cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Philipine van Aanholt
Philipine van Aanholt (født 26. mai 1992) er en seiler fra Curaçao som spesialiserer seg i laser radial. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun Individuelle deltakere under Sommer-OL 2012, siden Curaçao ikke har egen olympisk komite, der hun ble nummer 36.
Jeanette Haga Holgersen
Jeanette Haga Holgersen (født 11. januar 1990) er norsk håndballspiller. Hun spiller i den norske Postenligaen for Tertnes idrettslag.
Edvard Fredin
Edvard Fredin (født 8. juni 1857 i Stockholm, død 27. juni 1889¹ i Södertälje) var en svensk lyriker, dramatiker, skuespiller, teateranmelder og oversetter. Han var sykelig alt fra barndommen og gikk bare på skole de fem første årene, siden fikk han hjemmeundervisning. Allerede som barn skrev han dikt, og han ønsket å bli dikter.
I 1884 gav han ut en samling med gjendiktninger fra forskjellige språk, Skilda stämmor, som ble svært godt mottatt.
Fredin skrev den svenske teksten til Marseillaisen 1889 og er mest kjent for sin frie oversettelse av Alfred Tennysons dikt Nyårsklockan («Ring, klocka, ring», original Ring Out Wild Bells), som var med i hans samling fra 1884. Den svenske teksten finnes her: Nyårsklockan. Fredin er også kjent for diktsyklusen «Vår Daniel» om den svenske presten Daniel Buskovius som ble svensk nasjonalhelt etter å ha hærtatt Idre og Särna for den svenske kronen i 1644.
Terese
Terese og Therese er et kvinnenavn dannet av Thérèse, den franske formen av Teresa, som har usikker opprinnelse. Navnet kan være dannet av Theresia, den vestre øya på Santorini (Thera), som skal være fødestedet til St Teresa som levde på 400-tallet. Det kan også komme av greske theros, «sommer» eller therizo/therizein, «å høste».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Eksterne lenker
Therese Thérèse
Stortingsvalget 2013 i Hadsel
Stortingsvalget 2013 i Hadsel ble avholdt 9. september 2013 i Hadsel kommune i Nordland. Det var 6,041 stemmeberettigede velgere i Hadsel. Av disse avga 4,349 stemme. De godkjente stemmene fordelte seg slik på partiene:
EM i naturbaneaking 1975
EM i naturbaneaking 1975 (europamesterskapet i naturbaneaking) ble arrangert i Feld am See i Østerrike i 1975.
Baha Men
Baha Men er navnet på en popgruppe som spiller en nyere form for folkemusikk fra Bahamas kalt junkanoo. Gruppens debutalbum Junkanoo, ble gitt ut i 1979 og hadde et veldig tradisjonelt lydbilde. Snart begynte de å rette musikken sin mot et større publikum og lyktes endelig med 2000-utgivelsen av Who Let the Dogs Out?, original ved Anslem Douglas. De vant en Grammy for tittelsporet. Deres seneste album er Beach Baby (2002).
1812-ouverturen
1812-ouverturen er et musikkstykke for orkester komponert av Pjotr Illitsj Tsjajkovskij. Musikkstykket feirer Russlands seier over Napoléon Bonapartes Frankrike under Napoleonskrigene.
Ouverturen ble uroppført i Frelseren Kristus-katedralen i Moskva den 20. august 1882.
Oversikt
1812-ouverturen er et typisk eksempel på programmusikk. Verket åpner med en russisk kirkesang, noe som symboliserer at krigserklæringen kunngjøres under russiske gudstjenester. Deretter følger en sang som ber om russisk suksess i krigen.
Etter den franske erobringen av Moskva i september 1812 ble de invaderende franske styrkene slått tilbake. Dette symboliseres med elementer av russisk folkemusikk. Et diminuendo følger så, som symboliserer det franske tilbaketoget.
Senere tillegg
I sovjettiden ble stykket skrevet om slik at det ikke lenger inneholdt 1800-tallets russiske nasjonalsang, som priste tsaren, da dette var politisk uakseptabelt i Sovjetunionen.
På 1960-tallet skrev Igor Buketoff om 1812-ouverturen, og la til elementer av korsang. Åpningssekvensen ble her gjort om til sang, i stedet for Tsjajkovskijs originale bruk av cello og fiolin.
Eksterne lenker
Notene til 1812-ouverturen fra easybyte.org
Arkeologiåret 1603
Arkeologiåret 1603 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1603.
Dødsfall
1603 in archaeology
Poppelrose
Poppelrose (Lavatera thuringiaca) er en vakker blomst i kattostfamilien.
Poppelrosen har lyserøde til rosa blomster og er en høyvokst, flerårig urt med opprett stengel på litt over 1 meter. Den har store grålodne blad og er en nær slektning av moskuskattost. Den danner pælerot og blomstrer med ca. 8 cm store blomster i juli-august og trives i full sol.
Poppelrosen hører hjemme i Sørøst-Europa, Kaukasia og Vest-Sibir. Arten ble innført til Sverige som medisinplante av munker og ble siden forvillet. Man kan fortsatt finne den blant annet sørlige og midtre deler av Sverige, spesielt i området langs Mälaren. Her vokser den på enger, i veikanter og ved gårder. I Norge er den ikke dokumentert med reproduserende populasjoner.
Poppelrose kan forveksles med legestokkrose (Althaea officinalis), men sistnevnte har mindre blomster.
Dalevatnet
Dalevatnet (også omtalt som Veslevatnet) er en innsjø innerst i Austredalen i Hyen i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane. Vannet har gode fiskeforhold. Grunneierne krever fiskekort for fiske her.
Dalavatnet tar i mot vann fra Storevatnet gjennom den korte Slettelva som faller 7-8 meter. Området rundt vannet, kalt Dalen, har utlagt en rekke hyttetomter. Her er også hytter for leie med rettigheter til småviltjakt og fiske.
Fra Storevatnet renner Gjengedalselva gjennom korte stryk til Dalevatnet, før den fortsetter ned dalen i en rekke kaskaderende fosser i bratte, dramatiske juv, og munner ut i Ommedalsvatnet. Gjennom Ommedal heter elva Åelva, en lakseelv som munner ut i Hyefjorden.
Ivan Kristoffersen
Ivan Kollbjørn Kristoffersen (født 21. januar 1931 i Tromsø, død 26. februar 2016 samme sted ) var en norsk journalist og var redaktør i avisa Nordlys fra 1976 til 1997.
