heiligsten Herzen (= Misjonærer sønner av Det hellige hjerte; italiensk: Missionari Figli del Sacro Cuore di Gesù, MFSC), den italienske kongregasjonen ble kalt Sønner av Jesu hellige hjerte (italiensk: Figli del Sacro Cuore di Gesù), FSCJ) eller Sønner av dDet helligste hjerte av Verona.
I 1908 kjøpte MFSC et andre hus i Messendorf nær Graz for opplæring av misjonærbrødrene. I 1920 ble det første tyske huset (Josefstal) åpnet i Schrezheim nær Ellwangen. Et annet misjonærseminar ble åpnet i nærliggende Bad Mergentheim i 1929. Ett år tidligere var et annet hus blitt anskaffet i Mellatz nær Lindenberg im Allgäu. Ytterligere lokasjoner ble etablert i hele Tyskland.
Den 2. september 1975, ved et generalkapittel i MFSC og FSCJ i Ellwangen, ble gjenforeningen av de to kongregasjonet vedtatt, og dette ble fullført ved generalkapitlet den 22. juni 1979. I 1976, etter at flere Combonimisjonærer gikk over til Engelwerk, oppsto det konflikter mellom Engelwerk og de gjenværende Combonimisjonærene. Sistnevnte ga seg selv navnet Combonimisjonærene av Jesu hellige hjerte (MCCJ). Som en del av sammenslåingen ble den tysktalende provinsen Kongregasjonen av Combonimisjonærene av Jesu hellige hjerte  opprettet den 5. oktober 1979.
Struktur og virkefelt
Kongregasjonmener delt inn i 31 provinser og delegasjoner. Ordenens ledelse er Via Luigi Lilio i Roma. Den tysktalende provinsen (DSP) har åtte filialer, hvorav seks er i Tyskland, en i Østerrike og en i Sør-Tirol. Ansvaret til hver provins ligger hos provinssuperioren og hans råd. Dette organet velges hvert tredje år ved hemmelig avstemning blant medlemmene i den respektive provins. I 2008 arbeidet rundt 1740 Comboni-misjonærer (prester og brødre) i rundt 40 land rundt om i verden.
De var pr 2010 nærværende i Europa (Frankrike, Irland, Italia, Polen, Portugal, Storbritannia, Spania, Tyskland, Østerrike), Afrika (Benin, Ghana, Egypt, Eritrea, Etiopia, Den demokratiske republikk Kongo, Malawi, Mosambik, Den sentralafrikanske republikk, Sudan, Sør-Afrika, Sør-Sudan, Togo, Tsjad, Uganda, Zambia), i Amerika (Brasil, Canada, Chile, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Mexico, Nicaragua, Peru), og Asia (Filippinene, Macao, Taiwan). T
Combonimisjonærer er aktive på de mest forskjellige felter: fra førsteevangelisering til pastoral omsorg i utkanten av metropolene, opplæring av pastorale arbeidere, engasjement for indianere og afrikanere, yrkestjeneste til mediearbeid.
Benito Boldi
Benito Boldi (født 19. februar 1934 i Tarcento i provinsen Udine i Italia, død 3. februar 2021 i Biella i Piemonte) var en italiensk fotballspiller som spilte i forsvar.
Karriere
Boldi var med i forballaget Juventus som vant Serie A i 1957-58, og Coppa Italia sesongen etter. Han spilte for SPAL og Catania i Serie B og for Cesena og Biellese i Serie C.
Hans brødre Mario Boldi og Luciano Boldi var også profesjonelle fotballspillere. For å skjelne mellom dem ble de betegnet med romertall - Benito var Boldi II.
Boldi døde 3. februar 2021 i en alder av 86 år av covid-19, seks dager før sin 87-årsdag.
Khmer (album)
Albumet er basert på samplede og kunstig genererte lyder, støttet av rytmer fra house og drum'n'bass. Rytmene er ikke generert av en synthesizer, men spilles på akustiske trommer, ofte i et svært langsomt tempo.
Josefa Ortiz de Domínguez
Josefa Ortiz de Domínguez (født 8. september 1768 eller 19. april 1773, død 2. mars 1829), også kjent som La Corregidora, var en meksikansk konspirator og tilhenger av den meksikanske uavhengighetskrigen på begynnelsen av 1800-tallet.
Biografi
Ortiz var datter av Don Juan José Ortiz, kaptein for Los Morados-regimet, og Doña Manuela Giron i Valladolid (dagens Morelia). Hennes far ble drept av den spanske rojalisthæren tidlig i hennes barndom, og hennes mor døde kort tid etter det. Maria Sotero Ortiz, Josefa søster, tok seg av oppdragelsen hennes og klarte å sikre en plass for henne på det prestisjetunge akademiet Colegio de las Vizcaínas i 1789. Hun giftet seg med Miguel Domínguez i 1791.
I 1802 ble ektemannen hennes utnevnt til visekonge av Ny-Spania. I løpet av hans periode som visekonge tok Ortiz de Domínguez seg av husarbeidet og utdanning av de 14 barna som de hadde fått sammen.
