cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maggi Kvestad
Maggi Elisabeth Kvestad (født 10. februar 1921, død 24. november 2004) var en norsk skøyteløper. Hun gikk for Arbeidernes Skøyteklubb og seinere for Oslo Skøiteklub. Hun tok en andreplass og en tredjeplass i norgesmesterskapet like etter krigen.
Hennes største prestasjon var en tredjeplass i verdensmesterskapet i 1947.
Personlige rekorder
52,3 – 1.49,9 – 2.54,3 – 6.10,4 – 10.48,6
James Parkinson
James Parkinson (født 11. april 1755 i London, død 21. desember 1824 samme sted) var en britisk lege, geolog, paleontolog og politisk aktivist. Han beskrev Shaking Palsy som symptom på sykdommen han kalte paralysis agitans, den sykdom som i 1880-årene ble oppkalt etter ham: Parkinsons sykdom.
Bakgrunn
James Parkinson var den eldste av tre barn til apotekeren og kirurgen John Parkinson og hans hustru Mary Parkinson (født Dale). Han studerte medisin fra 1776 til 1784 i London, og fikk under studiet fikk han arbeide i farens praksis. Etter hans død i 1784 overtok han denne praksisen, men fortsatte å gå på forelesninger, og hørte blant andre en av tidens mest berømte kirurger, John Hunter (1728–1793).
Politikk
Under pseudonymet «Old Hubert» offentliggjorde Parkinson under den franske revolusjons til antirojalistiske pamfletter. Han ble medlem av Society for Constitutional Information og av London Corresponding Society United for the Reform of Parliamentary Representation, begge politiske foreninger som blant annet gikk inn for grunnleggende skatte- og fengselsreformer.
Medisin
Hans mest kjente medisinske publikasjon var imidlertid arbeidet An Essay on the Shaking Palsy av 1817, der Parkinson var den første som beskrev symptomene på den nevrologiske sykdom som senere skulle oppkalles etter ham. Parkinson selv kalte sykdommen Paralysis agitans. Uttrykket Parkinsons sykdom (eller Parkinson-syndrom, Morbus Parkinson eller parkinsonisme) ble formodentlig benyttet første gang i 1884 av den franske psykiater Jean-Martin Charcot (1825–1893).
Geologi og paleontologi
Ved siden av sitt medisinske arbeid beskjeftiget Parkinson seg med geologi og paleontologi. Han bygde opp en betydelig mineral- og fossilsamling og offentliggjorde mellom 1804 og 1811 et trebinds verk kalt Organic Remains of a Former World og i 1822 en paleontologisk lærebok med tittelen Outlines of Oryctology.
Gulbuddin Hekmatyar
Gulbuddin Hekmatyar (født 1. august 1949 i Imam Saheb, Kunduz-provinsen i Afghanistan) er en afghansk politiker og opprørsleder, som leder partiet Hezbi Islami. Han var en av lederene for mujaheddin, som kjempet mot Sovjetunionen i den afghansk-sovjetiske krigen. Etter den sovjetiske tilbaketrekningen ble han visepresident og statsminister i Afghanistan. Under den afghanske borgerkrigen på begynnelsen av 1990-tallet stod han bak en rekke angrep på Kabul, som resulterte tusenvis av dødsfall. Angrepene, sammen med at hans menn var kjent for å kaste syre i ansiktet på kvinner som viste ansiktet, ga ham tilnavnet «Slakteren fra Kabul». Han tilhører den største afghanske klanen Gharzai i kharotai-stammen.
Han var blant de første jihadistiske opprørsledere mot sovjetiske okkupasjonsstyrker og en av syv krigsherrer med kommando over betydelige styrker på 1980-tallet. , før han tjente to ganger som statsminister i 1990-årene, etter den sovjetiske tilbaketrekningen. Etter Talibans maktovertakelse i 1996 var han i eksil frem til 2017. Han er gift og har flere barn.
Ghulam Sarwar Nasjer Khan, Kharoti-khanen så på Hektmatyar som en begavet ung mann og sendte ham til en militærskole og videre til Kabul Universitet der han tok ingeniørutdanning i 1968 og fikk kallenavnet «Ingeniør Hekmatyar» blant sine tilhengere. Etter at han reiste tilbake til Kunduz, ble han fengslet av Nasjer i flere dager. Det var Hekmatyars far som ba Nasjer Khan å gjøre dette for å straffe gutten for å ha kommunistiske sympatier. På denne tiden viste Hekmatyar ingen tegn til religiøs fundamentalisme. Han var opptatt av motstandsaktivisme mot datids kongen Zahir Shah Khan, og samtidig fulgte han den religjøse aktivisten Niazi, som hadde dannet en ungmuslimsk gruppe ved Kabuls universitetet i 1960-årene. I 1972 drepte han en maoistisk student etter en politisk konfrontasjon. Han ble funnet skyldig og satt i fengsel for to år. Under Daouds kupp (1973) rømte han fra fengselet til Pakistan, hvor han ble rekruttert til Pakistans etterretningsorganisasjonen.
I Pakistan sluttet han seg til Muslimbrøderenes parti, og etterhvert fulgte flere av hans kolleger ham, blant annet Burhanuddin Rabbani, Ahmed Shah Masoud og Sabghatullah Mudjadidi, som har dansk statsborgerskap. Hekmatyar kalte sitt parti, som ble grunnlagt i (1975, Hezb-i-Islami.
I løpet av den sovjetiske invasjonen i Afghanistan mottok Hekmatyar milliarder av dollar i militær støtte fra CIA på grunn av krigføringen mot Sovjetunionen.
Etter den sovjetiske tilbaketrekningen fra Afghanistan i 1989 ledet Hekmatyar den sterkeste pashtunske fraksjonen i kampen mot andre fraksjoner innen mujaheddin. Han slo seg sammen med Abdul Rashid Dostums Hezb-i-Junbush. Begge kjempet mot rivalene (Burhanuddin Rabbani og Ahmed Sha Masoud) under borgerkrigen som brøt ut i 1992. Etter svært blodige kamper om Kabul, ble det i mars 1993 inngått en fredsavtale som gjorde Hekmatyar til statsminister, den såkalte Islamabad-avtalen. Regjeringen i Kabul klarte likevel aldri å etablere kontroll over landet, og kampene mellom de forskjellige fraksjonene fortsatte.
