cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elizabeth Claypole
Hun døde den 6. august 1658 og Mercurius Politicus rapporterte hennes død ved å beskrive henne overstrømmende som «en frue av utmerket ånd og bedømmelse, og av meget edel natur, utmerket i alle fyrstelige kvaliteter forbundet med oppriktig tro i den sanne religion og fromhet.» Hun ble gravlagt den 10. august i Henrik VIIs kapell i Westminster Abbey. Etter restaurasjonen i England fikk hennes legeme forbli i graven mens en langt verre skjebne rammet Oliver Cromwell og andre som var forbundet med protektoratet.
Av hennes barn, tre sønner og en datter var det ingen av dem som etterlot seg etterkommere.
BMW 3-serie
BMW 3-serie er en serie kompakte sedaner produsert av tyske BMW fra mai 1975. 3-serien etterfulgte 2002 coupé. Opprinnelig var 3-serien den minste bilen BMW produserte, men 3-serien har vokst i størrelse etter hvert som nye modeller har blitt lansert, og 1-serien er nå den minste BMW-en.
BMW 3-serie var i 2006 verden mest solgte blant de såkalte «premiummerkene» og den eneste som oppnådde et totalt salg på over 100 000 enheter, 107 016. I Norge var 3-serien nr. 17 på registreringsstatistikken med et salg på 1 757 biler, som tilsvarer en markedsandel på 1,7%.
E30, 1982 - 1991
'''E30 2- og 4-dørs
E30 cabriolet
''Merk: Enkelte av BMWs E30-modeller kan på forskjellige markeder ha noe varierende motoreffekt med utgangspunkt i de forskjellige landenes krav til drivstoffkvaliteter og avgassrensing. Et eksempel på dette er BMW E30 M3 2,3 liter, som i standardutførelse på det norske markedet ble levert med motoreffekt på 195 hk (143 kW), samtidig som samme modell ble levert til de amerikanske og franske markeder med motoreffekter på henholdsvis 165 hk (121 kW) og 200 hk (147 kW).''
E36, 1991 - 1998
BMW E36 er BMWs interne utviklingskode for 3-serien som ble produsert fra 1991 til 1998. E36 erstattet BMW E30 i 1991 og ble etterfulgt av BMW E46 i 1999. Merk: E36 kom ikke til USA før i 1992.
E36 sedan
E36 stasjonsvogn
E36 coupé
E36 cabriolet
E46, 1999 - 2004
BMW E46 er BMWs interne utviklingskode for 3-serien som ble produsert fra 1999 til 2004. E46 erstattet BMW E36 sedan i 1999 og BMW E35 coupé i 2000. E46 ble erstattet av BMW E90 i 2005, og coupéen kommer i 2006.
E46 ble en stor suksess i alle markeder, og ble ansett som målestokken for konkurrentene når de lanserte nye modeller i samme klasse.
E46 compact:
E46 coupé:
E46 sedan
E46 Touring (stasjonsvogn)
E46 cabriolet
E90, 2005 - 2011
BMW E90 er den nest nyeste 3-serie fra BMW og ble lansert våren 2005. E90 erstattet BMW E46, som kom på markedet i 1998. Stasjonsvognen E91 ble lansert høsten 2005 og avløst av F31 i 2012, mens M3 kom i 2006.
Motoralternavtiver ved lansering er:
Bensinmotorer:
Dieselmotorer:
Kommende modeller
Eksterne lenker
fa:ب‌ام‌و نیو کلاس کوپه
Bolsøybrua
Bolsøybrua er en del av fylkesvei 64. Veistykket som brua ligger på kalles Skålavegen, som går fra Skålahalvøya, over Bolsøybrua og Bolsøya og gjennom Fannefjordtunnelen til Årø like øst for Molde. Veiprosjektet ble åpnet 24. mai 1991, og var bompengefinansiert til det var nedbetalt sommeren 2005, etter en 14 års innkrevingsperiode. Skålavegen erstattet fergeforbindelsen mellom Grønneset og Lønset på nordsiden av Fannefjorden.
Alys, grevinne av Vexin
Alys, grevinne av Vexin (født 4. oktober 1160, død ca. 1220) var datter av kong Ludvig VII av Frankrike og hans andre hustru Constance av Castilla. Hun er også blitt nevnt som Alaïs, Adélaïde, Adèle, Alais, eller Alix, men må ikke bli forveksles med hennes halvsøster Alix av Frankrike, datter av kong Ludvig VII med hans første hustru Eleanora av Aquitaine.
Tidlig liv
Alys var en yngre halvsøster av Marie og Alix og en yngre helsøster av Margarete. Alys’ mor døde under fødselen, og desperat etter en mannlig arving giftet Ludvig seg med Adèle av Champagne kun fem uker etter Constances død. Fem år senere ble Alys halvbror Filip født, den senere kong Filip II August av Frankrike, og seks år senere igjen fødselen til Alys enda yngre halvsøster Agnes, senere bysantinsk keiserinne av Østromerriket.
Forholdene til de kongelige
I januar 1169 ble det oppnådd en avtale mellom hennes far og kong Henrik II av England at Alys skulle bli trolovet til Henriks sønn Rikard. Hun ble deretter sent til kongeriket England og hennes forestående svigerfar Henrik holdt henne ved sitt hoff i mange år.
I 1177 hadde dette blitt en skandale og en kilde til friksjon mellom England og Frankrike. I dette året hadde kardinal Peter av St Chrysogonus på vegne av pave Alexander III truet med å sette Englands kontinentale besittelser under interdikt om Henrik ikke gikk videre med Alys’ bryllup til sin sønn. Henrik greide å pasifisere Ludvig VII mens han fortsatt unngikk sakens kjerne: Alys forble hos Henrik uten å bli gift. Det var omfattende rykter om at kongen hadde gjort henne til sin elskerinne og at hun hadde født ham et barn. Det ble sagt om Alys at «med unntak av hennes utseende var det som ble sagt om henne ikke bra», da hun ble ansett som promiskuøs resten av livet.
Da kong Henrik døde den 6. juli 1189 etterfulgte hennes forlovede gjennom en årrekke, Rikard Løvehjerte, til tronen, men han avsluttet deres offisielle forhold i den italienske byen Messina i mars 1191 på det grunnlag at hun hadde født hans far et barn. Hun ble sendt tilbake til Frankrike i 1195.
