cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pakistanbotia
Denne fisken er relativt hardfør, men foretrekker bløtt, surt vann, med en pH på mellom 6 og 7,4. Hvis de får god nok tid på seg, kan de venne seg til vann med pH opp til 8. De foretrekker temperaturer på mellom 23 og 28 grader.
De kan bli stresset av å gå i et akvarium uten andre arter. Mye planter er en fordel. De bør ikke holdes sammen med aggressive fisk. De passer fint sammen med Otocinclus-maller, andre smerlinger, samt andre små, rolige fisk.
Telebutikken
Telebutikken var en butikkjede etablert i 1995 i Larvik. De to første årene het kjeden Mobilexperten. Fra en sped begynnelse vokste selskapet slik at kjeden Telebutikken i 2008 hadde 65 butikker. I 2008 hadde kjeden en omsetning på 290 millioner.
Telebutikken var opprinnelig et familieeid selskap, med Ole-Johan Svensen, Jan Svensen og Dag Rusti som eiere. Investoren Stein Matre (MTU Telecom), Gard Eriksrud kjøpte opp kjeden i 1998. De inngikk samtidig et strategisk samarbeide, hvor fokus skiftet fra salg av mobilabonnement for Telenor og over til NetCom, fra 2016 Telia Norge. Innen kort tid ble kjeden svært viktig for NetComs salg av mobilabonnement, noe som førte til at kjeden gradvis ble kjøpt opp av NetCom og til slutt overtatt i sin helhet i 2008. Morselskapet skiftet navn til ComHouse, og overtok samtidig kjeden Klart Svar. Telebutikken var lokalisert på nesten alle de største kjøpesentrene i Norge. I 2007 kjøpte Telebutikk-kjeden fotokjeden Preus Foto.
Ridder (ordensklasse)
Ridder er en ofte benyttet betegnelse på medlemmer i eller en grad innen en orden. Betegnelsen stammer fra middelalderens riddere og ridderskap.
Telebutikken
I 2011 endret Telebutikken navn til NetCom da NetCom ønsket å integrere nettbutikken og de fysiske butikkene og la det fysiske butikkene være selskapets ansikt utad.
Ridder (ordensklasse)
De første sekulære ordener innstiftet av regjerende fyrster, som Hosebåndsordenen (1348), Annunziataordenen (1362), Ordenen det gylne skinn (1430) eller Elefantordenen (1457), har kun én klasse der medlemmene betegnes som riddere. Senere er det etter mønster av disse kommet til nye ordener av samme type. I snever forstand utgjør disse de egentlige ridderordener. Medlemskap i slike ordener kunne være forbeholdt adelige eller medføre opphøyelse i adelsstanden for nyutnevnte medlemmer.
I Danmark er betegnelse «blå ridder» brukt om en ridder av Elefantordenen og «hvit ridder» om en storkorsridder av Dannebrogordenen.
Telebutikken
iPhone-eksklusivitet
11. juli 2008 kom Apple sin suksesstelefon iPhone 3G i salg for første gang i Norge, via Telebutikken. Da telefonen ble lansert i Norge, solgte kun 15 butikker denne telefonen, spredt rundt i landet. iPhone var i Norge operatørlåst til NetCom, men etter 2009 selges telefonen også gjennom andre operatører og butikker som tilbyr mobiltelefoner.
Ridder (ordensklasse)
I nyere fortjenstordener er ridder betegnelsen for en grad innen en orden med flere trinn, da som regel ordenens laveste trinn. I særdeleshet gjelder dette i ordener som er organisert etter mønster av den franske Æreslegionen. Slike ordener har ofte fem grader, som med utgangspunkt i Æreslegionens trinn betegnes som:
Betegnelsen ridder er i disse ordenene ikke begrenset til adelige og utnevnelse til ridderklassen av slike ordener medfører som regel heller ikke tildeling av adelskap.
Forkortelsen R benyttes ofte for ridder, R* eller R1 for ridder av 1. klasse og R2 for ridder av 2. klasse.
Albrecht von Graefe
Han var sønn av Karl Ferdinand von Graefe. I unge år viste han interesse for matematikk, men senere dreiet interessen mer i retning av naturvitenskap, noe som i sin tur ledet ham inn på medisinske studier. Etter studier i Berlin, Wien, Praha, Paris, London, Dublin og Edinburgh med spesiell interesse for oftalmologi, åpnet han i 1850 egen praksis som øyenlege i Berlin. Her grunnla han en privat institusjon som senere skulle danne modell for mange lignende klinikker i Tyskland og Sveits.
I 1853 ble han utnevnt til lærer i oftologi ved Humboldt-Universität zu Berlin, i 1858 ble han professor II og i 1866 professor I. I 1870 ble han valgt inn som utenlandsk medlem til Royal Swedish Academy of Sciences (Kungliga Vitenskapsakademin) i Stockholm. Han hadde kone og tre barn, hvorav to døde i spedbarnsalder.
Graefe bidro sterkt til videnskapen om ophthalmological, spesielt ved dannelsen av Archiv für Ophthalmologie i 1855 hvor også Carl Ferdinand Ritter von Arlt og Franciscus Donders hadde vesentlig bidrag. Hans kanskje største oppdagelser var hans metode for behandling av glaucoma og en ny operasjonsmetode for katarakt. han ble også regnet som en kapasitet innen nervesystemet og hjernen. Flere medisinske uttrykk bærer Graefes navn, så som: «Graefe-Syndrom», assosiert med Graves-Basedow sykdom og «Graefe-Fleck» eller «Graefe-Reflex».
Oftalmologen Johann Friedrich Horner var assistent under Albrecht von Graefe.
Albert von Graefe døde av lungetuberkulose i Berlin 20. juli 1870. Hans grav er fredet i Protestant Friedhof II der Jerusalems- und Neuen Kirchengemeinde (Cemetery No II av menighetene i Jerusalem kirke og New Church) i Berlin-Kreuzberg, sør for Hallesches Tor.
Litteratur
Alfred Graefe (1830–1899), også en anerkjent oftalmolog.
Hizb-i-wahdat
Hizb-e-Wahdat er et politisk parti i Afghanistan (også henvist til som Wahdat, enhet) som representerer hazarene i regionen. Den ideologiske lederen av partiet var Abdul Ali Mazari, som ble tatt til fange under forhandlinger av Taliban og ble torturert ihjel.
Wahdat-partiet ble splittet i to fraksjoner, som partiet var grunnlagt fra, i løpet av styret til Taliban. Akbari/Seppar-fraksjonen støttet Taliban. Akbari-fraksjonen kjemper i 2008 om kontrollen over forskjellige distrikt i Oruzgan, Bamiyan og Ghazni-provinsene. Den andre fraksjonen av partiet er kjent som Khalili/Nasr-fraksjonen og er ledet av den hazariske visepresidenten Karim Khalili. Denne fraksjonen er i opposisjon til Akbari-fraksjonen og kjemper mot dem om kontrollen i forskjellige provinser.
