cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Belarus
Belarus som statsdannelse
Den amerikanske statsviteren John Alexander Armstrong omtalte i 1968 de belarusiske og de ukrainske folkene for Russlands små brødre fordi de er kulturelt nært Russland og har svak nasjonal identitet. Armstrong kontrasterte disse med de baltiske landene som han mente har en klar nasjonal identitet blant annet på grunn av distinkte språk og særegne kulturelle tradisjoner. Senere modererte Armstrong synspunktet,men holdt fast ved belarusisk politikk preget av den historiske forbindelsen og det kulturelle slektskapet med Russland. Sett fra Russland er belaruserne er en del av den store russiske nasjon der for eksempel det belarusiske språket regnes som en dialekt av russisk. Mange russere og belarusere har vanskelig for å akseptere Belarus som en selvstendig stat.
Belarusisk ble offisielt administrasjonsspråk i 1990. I juli 1990 ble det vedtatt en suverenitetserklæring, mest som en formalitet forid de fleste andre sovjektrepublikkene gjorde det samme. Belarus erklærte seg som uavhengig stat 25. august 1991 etter Kuppforsøket i Moskva noen dager tidligere.
Som selvstendig stat
Internasjonalt har Belarus blitt betraktet mest som en skygge av Russland. Det siste valget til øverste sovjet var i 1991 og kommunistpartiet fikk flertall av setene mens folkefronten tok 10 % av plassene. Valget av Aleksandr Lukasjenko til president i 1994 var et avgjørende skille i Belarus’ historie etter selvstendigheten. I mars 1991 støttet 83 % av innbyggerne (i folkeavstemning) fortsatt medlemskap i Sovjetunionen. Ledelsen i Belarus støttet kuppmakerne i Moskva i august 1991. Lederen for landets øverste sovjet gikk av og fysikkprofessor Stanislav Sjusjkevitsj ble ny leder med en politikk med vekt på nasjonal selvstendighet og moderate reformer. Landet sluttet seg til Samveldet av uavhengige stater (SUS) 8. desember 1991.
Valgte representanter ble sittende ut perioden til det ordniære valget i 1995. Statsminister Vjatsjaslaŭ Kebitsj var landets reelle leder mens Sjusjkevitsj ble redusert til en hovedsakelig symbolsk figur. I november 1993 anklaget Aleksandr Lukasjenko, leder for antikorrupasjonskomiteen, Sjusjkevitsj og Kebitsj for korrupsjon. Sjusjkevitsj ble på bakgrunn av disse anklagene presset til å gå av i januar 1994 og ble erstattet av Mjetsjyslaw Hryb.
I Sovjetunionen var Belarus sterkt militarisert og ble regnet som et av de landene i verden med størst konsentrasjon av våpen. Det var opp til 400,000 soldater stasjonert i landet som i 1991 hadde 42 militære flyplasser og 23 baser for kjernefysiske våpen. Det selvstendig Belarus hadde ikke kapasitet (blant annet av økonomiske grunner) til å opprettholde en så stor militær styrke. De kjernefysiske våpenene ble overført til Russland (taktiske våpen i løpet av 1992 og interkontinentale SS-25 innen utgangen av 1996). I 1996 hadde den belarusiske hæren 50,000 soldater og en reservestyrke 250,000. Hæren hadde 2,350 stridsvogner, 2,000 stormpanservogner, 1,000 pansrede personellkjøretøy og 1,500 artillerienheter. Luftforsvaret hadde 350 kampfly.
Under Lukasjenko
Etter at Lukasjenko ble president innførte han gradvis et mer autoritært styre blant annet ved å ta kontroll over den frie pressen og ignorere nasjonalforsamlingen og forfatningsdomstolen. Fra 1995 av utstedte han dekreter som økte presidentmakten på bekostning av den lovgivende forsamlingen. Han bygget opp en sikkerhetsstyrke på 120,000 mann (større enn hæren på knapt 80,000 soldater). Mange av Lukasjenkos rådgivere har fortid i KGB.
På 1990-tallet hadde opposisjonsavisene problemer med å komme ut fordi de ikke fikk benytte de statlige trykkeriene; fjernsyns- og radiostasjoner har hatt problemer med å kringkaste av uklare «tekniske» grunner. I 1995 opphevet Lukasjenko parlamentarikernes immunitet slik at han kunne arrestere Syarei Antonsjyk som hadde kritiserte Lukasjenkos regjering. I april 1995 sendte Lukasjenko sikkerhetsstyrkene inn i parlamentsbygget og fjernet med makt parlamentarikere som protesterte mot Lukasjenko.
Lukasjenko ble gjenvalgt i 2015 og 2020, og disse valgene ble kritisert for uregelmessigheter og mistanke om Lukasjenkos seier skjedde ved valgfusk. I 2020 var Svjatlana Tsikhanowskaja motkandidat som fikk 10 % av stemmene ifølge valgkommisjonen, mens Lukasjenko fikk 81 %. Ingen internasjonale observatører fikk være til stede ved valget i 2020. I forbindelse med valget var det til da de største demonstrasjonene mot Lukasjenkos regjering og det pågikk demonstrasjoner i et par uker. Opposisjonspolitikeren Maryja Kaljesnikava ble dømt til 11 års fengsel etter valget og hennes advokat fikk 10 års fengsel.
Under Vladimir Putins ledelse av Russland tok Russland over initiativet i relasjonen mellom de to landene. Putin gjorde det klart at integrasjon på papiret var uinteressant og samarbeidet gikk inn i en kjøligere fase. Putin la i 2002 til side planer om en felles valuta. I 2004 beskyldte Gazprom Belarus for å ha stjålet gas tenkt til det vesteuropeiske markedet. Etter konflikten om gasstransitten ønsket Putin i stedet et økonomisk samarbeidsområde der også Ukraina og Kasakstan var med. Etter Presidentvalget i Ukraina 2004 skiftet Putin igjen fokus til Belarus fordi den nye ledelsen i Ukraina var mer orientert mot EU og NATO.