Hennes bror, kong Filip II August av Frankrike, hadde tilbudt henne til Rikards yngre bror Johan av England i 1192, men dronningmoren Eleanora av Aquitaine satte en stopper for de planene. Isteden ble Alys den 20. august 1195 giftet bort til greve Vilhelm eller Guillaume II av Ponthieu, og i medgift fikk hun fylkene Eu og Arques i Normandie, og et lån på 5 000 mark. De fikk tre døtre: Jean (dødfødt) i 1214, Marie, grevinne av Ponthieu (død 1250 eller 1251), og Isabelle som ble abbedisse av Épagne. Når Alys døde er ukjent, men hun var fortsatt i live i den 28. juli 1218.
I fiksjonen
Som «Alasia av Frankrike» opptrer hun i Eleanor Anne Pordens episke dikt Cœur de Lion fra 1822. Her blir hun portrettert som skipbrudden i det tredje korstog og går inn i hæren til Saladin for hevne seg på Rikard Løvehjerte for hans avvisning av henne. Hun kjempet som en kvinnelig ridder under navnet 'Zorayda', og hun blir dødelig såret i en kamp med den unge ridderen Pardo, et hittebarn som Rikard har fostret. Mens hun dør avslører hun at hun er den unge mannens mor, og at Henrik II, som hadde forført henne i tenårene, var hans far.
Alys figurerer i en rekke historiske romaner. Hun har en mindre rolle i Sharon Kay Penmans roman Time and Chance. Den amerikanske forfatteren og dikteren Judith Koll Healey utga den historiske romanen The Canterbury Papers (som har tittelen The Lost Letters of Aquitaine utenfor USA) i 2004. Den avbilder Alys som Alaïs i hennes senere år etter at hun har reist tilbake til Frankrike, og hun blir deretter sendt på et oppdrag til England for å skaffe en del brev fra Canterburykatedralen for Eleanora av Aquitaine.
Alys er hovedperson i James Goldmans skuespill The Lion in Winter hvor hun er portrettert som Henrik IIs elskerinne. Hun ble spilt av Jane Merrow i filmutgaven fra 1968, og av Yuliya Vysotskaya i en filmatisering for TV i 2003.
Hun ble også spilt av Katherine DeMille, den adopterte datteren av Cecil B. DeMille, i hans film fra 1935, The Crusades. Susan Shaw portretterte henne i den britiske TV-serien for barn, Richard the Lionheart (1962), og av Lorna Charles (13 år) og av Lucy Gutteridge (som eldre tenåring og voksen) i BBCs TV-drama-serie The Devil's Crown (1978).
Adolphus Greely
Adolphus Washington Greely (født 27. mars 1844 i Newburyport i Massachusetts, død 20. oktober 1935 i Washington, D.C.) var en amerikansk polfarer, offiser i United States Army og mottaker av Medal of Honor.
Skipet USS «General A. W. Greely» (AP-141) ble i 1944 oppkalt i hans ære, og i 1986 utga United States Postal Service et 22 cents frimerke i hans ære.
Ikhwan
Ikhwan var et muslimsk religiøst brorskap i det som i dag er Saudi-Arabia som utgjorde Ibn Sauds wahhabittiske militære kjernestyrker ved erobringen av Den arabiske halvøy.
En vekkelsesbevegelse med gjenopplivelse av de religiøse reformer som ble forkynt av Muhammad ibn Abd al-Wahhab på 1700-tallet (wahhabismen) begynte å gjøre seg gjeldende i begynnelsen av 1900-tallet i området rundt oasen al-Artawiya 250 km nordvest for Riyadh i det indre av Den arabiske halvøy.
Der ble det omkring 1912 dannet en wahhabittisk sammenslutning som ble kjent som ikhwan, brorskapet. Medlemmene som bestod av beduiner betraktet seg som Guds soldater. De var krigere og fryktet ikke døden, men tørstet etter ærr når de misjonerte og preket den eneste sanne vei til frelse i sin hellige krig. Deres metoder med tvangsomvendelser var ofte hardhendte ved at man helt enkelt slo ihjel dem som ikke ville slutte seg til bevegelsen. Bevegelsen mente også at nomadelivet var uforenlig med etterlevelse av islam och ville derfor få beduinene til å bli bofaste rundt kildene og oasene. Nye ikhwankolonier med bosteder, skoler, jordbruk med jordbruksredskap, lager for våpen og ammunisjon vokste frem i årene 1912-1918 rundt om i Najd, og samfunnenes beboere levde i stadig militær beredskap. De bevegelsen stod på sitt høydepunkt fantes det over 200 slike bosetninger med sannsdynligvis omkring 60.000 mann i våpenfør alder.
Det var dette wahhabittiske brorskap som utgjorde kjernestyrkene i Ibn Sauds armé 1919-28 og som blant annet hjalp ham å beseire rashidene i Ha'il i Najd og hashimittene i Hijaz, noe som så etterhvert førte til opprettelsen av riket Saudi-Arabia.
Fylkesvei 2544
Fylkesvei 2544 går mellom Skei og Svingvoll i Gausdal kommune.
Ikhwan
Senere gjorde ikhwan opprør da Ibn Saud forbød medlemmane å foreta raid inn i nabostatene Irak og Kuwait. Etter erobringen av Hijaz da Ibn Saud hadde kontroll over landet var han nå i konflikt med deler av brorskapet. Han beseiret disse ved en strid på Sabillasletten ikke langt fra al-Artawiya i 1929, og året etter hadde han helt krust opprøret. De ikhwaner som hadde vært lojale mot Ibn Saud fortsatte livet i sine samfunn og utgjorde fortsatt en innflytelserik religiøs militær styrke som etterhvert innfikk i den saudiarabiske nasjonalgarde.
Fylkesvei 2544
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 337 (Oppland).
Etienne de Suisy
Etienne de Suisy (død 10. desember 1311)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkediakon av Brugge i det som i dag er Belgia.
Ludwig Meidner
Ludwig Meidner (født 18. april 1884 i Bernstadt i Schlesien, død 14. mai 1966 i Darmstadt) var en tysk – jødisk ekspresjonistisk maler og grafiker.
Etienne de Suisy
Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av sin onkel pave Klemens V.
Ludwig Meidner
Hans kunststudier var i Breslau før han flyttet til Berlin i 1905. 1906 til 1907 var han i Paris, der han gikk på Académie Julian, og blant andre ble kjent med Amedeo Modigliani.
Tilbake i Berlin malte han og laget grafikk. Hans hovedarbeider fra denne tiden var ganske apokalyptiske skildringer av byer og mennesker. Villskapen og streken/penselføringen ga assosiasjoner til van Gogh og Edvard Munch, men manglet den satiriske avstand som en så i arbeidene til George Grosz.