Liv og virke
Han ble til sist politisk redaktør i 1976 før han i 1982 ble ansvarlig redaktør. Han forble redaktør til han gikk av med pensjon i 1997. I Kristoffersens redaktørtid gikk avisen i retning fra å være en partiavis for Arbeiderpartiet, til i større grad å være en regionavis for Nord-Norge uten så utpregede politiske bindinger.
Hans spesialfelt var havrett og ressurs- og sikkerhetspolitikk i nordområdene, og denne ekspertisen bidro til at han fra 1979 til 1981 var statssekretær for fiskeriminister Eivind Bolle. I 1972 hadde han vært tilhenger av norsk medlemskap i EU (da EEC). Men etter medlemskapsforhandlingene forut for folkeavstemningen i 1994 byttet han side. Kristoffersen hadde vært klar på at han og Nordlys ikke skulle ta standpunkt om ja eller nei til EU før begge sidene ble belyst. Fjorten dager før avstemningen kom han med sitt synspunkt i en helsiders kommentar hvor det kom fram at han var imot medlemskapet; han mente avtalen ikke sikret nordnorske fiskerinteresser godt nok. Hans lederartikkel som anbefalte folk å stemme nei 15. november 1994 ble sett på som av stor innflytelses.
I 1993 utga han en biografi om fiskeren og arbeiderpartipolitikeren Aldor Ingebrigtsen (1888–1952) og i 1997 en biografi om forfatteren og humoristen Arthur Arntzen.
Fra 1998 til 2001 var han leder for Kringkastingsrådet.
Teje
Teje (også stavet Tiye, Taia, Tiy og Tiyi; født ca. 1398 f.Kr., død 1338 f.Kr.) var dronning av oldtidens Egypt, som hustru av farao Amenhotep III. Hun var mor til Akhenaton og bestemor til Tutankhamon. Hennes foreldre var Yuya og Tjuyu. Hennes mumie ble først identifisert som «eldre kvinne» og funnet i graven til Amenhotep II (KV35), men senere bekreftet ved DNA.
Hun var en av de mest innflytelsesrike kvinner i oldtidens Egypt. Hun utøvde betydelig innflytelse i hoffene til både sin ektemann og sin sønn. Det er kjent at hun kommuniserte direkte med utenlandske herskere og Amarnabrevene viser at hun ble høyt ansett av disse, særlig i regjeringstiden under sin sønn Akhenaton. Selv om hun trodde på den tradisjonelle polyteistiske religion i Egypt, støttet hun sønnens monoteistiske reformer, antagelig for at hun anerkjente dem som viktige politiske strategier for å øke kongemakten over presteskapet til Amon. Hun døde tidlig i sekstiårene og ble gravlagt i Kongenes dal.
Familie og tidlig liv
Tejes far, Yuya, var ikke kongelig, men en rik landeier i byen Akhmim i Øvre Egypt. Han tjenestegjorde som prest og oppsynsmann av tamdyr, og/eller som kommandant av hestestridsvognene. Tejes mor Tjuyu var også involvert i religiøse kulter da hennes ulike titler («Hathors sangerinne», «Sjef for underholderne» av både Amon og Min etc) ]]. antyder at hun var et medlem av den kongelige familie.
Anna Pohlak
Anna Pohlak (født 1. juli 1993) er en estisk seiler som spesialiserer seg i laser radial. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 35.
Teje
Familie og tidlig liv
Egyptologer har foreslått at Tejes far Yuva var av utenlandsk opprinnelse, muligens syrisk, grunnet hans mumie og de mange forskjellige måtene som hans navn ble stavet, som også var uvanlig i Egypt. Dronningens sterke politiske og ukonvensjonelle religiøse syn kan bli tolket som ikke utelukkende en sterk karakter, men også utenlandsk avstamning.
Teje ble gift med Amenhotep III i det andre året av hans styre. Han hadde blitt født av en sekundær hustru av sin far og trengte sterkere bånd til den kongelige slekt. Det synes som om han ble kronet som farao allerede som barn, en gang mellom seks og tolv år gammel. Teje fikk minst sju, kanskje flere, barn med Amenhotep:
Førnesbrunen
Førnesbrunen er et sagn fra Vinje i Telemark, som kan tidfestes til svartedauden der handlingen foregår i området mellom Møsstrond og Rauland.
Teje
Familie og tidlig liv
Andre mulige barn:
Førnesbrunen
Sagnet
Da svartedauden kom til Norge høsten i 1348, kom den også til Telemark. Der ble pesten skildret som en kvinne som brått kom på folk ned fra fjellet. Kvinnen gikk i mørkeblå stakk, hadde svart hår og svarte øyne. Under armen hadde hun en stor bok med navnene til alle som skulle dø. Om kvinnen satte seg ned og bladde i boken, var det ikke noe levende igjen når hun for, men der hun for raskt avgårde, kunne noen heldige overleve.
Teje
Monumenter
Tejes ektemann Amenhotep III viet en rekke helligdommer til henne, og bygget et tempel dedikert til henne i Sedeinga i Nubia hvor hun ble dyrket i form av gudinnen Hathor-Tefnut. Han fikk også konstruert en kunstig innsjø for henne i hans 12. regjeringsår. En enorm statue, som nå står i Det egyptiske museum i Kairo, er hun framstilt uten verdiperspektiv, men med samme høyde som sin ektemann. I henhold til de amerikanske egyptologene David O'Connor og Eric Cline:
Innflytelse ved hoffet
Teje utøvde en betydelig makt under regjeringstidene til hennes ektemann og deretter hennes sønn. Amenhotep III var en aktiv politiker og fikk stadig anmodninger fra utenlandske konger, slik som Tushratta av Mitanni og Kadashman-Enlil I av Babylon. Den kongelige slekt gikk videre via kvinner og ekteskap med en kongelig kvinne ville gi tilgang til tronen for deres avkom. Teje ble sin ektemanns rådgiver og fortrolige. Ved å være klok, intelligent, sterk og bestemt krevde hun respekt fra framstående utenlandske sendebud. Utenlandske ledere var villige til å inngå samtaler direkte via henne. Hun fortsatte å spille en aktiv rolle i utenlandske forhold og var den første egyptiske dronning som fikk sitt navn nedtegnet på offisielle beslutninger.
Teje kan ha fortsatt sin framtredende rolle som faraos rådgiver for sin sønn Akhenaton da overtok tronen. Hennes sønns brevveksling med Tushratta, kongen av Mitanni, roste den politiske innflytelse hun hadde ved hoffet. I Amarna-brev EA 26 brevvekslet Tushratta direkte med Teje for minnes det gode forhold han hadde med henne under hennes avdøde ektemann og uttrykte ønske om at han ønsket fortsette det vennskapelige forholdet med hennes sønn Akhenaton.