Russlands invasjon av Ukraina i 2022
I ukene før invasjonen 24. februar drev Russland militærøvelse inne i Belarus. Deler av det russiske angrepet mot Ukraina gikk fra belarusisk territorium blant annet styrkene som rettet seg mot Kyiv. Det var lenge uklart om belarusiske styrker ville delta i angrepet. Grensen mellom Belarus og Ukraina har for en stor del vært uten befestede stillinger og grensepostene besto før invasjonen stort sett av enkle vaktboder. Grenseområdet er preget skogkledde myrer, blant annet Pripjatmyrene, der det er vanskelig å ta seg frem utenfor veiene. Myndighetene og befolkningen har vært mot å medvirke direkte i krigen. Lukasjenko er trolig avhengig av Putin for å beholde makten og er villig til strekke seg langt for å bistå Putin i krigen i Ukraina. Lukasjenko har kritiserte vestlige land for å forlenge krigen i Ukraina. Belarusisk media har ikke omtalt russiske angrep på storbyene Kharkiv og Mariupol. I Belarus er det ikke tillatt å bruke ordet «krig».
Sårede russiske soldater ble evakuert blant annet til Mazyr i Homjel voblasts i Belarus.
Da invasjonen var i gang ble jernbanelinjer i Belarus utsatt for sabotasje fra belarusiske motstander av krigen blant andre medvirket jernbanearbeidere og datahacekere. Sabotasjene gjaldt særlig signalsystemene som er nødvendige for avvikling av jernbanetrafikken og sabotasjene var tilstrekkelig til å stanse togtrafikken. Russiske styrker forsøkte da i stedet å få frem forsyninger på veiene og forsyningsproblemene bidro til at en lang militærkonvoi på vei mot Kyiv ble stående fast i mange dager. Belarusiske myndigheter innførte etter dette dødsstraff for forsøk på terror. Belarusiske frivillige deltar på ukrainsk side i kamper med russiske styrker.
Belarus ble gjenstand for internasjonale sanksjoner blant annet innenfor idrett og banktjenester som SWIFT og American Express. Belarus var et av fem land som stemte mot i FNs generalforsamling s fordømmelse av Russlands invasjon.
Russiske styrker har ifølge nyhetsrapporter avfyrt missiler mot Ukraina fra belarusisk territorium eller luftrom.
Politikk og administrasjon
Belarus er en republikk med en sterk presidentmakt. Landet har hatt dette styresettet siden 1994. I perioden fra 1991 (da landet fikk sin uavhengighet fra Sovjetunionen) til 1994 var det politiske systemet noe annerledes, med formannen i parlamentet som statsoverhode.
Valg
Presidentvalget i 2020 ble av EU slått fast at verken var fritt eller rettferdig, og besluttet å innføre sanksjoner rettet mot tjenestemenn som er ansvarlig for vold mot demonstranter.
Det er forbudt å bruke røde og hvite klær i Belarus, da dette kan sees på som støtte til den politiske opposisjonen. Innbyggerne har omgått forbudet ved for eksempel å henge opp klesvask med røde og hvite plagg.
Administrativ inndeling
Belarus er delt inn i seks voblastser (russisk: oblast), regioner omtrent tilsvarende norske fylker. Disse har navn etter sitt administrasjonssentrum. Regionene Hrodna og Brest, samt deler av Minsk og Vitebsk regioner, var del av Polen til 1939. Hver voblasts har en valgt politisk forsamling, og en administrasjon utnevnt av presidenten. Voblastsene er igjen delt inn i rajoner (tilsvarende kommuner), som også har valgte kommuneråd.
I tillegg kommer landets hovedstad Minsk, som har en egen, uavhengig status. Minsk er administrasjonssentrum i Minsk voblasts, men er ikke underlagt voblastsen.
Forsvars- og utenrikspolitikk
Belarus sitt forsvar består av en hær og et luftforsvar. Siden landet ikke har noen kystlinje har det heller ikke noe sjøforsvar. Belarus sitt forsvar bruker praktisk talt bare utstyr arvet fra Sovjetunionen, og mye av dette må i dag anses som utdatert. Belarus har verneplikt, med en tjenestetid på enten 12 eller 18 måneder.
Den belarusiske sosialistiske sovjetrepublikk var en av grunnleggerne av De forente nasjoner (FN) i 1945, og Republikken Belarus har siden uavhengigheten fra Sovjetunionen i 1991 overtatt sovjetrepublikkens plass i FN. Landet er også med i Samveldet av uavhengige stater (SUS), og SUS' administrasjon ligger i hovedstad i Belarus, Minsk. Belarus er med i Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa, Partnership for Peace og Det nordatlantiske samarbeidsrådet. Sammen med Russland har Belarus dannet Unionsstaten Russland og Belarus, selv om bestemmelsene i unionsavtalen i liten eller ingen grad har blitt implementert. Belarus utenrikspolitikk er preget av forholdet til Russland på grunn av landets beliggenhet og historiske bånd til Russland. Belarus er av få tidligere sovjetrepublikker som ønsker så nært samarbeid med Russland som mulig. Belarus og Ukraina er av særlig betydning for Russland og Russlands dominans over disse er vesentlig blant annet for Russlands mulighet til å opptre som stormakt. Det russiske perspektivet har stort sett vært at Moskva og Russland er sentrum mens Belarus er periferi. Fra russisk perspektiv har det vært vanskelig å akseptere Belarus og Ukraina som egne, likestilte nasjoner (innenfor det russiske imperiet ble disse ikke betraktet som egne nasjoner til forskjell fra andre nasjonale grupper i imperiet). De språklige og kulturelle forskjellene mellom russere, belarusere og ukrainere skyldtes vestlige påvirkning, ifølge et utbredt russisk perspekitv. Belarusisk har blitt betraktet som en dialekt av russisk.
Etter uavhengigheten forble Belarus militært avhengig av Russland. Offisersnivået hadde bare 20 % etniske belarusere. I 1993 var forsvarsbudsjettet rundt 3 % BNP. Belarus hadde i sovjet-tiden en betydelig militærindustri og denne ble senere til dels omstilt til sivil produksjon. Sjusjkevitsj satset på alliansefrihet, mens Lukasjenko innledet tett militært og sikkerhetspolitisk samarbeid med Russland. Unionsavtalen mellom de to landene ga Russland rett til å stasjonere styrker på Belarus’ territorium. Belarus deltar i sikkherhetspakten innenfor SUS, men belarusiske styrker skulle ikke brukes utenfor landet.
Alle partier i landet gikk mot utvidelse av NATO i Europa begrunnet med at det skaper usikkerhet. Militært er Belarus buffer for Russland mot vest med hensyn til varsling om mulig angrep og slagmark samt utgangspunkt for eventuelt russisk angrep mot vest. Belarusiske myndighet har i likhet med Russland vært mot utvidelse av NATO østover. Belarus opprettet diplomatiske forbindelser med alle vestlige land, men det har vært få statsbesøk. Etterhvert som Lukasjenkos styre har blitt mer autoritært har relasjonen til mange vestlige land blitt vanskelig. Belarus har utenrikspolitisk stort sett vært orientert mot Russland. Belaurs er strategisk særlig viktig for Russland fordi Belarus grenser til flere NATO-land og som transittland.
