cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sea Sled
Sjøsleden i Sverige
Den engelske sjøsleden ble importert til Sverige av Torsten Kreuger, som valgte en av de største variantene; den var 15 meter lang og 3,5 meter bred med to Liberty V-12 (opprinnelige flymotorer) motorer til hver sin propell. Med samlet kraft klarte Kreuger å komme opp i 72 knop. Men under en utflukt kom båten ut for en flytende trestokk som gjorde store skader ettersom kollisjonen skjedde i høy hastighet. Båten ble berget og sendt til England, men etter returen oppdaget Kreuger at prestasjonene hadde blitt mye dårligere. Dermed ble båten returnert til selgeren.
Sjøsleden for fly
Hickman bygd de minste hangarskipene i historien ved å konstruere ekte sledefarkoster på 55 fots lengde i tre med stålskjelett og sponsoner med en løfteanordning ment for selve flyet. Den første sjøsleden ble levert i 1918 til det amerikanske militæret, som foretok en rekke tester som viste at farkosten på egen hånd klarte 48 knop med en samlet motorytelse på 1 800 hestekrefter. I det siste året av første verdenskrig hadde marinen startet sitt eget flyvåpen med innkjøp av italienskdesignerte Caproni bombefly, og det var et ønske om å gi disse stor rekkevidde med hjelp av sjøsledene som skulle kjøres i full fart mot vindretningen. Dette unike konseptet fungerte ettersom det store flyet kunne lette oppe i luften. Men sjøsledene ble oppgitt etter våpenstillstanden i løpet av vinteren 1918-1919.
Selve flyet var av type Caproni Ca.44, for den nordre bombegruppen i US Navy, som kjøpte 19 fly av denne typen for krigsinnsats mot Tyskland på vestfronten. Andre flytyper, som Curtiss JN-4, ble også satt ovenpå sjøsledene. Kaptein Gabriele D'Annunzio fra Italia hadde dratt til Boston for å bivåne de første forsøkene, som gikk ut på å se om man kunne komme opp i stor hastighet med god stabilitet. Fram til våpenstillstanden den 11. november var planen å sende ut de amerikanske Caproni Ca.44 bombeflyene på sjøsleder for et angrep på den tyske nordsjøkysten med de mange havnestedene og byene.
5 600 sjøsleder var planlagt for anskaffelse - 1 200 for mindre fly som Curtiss JN-4, 2 000 for enmotors bombefly og 2 400 for flermotors bombefly. De første to sjøsledene ble levert til Hampton Roads fra Murray & Tregurtha hvor Caproni-bombeflyet ble modifisert av marinekonstruktør Jerome Hunsaker for å kunne bruke full kraft underveis på ferden.
Louis de Gorrevod de Challant
Louis de Gorrevod de Challant (født 1473, død 22. april 1535) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Saint-Jean de Maurienne i Savoia i det som i dag er Frankrike.
Jesse L. Lasky
Jesse Louis Lasky (født 13. september 1880 i San Francisco i California, død 13. januar 1958 i Beverly Hills) var en tidlig amerikansk  filmprodusent. Han var en av grunnleggerne av Paramount Pictures sammen med Adolph Zukor, og far til manusforfatter Jesse L. Lasky, Jr.
Eustace Scrubb
Eustace Clarence Scrubb er en fiktiv person i flere av C.S. Lewis' bøker om Narnia.
Jesse L. Lasky
Bakgrunn
Jesse L. Lasky var sønn av Sarah Platt og Isaac Lasky. Han vokste opp i San Jose sør for San Francisco og tok collegeutdannelse i Santa Clara.
Eustace Scrubb
Han er Lucy og Edmund Pevensies søskenbarn. Han er like gammel som Lucy, og han elsker å erte, plage og irritere. Han er ikke som gutter flest, han er mye ynkeligere og kunne ikke engang tatt igjen med Lucy i en slåsskamp. Dessuten liker han biller, hvis de er døde, og festet til et ark med nål.
Jesse L. Lasky
Bakgrunn
Han hadde en rekke jobber før han begynte sin underholdningskarriere som vaudeville-skuespiller. Det var dette som førte ham til filmindustrien. I 1911 produserte Lasky to Broadwaymusikaler, Hello, Paris og A La Broadway. Antagelig var det slik Cecil B. DeMille ble klar over hans talent, før de begge våget seg inn i den gryende filmbransjen i 1913.
Eustace Scrubb
Heldigvis blir han en dag trukket inn i et eventyr sammen med Lucy og Edmund, inn i Narnia, hvor han møter Aslan og blir et nytt, bedre og mye greiere menneske å ha med å gjøre. Men inntil da er han stort sett sur og furten og ganske sjøsyk, og nektet å delta i noen ting, og prøvde noen å være vennlige mot ham, ble alt bare verre. I starten falt han veldig uheldig ut med den talende, tapre ledermusa Rippipip, som er veldig opptatt av ære og respekt.
Jesse L. Lasky
Filmprodusent i Hollywood og New York
Lasky søster Blanche var gift med Samuel Goldwyn, og i 1913 slo Lasky og Goldwyn seg sammen med Cecil B. DeMille og Oscar Apfel og dannet Jesse L. Lasky Feature Play. Med begrensede midler leide de en låve i nærheten av Los Angeles hvor de produserte sin første spillefilm, med DeMille som regissør; filmen fikk tittelen The Squaw Man. Låven er i dag kjent som The Lasky-DeMille Barn, og er ombygd til museum.
Louis de Gorrevod de Challant
Han ble kreert til kardinal i mars 1530 av pave Klemens VII. Det var hans åttende konsistorium.
Jesse L. Lasky
Filmprodusent i Hollywood og New York
I 1916 fusjonerte selskapet med Adolph Zukors Famous Players Film Company; det nye foretaket fikk navnet Famous Players-Lasky Corporation. I 1920 bygde Famous-Lasky et stort studioanlegg i Astoria i bydelen Queens i New York City (nå kjent som Kaufman Astoria Studios).
Økonomiske problemer oppsto i bransjen som en følge av depresjonen, og Famous Players-Lasky gikk i inn i 1933. Lasky produserte deretter nye filmer i samarbeid med Mary Pickford, men etter få år avsluttet hun sitt forretningssamarbeid med ham. Lasky ble da produsent ved et av de store studioene, frem til han dannet sitt eget produksjonsselskap i 1945. Han produserte sin siste film i 1951.
I 1957 utgav han selvbiografien I Blow My Own Horn.