Ortiz de Domínguez utviklet tidlig sympati for det meksikanske samfunnet og de innfødte indianerne som ble undertrykt av det spanske kolonistyret. Indianerne ble undertrykt og resten av den meksikanske befolkningen ble ofte sett på som annenrangs borgere og ble rykket ned til andre og mindre roller innen administrasjonen av den spanske kolonien. Dette skapte stor misnøye blant mange i befolkningen, som snart begynte å organisere hemmelige og litterære samfunn der verker fra opplysningstida, som hadde blitt forbudt av den romersk-katolske kirken, ble ivrig diskutert.
Ortiz de Domínguez deltok selv i noen av disse tidligste møtene, og til slutt klarte hun å overbevise ektemannen om å organisere en rekke politiske møter i deres eget hus. På disse møtene deltok flere senere opprørsledere, blant annet Miguel Hidalgo y Costilla og Ignacio Allende, og flere revolusjonære spørsmål ble diskutert.
Avsettelsen av kong Ferdinand VII av Spania i mai 1808, som følge av en væpnet konflikt i Spania, økte plutselig utsiktene til uavhengighet for de spanske koloniene i Amerika. Møtene som ble gjennomført i huset til Ortiz de Domínguez, ble den offisielle plasseringen av det revolusjonære opprøret og mye av planleggingen ble gjennomført på disse møtene.
De meksikanske opprørerne begynte å kjøpe inn våpen og forsyninger i stor skala, og lagre dem i forskjellige hus og lagre over store deler av Mexico. Revolusjonen var planlagt å begynne den 8. desember 1810, men den 13. september ble konspiratørene forrådt av en tilhenger som informerte den spanske kolonimakten om opprørernes aktiviteter i delstaten Querétaro. Uvitende om sin kones aktiviteter ble Miguel Domínguez bedt om å utføre et søk i et hus for å pågripe den antatte opprørslederen. Han måtte derfor låse Ortiz de Domínguez inne på rommet hennes for å hindre henne i å utveksle informasjon med andre konspiratører.
Opprørerne hadde en stor tilhengerskare i den meksikanske befolkningen, og Ortiz de Domínguez klarte å få en advarsel ut gjennom byens ordfører, Don Ignacio Pérez. Advarselen gjorde at lederne for det planlagte opprøret rakk å forlate byen, og Miguel Hidalgo y Costilla erklærte krig mot den spanske kolonimakten, i en tale til sine tilhengere. Talen er i Mexico kjent som Grito de Dolores.
Til slutt ble rollen som Ortiz de Domínguez og hennes mann spilte i det meksikanske opprøret, avdekket av spanjolene. De ble fengslet separat. Hun ble sendt til klosteret Santa Clara i Querétaro, og deretter til Mexico by, for å stilles for retten der. Til tross for hennes manns innsats som advokat for henne ble hun funnet skyldig og plassert i sølibat i klosteret Santa Teresa. På grunn av sin opprørske karakter ble hun snart overført til klostret Santa Catalina de Sena. Ortiz de Domínguez ble frigitt i 1817, under ed om at hun ville avstå fra å støtte det meksikanske opprøret videre.
Song Meiling
Song Meiling (kinesisk: 宋美齡, pinyin: Sòng Měilíng, kjent som Madame Chiang Kai-shek, født 5. mars 1897 i distriktet Hongkou i Shanghai, død 23. oktober 2003 i New York City) var hustru til Republikken Kinas statsleder Chiang Kai-shek. Navnet er også blitt romanisert som Soong May-ling eller Soong Mei-ling.
Bakgrunn, utdannelse
Hennes hjemstavn i Kina var Hainan, og hun var hakkakinesisk. På hainanesisk minnan ville navnet blitt Sòng Bí-lîng.
Hun var den yngste av de tre Soongsøstrene, hvis menn var noen av de viktigste av Kinas politikere på 1900-tallet. Madame Chiang Kai-shek, som hun ble kalt, var den fjerde av de seks barna til misjonæren og medieforretningsmannen Charles Jones Soong (宋嘉樹 pinyin: Sòng Jiāshù) fra Shanghai.
Hun fikk sin utdannelse ved McTyeire School for Girls i Shanghai frem til 1907, da faren fikk henne og en av søstrene sendt til skoler i USA. Først var hun ved en skole i New Jersey, deretter ved en metodistskole i Georgia, og til slutt ved Wellesley College i Massachusetts, der hun tok eksamen i 1917.
Offentlig liv og virke
I 1927 giftet hun seg med generalissimo Chiang Kai-shek, men satte som en betingelse at han ble kristen og lot seg døpe. Hennes engelskkunnskaper og hennes forbindelser gjorde henne politisk viktig og nyttig både før og under annen sino-japanske krig og senere annen verdenskrig, da hennes ektemann trengte sårt til militær og annen støtte fra de allierte, fremfor alt fra USA.
Song Meiling reiste til USA flere ganger i diplomatisk-politisk øyemed.
Under Kairokonferansen senere samme år deltok som sin manns støtte og talerør, ettersom han ikke behersket engelsk særlig godt. Hun gjorde en betydelig innsats for å fremme de nasjonalkinesiske interesser overfor de allierte, særlig overfor Roosevelt og Churchill.