På grunn av pulveriseringen av den afghanske maktstrukturen kunne Taliban ta kontroll i 1996. Hekmatyar flyktet til Iran i 1996, der han fortsatte å lede Hezbi Islami-partiet. Etter 11. september 2001 ble Afghanistan invadert av en USA-ledet koalisjon som fjernet Taliban fra makten. Etter Bonn-konferansen ble Hamid Karzai midlertidig leder i landet og senere valgt president. Hekmatyr gikk deretter til kamp mot regjeringen i Kabul og koalisjonen som okkuperte Afghanistan. I 2003 oppfordret han til jihad mot de utenlandske styrkene. Angrepene varte frem til en fredsavtale ble signert med de afghanske myndighetene i 2016.
10. februar 2002 ble alle avdelinger av Hezbi Islami i Iran blitt stengt og Hekmatyar ble utvist fra Iran. Hvor han reiste hen, er ukjent. 11. mars lovet Hekmatyar støtte til Hamid Karzai gjennom sin nestleder, Qutbuddin Hilal. Hekmatyar støttet også kongens tilbakekomst.
USA anklaget ham for å oppmuntre taliban til å gjenoppstå og kjempe mot USA inntil 2008. Han er også anklaget for å tilby belønninger til dem som dreper amerikanske soldater. Han er blitt utpekt som krigsforbryter av medlemmer av den amerikanskstøttede Nordaliansen. Han er også mistenkt for å stå bak et attentatforsøk på Karzai 5. september 2002 som drepte et dusin mennesker.
Noen rapporter har lokalisert ham i Tunisia, men i mai 2002 hevdet USA at CIA-styrte predator-drone angrep Hekmatyar nær Kabul og drepte noen av hans tilhengere, men ikke traff ham.
25. desember 2002 kom nyheten om at amerikanske etterretningsorganisasjoner hadde oppdaget at Hekmatyar forsøkte å slutte seg til al-Qaida. Ifølge nyhetene sa han at han sto til deres disposisjon. Men i en video sluppet av Hekmatyar 1. september 2003 benektet han at han var gått i allianse med taliban eller al-Qaida, men lovpriste angrep mot USA og internasjonale styrker.
I oktober 2003 erklærte han våpenhvile med lokale kommandører i Jalalabad, Kunar, Logar og Sarobi, og erklærte samtidig at de bare skulle bekjempe utlendinger. Senere samme måned (31. oktober) holdt Hekmatyar og Burhanuddin Rabbani samtaler i Badakhstan.
Hekmatyar ble i august 2021 en del av samordningsrådet, et organ som skulle håndtere overføringen av makt i etterkant av Talibans maktoverakelse i Afghanistan.
Linus Pauling
Pauling var en pioéer når det gjaldt å anvende kvantemekanikk innen kjemi, og han mottok nobelprisen i kjemi for sin forskning på kjemiske bindingers natur. Han ga også viktige bidrag til bestemmelsen av krystallstrukturer og proteinstrukturer, og var blant molekylærbiologiens grunnleggere.
Pauling var kjent for sine vidtfavnende kunnskaper innen uorganisk kjemi, organisk kjemi, metallurgi, immunologi, anestesiologi, psykologi, debatt, radioaktiv nedbrytning og ettervirkningene etter kjernefysiske eksplosjoner, i tillegg til kvantemekanikk og molekylærbiologi. Pauling mottok Nobels fredspris i 1962 for sin kampanje mot atomprøvesprengninger over bakken og er én av kun fire personer i historien som individuelt har mottatt to nobelpriser. Han er også én av kun to som har mottatt to priser i forskjellige felt (kjemi og fred) – den andre er Marie Curie (kjemi og fysikk) – og den eneste som har mottatt to priser uten å delt den med andre.
Senere i livet ble han en aktivist for regelmessig inntak av massive doser med vitamin C, en praksis som ikke har fått innpass i medisinsk praksis, men som har blitt sentral innenfor den alternative behandlingsformen ortomolekylær medisin (beslektet med ernæringsmedisin). Han mente blant annet at vitamin C kunne hjelpe mot forkjølelse og at større inntak av vitaminet ville føre til en livsforlengende effekt, men begge deler har senere blitt tilbakevist.
Arbeid innenfor alternativ medisin
I 1941, i en alder av 40 år, ble Pauling diagnostisert med en alvorlig type av Bright's sykdom (i dag ville betegnelsen vært akutt eller kronisk nefritt), en dødelig nyresykdom. Ekspertene mente den gangen av Bright's sykdom var uhelbredelig. Ved hjelp av dr. Thomas Addis ved Stanford var Pauling i stand til å få sykdommen under kontroll ved hjelp av Addis' den gang uvanlige lavprotein- og saltfrie diett. Addis foreskrev også vitaminer og mineraler til sin pasient.
Behandlingen Pauling mottok inspirerte ham til å utforske potensialet for å kurere sykdom ved endring av diett. Han fattet sterk interesse for behandling med C-vitaminer, gjerne i store doser, og mente dette kunne virke positivt på alt fra forkjølelse til kreft. Dette ga han også ut flere bøker om.
Paulings hypoteser om behandling med C-vitaminer har ikke latt seg dokumentere gjennom vitenskapelig forskning, tvert imot har inntak av store doser av C-vitaminer vist seg å være negativt for helsen. Dette betraktes derfor som alternativ behandling.
Thomas von Westen Hammond
Thomas von Westen Hammond (født 26. desember 1730 i Meldal, død 2. februar 1797 på Røros) var prest på Ytterøy fra 1771 til 1786, deretter sogneprest i Røros i perioden 1787 til sin død i 1797. Han giftet seg 23. april 1760 med Margrethe Christine Tønder. Han var sønn av Thomas Johansen Hammond og Else Sophie Lauritzdatter Frich.
Året 1773 var et hardt år som prest på Ytterøy. Da døde 41 personer av dysenteri. Den 15. august var det 8 dødsfall på samme dag. Presten førte på denne tida inn i kirkeboka ikke bare navn og alder, men også dødsårsak. Derfor kan man ofte lese «blodgang» (blodsott), som var navnet på dysenteri den gangen.
Ferdinand von Bredow
Ferdinand von Bredow (født 1884, død 30. juni 1934 i Lichterfelde) var en tysk general og politiker i 1930-årene som var i opposisjon til nazi-regimet. Han var forsvarsminister i en kort periode. Han ble drept i De lange knivers natt.