World Open
World Open var en profesjonell snookerturnering. Turneringa ble første gang spilt i 1982 under navnet Professional Players Tournament. Ray Reardon vant den første finalen etter 10–5 over Jimmy White. Pengepremier var da på 5000 britiske pund.
I 1984 skifta turneringa navn til Rothmans Grand Prix. Navnet har skifta flere ganger, fra 2005 til 2009 var navnet Grand Prix. Det har blitt spilt på flere forskjellige steder i England. Blant annet i Reading og Preston. I 2006 og 2007 ble turneringa holdt i Aberdeen i Skottland, før den i 2008 ble arrangert i Glasgow.
Samtidig som turneringen ble flyttet til Aberdeen ble formatet endret, til et såkalt Round robin-system, slik at spillerne både i kvalifiseringen og i innledningen av hovedturneringen ble oppdelt i grupper. Alle som var i samme gruppe spilte en kamp mot hverandre, hver seier gav ett poeng. De to spillerne i hver gruppe som hadde flest poeng gikk så videre til åttendedelsfinaler, hvor man møtte en spiller fra en av de andre gruppene. Vinneren av åttendedelsfinalen går så videre til kvartfinale og så videre. Det vanlige cup-formatet ble imidlertid tatt tilbake i 2008.
11. juni
11. juni er den 162. dagen i året. 163. i skuddår. Det er 203 dager igjen av året. Ifølge gammel overtro er denne dagen fandens fødselsdag for det var den ene forfallsdagen for lån, den andre var 11. desember, ifølge lov av 1643.
Fødsler
Se flere som er født 11. juni i Kategori:Fødsler 11. juni.
Dødsfall
Se flere som døde 11. juni i Kategori:Dødsfall 11. juni.
Ferdinand Schörner
Ferdinand Schörner (født 5. desember 1892 i München i Bayern, død 7. februar 1973 samme sted) var tysk general og senere generalfeltmarskalk i andre verdenskrig. Han deltok også i første verdenskrig.
Etter andre verdenskrig dømte sovjetiske myndigheter ham til 25 års fengsel for krigsforbrytelser. I Vest-Tyskland ble han dømt til 4,5 års fengsel for å ha beordret henrettelse av egne soldater under krigen.
«Blodige Ferdinand» ble regnet som «den mest brutale av Hitlers feltmarskalker». Han ble gravlagt i Mittenwald. Soldater fra Bundeswehr fikk forbud mot å delta i uniform, og deltakelse i sivilt antrekk var erklært uønsket av Bundeswehr.
Første verdenskrig
Schörner startet sin militære løpebane da han meldte seg som ett-årig frivillig til et bayersk infanteriregiment etter at han hadde avlagt abitur. Deretter forlot han hæren og studerte blant annet filosofi og språk ved universitetene i Lausanne og Grenoble.
Da første verdenskrig brøt ut i 1914 vendte han tilbake til det militære som Unterfeldwebel og reserveoffisersaspirant ved sitt tidligere bayerske infanteriregiment. I november 1914 ble han utnevnt til løytnant og kompanisjef. Han tjenestegjorde deretter med sin enhet i Frankrike, Tirol, Serbia, Romania og ved den italienske fronten. Ved sistnevnte deltok han i likhet med Erwin Rommel i Caporetto-offensiven i 1917, også kjent som slaget ved Karfreit. Begge ble tildelt Pour le Mérite for sin innsats. Schörner ble under krigen alvorlig såret tre ganger, og i 1918 forlot han aktiv militærtjeneste til fordel for reserven hvor han fikk graden ''Oberleutnant.
Mellomkrigstiden
1. juli 1926 ble han utnevnt til hauptmann etter å ha gjennomført en generalstabsutdannelse. Han hadde deretter to kompanikommandoer og arbeidet deretter som tolk hos det italienske alpejegerenheten alpini. Fra 1931 var Schörner lærer i taktikk ved krigsskolen i Dresden.
Han ble sjef for 98. Bergregiment i oktober 1937 og utnevnt til oberstløytnant og deltok her i innmarsjen i Østerrike i 1938. Umiddelbart før utbruddet av andre verdenskrig ble han 27. august 1939 utnevnt til oberst.
Andre verdenskrig
Schörner var svært fremgangsrik som kommandant under det tyske angrepet på Polen og senere angrepet på Balkan. Han kommanderte det 98. Bergregiment og senere det XIX Bergkorps i Finland. Senere kommanderte han det XXXX Panzerkorps på østfronten fra 16. november 1943 til 31. januar 1944.
I mars 1944 ble han øverstkommanderende for armégruppe A og i mai for styrkene i Sør-Ukraina. Han fikk overtalt Hitler til å tillate en retrett fra svartehavshavnen Sevastopol for å stabilisere frontlinjen en stund. I juli ble han kommandant for armégruppe nord og ble der til januar 1945, da han ble kommandant for armégruppe sentrum. Til slutt, den 30. april 1945, ble Schörner utnevnt til sjef for Oberkommando des Heeres (øverstkommanderende for den tyske hær) i Hitlers testamente, en uke før han overga seg til amerikanerne.
Det ble sagt at han var misunnelig på Rommels suksess og popularitet. Selv var Schörner beryktet for sin Fliegende Standgericht («flygende standrett»). Hitler hadde forbudt alt som kunne tolkes som defaitisme, ordrenekt eller slurv. Dette skulle straffes med dødsdom uten ankemulighet. Spesielt utpekte dommere reiste rundt med en eksekusjonspelotong, så dommen kunne eksekveres uten en gang å orientere den tiltaltes sjef eller undersøkelser av hva som faktisk var hendt. Pansersjefen Hans von Luck sendte en av sine dyktigste og høyt dekorerte sersjanter for å hente pansrede trekkvogner fra et verksted. Bare sjåføren kom tilbake og forklarte skjelvende og gråtende at verkstedet hadde forsikret at reparasjon ville bli foretatt utover natten. I ventetiden satte de seg på et vertshus for å få mat. Plutselig kom militærpoliti stormende inn. Siden sersjanten ikke hadde fått med seg noen skriftlig ordre fra Luck, ble han dradd utenfor i hagen bak vertshuset og skutt. Skrekkslagne mennesker måtte begrave ham på stedet; de fikk ikke engang lov å markere graven fordi han var skutt som «desertør». Luck som da stod midt i en militær operasjon, dro likevel til divisjonens hovedkvarter for å informere om galskapen og innlevere klage. Offiserene forklarte at det neppe nyttet, siden Schörner ble støttet av general Werner Marcks. Luck informerte den dreptes foreldre om at deres sønn falt «mens han utførte sine soldatplikter».
