cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Myhregården
Eiendommen
Eiendommen lå vest for Skolebekken, og alt avfall fra huset ble i sin tid sendt urenset i elva. Skolebekken ble lagt i rør i 1899. I Skolebekken var det ved Myhregården også en dam. Sør for eiendommen lå Prahlehagen, som midt på 1800-tallet ble delt opp i en rekke eiendommer. Prahlehagen var fra Nygata til Hospitalgata. Vest for eiendommen var det en smal passasje fra Nygata og over til en eiendom i Søragata. I nord lå Mæhlehuset og Jordenholmstredet, der Lars Oftedals plass er nå.
I Torstrups kart fra 1860-tallet er eiendommen tegnet inn i hovedsak slik den er i dag.
Kystradio Sør
Kystradio Sør, tidligere Rogaland Radio, ''(kallesignal LGQ (tidl. LGB))'' er en kystradiostasjon som ligger på Sola og med anlegg på mellombølge og VHF. Stasjonens kortbølgeavdeling ble lagt ned fra 1. januar 2004.
Dekningsområde og basestasjoner
Kystradio Sør har også fem mellombølgeanlegg;
Samt tre Navtex-sendere:
Rogaland radio ble i september 2003 samlokalisert med Hovedredningssentralen for Sør-Norge i nybygg like ved Stavanger lufthavn, Sola. 18. mars 2004 ble Bergen radio nedlagt og fjernstyrt fra Rogaland radio og Florø radio. 23. mars 2004 ble Farsund radio nedlagt og fjernstyrt fra Rogaland radio og Tjøme radio.
Nedlegging av mellombølgetelegrafi
Mellombølgetelegrafi ble lagt ned ved Rogaland radio den 1. februar 1999. Følgende melding ble utsendt fem minutter før dette tidspunktet på 500 kHz:
cq de lgq (rogaland)
''since 1919 lgq has made a continous watch on 500 khz for distress urgency and safety traffic. this period is now over. sri om/yl tks for mni qso and we hope the gmdss will take care of security as good as the morse signals have done. we gerally regret that this period has come to an end. sri and best 73 tk sk ''
Kortbølgeavdelingen
Rogaland radio (LGU, LGB, LGJ,LGX, LGG) sin kortbølgeavdeling ble åpnet for trafikk i 1960 og ble nedlagt fra 1. januar 2004. Mottakerstasjonen lå i mesteparten av tiden på Skjæveland sør for Sandnes, mens senderstasjonen ble satt opp i Vigreskogen, 18 km lenger sør.
Bakgrunnen for at stasjonen ble etablert var at man ikke kunne finne egnet sted for et kortbølgeanlegg i Bergen for Bergen radio. Derfor var det naturlig å se mot Jæren med en kyststripe uten naturlige hinder for radiotrafikk. Rogaland radio overtok da den ble etablert alle kortbølgetjenestene fra Bergen radio og en del tjenester fra Stavanger radio.
Stasjonen var siden den ble etablert og frem til midten av 1980-tallet en av verdens travleste kystradiostasjoner. I 1967 formidlet stasjonen 599 244 radiotelegram, i 1981 ble det ekspedert 218 459 radiotelefonsamtaler på kortbølge, og i 1984 184 848 på radioteleksmeldinger. Årlig ble det ekspedert opptil 150 000 XLH-telegrammer. Stasjonen hadde på det meste nærmere 200 ansatte.
Fra midten av 1980-tallet begynte trafikken å avta, særlig på grunn av innføringen av andre kommunikasjonsmidler, så som satellittstasjoner og mobiltelefon.
Nedlegging av kortbølgetelegrafi
Kortbølgetelegrafi ble lagt ned ved Rogaland radio den 1. desember 2000. Siden begynnelsen av november 2000 sendte stasjonen ut følgende CQ-informasjonssløyfe:
cq cq  cq  de lgw lgb lgj = lgx/17074 is not working = rogaland radio closing down the morse radiotelegraphy service from 1st december 2000 = qru = qsx 4185.0  8368.5  12552.5  16736.5 +
Den 30. november 2000 ble følgende melding sendt ut på CQ-sløyfe:
''cq cq cq de lgw lgb lgj = qsx 4185 8368,5 12552,5 16736,5 kHz = rogaland radio will close down morse telegraphy from 1st december year 2000 at 0001 utc = brief history: the first coast radio station in norway (soervaagen) was opened in 1908 with long wave telegraphy. in 1912 bergen radio was opened but provided only mf telegraphy until 1927 when hf telegraphy was taken in use. rogaland radio was opened in 1960 and took over the hf service from bergen radio and has provided both mf and hf morse telegraphy until this date. on 1st december 2000 at 0001 utc the last morse signals will fade out at rogaland radio. we thank all our customers and listeners for wonderful service and cooperation throughout all these years. we will still be offering commercial service in the vhf mf and hf telephony bands. best regards = manager and staff rogaland radio, pobox 3070, 4392 sandnes norway = qru + ''
Den 30. november kl. 23.55 UTC og 23.59 UTC kom denne siste meldingen:
''the time has come to take a last farewell with all here at lgb. with a little bit of nostalgia we "bury" our morse keys and may they r.i.p. =  nw qru tu bi bi de lgb cl cl cl + + sk sk. . . - . -''
Statistikk
I 2016 var Rogaland radio involvert i totalt 2715 hendelser på sjøen. Av disse var 1356 medisinsk rådgiving og 453 var redningsaksjoner. Det ble utført 4594 radiosjekker mot stasjonen via VHF/MF.
Calimaya
Calimaya er en kommune i den meksikanske delstaten México. Den befinner seg 13,9 km fra delstatshovedstaden Toluca. Den hadde 47 033 innbyggere i 2010. Arealet er på 520,5 km². Kommunens administrasjonssentrum er Calimaya de Díaz González.
Navnet Calimaya er nahuatl og betyr «Sted med mange hus».
Akuttmedisinsk kommunikasjonssentral
Akuttmedisinsk kommunikasjonssentral (AMK) er en del av medisinsk nødmeldetjeneste som har til hovedoppgave å besvare det medisinske nødnummeret 113.
AMK-sentralene er gjerne lagt til de største sykehusene. De er som oftest bemannet av sykepleiere og ambulansekoordinatorer (faglært ambulansepersonell).
Sentraler
I 2018 er Norge inndelt i 16 AMK-områder med hver sin sentral: AMK Bergen, AMK Bodø, AMK Førde, AMK Finnmark, AMK Haugesund, AMK Helgeland, AMK Innlandet, AMK Møre og Romsdal, AMK Nord-Trøndelag, AMK Oslo, AMK Sør-Trøndelag, AMK Sørlandet, AMK Stavanger, AMK Tromsø, AMK Vestfold-Telemark og AMK Vestre Viken. I tillegg besvares 113-anrop på Svalbard av Longyearbyen sykehus.