Etter sin manns død bosatte hun seg i New York. Hun ble 106 år gammel.
Rolf Ketil Bjørn
Rolf Ketil Bjørn (født 18. januar 1938 i Kåfjord, Troms, død 24. november 2008) var en norsk politiker for Sosialistisk Venstreparti. Han ble innvalgt på Stortinget fra Troms i 1989 og 1993, og satt til 1997 da han gikk tilbake til Tromsø bystyre. Lokalt og nasjonalt arbeidet han for samarbeid mellom SV og Arbeiderpartiet, og erfaringene fra Tromsø, hvor han var en initiativtaker, ble førende for partiets regjeringssamarbeid med Ap fra 2005.
Bjørn var medlem av Sosialistisk Folkeparti fra starten i 1961. Han var delarving til det nord-norske eiendoms- og industriselskapet Ric Bjørn AS. Etter utdanning ved Handelshøyskolen BI i 1960-årene ble han fra 1965 salgssjef i dette selskapet, hvor han arbeidet fram til han ble stortingsrepresentant i 1989.
Benigno S. Aquino
Benigno Simeon «Ninoy» Aquino jr. (født 27. november 1932 i Concepcion i Tarlac på Filippinene, død (drept) 21. august 1983 i Manila) var en filippinsk politiker.
Aquino var leder for Filippinenes opposisjonsparti. I 1956 giftet han seg med Corazon Cojuangco. Paret levde i eksil i USA 1980–1983. Han ble lovet personlig sikkerhet ved hjemkomst til Filippinene av president Ferdinand Marcos, men da han steg av flyet på flyplassen i Manila ble han skutt og drept.
Enken Corazon Aquino ble landets president i 1986 da Ferdinand Marcos ble styrtet og demokratiske prosesser gjeninnført.
Hovedflyplassen på Filippinene, Ninoy Aquino internasjonale lufthavn er oppkalt etter ham.
Søterot
Søterot (Gentiana purpurea) er en flerårig urt med en tykk og grov, ofte krypende rot. Stengelen er stiv. Den kan bli opp til en halv meter høy, og bladene er elliptiske. Hele planten er glatt og uten hår. Blomstene sitter tett samlet på toppen av planten. De er spesielle, for de åpner seg aldri helt, og kronbladene vikler seg om hverandre. Fargen på blomsten er mørk brunrød og den har en god duft.
Utbredelse
Søterot er en europeisk fjellplante. Hovedutbredelsen er i fjelltraktene i Mellom-Europa. I Norge finnes den fra Åseral til Trøndelag og den er kommuneblomst for Bykle. Søterot vokser på gammel beitemark i fjellbjørkeskog og vierkratt
I Sverige blir planten kalt baggsöta. Den ble første gang funnet der på 1970-tallet og er fredet i Sverige. Navnet der kommer nok av samme ord som «norrbaggar», et nedsettende ord for nordmenn, og viser at den tidligere ble innført fra Norge.
Medisinplante og krydderplante
Søterot har blitt benyttet innen medisinen og homøopatien ved lever- og gallesykdommer, mot appetittløshet og ved lav magesaftsekresjon.
Rota benyttes også som krydder i brennevin. Den er svært bitter og smaken sitter lenge på tunga. Søterot er også brukt som appetittvekker. Navnet har den antakelig fått for at den helsebringende «ånden» ikke skal fornærmes (veldig bitter).
Dominik Landertinger
Landertinger debuterte som skiskytter i 1998, og gjorde seg først bemerket i junior-VM. I 2006 tok han bronse på normaldistansen og han var med på å ta sølv på stafetten. Året etter tok han sølv på sprinten og han var med på det østerrikske laget som tok gull på stafetten. Han debuterte i verdenscupen i sesongen 2007/08 med en 18.-plass på normaldistansen i Pokljuka. Landertinger gikk også for det østerrikske laget på stafetten tre dager senere, og de tok tredjeplass. Han hadde kun en treffprosent på 72 % i sin første sesong i verdenscupen, men skytingen har bedret seg noe. Han ble nummer 61 i verdenscupen sammenlagt i debutsesongen.
Landertinger har tretten pallplasseringer i verdenscupen (per 2015). Den første var en andreplass, bak Ole Einar Bjørndalen, på sprinten i Ruhpolding i seseongen 2008/09. Han fulgte opp med tredjeplass på jaktstarten etterpå, og han tok sin tredje pallplassering, en andreplass, etter å ha tapt et spennende spennende spurtoppgjør mot Christoph Stephan på fellesstarten i Antholz. Landertinger var også med på å vinne stafetten i Oberhof i samme sesong.
Hans internasjonale mesterskapsdebut (i verdensmesterskap eller OL) var i VM i skiskyting 2009, der han ble verdensmester på 15 km fellesstart, tok sølv på stafetten og gikk inn til sjetteplass på 20 km normaldistanse.
Han tok bronse på normaldistanse under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.