Schörner var kjent for å slite ordenstegn av offiserer som trakk sine menn tilbake. I mars 1945 ville han henrette sin kollega generalmajor Hanns von Rohr (1895-1988) fordi denne nektet å skyte soldater som flyktet for sovjetiske stridsvogner. I stedet ble von Rohr etter førerforordning degradert til oberst. 26. mars 1945 ble von Rohr avskjediget fra den tyske hær, men innkalt igjen samme dag og sendt tilbake til østfronten.
Etter å ha henrettet 22 unge soldater som «desertører» under kampene i Tsjekkoslovakia helt mot slutten av krigen, deserterte Schörner selv, etter å ha stjålet det han kunne fra sin enhets pengeskrin da han i mai 1945 stakk av fra troppene sine, og dermed lot i stikken både dem og alle tyskere som befant seg på tsjekkisk område.
Etter andre verdenskrig
Schörner sørget for å ødelegge uniformen sin før han overga seg til amerikanerne i Østerrike den 8. mai 1945 i sivile klær. I august 1951 ble han arrestert av sovjetmyndighetene, anklaget for krigsforbrytelser. I februar 1952 ble han dømt til 25 år i fengsel, to måneder senere halvert til 12,5 år. I desember 1954 ble han utlevert til DDR. Da østtyskerne slapp ham ut, dro han til Vest-Tyskland, der pressen opplevde ham som en «massemorder» og «blodhund», og den vesttyske forsvarsministeren Franz Josef Strauß kalte ham et «et uhyre i uniform». Berliner Telegraf oppfordret 2. februar 1955 til innsamling av materiale mot ham.
Schörner felte 22. mars 1945 dødsdom over kommandanten over Neiße-festningen, oberst Georg Sparre, og dennes stedfortreder, major Jüngling, fordi de oppga festningen til den røde hær nesten uten kamp. Det var kjent at Sparre lå på sykehus med et alvorlig hjerteinfarkt. Schörner stod likevel på sitt, men generalene Sigfried Henrici (1889-1964) og Friedrich Schulz (1897-1976) unnlot å utføre ordre. 24. mars 1945 ble Obergefreiter Walter Arndt henrettet uten lov og dom da han ble funnet beruset bak rattet på en bil. 15. oktober 1957 ble Schörner idømt 4,5 års fengselsstraff; men alt i 1960 slapp han ut av helsemessige årsaker. I 1963 innvilget forbundspresidenten Heinrich Lübke ham deler av hans opptjente alderstrygd. Han bosatte seg i hjembyen München som historiens siste tyske feltmarskalk.
Oljesand
Oljesand, også kalt tjæresand, oljeimpregnert sand, naturlig asfalt eller bituminøse bergarter, er en blanding av sand eller leire, vann, og spesielt tung råolje. Det må ikke forveksles med oljeskifer, som er innkapslet i bergarter.
Utvinning
Konvensjonell råolje blir enkelt hentet opp fra grunnen ved å bore brønner ned i sedimenter der lett eller mellomtung olje er flytende under naturlig reservoartrykk. Oljesand må derimot hentes ut i dagbrudd eller ved hjelp av damp eller kjemiske løsningsmidler som kan gjøre oljen flytende.
Råmaterialet blir prosessert eller oppgradert før det kan gå inn i produksjonen ved konvensjonelle raffinerier. Oppgraderingen skjer i tre trinn:
Disse prosessene bruker mye vann og krever store mengder energi.
Den tunge råoljen eller rå bitumen som blir utvunnet har høy viskositet eller er i fast form ved normal temperatur og trykk. Prosessering til bensin, diesel eller andre oljeprodukter er vanskelig og kostbar. Likevel blir nå oljesand utvunnet i stort omfang og konvertert til syntetisk olje eller raffinert i spesielle anlegg.
Utbredelse
Oljesand ble tatt i bruk som råvare i det gamle Mesopotamia og blant kanadiske First Nations. I nyere tid ble den første gang utvunnet nær byen Pechelbronn, der dampseparasjon ble tatt i bruk 1742.
Det er kjente oljesandforekomster i mer enn sytti land. Tre firedeler av den totale reserven finnes i to land: Canada og Venezuela. Begge disse to landene har oljesandreserver i samme størrelsesorden som verdens totale reserve av konvensjonell råolje.
Med økte oljepriser som gjør utvinning og oppgradering til brukbare oljeprodukter lønnsom, er det først siden 2006 at oljesand har blitt regnet med til verdens oljereserver. Oljesand kan representere opptil 2/3 av verdens totale petroleumsressurs, med minst 1,7 billioner fat (270 km³) i det kanadiske Athabasca Oil Sands og estimerte 513 milliarder fat ekstra tungolje i Venezuelas Orinocobelte. , sammenlignet med 1,75 billioner fat (278 km³) konvensjonell olje totalt i verden.
I 2007 overtok Statoil (Daværende StatoilHydro) et 1.110 km² område i Athabasca-regionen i Alberta, Canada. Et anlegg for prøveproduksjon av 10 000 fat produsert ekstra tungolje per dag ble planlagt å starte i slutten av 2009, med en opptrapping til 200.000 fat per dag i 2020.
Hwaeom jong
Hwaeom jong (hangul: 화엄종, hanja: 華嚴, McCune-Reischauer: Hwaŏm chong) er den koreanske avleggeren av den kinesiske mahāyāna-skolen Huāyán zōng.
Skolen ble grunnlagt i Korea av Ŭisang i året 671. Som en av de mest kjente buddhistiske munker i Silla-perioden, og en kjent tempelbygger, reiste han til Kina og studerte ved Zhongnan-fjellet som en elev av Zhìyăn og Fǎzàng.
Hwaeom jong forble den dominerende buddhistiske retningen i Korea frem til slutten av Kongedømmet Goryeo, da den ble slått sammen med Sŏn-skolen som er den koreanske avleggeren av Zen. Innenfor rammene av Sŏn, har Hwaeom jong fortsatt å spille en sterk rolle helt opp til det 21. århundre.
화엄종
St. Klement av Ohrid-universitetet i Bitola
St. Klement av Ohrid-universitetet i Bitola (makedonsk: Универзитет „Св. Климент Охридски“ – Битола) er et statlig universitet i Nord-Makedonia. Det ligger i byen Bitola, med enkelte avdelinger i byene Prilep og Ohrid. Universitetet ble grunnlagt 25. april 1979. I 1994 fikk det navn etter Sankt Klement av Ohrid.
St. Klement av Ohrid Universitetet i Bitola har en vitenskapelig stab på 377 og et studenttall på i overkant av 15 000. Universitetet har seks fakulteter: I tillegg har universitetet en medisinsk høyskole, et politiakademi og tre spesialiserte institutter for tobakk, hydro-biologi (i Ohrid) og slavisk kultur.