Hjelpemidler
Sentralene har gjerne følgende hjelpemidler:
De tre nødetatene innførte et nytt felles digitalt radiosystem, Nødnett. En pilotinstallasjon ble installert i 52 kommuner på Sør-Østlandet (2011). Installasjon i hele landet ble ferdig i 2015. I tillegg til å være avlyttingsikkert og enklere i bruk, viser erfaringen fra piloten at lydkvaliteten er god. Støy fra skadestedet filtreres effektivt bort og mange misforståelser kan unngås. Det er forventet at Nødnett vil gi bedre samarbeidsmulighet mellom de tre nødetatene.
Historie
Sentrale helsemyndigheter 1988/89: Ot.prop. 26 om Etablering av medisinsk nødmeldetjeneste vedtas enstemmig av Stortinget 07.03 Norge er således et av de første landene i Europa som får lovverk for kommunikasjonsberedskap. Beredskapstiltak Innføring av 00X-alarmtelefonnr. skjer i forbindelse med den store kommunesammenslutningen 01.01.1972. Parallelt med denne innføringen settes også lukkete radiokommunikasjoner i VHF-2m-båndet i drift for brann/ambulanse- og polititjenesten.
Holly Valance
Holly Rachel Vukadinović, kjent under artistnavnet Holly Valance, (født 11. mai 1983) er en australsk skuespillerinne og sangerinne. Hun er beslektet med den avdøde britiske komikeren Benny Hill – Hills søskenbarn var hennes bestefar. Hun ble utdannet på Star of the Sea College, en katolsk videregående skole i Melbourne.
Karrière
Valances gjennombrudd kom da hun fikk rollen som «Felicity 'Flick' Scully» i TV-serien Naboer. Hennes første singel som musikkartist var Kiss Kiss (basert på den tyrkiske sangeren Tarkans hitsingle Simarik), som hun lanserte i 2002. Videoen til Kiss Kiss fikk mye oppmerksomhet fordi den ga intrykk av at hun danset naken, med nakenheten kun skjult av strategisk plassert belysning. Hennes debutalbum Footprints kom ut for salg mot slutten av det samme året.
Kiss Kiss debuterte på førsteplass både i Australia og Storbritannia. Hennes neste singel, Down Boy, havnet på andreplass i Storbritannia og tredjeplass i Australia, og debutalbumet hennes kom på niendeplass i Storbritannia og 16.-plass i Australia.
Selv om et tredje album med singlene «Somebody Out There», «Ricochets», «Desire» og «Everything I Hate» var planlagt lansert, ble Valance sparket fra plateselskapet som en følge av rettslige problemer med hennes kjæreste/manager, samt at hennes andre album, State of Mind, hadde dårlige salgstall.
I 2004 gikk Valance tilbake til skuespilleryrket, denne gangen i USA, der hun oppttrådte i episoder av TV-serien CSI: Miami og Entourage, samt at hun i 2005 var med i en episode av CSI: NY. Hun har også medvirket i fem episoder av Prison Break.
59 (tall)
59 (femtini, også skrevet niogfemti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 58 og kommer før 60. 59 er også et primtall, det neste primtallet er 61. 59 er et oddetall.
59 er LIX i romertall.
Kunståret 1601
Kunståret 1601 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1601.
Curculionoidea
Snutebiller (i vid forstand) (Curculionoidea) er en meget artsrik gruppe av biller som lever i eller på planter. De fleste har hodet mer eller mindre trukket ut til en lang snute, og er derfor lette å kjenne igjen. Den dominerende undergruppen er snutebiller (i snever forstand), Curculionidae, som omfatter omtrent 60,000 beskrevne arter. Snutebillene finnes nær sagt over alt der det vokser planter. En del arter blir regnet som skadedyr i jord- og skogbruk.
Utseende
Knøttsmå til store (0,5–80 mm) biller, de fleste mindre enn 10 mm. Kroppsformen er svært varierende, men de fleste er forholdsvis korte og trinne og høyt hvelvede. Arter som lever i tunneler i treverk er vanligvis sylindriske på form. De varierer mye i farge, men er sjelden skinnende metalliske. Kroppen har ofte områder som er kledt med lyse skjell. De fleste artene har hodet trukket ut til en snute (med mer eller mindre rundt tverrsnitt), som i ekstreme tilfeller kan bli lengre enn resten av kroppen til sammen. Fasettøynene er middels store til store. Hos de "avanserte" gruppene (familien snutebiller (Curculionidae) og noen nærtbeslektede) er antennene knebøyde. Det innerste leddet er (følerskaftet) er langt og slankt, så følger 4–7 små, korte ledd (svøpen) før antennene slutter med en tykk klubbe som vanligvis består av tre ledd. De mer "primitive" gruppene har vanligvis klubbeformede antenner. Brystskjoldet (pronotum) varierer mye i form og størrelse. Det har sjelden påfallende knøler, pigger eller groper. Dekkvingene varierer også mye i formen. Oftest har de tydelige punktrader. En god del arter har reduserte flygevinger og kan ikke fly. Beina er nokså kraftige, ofte temmelig lange. Føttene er vanligvis fem-leddete, men det fjerde leddet pleier å være svært lite og knapt synlig (pseudotetramere føtter). Det tredje fotleddet er nesten alltid tolappet, ofte også ledd en og to. Det ytterste leddet er slankt og sigdformed og bærer to klør ytterst. Larvene er korte og tykke, gjerne C-formede. Hodekapselen er tydelig, men beina er vanligvis redusert til vorter.
Levevis
Alle medlemmene i gruppen er plante- eller soppetere, de fleste lever på levende planter, men en god del arter borer i død ved eller under bark, og noen få lever på frø og lagrede matvarer. De tynnhudete larvene minerer vanligvis inne i stengler eller blad, eller under bark, mens de voksne ofte gnager på utsiden. En spesiell gruppe er ambrosiabiller, som hører til gruppene barkbiller (Scolytinae, undergruppen Xyleborina) og sylinderborere (Platypodinae). Disse gnager tunneler i ved, men de lever ikke selv av veden, derimot av gjærsopp-lignende sopper som de dyrker i gangene.
Skadedyr
Snutebiller angriper de fleste slags planter, også de menneskene dyrker, og en del arter har blitt brysomme skadedyr, for eksempel rotsnutebiller (Otiorhynchus spp.) på ulike slags hagevekster og gransnutebille (Hylobius abietis) som angriper småplanter i plantefelt av bartrær. Barkbiller (Scolytinae) kan gjøre en del skade i skogbruket, dels ved at de kan drepe levende trær, dels fordi de med sine ganger kan forringe verdien av nyfelt tømmer. Noen få arter, særlig kornsnutebille (Sitophilus granarius), gjøre skade på lagrede matvarer.