Russland og Belarus inngikk 6. januar 1995 en tollunion og de ville fjerne all grensekontroll mellom landene. Lederne for Russland og Belarus undertegnet 2. april 1996 en omfattende avtale om samarbeide eller «fellesskap» på det økonomiske og politiske området. Landene undertegnet en ny avtale 2. april 1997, nøyaktig ett år etter den forrige og den nye avtalen ble kalt «union». Avtalen innebar samordning av landenes utenriks- og forsvarspolitikk samt økonomiske politikk. Avtalen ble ytterligere utdypet i april 1998. Lukasjenko omtalte avtalene som et skritt i retning av full statlig gjenforening. I 1999 undertegnet Lukasjenko og Jeltsin ytterligere en avtale om danning av en union og denne avtalen hadde et konkret handlingsprogram med ambisiøse målsetninger.
Under Russlands invasjon av Ukraina 2022 ble Belarus brukt som oppmarsjområde for russiske styrker som angrep i retning Kyiv. Under invasjonen ble endel russiske soldater trent opp i Belarus.
I mai 2023 ble Belarus og Russland enige om utplassering av russiske atomvåpen i Belarus.
Menneskerettigheter
Vestlige menneskerettighetsorganisasjoner som Amnesty International har uttrykt sin bekymring for en rekke menneskerettighetsbrudd i landet. Blant disse er «forsvinninger», politivold og manglende ytringsfrihet og organisasjonsfrihet. Lukasjenko-administrasjonen blir også beskyldt for å slå ned på fagforeninger, opposisjonsbevegelser, ikke-ortodokse kirkesamfunn, ikke-statlige organisasjoner og organisasjoner som kjemper for minoritetsrettigheter. Belarus er også det siste landet i Europa som praktiserer dødsstraff.
Under Russlands invasjon av Ukraina 2022 innførte Lukasjenko-administrasjonen dødsstraff for «terror», trolig som en reaksjon mot at belarusere saboterte belarusisk jernbane for å gjøre Russlands invasjon vanskeligere.
Parnaíba
Parnaíba er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil. I denne kommunen finner vu nedre løp og munningen til elva Parnaíba.
Belarus
Menneskerettigheter
Til forskjell fra de fleste andre tidligere sovjet-republikker har ikke etnisk russiske innbyggere hatt problemer i Belarus.
Demokrati
Under Lukasjenko har Belarus aldri gjennomført et demokratisk valg godkjent av internasjonale observatører. På Freedom Houses indeks for grad av demokratisk utvikling skåret Belarus (i 2006) 6,7 på en skala fra 1 som er mest demokratisk til 7 som er minst. Til sammenligning skåret Polen 2,1, Ukraina 4,2 og Russland 5,7. Fra han tiltrådte motarbeidet han demokratiske prosesser og begrenset systematiske frie medier. Lukasjenkos regime er et autoritært skinndemokrati og regnes som et tilnærmet diktatur. The Guardian beskriver regimet som Sovjet-light.
Utenlandske politikere som har blitt nektet innreise
Emil André Erstad ble nektet innreisevisum i Belarus i 2012.
Økonomi og næringsliv
På slutten av 1800-tallet bodde 98 % av belaruserne på landsbygda og over 90 % livnærte seg i primærnæringene. Tidlig i 1950-årene var Belarus hovedsakelig et jordbruksland med få store byer. Ødeleggelsene under andre verdenskrig var viktig bakgrunn for at sovjetmyndighetene satset på industrialisering av Belarus.. Jordbruket fortsatte å sysselsette relativt mange.
Belarus er relativt fattig på naturressurser (mineralforekomster av verdi er hovedsakelig kalkstein, kvartssand til glassproduksjon og ildfast leire) og får de fleste råvarer tilført utenfra. I sovjet-tiden var landets økonomi tett sammenvevd med den russiske og den ukrainske delrepublikken. Før 1991 var 80–90 % av handelen med andre deler av Sovjetunionen og 90 % av delrepublikkens energiforbruk ble dekket ved import. Arbeidsstokken var relativt godt kvalifisert noe som gjorde avansert industriproduksjon mulig. Målt i BNP per innbygger var den nummer 4 av sovjetrepublikkene. Tsjernobyl-ulykken i 1986 påførte republikken store kostnader til opprydningsarbeidet. Radioaktivt nedfall førte til alvorlig forurensing av 22 % av jordbruksarealet. Kalium utvinnes og eksporteres kommersielt.
Parlamentet og Kerbitsj' regjering var tilbakeholdne med å endre det økonomiske systemet fra sovjettiden, mens Russland satte igang omfattende reformer og behandlet de tidligere sovjetrepublikkene som selvstendige land. Det internasjonale pengefondet medvirket til spredte og lite sammenhengende reformer fra 1993 og det ble på 1990-tallet i praksis ikke satt i verk økonomisk reformer av betydning.
Russland og Belarus inngikk i april 1994 en avtale om økonomisk union uten at denne ble iverksatt. Ny avtale ble inngått i april 1996 med ambisjon om å gjennopprette de økonomiske forbindelsene fra Sovjetunionen. De to landene hadde på dette tidspunktet svært ulike økonomisk politikk som gjorde nærmere integrasjon vanskelig. Belarus er økonomisk nært knyttet til Russland for eksempel var 49 % av utenrikshandelen (i 2007) med Russland. Særlig import av eneregi og eksport av ferdigvarer domineres av Russland. Belarus er et viktig marked for russisk næringsliv. I Sovjetunionen var belarusisk maskinindustri, særlig innenfor det militær-industrielle området, et industrielt tyngdepunkt i unionen.
Bergverk og industri
Fra rundt 1960 ble det anlagt mange store industribedrifter særlig innenfor produksjon av maskiner. Belarus ble en stor produsent av plast, syntetiske materialer, lastebiler og traktorer. I 1980 var Belarus verdens tredje største produsent av traktorer og traktormerket Belarus fantes over hele Sovjetunionen. I 1980 gikk levestandarden i den belarusiske delrepublikken forbi den russiske. Belarus har i stor grad bevart og utviklet industrien som ble bygget opp under sovjetisk styre.