Amenhotep III døde i sitt regjeringsår 38 eller 39 (ca 1353 /1350 f.Kr.) og ble gravlagt i Kongenes dal i grav WV22. Teje er kjent for å ha overlevd ham i så mye som tjue år. Hun fortsatte å bli nevnt i Amarnabrevene og i inskripsjoner som dronning og som elsket av kongen. Amarnabrev EA 26, som er adressert til Teje, er datert til styret til Akhenaton. Det er kjent at hun hadde et hus i Akhetaton (= Amarna), den nye hovedstaden til Akhenaton, og er vist på veggene i graven til Huya – «en forvalter i huset til kongens mor, den store kongelige hustru Teje» – avbildet ved spisebordet sammen med Akhenaton, Nefertiti, og deres familie og deretter fulgt av kongen til hennes solskjerm. I en inskripsjon som er datert til 21. november i Akhenatons 12. regjeringsår (1338 f.Kr.) er både hun og hennes barnebarn Meketaten omtalt for siste gang. Det er antatt at de begge døde kort tid etter denne datoen. Denne informasjonen er bekreftet ved det faktum at den helligdom som Akhenaton bygde for henne — som senere ble funnet transportert fra Amarna til grav KV55 i Teben — bar den senere formen av Atons navn som kun ble brukt etter år 9 av Akhenatons regjeringstid.
Førnesbrunen
Sagnet
En av de mektige mennene i området bodde på Førnes. Han hadde den flotte hingsten Førnesbrunen.
Teje
Innflytelse ved hoffet
Om Teje døde kort tid etter år 12 av Akhenatons styre (1338 f.Kr.), vil det plassere hennes fødsel rundt 1398 f.Kr., hennes ekteskap med Amenhotep III da hun var elleve eller tolv år, og at hun ble enke da hun var førtiåtte eller førtini år. Det ble tidligere foreslått at Amenhotep III og hans sønn Akhenaton kan ha styrt sammen i opp til tjue år, men de fleste forskere i dag aksepterer enten et kort samstyre på ikke mer enn et år, eller ikke noe samstyre i det hele tatt.
Førnesbrunen
Sagnet
Førnesbrunen var en usedvanlig hest. Den var stor og sterk, og samtidig klok langt utover det vanlige. Da svartedauden kom til Møsstrond, var det ikke kirke der. Alle de som døde måtte fraktes til Rauland kirke, og gravlegges der. Veien var lang, og likene var mange, og det var Førnesbrunen som måtte frakte dem dit. Det ble mange turer, og Førnesbrunen så hvordan livet døde ut litt etter litt. Til slutt ble også eieren syk. Hesten så at det ikke var noen levende rundt dem, og han la da ut på tur med eieren. Han ville legge den døende eieren sin, som hadde stelt så godt med han i alle år, i vigslet jord nå når han skulle dø. Hesten hadde gått veien så mange ganger før, at han kunne gå den på egen hånd.
Men det var midt på hardeste vinteren og terrenget var ulendt. I en intens kamp slet Førnesbrunen seg nok en gang over Falkeriset og helt til Rauland kirke. Der sto det noen karer – som vanlig klare til å ta i mot de siste ofrene fra Møsstrond. De lempet av bonden, som hadde sovnet inn på ferden, og ga Førnesbrunen et klapp bak for å signalisere at han på ny kunne dra hjem og hente de neste som måtte fraktes. Men for første gang var hingsten motvillig – han ville ikke reise tilbake, vel vitende om at det ikke lenger var noe å komme hjem til. Men karene på Rauland hadde ikke fått nyss om det, og truet gampen til å komme seg av sted. En god stund senere hørte de et veldig vrinsk oventil fjellene. Noen kloke hoder skjønte alvoret og hvem som trolig kalte på dem. De fór oppover etter faret til hesten, og fant han til slutt på Falkeriset. Der sto han bergende fast og nedsnødd, med ene foten godt sunket ned i den dype snøen. Han hadde mistet den ene trugen, og ikke engang den kraftige hingsten kunne hjelpe seg selv ut av nøden.
Teje
Begravelse og mumie
Hennes mumifiserte levninger ble funnet tilstøtende til to andre mumier på motsatt siden av gravkammeret til Amenhotep II i KV35 av Victor Loret i 1898. De to andre mumiene var en ung gutt som døde da han var rundt 10 år gammel, antatt å ha vært Webensenu eller prins Thutmose, og en annen, yngre og ukjent kvinne. Alle tre ble funnet sammen, liggende naken side ved side, og uidentifisert i et lite forværelse til gravkammeret. Den yngre, ukjente kvinnen hadde blitt omfattende ødelagt av gravtyver; hennes bryst og ansikt var blitt slått inn. Det var en meget ekstrem og ufølsom handling da en ødelagt mumie ikke kunne komme til etterlivet. I begynnelsen kunne ikke forskerne identifisere de to kvinnelige mumiene og de fikk da gitt betegnelser hvor Teje fikk betegnelsen «den eldre kvinnen» og den yngre kvinnen ble kalt for «den yngre kvinnen». Flere forskere argumenterte for at den eldre kvinnen var dronning Teje. En del av dem noterte at minatyrgravkister med inskripsjoner av hennes navn ble funnet i graven til hennes barnebarn Tutankhamon som minne om hans elskede bestemor. Det var også en del forskere som var skeptiske til denne teorien, fremmet av de britiske forskerne Aidan Dodson og Dyan Hilton, som en gang uttalte at «det synes usannsynlig at hennes mumie skulle bli kalt den såkalte ‘eldre kvinne’ i graven til Amenhotep II.»
Førnesbrunen
Sagnet
Karene fra Rauland hjalp hesten opp, men Førnesbrunen var tydelig redusert etter at han hadde kavet i snøfokket. Da oppdaget de at Møsstrond nå lå stille og øde, og de vendte om og tok Førnesbrunen med seg. Førnesbrunen var utslitt og han hadde også skadet seg. Da de kom tilbake til Rauland kyrkje, sank han helt utmattet sammen ute på kirkegården og sovnet inn. Den harde dødskampen og de mange tunge takene, hadde lett for mye på den gjeve gampen – og med det tok den svartkledde kvinnen knekken også på ham. Stedet Førnesbrunen la seg ned på, har etter dette hett Hestedøkkji, til minne om den edle hesten.
Teje
Begravelse og mumie
Ved 2010 ble den eldre kvinne formelt identifisert som dronning Teje ved DNA-analyser, sponsret av egyptiske myndigheter ved Zahi Hawass. I tillegg ble spor av hennes hår funnet på innsiden av Tutankhamons grav identifisert som tilhørende den eldre kvinnens DNA.