Xine
Xine er et filmavspillingsprogram basert på XMMS. Det spiller de aller fleste filmformatene, flere enn Windows Media Player.
Støttede filformater
.
StormGeo
StormGeo er en av de største kommersielle leverandørene av værtjenester globalt. Kjernevirksomheten omfatter også fornybar energi, luftfart og media. Selskapet har 24 kontorer fordelt på 16 land og over 340 ansatte.
Selskapet har kontorer i Bergen, Oslo, Stockholm, København, Hamburg, London, Aberdeen, Vilnius, Moskva, Dubai, Muskat, Baku, Hongkong, Shanghai, Tokyo, Singapore, Seoul, Rio de Janeiro, Houston, Miami, New Jersey, New York og Sunnyvale. Hovedkontor og senter for R&D er i Bergen.
StormGeo leverer beslutningstøtte til værkritiske operasjoner. Dette innebærer at selskapet ikke bare varsler været, men de varsler konsekvensene av været.
Kent Zehetner er konsernsjef for StormGeo.
Grunnlaget
Selskapet ble i 1997 stiftet av meteorolog og programleder Siri Kalvig i samarbeid med TV 2. Værmeldingene ble ikke bare sett av allmennheten. De ble også nøye overvåket og brukt som beslutningsgrunnlag av de som handlet i energimarkedet. Selskapet utviklet derfor i 1998 den første værtjenesten for den voksende vannkraftindustrien. Samme år ble tjenester utviklet for offshore-industrien, som er avhengig av værforhold i sine beslutninger med tanke på planlagte operasjoner og sikkerhet.
Oppkjøp
Ved utgangen av 2011 utvidet StormGeo sin virksomhet i Midtøsten gjennom oppkjøpet av det Dubai-baserte værvarslingselskapet Met Consultancy FZ LLC. Samtidig tok StormGeo et strategisk grep i USA med oppkjøpet av det Houston baserte ImpactWeather Inc. ImpactWeather (nå StormGeo Inc.) er den ledende leverandøren av værvarslingstjenester til oljeindustrien i Mexicogulfen samt relatert landbasert industri. I januar 2014 kjøpte StormGeo det California-baserte selskapet Applied Weather Technology (AWT). AWT er ledende på vær- og rutevarsling til sjøs.
Priser og utmerkelser
Selskapet har mottatt flere priser, deriblant:
Eiere
Majoritetseierne i StormGeo er EQT og DNV GL med henholdsvis 56.2 prosent og 26.4 prosent av aksjene.
Sylvia Salvesen
Sylvia Salvesen er navnet til flere personer:
Aage Krarup Nielsen
Niels Åge Severin Krarup Nielsen (født 30. juli 1891 i Ørby, Gribskov, død 29. januar 1972 i København) var en dansk lege og forfatter. Han tok eksamen ved Frederiksborg Gymnasium og HF i 1909. Som lege reiste han i første omgang til Norge, men en sterk eventyrlyst førte til at han reiste rundt i verden og fikk senere suksess med å skrive om sine opplevelser.
Andre Phillips
Andre Lamar Phillips (født 5. september 1959 i Milwaukee) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver.
Andre Phillips ble i 1983 den andre amerikanske løperen (etter Edwin Moses) som løp 400 meter hekk under 48 sekunder, da han fikk tiden 47,78 i et stevne i Köln. I VM 1983 to uker tidligere, kom han på femteplass med tiden 49,24.
Eter at han ikke greide å kvalifisere seg til OL 1984, vant han verdenscupfinalen i 1958 med tiden 48,42. I 1985 satte han også personlig rekord på 110 meter hekk med tiden 13,25.
I det amerikanske uttaket til OL 1988 kvalifiserte han seg på 400 meter hekk sammen med Edwin Moses og Kevin Young. Samtlige tre vant også sine kvalifiseringsheat. Den første semifinalen vant Moses foran Young, mens Phillips vant den andre foran jamaicaneren Winthrop Graham. Da Edwin Moses som eneste utøver hadde løpt under 48 sekunder, ble han regnet som stor favoritt. I finalen satte imidlertid Andre Phillips ny personlig rekord med 47,19 og vant gullmedaljen, bare fire hundredels sekunder foran den store overraskelsen, Amadou Dia Ba fra Senegal. Edwin Moses løp på 47,56 og fikk bronse. For Edwin Moses var dette løpet hans eneste nederlag i et internasjonalt mesterskap, for Andre Phillips var det hans eneste seier.
61 (tall)
61 (sekstien, også skrevet enogseksti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 60 og kommer før 62. 61 er også et primtall, det neste primtallet er 67.
61 er et oddetall.
61 er atomnummeret til Promethium.
61 er LXI i romertall.
Transport i Latvia
Jernbane
I hovedstaden Riga har det vært trikk fra 1882.
Kenneth G. Wilson
Kenneth Geddes Wilson (født 8. juni 1936, død 15. juni 2013 ) var en amerikansk fysiker. Han ble tildelt Wolfprisen i 1980 og nobelprisen i fysikk i 1982. Nobelprisen fikk han «for sin teori for kritiske fenomen ved faseoverganger»
Wilson er utdannet fra Harvard University, og tok en filosofisk doktorgrad ved California Institute of Technology i 1961 med Murray Gell-Mann som veileder. Wilson begynte forskerkarrièren ved Cornell University, der han ble professor i 1970. Siden 1988 har han vært ansatt som professor ved Ohio State University.
Peter Goldsmith
Peter Goldsmith, baron Goldsmith, (født 5. januar 1950 i Liverpool i England) er en britisk jurist og politiker. Han var justisminister for England, Wales og Nord-Irland i Tony Blairs regjering. 22. juni 2007 kunngjorde han sin oppsigelse som trådte i kraft fra den 27. juni 2007. Han har senere hatt verv i Fifa. Det var Goldsmiths juridisk vurdering som lå bak Storbritannias medvirkning til Irak-krigen i 2003. Han arbeidet deretter for det amerikanske advokatfirmaet Debevoise & Plimpton.
Han har vært medlem av Overhuset som Baron Goldsmith av of Allerton, County of Merseyside.
Evelyn Ashford
Evelyn Ashford (født 15. april 1957 i Shreveport i Louisiana) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver. Hun hadde en lang og innholdsrik karriere. Hun deltok i sitt første OL i 1976, og i siste OL 16 år senere, i 1992.