Belarus har drivverdige forekomster av bergsalt, kalkstein, kvartssand til glassproduksjon og ildfast leire. Kull har blitt importert fra Donbas i Ukraina og naturgass fra Vest-Ukraina. Lokalt utvunnet torv har vært brukt til fyring blant annet i varmekraftverkene.
Passagem Franca do Piauí
Passagem Franca do Piauí er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Belarus
Bergverk og industri
Minsk er en stor industriby med fremstilling av tunge kjøretøyer, traktorer, industrimaskiner og lærvarer. I Homjel (Gomel) fremstilles landbruksmaskiner, gjødsel og trelast; mens Vitebsk har hatt tyngdepunkt i tekstiler og klær og Hrodna (Grodno) har produsert gjødsel, kunstfibre, trelast og tobakk. Industri som foredler råvarer fra jord- og skogbruk er utbredt; fra skogene blant annet til trelast, cellulos, papir, fyrstikker og prefabrikkerte hus, og fra jordbruket blant annet meieriprodukter, syltetøy og hermetiserte produkter.
Druzjbarørledningen fra Volga-Ural passerer Homjel, Pinsk og Brest med en nordlig gren til Ventspils i Latvia. Den nordlige grenen er koblet til oljeraffineriet i Novopolotsk (Polotsk-raffineriet). Polotsk-raffineriet er grunnlag for petrokjemisk industri som fremstiller plast og andre kunstfibre. Hovedgrenen er koblet til oljeraffineriet i Mazyr.
Jord- og skogbruk
Skoger og produkter fra skogbruk er viktig i landets næringsliv. Elvene, særlig Dnepr og Bug, brukes til tømmertransport til Østersjøen og til Ukraina. Furu er det viktigste treslaget til bygg og møbel, mens gran brukes til cellulose. Rundt ⅓ av landet er dyrket opp og jordsmonnet er av varierende kvalitet. Peter den Store sørget for å innføre potet og landet er en stor produsent av poteter og sukkerroer. Det dyrkes hvete, rug, havre og mais. Det dyrkes hamp og lin til industriell bruk, og det har vært produsert en del silke. Storfe, svin og fjærfe er viktige næringsveier. Nord i landet er melkeproduksjon tradisjonelt viktig.
Jernbane
Belarus har pr. 2008 et jernbanenettverk på 5,538 km, hvorav mesteparten bredsporet (1,520 mm). Jernbanesystemet driftes av det nasjonale, statseide jernbaneselskapet Belarusskaja Železnaja Doroga (BŽD), og infrastrukturen og utstyret skriver seg i hovedsak fra sovjetepoken. Jernbanenettet er relativt tett utbygget.
Jernbanen mellom Warszawa og St. Petersburg ble i 1862 lagt gjennom Belarus og landet fikk da sin første jernbanestrekning. Fra 1869 ble jernbanen mellom Moskva og Brest anlagt.
Hovedstaden Minsk har et metronettverk bestående av tre linjer som strekker seg over 40 km. Metroen ble åpnet i 1984 og er konstruert under bakken, men ikke spesielt dypt.
Elver og kanaler
Det er 3900 km seilbare elver og kanaler. Dnepr-Bug kanalen (belarusisk: Дняпроўска-Бугскі канал) er 196 km lang og forbinder Bug (ved Brest) og Dnjapro (ved Pinsk) slik at det dannes en vannvei mellom Østersjøen og Svartehavet. Kanalen ble opprinnelig anlagt i 1784. På Bjarezina og Daugava (Vestre Dzvina) består trafikken mest av tømmerflåter og småbåter. Belarus har til sammen 90,000 km vannveier. De tre hovedkorridorene er Dnjapro (nord-sør), Nemuan og Daugava (nordover mot Østersjøen) og sidelvene til Bug (vestover til Østersjøen).
Flytransport
Minsk nasjonale lufthavn er landets viktigste flyplass, og stort sett all flytransport til og fra landet via denne.
Utdanning
Skoleplikten i Belarus begynner når barna er enten seks eller syv år gamle. Til og med fjerde trinn har alle elevene samme skoleløp, før elevene fra femte trinn (10 år) kan velge mellom et teoretisk løp eller en mer praktisk variant. Den praktiske varianten går frem til niende trinn (14 år), der elevene enten kan gå i lære (i 2–5 år) eller ta allmennfaglig påbygning på to år. Det teoretiske skoleløpet går fra femte til ellevte trinn (10–16 år), og gir mulighet til opptak til høyere utdanningsinstitusjoner. Skolegangen fullfinansieres over offentlige budsjetter.
Belarus har 57 høyere utdanningsinstitusjoner, hvorav 43 er offentlige. 28 av disse har universitetsstatus. Det er stor konkurranse om studieplassene, og opptaksprøver avgjør hvem som skal få de ordinære studieplassene. Disse er gratis for studentene, mens søkere som ikke når opp i opptaksprøvene må betale skolepenger om de likevel ønsker studieplass. Gode heltidsstudenter får et månedlig stipend av staten, dette baseres på karakterer.
Massemedia
Pr. 1. januar 2009 hadde Belarus ifølge offisielle tall 1,307 registrerte papirmedier, blant dem 673 aviser og 586 tidsskrifter. Belarus har også et statseid telegrambyrå, BelTA. Landet har fem nasjonale TV-kanaler, med Pervyj («Kanal 1») som den dominerende. Det er 29 FM-radiostasjoner i Belarus.
Urbanitet
Omtrent 70 % av Belarus sine 10 millioner innbyggere bor i urbane områder. Det klart viktigste byområdet er hovedstaden Minsk, med omtrent 1,7 millioner innbyggere. Belarusiske byer har slitt med overgangen til markedsøkonomi etter Sovjetunionens fall, med en utbredt industridød etter at subsidiene til den gamle tungindustrien forsvant.
Billedkunst og byggekunst
Med unntak av i religiøs kontekst var belarusisk kunst frem til det 19. århundre i hovedsak basert på folkekunst. Belaruserne utmerket seg spesielt innenfor treskjæring, og Ivan den grusomme skal ha ansatt belarusere til å utsmykke sine palasser og kirker. Belarus var også kjent for utskårne treleker. Andre tradisjonelle belarusiske folkekunstformer er keramikk, broderier og smykkekunst. I mer moderne tider er Marc Chagall den klart mest kjente belarusiske kunstneren. Belarusiske billedkunstnere var også aktive innenfor den sosialistiske realismen i sovjet-perioden, blant annet Mikhail Savitski.