Førnesbrunen
Sagnet
Etterhvert bosatte det seg nye folk på Møsstrond. På gården Førnes fant de, noen hundreår etter, en uvanlig stor hestesko. Den var et kvart alen brei mellom hakene, og det er trolig at denne tilhørte Førnesbrunen, da det ikke hadde vært hest der på gården siden hans tid. Fortellingen om Førnesbrunen var like sterk som hesten selv, og historien rørte ved Telemarksfolket. Slik ble det etterhvert diktet en slått om ham. Minnet om Førnesbrunen ble først spilt på langeleik, bukkehorn og munnharpe, og senere overført til hardingfele.
I denne vemodige gangeren, hører en ferden til Førnesbrunen; Pinslene han kjempet seg gjennom, nøden han opplevde på ferden, dødskampen i snøfokket og vrinskene som nådde helt til Torvetjønn på Rauland. Og i enden hører en kirkeklokker som kalte både befolkningen og Førnesbrunen selv til sin siste hvile.
Microryctes
Utseende
Middelsstore, blankt svarte biller, ganske kraftig bygde. Overflatisk kan de minne om gjødselbiller (Aphodiinae).
Levevis
Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, de fleste av artene i Kina.
Now Is the Hour
Ord på maorisk:
Sangen ble først kjent i 1913 da den ble publisert av W.H. Paling and Co som et pianovariasjonsstykke i Australia kalt «Swiss Cradle Song» og kreditert australieren Clement Scott.
Stykket bestod av åtte variasjoner av hovedtemaet på 16 takter. Pallings solgte 130,000 eksemplarer av sangen.
En tekst på maorisk ble lagt til omtrent 1915 og melodien ble litt endret. Den ble kjent som «Po Atarau» og ble anvendt som farvel til maorisoldater på vei til å kjempe i den første verdenskrig. Det har ført til at noen har trodd at det er en tradisjonell maorisk sang. De to første ordene blir relatert til to maoriske grupper av saueklippere, familiene Grace og Awatere, fra Tuparoa.
I 1920 skrev Maewa Kaihau et åpningsvers på engelsk kalt «This Is the Hour..» til sin datter som hadde blitt knyttet til et medlem av et besøkende kongelig selskap, som snart skulle dra. Hun modifiserte også «Po Atarau» og føyde til en annen maorisk oversettelse. Da den ble populær gjorde Maewa Kaihau anspråk på at teksten og melodien var hennes eget verk, men så krevde Pailings copyrighten til melodien. Ikke dessto mindre ble Maewa Kaihaus tekst copyrightet i 1928. Dick Grace har siden gjort anspråk på teksten som et verk av hans familie. I 1935 modifiserte Kaihau «Po Atatau»-versjonen igjen til å bli «Haere Ra Waltz Song», som ble fremført som den siste valsen på danse- og avskjedstilstelninger.
Sangen ble første gang spilt inn på plate av Ata Hato i 1927 med mindre variasjoner i teksten. Den engelske sangeren Gracie Fields lærteden under et besøk i New Zealand i 1945 i Rotorua. Da hun kjørte i bilen, lærte sjåfæren henne en versjon av den og den ble en verdensomspennende hit i 1948. Fields mangager, Dorothy Stewart, blir kreditert for å ha endret åpningslinjen til «Now Is the Hour» og for å ha lagt til nok et vers. Andre innspillinger av sangen har blitt gjort av Bing Crosby, Frank Sinatra, Kate Smith og Gale Storm.
Identiteten til Clement Scott har vært gjenstand for debatt. I 1948 påstod en enke at hennes ektemann, Albert Saunders, en ansatt hos Pailing, anvendte psevodymnet 'Clement Scott' og at han hadde skrevet «Swiss Cradle Song» i 1906. Hun sa at han hadde solgt sangen til Pailings. Pailings sjef levde fremdeles og benektet dette. Han sa at Clement Scott ennå var i live. Dette sprsmålet har preg av forvirring og strid.
Melodien, vanligvis angitt som MAORI i salmebøker, blir også anvendt med tekst av J. Edwin Orr under tittelen «Search Me, O God»
Orrs tekst danner også grunnlaget for en svensk tekst med tittelen «Hör mig, o Gud». Bo Andersson och Per-Göran Ekeroos, duett, m. ensemble spilte den inn 3. desember 1966. Sangen ble utgitt på EP-platen Harmoni HEP 264.
Norske versjoner
Georg Otto har skrevet en dansk tekst som én av de norske bygger på. Ottos versjon bærer tittelen «Si du er min». Det finnes også en kristen norsk versjon som er basert på J. Edwin Orrs tekst. Den heter «Ransak meg, Gud»
Innspillinger
Arrangør for Dønnestads versjon er Jack Wright.
Prästgatan
Prästgatan er en gate i Gamla stan i Stockholm. Den går innenfor Stockholms eldre bymur som en gang omkranset Gamla stans høyplatå og strekker seg fortsatt fra den korte delen nord for Storkyrkobrinken til Österlånggatan.
Ved navnerevisjonen i 1885 ble det besluttet at gatenavnet skulle være Prästgatan, men allerede i 1586 kalles gaten der byens kapellaner bodde for Prästegathen. De fire små husene hvor kapellanene bodde ble revet i 1708. Deretter ble prestboligen som fortsatt eksisterer bygd.
Den sørlige delen av gaten ble på 1730-tallet kalt Stenbergs gränd etter den tyske adelsmannen og hoffstallmesteren Antonius von Steinberg (død 1675). Han eide hela Venus-kvartalet som ligger i den sørlige enden av området. Fra midten av 1700-tallet til midten av 1800-tallet ble den samme strekningen kalt for Tyska Prästgatan, etter den tyske kirkens prester, og den nordlige delen ble på samme tid kalt Svenska Prästgatan, etter Storkyrkans prester. Den korte delen nord for Storkyrkobrinken het opprinnelig Helvetiegränden og navnet kom fra et område som ble kalt Helvete. I 1451 omtales en tomt belæghin i helvite. Hvorfor området ble kalt det, er det ulike syn på, det kan skyldes at bøddelen bodde der.
På hjørnet mellom Kåkbrinken og Prästgatan er runesteinen U 53 innmurt i en vegg, og løpet av kanon er innmurt på hushjørnet. På runesteinen står det: Torsten och Frögunn lät resa stenen efter sin son. Frögunn er et hedensk kvinnenavn og steinen er antatt å være fra 1000-tallet, hugget av en runehuggemester fra Uppland. Steinen er trolig kommet dit som bygningsmateriale. Ingen vet lenger hvor den opprinnelig stod. Kanonløpet ble plassert der en gang på 1600-tallet som beskyttelse mot de store vognene som begynte å kjøre i de smale gatene.