Mye av engasjementet ble borte fra bildene etter at han kom tilbake fra to års tjeneste som tolk i en krigsfangeleir (1916 - 1918) i den første verdenskrig. Han mistet en av sine beste venner tidlig i krigen, noe som ga støtet til en billedserie fra 1914 som skildret krigens gru, mens folket fortsatt var oppglødd av at en skulle vinne over franskmennene. Han konsentrerte seg mest om lærergjerningen, inntil hans avstamning og kunst gjorde at han ble erklært entartet i 1937, med yrkesforbud allerede fra 1931 -32. Beslaglisten teller 70 numre.
Han levde i eksil i London fra 1939 til 1953.
Borrazópolis
Borrazópolis er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Östermalm (Stockholm)
Östermalm er en bydel i Stockholms innerstad.
Grenser
Bydelen avgrenses av Saltsjöns strand, Birger Jarlsgatan, hele Valhallavägen, pluss en forlengelse etter Gärdesgatan ned mot stranden ved Djurgårdsbrunnsviken.
Historie
Östermalm ble tidligere kalt Ladugårdslandet og Ladugårdsgärdet; navnet viser til de fire kongelige låvene (ladugårder) i området: Medelby, Kaknäs, Unnanrör og Vädla. Av disse er det bare Kaknäs som lever videre som stedsnavn; her finner en det kjente Kaknästårnet.
Kulturminnevern
Kulturminnevern er det arbeidet som utføres for å verne kulturminnene. Ordet brukes også som et samlebegrep om de offentlige instanser og de frivillige organisasjoner som arbeider med kulturminnevern.
Östermalm (Stockholm)
Historie
Östermalm fikk sin første byplan i 1640, for kvartalene omkring Östermalmstorg. Östermalm var et yndet utfluktsmål for byboerne, og gårdene her fungerte primært som lystgårder. Med tida ble en stadig stigende del av befolkninga militære, og Ladugårdsgärdet ble mer og mer kjent som en fattig og skitten bydel. Midt på 1800-tallet skjedde en større utbygging og tilflytting av mer velstående beboere. Det gamle navnet var kommet i miskreditt, og i 1885 fikk området navnet Östermalm.
Ladugårdsgärdet ble fra 1926 navnet på den tilgrensende bydelen; i dagligtale brukes bare Gärdet.
Kulturminnevern
Verneverdighet
De mest verneverdige kulturminnene er oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv. Kulturminner av nasjonal verdi er enten automatisk fredet eller vedtaksfredet etter kulturminneloven. Kulturminner kan også ha regional eller lokal verdi. Normalt vil det være kommunene som vurderer vern av slike kulturminner. Med hjemmel i plan- og bygningsloven kan bygninger eller miljøer reguleres som hensynssone bevaring. En annen måte å signalisere verneverdi på er listeføringer. Eksempler på slike lister er Byantikvaren i Oslos «gule liste», Riksantikvarens fartøyvernliste, landsverneplaner eller listen over statens kulturhistoriske eiendommer.
Kenya under Sommer-OL 1956
Kenya under Sommer-OL 1956. Tjuesju sportsutøvere fra Kenya deltok i fire sporter under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Det var første gangen Kenya deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Braganey
Braganey er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Thomas Jorz
Thomas Jorz eller Joyce, Anglus, Anglicus (engelsk, død 13. desember 1310 i Grenoble i det som i dag er Frankrike) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var en viktig teolog, og var skriftefar for kong Edward I av England.
Tholen
I 1971 ble kommunene Oud-Vossemeer, Poortvliet, Scherpenisse, Sint Annaland, Sint Maartensdijk og Stavenisse fusert med Tholen, mens Sint-Philipsland ble lagt under Tholen i 1995.
Kommunevåpenet
Etter sammenslåingen med de andre kommunene ble det eksisterende kommunevåpenet beholdt. Ved et Kongelig dekret av 2. mars 1973 ble dette fastslått og ikke forandret etter siste sammenslåing med Sint-Philipsland.
Kommuneflagget
Kommunens flagg var opprinnelig flagget til byen Tholen. Første gang det nevnes i en skriftlig kilde er i Cronijk van Zeeland (Zeelands kronikk) som ble nedtegnet av Mattheus Smallegange rundt 1690. Flaggets farger er Hollands farger (rødt, hvitt, blått), tilføyet bakgrunnsfargen i kommunevåpenet (gult). Den offisielle beskrivelsen av flaggets farger, forhold og rekkefølge er: ''Flagget består av syv baner som vertikalt har forholdene 1,1,1,3,1,1,1; h:b er 2:3. Fargenes rekkefølge ( ovenfra og nedad): rødt, hvitt, blått, gult, rødt, hvitt, blått.
Thomas Jorz
Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av sin onkel pave Klemens V.
Nikolaj Bazjukov
Fire år senere gikk han for det sovjetiske laget som vant stafetten under OL 1980 i Lake Placid.
Lars Anderssen Humlekjær
Lars Anderssen Humlekjær (født 18. mai 1810, død 28. desember 1903) var en norsk gårdbruker, ordfører og stortingsmann fra Torsnes i Østfold.
Faren forpaktet gårdsbruket Humlekjær. I sin tid var han selv bruker på gården, men kjøpte senere gården Husvik i samme herred og drev denne.
Han var i årevis medlem av herredsstyret i Borge og Torsnes, ordfører 1842-59, 1862-69 og 1884-85. Humlekjær var stortingsmann fra Smaalenenes amt 1854–60. Han var medlem av militærkomiteen i 1854, 1857, 1858 og 1859-60.
Humlekjær bodde de senere årene på gården Skjelin i Borge, dit datteren var gift. Han døde der i 1903.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1968 – 1500 meter kvinner
1 500 meter hurtigløp på skøyter damer var en øvelse under Vinter-OL 1968. Øvelsen ble avholdt på Anneau de Vitesse i Grenoble, Frankrike 10. februar 1968.
30 skøyteløpere fra 12 nasjoner deltok i øvelsen.
Rekorder
Dette var gjeldende rekorder verdens og olympisk rekorder før Vinter-OL i 1968:
(*) Rekorden ble satt på høyfjellsbane (mer enn 1 000 meter over havet) og på naturis.
Kaija Mustonen forbedret den olympiske rekorden til 2.22,4 da hun ble olympisk mester.
BMW X3
BMW X3 (2003–) er en av de mindre SUV fra tyske BMW.
Første generasjon het BMW E83 (2003–10) og ble laget av Magna Steyr i Østerrike, Egypt og Kaliningrad.
Tredje generasjon (G01, 2017–) kom med omtrent samme motorvarianter og forandrede tåkelys. X3 har vært laget i Sør-Afrika og i Spartanburg, Sør-Carolina. Varianten iX3 er en elektrisk bil laget ved BMWs fabrikk i Kina.