19 år gammel kom Ashford på femteplass på 100 meter under OL i 1976 i Montréal. Til OL i 1980 i Moskva fire år senere var hun regnet blant gullfavorittene på både 100 og 200 meter, men hun fikk ikke delta, siden USA og de fleste vestlige land boikottet lekene i protest mot Sovjetunionens invasjon i Afghanistan.
I 1983 satte hun først verdensrekord på 100 meter med 10,79, og var favoritt til å vinne 100 meter i det første verdensmesterskapet i friidrett i Helsingfors. I finalen forstrakk hun imidlertid en muskel, og falt.
Hun skulle endelig få sin revansj under OL i 1984 i Los Angeles. Like før lekene ble hun skadet, og måtte trekke seg fra kvalifiseringsheatene på 200 meter. Hun deltok imidlertid på 100 meter, og vant øvelsen på ny olympisk rekord. Hun løp også ankeretappen på det amerikanske stafettlaget, og sikret seg nok en gullmedalje.
Under OL i 1988 i Seoul ble hun slått av Florence Griffith Joyner på 100 meter. I 4 × 100 m stafett løp hun igjen ankeretappen, og vant sin tredje olympiske gullmedalje, til tross for en dårlig veksling.
I sin siste olympiske deltakelse i Barcelona i 1992, ble hun slått ut i semifinalen på 100 meter, men vant sin tredje gullmedalje på rad på kortstafetten.
Euthaliopsis aetion
Euthaliopsis aetion er en sommerfugl som tilhører gruppen Limenitidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utbredelse
Arten er utbredt på Ny-Guinea og Molukkene.
Latin Quarter
Latin Quarter var ei engelsk popgruppe som eksisterte fra 1983 til 1998. Gruppas popmusikk hadde elementer av rock, reggae og folkemusikk, mens tekstene i stor grad var av politisk karakter. De ga ut til sammen fem studioalbum; deres mest kjente sang var debutsingelen Radio Africa.
Historie
Gruppa ble stiftet i august 1983 av Steve Skaith (sang, gitar), Mike Jones (tekstforfatter) og Richard Wright (gitar). Jones spilte ikke noe instrument og var sjelden tilstede på gruppas konserter, men ble likevel regnet som fast medlem av gruppa. I desember samme år fikk de med seg Yona Dunsford (sang, keyboards) og Carol Douet (sang).
Latin Quarter ga i september 1984 ut debutsingelen Radio Africa på eget, uavhengig plateselskap. Sangen satte standarden for gruppas politiske tekster, og handlet om den politiske utviklingen på det afrikanske kontinentet. Innen singelen kom ut hadde gruppa blitt utvidet med enda tre medlemmer: Greg Harewood (bass), Steve Jeffries (keyboards) og Richard Stevens (trommer).
Debutsingelen skaffet Latin Quarter så mye oppmerksomhet at de fikk kontrakt med plateselskapet Rockin' Horse Records, en underavdeling av Arista Records. I september 1985 kom gruppas første album ut, kalt Modern Times. I likhet med debutsingelen hadde også de andre sangene på albumet politiske tekster. En nyutgivelse av Radio Africa nådde 19.-plass på den britiske singellista i januar 1986, men albumet nådde ikke inn på Top 40 på albumlista.
Keyboardist Steve Jeffries og trommeslager Richard Stevens ble i 1986 erstattet av henholdsvis Martin Lascalles og Darren Abraham, og Latin Quarter ga året etter ut albumet Mick and Caroline. Heller ikke dette albumet solgte spesielt godt, og mangelen på suksess førte til at Martin Lascalles, Darren Abraham og Carol Douet sluttet i gruppa.
Latin Quarter skiftet i 1989 plateselskap til RCA og ga ut albumet Swimming Against the Stream. Også det tredje albumet solgte dårlig, og Latin Quarter avsluttet samarbeidet med den britiske avdelingen av RCA. Gruppa hadde imidlertid fått et visst publikum i Tyskland, og de fikk raskt kontrakt med den tyske avdelingen av RCA i stedet. På tyske RCA kom samlealbumet Nothing Like Velvet ut i 1990, et album som besto av låter fra de tre første albumene, liveopptak, noen nye låter og tidligere ikke utgitte låter. Etter denne utgivelsen ble Latin Quarter oppløst.
Latin Quarter, i form av de tre opprinnelige medlemmene Steve Skaith, Mike Jones og Richard Wright, ga i 1991 ut Radio Africa på singel i ny versjon sammen med den zimbabwiske gruppa Bhundu Boys. De gjorde en kort turné i Tyskland i 1992, til støtte for menneskerettighetsorganisasjonen Amnesty International. Gruppa fikk kontrakt med det tyske plateselskapet Cloud Nine Records, og ga i 1993 ut albumet Long Pig, der Yona Dunsford bidro som gjestevokalist. Heller ikke dette albumet ble noen suksess, og plateselskapet gikk konkurs.
En kontrakt med plateselskapet SPV førte i 1997 fram til utgivelsen av albumet Bringing Rosa Home. På dette albumet bidro sanger Steve Skaith i større grad som tekstforfatter. Fraværet av Yona Dunsford gjorde albumet mindre variert enn gruppas tidligere album. Også dette albumet ble en salgsmessig fiasko, og Latin Quarter ble oppløst for godt.
Etter Latin Quarter endte Mike Jones etter hvert opp som lærer ved Institutt for populærmusikk ved universitetet i Liverpool. Steve Skaith flyttet til Mexico og dannet sitt eget Steve Skaith Band sammen med meksikanske musikere. Han flyttet tilbake til England i 2007. Steve Skaith Band ga i 2010 ut albumet Latin Quarter Revisited, med nye versjoner av flere av Latin Quarters låter.
Georg Carstensen
Johan Bernhard Georg Carstensen (født 31. august 1812 i Alger, død 4. januar 1857 i København) var en dansk offiser og gründer. Han var grunnlegger av Tivoli, Casino og Alhambra, tre forlystelsessteder i København.
Faren Johan A.H. Carstensen var diplomat, og Carstensen tilbrakte en stor del av sin barndom i orienten. Skolegangen foregikk allikevel i København og på kostskolen Herlufsholm. Senere fulgte mange reiser, og en militær karriere i Livjægerkorpset endte med rangen løytnant.