I Prästgatan 78 ble kunstneren Carl Larsson født den 28. mai 1853. Et relieff på fasaden som sier dette ble satt opp der i 1920 av Stockholmsgillet.
Ludvig Müller (numismatiker)
Ludvig Müller (født 9. juni 1809, død 6. september 1891) var en dansk cand.theol. og numismatiker og museumsmann, sønn av biskop Peter Erasmus Müller.
EM i naturbaneaking 1977
EM i naturbaneaking 1977 (europamesterskapet i naturbaneaking) ble arrangert i Seis am Schlern i Italia i 1977.
Graagaas (roman)
Graagaas er en roman fra 1925 av Martha Ostenso med originaltittelen «Wild Geese». Den bygde på forfatterens egne opplevelser som ung lærer blant nybyggerne i Manitoba, Canada.
Tunisia under Paralympiske sommerleker 2016
Før lekene i Rio 2016 hadde Tunisia vunnet 73 medaljer (32 gull, 27 sølv og 14 bronse) fra de 7 sommerlekene det hadde deltatt i siden 1988.
Graagaas (roman)
Romanen ble anmeldt i Aftenposten i 1925 av Theodor Caspari.
Tittel
Romanens tittel var opprinnelig «Wild Goose», men ble endret til «Passionate Flight» før banketten for utdeling av debutantprisen. Det hadde oppstått en tvist om den første tittelen fordi Gouvernor Morris hadde brukt tittelen «The Wild Goose» for sin roman, publisert av Hearsts magazine fra september 1918 til august 1919 og filmatisert i 1921. Både forlaget, Pictorial Review og forfatteren ønsket «Wild Goose», men filmselskapet Famous Players stanset dette. Til slutt ble tittelen «Wild Geese» godtatt av alle.
Tilblivelse
Det er uklart i hvilken grad Durkin hadde innflytelse på Ostensos debutbok. En for sterk medvirkning fra Durkins side ville medført at Ostenso ikke kunne fått debutantprisen. Barney Ostenso ga i et intervju med David Arnason uttrykk for at Ostenso hadde skrevet det første utkastet og at Durkin deretter omredigerte manuskriptet. Ifølge Athabaska University, Alberta i Canada, er (per 2021) den gjengse oppfatning blant kritikere at Ostensos debutbok var et selvstendig arbeid. Etter 1925 ble Martha Ostenso et pseudonym for de to forfatternes anstrengelser. Tre tiår senere underskrev begge et dokument om opphavsrettigheter, som forutsatte at Durkin hadde hatt en deltatt i utformingen av denne romanen, så vel som alt det hun senere hadde produsert.
Handling
Handlingen er lagt til et islandsk nybyggersamfunn. Fortellingen dekker hendelsene en eneste sommer; den tiden som går mellom villgjessenes ankomst og retur, er det som gir romanen dens tittel.
Den unge kvinnelige læreren Lind Archer er forfatterens stemme. Hun kommer til Gare-gården for å bo, mens hun underviser i skolen like ved. Lind ser maktkampen mellom bonden Caleb Gare og hans datter Judith, som lengter bort fra slitet på gården. Den tyranniske Caleb bruker utpressing og straff for å få det han ønsker. Da Mark Jordan, hans kones sønn fra et tidligere forhold, kommer til gården og innleder et forhold til Lind, mister Caleb motvillig sin makt over familien. Han mister også kontrollen over gården, da hans kjære linåker brenner. I forsøket på å lage en branngate, drukner Caleb i en myr.
Gare-familien
Caleb er farmens eier og en av de mest velstående farmere i området. Hans mest lønnsomme åker er linåkeren. Theodor Caspari skriver i sin anmeldelse i Aftenposten i 1925 blant annet at:
Karsten Anker Solhaug
Karsten Anker Solhaug (født 9. november 1914 i Porsgrunn, død 26. august 2012 i Oslo) var kommandør i Frelsesarmeen og territorialleder for Norge, Island og Færøyene fra 8. februar 1975. Han gikk ut av Frelsesarmeens krigsskole i 1935, deretter hadde han korpstjeneste ulike steder. Under andre verdenskrig var han marineprest.
Siden ble han sekretær for Frelsesarmeens sjefssekretær, redaksjonsmedarbeider i Krigsropet og ungdomssekretær. Etter å ha vært divisjonssjef i Nord-Norge ble han assisterende divisjonssjef i England, deretter var han eiendomssekretær før han ble sjefssekretær i Danmark. I 1968 ble han sjefssekretær i Norge og i 1975 ble han forfremmet fra oberst til kommandør i forbindelse med at han ble territorialleder. Han var språkmektig, og snakket tilnærmelsesvis flytende islandsk etter å ha vært stasjonert i Island under krigen. Han var også en dyktig tolk, og da Billy Graham hadde møter på Ullevål stadion på 1950-tallet, var det Solhaug som tolket ham til norsk.
Graagaas (roman)
Gare-familien
Amelia er Calebs hustru. Hun har et barn utenfor ekteskap med den avdøde Del Jordan. Caleb utnytter dette, og truer både Amelia og barna hennes til lydighet, med at han vil røpe hennes hemmelighet. Theodor Caspari fant ikke denne rollefiguren helt troverdig:
Judith er en hovedfigur i boken. Hun er en ung voksen og kjæreste med Sven Sandbo. Theodor Caspari skriver om rollefiguren at
Martin er en av Calebs sønner.
Ellen er Martins tvillingsøster.
Charlie er Calebs favorittsønn.
Andre viktige roller
Lind Archer er lærer fra byen og bor hos familien Gare. Hun er kjæreste med Mark Jordan.
Mark Jordan er sønn av Amelia Gare og Del Jordan, men kjenner ikke sine egne foreldre.
Sven Sandbo er den norske kjæresten til Judith Gare.
Mindre roller
Thorvald Thorvaldson
Fusi Aronson bodde sør for Gare-familien, og solgte landet med myra til Caleb.
Bjarnasson-familien
Skuli Erickson
Malcolm har skotske aner og forfedre blant cree-indianerne, og er forelsket i Ellen Gare. Han har tidligere arbeidet på Gare-farmen
Boaz Kiplagat Lalang
Boaz Kiplagat Lalang (født 8. februar 1980 i Marakwet) er en kenyansk mellomdistanseløper, som spesialiserer seg på 800 meter. Hans fremste medaljer til nå er sølv i VM i friidrett innendørs 2010 og gull i Samveldelekene 2008.