Jesse L. Lasky døde i en alder av 77 av hjerteinfarkt i Beverly Hills. Han er gravlagt i Hollywood Forever Cemetary, ved siden av Paramount Studios, Hollywood.
Minnesmerker og hedersbevisninger
For sitt bidrag til filmindustrien har Lasky har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame på 6433 Hollywood Boulevard.
Lasky Drive i Beverly Hills er oppkalt etter ham.
Pub-til-pub-skoa
Teksten handler om en mann som tar seg pub-runder på byen når han føler seg deprimert. 2. august 1980 ble sangen fremført av Sunde i NRK-programmet På plakaten. Han ble kompet av Jonas Fjeld (rytmegitar) og Johnny Sareussen (bass).
Ajit Das
Ajit Das (odia: ଅଜିତ ଦାସ; født 20. januar 1949 i Karanjia i Mayurbhanj district i Orissa, død 13. september 2020 i Bhubaneswar) var en indisk skuespiller, regissør og filmmanusforfatter.
Bakgrunn
Ajit Das ble involvert i drama allerede fra barndommen av. Hans bestefar Sudhir Chandra Das skrev teaterstykker og hadde en skuespillertrupp i Mayurbhanj. Mens han var der ble Ajit interessert i skuespilleri.
Karriere
Han begynte som skuespiller i Ollywood med odia filmen Sindura Bindu. Filmen Sindura Bindu har sin handling lagt til 1500-tallet. Ajit Das var skurken i filmen, som ble regissert av Dhir Bishwal. Siden da spilte han i mange odiaspråklige filmer både som helt og som karakterskuespiller. I tillegg til å være med i spillefilmer var også Ajit med på programmer på kringkastingsselskapene Doordarshan og Manch Natak.
Død
Das døde 72 år gammel den 13. september 2020 i Bhubaneswar av COVID-19.
Filosofiåret 1721
Filosofiåret 1721 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1721.
Robert III av Skottland
Robert III av Skottland (født ca. 1340 i Scone Castle i Skottland, død 4. april 1406 i Rothesay Castle), tidligere kjent som John Stewart, jarl av Carrick, og likeså som Robert Steward II, skottenes konge i årene 1390 – 1406, var den eldste sønnen til kong Robert II med dennes elskerinne Elizabeth Mure, men han ble legitimert med et formelt ekteskap mellom hans foreldre ca. 1349. Foreldrene hadde vært gift tidligere i 1336, men ekteskapet ble kritisert for ikke å ha vært kirkerettslig.
Fra John til Robert III
I 1367 giftet tronarvingen seg med Anabella Drummond (ca. 1350–1401), datter av John Drummond av Stobhall og Mary Montifex.
I 1368 opprettet hans grandonkel kong David II av Skottland tittelen jarl av Carrick for ham og han deltok en del i styringen av kongedømmet inntil omtrent 1387 da et spark fra en hest forhindret ham. Sannsynligvis som konsekvens av ulykken ble hans bror Robert, jarl av Fife, og ikke kronprinsen selv, vokter av kongedømmet i 1389, men den sistnevnte etterfulgte tronen ved hans fars død i mai 1390.
På denne tiden endret han sitt dåpsnavn John – et upopulært navn på grunn av dens forbindelser til John de Balliol, og han ønsket ikke å bli kalt for John II ettersom det var en anerkjennelse av Balliols kongedømme, noe som var utelukket for Bruce og Stewart-fraksjonene som fastholdt at Balliol aldri hadde hatt legitim rett til den skotske tronen. John Stewart ble derfor kronet som Robert III ved Scone i august 1390. Selv om han sannsynligvis var til stede ved flere parlamentsmøter ble den nye kongen kun sett på som den formelle herskeren av Skottland. Den virkelige makten lå hos hans bror Robert, jarlen av Fife.
Strid mellom brødre
Likevel mener historikeren Magnus Magnusson i History of a Nation at den førtiårige Robert III ikke nødvendigvis var en dårlig konge ved at han var like ambisiøs, energisk og om nødvendig like hensynsløs som sine forgjengere på tronen. Hans eneste ulempe, foruten hans svake helse, var at han var mindre ambisiøs, energisk og hensynsløs enn sin yngre bror med samme navn.
Det bisarre klanslaget
I 1396 iverksatte Robert III et forsøk for gjenopprette hans autoritet i nord. Det beryktede klanslaget i Perth i september hadde sin bakgrunn i en ti år gammel strid om noe så trivielt som om en ubetalt regning mellom familiene Klan Kay (eller MacPherson) og Klan Chattan. Kongen besluttet å avgjøre striden en gang for alle ved å la 30 krigere fra hver klan utkjempe et slag til døden med ham selv og andre skuelystne som publikum. I løpet av en lang og blodig ettermiddag gjøv de to familiene løs på hverandre inntil det siste gjenlevende medlem av Klan Kay kastet seg i elven Tay for å berge livet. Om det ikke var for at menneskeliv hadde gått tapt ville slaget bare ha vært komisk.
Robert III var den første og eneste konge i Skottland som fikk et slag satt opp for sin egen fornøyelse skyld!
Sønnen David dør
I 1399, derimot, grunnet kongens «sykdom i kroppen» ble hans eldste sønn David, hertug av Rothesay, gitt posisjonen som løytnant for kongedømmet. I 1400 giftet arveprinsen seg inn i en betydningsfull skotsk familie med Mary Douglas, datter av Archibald den grimme, 3. jarl av Douglas, nevø av den store Svarte Douglas som hadde kjempet side ved side med Robert Bruce.
Det var en riktig strategisk ekteskap som ville ha gagnet begge parter om det ikke var for et uløst problem: David var allerede gift! I 1395 hadde han giftet seg med Elizabeth Dunbar, datter av den like betydningsfulle jarlen av March. Ettersom bryllupet krevde pavelig tillatelse ble det erklært ugyldig og det unge paret ble tvunget til å fra hverandre i 1397.
Da jarlen av March hørte om det nye ekteskapet kjente hans raseri ingen grenser. Han avsverget sin troskap til den skotske trone og dro til England for å ønske den engelske hæren til Henrik IV velkommen. Skottene trakk seg tilbake til Edinbrugh Castle mens den engelske hæren marsjerte rundt og herjet i riket for å demonstrere at de kunne gjøre som de ville. Henrik IV trakk seg tilbake i visshet om at han kunne ta Skottland når han ønsket.