Vasilij Rotsjev
Vasilij Pavlovitsj Rotsjev (russisk: Василий Павлович Рочев; født 22. desember 1951) er en tidligere russisk langrennsløper. Under OL 1980 tok han sølv på tremila, og var i tillegg med på det sovjetiske vinnerlaget på 4 x 10 km stafett.
Rotsjevs sønn av samme navn, Vasilij Vasiljevitsj Rotsjev, tilhører dagens verdenselite i langrenn. Rotsjev er gift med den tidligere langrennsløperen Nina Rotsjeva.
Karl Gerhards Hederspris
Karl Gerhards Hederspris er en pris som hvert år deles ut av Karl Gerhards Hedersfond som ble stiftet av Svenska Teaterförbundet på Karl Gerhards 70-årsdag 1961 gjennom en innsamling. Fondets midler ble siden økt, i henhold til testamentet, med inntekter fra Karl Gerhards litterære etterlatenskaper. I henhold til Karl Gerhards ønske kan prisen også tilfalle danske, norske og finske artister.
Amerikansk konservatisme
Den tradisjonelle amerikanske konservatismen er forskjellig fra den tradisjonelle europeiske konservatismen. Betydningen av «konservatisme» i Amerika har lite til felles med hvordan ordet er brukt annensteds. Ifølge Leo P. Ribuffo er «det som amerikanere nå kaller konservatisme, mye av det som verden kaller liberalisme eller nyliberalisme.» Siden 1950-årene har amerikansk konservatisme i all hovedsak vært assosiert med Det republikanske parti. I tiårene før dette var det hovedsakelige kun demokrater i Sørstatene som kalte seg konservative, og disse spilte en nøkkelrolle i den koalisjonen av republikanere og sørstatsdemokrater som dominerte i Kongressen i perioden fra 1937 til 1963. Uttrykket Solid South henviser til den klare støtten i Sørstatene til demokratene fra 1887 (året for avslutningen for gjenoppbyggingen av Sørstatene etter borgerkrigen) til 1964 (året hvor Civil Rights Act ble vedtatt, noe som avsluttet rasesegregeringen).
Konservatismen har spilt en viktig rolle i amerikansk politikk siden 1950-årene. Barry Goldwater anses gjerne som en av nøkkelpersonene i grunnleggelsen av den nevnte, moderne konservative bevegelsen. Historiker Gregory Schneider beskriver flere kjennetegn for amerikansk konservatisme: Respekt for tradisjon, republikanisme, bevarelse av rettsstaten og kristendommen, og et forsvar av «vestlig sivilisasjon fra utfordringene fra moderne kultur og totalitære regimer.» Den amerikanske konservatismens historie har vært preget av konflikter og konkurrerende ideologier. Økonomisk konservative og libertarianere ønsker en liten stat, lavt skattetrykk, få reguleringer og fri konkurranse. Sosialkonservative ønsker en sterk stat som kan håndheve kristen moral. Nykonservative ønsker å spre amerikanske idealer til resten av verden. Den konservative bevegelsen i 1950-årene forsøkte å bringe disse retningene sammen, slik at de kunne unngå spredningen av «gudløs kommunisme». Paleokonservatismen oppstod som en reaksjon på nykonservatismen i 1970- og 1980-årene.
Samling i 1980-årene, splittelse på 2000-tallet
I 1980-årene forente president Ronald Reagan de konservative i Det republikanske parti med skattelettelser, økte forsvarsbudsjetter, deregulering, antikommunisme, et styrket forsvar og appellering til familieverdier og kristen moral. Reagans politikk ble modell for konservativ politikk på det sosiale, økonomiske og utenrikspolitiske plan i Amerika i samtiden, og perioden ble simpelthen kalt «Reagan-æraen». Den etterfølgende presidenten George H.W. Bush representerte politisk en videreføring av Reagans politikk. Etter Sovjetunionens fall i 1991 ble viktige konservative innenriksspørsmål det den konservative spaltisten William Safire kalte «Gud, våpen og homser» (engelsk: God, guns and gays). Andre moderne konservative meninger inkluderer motstand mot en verdensregjering (et syn delt med mange antiglobalister på venstresiden), skepsis overfor viktigheten eller gyldigheten av diverse miljøvernspørsmål, viktigheten av selvstendighet fremfor avhengighet av staten, støtte til Israel, støtte til bønn i offentlige skoler, motstand mot våpenlovgivning, motstand mot forskning på befruktede eggceller, støtte til en streng lov- og ordenpolitikk, streng håndhevelse av loven og lange fengselsstraffer for gjentatte lovbrudd.
BMW E83
BMW E83 var første genereasjon av BMWs minste SUV X3 som ble lansert i 2004. Bilen ble produsert i Østerrike av firmaet Magna Steyr.
Amerikansk konservatisme
Samling i 1980-årene, splittelse på 2000-tallet
I år 2000 vant George W. Bush presidentvalget, som første republikaner den kalde krigen. Bush var den første neokonservative presidenten i USAs historie og vektla i sin presidentperiode skattelettelser, økte budsjetter, deregulering av industri og bankvesen samt bruk av amerikansk militærmakt til å bekjempe terrorister, fremme demokrati og sikre amerikanske oljeinteresser i Midtøsten. Disse policyene var omstridt innad i USA da de ble gjennomført, men ettertiden viste at de også splittet de konservative bevegelsene i USA på nytt. Da den konservative Tea Party-bevegelsen oppstod i 2008, var mange av dens kampsaker nettopp mot mye av politikken Bush-administrasjonen hadde ført. Bevegelsen, som la seg opp mot synspunktene Paleokonservatismen har, viste at disse og de neokonservative var grunnleggende uenige om mange samfunnsspørsmål. De mest påfallende av disse var bl.a:
BMW E83
Bilens konkurrenter var Land Rover Freelander og Audis Q5.
Amerikansk konservatisme
Samling i 1980-årene, splittelse på 2000-tallet
Kandidater for Tea Party-bevegelsen hevdet i så måte at det var de som representerte den tradisjonelle amerikanske konservatismen og var såkalte «konstitusjonalister» (de som følger Grunnloven), hvor man har en økonomisk modell basert på libertarianisme hvor staten knapt har utgifter (det finnes ingen statlige velferdsprogrammer eller militæroperasjoner) og man dermed kan ha lave skatter og et budsjett i balanse, samtidig som man er vesentlig mer skeptiske til innvandring og sosialt konservative (homofile rettigheter, abort) enn de neokonservative.