Graagaas (roman)
Mindre roller
Anton Klovacz, ungarer, eier en farm som han overlater til Mark, mens han oppsøker en doktor for å undersøke sin egen underernæring.
Del Jordan var Amelia Gares' tidligere kjæreste. Han ble stanget i hjel av en okse.
Fjolde
Fjolde (dansk), Viöl (tysk) eller Fjåål (frisisk) er en landsby og kommune i Nordfrisland krets i delstaten Slesvig-Holsten. Byen ligger nord for Arlån mellem Husum og Slesvig by i Nørre Gøs Herred (tysk: Nodergoesharde).
Kommunen samarbeider på administrativt plan med andre kommuner i Fjolde kommunefellesskap (Amt Viöl).
Boaz Kiplagat Lalang
Karriere
I sommer-OL 2008 i Beijing deltok han på 800 meter. Her kom han på andreplass i sitt innledende heat, og tredjeplass i sitt semifinaleheat med tiden 1.45,87. Dette holdt ikke til å komme til finalen, han var to hundredeler bak Gary Reed i semifinalen.
I 2010 vant han to store internasjonale medaljer. I mars vant han sølv på 800 meter i VM i friidrett innendørs 2010, bak Abubaker Kaki. I oktober vant han gull i Samveldelekene, med tiden 1.46,60, foran sine to landsmenn Richard Kiplagat og Abraham Kiplagat. Han satte også ny personlig rekord på 1 mile i april 2010, med tiden 3.56,14, da han deltok i Drake Relays i USA.
Fjolde
Fjoldemadonna
Under opprydding på St. Christopheruskirkens loft i 1900 fant man den såkalte Fjoldemadonna. Skulpturen viser en sittende madonna med barn. Den er skapt av en anonym kunstner omkring midten av 1200-tallet med kjennskap til nordfransk gotisk kunst. I 1901 kjøpte Museumsbjerget i Flensborg madonnaen, som nå er en del av deres utstilling. Fjoldemadonnaen er litt skadet. Kronen er defekt og Mariafiguren mangler høyre hånd. Også barnet mangler begge hender, og det er revner i treet.
Boaz Kiplagat Lalang
Karriere
Han fikk sølv på 800 meter i de Panafrikanske leker 2011, bak Taoufik Makhloufi, og i VM i friidrett innendørs 2012 ble han slått ut i semifinalen.
Fjolde
Fjoldemadonna
Kirken har siden fått en vellignende kopi anbragt i en nisje i korbueveggen som erstatning.
Celatoxia
Celatoxia er en slekt av dagsommerfugler som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).
Terminkontrakt
En terminkontrakt (også kjent som futureskontrakt) er en bindende kontrakt mellom to parter om å kjøpe/selge en bestemt vare ved en fastsatt leveringsdato i fremtiden. Per definisjon kan dette ligne på en opsjon, men med en opsjon har man en rett og ikke en plikt til å utøve opsjonen. I likhet med opsjoner blir de færreste av disse kontraktene innløst, og de blir som regel likvidert før utløpsdatoen.
Markedet for terminkontrakter oppsto i sin tid for bønder som søkte en måte å sikre seg en god pris for avlingen sin ved fare for prisfall før leveringsdato.
Eksempel
Hvis spotmarkedet (som er prisen man får hvis man selger nå) tilbyr 100 kr for 100 l melk i dag, men en bonde er redd for at prisen vil halveres i løpet av 2 måneder (når han er klar til å levere melken), kan bonden velge å selge en terminkontrakt for 100 l melk til 100 kr.
Hvis bonden var korrekt i sin spådom av prisutviklingen og markedet tilbyr 50 kr for 100 l melk om 2 måneder, likviderer han kontrakten før utløpsdato og innkasserer 50 kr i gevinst. Verdien på terminkontrakten følger altså markedsprisen, som nå er 50 kr.
Celatoxia
Utseende
Små blåvinger (vingespenn 20-25 millimeter) uten stjerter på bakvingene. Oversiden er brun med et stort, hvitt felt midt på vingen og noen felter med blå skjell, eller for det meste blå. Undersiden er lysgrå med mørkgrå flekker.
Terminkontrakt
Eksempel
Siden de fleste terminkontrakter blir likvidert før utløpsdato, betyr det at bøndene selger produktene sine på markedet som vanlig, men de kan beskytte seg mot prisfall ved å selge en kontrakt tilsvarende den verdien de skal selge av varen i fremtiden. Gevinsten fra terminkontrakten nøytraliserer pristapet i markedet. Skal man være nøyaktig, så må man betale kurtasje (provisjon til mellommann) for kjøp og salg av hver enkelt kontrakt, men for enkelhetens skyld tar vi ikke med dette i beregningen.
Markedet for terminkontrakter
I dag har terminkontraktmarkedet eksplodert, og det er ikke lenger bare råvarer det spekuleres i, men alle slags finansielle derivater: valuta, obligasjoner, aksjeindekser, osv. Terminkontraktmarkedet har fastsatte antall for hver enkelt vare per kontrakt.
En av de mest handlede kontraktene i dag er «miniutgaven» av S&P500-indeksen, E-mini S&P 500. I denne arenaen møtes de dyktigste traderne og investorene fra hele verden for å uttrykke sin mening om det amerikanske aksjemarkedet. Investorer som eier aksjer representert av S&P500-indeksen og som er redde for prisfall, men ikke ønsker å kvitte seg med aksjene sine, kan selge en tilsvarende andel av S&P500-terminkontrakter for å sikre seg mot prisfall.
Det må understrekes at i motsetning til aksjemarkedet (hvor verdier skapes), så er terminkontraktmarkedet et rent nullsumspill. Enkelt forklart kan man ikke tjene penger uten at motparten av kontrakten taper penger. Tjener man penger på prisoppgang, kommer gevinsten direkte fra kontoen til motparten som spekulerte i prisnedgang.
Henry Bayle
Henry Bayle (født 30. november 1917 i Sainte-Adresse i departementet Seine-Inférieure i Frankrike, død 13. november 1991 i Paris) var en fransk diplomat. Han var Frankrikes ambassadør i Trinidad and Tobago (1962–1966), Cuba (1966–1972), Pakistan (1972–1976) og Øst-Tyskland (1976–1981).
Florentin Ermurache
Florentin Ermurache (født 30. april 1960, București, Romania) er en tidligere rumensk basketballspiller som spilte mer enn 350 ganger for Romania.
Ermurache spilte for førstedivisjonslagene Politehnica București, CSA Steaua București og Dinamo București i Romania, og annendivisjonsbasketball i Frankrike.
Med Romanias landslag deltok han i fire Europamesterskaper.
Han ble utnevnt fem ganger til «Årets basketballspiller» i Romania.