Belarusisk byggekunst følger i hovedtrekk de samme prinsipper som i nabolandene Litauen, Russland og Ukraina. Et tidlig eksempel på belarusisk arkitektur er St. Sofia-katedralen i Polotsk, som sannsynligvis er landets eldste kirke. Andre betydningsfulle kirkebygg i landet er Kolozja-kirken i Hrodna (et av få gjenværende kulturminner fra den svarterutenske kulturen) og Jomfru Maria-katedralen i Minsk. Under andre verdenskrig ble store deler av Belarus lagt i ruiner. Under gjenoppbygningen etter krigen lå fokuset stort sett på lave kostnader og praktisk funksjonalitet, noe som resulterte i at belarusiske byer i dag stort sett preges av prefabrikkert blokkbebyggelse basert på mikrorajon-prinsippet.
Belarus har fire oppføringer på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder. Disse fire er Struves meridianbue (delt med ni andre land), Mir slott, Njasvizj slott og Belaveskaja pusjtsja (delvis i Polen).
Folkedrakt
Folkedrakten har sitt opphav i Kievriket, og er vel tilpasset Belarus sitt barske klimatiske forhold. Kostymene er laget av enten lin eller ull og dekorert med utsmykkede mønster, som med tiden er blitt påvirket av nabolandenes kultur. Hver region har sitt spesielle mønster, og et av mønstrene finnes på det belarusiske flagget.
Mat og drikke
Det belarusiske kostholdet består hovedsakelig av grønnsaker, kjøtt og brød. Matslagene inkluderer svin, kål, poteter og brød. Drikker som f.eks. russisk vodka eller kvass er populære. Kvass er en lavalkoholholdig drikk (ofte med 1 til 2 % alkohol) laget av maltet brunt brød eller rugmel. Kvass kan også kombineres med skivede grønnsaker for å lage en suppe kalt okrosjka.
Idrett
Kjente idrettsutøvere fra Belarus omfatter turnerne Olga Korbut og Vitalj Sjtsjerba, judoutøveren Igor Makarov, friidrettsutøveren Julija Nesterenko og tennisspilleren Maks Mirny.
Belarus deltok for første gang i De olympiske leker i Helsingfors i 1952, da som en del av et samlet sovjetisk lag. Landet har deltatt med eget lag siden 1994, og har pr. 2022 samlet 21 gull, 37 sølv og 48 bronse. I Tokyo 2020-lekene ble Belarus representert av 107 utøvere i 20 grener, og tok ett gull, tre sølv og tre bronse. I Beijing i 2022 deltok 29 belarusere i seks grener, og endte med to sølvmedaljer.
I forbindelse med invasjonen av Ukraina i 2022 ble Belarus (sammen med Russland) fordømt av den internasjonale olympiske komité (IOC) for «brudd på den olympiske freden». IOC oppfordret alle internasjonale forbund til å avlyse arrangementer i landet, og Belarus flagg og nasjonalsang kan ikke lenger brukes i olympisk sammenheng.
Eurovision Song Contest
Belarus deltok for første gang i Eurovision Song Contest 2004 i Istanbul. Siden, har de kvalifisert seg to ganger: I Helsingfors 2007 med Dmitry Koldun og sangen Work your Magic. Det endte med en 6.-plass med 145 poeng og er i dag Belarus sitt beste resultat i konkurransen.
I Oslo 2010 kvalifiserte Belarus seg med gruppa 3+2 og sangen Butterflies. De lå sist hele finalen med 3 poeng fra Moldova, 2 poeng fra Russland og 1 poeng fra Bulgaria. Da Georgia skulle stemme som land nr. 37 av 39 ga de Belarus 12 poeng og Belarus klatret seg opp til en 24.-plass foran Storbritannia.
Oppføring på UNESCO sine lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCO sin verdensarvlist (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvstede.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCO sin liste (Intangible Cultural Heritage), knyttet til aktivt vern av immateriell kultur. Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
NM i fotball for kvinner 1978
Norgesmesterskapet i fotball for kvinner 1978 er en norsk fotballturnering. Det var det første offisielle norgesmesterskapet i fotball for kvinner. BUL ble norgesmestre etter å ha slått Trondheims-Ørn i finalen den 3. september.
1. til 3. runde i turneringen ble avviklet i form av 8 miniturneringer helga 19.-20. august, der de 8 gruppevinnerne gikk videre til kvartfinalen. Resten av sluttspillet, kvartfinaler, semifinaler og finale, ble spilt i Oslo mellom den 1. og 3. september. Finalen ble spilt på Ullevaal Stadion og ble avgjort på straffespark.
Kvartfinaler
Fredag 1. september
Semifinaler
Lørdag 2. september
Pagbilao kullkraftverk
Pagbilao kullkraftverk er kullkraftverk i provinsen Quezon på Filippinene. Det har en installert produksjonskapasitet på 734 MW, fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Anlegget ble påbegynt omkring 1992, og stod ferdig i 1996. Brenselkilden er kull.
Skallbærende vingesnegler
Skallbærende vingesnegler (Thecosomata) er bløtdyr og er en gruppe av snegler som lever fritt i havet.
Utseende
Skallbærende vingesnegler er vanligvis under 1 centimeter store. Skallet kan ha ulike former hos de enkelte arter. Sneglens fot er todelt og ganske stor, den fungerer som «vinger» eller «svømmeføtter». Skallet og sneglen er ofte fargeløs og kan være vanskelig å se.
Levevis
De er frittsvømmenede i havet og blir ført med strømmen. De lever av plankton. Om natten kommer de opp til overflaten for å spise. Før det lysner av dag (om dagen) lever det dypere i havet. De lar seg synke ved å holde foten («vingene») rett opp.
Skallbærende vingesnegler har betydning som mat, særlig for fisk og trolig hvaler.
Systematisk inndeling
Skallbærende vingesnegler er søstergruppe til skalløse vingesnegler.
Slektskapsforholdene mellom delgruppene er ikke avklart og den systematiske inndelingen er under konstant revisjon. Derfor finnes det flere måter å systematisk dele de inn i ulike grupper.
Nyere systematikk
Denne inndelingen følger Bouchet, P. & Rocroi, J.-P. 2005. Inndelingen inkluderer familiegrupper som er utdødde, basert på funn av fossiler. De er merket med †.