BMW E83
Motorer
Bilen leveres med følgende 4- og 6-sylindrede rekkemotorer:
Amerikansk konservatisme
Samling i 1980-årene, splittelse på 2000-tallet
De neokonservative skjøt da tilbake og hevdet at disse kandidatene drømte om et samfunn som forsvant for 50 år siden; at velferdsprogrammer og «big business» (som de Paleokonservative ser på som den samme formen for umoralsk materialisme) var nødvendig i et moderne samfunn; at innvandrerbefolkningen var kommet for å bli; og at den isolasjonistiske utenriks- og sikkerhetspolitikken var fullstendig naiv.
BMW E83
Bensin
Facelift
Pre-facelift
Diesel
Facelift
Pre-facelift
Pseudogeniates
Pseudogeniates er en slekt av biller som hører til gruppen praktskarabider (Rutelinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
Middelsstore (12-19 millimeter), avlange, brunlige skarabider. Pronotum er avrundet, hvelvet med kraftig, tverr-rynket mikroskulptur. Dekkvingene har fine punktrader. Slekten ligner på slekten Geniates, men er ikke i nær slekt med denne.
Lacey Chabert
Lacey Nicole Chabert (født 30. september 1982) er en amerikansk skuespiller, kjent fra tv-serien Party of Five.
Pseudogeniates
Utbredelse
Slekten lever bare i Argentina.
Verdens Gang (1868–1923)
Verdens Gang var opprinnelig et ukeblad, senere en dagsavis (fra 1885), som ble utgitt i Kristiania mellom 1868 og 1923.
Historie
Avisen ble stiftet av lærer og telegrafist Peder Olsen, som også var redaktør frem til sin død i 1876. I 1878 overtok Ola Thommessen redaktørjobben. Han gjorde avisen til det mest innflytelsesrike dagblad for venstresiden i Norge, og landets mest utbredte politiske avis. Etterhvert ble avisen et organ for Frisinnede Venstre. I tiden etter første verdenskrig fikk avisen imidlertid økonomiske vanskeligheter. Norske Intelligenz-Seddeler ble en del av avisen i 1920. I 1923 ble avisen solgt til Tidens Tegn, som Thommessen hadde stiftet da han forlot redaktørstillingen i 1910. Verdens Gang opphørte dermed å eksistere.
Brasilândia do Sul
Brasilândia do Sul er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Bigna Windmüller
Bigna Windmüller (født 27. februar 1991 i Walenstadt) er en sveitsisk skihopper som representerer Skiclub Wildhaus.
Hun debuterte i kontinentalcupen med 31.-plass (av 36 deltakere) i Toblach 18. januar 2006. Hennes beste plassering i kontinentalcupen er 2.-plass i sommercupen i Bischofsgrün 8. august 2009. I vintercupen er hennes beste plassering 3.-plass i Toblach 16. januar 2007 og i Schönwald 23. februar 2008. Sammenlagt i kontinentalcupen ble hun nummer 13 i sesongen 2008-09.
Windmüller har deltatt i junior-VM i 2006, 2008, 2009 og 2010, med 4.-plass i Hinterzarten i 2010 som beste resultat. I det første senior-VM for kvinner i Liberec i 2009 ble hun nummer 14 (av 36 deltakere).
Bigna Windmüller er søster av Sabrina Windmüller, som også er aktiv skihopper.
BK Tundzja Jambol
BK Tundzja Jambol (bulgarsk БК „Тунджа Ямбол“) er en basketballklubb fra byen Jambol i Bulgaria. Klubben spiller i 2010/2011-sesongen i den nasjonale bulgarske toppserien i basketball for herrer. BK Jambol har blitt seriemestere én gang, i 2002. Klubben spiller i Dianahallen i Jambol.
Romani
Romani kan vise til:
Will.i.am
William James Adams jr., kjent under artistnavnet will.i.am, (født 15. mars 1975 i Los Angeles) er en amerikansk rapper, låtskriver og produsent. Han er mest kjent for sin ledende rolle i Black Eyed Peas. Med gruppa, har han totalt 34 Topp 40-plasseringer på UK Singles Chart siden 1998, og har solgt 9,4 millioner singler i Storbritannia. Will.i.am har også gitt ut fire soloalbum. Det første Lost Change, ble gitt ut i 2001, er tittelalbumet til filmen med samme navn. Han har også gitt ut albumene Must B 21 i 2003, Songs About Girls i 2007 og #willpower i 2013. Singelen «I Got It from My Mama», fra albumet Songs About Girls, solgte til 31.-plass på Billboard Hot 100, 17. august 2007.
Han har laget mange sanger og musikkvideoer for å vise sin støtte til Obama-kampanjen, der den mest kjente er Yes We Can. Han har også vært med på Michael Jacksons Thriller 25, på nylagingen av P.Y.T. (Pretty Young Thing), og The Girl Is Mine.
Maurits av Nassau
Maurits av Nassau, også kjent som Maurits av Orange ble født på Dillenburg slott i Hessen 14. november 1567 og døde i Den Haag, Nederland 23. april 1625. Hans titler var Prins av Orange, greve av Nassau og stattholder i Republikken de syv forente Nederlandene fra 1585 og frem til sin død. I samme periode var han også øverstkommanderende (kaptein-general) for republikkens hær.
Maurits overtok i løpet av årene mellom 1585 og 1620 store deler av De spanske Nederlandene som stattholder etter at faren ble drept i 1584, og visste å ta tilbake store deler av Nederlandene fra spanjolene. Han hadde etterhvert økt Nederlandenes områder nesten til det doble. Maurits' strategi var generelt sett å gjenerobre byer og områder ved beleiring og å unngå feltslag. Mens han gjenerobret mer enn åtte viktige byer og steder, deltok han kun i to feltslag. Disse ga ham militær berømmelse og aktelse i Europa.
Med undertegningen av Pax Hispanica i 1609 kom det til et brudd mellom Nederlandenes politiske leder, Johan van Oldenbarneveld og Maurits, og en religiøs konflikt brøt ut. Denne endte med at Maurits lot den politiske lederen, Johan van Oldebarnevelt, arrestere og anklage for landsforræderi. Etter at van Oldenbarnevelt ble halshugget i 1619 gikk det nedover med Nederlandene, Maurits led flere tap militært sett og Spania tok tilbake flere byer. I 1623 planla en konspirasjon, der også to av van Oldenbarnevelts sønner deltok, å drepe Maurits. Dette ble forhindret, og en av konspiratørene ble halshugget. Maurits av Nassau døde desillusjonert og motløs, uten å etterlate seg arvinger, i 1625.