Tivoli
I årene 1835–1837 reiste han i Spania, Marokko og Alger. Via Paris var han 1837–1838 i USA, og kom etter et opphold i England og Frankrike tilbake til København i 1839. Der begynte han utgivelsen først av det litterær-artistiske tidsskrift Portefeuillen (1839–1841) og senere av Figaro (1841–1842). Bladenes abonnenter ble innbudt til store festaftener, hvor det var vakker belysning, utskjenking, musikk og til slutt fyrverkeri, noe som skapte oppmerksomhet om tidsskriftene hans. H.C. Lumbye var kapellmester ved mange av festene, som enten foregikk i Kongens Have, Classens Have eller på Christiansborg Ridebane. Inspirert av festenes suksess, ba han kong Christian VIII om tillatelse til å oppføre en forlystelseshave, inspirert av Londons såkalte Vauxhalls, på det gamle vollområdet. «Når folket morer sig, politiserer det ikke», argumenterte han, og det gjorde inntrykk på kongen. Carstensen fikk fra 1843 enerett i 5 år til i København eller en av byens forsteder å anlegge et såkalt Tivoli med navnet Kjøbenhavns Tivoli og Vauxhall, og 15. august 1843 åpnet Tivoli sine porter for første gang. Carstensen hadde selv designet det meste av boder, paviljonger og restauranter, og kunne glede seg over en strålende mottakelse fra første dag. I dag er ingen av hans originale trebygninger bevart.
I 1847 forsøkte han å gjenta suksessen, og åpnet et vintertivoli, som han kalte Kasino, men det falt ikke heldig ut. Kasino gikk konkurs, men ble av andre omdannet til en folkelig teaterbygning, som i mange år var hjemsted for konserter, vaudeviller, revyer og annen underholdning. I 1848 deltok Carstensen i treårskrigen i Slesvig, og da han kom tilbake, ville Tivolis styre ikke la han gjeninntre i havens ledelse, sannsynligvis fordi de fant ham for drømmende og ute av stand til å innordne seg en solid daglig drift. Hans styrke var utviklingen av idéer, mens lønnsom drift av et aksjeselskap ikke var så viktig.
Etter Tivoli
Etter uoverensstemmelsene med Tivoli dro Georg Carstensen til Dansk Vestindia og meldte seg i hæren der. I 1852 reiste han til New York, hvor han bl.a. tegnet utstillingsbygningen New York Crystal Palace til verdensutstillingen «Exhibition of the Industry of all Nations» i 1853, sammen med den tyske arkitekten Charles Gildemeister.
I 1855 var Carstensen igjen tilbake i København med sine idéer, og forsøkte å skape et konkurrerende etablissement til Tivoli, nemlig Alhambra i maurisk stil på Frederiksberg, hvor gatenavnet Alhambravej er det eneste minne om fiaskoen. Alhambra skulle bli enda større og flottere enn Tivoli, men Carstensen døde et halvt år før haven skulle åpne. Det ambisiøse prosjektet gikk dårlig, ettersom manglende gatebelysning gjorde atkomsten vanskelig i mørketiden, og uten oppvarming i konsertsalen, satt publikum og frøs. Investorene, bl.a. komponisten Emil Horneman, tapte sine penger. Andre drev Alhambra videre til 1869, da anlegget ble revet og tomten oppdelt.
Et annet prosjekt Carstensen tenkte ut, var anleggelsen av en av Københavns første sporvognsruter. Han søkte i begynnelsen av 1856 om å få tillatelse til å anlegge og drive en sporvognslinje mellom Frederiksberg Runddel og Tivoli. Han døde innen den ble realisert, men andre førte prosjektet videre.
H.C. Andersen skrev dette verset om Carstensen (sannsynligvis i 1854)
Georg Carstensen er begravet på Garnisons Kirkegård.
Kautokeino
Kautokeino, på nordsamisk Guovdageaidnu (kvensk og finsk: Koutokeino), er en kommune i Finnmark i Nord-Norge. Kommunen ligger på Finnmarksvidda og grenser til Finland (Enontekis i sør og sørvest og Enare i sørøst), og i Norge til Nordreisa i vest, Kvænangen i nordvest, Alta i nord og Karasjok i øst. Kautokeino er landets største kommune i areal, nesten like stor som de to neste til sammen, og omtrent en fjerdedel av Danmarks areal. Administrasjonssenteret i kommunen er tettstedet Kautokeino.
Opprinnelsen til det norske navnet Kautokeino er det finske/kvenske navnet Koutokeino eller det nordsamiske navnet Guovdageaidnu; disse er forskjellige skrivemåter for det samme navnet. Det nordsamiske og norske navnet er likestilt. Kautokeino regnes som det kulturelle hovedsetet for det nordsamiske området, og rundt 90 % av innbyggerne snakker nordsamisk. Kautokeino var den første og lenge den eneste kommunen i Norge som likestilte samisk med norsk i offentlig forvaltning. Kommunevåpenet er en gullavvu med blå bakgrunn.
Kommunen er sete for en rekke samiske kultur- og utdanningsinstitusjoner. Den er den kommunen i Norge med størst andel registrerte i Samemanntallet i forhold til innbyggertallet  og største reindriftskommune. Kautokeino har vært senter blant annet for Kautokeino-opprøret i 1852 og Alta–Kautokeino-utbyggingen.
Geografi
Kautokeino grenser i nord mot Kvænangen og Alta, i øst mot Karasjok og i vest mot Nordreisa. Mot sør grenser kommuner mot Enontekis og Enare kommuner i Finland. Tettsteder og bygder i kommunen er Kautokeino (Guovdageaidnu), Masi (Máze), Hemmogieddi/Stornes, Šuoššjávri, Økseidet (Ákšomuotki), Láhpoluoppal, Siebe, Áidejávri, Soahtefielbma og Ávži. Det finnes ca. 10 000 fiskevann innenfor kommunegrensene. Kommunen er Norges største i utstrekning, og er nesten dobbelt så stor som Norges nest største kommune, Karasjok. Med sine nærmere 10 000 kvadratkilometer er Kautokeino større enn to av landets fylker. Det høyeste punktet i kommunen er fjellet Mollejus, med en topp som rager 974 meter over havet, på grensa mot Nordreisa kommune i vest.
Demografi
Innbyggerantallet i Kautokeino kommune var 2877 i 2022. Det bodde mennesker i Kautokeino tettsted per 1. januar. I Masi, som ligger mellom Kautokeino og Alta. bor det nærmere 400 mennesker. 90 % av kommunens innbyggere er samiskspråklige. 763 av innbyggerne er mellom 0 og 19 år.
Tabellen under viser befolkningen i Kautokeino kommune 1.januar hvert år fra 1951 til 2022.
Stedsnavnet
Kommunen hører til forvaltningsområdet for samisk språk, og heter offisielt Kautokeino kommune på norsk og Guovdageainnu suohkan på nordsamisk. Det samiske navnet Guovdageaidnu betyr «midtveis» eller «den midtre vegen», og kan komme av at det er like langt fra Kautokeino til Alta (gammel markedsplass), til Karesuando i Sverige, til Nordreisa i Troms og til Karasjok.