Quezon kullkraftverk
Quezon kullkraftverk er kullkraftverk i provinsen Quezon på Filippinene. Det har en installert produksjonskapasitet på 490 MW, fordelt på én blokk/turbin. Anlegget ble påbegynt omkring 1995, og stod ferdig i 1999. Brenselkilden er kull.
Føreropplæring
Føreropplæring er opplæring som drives med siktemål å kvalifisere personer til å avlegge førerprøve for motorvogn. Bestått førerprøve gir førerkort for den førerkortklasse man har avlagt prøve for. Førerkort er altså et dokument som gir førerrett for en bestemte type kjøretøyklasse eller kjøretøykategori.
Pris på opplæringen varierer fra klasse til klasse. En kjøretime på bil ligger mellom 4-600 kroner, mens det er litt dyrere på motorsykkel. Kjøretimer på moped koster vel 500 kr pr. hele dag med kjøring. Mens kjøretimer på lastebil/buss/vogntog koster opp imot dobbelt så mye som en kjøretime på personbil.
Føreropplæring gis ved autoriserte kjøreskoler, men for noen faser og for visse førerkorttyper er det godkjent at ledsager er nok.
I slik opplæring inngår flere elementer. Viktigst er trafikalt grunnkurs, kjøreopplæring ved trafikkskole (kjøreskole), og mengdetrening.
For nærmere definisjoner av typer førerkortklasse, førerrett, kompetansebevis, typer kjøretøykategori, m.m., se Vegtrafikkloven, '''Kap. 2. Definisjoner m.m.'''
Øvelseskjøring
Øvelseskjøring er en form for opplæring til førerkortklasser der elev har med ledsager og kan kjøre som en vanlig sjåfør, uten spesielle begrensninger, men det stilles en rekke krav for å få øvelseskjøre.
Fuglstad (Bindal)
Fuglstad er ei lita grend, og navnet på en gård i Åbygda i Bindal kommune i Nordland. Her bor det ca. 20 personer fordelt på fire gårdsbruk med samme gårdsnummer. De har felles jaktrettigheter for små og storvilt, og fiskerettigheter i Åelva. Dette gir gode turistinntekter.
Mye tyder på at Fuglstad stammer fra vikingtiden (jernalderen). Det er en hel del gravhauger/gravrøyser rundt om på de fire brukene. Ingen av disse haugene har vært undersøkt nærmere arkeologisk. Båtbygging var i tidligere tider en sikker inntektskilde ved siden av gårdsdrifta.
Det er her fylkesvei 1 ender 22 kilometer fra Terråk. Fast veiforbindelse ble det først i 1963 da det kom bro over Storelva (parti av Åelva) i form av ei utrangert jernbanebro. Den har følgelig bare ett kjørefelt.
Patos do Piauí
Patos do Piauí er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Haneskjell
Haneskjell (Chlamys islandica) er en subarktisk kamskjellart som finnes nord for Lofoten og i farvannene rundt Jan Mayen, Bjørnøya og Svalbard. Skjellet har to buete skall som har et stort antall radiære tette ribber og asymmetriske ører. Skjellet er oransje av farge og kan bli opptil 10 cm stort. Det er festet på hard bunn som oftest med byssustråder. Haneskjell er særkjønnet.
Pinas
Pinas er en kommune i departementet Hautes-Pyrénées i regionen Occitanie sørvest i Frankrike. Innbyggerne kalles for pinars.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Pinas
Gubkin
Gubkin (russisk: Гу́бкин) er en by i Belgorod oblast i Russland. Den ligger ved elva Oskolets (ei sideelv til Oskol), rundt 100 km nordøst for Belgorod.
Bosetningen ble grunnlagt på 1930-tallet, og er oppkalt etter geologen Ivan Gubkin. Fra 1939 har den hatt status som bymessig bosetning. Bystatus ble innvilget i 1955.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Niger (delstat)
Niger er en delstat i Nigeria. Den ligger i vest i landet, mot grensen til nabolandet Benin. Internt grenser Niger til delstatene Kebbi, Zamfara, Kwara, Kogi, Kaduna og hovedstadsterritoriet Abuja.
Delstaten har fått navnet sitt fra Nigerelva.
I Niger ligger de to største vannkraftverkene i Nigeria – Kainji-demningen og Shiroro-demningen.
Administrativ inndeling
Niger er delt inn i 25 lokalstyreområder (Local Government Area).
Savanne (distrikt)
Savanne er en distrikt på Mauritius. Den ligger helt sør på øya og grenser til distriktene Black River, Plaines Wilhems og Grand Port. Savanne hadde i 2011 en folkemengde på 67,906.
Lillelord
Lillelord er en roman av den norske forfatteren Johan Borgen, utgitt i 1955 og regnet som Borgens hovedverk. Romanen følger hovedpersonens oppvekst i et borgerlig hjem på begynnelsen av 1900-tallet, før sosialismens og kommunismens storhetstid. Foruten denne brytningen mellom samfunnssystemene, skildres hovedpersonens forhold til sin manglende farsfigur, hans forhold til rett og galt, erotikk, og samfunnets falskhet og overfladiskhet. Mest av alt søker hovedpersonen sin egen identitet og søker å forme den og skjerme den fra omgivelsene.
Lillelord er den første boken i trilogien som også omfatter De mørke kilder og Vi har ham nå, utgitt i 1956 og 1957.
Tittelen Lillelord stammer antakelig fra et begrep hentet fra engelsk og som betegner en bortskjemt og sorgløst privilegert ung person som selvsikkert tar sin velstand for gitt. Begrepet stammer fra Frances Hodgson Burnetts roman Lille Lord Fauntleroy fra 1885 (selv om Burnetts romanfigur ikke har disse trekkene). Begrepet lillelord ble, på den tid Borgens romanfigur levde, brukt av foreldregenerasjonen som kjælenavn på sine unge håpefulle. Begrepet har siden fått en negativ lading. Begrepet brukes fremdeles i engelsk, men brukes nå oftest nedsettende om bortskjemte barn. I Borgens roman bruker moren, onkler og tanter lillelord som kjælenavn på hovedpersonen.
Johan Borgen vant kritikerprisen for Lillelord i 1955.
Pau D’Arco do Piauí
Pau D'Arco do Piauí er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Sjebekino
Sjebekino (russisk: Шебе́кино) er en by i Belgorod oblast i Russland. Den ligger ved elva Nezjegol, rundt 30 km sørøst for Belgorod.