Han deltok i første verdenskrig og fikk Jernkorset i begge klasser for sin innsats.
Babu (Hezhou)
Babu (kinesisk: 八步区; pinyin: Bābù Qū) er et bydistrikt i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina. Babu tilhører byprefekturet Hezhou. Det har et areal på 5.334 km² og teller 930.000 innbyggere (2004).
Ferdinand von Bredow
Bredow var leder av Abwehrabteilung, den militære etterretningstjenesten i det tyske forsvarsministeriet og var viseforsvarsminister og fungerende forsvarsminister i Kurt von Schleichers kabinett (desember 1932—januar 1933). Han tilhørte, sammen med sin mentor Schleicher, de skarpeste motstandere av Adolf Hitler, og ble, i likhet med Schleicher og andre av nasjonalsosialistenes motstandere, myrdet i 1934 i forbindelse med De lange knivers natt.
Uruguay
Uruguay er et demokrati organisert som en enhetsstatlig presidentiell republikk. Uruguay er en enhetsstat, med to administrative nivå under staten: departementer (departamentos) og kommuner (municipios). Landet var en del av det spanske koloniriket frem til 1821, da Brasil annekterte landet. Uruguay ble selvstendig i 1828. Uruguay er rangert som nr. 1 blant de latinamerikanske landene i livskvalitet, demokrati-indeksen, mangel på korrupsjon, fredsindeks, pressefrihet og e-regjeringen. Uruguay er også det tredje beste landet i Latin-Amerika i menneskelig utvikling.
Etymologi
Navnet Uruguay kan være satt sammen av de tupianske ordene uru, som betyr fugl, og guay, som betyr hale, som også er navnet på en fugleart som var svært vanlig i landet.
I kolonitiden ble området kalt Banda Oriental del Uruguay, det vil si østbredden av elva Uruguay. Det offisielle spanske navnet på republikken, República Oriental del Uruguay, kan bli oversatt med både Den orientalske republikken Uruguay, Den østlige republikken Uruguay og Republikken øst for Uruguay, skjønt det kun er Republikken øst for Uruguay som er betydningsmessig korrekt, da det fremdeles refereres til beliggenheten øst for Uruguay-elva.
Naturgeografi
Hele den sørlige delen av Uruguay består av lavland. Innlandet består for det meste av småkupert bakkeland som ligger 200–300 meter over havet. Den høyeste toppen ligger 540 meter over havet. Det meste av landet er dekket av gresslette, som også kalles pampas. Langs elvebreddene vokser spredt skog, og i de sørligste områdene finnes enkelte områder med savanne.
Uruguay har et mildt og fuktig subtropisk klima med nedbør i alle årstider. Den kaldeste måneden er juli, med en gjennomsnittstemperatur på 10–13 grader, mens den varmeste er januar med en gjennomsnittstemperatur på 22–25 grader. Årsnedbøren varierer mellom 900 og 1300 millimeter.
Demografi
Uruguays folketall var 3 286 314 i 2011, med en årlig befolkningsvekst på 0,8 % fra 1994 til 1999. Gjennomsnittlig levealder er 79,2 år for kvinner og 72,7 år for menn (1999). Det er tettest bosetning omkring Montevideo.
I 1995 kunne 97,3 % av befolkningen over 15 år lese og skrive. 90 % av befolkningen er av europeisk, mest spansk og italiensk herkomst.
Språk
Spansk (Español rioplatense eller «Rioplatense spansk») er det offisielle (de facto) språket i Uruguay. Uruguayanske spansk er påvirket av italiensk språk på grunn av tidlig innvandring i det 20. århundre. Det er noen lyder og ord hentet fra italiensk. Det spanske språket som snakkes i Uruguay er lik den spansk som snakkes i Buenos Aires, Argentina. Det er bare små forskjeller mellom argentinsk spansk og uruguayansk spansk. Begge varianter bruker voseo og yeísmo. Det er mange forskjeller mellom uruguayansk spansk og spansk som snakkes i Spania.
Portugisisk er det andre språket i landet og blir undervist i skolen. En blanding av spansk og portugisisk (portuñol riverense eller misturado) snakkes i nord, øst og nordøst, nær grensen til Brasil.
Engelsk er obligatorisk i videregående skoler. Fransk og italiensk er også viktige språk.
Religion
Uruguay har ingen offisiell religion; kirke og stat er offisielt skilt. Religionsfrihet er garantert. Uruguay ble en sekulær nasjon i 1903 etter reformer av president José Batlle y Ordóñez (1903-1911). Skilsmisse ble legalisert i 1907 og religion ble forbudt i offentlige skoler i 1909. Fullstendig skille mellom kirke og stat skjedde i 1917.
Senatet i Uruguay legaliserte likekjønnet ekteskap den 12. desember 2012. Abort ble lovlig samme år.
Per 1. januar 2011 er 45,3 % av befolkningen medlemmer i den katolske kirken. Andre kristne trossamfunn utgjør cirka 10 %. 14 % av befolkningen er ateist eller agnostiker, 0,6 % er umbander og 0,4 % er jøder.
Største tettsteder
Uruguay er i dag et urbant land, der nærmere 80 % av Uruguays befolkning bor i tettsteder.
Kolonisering
Spanjolene var de første europeerne som kom til området som i dag heter Uruguay i 1516. Indianere som bodde der fra før motsatte seg spansk erobring, og kombinert med at det var lite gull og sølv å finne i området, begrenset spanjolenes interesse for området seg i løpet av det 16. og 17. århundre. Uruguay ble midtpunktet for en rekke stridigheter mellom det spanske og det portugisiske imperiet. I 1603 begynte spanjolene å innføre storfe til området, som ble en kilde til rikdom i regionen.
Byen Montevideo ble grunnlagt av spanjolene på begynnelsen av det 18. århundre som en militær festning som skulle hindre inntrengere og fiender fra å komme til området. I 1806 og 1807, forsøkte den britiske hæren å ta kontroll over Buenos Aires og Montevideo som en del av Napoleonskrigene. Som et resultat av dette ble Montevideo okkupert av britiske soldater fra februar til september 1807. I 1811 lanserte José Gervasio Artigas, som ble utnevnt til Uruguays nasjonalhelt, en vellykket revolusjon mot de spanske myndighetene og beseiret de spanske styrkene den 18. mai 1811 i slaget ved Las Piedras. I 1816 ble området angrepet fra Portugal som invaderte Banda Oriental fra Brasil; de tok kontroll over Montevideo i januar 1817. Uruguay forble en del av det spanske koloni-riket frem til 1821, da Brasil annekterte landet. Uruguay fikk sin selvstendighet i 1828.