José González
José Gabriel González (født 1978) er en svensk singer-songwriter og gitarist bosatt i Göteborg, født i Sverige med argentinske foreldre.
Det sørøsteuropeiske universitetet
Det sørøsteuropeiske universitetet (engelsk: South East European University, SEEU) er et privat universitet i byen Tetovo i Nord-Makedonia. Universitetet åpnet i oktober 2001. Det ble grunnlagt etter initiativ fra OSSEs Høykommissær for nasjonale minoriteter og er finansiert av internasjonale donasjoner.
Det sørøsteuropeiske universitetet har fem fakulteter og tilbyr utdanninger innen samfunnsvitenskap, bedriftsøkonomi og ledelse, rettsvitenskap, kommunikasjonsteknologi og pedagogikk. Utdanningsprogrammene er lagt opp etter ECTS-prinsippene og Bologna-prosessen.
Arturs Alberings
Arturs Alberings (født i Rūjiena i Latvia, død  26. april 1934 i Riga i Latvia) var en latvisk politiker i det selvstendige Latvia i mellomkrigstiden. Han var Latvias statsminister mellom 7. mai 1926 og 18. desember 1926 av den latviske bondeunionen.
Surinam under Sommer-OL 2008
Surinam under Sommer-OL 2008. Fire sportsutøvere fra Surinam deltok i to sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ingen medaljer. Den tidligere svømmeren Anthony Nesty var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Anne Ramsey
Anne Ramsey (født 27. mars 1929 i Omaha, Nebraska, død 11. august 1988 i Hollywood, California) var en amerikansk film- og TV-skuespillerinne. Hun er mest kjent for å ha spilte rollene som Mama Fratelli i The Goonies og Mrs. Lift, Danny DeVitos rollefigurs mor, i Kast mamma av toget.
Abdul Ali Mazari
Abdul Ali Mazari (persisk: عبدلعلی مزاری, født ca. 1946 i Charkint, Afghanistan, død mars 1995 i Ghazni) var en afghansk politisk leder tilhørende det politiske partiet Hizb-i-wahdat som representerte hazarafolket. Han var selv etnisk hazaraisk og var en av de største lederne for hazarafolket. Han var motstander av den sovjetiske invasjonen av Afghanistan, og mente at løsningen på de innenlandske stridighetene i Afghanistan lå i et føydalt styre hvor hvert etnisk folk hadde egne og særskilte rettigheter.
Tidlige år
Som etnisk hazaraisk ble Abdul Ali Mazari født i landsbyen Charkint, sør for den nordlige byen Mazari Sharif (derav hans etternavn Mazari). Hans studier besto i å lese og pugge Koranen i den lokale skolen før han fortsatte med muslimske studier i Mazari Sharif, deretter til Qom i Iran, og så til Najaf i Irak.
Anne Ramsey
Foreldrene hennes er Eleanor (født Smith) og Nathan Mobley. Hun giftet seg med skuespilleren Logan Ramsey i 1954. Ramsey fikk sitt gjennombrudd på 1970-tallet, og ble Oscarnominert i 1988 til beste kvinnelige birolle for Kast mamma av toget. Hun ble også nominert til Golden Globe og vant en Saturn Award for beste kvinnelige birolle for innsatsen sin i denne filmen. Skuespilleren vant også Saturn Award-prisen bare et par år tidligere; denne gangen for prestasjonen i The Goonies. Hun døde av spiserørskreft i 1988.
Intellektuell
Intellektuell er et samlebegrep for en person hvis tankemønstre og handlinger er preget av metodikk og analyser, gjerne bygget på omfattende lesning.
Etymologi
Begrepet kommer via fransk fra det latinske intellectualis som igjen er dannet av intelligere, et ord som betyr «å forstå».
Definisjoner
I en samfunnsmessig kontekst kan intellektuelle praktisere et yrke som inneholder intellektuell aktivitet, som lærere, ingeniører, jurister og flere, eller i en snever forstand en person som tilhører samfunnets intelligentsia. Blant de mest kjente nålevende intellektuelle er den amerikanske språkviteren, aktivisten og forfatteren Noam Chomsky og den italienske filosofen og forfatteren Umberto Eco. De ble kåret som henholdsvis nummer én og to blant verdens 100 viktigste intellektuelle av de amerikanske tidsskriftene Foreign Policy og Prospect i samarbeid med leserne.
Abdul Ali Mazari
Politisk liv
Samtidig som Sovjetunionens røde armé okkuperte Afghanistan, vendte Abdul Ali Mazari tilbake til sin hjemby og fikk etter hvert en framtredende plass i den antisovjetiske motstandsbevegelsen. I løpet av de første årene av motstandskrigen ble hans yngre bror drept, deretter hans søster og andre medlemmer av motstandsbevegelsen. Hans onkel Mohammad Ja'afar og hans sønn Mohammad Afzal ble begge tatt til fange og drept. Han mistet også sin far Haji Khudadad.
Hezbe Wahdat
Abdul Ali Mazari var en av grunnleggerne og ble den første lederen av partiet Hezbe Wahdat («Enhetspartiet»). I den første partikongressen i Bamiyan ble han valgt til leder av sentralkomiteen, og i den neste kongressen ble han valgt til generalsekretær. På hans initiativ ble Jonbesh-e Shamal («Den nordlige bevegelse») opprettet. Denne bevegelsen forente de fremste militære styrkene med opprørerne. Det førte til statskupp og til sist at kommunistregimet i Kabul ble veltet.
Anne Ramsey
Filmografi
(utvalg)
Intellektuell
I Norge
Dagbladetomtalte i 2005 «verdens hundre fremste intellektuelle» og kåret også Norges viktigste intellektuelle.
Åtte av «landets viktigste intellektuell» var:
Abdul Ali Mazari
Borgerkrigen
Hizb-i-wahdat tok i begynnelsen del i den islamske staten og hadde en del posisjoner i regjeringen, men snart brøt det ut konflikter mellom de ulike krigsherrene. Mazari hadde dannet en allianse med Gulbuddin Hekmatyar og Dostum mot Rabbani Forsvarsministeren Ahmad Shah Massoud forsøkte å megle mellom fraksjonene, men våpenhvilen varte ikke lenge. I juni 1992 drev Jamiat-e Islami, Hizb-i-wahdat og Ittihad-i Islami direkte krigshandlinger mot hverandre i Kabuls gater. Med støtte fra Saudi-Arabia og Pakistan angrep Ahmad Shah Masoud og Abdul Rasul Sayyafs Ittihad-i Islami og dets styrker gjentatte ganger boligområdene i det sørvestlige området av Kabul, og det førte til omfattende sivile tap. I desember 1992 drepte Hizb-i-wahdat mange av mostanderne vest for Kabul, og Koti Sangi gikk ut av regjeringen og inn i en allianse med Gulbuddin Hekmatyar og general Abdul Rashid Dostum.