Sjebekino ble grunnlagt i 1713 og fikk bystatus i 1938.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Bauang La Union kraftverk
Bauang La Union kraftverk er kombinert oljekraftverk på Filippinene. Det har en installert produksjonskapasitet på 235 MW, fordelt på to like store blokker / turbiner. Anlegget ble påbegynt omkring 1993, og stod ferdig i 1995. Brenselkilden er tungolje. Operatør er Alstom.
Masinloc kullkraftverk
Masinloc kullkraftverk er kullkraftverk i provinsen Zambales på Luzon i Filippinene. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW (brutto 660 MW), fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Anlegget ble påbegynt omkring 1998, og stod ferdig i 1999. Brenselkilden er kull. Operatør er det amerikanske selskapet AES.
Orkestergrav
En orkestergrav er området i et teater (vanligvis plassert i et senket område foran scenen) som musikere disponerer. Orkestere benyttes i former for teater som krever musikk (som opera og ballett) eller i tilfeller når scenemusikk er nødvendig. Dirigenten er vanligvis plassert i fronten av orkestergraven mot scenen.
Orkestermusikkgrupper er plassert i auditoriet rett foran scenen. De er ofte mulige å senke for å holde musikerne ut av syne for publikum. I noen tilfeller, sitter hele eller deler av orkesteret på en mekanisk lift (heis) som kan heve gulvet til nivået av scenen. Ofte vil en orkestergrav bli utstyrt med et flyttbart rekkverk (pit cover) som gir sikkerhet ved å eliminere det bratte fallet fra scenen og øker også tilgjengeligheten til området ovenfor. I de fleste tilfeller er en slags gitter eller lyd port innebygd i fronten av orkestergraven, for publikum i de fremste radene for å høre musikken og samtidig beholde en vegg som skiller dem fra orkesteret.
Arne Johnsson
Arne Johnsson (født 1950 i Madesjö i Småland) er en svensk poet, bibliotekar og litteraturkritiker. Han bor nå i Lindesberg i Örebro län, som han flyttet til i 1977.
Johnsson debuterte som forfatter i og har etter det gitt ut ni diktsamlinger (høsten 2007).
I 2012 ble han tildelt den svenske medaljen Litteris et Artibus.
Bibliografi
Utenom disse har Arne Johnsson også utgitt en cd-plate med dikt (och som en drömmande är du, 1999) og to essaysamlinger.
Limay Bataan kraftverk
Limay Bataan kraftverk er kombinert gasskraftverk og (primært) oljekraftverk ved Limay på Filippinene. Det har en installert produksjonskapasitet på 666 MW, fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Anlegget ble påbegynt omkring 1992, og stod ferdig i 1995. Brenselkilden er naturgass og olje. Operatør er Alstom.
Det eksisterer planer for å omstille deler av produksjonen til kullfyring, med årsproduksjon totalt på opptil 1,58 TWh elektrisitet.
Arbutus andrachne
Arbutus andrachne er en eviggrønn plante i lyngfamilien.
Den er et lite tre og blir opptil fem meter høyt. Barken er rødoransje og faller av i store flak, som etterlater store gulrosa flekker. Bladene er spredte, omvendt eggformede og helrandete. Unge skudd har tannete blad og kan forveksles med jordbærtre (A. unedo). Blomstene er hvite og sitter i opprette, tette klaser. Frukten er mindre og glattere enn hos jordbærtre.
Arten vokser i skogkanter, kratt og på steinete steder. Den er viktig del av maquis-vegetasjonen i det østlige middelhavsområdet og vokser fra Albania østover til Israel, inkludert Kreta og Kypros. Den finnes også langs Tyrkias svartehavskyst og på Krim.
Alun
Alun (alú:n) er en betegnelse på en del aluminiumsulfater. Den mest vanlige er kalium-aluminiumsulfat (KAl(SO4)2 × 12H2O). Alun har vært brukt til garving av lær og til farging av tekstiler. I tidligere tider ble alun utvunnet fra alunskifer.
Alun har også blitt brukt til konservering av bløtt treverk, mest bemerkelsesverdig under rekonstruksjonen av Osebergfunnet.
Alun har astringerende (sammentrekkende) virkning på små blodkar og kan brukes til å stille små hudblødninger og blødende byller.
Alun ble i Norge utvunnet fra alunskifer brutt ved Alunverket, anlagt på Grønlia mot Alnaelva i 1737. Bedriften ble nedlagt i 1815.
Philosophical Transactions of the Royal Society
The Philosophical Transactions of the Royal Society, eller 'Phil. Trans.', er en vitenskapelig journal som utgis av det engelske Royal Society.
Historie
Det første nummeret utkom 6. mars 1665 og ble organisert og publisert av sekretæren i Royal Society, Henry Oldenburg, seks år etter at Royal Society var grunnlagt. Gjennom flere hundre år har mange viktige vitenskapelige oppdagelser blitt publisert i Philosophical Transactions. Av mange berømte bidragsytere kan nevnes Isaac Newton, Michael Faraday og Charles Darwin. I 1672 publiserte journalen Newtons første artikkel: New Theory about Light and Colours (Ny teori om lys og farger) som anses som begynnelsen på hans vitenskapelige karriere. Stillingen som forlegger kunne i perioder utføres som et lagarbeid. Slik ser en for eksempel William Musgrave (nr. 167–178) og Robert Plot (Nr 144–178).
Utgivelser i dag
I 1887 ble journalen utvidet og delt i to separate utgivelser, en som dekker naturvitenskap: Philosophical Transactions of the Royal Society A: Physical, Mathematical and Engineering Sciences og en som dekker biologi: Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences Begge journaler utgis nå gjerne som temautgivelser som resultat av artikler presentert på diskusjonsmøter i Royal Society. Artikler innen grunnforskning publiseres i søsterjournalene; Proceedings of the Royal Society, Biology Letters og Journal of the Royal Society Interface.
Frie utgaver
Alt innhold som er eldre enn 12 måneder i Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences eller 24 måneder i Philosophical Transactions of the Royal Society A: Physical, Mathematical and Engineering Sciences er i dag fritt tilgjengelig på nett(Tilbake til år 2000).
Philosophical Transactions A, gjengitt som Phil. Trans. R. Soc. A :
Alle temautgaver finnes her.
Plaines Wilhems
Plaines Wilhems er en distrikt på Mauritius. Den ligger sentralt vest på øya og grenser til distriktene Black River, Savanne, Grand Port, Moka og Port Louis. Plaines Wilhems hadde i 2011 en folkemengde på 362,292.