Barndom
Prins Maurits var sønn av stattholder Vilhelm den tause og dennes andre kone, prinsesse Anna av Sachsen. Han ble døpt Moritz August, blant annet oppkalt etter sin morfar, kurfyrst Moritz av Sachsen. Etterhvert ble navnet fornederlandsket til Maurits. Før han hadde fylt ett år forlot Anna av Sachsen slottet Dillenburg og hun og Maurits møttes aldri igjen.
Da Maurits var liten oppholdt Vilhelm den tause seg regelmessig i Nederlandene der han ledet opprøret. Onkelen Jan av Nassau, også kjent som Jan den gamle, oppdro den unge prinsen sammen med sine egne barn. I 1575 flyttet den åtte år gamle Maurits sammen med et av dem, nevøen Vilhelm Ludvig til Heidelberg der han gikk på skole frem til 1577. Deretter flyttet han til sin far i Nederlandene. I 1582 begynte han å studere i Leiden, der hans bror Filip Vilhelm allerede oppholdt seg. I Leiden traff han Simon Stevin som senere ble hans militære rådgiver. Maurits' utdannelse ble betalt av de provinsiale statene av Holland og Zeeland da Vilhelm Is formue hadde blitt brukt opp i de tidlige fasene av det nederlandske opprøret.
Stattholder
10. juli 1584 ble hans far drept i Delft, og de nederlandske opprørerne mistet terreng. Et år senere, på sin attenårsdag, overtok Maurits stattholderskapet over Holland og Zeeland etter ham. I prinsippet kunne ikke denne tittelen arves, men siden både de franske og engelske monarkene hadde avvist tilbudet, og ingen annen kunne ta over, tilfalt tittelen Maurits. Han ble i 1587 utnevnt til kaptein-general, hærens øverstkommanderende. Med dette ble Jarlen av Leicester forbigått, og han vendte derfor tilbake til England. I 1590 og '91 ble Maurits stattholder av Gelderland, Overijssel og Utrecht, og etter at Vilhelm Ludvig døde, ble han også stattholder for Groningen, Drenthe og Friesland.
Etter farens død, utropte han seg selv til Prins av Orange, en tittel som egentlig tilhørte hans eldre halvbror Filip Vilhelm, som fra 1568 satt fengslet i Spania. Da Filip Vilhelm døde i 1618, var prinse-tittelen virkelig Maurits'.
Øverstkommanderende
I løpet av denne perioden gjenerobret Maurits, ofte i samarbeid med Vilhelm Ludvig, den nordøstlige delen av Nederlandene fra Spania. I denne prosessen ble åtte større byer tatt tilbake og slik ble Nederlandenes areal nesten fordoblet. Den første store suksessen hadde Maurits da han gjenerobret Breda fra spanjolene i 1590. Han greide å smugle 70 mann inn i den beleirede byen i en elvebåt som fraktet Torv, og på denne måten overrasket og beseiret han en fem ganger så stor styrke som voktet festningen i byen.
Generelt sett unngikk Maurits feltslag, de to han deltok i var kavalerislagene ved Turnhout (1597) og Nieuwpoort (1600) som ga ham militær berømmelse og aktelse i Europa. Dessverre bidro ikke hans suksess til at huset Orange fikk større respekt blant de kongelige i Europa. Stattholderskapet kunne ikke nedarves og var dermed mindre verd for dem enn en trone. Bakgrunnen for slaget ved Nieuwpoort i dagens Belgia var at Van Oldenbarnevelt hadde sendt ham til Dunkerque for å slå kaperne som opererte der. Maurits var meget negativ til denne operasjonen, men reiste likevel. På stranden ved Nieuwpoort kom det til kamper mellom Nederlandenes styrker og en spansk hær under hertug Albrechts kommando. Dette slaget vant Maurits knepent og etter dette bar han nag til Van Oldenbarnevelt som hadde utsatt hæren for en slik fare.
Våpenstillstand og nedgangstider
I 1609 trådte Frankrike opp som megler mellom Spania og Republikken de syv forente Nederlandene. Van Oldenbarnevelt var Nederlandenes leder under forhandlingene. Mot Maurits' råd undertegnet han fredsavtalen, som gjaldt i tolv år. Maurits var ikke for denne fredsavtalen, han fryktet at Spania ville bruke tiden til å forsterke sin militære makt, samtidig som hans egen posisjon som hærleder ville være svekket i fredstid. Våpenstillstanden varte fra 1609–1621.
Under denne perioden med våpenhvile brøt det ut en religiøs konflikt mellom de remonstrantske tilhengerne av Jacobus Arminius og mot-remonstrantene som var tilhengere av Franciscus Gomarus. Van Oldenbarnevelt tvang gomarianernes reformerte kirke til å akseptere arminianerne, og Maurits mente at dette ga katolisismen en åpning og dermed også åpning for habsburgernes herredømme. Det varte ikke lenge før denne konflikten hadde utviklet seg til en politisk konflikt der regentene (bestyrerne) stod på remonstrantenes side og Maurits på mot-remonstrantenes. I 1619 satte Maurits seg opp mot loven på flere steder i Nederlandene da han byttet ut pro-arminianske bystyrer med anti-arminianske. Dette, ved siden av uenighet mellom dem med hensyn til finansieringen av hæren og marinen og generell krigsførsel, førte til at kløften mellom Maurits og Van Oldenbarnevelt ble større, og endte med at Maurits lot Van Oldenbarnevelt sammen med sine viktigste medarbeidere arrestere. Van Oldenbarnevelt selv ble anklaget for landsforræderi og halshugget 13. mai 1619. Etter dette var Maurits Nederlandenes øverste hersker.
Blindsjakk
Blindsjakk er en form for sjakk der trekkene gjøres uten at spillerne kan se brettet eller brikkene, og uten at de har annen form for fysisk kontakt med dem. Trekkene kommuniseres ved hjelp av sjakknotasjon.
Maurits av Nassau
Våpenstillstand og nedgangstider
I 1620 ble Maurits stattholder i Groningen og Drente etter at nevøen Vilhelm Ludvig døde. Et år senere ble kampen mot Spania gjenopptatt. Maurits var ingen stor statsmann, og van Oldenbarnevelts henrettelse hadde påvirket Nederlandenes styre i negativ retning. Militært sett led Maurits flere store tap. Flere av byene Maurits hadde tatt tilbake fra Spania, ble gjenerobret av spanske tropper under Ambrosio Spinolas ledelse. Sammen med en remonstrantsk predikant hadde to av Van Oldenbarnevelts sønner, Reinier og Vilhelm, konspirert for å drepe Maurits i 1623. De mislyktes. Reinier van Oldenbarnevelt ble halshugget, og Vilhelm flyktet til Brussel.