David, hertug av Rothesay, hadde derimot tapt ansikt overfor å være ute av stand til beskytte kongedømmet. I 1401 dør hans beskytter og mentor, dronningen Anabella. Med kongen syk på sidelinjen og uten morens råd begynner David hodeløst å misbruke sin posisjon som tronarving. Når han minst venter det, i slutten av 1401, går han i en felle satt opp av hans onkel Robert, hertug av Albany som arresterer nevøen og hans mest betydningsfulle støtte, jarlen av Mar som var den avdøde dronningens bror. Onkelen kaster begge i fengsel og får samtidig utmanøvrert Archibald Douglas, Davids andre store beskytter.
Det eneste problemet som gjensto var hva man kunne gjøre med arvingen til Skottlands trone. For hertugen av Albany var det opplagt at prins David var altfor farlig til å bli sluppet løs eller tiltalt for forræderi. Den 24 år gamle David dør på underlig vis i onkelens festning i Falkland i mars 1402. Ryktene sier at han ble sultet i hjel.
En ynkelig konge
I frykt for at noe skulle skje hans overlevende sønn Jakob fikk kongen gutten skjult i Dirleton Castle med muligheter til å få ham smuglet videre til Frankrike. En måned senere i 1406 klarte engelskmennene å ta unge Jakob til fange, og deretter dør kong Robert III, sannsynligvis i Rothesay Castle. Kongen skal etter sigende ha dødd av sorg over at hans sønn var blitt fanget. Han ønsket til og med å bli begravd under en møkkdynge med gravskriften: «Her ligger den verste av konger og den mest ulykkelige av menn.» Isteden ble han gravlagt ved Paisley og ikke ved Scone, det tradisjonelle gravstedet for Skottlands konger, ettersom han mente at han ikke var verdig denne æren.
Like lavt som Robert III verdsatte seg selv, tilsvarende var Walter Scotts korte karakterstikk i hans History of Scotland: «Han var svak fysisk og ynkelig psykisk – velmenende, from, vennlig, og rettferdig, men totalt ukvalifisert til å ha personlig aktivitet og mental energi til å holde et voldsomt og ukontrollerbart folk i tømmene.»
Med kongen død og mens arvingen til den skotske krone satt i fangenskap i England hadde det skotske parlamentet intet annet valg enn å akseptere at kongens bror, hertugen av Albany, ble utnevnt som guvernør og regent for Skottland i juni 1406. Han skulle holde den posisjonen uten innblanding inntil han døde i 1420 i en alder av 81 år.
Gausvik I kraftverk
Gausvik I kraftverk, også kalt Nedrefoss kraftverk, er et vannkraftverk ved Gausvik i Harstad kommune i Troms og Finnmark fylke.
Kraftverket utnytter et fall i Gausvikelva på ca. 80 meter fra Haukebøvatnet til havnivå i Tjeldsundet.
Kraftverket har sammen med Gausvik III /Øvrefoss kraftverk Storvatnet som magasin. Vannstanden i vatnet reguleres 7,5 meter.
Det er installert en francisturbin på 3,6 MW. Midlere årsproduksjon er på 16 GWh.
Kim Jong-pan
Kim Jong-pan (født 29. januar 1970 i Seoul) er en sørkoreansk rullestolcurlingspiller. Han debuterte på det sørkoreanske landslaget ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji.
Gausvik I kraftverk
Kraftverket er eid av Nordkraft.
Kim Jong-pan
Idrettskarriere
Kim var treer ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland, der det sørkoreanske laget kom på 9.-plass.
Joaquín Correa
Carlos Joaquín Correa (født 13. august 1994) er en argentinsk fotballspiller som spiller for den italienske klubben.
Eric Loughran
Eric Loughran (født 12. april 1995) er en amerikansk freestylekjører.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 12.
Videospillåret 2003
Videospillåret 2003 er en oversikt over hendelser og lanseringer med tilknytning til videospill i 2003.
Gausvik III kraftverk
Gausvik III kraftverk, også kalt Øvrefoss kraftverk, er et vannkraftverk ved Gausvik i Harstad kommune i Troms og Finnmark fylke.
EM i karate 1995
EM i karate 1995 (europamesterskapet i karate) ble arrangert i Helsingfors i Finland i 1995.
Gausvik III kraftverk
Kraftverket utnytter et fall i Gausvikelva på 32 meter, fra Øverforsdammen til Haukebøvatnet. Kraftverket har sammen med Gausvik I / Nedrefoss kraftverk Storvatnet som magasin. Vannstanden i vatnet reguleres 7,5 meter.
Det er installert en francisturbin på 950 kW. Midlere årsproduksjon er på 5 GWh.
Kasper Ejsing Olesen
Kasper Ejsing Olesen (født 7. oktober 1974 ) er en dansk politiker for Socialdemokratiet. Han har vært borgermester i Kerteminde kommune siden kommunevalget i 2017 og overtok etter Hans Luunbjerg (V) fra 1. januar 2018.
François de Tournon
Han ble kreert til kardinal i mars 1530 av pave Klemens VII. Det var hans åttende konsistorium.
Sandsveien
Sandsveien eller Sandsvegen kan vise til følgende veier eller gater i Norge:
Vinkelfly
Vinkelfly (Enargia paleacea) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er vanlig på Sørlandet og Østlandet i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 38 – 45 mm), kraftig nattfly. Kroppen og forvingen er brungule. Forvingen har to brune tverrlinjer, den innerste er vinklet i midten, den ytterste mer jevnt buet, men med en knekk nær fremkanten. Nyre- og rimgmerkene er tydelige, kantet med brunt, nyremerket har en uregelmessig, gråbrun flekk i den nedre delen. Bakvingen er blekgul til hvit.
Levevis
Vinkeflyet forekommer i ulike slags skog og i hager. Larvene lever på sammenspunne blader av bjørk (Betula spp.) og osp (Populus tremula) om våren. Arten overvintrer som egg. De voksne sommerfuglene flyr i august – september.
Utbredelse
Arten finnes i Europa, unntatt lengst i sør, og videre østover til Japan. I Norge er den vanlig på Sørlandet og Østlandet, mer lokalt forekommende i resten av landet nord til Rana i Nordland.
Russeburkneslekten
Russeburkneslekten (latin: Diplazium) er slekt av bregner innenfor storburknefamilien (Woodsiaceae), som på sin side inngår i en større, monofyletisk orden, nemlig Polypodiales.
Slekten Diplazium (russeburkner) med minst 474 arter av de drøye 700 artene i storburknefamilien, og er således den artsmessig dominerende slekten. Kromosomtallet (x) er vanligvis 41 eller 42.