Istiden
Området der Kautokeino tettsted ligger ble isfritt for omtrent 10500 år siden. Den nordlige delen av dagens Kautokeino kommune ble isfritt først, omtrent 500-800 år før Kautokeino tettsted. Innlandsiden trakk seg sørover før den forsvant helt fra Nordkallotten for 9600 år siden, sist i Sarek i Sverige
Steinalderen
I Kautokeino finnes det spor etter menneskelig aktivitet som strekker seg 7000-9000 år tilbake i tid. Ved Kautokeino kirke er det funnet pilspisser hvor dateringen strekker seg over et stort tidsrom. De eldste pilspissene dateres til 5000-7000 år f.kr, mens de yngste dateres til 1000-2000 år f.kr. I 2020 gjorde Universitetet i Tromsø arkeologiske utgravninger ved Gáidnomanjávri I Kautokeino, omtrent 300 meter nordøst av kirken. Der ble det gjort funn av blant annet brente beinrester, hvor de eldste ble datert til 4846-5009 f.kr.
I Juntevađđa, ca 10 kilometer nord for Kautokeino, ble det i 2018 gjort arkeologiske utgravninger. Resulatatene fra prøvene viser at det har vært menneskelig aktivitet i området som er blitt datert tilbake til 5560-5520 år f.kr. Blant annet ble det identifisert beinrester av reinsdyr.
Jernalderen
Junttevađđa har spor etter menneskelig aktivitet som strekker seg over en lang tidsperiode. Arkeologen Povl Simonsen gjorde i 1967 utgravninger ved Junttevađđa, der han avdekket totalt 10 steinrøyser som lå i rekke med mellom 5 og 13 meters mellomrom. Han fant trekulllag i steinrøysene, og mente dette var branngraver. Disse steinrøysene er datert til omtrent 1050 e.kr. Senere forskning har imidlertid konkludert med at det ikke er branngraver, men solide ildsteder tilknyttet teltboplasser som er blitt benyttet av den samiske befolkningen.
Perioden 1550–1751
Frem til 1751 var Kautokeino en del av Sverige.
Den første presten som holdt gudstjeneste i Kautokeino var Johannes Jonæ Tornæus fra Övertorneå. Dette skjedde i 1641. Gudstjenesten ble avholdt i en liten tømmerkoie som nettopp var satt opp. Det skal ha vært Kautokeinos første trebygning. I dag er resten av denne tømmerkoien bevart i Kautokeino museum.
Den første fastboende presten var svenske Amund Isaksen Curtelius. Han overvintret i Masi fra 1674 til 1675. Han ble etterfulgt av Johan Tornberg. I 1682 ble han igjen etterfulg av sin bror, Anders Nicolai Tornensis. Tornensis fikk bygget prestegård i Kautokeino, og startet bygging av Kautokeino gamle kirke i 1701. Kirken ble innviet 11. februar 1703, og fikk navnet «Hellig Karls kirke». Gamle Kautokeino kirke var innviet som kirke i 241 år og 296 dager før den ble brent ned av den tyske okkupasjonsmakten 3. desember 1944, og var da Finnmarks eldste protestantiske kirke.
Adolf Steen skriver i boken Kautokeinostudier at reindriftssamene begynte å få faste vinterboplasser først på 1740-tallet. Dette ble nødvendig pga økning i både folk og reinsdyr.
Perioden 1751–1859
I 1752 var kyrokherde Johan Björkman registrert som den eneste fastboende i Kautokeino. I 1756 ble det oppgitt at det fantes tre fastboende familier på kirkestedet: Matz Hinderson Hetta og hans familie, klokker Michel Andersson Kemi og hans familie, og Olaff Andresson Torenensis og hans familie. Reindriftsamene rundt Kautokeino levde en nomadisk tilværelse og fulgte reinens vandringer.
Fra 1837 til 1851 var Kautokeino del av daværende Kistrand kommune.
Kautokeino-opprøret i 1852
I 1852 gikk en gruppe samer til angrep på representanter for den norske staten. Opprørerne ble overmannet av andre samer. To av opprørerne ble drept i denne kampen. Siden ble to av lederne henrettet ved halshugning. Opprøret er historisk enestående; konflikt mellom samiske interesser og det norske storsamfunnet har ellers ikke ført til voldelige konflikter med tap av menneskeliv. Etter opprøret fulgte en periode med sterkere assimilering av det samiske folket i Norge.
Hendelsen har siden fått betegnelsen Kautokeino-opprøret.
Første samiske ordfører
Ole Isaksen Hetta ble i 1859 den første samiske ordføreren i Kautokeino.
Otto von Rosen-affæren
Mellom 15. og 20. januar 1917 ble den svenske baronen Otto von Rosen arrestert i dagens Kautokeino kommune eller i dagens Karasjok kommune, i grensetraktene mot Finland. Han var mistenkt for spionasje. Han blir sendt til Kristiania og løslatt i februar 1917 uten å bli dømt, men utvist til Sverige. Det viste seg at bagasjen hans inneholdt spionutstyr og en sukkerbit som inneholdt miltbrann-bakterier. Dette ble bekreftet ved analyser 80 år senere. Otto von Rosen var tidligere i januar 1917 blitt omtalt i avisene for mistenkelig aktivitet i Karesuando-området, og ble da mistenkt for å være tysk spion. Finland var i 1917 en del av det russiske riket og i krig med Tyskland. Fra Karesuando til Kautokeino er det omtrent 70 kilometer i luftlinje.
Spanskesyken i 1919
Kautokeino ble kraftig rammet av en bølge av spanskesyken i januar 1919; den måneden døde det 24 mennesker i kommunen, tilsvarende 2,2 % av befolkningen. Kautokeino hadde i 1920 et innbyggertall på 979 personer.
Telefon til Kautokeino i 1919
Kautokeino ble tilknyttet det norske telefonnettet i oktober 1919, da telefonlinjen til Alta ble ferdigstilt.
Kronprinsparet besøker Kautokeino i 1934
Tirsdag 27. mars 1934 ankom kronprins Olav og kronprinsesse Märtha Kautokeino. Kronprinsparet oppholdt seg i Kautokeino til torsdag 29. mars (skjærtorsdag), før turen gikk videre til Karasjok. I Kautokeino ble kronprinsparet møtt av 80 barn som sang tre sanger på samisk til ære for de kongelige ved ankomst. På skjærtorsdag deltok kronprinsparet på gudstjeneste i Kautokeino gamle kirke fra 1701 før avreise videre til Karasjok.
Militærfly besøker Kautokeino
Den 17. mars markerer en historisk begivenhet for Kautokeino da byen for første gang får besøk av fly. Det er tre norske militærfly som lander. Flyene er på rundtur i Nord-Norge og operer fra Alta mens de er i Finnmark.