Etter at han la opp har han arbeidet i Politiet som sjefsinspektør.
Halvmetall
Halvmetall, også kalt metalloider, er grunnstoffer med en blanding av metalliske og ikke-metalliske egenskaper. De er alle faste stoffer og ligger på en diffus skrå linje mellom metallene og ikke-metallene i p-blokken i periodesystemet.
Halvmetallene er bor, silisium, germanium, arsen, antimon, tellur, polonium og astat.
Halvmetallene er i hovedsak også halvledere, men disse egenskapene er likevel forskjellige og må ikke forveksles. Halvmetaller er de grunnstoffer som faller utenom den vanlige kjemiske klassifiseringen som metall kontra ikke-metall. Halvledere er derimot en elektrisk egenskap som brukes om alle «svake» isolatorer, inkludert legeringer.
Theo Walcott
Theo James Walcott (født 16. mars 1989) er en engelsk fotballspiller som fra den 30. juni 2023 er klubbløs.
Karriere
Walcott er nevøen til Clyde Walcott, cricketspiller fra Barbados, som spilte for West India, og ble slått til ridder for sin innsats i cricketsporten. Theo Walcott spilte for AFC Newbury som ung. Hans mest minneverdige kamp for klubben var da Newburys U-11 lag slo Down Grange Albion 4-2 i Peter Houseman Liga-cup finale. Walcott scoret også over 100 mål i sin eneste sesong for klubben, før han valgte å spille for Southampton.
I 2004-05 sesongen, spilte han for Southamptons juniorlag som nådde FA Youth Cup finalen mot Ipswich. I tillegg ble han den yngste personen som noensinne har spilt for Southampton sitt reservelag. Han var bare 15 år og 175 dager, da han kom inn som innbytter mot Watford i september 2004.
Sommeren 2005 fikk han en stor sponsorkontrakt med Nike, før han hadde spilt en eneste ligakamp.
Southampton
Før starten på 2005-06 sesongen fikk han være med Southamptons A-lag under sesongoppkjøringen i Skottland. Dette var bare 2 uker etter han hadde signert fulltidskontrakt med klubben. Angriperen ble deretter den yngste spilleren som noensinne har spilt for klubbens førstelag, da han var 16 år og 143 dager, og det skjedde i 0-0 kampen hjemme mot Wolves i Championship.
Walcott spilte sin første hele kamp borte mot Leeds United den 18. oktober 2005, og scoret samtidig sitt første mål på seniornivå. Han fortsatte å score mot Millwall 4 dager senere, samt i sin hjemmedebut fra start mot Stoke City den følgende lørdagen. Hans raske fremgang gjorde at han endte som en av tre finalister i den prestisjefylte prisen BBC Young Sports Personality of the Year 11. desember 2005.
Arsenal
Walcott fikk ikke sin førstelagsdebut for Arsenal i Premier League 2005-2006, men var ubenyttet reserve 4. februar mot Birmingham City. To dager senere ble han uttatt til Englands U19 landslag for første gang, til en kamp mot Slovakia. Den 7. februar 2006 debuterte Walcott for Arsenal sitt reservelag mot Portsmouth på banen Havant. Han scoret, men Arsenal tapte 3-2. Deretter ble han tatt ut i Arsène Wengers 18-mannstropp til klubbens Mesterligakamp mot Real Madrid (den første kampen, i Spania 21. februar 2006).
Den 28. februar 2006 spilte Walcott for Englands U19 landslag mot Slovakia på Sixfields Stadium i en treningskamp. England vant 3-0, og Walcott scoret etter 80 minutter på et straffespark. Hans første forsøk mislyktes, men dommeren mente at straffen skulle tas på nytt, og da scoret han.
Den 16. mars 2006, på hans egen 17-årsdag signerte han endelig kontrakt som profesjonell fotballspiller. Kontrakten skal angivelig gi ham £1 million i året, og varer til sommeren 2008, med intensjonsavtale for fornying.
Fotball-VM 2006
Walcott var det største sjokket i Sven-Göran Erikssons VM-tropp, som ble annonsert 8. mai 2006. Begge førstevalgene som angripere, Wayne Rooney og Michael Owen, var under restitusjon etter skade, men kom likevel med i troppen. Det spesielle var at Walcott ble valgt foran erfarne storscorere som Jermain Defoe og Darren Bent.
Walcott debuterte for 30. mai 2006, og ble dermed den yngste spilleren gjennom tidene for landslaget. Walcott var 17 år og 75 dager da han debuterte i en treningskamp før VM mot.
Til manges overraskelse utelot Englands landslagstrener Fabio Capello ham fra den engelske troppen til VM i 2010. Tidligere landslagsspiller Chris Waddle utviste forståelse for Capellos avgjørelse og hevdet Walcott manglet forståelse for spillet. Noen år senere gjentok Waddle kritikken. Waddle mente Walcott ikke hadde utviklet seg nevneverdig som spiller, ikke er en naturlig målscorer og ikke gjør gode nok bevegelser uten ball til å spille spiss på toppnivå.
Marius Jantzen
Marius Jantzen (1851–1924) var en dansk salmakersvenn og agitator.
Da den danske avdelingen av Den første internasjonale ble knust våren og sommeren 1873, dro enkelte medlemmer til Kristiania der de som regel fikk jobb. Blant disse var salmakersvennen Jantzen. Han var med på å etablere det første arbeiderlaget, Den norske Arbeiderforening. Sammen med Olaus Fjørtoft og J.O. Ljungdahl arrangerte Jantzen byens første sosialistmøte i danselokalet Rasmussalen på Grønland 23. september 1873, med ca. 500 deltakere. Historikeren O.A. Øverland skriver at hans slagferdighet, smidighet og verdighet som taler i møte med tilhørere som ville lage spetakkel, sørget for at møtet ikke ble den farsen som flere aviser påsto. I 1874 arrangerte de tre møter på Tjuvholmen ved tre anledninger. På et møte i Turnhallen 26. juli samme år talte han håndverkernes sak, og ble valgt inn i styret i Den norske Arbeiderforening, som ble stiftet på møtet.
Mellom 1874 og 1875 gav han ut avisa Demokraten. Han fikk antatt skuespillet Et arbeiderhjem, som ble oppført ved Møllergaten teater. Han giftet seg med en bondejente fra Vestby i 1870-årene og emigrerte til USA i 1881. Her prøvde han seg som forfatter og skuespiller, men slo seg etter hvert ned som forretningsmann i Texas. Han flyttet til Danmark i 1906 som enkemann, men flyttet tilbake til USA.