Air Macau
Air Macau (kinesisk: 澳門航空) er et flyselskap med hjemmebase på Macao internasjonale lufthavn i Macao i Folkerepublikken Kina. Den er den tidligere portugisiske koloniens eneste flyselskap, og flyr (2007) til 12 destinasjoner i Fastlands-Kina og to destinasjone i Taiwan. Selskapet ble opprettet 13. september 1994 og begynte flyvninger den 9. november 1995 med en rute fra Macao til Beijing og Shanghai. En unik firekantruteflyvning Macao, Beijing, Shanghai og Taipei begynte 8. desember 1995.
Utenfor Kina flyr Air Macau til Nord-Korea, Sør-Korea, Filippinene og Thailand.
Someday My Prince Will Come
«Someday My Prince Will Come» er en amerikansk populærmusikksang fra Walt Disneys tegnefilm, Snehvit og de syv dvergene. Den ble skrevet av Frank Churchill (melodi) og Larry Morey (tekst). Sangen ble fremført av Adriana Caselotti (som hadde Snehvits stemme i filmen). Den var også med i musikalversjonen av filmen.
Sangen forekom første gang 57:40 minutter inn i filmen, da prinsesse Snehvit fremførte en godsnattsang til dvergene etter en liten fest. Den forekom senere da Snøhvit bakte en pai og enda en gang – i en mer formell versjon – da prinsen tok med seg Snøhvit på slutten.
The American Film Institute gav denne sangen en 19.-plass på sin liste over de 100 største sangene i filmhisorien. Etter «When You Wish upon a Star» fra Pinocchio på en syvendeplass er dette den nest høyest rangerte sangen fra en Disney-film av fire. De andre to er «Beauty and the Beast» fra Skjønnheten og udyret på en 62.-plass og «Hakuna Matata» fra Løvenes konge på en 99.-plass. Sangen ble kort fremført i situasjonskomedien, All in the Family, av Edith Bunker i episoden Archie's Weighty Problem i 1971.
Som jazzstandard
Den første tolkningen som jazzstandard ble fremført av the Ghetto Swingers i konsentrasjonsleiren Theresienstadt i 1943. Forfatter og musiker, Herbert Thomas Mandl, beretter om den konserten i sin film, Tracks to Terezin. Konserten ble holdt i den såkalte kaféen i Theresienstadt og Mandl selv så og hørte den. Konsertens originaltittel var Music from Frank Churchill, men nazistene kunne se den tittelen som en provokasjon, så den ble endret til Music from the film Snow White by Walt Disney.
Sangen ble fremført i filmen, Mickey (1948), som «One Day My Prince Will Come».
Jazzpianisten, Dave Brubeck (inspirert av en antologi av Disney-låter som tilhørte hans barn), spilte inn en versjon av sangen på LP-platen, Dave Digs Disney (Columbia CL 1059 (mono), 1958 og Columbia CS 8090 (stereo), 1959).
Senere versjoner ble spilt inn på plate av Bill Evans, Miles Davis, Grant Green, Oscar Peterson og mange ganger av Herbie Hancock, som brukte den som grunnlag for et virtuos oppvisning i hans paradegren.
Innspillingen på Miles Davis' LP, Someday My Prince Will Come (Columbia CL 1656 (mono), 1961 og Columbia PC 8456 (stereo), 1961), inneholder et orgelpunkt-interludium mellom refrengene, som ofte har blitt imitert.
Pianisten Wynton Kelly, som medvirket på Davis' versjon, spilte inn melodien som medlem av en trio i Bell Sound Studio A, New York City, 20. juli 1961. Den ble utgitt på' 'LP-platen med samme tittel'' (Vee-Jay VJS 3038).
Lena Horne sang en versjon i 1976 med the Robert Farnon Orchestra og Phil Woods på LP-platen, A New Album (RCA Victor BXL1-1799).
Sun Ra & His Intergalaxtic Orkestra spilte sangen inn live i Jazzatelier, Ulrichsberg, Østerrike, 29. april 1989. Den ble utgitt på CD-albumet, Second Star to the Right (Salute to Walt Disney) (Leo LR 230), i 1995. Dette albumet inneholder en versjon av sangen som har både sang og en utvidet rubato-saksofonsolo.
Innspillingen til Al Di Meola ble utgitt på hans CD-album, World Sinfonia II – Heart of the Immigrants (Mesa Recordings Mesa  79052 og Rhino R2 79052), i 1993. Han beskrev den som en «tributt til Miles Davis».
Bassisten, Stanley Clarke, spilte inn en coverversjon. Den ble utgitt på, Jazz in the Garden (Heads Up HULP 8155 (LP) og Heads Up 3155 (CD)) i 2009. Albumet inneholder Lenny White på trommer.
Pionerorganisasjon Vladimir Iljitsj Lenin
Pionerorganisasjon Vladimir Iljitsj Lenin (russisk: Всесою́зная пионе́рская организа́ция и́мени В.И.Ле́нина; Vsesojuznaja pionerskaja organizatsija imeni V.L. Lenina), ofte bare kalt ungpionerene, Lenin-pionérene eller pionérbevegelsen, var en masseorganisasjon for barn og ungdom i det kommunistiske Sovjetunionen. Organisasjonen var underlagt Komsomol («Ungdommens kommunistunion») og omfattet barn fra ti til femten år. Den ble opprettet i 1922 og opphørte i 1990. Hensikten var blant annet å lære barna om marxist-leninismen.