Uavhengighetskrig (1811-1830)
I andre halvdel av 1800-tallet var det stor innvandring til Uruguay. Flertallet av innvandrerne kom fra Italia og Spania. I 1857 ble Uruguays første bank åpnet. Mellom 1860 og 1868 økte antallet sauer fra tre millioner til sytten millioner. Hovedgrunnen til denne økningen i antall sauer lå fremfor alt i de forbedrede metodene for husdyrhold som ble introdusert i Uruguay av de mange europeiske innvandrerne. Montevideo ble et økonomisk sentrum i området. På grunn av en store havn i Montevideo ble byen brukt som base for handel som Uruguay hadde med naboland som Argentina, Brasil og Paraguay.
20. århundre
Rundt 1900 var barnedødeligheten i Uruguay blant verdens laveste, noe som indikerer en meget sunn befolkning på denne tiden. Men dette tallet har steget mer i den senere tid. Under første verdenskrig, tok Uruguay parti mot Tyskland og brøt alle diplomatiske forbindelser med landet. Uruguay spilte ingen stor rolle i kamphandlinger på noe tidspunkt under første verdenskrig. I 1930 ble Uruguay valgt som vertsland for verdens aller første fotball-VM. Selv om dette arrangementet var mye mindre den gang enn konkurransene som avholdes i dag, førte arrangementet til en enorm nasjonal stolthet da hjemmelaget vant turneringen over nabolandet Argentina.
Slaget ved Río de la Plata var det første større sjøslaget under den andre verdenskrig og fant sted utenfor kysten av Argentina og Uruguay mellom britiske krigsskip og det tyske Admiral Graf Spee. I kampen ble det britiske skipet HMS Exeter alvorlig skadet og måtte trekke seg vekk fra kampen, mens to andre britiske skip fikk mindre skader. Den tyske kapteinen Hans Langsdorff, som styrte skipet, valgte å senke Admiral Graf Spee i stedet for å seile ut av havnen i Montevideo og møte det han feilaktig antok var en fullstendig overlegen alliert styrke. Få dager senere begikk kapteinen selvmord i Buenos Aires.
På slutten av 1950-tallet, delvis på grunn av en nedgang i etterspørselen etter landbruksprodukter på verdensmarkedet, begynte Uruguay å få store økonomiske problemer, som inkluderte inflasjon, voksende arbeidsledighet, og en bratt nedgang i levestandarden for Uruguays befolkning. Dette førte til store militante grupperinger som Tupamaros-geriljaen og uro blant arbeidere og studenter. Tupamaros-geriljaen ble grunnlagt på begynnelsen av 1960-tallet; først ranet de banker og butikker for så å distribuere mat og penger i fattige nabolag. Deretter begynte de med politiske kidnappinger, attentat og angrep på militæret og sikkerhetsstyrker.
Uruguays daværende president, Jorge Pacheco Areco, erklærte unntakstilstand i 1968, og dette ble etterfulgt av ytterligere svekkelse av borgerrettighetene i 1972 av hans etterfølger, president Juan María Bordaberry. President Juan Bordaberry beordret hæren til å bekjempe Tupamaros-geriljaen som lenge ble ledet av Raúl Sendic. Etter å i stor grad ha beseiret Tupamaros-geriljaen, grep de militære makten i Uruguay i 1973. Tortur og terror mot egne borgere var utbredt praksis under det uruguayanske diktaturet på 1980-tallet.
Uruguay hadde på et tidspunkt det høyeste antallet politiske fanger per innbygger i hele verden. Bordaberry ble fjernet som president i 1976. Et nytt formannskap bestående av militære ledere ble snart innsatt. I 1984 brøt det ut massive protester mot militærdiktaturet. Etter en 24 timers generalstreik begynte forhandlingene, og de væpnede styrkene kunngjorde en plan for å innføre et sivilt demokratisk styre i landet. Nøyaktig hvor mange sivile som ble drept under det tolv år lange militærstyret i Uruguay mellom 1973 og 1985 er ikke gjort offentlig kjent. Et stort antall av de drepte er aldri blitt funnet igjen.
Nye økonomiske reformer som ble innført, med fokus på å få inn utenlandsk handel og kapital, oppnådde en viss suksess og stabiliserte økonomien på 1970-og 1980-tallet. Luis Alberto Lacalle vant presidentvalget i 1989 og satt ved makten frem til 1995. President Lacalle innførte blant annet store økonomiske strukturelle reformer, og var en forkjemper for liberalisering av tidligere handelsreformer. Til tross for større økonomisk vekst i løpet av Lacalle sitt presidentskap, provoserte de store justeringene det private næringslivet og den politiske opposisjonen, og noen reformer ble veltet gjennom folkeavstemninger.
21. århundre
I 2012 legaliserte Uruguay abort og likekjønnet ekteskap. I 2013 ble Uruguay det første landet i verden som legaliserte marihuana.
I 2014 ble den sosialistiske kandidaten Tabaré Vázquez (2005-2010) valgt til president for en 5-års periode, fra 2015 til 2020. Han ble i 2020 etterfulgt av Luis Alberto Lacalle Pou.
Administrativ inndeling
Uruguay er delt inn i 19 departementer (spansk: departamentos), som fungerer som landets nest øverste forvaltningsenheter.
Rettsvesen
Som førsteinstansrett fungerer en fredsdommer i hver av de 224 lokale domsområdene. Videre er det separate sivil- og strafferettslige domstoler, ungdomsdomstoler og arbeidsretter.
Hvert departements hovedstad, samt noen andre byer, har en egen departements-domstol. Det er sju apellretter, alle med tre dommere. Den øverste justisdomstol er den høyeste allmenne domstol. Den har original jurisdiksjon i blant annet forfatningsrettslige saker, og hører ellers appeller fra appelldomstolene. Den har fem dommere, alle er valgt for ti år av kongressen. En egen valgkomite presenterer en liste over kandidater kongressen kan vurdere.