Jordstenglene er krypende, og bladplatene oftest trekantede og enkeltstående som på «tradisjonelle» bregner. Den kan ha skjell, men små eller ingen slør (indusium). En art vokser i Norge – russeburkne (Diplazium sibiricum).
Russeburkneslekten har habitater over hele verden, men flest på den nordlige halvkule. Den danner en klade med Rhachidosorus, Diplaziopsis og Anisogonium. Dessuten er de tidligere systematiserte slektene Callipteris og Monomelangium nå integrert i russeburkneslekten.
Goms
Goms har 4 800 innbyggere og et areal på 588 km². Distriktet består av 13 kommuner; hovedstedet er Münster.
Følger man Rhône vestover (nedover) fra Goms, kommer man til bl.a. Brig og Sion. Forbindelsen til nabokantonene skjer over en rekke viktige fjellpass: Grimselpasset i nord fører til Haslital i Bern; Furkapasset i nordøst til Urseren i Uri; Nufenenpasset i øst til Val Bedretto i Ticino. Passene har i løpet av 1900-tallet blitt supplert med vei- og jernbanetunneler (Lötschberg- og Furkatunnelene). I tillegg fører de uutbygde og bare historisk relevante Albrun- og Griespass sydover til den italienske dalen Val d'Ossola.
Goms ble bosatt av tysktalende alemanner, som kom over Grimselpasset på 800-tallet. Før dette fantes det sannsynligvis enkelte romanske bosetninger. Alemannene spredte seg fra Goms nedover langs Rhône og bosatte etter hvert hele det Øvre Wallis.
Næringen baserer seg i dag hovedakelig på alpint landbruk og turisme.
Kommuner
De 13 kommunene i Goms er:
MAC-11
Den ble designet av Gordon Ingram hos Military Armament Corporation (MAC) på 1970-tallet. Våpenet er en kompakt utgave av MAC-10, og er kamret for patroner i kaliber 9 x 17 mm Browning (.380 ACP). Våpenet har teleskopisk sluttstykke.
MAC-11 er den maskinpistolen med minst suksess i MAC-familien. Dette skyldes mest kaliberet, da dette regnes som ganske svakt til å være til nytte.
Løyfthøene
Navneleddet 'løyft' er dialektform av substantivet 'løypt (f)' som er avledet av substantivet 'løype (f)' og verbet 'løypa'.
At the Edge of Time
At the Edge of Time er det niende studioalbumet til power metal-bandet Blind Guardian, utgitt i 2010.
Johan Wilhelm Michelet
Johan Wilhelm Michelet (født 16. mai 1877 i Kristiania, død 7. februar 1964) var en norsk diplomat.
Utmerkelser
Michelet mottok i løpet av sitt diplomatiske virke en rekke ordener. Han var kommandør med stjerne av St. Olavs Orden. Michelet hadde storkors av den danske Dannebrogordenen, den svenske Nordstjerneordenen, den kinesiske Det gylne aks' orden og den brasilianske Sydkorsordenen. Han var innehaver av 1. klasse av de japanske Den hellige skatts orden og Den oppadstigende sols orden og var kommandør av Italias kroneorden, offiser av den franske Æreslegionen, hadde 3. klasse av den prøyssiske Den røde ørns orden og 4. klasse av den prøyssiske Kroneordenen.
Familie
Han var sønn av Johan Christian August Michelet (1844–1926) og Sofie Augusta Collett Steenstrup (1850–1936). I 1908 giftet han seg med den vest-prøyssiske Ingeborg Frieda von Benda (født 1884). Han var da stasjonert i Berlin. Etter å ha pensjonert seg i 1946, kjøpte de Klahammar gård i Södermanland i Sverige der de forpaktet bort det meste, men holdt i gang et større handelsgartneri.
James Follett
James Follett (1939–2021) var en engelsk forfatter og manusforfatter. Han begynte å skrive på fulltid i 1976 da han sa opp jobben som teknisk skribent for det britiske forsvarsdepartementet. Han skrev senere over 20 romaner, samt flere drama for radio og TV. Han var en av de 400 mest populære britiske forfatterne, målt etter antall bøker lånt fra offentlige biblioteker i Storbritannia.
Radio
(AT indikerer at stykket ble hørt på BBC Radio 4s Afternoon Theatre, en slott på 60 minutter; JBM at det var på Radio 4s Just Before Midnight, en slott på 15 minutter, og SNT: Radio 4s Saturday Night Theatre bestående av 90 minutter.)
En asterisk * etter året betyr at stykket har blitt gjentatt på BBC 7.
East Village
East Village er et område i Øst-London som ble planlagt og bygget som Olympialandsby for de Olympiske sommerleker 2012. Etter lekene ble det omdannet til boligområde. Området var tidligere forurenset land med industribygninger nord for Stratford.
Planlegging og bygging
Forutsetningen for planleggingen av Sommerlekene i 2012 var at bygningene i Olympialandsbyen som skulle huse deltakerne skulle gjenbrukes i et nytt boligområde i Stratford etter lekenes slutt. Etter en omfattende anbudskonkurranse valgte den da sittende arbeiderpartiregjeringen et forslag fra Lend Lease Project Management & Construction som dekket både finansiering og bygging av Olympialandsbyen og deler av mediasenteret. Dette ville dekke både innkvartering av 24 000 utøvere og i ettertid gi en blanding av rimelige private boiger i et område som ville omfatte kontorer, butikker, skoler og helsesentra.
Arbeidet igangsettes
Lend Lease engasjerte et team av arkitekter, byplanleggere og landskapsarkitekter. De ble briefet om å designe en type hageby-distrikt som passet med en større bypark, en visjon fra Olympiapark-arven. Det skulle også omfatte klassiske viktorianske arkitektur som Maida Vale og andre deler av det victorianske området i vest-London. På et 27 hektar stort område, var elleve boligområder definert i planen. Hvert av disse bestående av fem til syv blokker, bygget rundt et felles plassert torg med fontener for å illudere nærhet til elven Lea.
De enkelte bygningene
Hver av de 67 blokkene er mellom åtte og tolv etasjer høye:. Disse er supplert med en blanding av bygninger på en-, to- og tre-etasjer med butikker. Tredje etasje og høyere i midten av komplekset er felles haveanlegg som skjuler bilparkeringen under. Og over dette nivå, en blanding av lavkostnad og noe dyrere private leiligheter, med alt fra ett til fire soverom. Leilighetene er rommelige, med egne balkonger som gir plass til et bord og stoler.