Taliban-tiden og død
Den 12. mars 1995 ble Abdul Ali Mazari invitert til politiske samtaler av Taliban med muligheter for en allianse mot den islamske staten, men tok ham deretter til fange i Chaharasyab i nærheten av Kabul sammen med fem av hans følgesvenner. På denne tiden var det et flertall av krigerne i hans eget parti Hizb-i-wahdat som stilte spørsmål ved hans autoritet, siden de ville alliere seg med den islamske staten mot Taliban. Den neste dagen ble Mazari drept og lempet ut av et Taliban-helikopter som fløy over Ghazni.
Taliban offentliggjorde en uttalelse om at Mazari hadde angrepet Taliban-vakter mens han ble fløyet til Qandahar. Da likene av ham og hans følgesvenner ble funnet, var de mishandlet og viste åpenbare tegn på å ha blitt torturert. Mazaris lik ble fraktet til fots fra Ghazni i vest til Mazar-e-Sharif nord i Afghanistan av hans tilhengere. Marsjen skal ha tatt førti dager, og mange tusen fulgte hans gravferd i Mazar-i Sharif.
Sk type 1
Historie
Utover i mellomkrigstiden oppstod etter hvert behovet for mindre skiftemaskiner rundt på stasjonene etter at tidligere ordninger ikke lenger var ansett som rasjonelle. Man hadde enten latt toglokene utføre skifting på mellomstasjonene, noe som førte til at togene brukte veldig lang tid, og man hadde også hatt en ordning med skiftelokomotiver som kjørte i rute fra stasjon til stasjon for å utføre oppgavene, men det ble veldig rigid og gjorde at det passet dårlig for godskundene. Den mest rasjonelle løsningen var å anskaffe små skiftetraktorer med forbrenningsmotor som kunne plasseres ut på hver stasjon som hadde en viss godsmengde. Det ble i en periode eksperimentert med å montere en vanlig bilmotor og drivtøy på en gammel godsvognramme, som for eksempel Sk type 3 bygget av Vst. Kongsvinger i 1934, men man ønsket heller å satse på materiell som var konstruert for oppgaven.
Leveranser
Maskinavdelingen hos NSB sendte 6. november 1934 ut anbudspapirer til de norske jernbanemateriellprodusentene, der de satte visse krav til hvordan de ønsket en sånn traktor konstruert. De måtte kunne trekke 80 tonn i 10–15 km/t i 10 ‰ stigning og 35 km/t på flatmark. NSB ønsket at de skulle utstyres med Lycoming TS bensinmotorer, da denne typen allerede var i bruk i noen motorvogntyper. Traktorene måtte kunne kjøre like godt begge veier, og de skulle utrustes med håndbremser, men være forberedt for senere montering av trykkluftbremser. Det ble også lagt vekt på at de skulle være så lette å betjene at en person som kunne lære å kjøre bil også skulle kunne læres opp til å kjøre disse.
I dette første anbudet ble det levert tilbud fra fem leverandører; Levahn mekaniske Verksted, Skabo jernbanevognfabrik, Strømmens Værksted, Sørumsand mekaniske verksted og Thunes mekaniske verksted. Strømmen leverte det laveste anbudet, og fikk kontrakten på å levere de seks første traktorene i januar 1935. Forøvrig skulle flere av de andre leverandørene få ta del i senere leveranser av typen, mens Sørumsand på sin side fikk levere den noe mindre Sk type 2. Leveransen som skulle vært etter et halvår ble kraftig forsinket, og våren 1936 ble de endelig levert. De fem første, nr. 11–15, ble gitt typebetegnelse Sk type 1a og utstyrt med en Hercules YXC bensinmotor, en annen motortype som NSB også hadde i bruk i motorvogner. Den siste, nr. 16, ble gitt typebetegnelse Sk type 1b og utstyrt med en Hercules DRXB dieselmotor.
Den neste ordren på ti traktorer, nr. 23–32, gikk til Thune og datterselskapet Hamar Jernstøberi. Disse ble levert i 1937 med bensinmotor alle sammen, men da de var en videreutvikling i forhold til de første ble de gitt betegnelsen Sk type 1c. Den neste bestillingen på tolv traktorer, nr. 33–44, ble levert fra Thune og HamJern i 1938 og var like forrige leveranse med unntak av nr. 42 som i likhet med nr. 16 ble levert med dieselmotor (Sk type 1b). Nr. 42 ble dog bygget om til bensinmotor på et senere tidspunkt, og nr. 43 rakk bare å bli et drøyt år gammel før den ble ødelagt i en kollisjon ved Kristiansand. De siste ti traktorene, nr. 48–57, ble levert fra Skabo i 1939.
Omlitrering og ombygging
I 1955 ble nr. 40 ombygd med en vannavkjølt Scania-Vabis D611 dieselmotor med 6 sylindre, og nr. 16 fikk også Hercules-motoren byttet ut med denne typen. Samtlige andre traktorer av typen, med unntak av nr. 43 som var skrotet, ble i årene 1960–1966 bygget om til dieselmotor fra Scania-Vabis, men da med den litt nyere modellen D7R07. Ombyggingen omfattet også bytting av det elektriske anlegget. Ved ombygging til diesel ble de også omlitrert til Skd 206.
Utrangering
Noen av traktorene hadde blitt utrangert opp gjennom årene på grunn av uhell, men de første utrangeringene på grunn av typens alder kom i starten på 1980-tallet, da de etter hvert hadde blitt erstattet av større og sterkere typer, eller det rett og slett ikke var bruk for dem lengre fordi godstrafikken på små og mellomstore stasjoner gradvis ble lagt ned. Innen utgangen av 1980-tallet var kun et fåtall fortsatt i vanlig drift. Ved utrangering ble traktorene ofte solgt til større godskunder som trengte dem for skifting på egne sidesporområder. Senere har også noen havnet hos museer, foreninger og privatpersoner, og enkelte av dem er totalrestaurert og framstår som nye.
Design
Traktorene var opprinnelig tenkt å skulle males helsvarte, men med signalrød bufferbjelke, altså ganske likt sånn damplokene så ut. I stedet ble de malt i samme rødfarge som godsvognene. I forbindelse med ombyggingen av traktorene på 1960-tallet ble mange av dem malt olivengrønne, som var riktig farge etter datidens designprogram. På 1970-tallet ble noen igjen malt røde, og på 1980-tallet var det også noen få som fikk «nydesign» med rød hytte og gule oppbygginger.
33 Polyhymnia
33 Polyhymnia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 28. oktober 1854 av Jean Chacornac fra Observatoire de Paris i Paris. Den er oppkalt etter musen Polyhymnia.