Den øverste justisdomstols dommere utpeker dommere til appellrettene, senatet må godkjenne alle valgene. Det er egne forvaltningsdomstoler, med den øverste administrative domstol som sisteinstans. Det er også en egen valgdomstol.
I 1980 ble det åpnet adgang til fri advokathjelp for dem som selv ikke kan betale for advokattjenester.
Næringsliv
Næringslivet består hovedsakelig av jordbruk med stort husdyrhold i tillegg til en del fiske. Det dyrkes korn, mais, ris, linfrø, tobakk og sitrusfrukter.
Viktige eksportvarer er levende dyr og matvarer, tekstiler, klær, gummivarer og plastvarer. Viktige importvarer er petroleum, maskiner, transportutstyr, kjemikalier, metaller og metallvarer. Viktige handelspartnere er Brasil, Argentina, USA og Tyskland.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Xingbin
Xingbin (kinesisk: 兴宾区; pinyin: Xīngbīn Qū ) er et bydistrikt i byprefekturet Laibin i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 4.404 km² og teller ca en million innbyggere (2004).
Q-type-asteroide
Q-type-asteroider er relativt uvanlige asteroider i det indre av asteroidebeltet med et sterkt, bredtt 1 μm olivin- og pyroksentrekk, og med en spektrumhelling som indikerer at det er metall tilstedes. Det er absorpsjonstrekk ved lengre og kortere bølgelengder enn 0,7 μm, og spekteret ligger generelt sett mellom det til V- og S-typen.
Q-type-asteroider har mer like spektrum med ordinære kondritter (H-, L-, og LL-type) enn noen annen asteroidetype; derfor spekulerer forskere i om denne asteroidetypen er vanlig, men at det bare er få eksempler som enda er identifisert. Eksempler på Q-type-asteroider er: 1862 Apollo og 2063 Bacchus i tillegg til de unummererte asteroidene 1991 BN og 1997 US9.
Lupiner
Lupiner (Lupinus) er en slekt i erteblomstfamilien som er viltvoksende i Eurasia, Amerika og Nord-Afrika. De fleste artene er ett- eller toårige urter, men det fins også flerårige stauder og til og med noen busker. Som de fleste artene i erteblomstfamilien binder lupiner nitrogen fra lufta til jorda og kan derfor anvendes som jordforbedrer.
Antallet arter er svært usikkert. Et vanlig estimat er noe over 420 arter. I tillegg kommer en rekke varianter og hybrider. Flere kultiveres som prydplanter, noen (frøene) brukes også som dyrefôr.
I Norge forekommer hagelupin (Lupinus polyphyllus), jærlupin (Lupinus perennis) og sandlupin (Lupinus nootkatensis). De tre norske artene er ikke spiselige. Alle tre har spredt seg ukontrollert etter opprinnelig å ha blitt utplantet i Europa, herunder også i Norge. Både jærlupinen og sandlupinen ble opprinnelig innført som sandbindere langs ny jernbanestrekninger, blant annet i forbindelse med byggingen av Jærbanen sørover fra Stavanger, men de har siden spredt seg til store deler av Norge. Alle tre er flerårige planter med en generasjonstid på fem år.
Blomstene sitter tett på toppen av stengelen. Det forekommer en mengde forskjellige blomsterfarger, blant annet blå, lilla, rosa, hvit og rød. Frukten er en lodden belg som inneholder mange frø.
I Sør-Europa brukes frøene fra noen lupinarter til produksjon av mel som blandes i annet mel. Slike melblandinger kan forekomme i importerte bakevarer.
Lupiner kan gi alvorlige allergiske reaksjoner hos peanøttallergikere. Det er deklarasjonsplikt for lupinmel som brukes i bakervarer som lages i Norge.
Artene som vokser vilt i Norge står oppført på norsk svarteliste, både for 2007 og 2012.
Roger Hunt
Roger Hunt (født 20. juli 1938 i Golborne i Lancashire, død 27. september 2021 ) var en engelsk fotballspiller som spilte for Liverpool FC og Bolton Wanderers. Han er på andreplass på toppscorerlista til Liverpool FC, med 285 mål.
Tadsjikistan under Sommer-OL 2012
Tadsjikistan deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Seksten utøvere, tretten menn og tre kvinner deltok i sju sporter, friidrett, boksing, svømming, bryting, taekwondo, judo og skyting. Det var femte gangen Tadsjikistan deltok i et sommer-OL, de kom på delt 79.-plass med en bronsemedalje. Bokseren Mavzuna Chorieva var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Matjessild
Matjessild er modnet sild som er en spesialitet i Nederland. Silden blir først renset, og gjellene og innvollene fjernes, men bukspyttkjertelen beholdes. Det er enzymer fra bukspyttkjertelen som gjør at fisken «modner». Den rensede silden saltes og legges i tønne. Saltmengden regulerer hvor fort fisken modner, mer salt gir senere modning.
Roger Hunt
Hunt har 34 kamper og 18 mål for England og var førstevalget som spiss da de vant VM i 1966, han spilte da alle kampene og var spissmaker med Geoff Hurst. I år 2000 mottok han Order of the British Empire for sin innsats i VM i 1966.
Matjessild
I Nederland kalles matjessild «Hollandse Nieuwe» hvis den er fanget i mai eller juni, når silden er fetest. For å få navnet «Hollandse Nieuwe» skal silden inneholde minst 16% fett.
Etter lagring rengjøres fisken. Den spises ofte med finhakket løk, og tradisjonelt spiser man fisken hel, ved å holde i halen og la den gli ned i munnen.
Ordet matjessild kommer fra det nederlandske navnet på retten, maatjesharing, som betyr «jomfrusild».
Også i Sverige har man en rett som kalles matjessill. Det er fersk sild nedlagt med eddik og krydder, og altså ikke saltet og modnet. Den er, sammen med nypoteter, rømme og gressløk en vanlig rett i svenskenes midsommarmåltid.
Lysgård
Lysgård er en landbrukseiendom som ligger litt øst for Lillehammer by i Lillehammer kommune. Gården har blant annet gitt navn til Lysgårdsbakkene, som er en hoppbakke brukt under de 17. olympiske vinterlekene som ble holdt i Lillehammer i 1994. Lysgård har vært en storgård i mange hundre år, men det er sannsynlig at det har vært bosettinger her siden 1000-tallet.