Olympiaparken
Hele området for Olympiaparken var foreslått å bli sikret under en Compulsory Purchase Order (CPO) fra  London Development Agency. Sent 2005 ble det uenighet mellom daværende borgernester i London, Ken Livingstone og Newham Council/Westfield Group om bruken av rettslige tiltak. Området for deltakerlandsbyen skulle legges like ved et utviklingsområde for Stratford, men vanskeligheter med fremkommelighet betød at Olympiparken ville komme inn på området for Stratford. I november 2005 ble det avtalt at veien over Westfields område ble fjernet, forutsatt annen tilgang til deltakerlandsbyen.
I lys av finanskrisen i 2008 fant Lend Lease vanskeligheter i å skaffe midler for byggingen av landsbyen på det frie finansmarkedet. Byggearbeidene, det største enkeltforetak i hele enterprisen. Regjeringen, via Olympic Delivery Authority (ODA) sa seg enig i å garantere for beløpet, forutsatt at utøvere som konkurrerte utenfor London skulle huses lokalt, nær deres arenaer. Som en følge av utøvernes erfaringer i Beijing( i 2008, og spesielt etter kommentarer om velferd, intervenerte Den internasjonale olympiske komites president Jacques Rogge og hevdet at dette kompromisset måtte bli revurdert og presset omkring den finansielle delen måtte løses.
Olympiabyen og den Paralympiske landsby.
I løpet av sommeren 2012 ble de første blokkene tatt i bruk som olympialandsby for lekene i London 2012. Utenom det originale designet hadde arkitektene lagt til temporære løsninger for å skape "hotel"-lignende leiigheter med plass til: 3 300 leiligheter, hver med TV, internett-tilgang og en privat have; og 17 320 senger. (omtrent 10 000 for utøvere da deltakerantallet var om lag 10 000 (og  resten for funksjonærer under lekene): noe som gav hver atlet 16 m² gulvplass. I tillegg hadde utvikerne lagt til to temporære bygninger på 17 000 m²  (180 000 sq ft)med matsalen som var åpen 24 timer i døgnet med kapasitet for 5 500 utøvere ad gangen og en underholdningshall på 10 000 m² som inneholdt felles rom for spill og avslapping samt en alkoholfri bar. Landsbyen omfattet også en plaza hvor atletene kunne møte venner og familie.
Etterbruk
Etter lekenes avslutning skulle området brukes til et nytt boligområde, kjent som East Village. Anlegget ville omfatte 2 818 nye boliger inklusive 1 379 leiligheter og hus for salg og utleie. Hele anlegget er planlagt med store områder fylt med gater, parker og fellesområder som skal gi pass til en skole, et helsesenter og forretninger. Etter å ha solgt leiligheter i 2009 for 268 million pund ble det utlyst en anbudsrunde i 2008 for ODAs interesserer i de gjenværene 1 439 private boligene sammen med seks nærliggene, fremtidige områder med et potensial for ytterligere 2 000 nye boliger og  en langtidsavtale for administrasjon av East Village. Temporære anlegg som ble installert under lekene er fjernet for bygging av en serie med et til fem soveroms boliger fra leiligeer til Rekkehus. De hotell-lignenende rommene er blitt bygget om til å omfatte kjøkken. Majoriteten av de 1 439 private boligene skal være til utleie, i stedet for salg og med eierskapet liggende hos Delancey/Qatari Diar. Dette vil kreere den første private sektor av boliger på over 1 000 boliger, eiet og direkte ledet som en investeringsiforetak. I tillegg vil utviklerne bygge nye parker og nye  transportmuligeter. Et helsesenter for innbyggerne i East Village og omkringliggene område skal også bygges.
Cambridge Heath
Cambridge Heath er et område i Tower Hamlets i London, nord for Bethnal Green. Det nevnes først som Camprichtesheth i 1275.
East Village
Etterbruk
Utviklerne har også oppført Chobhmakademiet, en ny campus med 1 800 plasser for elever og studenter i alder fra tre til nitten år. Under lekene ble skolen brukt som hovedbase for de organisatoriske og administrative organer. Ombygget etter lekene ble det åpnet i september 2013 som Chobham Academy, en plass for utdannelse, bestående av barnehave, førskole og videregåene skole; et voksenopplæringssenter og et kunstsenter.
Transport
Anlegget ligger nær Stratford stasjon med rask forbindelse til det sentrale London (7–8 minutter) via High Speed One, på Southeastern, men ikke Eurostar, hvis tog ikke stopper her. Docklands Light Railway gir direke forbindelse til det meste av Øst London, som er bare et stopp fra Stratford stasjon, som igjen gir forbindelse til flere linjer på London Underground. Det er i tillegg flere gode forbindelser med buss inn til det sentrale London
Cambridge Heath
Cambridge Heath Road går fra nord mot sør fra grensen til Hackney ned til Stepney. Langs denne veien ligger både Cambridge Heath stasjon og Bethnal Green undergrunnsstasjon.
Den eldste dokumenterte bruken av stedsnavnet er fra 1275 som Camprichthesheth, muligens avledet av en angelsaksisk mann ved navn *Cantbeorht og hans heath (heier/ukultivert land).
Seo Soon-seok
Kim Jong-pan (født 12. mai 1971 i Seoul) er en sørkoreansk rullestolcurlingspiller. Han debuterte på det sørkoreanske landslaget ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji.
East Village
Kvalitet
Byggene ble byget etter høyeste standard for britiske boliger (Code for Sustainable Homes Level 4).
Et anlegg, et parkeringshus oppnådde CEEQUAL )''Excellent'
Hele anlegget oppnådde tre gullmedaljer, i 2010, 2011 og 2012, for planlegging, gjennomføring og bygging.
Seo Soon-seok
Idrettskarriere
Kim var toer ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland, der det sørkoreanske laget kom på 9.-plass.
Digerkampen (Lesja)
Digerkampen er et fjell helt vest i Lesja kommune i Innlandet. Det har en høyde på 1 945 meter over havet.
Fjellet ligger i Reinheimen nasjonalpark. Man kan nå Digerkampen på en dagsmarsj fra gården Rånå.
Wang Xindi
Wang Xindi (født 2. mai 1995) er en kinesisk freestylekjører.
Han representerte Kina under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i kvalifiseringen i hopp.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han utslått i kvalifiseringen.