Restaurant Schrøder
Restaurant Schrøder ligger i Waldemar Thranes gate 8 på St. Hanshaugen i Oslo. Den regnes for å høre til kategorien «brune kafeer». Restauranten serverer tradisjonell norsk kafé- og restaurantmat.
Schrøder i Torggata 14 fra 1925 til 1954
Oslo arbeidersamfunn bygget i 1878 gården Torggata 14 i kvartalet der Folkets hus ligger, hjørnegården Torggata/nåværende Hammersborggata, et kvartal nord for Youngstorget, med utsikt til nåværende Arbeidersamfunnets plass. Elise Pettersens café var drevet her fra 1912. I 1919 overtok Sven Svensson og Borghild Hammer driften av Samfundskaféen, uten alkoholservering og nært knyttet til arbeidersamfunnet. Selv om kafeen var et viktig møtested knyttet til møtene, og mange nyinnflyttede med tilknytning til samfunnet brukte den til daglig, gikk den økonomisk dårlig. I 1925 ble lokalene rehabilitert og driftsformen lagt om. Hans Schrøder og Ringnes bryggeri skrev avtale med samfunnet i 1925, og det ble igjen ølservering. Schrøders restaurant åpnet 25. mars 1926. Da Oslo arbeidersamfunn flyttet til det nye Samfunnshuset i 1946, ble tilknytningen til samfunnet brutt og Folkets hus overtok Torggata 14.
Mannlige servitører hadde sorte bukser, hvit jakke og tøyserviett over armen. De kvinnelige hadde sort silkeforkle. Schrøder hadde levende musikk, blant andre Martin Bækkelund trekkspill, og sønnene Kjell og Rolf debuterte her på henholdsvis piano og fiolin. Bygningen ble revet i 1954 i forbindelse med bygging av det nye Folkets hus.
Restauranten i Waldemar Thranes gate
I 1956 flyttet Schrøder inn i nybygg i Waldemar Thranes 8, nært krysset Waldemar Thranes gate / Ullevålsveien, som er kjernen i strøket St. Hanshaugen med handel og servering. I den tidligere bygningen her var det drevet restaurant siden 1900, da Frk. Glansins Restaurasjon ble etablert. Fra 1923 til 1953 drev Hilmar Hansen Terrasse-Restauranten. Bygningen ble revet i 1954, og Schrøder flyttet inn i nybygget, som ble tegnet av arkitekt G.T. Schulz og sto ferdig i 1956. Georg Karlson, som hadde drevet Schrøder siden 1946, fortsatte og bodde med familien i gården.
Midt i lokalet står to søyler, og ved inngangen er et lite vindfang. På bordene er det en rød duk under og hvit duk diagonalt over. I tyve år med nåværende eiere har interiøret vært uforandret. Etter at serveringssteder i Norge ble røykfrie 1. juni 2004, ble restauranten malt for å fjerne røyklukten.
I restauranten henger malerier av Sigurd Fosnes fra 1926, med motiver fra Bergfjerdingen (trappen opp til Damstredet), Torggata med det første Torggata Bad og hjørnet av bygningen der restauranten holdt til, trehusbebyggelsen i Telthusbakken, den tidligere trehusbebyggelsen på Enerhaugen og et flere meter bredt bilde fra Youngstorget.
Det var levende musikk på Schrøder i 1960-årene, og dørvakt Holm sang til akkompagnement av Sigurd Dahl på piano og servitøren Trygve Nilsen på fiolin. I 1992 meldte Aftenposten at trioen Totti Bergh, Stein Thue og Eivinn Sannes spilte jazz tirsdag kveld og lørdag ettermiddag. Restauranten var kjent som et sted å gå før og etter idrettsarrangementer på Bislett stadion, som VM på skøyter.
Menyen
Restauranten serverer tradisjonell norsk kafé- og restaurantmat, som flesk og duppe og Wienerschnitzel. Entrecôte, kjøttkaker og rødspette var på menyen i 1957 og er der i 2016. I november og desember serveres om kvelden bare juletallerken, pinnekjøtt og lutefisk, og Schrøder har stort sett fullt belegg i denne perioden.
Harry Hole og prisen En ålreit fyr/Ei ålreit dame
Romanfiguren Harry Hole, politietterforsker i flere romaner av Jo Nesbø har Schrøder som stamsted, og fast bord innerst ved vinduet, der det er lys nok til å lese aviser. Harry bodde i Sofies gate 5, få hundre meter fra Schrøder. Byvandringer i Harry Holes fotspor besøker restauranten.
Jo Nesbø deler hvert år ut prisen En ålreit fyr / Ei ålreit dame på Schrøder. Prisen ble etablert i 2008 av Harry Hole-stiftelsen, og stiftelsen deler i samråd med prisvinneren ut en halv million kroner som går til å fremme grunnleggende lese- og skriveferdigheter i utviklingsland.
Bjørg Vik og Schrøder
Forfatteren Bjørg Viks far jobbet på Schrøder, og restauranten i Torggata er et viktig sted i romanen Små nøkler, store rom fra 1988. I Elsi Lund fra 1994 har hovedpersonens far vikariater i andre restauranter frem til Schrøder i Waldemar Thranes gate åpner.
Jeff Dunham
Jeffery «Jeff» Dunham (født 1962) er en amerikansk buktaler og komiker, bl.a. kjent for figuren Achmed den døde terroristen, Den hyperaktive Peanut, gamle og gretne Walter, Bubba J, Sweet Daddy D, superhelten Melvin, og José, jalapeñoen på en pinne. Han har spilt mange show over hele USA, bl.a. i Phoenix, Green Bay, New York og Washington D.C. Han er best kjent for showet «Spark of insanity», men også for «Arguing with myself». Selv om han er en buktaler, starter han ofte de større showene med en liten stand-up før han drar fram dukkene. Dunham har for øyeblikket bolig i Los Angeles og har tre døtre sammen med sin ekskone Paige som han skiltes fra i 2008.
Haldenvassdragets Kanalmuseum
Haldenvassdragets Kanalmuseum er et museum som forteller om kultur- og naturhistorien tilknyttet Haldenvassdraget. Museet ligger i Ørje i Marker kommune i Østfold fylke.
Museet ble åpnet i 1986, 200 år etter at kanalbyggeren Engebret Soot ble født. Museet holder til på området til det nedlagte tresliperiet Ørje Brug ved Ørje sluser. Fra starten eide museet tre bygninger på området. Det var bestyrerboligen, kalt Wang-huset, som huset den første utstillingen som stod klar ved åpningen i 1986, uthusbygningen og Lundinstua. Museet overtok etter hvert et bolighus kalt Brakka på området, hvor en ny og mer omfattende utstilling om Haldenvassdraget ble presentert. Lundinstua er innredet som en bolig ved århundreskiftet (1900). Etter ti års drift i 1996 ble industribygningen på Ørje Brug kjøpt sammen med bolighuset Færjeriet.