Salmakersvenn Marius Jantzens plass på Tjuvholmen, som ble ferdig i 2014, har navn etter Jantzen.
Schreyer
Schreyer kan være:
Ommedalsvatnet
Ommedalsvatnet (også Åvatn) er en innsjø Ommedal i Austredalen i Hyen i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane. Vannet har bra fiskeforhold. Grunneierne krever fiskekort for fiske her.
Ommedalvatnet tar i mot vann fra Gjengedalselva. Litt over 2/3 av vannets lengde smalner det ved Meronen, og åpner seg igjen nordover mot Hyefjorden. Den nordre delen kalles Åvatn, eller Åvatnet. Herfra munner vannet mot Åelva som faller 27 høydemeter til fjorden. Åelva er en middels god lakseelv.
Fylkesvei 691 går langs vannets østre bredde.
Toa Airways
Toa Airways (東亜航空) (<span class="t_nihongo_kanji" lang="ja">東亜航空 <span class="t_nihongo_comma" style="display:none">, Tōa Kōkū<sup class="t_nihongo_help noprint"><span class="t_nihongo_icon" style="color: #00e; font: bold 80% sans-serif; text-decoration: none; padding: 0 .1em;">? )'var et japansk flyselskap og forgjengeren til Japan Air-System. Der ble grunnlagt 30. november  1953,  og ble slått sammen med Japan Domestic Airlines 15. mai 1971 og dannet Toa Domestic Airlines, som så ble Japan Air System.
Strand Magazine
The Strand Magazine er et britisk tidsskrift som ble utgitt månedlig fra 1891 til 1950. Magasinet ble grunnlagt av den britiske forleggeren George Newnes og inneholdt både fiksjon og fakta. Arthur Conan Doyles noveller om Sherlock Holmes ble fast publisert i Strand Magazine fra juni 1891.
Strand Magazine ble relansert i 1998.
Gry Molvær Hivju
Gry Molvær Hivju (født 16. oktober 1970 på Sula) en norsk journalist, regissør, produsent og manusforfatter. Hun var ansatt i NRK fra 1994 til 2014. Som medarbeider i NRK arbeidet hun blant annet som programleder i det populærvitenskapelige programmet «Schrödingers katt» og i Nyhetsavdelingen.
Biografi
"Hivju har medieutdanning frå Høgskulen i Volda, samt påbygging med statsvitenskap og internasjonal politikk. I 2012 var hun med i første kull av NRKs storsatsing «MasterClass» for utvalgte regi- og produsenttalenter.
Hun har også tilleggsutdanning innen kunstfag fra Einar Granum Kunstfagskole, og har de senere årene hatt flere kunstfotoutstillinger. I tillegg har hun hatt scenografien på større forestillinger, eksempelvis "Fra Hat til Håp" i Nidarosdomen.
Hivju var juryleder for Kulturdepartementets nynorskpris for journalister i åtte år, og hun var med i prosjektgruppa for NRK Nynorsk Mediesenter. Hun har ellers ledet mange større debatter og arrangementer, for blant andre Oslo Filharmonien, Technoport Awards, og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.
Hivju har opp gjennom årene gitt kommentarstemme til en rekke natur- og vitenskapsdokumentarer på NRK, blant annet "Kontinenta veks fram" (NRK/BBC), "Dyra sine supersansar" (NRK/BBC) og "Haiane sitt gåtefulle liv" (NRK/BBC). Hun har også blitt brukt som manuskonsulent på ulike produksjoner og for den Amandapris-nominerte dokumentaren "Havets sølv", samt skrevet tekster til kunstneren Ørnulf Opdahls bok "Over Atlanterhavsryggen" ("Deeper than light").
Høsten 2017 hadde Hivju regi på "Harnessing the Wind", en reklamefilm om vindkraft for selskapet Aker Solutions. Høsten 2018 og våren 2019 var Hivju Associated Producer for Nordisk Film og NRKs dramaserie "TWIN", som senere ble sendt på BBC Four.
Hun har ellers ledet mange større debatter og arrangementer, for Oslo Filharmonien, Technoport Awards, og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. I 2022 ledet hun sammen med BBCs vitenskapsformidler Jim Al-Khalili den prestisjetunge utdelingen av Kavliprisen. Prisene i de ulike kategoriene er på én million amerikanske dollar hver og deles ut av H.M. Kong Harald for fremragende forskning innen astrofysikk, nanovitenskap og nevrovitenskap.
Våren 2022 leverte hun og Tindefilm dokufiksjonsserien "URÆD" til NRK1, om den spektakulære og dramatiske  seilasen til Ole Brude over Atlanterhavet i 1904 med livbåten "Uræd", som var en av verdens første overbygde livbåter. Medvirkende i filmen er blant andre Kristofer Hivju, Vebjørn Enger og Silje Breivik.
Filmografi
Gry Molvær Hivju har medvirket i følgende dokumentarfilmprosjekter i egenskap av regissør, manusforfatter og/eller kommentaroppleser:
Øivind Johnssen (sportsjournalist)
I 1959 ble Johnssen ansatt i NRK som sportskommentator, med fotball, skihopping, skiskyting og kunstløp som spesialfelt. Han gikk fra radio til TV i 1964 og var ved alle OL fra og med Innsbruck i 1964 til og med Seoul i 1988. I Seoul ble han rammet av et hjerneslag som han kom seg etter.
Han kommenterte også Tippekampen 77 ganger fra England i 20 år. Johnsen hadde også i flere år ansvaret for å kommentere NRKs dekning av 17. mai-feiringen.
Mardin
Mardin (kurdisk: Mêrdîn, syrisk: ܡܶܪܕܺܝܢ ) er en by i Sørøst-Tyrkia med ca. 82,000 innbyggere. Det bor arabere, syrere, tyrkere, kurdere og armenere rundt i hele provinsen. Byen ligger på et berg, 1,083 meter over havet, og er provinshovedstad i provinsen Mardin.
Håkon Flood
Håkon Flood (født 25. september 1905 i Stavanger, død 9. oktober 2001 i Trondheim) var en prisbelønt norsk kjemiker, kjent for bidrag til saltsmelte- og høytemperaturkjemien.
Etter cand.kjemi fra NTH i 1930 tok han doktorgrad ved Technische Universität Berlin 1933 og ble dosent i emnet uorganisk kjemi ved NTH i 1935, professor 1953-75. Flood ledet også NTNF sitt institutt for silikatforskning ved NTH fra 1949 til 1966, da det ble eget institutt og Flood første instituttleder. Han var ved Pennsylvania State University og University of California, Los Angeles 1958-60. Han jobbet også med praktiske støvproblemer i avgangen fra norsk ferrosilisiumindustri.