Morrill Act
Morrill Act (egentlig: Morrill Land-Grant Colleges Act) er en amerikansk lovgivning fra 1862 og 1890 som ga det rettslige grunnlaget for å donere føderale landeiendommer til opprettelse høyskoler og universiteter – en i hver delstat. Slike læresteder ble kalt land-grant-colleges og etter hvert land-grant-universiteter.
Vladimir Lenin
Vladimir Iljitsj Uljanov (russisk: Владимир Ильич Ульянов), bedre kjent under sitt pseudonym Vladimir Lenin (russisk: Владимир Ленин) (født i Simbirsk (Uljanovsk) i Russland, død 21. januar 1924 på godset Gorki ved Moskva) var en russisk (sovjetisk) politiker og marxistisk revolusjonær teoretiker. Han regnes som leninismens grunnlegger, og var leder av Russland, og fra 1922 Sovjetunionen, fra oktoberrevolusjonen i 1917 til han døde i 1924.
Morrill Act
Kongressmannen Justin Smith Morrill fra Vermont var en av drivkreftene bak lovgivningen, og han fikk gjennomslag for bevilgninger justert etter folketall (antall representanter i Kongressen).
Vladimir Lenin
Han var leder av Bolsjevikpartiet, og var formann for Folkekommissærenes råd i Den russiske sosialistiske føderative sovjetrepublikk fra 1917 til 1924, som sammen med tre andre sovjetrepublikker dannet grunnlaget for en sosialistisk union i 1922, som utviklet seg til en konstitusjon i 1924 som legitimerte den nye staten Sovjetunionen.
Morrill Act
Hver delstat fikk donert 30 000 acres (121 km²) per kongressmann ved folketellingen i 1860, til fri disposisjon eller avhending gitt at forvaltningen eller salgssummen ledet til opprettelse av landbruksfaglig eller teknisk høyere utdanning. I alt ble 17,4 millioner acres (70 000 km²) land overført delstatene under Morrill Acts.
Vladimir Lenin
Etter å ha brukt en rekke pseudonymer, tok han i 1902 navnet «Lenin», som er avledet fra navnet på elven Lena i Sibir, hvor man under tsarregimet henrettet streikende arbeidere.
Tensas Parish
Tensas Parish er et fylke i den amerikanske delstaten Louisiana. Det grenser mot Madison Parish i nord, Concordia Parish i sør, Catahoula Parish i sørvest og mot Franklin Parish i vest. I øst utgjør elven Mississippi grense mot delstaten Mississippi.
Tensas Parish totale areal er 1 661 km² hvorav 100 km² er vann. I 2010 hadde fylket 5,252 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen St. Joseph.
Vladimir Lenin
Unge år
Lenin ble født i Simbirsk ved Volga i en familie i den øvre middelklassen. Forfedrene hadde røtter fra flere forskjellige folkeslag, blant annet hadde han svenske, tyske og jødiske aner. Faren var en adlet folkeskoleinspektør. Det er usikkert om han i det hele tatt hadde russiske aner. Han var en dyktig student, flink i idrett og en god sjakkspiller. Farens død i 1886 og henrettelsen av broren Aleksandr for deltakelse i planleggingen av et komplott for å myrde tsar Aleksander III året etter, markerte hans inntreden i de voksnes rekker. I 1887 ble Lenin selv arrestert for sin deltakelse i en studentdemonstrasjon. Han greide likevel å fullføre sin utdanning som jurist i St. Petersburg i 1891, og praktiserte som advokat en kort tid etter endt utdannelse.
I Simbirsk vokste også Aleksandr Kerenskij opp der faren var bestyrer for skolen som blant andre Lenin og hans søsken gikk på. Lenins far, Ilja Uljanov, var skoleinspektør for Volga-distriktet og en god venn av Kerenskijs far. Kerenskijs regjering ble styrtet under oktoberrevolusjonen.
Revolusjonslederen
I stedet for å satse på en juridisk karriere brukte Lenin tiden sin på revolusjonær virksomhet, inspirert av Karl Marx og Friedrich Engels' teorier. Den 7. desember 1895 ble han arrestert og fengslet av myndighetene et helt år, med påfølgende forvisning til byen Sjusjenskoje i Sibir.
I løpet av sin tid i eksil giftet han seg i 1898 med den sosialistiske aktivisten Nadezjda Krupskaja. I april 1899 publiserte Lenin boken Kapitalismens utvikling i Russland. Da han ble løslatt fra fangenskapet i 1900, startet han sin reise i Russland og andre deler av Europa. I 1900 fikk Lenin tillatelse til å dra til Sveits. Der slo han seg sammen med marxistiske sosialdemokrater i en bevegelse stiftet av russeren Georgi Plekhanov og startet han sitt nye talerør, tidsskriftet Iskra («Gnisten»), som allerede i 1903 ble et offisielt organ for det nye all-russiske sosialdemokratiske arbeiderpartiet. De første årene var dominert av striden mellom Lenins tilhengere, bolsjevikene («flertallsmennene») og Plekhanovs tilhengere, mensjevikene («mindretallsmennene»), som førte til at bevegelsen ble splittet i 1903. Lenin representerte den harde linjen, med krav om sentralisme og underkastelse under en felles politikk, Plekhanov representerte en noe mykere linje, og ville også at bevegelsen skulle tjene middelklassen.
Lenin var medlem i det russiske sosialdemokratiske arbeiderpartiet. I 1903 ledet han bolsjevikene i den interne maktkampen mot mensjevikene, som brøt med partiet. Lenin reiste hjem i forbindelse med 1905-revolusjonen, men fikk utrettet lite. I 1906 ble han valgt til partileder, men i 1907 måtte han flytte til Finland av sikkerhetshensyn, og i 1907 var han tilbake i Sveits. Han fortsatte å reise rundt i Europa og deltok i mange sosialistiske møter og aktiviteter, deriblant Zimmerwaldkonferansen. De neste årene var harde og bitre kampår med økende isolasjon for Lenin. I 1912 fikk bolsjevikene lov til å starte avisen Pravda («Sannhet») og i februar 1917 falt tsarregimet.
Da tsaren ble styrtet, utnevnte statsdumaen en midlertidig regjering, ledet av Georgij Lvov. Etter at den russiske tsaren Nikolaj II ble styrtet i februarrevolusjonen i 1917, ønsket Lenin, som nå bodde i Sveits, snarest å vende hjem til Russland for å ta del i den russiske revolusjonen. Hans interesser sammenfalt med den tyske generalstabens, som antok at en hjemvendt Lenin ville ha en destabiliserende innflytelse på Russland. Tysk UD bevilget 40 580 997 gullmark til rådighet for «propaganda og spesielle formål». Beløpene ble overført via Sverige. I februar 1917 eide ikke bolsjevikene en eneste trykkpresse, og Pravdas kasse var bunnskrapt. Men samme sommer hadde bolsjevikpressen et daglig opplag på 320 000 eksemplarer pluss ca. 350 000 brosjyrer. Medlemstallet steg fra 23 000 til ca. 200 000 på fire måneder. Bolsjevikene selv ville aldri gi noen forklaring på hvor de enorme pengesummene kom fra.