Fokuset for utstillingene har helt siden starten vært skogsdrift, tømmerfløting og treforedling; bygging av kanalen, som skulle lette på fløtinga, og ikke minst dampbåtene som ble brukt som slepebåter og frakt av turister i kanalen. Da det nye museet åpnet i 2001 i sine nye lokaler etter Ørje Brug, ble museet et kombinert kultur- og naturhistorisk museum. Dette for også å kunne fortelle om det rike biologiske mangfoldet i og ved vassdraget. Området er rikt både på flora og fauna, og det finnes arter som enten ikke finnes andre steder i landet, eller få andre steder. Arter å trekke frem er hvitfinnet steinulke, edelkreps og istidskreps.
Haldenvassdragets Kanalmuseum ble i 2006 en del av Østfoldmuseene.
Museet er kun sommeråpent, men tar i mot skoleklasser og grupper ellers i året. Elever i alle aldre kan da få være med på biologiekskursjon.
Hvert år i slutten av juni arrangeres Slusefestivalen på museets område, og i begynnelsen av august arrangeres Kanallekene.
Mia Marianne og Per Filip
Mia Marianne og Per Filip, er en svensk duo. De har utgitt 26 album med over 300 sanger. De fleste sangene har kristne tekster, og den kanskje mest kjente er sangen er Där rosor aldrig dör.
Sveinung Fjeldstad
Sveinung Fjeldstad (født 26. august 1978) er en norsk fotballspiller som spiller spiss for Gjøvik-Lyn. Han hadde vært innom blant annet for Raufoss, Lillestrøm og Odd Grenland, og spilte for Ham-Kam da han 14. mai 2004 ble den første eliteseriespiller noensinne som ble tatt for doping. Han hadde 21. april samme år testet positivt på metabolitter av et anabolt steroid i dopingklasse S4. Han ble utestengt i to år fra all fotball og avskjediget i Hamarkameratene. Før sesongen 2006 ble han hentet hjem til moderklubben Gjøvik-Lyn, og 11. juni spilte han sin første seriekamp på over to år. Sveinung Fjeldstad driver nå frisørsalong i Gjøvik.
Sveinung Fjeldstad spilte cupfinale for Odd Grenland i 2002 på utlån fra Hamarkameratene.
Pluralisme
Pluralisme kan vise til:
Hazarafolket
Hazarafolket (persisk: هزاره‎) er et persisktalende folk som for det meste er bosatt i Hazaristan (Hazarajat) som er den sentrale høylandsregionen av Afghanistan. De lever også i Pakistan (hovedsakelig i Quetta), foruten Iran, Australia, Nord-Amerika og Vest-Europa. Hazarere er for det meste sjiamuslimer, men det er også en minoritet som er sunnimuslimer og Kristne. Hazarafolket er den tredje største folkegruppen i Afghanistan med omkring 1,5 millioner av landets befolkning. Abdul Ali Mazari var en av hazara-folkets viktigste ledere. Han ble drept av Taliban i 1995.
Etymologi
Babur, grunnleggeren av Mogulriket på 1500-tallet, valgte navnet Hazara i Baburnama. Han refererte til massen fra Hazarajat, eller Hazaristan som er lokalisert vest fra Kabul, og så langt som Ghor og Ghazni.
Ordet Hazara stammer mest sannsynlig fra det persiske ordet for tusen, هزار‎ - hazār. Det kan være en oversettelse av det mongolske ordet ming (eller minggan), en militær enhet på 1000 soldater, på Djengis Khans tid.
Opphav
Opphavet av hazarafolket er ennå ikke blitt fullstendig kartlagt, men det synes som om hazarafolket har et historisk opphav fra mongolske og muligens også tyrkiske folkeslag.
Historie
Første gangen hazaraere ble nevnt var av Babur tidlig på 1500-tallet, og senere av historikeren Shah Abbas fra safaviddynastiet. Det er kjent at de konverterte til sjiaislam på 1500-tallet og begynnelsen av 1600-tallet, det vil si i løpet av safavid-perioden. Mannlige hazaraere ble rekruttert til hæren av Ahmad Shah Durrain i det 18. århundre. Noen mener at i midten av det 18. århundret ble hazaraere tvunget til å forlate Helmand og Arghandab-distriktet i Kandaharprovinsen. Under den andre perioden av Dost Mohammad Khan i det 19. århundre ble hazaraere fra Hazarajat ilagt høye skatter. Men de fleste klarte å opprettholde sin autonomi fram til undertrykkelsen fra Abdur Rahman Khan som begynte sent i det 19. århundre. Da Gandomak-traktaten ble signert og den Andre anglo-afghanske krig var over i 1880, satte Abdur Rahman Khan seg som mål å ta kontroll over Hazarajat og Kafiristan. Han startet flere svertekampanjer mot hazarafolket i Hazarajat fordi de begikk opprør mot ham, noe som førte til grusomheter. Den sørlige delen av Hazarajat ble spart, da de aksepterte ham som hersker, mens den andre delen av Hazarajat nektet å se på Abdur Rahman som hersker og støttet i stedet hans onkel, Sher Ali Khan. Som et svar på dette startet Abdur Rahman en krig mot stammelederne som nektet å anerkjenne ham som hersker. Abdur Rahman arresterte Syed Jafar, lederen for Sheikh Ali Hazarastammen, og fengslet ham i Mazar-e-Sharif.
Første opprør
Etter at alle Sheikh Ali Hazara-lederne ble sendt til Kabul, fortsatte opposisjonen innen lederskapet av Sawar Khan og Syed Jafar Khan imot myndighetenes tropper, men ble til slutt slått. Skatter ble pålagt, og afghanske administratorer ble sent for å okkupere steder, noe som førte til undertrykkelse. Folk ble avvæpnet, byer ble plyndret, lokale stammeledere ble enten fengslet eller henrettet, og store landområder ble konfiskert, og gitt til de afghanske nomadene (Kuchis).
Tredje opprør
Det tredje opprøret var en reaksjon på undertrykkingen som Hazaraene gjorde opprør mot igjen tidlig i 1893. Opprøret overrasket myndighetene, og hazaraene klarte å ta tilbake mesteparten av Hazarajat. Men etter måneder med kamphandlinger ble de til slutt beseiret på grunn av alt for små forsyninger av mat. Små grupper fortsatte opprøret til slutten av året, hvor myndighetene deporterte sivile og hele landsbyer.