Blindsjakk
Enkelte spillere er i stand til å spille flere blindsjakkpartier samtidig mot flere motstandere, dette kalles simultanblindsjakk.
Historikk
Blindsjakk er kjent fra tidlig i sjakkens historie, det første partiet ble muligens spilt av Sa'id bin Jubair (665–714) i Midtøsten. I ble blindsjakk brukt for å jevne ut nivåforskjellen mellom en sterk og en svak spiller, eller rett og slett for å vise hvor dyktig man var. Den franske mesteren Philidor kunne spille opptil tre partier samtidig. I 1858 gav den legendariske Paul Morphy simultanoppvisning i blindsjakk mot de åtte sterkeste spillerne i Paris. Han vant seks partier, og spilte to remiser. I simultanblindsjakk overfører vanligvis en mellommann trekkene mellom spillerne.
Maurits av Nassau
Våpenstillstand og nedgangstider
Maurits døde 23. april 1625 i Den Haag, og halvbroren Frederik Hendrik etterfulgte ham som stattholder og hærleder. Det var ingen direkte, offisielt erkjente, arvinger etter Maurits siden han aldri giftet seg. Det er kjent at han fikk tre sønner med Margaretha av Mechelen, blant disse var Ludvig av Nassau-Beverweerd. Disse barnas etterkommere ble utnevnt til riksgrever av (Nassau) la Lecq og (Nassau) Beverweerd. Det er kjent at han dessuten også hadde barn med Anna van de Kelder og flere andre kvinner. Disse barna fikk også lavere titler som for eksempel Herre til Lek. Et av barna var kjent som Vilhelm, bastard av Nassau.
Blindsjakk
Historikk
I 1943 spilte polske Miguel Najdorf mot 40 motstandere. Han økte antallet til 45 i 1947, og oppnådde resultatet 39 seire, 4 remiser og 2 tap. I dag blir denne prestasjonen ansett som tidenes mest imponerende når det gjelder simultanblindsjakk.
Maurits av Nassau
Annet
Øyen Mauritius som ligger i Indiahavet er oppkalt etter ham. Den ble forsiktig kolonisert av VOC i 1598 og fikk da sitt navn, men ble ikke brukt som handelsstasjon og havn før i 1638, da festningen fort Frederik Hendrik hadde blitt bygget. Denne handelsstasjonen hadde ikke fullt så stor suksess som for eksempel Kappkolonien, som etterhvert ble til Sør-Afrika.
Blindsjakk
Historikk
Den gjeldende verdensrekorden innehas av ungareren Janos Flesch, som i Budapest i 1960 spilte mot 52 motstandere. Han vant 31 partier, spilte 3 remis og tapte 18. Denne rekorden blir av enkelte trukket i tvil, fordi Flesch under partiene ble tillatt å gjenoppfriske stillingene muntlig.
Venezuela under Sommer-OL 2004
Venezuela under Sommer-OL 2004. Førtiåtte sportsutøvere, trettitre menn og femten kvinner fra Venezuela deltok i femten sporter under Sommer-OL 2004 i Athen. De kom på delt 68.-plass med to bronsemedaljer. Vektløfteren Julio César Luña var Venezuelas flaggbærer under åpningsseremonien.
Maurits av Nassau
Litteratur
A.Th. van Deursen: Maurits van Nassau: De winnaar die faalde (Bert Bakker, Amsterdam 2000), ISBN 90-351-2272-0.
Blindsjakk
Dagens status
Nå blir det arrangert flere blindsjakkturneringer årlig. Den mest kjente er Melody Amber-turneringen, som arrangeres i Monte Carlo av milliardæren Joop van Oosterom.
Bra (by)
Bra er en by og en kommune i provinsen Cuneo i regionen Piemonte i Italia. Den ligger 50 km sør for Torino og 50 km nordøst for Cuneo i området Roero. Innbyggertallet var 29 169 i 2007.
Bra er fødebyen til den feministiske filosofen Adriana Cavarero og til aktivisten Carlo Petrini, grunnleggeren av Slow Food-bevegelsen. Den er også hjemby for verdens første universitet for gastronomisk vitenskap (Università di Scienze Gastronomiche). I Bra arrangeres også annet hvert år den internasjonale ostefestivalen «Cheese», organisert av Slow Food og med deltakelse fra ostemakere fra hele verden.
Andrea del Verrocchio
Andrea di Michele di Francesco de' Cioni, bedre kjent som Andrea del Verrocchio (født i Firenze ca. 1435, død i Venezia 7. oktober 1488), var en italiensk gullsmed, billedhugger, tegner og maler. Hans elever innbefatter Leonardo, Perugino, Ghirlandaio og Botticelli. Han skal også ha hatt innflytelse på Michelangelo. Han arbeidet i en klar, klassisk stil som kjennetegnet den tidlige, florentinske renessansen.
Liv og verk
Han var den ledende billedhugger i Firenze i andre halvdel av 1400-tallet, og hans høyst vellykkede verksted hadde en vidtspennende påvirkning på yngre generasjoner. Han hadde mange beskyttere; Medici-familien, den venetianske stat og bystyret i Pistoia gav ham oppdrag.
Verrocchio var mangesidig og hadde talent både for billedhugging av bronse- og sølvstatuetter og marmorrelieffer og for altermaling. Han ble inspirert av samtidens interesse for antikken og iakttagelse av naturen. Hans fontener, portrettbyster og ryttermonumentet over Colleoni (1482–1488) står i gjeld til den ikonografiske tradisjon som hadde røtter fra tidlig 1400-tall. Hans gravmonumenter er også bemerkelsesverdige.
Najib Razak
Najib Razak (født 23. juli 1953 i Kuala Lipis i Pahang), er en malaysisk politiker. Han var Malaysias statsminister fra 2009 til 2018. Han ble tiltalt for flere korrupsjonsanklager knyttet til 1MDB-saken.
Najib ble gjenstand for betydelig kontrovers og kritikk i løpet av sin tid som statsminister. Han ble anklaget for korrupsjon og misbruk av offentlige midler. En av de mest kjente sakene involverte 1Malaysia Development Berhad (1MDB), et statlig fond der milliarder av dollar forsvant og ble påstått å ha blitt misbrukt.
I tillegg ble Najib også kritisert for håndteringen av menneskerettigheter og ytringsfrihet i Malaysia. Det var bekymringer knyttet til sensur av medier og undertrykkelse av politisk opposisjon. Disse handlingene førte til internasjonal kritikk av Najibs regime.