Lenin reiste i en «plombert» jernbanevogn i april 1917 under første verdenskrig. Jernbanevognen fraktet Vladimir Lenin sammen med flere emigranter, fra sitt eksil i Sveits under det tyske keiserrike over til Sverige og Finland frem til Petrograd i Russland, som i dag heter St. Petersburg. Vognen var i virkeligheten ikke plombert, men reisen var ulovlig. «Den plomberte vogn» ble bare benyttet av tyskere om den gjeldende jernbanestrekning.
Statslederen
I oktober 1917 grep Lenin makten, og Europas historie tok en ny retning. Lenin dominerte politikken til det nye Sovjetregimet fram til sitt første slag i 1922. Han kunne snart delvis gjenoppta sine plikter, men et nytt slag var helt ødeleggende, og han døde 21. januar 1924.
Lenin viet hele sitt voksne liv til kampen for kommunismen, alt det øvrige i livet var underordnet dette. Han levde et nøysomt liv, uavhengig av om han for tiden hadde god eller dårlig råd. Som politisk leder hadde han evner av de helt sjeldne. Både som strateg, organisator og teoretiker var han overlegen såvel sine kamerater som politiske motstandere. Han var dessuten en energisk demagog, skjønt her var Trotskij ham overlegen. Lenin gjorde et grundig arbeid som marxistisk teoretiker. I hans notatbøker, som munnet ut i boka Imperialismen som kapitalismens høyeste stadium, finnes referanser til 148 bøker og 232 artikler.
Etter hans død ble liket preservert og lagt for utstilling i et mausoleum på Den røde plass i Moskva (se Lenins mausoleum).
Lenins Russland
Russlands kommunistparti kom til makten i oktober 1917, og i november hadde antallet medlemmer vokst fra 24,000 til mer enn 100,000. Til tross for den raske økningen, fikk partiet bare 25% av statsdumaens støtte i november. Resultatet ble at Lenin innførte et ettpartisystem, hvor samtlige politiske partier – deriblant andre marxistiske og sosialistiske partier – ble ulovlige. Etter Lenins regime ble Sovjet-Russland og fra 1922 Sovjetunionen styrt etter Karl Marxs og Friedrich Engels ideer om sosialismen og proletariatets diktatur. Det første Lenin gjorde etter å ha gjennomført revolusjonen var å trekke alle russiske tropper hjem fra krigen som herjet i Europa, og offisielt slutte fred med Tyskland.
I de russiske byene ble arbeiderne etablert i arbeiderråd (sovjeter). Disse skulle være med på å styre samfunnet, og fungere som demokratiske organer. Konseptet fungerte allikevel ikke i praksis, blant annet fordi ledere av disse sovjetene måtte godkjennes av Lenin personlig. Under Josef Stalins diktatur ble disse rådene avskaffet under grunnlovsendringen i 1936.
Hungersnøden i 1921
I 1921 ble Russland kastet inn i en hungersnød som skulle koste fem millioner russere livet. Situasjonen hadde forverret seg gjennom første verdenskrig og den russiske borgerkrigen (1918–1920). I borgerkrigen hadde alle parter (den hvite armé, bolsjevikene, anarkistene og de ulike gruppene av nasjonalister) konfiskert bøndenes korn. I 1920 beordret Lenin kraftige innskjerpelser av mengden korn bøndene skulle levere til bolsjevikene, basert på mistanker om at bøndene saboterte krigsinnsatsen ved å holde tilbake korn. Statistiske analyser antyder at kornet neppe ble holdt tilbake, men i stedet ble solgt på det svarte markedet. Noen offisiell forespørsel om nødhjelp ble aldri sendt, og utenlandsk hjelp kom først på banen flere måneder senere.
Herbert Hoover hadde tilbudt Lenin hjelp for å takle tørken allerede i 1919, under forutsetning av at de fikk fri tilgang til det russiske tognettet. Lenin nektet, ettersom han så på dette som et forsøk på å involvere seg i russisk politikk. I 1921 endret Lenin denne politikken og slapp til utenlandsk nødhjelp, etter at hungersnøden nådde sitt høydepunkt våren 1921.
Som en følge av hungersnøden, innførte han en ny økonomisk politikk, som gjorde at man tillot privat næringsvirksomhet og handel i en viss skala, og bønder kunne selge varene sine til hvem de ville.
Røde Kors arrangerte den 15. august (1920) en konferanse om hungersnøden i Russland, ledet av Fridtjof Nansen.
Ettermæle
Etter sin død har Lenins teori og politikk vært veldig viktig for marxister internasjonalt. Marxismen-leninismen, som er et begrep som brukes på Lenins videreføring av marxismen i Russland, er den vanligste retningen kommunistpartier internasjonalt bekjenner seg til.
Lenins ettermæle har derimot også blitt preget av ettertidens avsløringer om bruk av terror mot befolkningen. Sommeren 1918 forlangte Lenin at alle «upålitelige elementer» skulle sperres inne i konsentrasjonsleirer. Det betød i praksis alle som ikke støttet bolsjevikene, og som av den eller andre grunner kunne betraktes som «folkets fiender». Dermed risikerte borgerne fengsling og tortur basert på deres politiske synspunkter. Disse hendelsene er senere omhandlet i en lang rekke dokumentarbøker, herunder Gulag: A History av Anne Applebaum. Nettet av slike konsentrasjonsleirer utgjorde senere grunnlaget for etableringen av Gulag.
Det finnes statuer og andre minnesmerker i flere russiske byer, utenfor Russland finnes et i Italia på Capri i Augustus' hage.
Bøker
Lenin skrev mange bøker, blant annet:
Morrill Act
Lovgivningen ble første gang foreslått i 1858 og vedtatt i Kongressen i 1859, men president James Buchanan la ned veto mot lovforslaget. Det ble derimot foreslått på ny og signert av Abraham Lincoln den 2. juli 1862. Lincoln var en drivkraft for opprettelsen av høyere læresteder også før han ble president.