Navn
Pionérorganisasjonen Lenin var oppkalt etter kommunisten Vladimir Iljitsj Lenin, som var leder av Sovjetunionen fra den russiske revolusjonen i 1917 til han døde i 1924. Ordet pioner brukes i flere sammenhenger om foregangspersoner og banebrytere. Det betyr opprinnelig «fotsoldat som rydder vei og bygger skanser» eller «nybygger».
Eksterne lenker
ピオネール
Longkaikou-demningen
Longkaikou-demningen er en demning med vannkraftverk under bygging i provinsen Sichuan i Kina, i midtre løp (Jinsha) av vassdraget Chang Jiang. Det ble igangsatt med byggearbeider i 2009, og skal etter planen stå ferdig i 2015.
Total effekt blir inntil 1 800 MW, som vil gjøre kraftverket til et av de 120 kraftigste i verden. I 2009 ble byggingen midlertidig stoppet en stund.
Tébessa
Tébessa er en algerisk by som ligger i provinsen Tébessa.
Den har 194 461 innbyggere (2008) og dekker et areal på 14 227 km².
Beijings universitet for språk og kultur
Beijings universitet for språk og kultur (BLCU – Beijing Language and Culture University; kinesisk: 北京语言大学, pinyin: Běijīng yǔyán dàxué, kjent som 北语, Běiyǔ, er det eneste av sitt slag i Kina ved det at dets hovedoppgave er å undervise utenlandske studenter i kinesisk språk og kultur. Etterhvert har det også begynt å undervise kinesere i fremmedspråk og særlig undervist fremtidige lærere som skal undervise i kinesisk som fremmedspråk.  Universitetet ble grunnlagt i 1962. Det ligger i Beijings bydistrikt Haidian.
Kevin Hector
Kevin James Hector (født 2. november 1944 i Leeds) er en tidligere engelsk landslagsspiller i fotball. Han debuterte på landslaget mot den 17. oktober 1973. Hector spilte 2 kamper for.
Flueggea suffruticosa
Flueggea suffruticosa er en løvfellende busk i familien Phyllanthaceae.
Mariusz Prudel
Mariusz Prudel (født 21. januar 1986) er en polsk sandvolleyballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i kvartfinalen.
Bryn Coudraye
Bryn Coudraye (født 11. juli 1986) er en australsk roer som spesialiserer seg i åtter. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 6.
Jevgenija Kosetskaja
Jevgenija Andrejevna Kosetskaja (russisk: Евгения Андреевна Косецкая, født 16. desember 1994) er en russisk badmintonspiller.
Hun representerte ROC under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i gruppespillet i singel.
Flueggea suffruticosa
Flueggea suffruticosa vokser i kratt og skogkanter 500–2500 moh. Den er utbredt i Kina, Japan, Korea, Mongolia og Russlands fjerne østen. Busken er en av de femti grunnleggende medisinske urtene i Kina med navnet yī yè qiū  (一叶秋).
LOT
LOT kan referere til:
28. serierunde i 1. divisjon fotball for menn 2015
28. serierunde i 1. divisjon fotball for menn 2015 ble innledet søndag 18. oktober 2015 klokken 15.00.
Kampfakta
'''Søndag 23. august 2015''' <div id="Åsane v Kristiansund">
<div id="Strømmen v Ranheim">
<div id="Fredrikstad v Hødd">
'''Mandag 19. oktober 2015''' <div id="Brann v Bærum">
B. Flood Engebretsen
Aksel Botolf Flood-Engebretsen (født 18. september 1896, død 1. mai 1945 etter tysk fangenskap i Polen) var en norsk fagforeningsmann, redaktør og politiker, hjemmehørende i Arbeiderpartiet.
Fagforeningsmann, politiker
Han var jerndreier, og arbeidet på flere verksteder rundt om i landet. Fra 1913 var han organisert, både i fagforening og i politikken. Under Jernstreiken 1923–1924 satt han i aksjonsutvalget.
Han ble sentral i Arbeiderpartiets ungdomsbevegelse ved partisprengningen i 1923, da Norges Kommunistiske Parti ble stiftet og partiets ungdomsorganisasjon fulgte NKP. Da APs nye ungdomsorganisasjon Venstrekommunistisk Ungdomsfylking ble etablert ved årsskiftet 1923/1924 ble han valgt inn i det første sentralstyret. I april 1925 ble han ansatt som redaktør for VKUs avis Den Røde Ungdom. Da APs ungdomsforbund ble konsolidert på landsmøte i september ble han viseformann.
I 1927 var han en av underskriverne da VKUs arbeidsledighetskomite sendte ut et opprop og ba sultne arbeidsløse ta seg til rette: «Gå inn i de store og rike forretninger og ta den maten dere trenger. Kommer politiet, så følg villig med...Fyll fengslene....». De andre underskriverne var Arnfinn Vik og Einar Gerhardsen. Bladet Den Røde Ungdom ble beslaglagt, og alle tre tiltalt og senere dømt.