Nomadisk liv
Adolf Steen skriver i boken Kautokeinostudier at det på 1930-tallet var ett vinterhus på østfjellet, noe som betyr at de aller fleste reindriftsamene fortsatt bodde i lavvo og i gamme året rundt.
1940
Under krigen ved Narvikfronten våren 1940 deltok det fire soldater fra Kautokeino; de tilhørte Alta bataljon.
I august 1940 kom fire tyske soldatene til Kautokeino med elvebåt; de var de første tyske soldatene på stedet. De reiste igjen, og det var ikke fast tysk tilstedeværelse i Kautokeino før vinteren 1941. Da rekvirerte de skoleinternatet til innkvartering.
1942
En serbisk krigsfange ved navn Bora Ivankovic ble høsten 1942 arrestert av tyskerne og henrettet i Kautokeino. Han hadde sammen med Petar Filipovic klart å rømme fra fangeleiren i Karasjok. Petter Filipovic klarte etter 28 dager på flukt å komme seg inn til Sverige.
I 1942 planla tyskerne å bygge en jernbanelinje gjennom Kautokeino kommune. Linjen skulle gå via Reisadalen til Kautokeino og videre til Karasjok. Jernbanen var en del av den tyske Polarbanen, som etter planen skulle gå hele veien fra Fauske til Kirkenes. Planen ble oppgitt i 1943.
1943
Tyskerne bygde i 1943 en feltflyplass med en rullebane på 1200 meter i Kautokeino. Ved enden av rullebanen ligger det fortsatt vrakdeler av en tysk Junkers Ju 52.
1944
Odd Mathis Hætta skriver i boka Samebygder på Finnmarksvidda 2 om tre serbiske fanger som hadde rømt fra en fangeleir og som ble innhentet av tyskerne og henrettet. Dette skjedde ved Áidejávri, 30 kilometer sør for Kautokeino i august 1944. Likene ble gravd opp og fraktet til Kautokeino av norske soldater våren 1945. Det er sannsynlig at fangene var av en annen nasjonalitet enn serbiske, ettersom de serbiske fangene ble holdt fanget I Karasjok fra 23. juli 1942 til 15. desember 1942, og denne hendelen skjedde to år senere.
Et tysk Focke-Wulf Fw 189 rekognoseringsfly nødlandet 15. oktober 1944 på en innsjø som ligger 13 kilometer sør for Kautokeino. Innsjøen fikk navnet Flyvarjávri til minne om havariet.
Høsten 1944 ble den 139. Gebirgsjäger-brigaden stasjonert i og rundt Kautokeino. Styrken besto av omtrent 5000 soldater og hadde ankommet Kautokeino området senest 29. oktober 1944. Den 139. Gebirgsjäger brigaden ble dannet 5. juni 1944 av restene av det 139. Gebirgsjäger-regimentet. Sjefen for brigaden i Kautokeinoområdet var oberst Schirmbacker, han var utlånt fra 6. SS Gebirgsjäger-divisjonen. Det 139. Gebirgsjäger-regimentet var for øvrig den tyske enheten som holdt på å bli nedkjempet av norske styrker ved Bjørnfjell i juni 1940, før Norge måtte kapitulere da de allierte trakk seg ut. Alta bataljon, hvor det også deltok soldater fra Kautokeino, var blant de norske enhetene som deltok i kampene ved Bjørnfjell. Den østerrikske soldaten Toni Russold deltok i kampen mot Alta bataljon i Narvik i 1940, og var en del av styrken som utgjorde flankesikringen i Kautokeino høsten 1944.
Brigadens oppdrag i Kautokeino høsten 1944 var å utgjøre flankesikringen for Sturmbock-Stellung linjen som gikk tvers over finskekilen nord for Karesuando. Tyskerne etablerte stillingene ved Kautokeino siden de fryktet alliert landgang i Hammerfest og et angrep via Alta, rett sørover mot Finland over Finnmarksvidda for å avskjære det 18. armekorpsets tilbaketrekning ut av Finland gjennom finskekilen, samt å hindre finske eller i verste fall russiske styrker i å omgå Sturmbock-Stellunug stillingen med en flankemanøver via Kautokeino. Sør og sørvest for Kautokeino var det etablert forsvarsstillinger ved Máttavárri, Joppevárri, Áddjit, Gálggovárri og Junkkavárri. . De siste tyske soldatene trakk seg ut fra stillingen i Kautokeino den 3. januar 1945. Ruten de fulgte var en provisorisk kjerrevei som gikk sørvestover fra Kautokeino til Goathteluoppal, videre til Hirvas i Finland og tilslutt bilveien gjennom finskekilen til Skibotn i Norge. I juni 2022 ble det funnet skarpe granater i området rundt de tyske stillingen fra 1944 ved Máttavárri, 5 kilometer sør for Kautokeino. Høsten 1941 var det bare 100 av 2000 tusen soldater igjen fra 139. Gebirgsjäger-regimentet av de som hadde deltatt i felttoget i Narvik, sånn sett må Toni Russolds periode i regimentet og brigaden, fra felttoget i Narvik helt til Kautokeino høsten 1944, ha vært en av de lengste.
Den 23. oktober 1944 ble det avholdt et møte i Kautokeino med representanter for tyskerne, nazipolitiet, politimester Hoem og representanter for Kautokeino kommune. Kommunen kom til enighet med nazistene og tyskerne om at befolkningen i Kautokeino sammen med de store reinflokkene skulle evakuere til Helligskogen i Troms og møte tyskerne der. Tyskerne ønsket å overta kontrollen over reinflokkene, og hensikten var tredelt: reinsdyrene utgjorde en stor matreserve for tyskerne, videre ville tyskerne hindre at de allierte fikk tak i denne matreserven, og de fryktet at sovjetiske styrker kunne ta i bruk kjørerein til transport, på tilsvarende måte som rein var blitt brukt til transport ved Murmanskfronten. Avtalen ble meddelt befolkningen på norsk. Imidlertid ble den muntlige ordren til befolkningen gitt på samisk, og der ble befolkningen bedt om å evakuere til Helligskogen ved Anarjohka i øst. Politimester Hoem var klar over at den muntlige ordren på samisk var forskjellig fra den skriftlige på norsk. Befolkningen skulle forlate Kautokeino innen 30. november 1944. Resulatet ble at befolkningen hørte på den muntlige ordren på samisk og unnlot å evakuere til Helligskogen i Troms, i stedet rømte de ut på Finnmarksvidda og spredte seg ut over et stort område. Tyskerne gikk glipp av kjøttreserven som reinflokkene ville ha representert, og befokningen unndro seg tvangsevakuering. Av Kautokeinos 1330 innbyggere ble 47 personer tvangsevakuert sørover. Skjebnen til to kvinner som ble syke og tvangsevakuert sørover er fortsatt ukjent.