Hatch Act fulgte i 1887 opp Morrill Act med bevilgninger til etablering av landbruksvitenskapelige forskningsstasjoner, mens Smith-Lever Act av 1914 ga grunnlaget for opprettelse av kooperative landbruksagenter som brakte land-grant-universitetenes resultater og praktiske råd ut til bønder i delstatene.
Córdoba (Veracruz)
Córdoba er en by og kommune i delstaten Veracruz i Mexico som ligger i overgangen mellom kystsletta mot den meksikanske gulfkysten og fjellkjeden Sierra Madre Oriental, som løper parallelt med kysten.
Córdoba er en handelsby med en del industri. Byen er i Mexico kjent for kaffen sin, som dyrkes i fjellsidene rundt byen, og også sukkerindustrien er veiktig. Byen har gode kommunikasjoner både mot havnebyen Veracruz og Mexico by både med motorvei og andre veier.
Byens befolkning er i all hovedsak katolsk, og siden 2000 har byen vært bispesete. I tillegg til domkirken Catedral de la Inmaculada Concepción finnes det mange kirker og kapeller i byområdet. Andre trosretninger, først og fremst protestantiske, er også representert.
Klima
I en høyde av 842 meter over havet nyter Córdoba et godt klima. Den varmeste årsida er våren, når temperaturen tidvis når opp i 36ºC. Det meste av nedbøren faller i regntida om sommeren. Om sommeren kan også orkanene fra Mexicogulfen slå inn mot Córdoba, men fordi orkanene taper kraft når de slår inn over land og fordi byen har god avrenning, gjør disse vanligvis liten skade. Høsten er roligere, selv om orkanene også nå er merkbar. Vinteren er kjøligere, men temperaturen faller sjelden under 13º C. Årsmiddelnedbøren ligger på ca. 1800mm.
Verdt å se i Córdoba
Córdoba har en god del turisme, først og fremst fra andre deler av Mexico. Om vinteren kommer gjerne innbyggerne fra Mexico by ned for å nyte et mildere vær. Byens sentrum er preget av koloniarkitektur, og det fremste eksempelet på et er Catedral de la Inmaculada Concepción.
Vangpollen kraftverk
Vangpollen kraftverk er et vannkraftverk i Sortland kommune i Nordland fylke.
Kraftverket utnytter et fall på 313 meter fra nedre Vangpollvatnet til havnivå ved Vangpollen i Sigerfjorden.
Øvre Vangpollvatnet er magasin og reguleres mellom 448 og 433 moh
Produksjonen startet i 1942 og verket ble modifisert i 1989.
Det er installert en horisontal peltonturbin på 3,5 MW. Midlere årsproduksjon er på 14 GWh.
Kraftverket er eid av Vesterålskraft produksjon.
Huntingtin
Huntingtin er et protein som ved dysfunksjon kan forårsake Huntingtons sykdom.
Patologi
Ved Huntingtons sykdom er det ved mutasjon oppstått en patologisk lang repetisjon av trinukleotidet «CAG» (som koder for aminosyren glutamin) på genet som koder for huntingtin. Denne formen for mutasjon er spesiell i det at den aggraveres fra generasjon til generasjon fordi det hoper seg opp flere og flere CAG-repetisjoner. Dette gjør at sykdommen blir verre og verre for hver generasjon (tidligere debut). I det «friske» proteinet skal det være mellom 11 og 24 glutaminer etter hverandre, mens ved Huntingtons sykdom ser man fra 37 og oppover.
Craig Pearce
Craig Pearce er en australsk skuespiller og manusforfatter.
Han har skrevet manus til filmene Strictly Ballroom, Romeo + Juliet (1996), Moulin Rouge! (2001) og Den store Gatsby (2013), alle sammen med Baz Luhrmann.
Land-grant-universitet
Land-grant-universitet er et amerikansk universitet som er grunnlagt med føderal donasjon av grunneiendom eller andre ressurser for grunnleggelsen. Disse universitetene ble gjerne startet for å bringe høyere utdanning til nye delstater og befolkningsgrupper. I noen tilfeller fikk også eksisterende høyskoler slike føderale donasjoner til utvidelse.
Det er 106 slike colleger og universiteter i USA i dag, og de inngår i National Association of State Universities and Land-Grant Colleges (NASULGC).
Lærestedene vektla i første rekke landbruksfag og ingeniørfag, og ble ofte grunnlagt i utpregede landbruksstater. Etter hvert ble også praktisk økonomi og militære fagdisipliner inkludert i fagkretsen. Tanken var at arbeider- og bondegruppene skulle få praktisk, høyere profesjonsutdanning tilpasset lokale behov.
Det første land-grant-college var Iowa Agricultural College and Model Farm – dagens Iowa State University. Også Michigan State University var en viktig modell i den første tiden. Kansas State University ble det første lærestedet som ble nyetablert etter vedtakelsen av Morrill Act. Men eksisterende læresteder fikk også bevilgning, det eldste er Rutgers University fra 1766. I nyere tid har det blitt bevilget føderale midler til land-grant-institusjoner i Washington, DC (1967), og til amerikanske besittelser i Stillehavet.
En moderne versjon, uavhengig av land-grant-systemet, er de sea grant-colleger (1966), space grant-colleger (1988), sun grant-colleger (2003) og urban-grant-colleger som siden er opprettet for å rendyrke forskning og utdanning innen henholdsvis maritime, astronomiske, energitekniske og urbane studier.
Lovgivning
Morrill Acts (egentlig: Morrill Land-Grant Colleges Act) i 1862 og 1890 ga det rettslige grunnlaget for å donere føderale midler til høyskoler og universiteter – en i hver delstat. Kongressmannen Justin Smith Morrill fra Vermont var en av drivkreftene bak lovgivningen, og han fikk gjennomslag for bevilgninger justert etter folketall (antall representanter i Kongressen).
Hver delstat fikk donert 30 000 acres (121 km²) per kongressmann ved folketellingen i 1860, til fri disposisjon eller avhending gitt at forvaltningen eller salgssummen ledet til opprettelse av høyere landbruksfaglig eller teknisk utdanning. I alt ble 17,4 millioner acres (70 000 km²) land overført delstatene under Morrill Acts.
Lovgivningen ble første gang foreslått i 1858 og vedtatt i Kongressen i 1859, men president James Buchanan la ned veto mot lovforslaget. Det ble derimot foreslått på ny og signert av Abraham Lincoln den 2. juli 1862. Lincoln var en drivkraft for opprettelsen av høyere læresteder også før han ble president.