Ved partisamlingen mellom AP og Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti i 1927 var Engebretsen sentral i arbeidet med å forene de to partienes ungdomsorganisasjoner. Sammen med Hjalmar Dyrendahl, Einar Gerhardsen og Harald Olsen representerte han VKU i forhandlingene med NSA-ungdommen, et arbeid som munnet ut i at Arbeidernes ungdomsfylking ble stiftet.
I årene 1927 til 1930 var han redaktør for Nordlands Fremtid i Bodø. Han var også formann i fylkespartiet.
Engebretsen arbeidet deretter som sekretær i Sørlandets faglige samorganisasjon. Der tiltrådte han i august 1930.
Annen verdenskrig, fangenskap, død
Under krigen ble han arrestert 28. januar 1944. I begynnelsen av april ble han sendt fra Kristiansand til Grini og i august videre til Tyskland. Der ankom han Stutthof konsentrasjonsleir 13. august som fange nr, 63089. Han ble sendt videre til Lodz i Polen. Han døde 1. mai 1945, bare få dager før krigen sluttet.
I Festningsgata i Kristiansand er det reist et krigsminnesmerke over AP-medlemmer som omkom under 2. verdenskrig. På minnetavlen hedres han sammen med Randulf Fjermeros, Ragnar Fredriksen, Odd Fredriksen, Karl Hansen, Thoralf Hultmann, Erling Knutsen, Karl Larsen, Håkon Zahl, Jens Zahl og Johan Øydegard.
Hans navn er også blant dem som står på minnesmerket over krigens ofre, reist på Kristiansand kirkegård.
Yvonne Li
Yvonne Li (født 30. mai 1998) er en tysk badmintonspiller.
Hun representerte Tyskland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i gruppespillet i singel.
Trollkors
Et trollkors er i Sverige og Norge et bøyd jernstykke som bæres som en amulett for å avverge ondsinnet magi, som hevdes å stamme fra middelalderens Sverige. Ifølge de som hevder at det er ekte, representerte det det norrøne symbolet på beskyttelse; altså hvis en person hadde på seg dette symbolet, trodde de at sjansene for å havne i fare ville avta. Imidlertid, selv om det ofte betraktes som en del av svensk folklore, ble det først skapt - som et smykke - av smeden Kari Erlands fra det vestlige Dalarna en gang på slutten av 1990-tallet. Det ble hevdet å ha vært en kopi av en beskyttende rune som ble funnet på besteforeldrenes gård, men dette er ikke bekreftet. Selv om det likner litt på odelsrunen, et symbol for arv eller arvet eiendom i den eldre futharken, så er det mer sannsynlig at Erlands feiltolket et bumerke for å være et beskyttende symbol.
Leamon King
Leamon King (1936–2001) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.
King ble olympisk mester i friidrett under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det amerikanske stafettlaget som vant 4 x 100 meter stafett foran Sovjetunionen og Tyskland med tiden 39,5 som var ny verdensrekord. De andre på laget var Ira Murchison, Thane Baker og Bobby Joe Morrow.
MRT
MRT er en forkortelse som kan vise til:
Rita H. Roaldsen
Rita Ellen Hansen Roaldsen (født 4. juli 1956 i Ballangen, Nordland) er en norsk politiker (Sp) som ble innvalgt på Stortinget fra Troms i 1993. Hun var vararepresentant i perioden 1997–2001. Roaldsen var ordfører i Gratangen kommune fra 1999 til 2003.
Hønefoss hjelpefengsel
Hønefoss hjelpefengsel, eller Hønefoss distriktsfengsel som det het fram til 1904, ble bygget i perioden 1862–1864 og framstår i dag (fra 2002) som et fredet kvartal med svært sentral beliggenhet i sentrum av Hønefoss by. Adressen er Storgata 9.
Arkitektonisk er fengselsbygningene preget av senempirestil (også kalt senklassisisme), med innslag av tidlig sveitserstil. Bygningen er ifølge Riksantikvaren et svært godt eksempel på en bygning fra denne perioden som er beholdt i tilnærmet opprinnelig stil.
Historie
Etter at Hønefoss fikk bystatus i 1852 gikk det ikke lenge før behovet for et fengsel meldte seg. Regjeringen hadde alt i 1842 vedtatt å bygge en rekke nye fengsler i Norge. I 1859 var planene kommet så langt at det ble besluttet at tre av disse skulle legges til Viken. Ett på Nesbyen i Hallingdal, ett i Hokksund og ett i Hønefoss. Arkitekt Henrik Thrap-Meyer (1833–1910), som også har tegnet Victoria terrasse i Oslo, fikk oppgaven med å utforme det nye fengselet. Tomten ble innkjøpt for 400 spesidaler og byggingen kom i gang i 1863. Fengselet åpnet den 22. januar 1864 og hadde da plass for 17 innsatte fordelt på 12 celler. I tillegg disponerte politiet 2 celler.
Martina Repiská
Hun representerte Slovakia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i gruppespillet i singel.