Nedbrenningen av Kautokeino
Kautokeino ble brent ned av tyske styrker. Tyskerne begynte brenningen av Kautokeino kirkested 20. november 1944, og nedbrenningen var fullført den første uken i desember Av 220 bygninger ble 168 brent, blant annet gamle Kautokeino kirke fra 1701, som ble brent 3. desember 1944.
Krigsfangeleir
Det lå en krigsfangeleir med omtrent 200 sovjetiske fanger i Kautokeino under krigen. Det finnes lite skriftlig informasjon om denne leiren.
Kultur
Kommunen blir regnet som det kulturelle hovedsenteret i det nordsamiske området.
En rekke samiske kultur- og utdanningsinstitusjoner ligger i kommunen, herunder det samiske nasjonalteateret Beaivváš Sámi Našunálateáhter, den samiske friteatergruppen Guovssu Teahter, Samisk høgskole, Samisk videregående skole og Reindriftsskole, Samisk Filmsenter, Sametinget (opplæringsavdelingen), Verdensforbundet for reindriftsfolks hovedsete, Norske Samers Riksforbunds hovedsete, den samiske avisa Avvir og Samisk Arkiv (Sámi Arkiiva).
Påskeuken
I påsken arrangeres det Samisk Filmfestival, og Sámi Grand Prix i regi av Stiftelsen Samisk Musikk Festival. Også reinkappkjøring og scootercross finner sted i Kautokeino i påskeuken.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er fjellet Durkkihanvárri. Til dette fjellet er det knyttet et sagn om landskapet i området.
Næringsliv og institusjoner
I Kautokeino finner man institusjoner som Det samiske nasjonalteateret Beaivvas, Samisk høgskole, Sametinget (opplæringsavdelinga), Samisk Arkiv, NRK Sámi Radio,, Samisk filmsenter, Kautokeino bygdetun,regionkontor for Mattilsynet, Duodjeinstituhtta (Duodji=Samisk håndverk, instituhtta = institutt), Samisk videregående skole og reindriftsskole, og den samiskspråklige avisa Avvir.
Lavvoprodusenten Venor startet opp her, og hadde sin fabrikk i Kautokeino. Arctic Lavvo har nå overtatt merkenavnet og skal fortsette å drive i Kautokeino.
Biedjovagge gruver var lenge en av Nord-Europas største gullgruver. Den eneste aktive gruva i kommunen er i Náránaš.
Kirjan Waage
Kirjan Waage (født 28. mai 1975) er en norsk dukkemaker, manusforfatter, skuespiller og dukkefører.
Waage var Ibsens dukkefører i skuespillet The Death of Little Ibsen for dukketeater. Waage er opprinnelig fra Oslo og Haugesund. Han er utdannet ved Ecole Jacques Lecoq i Paris, og har i en årrekke hatt base i New York som medlem av figurteatergruppa Wakka Wakka Productions. Pr. 2017 leder han denne gruppa sammen med Gabrielle Brechner og Gwendolyn Warnock.
Wakka Wakka har hatt en rekke gjestespill på norske scener, og har også samarbeidet med flere norske teatere om å utvikle nye oppsetninger. Også flere av oppsetningene til kompaniet har blitt inspirert av norske forhold og norsk historie. Forestillingen Fabrik: The Legend of M. Rabinowitz gjenfortalte historien om den jødiske immigranten Moritz Rabinowitz, som startet en fremgangsrik herreekviperingsforretning i Haugesund, men ble drept i konsentrasjonsleir av nazistene under andre verdenskrig.
Priser og utmerkelser
Med Wakka Wakka Productions har Waage vunnet en rekke internasjonale utmerkelser. I 2008 ble kompaniet hedret med en UNIMA Citation of Excellence for oppsetningen Fabrik: The Legend of M. Rabinowitz. I 2011 mottok de et «Obie Award»-stipend. Wakka Wakka har også blitt tildelt hele fire «Drama Desk Awards». I 2013 fikk kompaniet også en «Special Drama Desk Award for Sophisticated Puppetry». Dessuten har de vunnet en «Helen Hayes Award for Outstanding Visiting Production».
Individuelt har Kirjan Waage blitt tildelt en «Hawes Design Award» for sitt arbeid med produksjonen Fabrik.
Nordkapp
Nordkapp kommune (nordsamisk: Davvenjárgga gielda, kvensk: Kapan komuuni) ligger i Finnmark. Den grenser i sørvest mot Måsøy, i sør mot Porsanger, og i sørøst mot Lebesby kommune. Kommunen er nasjonalt og internasjonalt mest kjent for Nordkapplatået, som er en populær turistdestinasjon. Honningsvåg er administrasjonssenter i kommunen.
Nordkapp kommune har 2 932 innbyggere pr. 3. kvartal 2022. Tettsteder i kommunen er Honningsvåg ( innbyggere) og Nordvågen ( innbyggere).
Nordkapp het inntil 1951 Kjelvik kommune.
Fiskeri
Innen fiskeri er Nordkapp en av de største i Finnmark. Statistikken fra Fiskeridirektoratet viser at Nordkapp har 167 fartøy registrert i merkeregisteret. Bosettingen på Magerøya, med fem livskraftige bygder i tillegg til kommunesentret Honningsvåg, er et resultat av en klar avhengighet til de ressursene som finnes i havet. Nordkapp ligger derfor også på toppen når det gjelder statistikken som viser antallet fiskere som har fiske som sitt hovedyrke.
Fiskerifondet til kommunen er på 2 millioner og yter lån og tilskudd til fiskere som ønsker å investere i fiskefartøy over 10 meter. Fondet er benyttet i 2004 og disponible midler er brukt opp. På grunn av kommunens økonomiske situasjon er det ikke tilført friske midler for 2005.
Fiskerimottak
I kommunen finnes det fem fiskemottak, hvor to er lokaleide. Totalt sysselsetter mottaksanleggene 100 mennesker. På grunn av Magerøyas strategiske plassering i forhold til ressursene i havet er det tilflytting av fiskere fra fylker lenger sør i landet. På grunn av marginal drift for næringa de senere år er en del av infrastrukturen, i form av egnebuer og serviceanlegg, av eldre årgang og ikke renovert.
Cruisetrafikk
Nordkapp har med Nordkapplatået en av de viktigste turistmagnetene i Norge. Med sin beliggenhet får platået trafikk gjennom hele Norge, både på land og sjøsiden. Med 110 cruiseanløp er Honningsvåg Havn den nest største cruisehavnen i Norge, og kapasiteten er sprengt, anløp må avlyses fordi man ikke har god nok infrastruktur til å ta imot flere fartøy samtidig.