Jānis Pauļuks
Jānis Pauļuks (født i Lielsesava i Latvia, død 21. juni 1937 i Bauskas i Latvia) var en latvisk politiker i det selvstendige Latvia i mellomkrigstiden. Han var Latvias statsminister av den latviske bondeunionen mellom 27. januar og 27. juni 1923.
Tidlig liv
Jānis Pauļuks ble født den på Gaven-Pauļuku-gården i Lilelsesavā, som da var en del av det russiske keiserriket. Faren arbeidet som utleier. Læring begynte på nabostaten coaching. Deretter avsluttet Svinto pagastskolu. I de neste fire årene studerte han ved Jelgava realskole, men på grunn av mangel på midler så kunne han ikke fortsette utdannelsen. Kort tid arbeidet med coaching. 1886. Tiltredelsen av Riga Polytechnic Institute i Faculty of Engineering, som avsluttes i 1892. året med prisverdig artikkelen. To somre mellom studiene var elev av jernbanen arbeid. Studien var aktivt involvert i fraternities "Selonija", som senere ble en del av tidligere studenter.
Politisk karrière
Den 19. juni 1921 ble den 24. november 1865 Pauļuks utnevnt som transportminister i statsminister Zigfrīds Anna Meierovics' regjering. Den 27. juni 1923 etterfulgte han Meierovics som statsminister. Samtidig overtok han stillingen som utenriksminister mens han samtidig hadde stillingen som transportminister. Men Pauļuks regjeringstid varte kun i noen måneder inntil den 27. juni, hvoretter Meierovics igjen tiltrådte statsministerembetet.
I 1934 ble han sammen med Kārlis Ulmanis tildelt en æresdoktorgrad ved Latvias universitet i Riga.
Jon Herwig Carlsen
Jon Erling Herwig Carlsen (født 15. april 1937, død 10. april 2022) var en norsk sportsjournalist og programleder (NRK).
Carlsen var ansatt i NRK fra 1967 til 2007 og som frilanser til 2012. Han kommenterte skiskyting, langrenn, skihopping, ishockey, motorsport, seiling, padling, roing, sykling og curling, og var programleder for sports- og trafikksendinger i fjernsynet.
Bakgrunn
Carlsen vokste opp på Kampen i Oslo. Han utdannet seg som lærer og arbeidet som lærer på Kampen skole. Han var også norgesmester i ishockey og håndball, ble junior­norgesmester i ishockey i 1955 med Gamlebyen IF og norgesmester i håndball utendørs i 1962 og innendørs i 1963 med Grønland Idrettsforening. Carlsen flyttet etterhvert til Asker og var fast speaker under Asker Fotball herrelags hjemmekamper på Føyka stadion.
NRK-karrieren
Carlsen begynte i NRK TV som trafikkmedarbeider i 1967 og ledet programmet Trafikkposten som sitt første oppdrag for rikskringkasteren. Han gikk deretter over i sportsavdelingen i NRK. Carlsen kommenterte også ishockey, motorsport (blant annet Formel 1), seiling, padling, roing, sykling og curling for NRK, og var programleder for sportssendingene i fjernsynet. I tolv år kommenterte Carlsen skihopp sammen med Arne Scheie.
Carlsen kommenterte langrenn og skiskyting i OL og VM fra 1970-tallet. Før Kjell Kristian Rike ble langrennskommentator, kommenterte Carlsen som regel langrenn sammen med Rolf Hovden. Frem til 2008 kommenterte han sammen med Rike. Etter at Rike døde i 2008 ble Andreas Stabrun Smith hans kommentatormakker i skiskyting. Carlsen hadde sin siste sending som skiskytterkommentator 18. mars 2012, som var sesongavslutning. Senere samme år kommenter han seiling under OL i London 2012.
Carlsens opplesning av limericker ble en del av hans signatur som kommentator. «Nordigarden», som er et pseudonym som benyttes av Per Nørgaard Sørensen, var limerick­leverandør for Carlsen på hobbybasis. Samarbeidet begynte i forbindelse med OL på Lillehammer i 1994. Sammen gav de ut boken Poeski for sportsidioter: En reise fra Val di Fiemme til Val di Fiemme (2003).
Carlsen sto også bak uttrykket «stafett er stafett» og ble kjent for å rope «Gi den mannen en stav» under Ski-VM 1982 i Holmenkollen da Oddvar Brå brakk staven i spurten mot Sovjetunionens Aleksandr Zavjalov.
Under Gullruten 2007 fikk Jon Herwig Carlsen og Kjell Kristian Rike hedersprisen for deres innsats som sportskommentatorer i NRK.
Kjerkvatnet naturreservat
Kjerkvatnet naturreservat ligger like sør og vest for flyplassen på Evenes (Harstad/Narvik lufthavn, Evenes). Naturreservatet har et areal på 2 235 dekar, hvorav 1 020 dekar landareal. Området er vernet for å bevare et rikt våtmarksområde med naturlig tilhørende vegetasjon og dyreliv.
I 2011 ble reservatet, sammen med 4 andre naturreservater, utpekt til ramsarområde under fellesnavnet Evenes våtmarkssystem.
Kjersti Knudssøn
Kjersti Knudssøn (født 4. november 1968) er en norsk journalist og produsent i NRK Hordaland.
Erfaring
Knudssøn har jobbet som journalist i NRK siden 1993, og har vært tilknyttet Brennpunkt-redaksjonen i Bergen siden 2002 hvor hun har produsert en rekke dokumentarer.
Priser og utmerkelser
I 2006 vant hun, sammen med kollega Synnøve Bakke, SKUP-prisen for 2005 for NRK Brennpunkt-programmene «Kvikksølvjentene» og «Kvikksølvbarna» om kvikksølvskader på tannlegeassistenter.
I 2008 vant de samme to kollegene prisen «sølvparaply nyhet» for Brennpunkt-dokumentaren «Mitt skip er lastet med...» om sykdomsutbruddene i Sløvåg som viste seg å være en konsekvens av svovelutslipp fra Vest Tank-ulykken i 2007. De vant også SKUP-prisen for samme program.
Kjell Kristian Rike
Kjell Kristian Rike (født 12. juli 1944, død 19. mai 2008) var en norsk sportskommentator på TV. Rike kommenterte i mange år langrenn, skiskyting, fotball, sykling og skyting på NRK og er nok best kjent for sitt samarbeid med Jon Herwig Carlsen som kommentator av skiskyting og langrenn.