Philosophical Transactions of the Royal Society
Frie utgaver
Philosophical Transactions B, cited as Phil. Trans. R. Soc. B :
Anders og Veronica Öhmans pris
Anders og Veronica Öhmans pris er en svensk litterær pris på SEK 100,000 (2014) som ble innstiftet i forbindelse med Anders Öhmans 75-årsdag. Prisen deles ut av Samfundet De Nio.
Orson Welles
George Orson Welles (født 6. mai 1915, død 10. oktober 1985) var en amerikansk regissør, skuespiller og manusforfatter. Han vant Oscar for beste originalmanus for Citizen Kane (1941) og ble belønnet med en æres-Oscar i 1971. Welles har to stjerner på Hollywood Walk of Fame. I 1999 ble han kåret til tidenes 16. største mannlige filmlegende av Det amerikanske filminstituttet.
Barndom
Welles ble født i Kenosha i Wisconsin og hadde en uvanlig barndom. Hans foreldre presset på for at hans eldre bror Dickie skulle bli en kjent person. Dickie Welles passet ikke i foreldrenes tiltenkte rolle og endte tilslutt opp som uteligger. Orson ble da foreldrenes nye vidunderbarn, og det passet han utmerket, selv om hans forhold til andre mennesker tok skade av foreldrenes ensidige fokusering på å gjøre han til et vidunderbarn.
Karriere
Welles fikk sin scenedebut i Dublin i Irland i 1931, og i løpet av 1934 var han en veletablert radioprodusent i USA. Welles fikk en del oppmerksomhet i 1937 med en hørespillversjon av Shakespeares Julius Cæsar der handlingen var lagt til det fascistiske Italia. Kort tid etter dannet han og John Houseman Mercury Theatre.
Sommeren 1938 begynte Welles og Mercury Theatre ukentlige sendinger av korte hørespill basert på klassiske eller populære litterære verker. Sendingen 30. oktober var en variant av Herbert George Wells Klodenes kamp, laget slik at den lignet mest mulig på en nyhetssending som brøt inn et vanlig musikkprogram, og beskrev marsboernes landgang i Grovers Mill i New Jersey. Denne sendingen gjorde Welles kjent i hele USA. Han nøt godt av publisiteten sendingen hadde skapt og sikret seg en kontrakt på tre filmproduksjoner fra Hollywoodselskapet RKO Pictures.
Welles ble igjen sentrum for alles oppmerksomhet da han utgav sin første film, Citizen Kane, i 1941. En sladderspaltist overbeviste avismagnaten William Randolph Hearst at det var han som var grunnlaget for hovedpersonen i filmen. Resultatet var at Hearsts medieimperium boikottet filmen helt. Da filmen ble sluppet ble det helt overskygget av de nye filmatiske ideene Welles hadde gitt sitt fulle utløp i filmen.
Welles' andre film var den mer tradisjonelle Familien Amberson, basert på den pulitzerprisvinnende boken av Booth Tarkington, som ledelsen i RKO håpet ville gjøre opp for den relative kommersielle blunderen Citizen Kane hadde vært. Under produksjonen av denne filmen ble Welles spurt av amerikanske myndigheter om å lage en dokumentar om Sør-Amerika. Welles forlot filmsettet etter bare å ha gått gjennom den første grovklippingen, da han trodde at fremtidlige redigeringsbeslutninger kunne bli gitt med telegram. På denne tiden slet RKO med dårlige finanser. Siden de fryktet enda en kommersiell blunder tok de over kontrollen over filmen. Blant annet la de til en ny slutt, mens Welles originale slutt ble slettet permanent.
Etter tre nye forsøk på å arbeide innenfor Hollywoodsystemet forlot Welles Hollywood i 1948. Welles var innom Hollywood en liten stund i 1958 for å lage Med alle midler. Denne ble også ble slaktet av ledelsen, men siden ble den restaurert til noe som lå nærmere Welles originale film. Resten av regikarrieren produserte Welles filmer i Europa. Hans filmer var selvfinansierte eller produsert av sympatiske produsenter. På nesten alle disse prosjektene var det Welles som hadde det siste ordet, og denne selvstendigheten resulterte også i små budsjetter og tekniske fasiliteter. Til tross for disse tilbakeslagene var en del av Welles verker noen av de beste fra denne perioden.
Welles hadde ofte roller i sine egne filmer og skrev også manuset. Flere av disse manusene var basert på engelsk litteratur, som Macbeth, Jane Eyre og Chimes at Midnight. I Welles' karrière vant han én Oscar og ble nominert til to andre. I 1971 fikk han en æres-Oscar.
Welles var hele tiden en ganske velfødd person. I de siste årene av hans liv led han av ekstrem fedme. Han tjente en del penger med å stille opp i forskjellige reklamer for vin, pølser og korrespondansekurs. Welles døde i sitt hjem i Hollywood i California av hjerteinfarkt.
Dezső Fábián
Dezső Fábián (født 17. desember 1918 i Budapest., død 6. oktober 1973 i Budapest) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors. Fábián ble olympisk mester i vannpolo under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant vannpoloturneringen. Ungarns resultat i finalerunden: 2-2 mot Jugoslavia, 7-2 over Italia og 4-0 over USA. Ungarn og Jugoslavia fikk begge 5 poeng men Ungarn vant på bedre målforskjell, 13-4 mot Jugoslavias 9-5. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952. Fábián spilte en kamp i OL-turneringen.
Fire år tidligere, under OL 1948 i London var han med på det ungarske laget som kom på andreplass i vannpolo bak Italia. Fábián spilte tre kamper.
Den nakne sannheten om Tristram Shandy, gentleman
Den nakne sannheten om Tristram Shandy, gentleman er en film regissert av Michael Winterbottom og er basert på romanen «The Life and Opinions of Tristram Shandy, Gentleman» av Laurence Sterne.
Romanen (som ble utgitt i ni deler over ti år) har vært regnet som ufilmelig (og av noen, også uleselig). Michael Winterbottoms løsning er å filme den som en film-i-filmen Samtidig som publikum følger deler av handlingen i romanen, følger vi også skuespillerne og filmcrewet bak scenene. Det er ingen dokumentar, men skuespillerne spiller seg selv til en viss grad av karikatur. Deler av disse scenene ble improvisert frem mellom Winterbottom og skuespillerne. Rollene som regissør, forfatter og andre bak kameraet spilles av skuespillere.