Den 3. juli 2018 Najib ble arrestert, mistenkt for korrupsjon. Politiet knytter Najib til saken hvor 10,6 millioner dollar forsvant fra statskassen fire år tidligere.
Valget i Malaysia i 2018
Valget i Malaysia i 2018, som fant sted den 9. mai 2018, resulterte i et historisk skifte i landets politiske landskap. Najib ble utfordret av en bred allianse av opposisjonspartier kjent som Pakatan Harapan.
Pakatan Harapan-alliansen ble ledet av Mahathir Mohamad, som tidligere hadde vært Malaysias statsminister i en periode på 22 år fra 1981 til 2003. Mahathir hadde valgt å komme ut av pensjonisttilværelsen og stille som leder for opposisjonen for å utfordre Najib og Barisan Nasional-regjeringen.
Valget i 2018 var preget av intens konkurranse og en stor deltakelse fra det malaysiske folket. Resultatet var et betydelig politisk omveltning da Pakatan Harapan-alliansen vant flertallet av setene i det malaysiske parlamentet. Mahathir ble deretter utnevnt til Malaysias statsminister, og Najib ble etterfulgt.
1MDB-skandale
Den 28. juli 2020 ble Najib funnet skyldig i samtlige tiltalepunkter og dømt til tolv års fengsel for korrupsjon.
Han sto anklaget for å ha medvirket til at det statlige utviklingsfondet 1MDB ble tappet for store summer og ble funnet skyldig i korrupsjon, maktmisbruk og hvitvasking i den første av fem rettssaker knyttet til skandalen.
Fondet opparbeidet seg etterhvert milliarder i gjeld, og amerikanske etterforskere mener at minst 4,5 milliarder dollar ble stjålet og hvitvasket av Najibs hjelpere, slik at de kunne brukes til å finansiere Hollywood-filmer og oppkjøp av hoteller, en luksusyacht, kunst, smykker og andre luksusvarer. Over 700 millioner dollar – tilsvarende over seks milliarder kroner – skal ha blitt overført direkte til Najib bankkontoer.
I tillegg til dommen på tolv års fengsel ble han ilagt en bot på 450 millioner kroner. Hvis han ikke kan betale, må han sone ytterligere fem år i fengsel. Ifølge malaysiske medier vil dommen styrke påtalemyndighetens sak i de øvrige rettssakene som er varslet mot Najib. Tilsammen er han tiltalt for 42 lovbrudd.
Foued Kadir
Foued Kadir (født 5. desember 1983) er en algirsk fotballspiller som spiller for den spanske klubben AD Alcorcón. Han spiller forsvar, og er også en del av. Kadir har spilt for to andre klubber i sin karriere, AS Cannes og Amiens SC fra Frankrike.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Whig (historisk britisk parti)
Whig (sammen med toryene) regnes som et av de to første politiske partiene i Storbritannia fra seint på 1600-tallet til midten av 1800-tallet, men det er mer presist å beskrive de to som løse politiske grupperinger eller tendenser. Whig-bevegelsen hadde sin opprinnelse i kampen for det konstitusjonelle monarkiet og en protestantisk arverekkefølge som et bolverk mot enevelde, men utviklet seg etter hvert til en gruppe som ble assosiert med industriinteresser, sosial og parlamentarisk reform og avskaffelse av slaveriet.
Bakgrunnen for begrepet whig var stridighetene mellom stuartene og parlamentet på De britiske øyer. Stridsspørsmål var kongens makt i forhold til parlamentet, samt kongens religion. Sistnevnte var særlig betent i forhold til spørsmålet om hvem som skulle overta som konge etter Karl II, som var barnløs. Hans bror, Jakob II, var åpent katolikk, noe som gjorde at det fra parlamentet ble stilt krav om å utelukke ham fra tronfølgen. Kongens parti ble kalt tories, mens hans motstandere ble kalt whigs. Opprinnelig var whigs navnet på presbyterianske, skotske krøttertyver, mens tories var en betegnelse på irske, katolske banditter. Generelt kan man imidlertid si at toryene etter hvert kom til å bli assosiert med godseiere og den anglikanske kirke (i Skottland den episkopale kirke), mens whigene ble assosiert med borgerskapet og nonkonformistiske protestantiske grupper, selv om det var en stor grad av overlapp mellom disse sosiale grupperingene.
Etter den ærerike revolusjon i 1688, brukte Maria II og Wilhelm III både whiger og toryer i sine regjeringer, på tross av manglende lojalitet fra en del av toryene, der mange fortsatt støttet Jakob II. Etter hvert kom imidlertid whigene til å bli stadig mer dominerende i regjeringene. I 1708, under den spanske arvefølgekrig, gikk de fleste gjenværende toryene i opposisjon, noe som førte til et kabinett med nesten bare whiger. Wilhelms etterfølger, dronning Anne, mislikte imidlertid sin avhengighet av whigene, og i 1710 erstattet hun dem med en ren tory-regjering under Robert Harley and Henry St. John, som i 1713 forhandlet frem freden i Utrecht, som bidro til å gjøre slutt på krigen, men som ble kritisert av hennes fremtidige etterfølger, Georg I av Hannover.
I 1714, ved Georg Is tronbestigelse, returnerte whigene til makten. Etter et jakobittisk opprør i 1715, som ble støttet av mange toryer, ble sistnevnte gruppering i stor grad diskreditert som forrædere, og whigene ble det dominerende regjeringspartiet i lang tid framover. I perioden 1714 til 1760, spilte toryene en svært begrenset rolle i britisk politikk, selv om mange parlamentsmedlemmer fortsatt oppfattet seg som «toryer». Både regjeringene og den ledende delen av opposisjonen oppfattet seg som «whiger». Etter Georg IIIs tronbestigelse, ble de to gruppene i økende grad erstattet med en mengde personlige fraksjoner, hvorav de fleste oppfattet seg som «whiger». Ofte var det slik at opposisjonen omtalte regjeringen som «tory», selv om den selv ofte foretrakk betegnelser som for eksempel «uavhengig whig». Dette illustrerer at det ennå ikke var snakk om noe fasttømret partisystem.
Under William Pitt den yngre begynte et klarere partisystem å utvikle seg. Ofte blir Pitt omtalt som «tory», mens hans fremste motstander, Charles James Fox, omtales som «whig». Pitt foretrakk imidlertid selv betegnelsen «uavhengig whig», og motsatte seg utviklingen av et klarere partisystem. Fox‘ tilhengere så imidlertid seg selv som de legitime arvinger av whigtradisjonen og de markerte seg sterkt som opposisjon.