Rike var fra Byglandsfjord i Aust-Agder. Han ble skiskytterkommentator i NRK i 1977 og begynte å kommentere langrenn i 1985. Rike har også vært kommentator under flere fotball-VM siden 1986. Han har dessuten kommentert friidrett, golf, trav, sykling og alpint. Han har også i perioder fungert som avdelingsleder i NRK-sporten.
Under Gullruten 2007 fikk Rike og Carlsen hedersprisen for sin innsats som sportskommentatorer.
Rike hadde også en fortid som fotballspiller og aktiv skytter. I 1972 ble han skytterprins på Landsskytterstevnet og Norgesmester i feltskyting på Landsskytterstevnet i 1974.
Rike døde av lungekreft 19. mai 2008, etter kort tids sykeleie.
Møre og Fjordane Heimevernsdistrikt 11
Møre og Fjordane Heimevernsdistrikt 11 er et distrikt i Heimevernet som har territorielt militært ansvar i Møre og Romsdal og nordlige deler av Vestland fylke.
HV11 består av distriktsstab, Heimevernets ungdom, innsatsstyrke og forsterkningsstyrke. Distriksstaben er lokalisert på Setnesmoen, kjent fra TV-serien Kompani Lauritzen.
Filippo Juvarra
Filippo Juvarra (spansk Felipe Juvara, født 7. mars 1678 i Messina, død 31. januar 1736 i Madrid) var en italiensk arkitekt og scenedesigner med en kosmopolitisk synsvinkel.
Han var født inn i en håndverkerfamilie som besto av gullsmeder og steinhuggere. Etter grunnleggende læreår på Sicilia flyttet han til Roma, der han studerte arkitektur under Carlo og Francesco Fontana. I 1706 vant Juvarra en konkurranse arrangert av pave Klemens XI. Han ble da medlem av Accademia di San Luca. I 1708 gjorde han sitt første viktige arbeid, det eneste han fikk bygget i Roma: Kapellet Antamori i kirken San Gerolamo della Carita.
Samtidig designet han flere maskiner for teatere og mekanismer for seremonier og feiringer, da han jobbet som scenedesigner for private teatre. Her nevnes spesielt Kardinal Ottobonis lille teater på Palazzo della Cancelleria, der han designet en ny type teaterrom.
Juvarras mest arbeidsintense periode som arkitekt startet i 1714, da han etter et opphold i Messina flyttet til Piemonte. Der utnevnte Viktor Amadeus II av Savoia ham til førstearkitekt i sitt hoff. Takket være sitt talent og kapasitet oppnådde han berømmelse, noe som bestemte hans videre aktivitet ved de rikeskte fyrstehusene og kongelige hoff i Europa.
Blant hans tallrike designede og prosjekterte arbeider i Kongedømmet Sardinias hovedstad Torino, bør disse bemerkes:
Etter å ha utforsket mer og mer av de opprinnelige italienske og franske tradisjonene, realiserte Juvarra prosjektmakeriet La scala delle Forbici (saksetrappen) og fasaden til Palazzo Madama (1718–1721). Tilbygget er i barokkstil med en raffinert balustradefasade. Den nye fasaden ble føyd til av Juvarra etter ønske fra en kongelig enke i 1718. Et annet bygg er Palazzina di Caccia (1729–1731), i Stupinigi, en forstad til Torino. Dette er et «jaktslott» bygget for Viktor Amadeus II. Juvarra var også byggmester for en rekke residensslott for savoiahertugene.
I 1735 ble Juvarra invitert til Madrid av spanskekongen Felipe V. Her utførten han prosjektene til Palazzo Reale, Granja di Sant'Ildefonso og Aranjuez-palasset, som ble ferdigbygget av G.B. Sacchetti og andre studenter etter Juvarras død.
MT «Berge Bergesen» (1951)
MT «Berge Bergesen» var et tankskip bygget ved Rosenberg Mekaniske Verksted A/S som byggenummer 160. Det ble levert til rederiet Sig. Bergesen d.y. & Co. i juli 1951. Solgt til Finland i 1956 og videre til et rederi registrert i Liberia. Forliste i 1972
Chengdu JJ-5
Chengdu JJ-5 er et to-seters kinesisk treningsfly. JJ-5 er utviklet fra jagerflyet Shenyang J-5, som var en kinesiskprodusert variant av den sovjetiske MiG-17. Noen sovjetisk to-seters treningsvariant av MiG-17 ble aldri produsert.
JJ-5 fløy første gang 8. mai 1966, og i alt 1 061 fly ble produsert frem til 1986.
JJ-5 ble også eksportert under betegnelsen FT-5 til en rekke land, hvorav Albania og Pakistan var de største brukerne av flytypen utenfor Kina.
Det tyske næringslivs Adolf Hitler-gave
Det tyske næringslivs Adolf Hitler-gave (Adolf-Hitler-Spende der deutschen Wirtschaft) var en årlig utgift pålagt alle tyske bedrifter til støtte til Det nasjonalsosialistiske tyske Arbeiderparti (NSDAP). Avgften ble fastlagt til fem promille av det forgangne års lønns- og inntekststall. Det var lederen for Riksforbundet for den tyske industri, Gustav Krupp von Bohlen und Halbach,som foreslo ordningen den 30. mai 1933 etter forbilde av Hindenburg-gaven fra 1927. Hensikten med Adolf-Hitler-gaven var å sikre NSDAP en jevn og sikker finansiering.
Krupp fikk ledelsen for administrasjonen av ordningen den 1. juni 1933. I 1935 ble 20 millioner, i 1937/1938 ca. 46 millioner Reichsmark (RM) gitt til NSDAP. Frem til 1945 ble det sammenlagt over 700 mill. RM.
Av disse beløpene ble faste bidrag videreformidlet bl.a. til SS, SD, Hitler-Jugend og NSDAPs utenlandsarbeid. En stor del av gaven forbeholdt Adolf Hitler for seg selv, og benyttet det f.eks. til eiendomskjøp, oppbygning av verdifulle kunstsamlinger og til belønninger til NSDAP-funksjonærer.