Forfølgelse og folkemord
Siden slutten av 1700-tallet har hazarafolket vært offer for et brutalt folkemord, som ble startet av emir Abdur Rahman Khan .. Hazarafolket var før denne tid den åpenbart største etniske folkegruppen i Afghanistan med om lag 67% av befolkningen. Mer enn halvparten ble massakrert i 1893 da de tapte sin autonomi etter et politisk nederlag. I dag er de fremdeles blant verdens mest forfulgte folkegrupper, som blir jaget av ekstremister i både Afghanistan og Pakistan.
Språk
Hazaraere utenfor byene snakker hazaragi, en østlig dialekt av farsi (persisk) med mange mongolske lånord. Mange av hazaraene i større byer som Kabul og Mazari Sharif snakker ikke lengre hazaragi, men en mer standard persisk dialekt. Inntil nylig var det en liten andel av hazaraene i nærheten av Herat som fortsatt snakket et mongolsk språk.
Religion
Hazaraere er overveiende sjiamuslimer, de fleste er fra Tolver-sekten, og noen er fra Ismaili. Ettersom den største andelen av afghanere praktiserer sunniislam, kan det være en av grunnene til at hazaraere blir diskriminert. Hazaraere konventerte muligens fra sunniislam under Ilkhanatet til herskeren Oljeitu (1304-1316), eller på begynnelsen av det 1500-tallet i den første tiden til safaviddynastiet. Sunnimuslimene er en minoritet. Sunni-hazaraene har blitt tilknyttet ikke-hazaraiske stammer, mens de som praktiserer ismaili alltid har vært adskilt fra de øvrige hazaraere på grunn av religiøs tro og politiske standpunkter.
En minoritet av Hazaraer bekjenner seg til Kristendommen, og det ble rapportert at halvparten av alle Afghanske Kristne tilhørte den etniske gruppen Hazara. De fleste Hazara-Kristne konverterte til Kristendommen, men noen få var alltid Kristne.
Hazara-stammer
Hazarafolket har alltid vært organisert i ulike stammer. Daizangi er den største stammen og utgjør nesten 60 prosent av hele hazara-befolkningen.
Asiamesterskapet i friidrett 2009
Asiamesterskapet i friidrett 2009 var det 18. Asiamesterkapet i friidrett, det ble arrangert i Guangzhou i Kina. Det var 44 øvelser, 22 for menn og 22 for damer. Kina ble beste nasjon med atten gullmedaljer foran Japan med tolv.
Sioux City
Sioux City (uttales IPA: /suːˈsɪti/) er en amerikansk by i Woodbury County i Iowa. Den har omkring 85 013 innbyggere (2000) på et areal på 4,6 km².
Byen ligger like sør for der Big Sioux River og Floyd River munner ut i elva Missouri, og ved grensen til delstatene Sør-Dakota og Nebraska, ca. 250 km nordvest for delstatshovedstaden Des Moines.
USAs helse- og omsorgsminister
USAs helse- og omsorgsminister (Secretary of Health and Human Services) er sjef for Helse- og omsorgsdepartementet i USAs regjering og har ansvar for føderal helse- og sosialpolitikk. Ministeren utnevnes av presidenten med godkjennelse av Senatet.
Samveldelekene 2010
Samveldelekene 2010 var en multisportkonkurranse som ble avholddt i Delhi i India i perioden 3.–14. oktober 2010 i tråd med tradisjonen med Samveldelekene.
Det var den 13. november 2003 at medlemmer av Commonwealth Games Federation dro til Jamaica for å stemme over hvor lekene skulle holdes. Delhi vant avstemningen med 46 stemmer mot den kanadiske byen Hamiltons 22 stemmer.
Zayed bin Sultan al-Nahyan
Sheikh Zayed bin Sultan Al Nahyan (arabisk: زايد بن سلطان آل نهيان‎)‎, (født 1918, død 2. november 2004), den viktigste arkitekten bak De forente arabiske emirater. Han var hersker av Abu Dhabi og president i De forente arabiske emirater i over 30 år (1971–2004).
34 Circe
34 Circe er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 6. april 1855 av Jean Chacornac fra Observatoire de Paris i Paris. Den er oppkalt etter den greske mytologiske skikkelsen Kirke.
Hensteinen, Horsvær og Gimsan fuglefredningsområde
Fuglefredningsområdet ligger innenfor Horsvær naturreservat.
12. juni
12. juni er den 163. dagen i året. 164. i skuddår. Det er 202 dager igjen av året.
Navnedag
Sigfrid, Sigrid, Siri.
Heinz Dürr
Heinz Dürr (født 16. juli 1933 i Stuttgart) er en tysk næringslivsleder. Han er storaksjonær i Dürr AG i Stuttgart.
12. juni
Fødsler
Se flere som er født 12. juni i Kategori:Fødsler 12. juni.
Heinz Dürr
Fra 1980 til 1990 var han styreformann i AEG. Fra 1991 var han så president i Deutsche Bundesbahn og fra 1. september samme år også generaldirektør i Deutsche Reichsbahn. Med fusjoneringen av selskapene til Deutsche Bahn ble han styreformann i det nye selskapet, og hadde denne stillingen til 1997.
12. juni
Dødsfall
Se flere som døde 12. juni i Kategori:Dødsfall 12. juni.
Heinz Dürr
I 2003 mottok han Großes Bundesverdienstkreuz.
Russisk toppserie i fotball
Den russiske Premier League, også kalt Российская футбольная премьер-лига på russisk, er det øverste nivået av fotballigaen i Russland. 16 lag spiller i denne serien, og de to nederste lagene rykker ned til Nasjonal fotballiga, og blir erstattet med de to beste fra denne ligaen. Den russiske Premier League ble organisert i 2001 og erstattet «toppdivisjonen». Forskjellen var at «toppdivisjonen» ble ledet av den profesjonelle fotballigaen i Russland. Forandringen ga klubbene større grad av uavhengighet fra det russiske fotballforbundet RFS.
UEFA-ranking (2022)
''UEFA-rangering foran 2022/23-sesongen. ''
Historie
Etter oppløsningen av Sovjetunionen ble det organisert egne fotballigaer i hvert utbryterland fra og med 1992. I Russland dannet man en serie med 20 lag, der seks av dem hadde spilt i Sovjets toppliga i 1991, resten av lagene ble hentet fra lavere divisjoner. De seks lagene var CSKA Moskva, Spartak Moskva, Torpedo Moskva, Dinamo Moskva, Spartak Vladikavkaz, og Lokomotiv Moskva. Toppdivisjonen ble delt i to grupper for å redusere antall kamper. Antall lag i toppdivisjonen ble etterhvert redusert til 18 i 1993 og 16 i 1994. I 1996 og 1997 ble det eksperimentert med ytterligere to lag, men dette ble ikke noe suksess.
Spartak Moskva var det dominerende laget i toppdivisjonen, og vant ni av de ti første mesterskapene. Spartak-Alania Vladikavkaz var det eneste laget som klarte å bryte Spartak Moskvas dominans, da de vant i 1995.