Hønefoss hjelpefengsel
Bygningsmassen
Fengselets hovedbygning består av en lav halvannenetasjes trebygning med sadeltak i såkalt senempirestil, med innslag av sveitserstil. Opprinnelig var taket utstyrt med arker, men disse ble fjernet (trolig sent på 1950-tallet). Trolig består hele første etasje av panelkledt tømmer, mens andre etasje kanskje er bindingsverk. Hovedbygget er kledt utvendig med stående skyggepanel. Vinduene i første etasje er krysspostvinduer av senempiretype. Geriktene er av klassisk type. Hovedinngangen består av en to-fløyet dør med et stående glassfelt i hver og et horisontalt glassfelt over. Inngangen var overbygget med skråtak oppført i sveitserstil. Opprinnelig var fengselet okerfarget, men i 1913 ble de originale fargene overmalt i hvitt og grått.
Fengselet ble etter hvert for lite. Dette gikk i første rekke ut over politiets to celler. Derfor ble fengselet utvidet med et nytt tilbygg, som sto klart den 4. mai 1932. Tilbygget inneholdt nye tre celler som politiet skulle disponere, noe de også gjorde fram til 1956. Da fikk de nye celler i bygget hvor det selv holdt til.
Annet
Da Hønefoss hjelpefengsel ble nedlagt mot slutten av 1995, var det ni celler i bruk og femten ansatte. Fra årsskiftet 1995/1996 var det slutt, selv om det nye fengselet fortsatt ikke var ferdig. Ringerike fengsel, som startet som et kretsfengsel, tok over: Dit kom den første innsatte den 17. februar 1997. For gamle Hønefoss hjelpefengsel skulle det imidlertid etter hvert bli nye oppgaver, om enn ikke som fengsel lenger.
Ringerike kommune overtok eiendommen etter Staten alt i 1995. Kommunen solgte det videre til et nylig etablert selskap kalt Hønefoss Fengselshage AS i 1999, men med klare føringer om hva bygningsmassen heretter kunne brukes til. Det ble tidlig klart at denne måtte kunne komme alle tilgode. I forbindelse med Hønefoss bys 150-årsjubileum i 2002, kjøpte Ringerikes Sparebank eiendommen og gjorde den om til en stiftelse, Ringerikes Sparebanks Kulturstiftelse. Banken ønsket å gjøre det gamle fengselet til en folkegave.
Innenfor gjerdet til fengselet er det nå et trivelig parkområde. Den gamle luftegården har uteservering om sommeren. Her holdes det også konserter i sommersesongen. Bygningene ble restaurert, og deler av det gamle fengselet brukes som utstillingsgalleri og konsertlokale. I dag inneholder «Fengselet», som det nå heter, også kafé.
Da han døde i 2007 hadde den colombianske kunstneren Guillermo Silva Sanz de Santamaría utstilling i Fengselet.
Santi Freixa
Santi Freixa (født 13. februar 1983) er en spansk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sjetteplass med det spanske landslaget. Han tok sølv under Sommer-OL 2008.
Arne Höglund
Matts Arne Höglund (født 18. juni 1931 i Degerfors, Västerbotten, død 2. februar 2016 i Lycksele kommune i Västerbotten) var en svensk pastor og låtskriver. Han er far til musikerne og sangerne Jan, Charlotte og Per Höglund.
Höglund var i nærmere 30 år riksevangelist i Svenska Missionsförbundet. Han har også vært pastor for menigheter i Hållnäs, Åmsele og Lycksele i tillegg til at han har vært turistpastor på Kanariøyene.
Höglund har nærmere hundre sanger representert i ulike musikkproduksjoner. Han har hatt med to av sine sanger i den svenske Melodifestivalen. En av hans sanger er også med i Norsk salmebok 2013.
Not
Not eller NOT kan referere til:
Vjatsjeslav Muravjov
Vjatsjeslav Muravjov (født 14. juli 1982) er en kasakhstansk friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Han representerte Kasakhstan under Sommer-OL 2008, der han ble utslått i de innledende rundene.
Vittorio Arrigoni
Vittorio Arrigoni (født 4. februar 1975 i Milano, Italia, død 15. april 2011) var en italiensk journalist, forfatter, pasifist og politisk aktivist.
Arrigoni arbeidet for den pro-palestinske International Solidarity Movement (ISM) på Gazastripen, fra 2008 og frem til sin død i 2011. Arrigoni opprettholdt en nettside, Guerrilla Radio, og han publiserte en bok om sine opplevelser på Gazastripen i 2008 og 2009 under krigen mellom Hamas og Israel. Arrigoni ble myrdet i en henrettelse utført av mistenkte medlemmer av en palestinsk salafist-gruppering i Gaza. Mordet ble fordømt av ulike palestinske fraksjoner.
Arrigoni hevdet at det var i hans blod å kjempe for friheten akkurat som hans bestefedre kjempet mot det fascistiske regimet i Italia. Arrigoni hadde det arabiske ordet for motstand (muqawama) tatovert på sin høyre arm. Arrigoni stilte opp som frivillig til å fungere som et menneskelig skjold for en palestinsk fisker utenfor Gazas kyst i september 2008, da han ble skadet da den israelske marinen brukte vannkanoner for å avskrekke fartøyet. I november samme år ble han arrestert av israelske myndigheter etter igjen å ha opptrådt som menneskelig skjold for palestinske fiskere utenfor Gazas kyst.
Arrigoni vendte tilbake til Gaza før Israel satte i gang den militære offensiven Operation Cast Lead, som varte fra desember 2008 til januar 2009. Arrigoni var en av de få utenlandske journalister i Gaza under krigen. Han jobbet ved en radiostasjon og som reporter for den italienske avisen Il Manifesto. Han ga senere ut en bok, en samling av hans reportasjer fra Gaza under den israelske offensiven på Gazastripen. Boken ble senere oversatt til engelsk, spansk, tysk og fransk med et forord av den israelske historikeren Ilan Pappé. Arrigoni ble beskrevet som å ha et glødende engasjement for palestinernes sak. Arrigoni kritiserte muslimske ekstremister for å prøve å innføre en tøffere versjon av islam for ekstremister fra Gaza. Arrigoni ble kidnappet 14. april 2011.
Slaget ved Borodino
Slaget ved Borodino, også kalt slaget om Moskva, sto 7. september 1812, og var det største og blodigste endagsslaget under Napoleonskrigene. Over en kvart million soldater var involvert i slaget.
Vittorio Arrigoni
Det var mistanke om at medlemmer av en salafistisk militant gruppe som opererte fra Gazastripen. Kidnappingen skal ha funnet sted fordi Arrigoni opprinnelig var fra Italia som ble regnet som en vantro stat av ekstreme muslimer. Hamas var kraftig imot kidnappingen og mordet på Arrigoni og de gjennomførte en militær operasjon for å finne de skyldige. En offisiell uttalelse fra Hamas beskrev drapet som en skammelig handling, og at Arrigoni var en martyr.
En gate i Gaza ville bli oppkalt etter ham.
Slaget ved Borodino
Det ble utkjempet mellom den franske La grande armée under Napoleon I og den russiske hæren til Alexander I nær landsbyen Borodino, 12 km vest for byen Mozjajsk. Slaget endte uten et avgjørende resultat for noen av hærene, men taktiske hensyn tvang russerne til å trekke seg tilbake.
Bakgrunn
I juni 1812 marsjerte Napoleon inn i Russland og tsar Aleksander erklærte at dette var en fedrelandskrig. Napoleon håpet å kunne møte den russiske hæren i åpent terreng, for der å kunne utrydde den. Men den russiske krigsminister Michael Andreas Barclay de Tolly trakk styrkene tilbake og gjennomførte Brent jords taktikk. De franske styrkene kom etter hvert i en vanskelig situasjon, da forsyningslinjene stadig ble lengre.
29. august overtok Mikhail Kutuzov etter Barclay de Tolly som russisk øverstkommanderende, og da Napoleon nærmet seg Moskva, ble det besluttet å konfrontere ham i et forsøk på å stoppe videre framrykking. Ved byen Borodino i guvernementet Moskva fant Kutuzov at terrenget gjorde mulig et forsøk på å stoppe Napoleon. Det ble fra 3. september reist omfattende festningsverker av jord og tømmerstokker. Til høyre ble reist en redutt under kommando av Nikolaj Rajevskij, og på den venstre flanken ble det bygget tre skanser under kommando av Pjotr Ivanovitsj Bagration, og tilsammen utgjorde dette en sterk befestning.
Slaget
Anslaget over partenes styrker varierer, de fleste kilder antyder at 250 000 mann deltok i to omtrent like store hærer, og dette gjør slaget til et av de største i krigshistorien så langt.
Kl 5 om morgen 7. september beordrer Napoleon fullt frontangrep, en taktikk han ikke benyttet så ofte. Kongen av Napoli, Joachim Murat ledet et kombinert infanteri- og kavaleriangrep og inntok den sentrale Rajevskij-redutten. Russiske reserver ble satt inn og kampene bølget fram og tilbake med meget store tap på begge sider.
De franske styrkene angrep da Bagratonskansene, fire pilspissformede rettet mot vest ved Moskvaelven. Disse skulle støtte den russiske venstreflanken, da de her ikke hadde noen terrengmessige fordeler. Bagratonskansene ble i løpet av dagen stormet åtte ganger av franskmennene, men slått tilbake. Kampene bølget fram og tilbake med store tap på begge sider, blant annet den russiske kommandanten Pjotr Ivanovitsj Bagration ble så hardt skadet at han døde fem dager senere, og hans rolle i slaget har senere gjort ham til en russisk helt, blant annet oppkalte Josef Stalin Operasjon Bagration under andre verdenskrig etter ham. Kampene ved Bargratonskansene ble etter hvert så harde og kaotiske at de franske kommandantene i felt ba om forsterkninger fra Den keiserlige garden, noe Napoleon avslo. Den åttende gangen franskmennene stormet skansene, var dette angrepet så kraftig at det russiske artilleriet ikke klarte å stoppe dem og Bagraton beordret infanteriet i et motangrep før franskmennene kom fram til skansene. De kraftige kampene varte i rundt en time, og av de anslagsvis 60 000 franskmennene som ble samlet for stormangrepet, gikk opp til halvparten tapt.