Ser man på ett enkelt firma, IG Farben, bidro det i årene 1933-45 med de følgende beløp i RM:
Farrah Fawcett
Farrah Leni Fawcett (født 2. februar 1947 i Corpus Christi i Texas, død 25. juni 2009 i Santa Monica i California) var en amerikansk skuespiller. Hun ble en kjent skikkelse innenfor popkulturen og et sex-symbol på 1970-tallet, deretter en kjent skuespiller på 1980-tallet.
Tidlig liv
Farrah ble født og vokste opp i Corpus Christi i Texas. Foreldrene het James William Fawcett og Pauline Alice Evans. Hun var den yngste av to døtre. Storesøsteren, Diane, døde i 1988 av lungekreft. Som barn viste hun stort talent for idrett, noe faren oppmuntret. Hun ble oppdratt som romersk-katolsk kristen.
Karriere
I 1976 spilte Fawcett rollen som Jill Munroe i ett år i den svært populære TV-serien Charlie's Angels. Samme år ble badedrakt-plakaten av henne solgt i 12 millioner eksemplarer, noe som fremdeles er rekord. Hun ble kjent for sitt rufsete hår, sitt flotte smil og slanke figur. Som kompensasjon for å ha blitt fjernet fra Charlie's Angels for tidlig fikk Fawcett tre ganger så god lønn gjennom sine gjesteopptredener i sesong to og tre.
Fawcett fikk god kritikk og sin første Emmy Award-nominasjon for sin rolle som misbrukt kvinne i TV-filmen The Burning Bed fra 1984. Hun fikk også god kritikk for sin rolle i scene- og filmversjonen av Extremeties hvor hun spilte et voldtektsoffer som tok hevn over voldtektsmannen. Hun spilte så i en miniserie, Small Sacrifices hvor hun fikk sin andre Emmy-nominasjon. Den tredje Emmy-nominasjonen fikk hun i 2004 for rollen i The Guardian. Fawcett har blitt nominert til flere priser, inkludert Golden Globe.
Farrah poserte i 1995 naken i desember utgaven av Playboy, den bestselgende utgaven på 1990-tallet, med over fire millioner eksemplar solgt på verdensbasis. Hun poserte igjen for Playboy i juli 1997-utgaven, som også ble en bestselger.
Privatliv
I 1997 fikk Fawcett kritikk etter en opptreden på Dave Letterman, der det ble bemerket at hun virket fjern og «bablete», og det ble spekulert i om dette var på grunn av narkotikamisbruk. Flere måneder senere forklarte hun til Howard Stern at dette faktisk bare hadde vært hennes måte å fleipe med Letterman på. Hun insisterte også på at det som da hadde sett ut som vilkårlige blikk ut i salen bare var hennes reaksjon på publikum, og at hele oppstyret var en «storm i et vannglass».
I første halvdel av 2006 opplevde Farrah flere dødsfall blant de som sto henne nær da moren, Polly, agenten Jay Bernstein, vennen Rodney Dangerfield (et år tidligere) og mentoren Aaron Spelling døde.
I august 2006 deltok Fawcell i en «roast» av William Shatner på TV-kanalen Comedy Central, der hun igjen virket fraværende og fjern og til tider snakket rotete. Det er sannsynlig at denne oppførselen bare var en del av hennes opptredenen.
4. oktober 2006 ble det gjort kjent at Fawcett hadde fått tarmkreft, og var under behandling for dette, deriblant cellegift og kirurgisk behandling.
Taigadvergmåler
Taigadvergmåler (Eupithecia conterminata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia) og finnes på Østlandet og i Trøndelag i Norge.
Utseende
En liten (vingespenn 14 – 17 mm), slank, lysgrå måler. Dette er en av de minste norske målerne. Forvingen er nokså ensfarget lys grå, med tre mørke flekker langs fremkanten og en ganske stor, kommaformet, svart flekk midt i vingen. Larven er naken, lang og tynn, lyst rødbrun med en lys sidestripe og svart hode.
Utbredelse
Dette er en østlig art knyttet til taigaen. Den forekommer i Mellom- og Øst-Europa og i det nordlige Asia. I Norge er den funnet i indre strøk av Østlandet og Trøndelag.
Stein Hernes
Stein Hernes (16. desember 1971) er direktør for myndighetskontakt i Equinor, og tidligere spesialrådgiver for strategisk kommunikasjon for NATOs generalsekretær Jens Stoltenberg.
Familie
Hernes er sønn av arbeiderpartipolitiker og tidligere statsråd Gudmund Hernes og tidligere ambassadør og statssekretær Helga Hernes.
Stein Hernes er gift med tidligere kulturredaktør i NRK Hege Duckert.
Poseidon
Poseidon (gresk: Ποσειδῶν) var i henhold til gresk mytologi en av de olympiske gudene. Han var i antikken referert til som «havets gud» og «jordrysteren», foruten også «temmer av hester». Han ble vanligvis beskrevet og avbildet som en eldre mann med krøllet hår og skjegg. Sjømenn tilba ofte Poseidon om trygg seilas og man ofret ofte hester til havet for hans ære. Skipsgraver av stein og delfinen forbindes med Poseidon.
Linear B-tavler viser at Poseidon ble æret i Pylos og Theben i bronsealderens førolympiske Antikkens Hellas som en hovedgud, men ble integrert inn blant de olympiske gudene som sønn av Kronos og Rhea og bror til Zevs og Hades, og ble ektemake til Amfitrite. Etter at Kronos var styrtet og krigen mot titanerne var vunnet, delte brødrene verden: Zevs tok himmelen, Hades underverden og Poseidon tok havet. Poseidon tilsvarer henholdsvis Neptun i romersk og Nethuns i etruskisk mytologi.
Etymologi
Opprinnelsen til navnet «Poseidon» er uklart. En teori bryter det ned til et element som betyr «ektefelle» eller «herre» (gresk: πόσις, posis, fra urindoeuropeisk *pótis) og et annet element som betyr «jord» (δᾶ, da, dorisk gresk γῆ, gē), noe som gir en mening tilsvarende herre eller make av Da, det vil si av jorden. Det synes å knytte ham til gudinnen Demeter, «Jordmoderen». Walter Burkert mener derimot at «det andre elementet da- gjenstår håpløst tvetydig» og finner betydningen «Jordens make» som umulig å bevise.
Bronsealderen Hellas
Om bevarte leirtavler med Linear B-tekster kan bli trodd, opptrer navnet po-se-da-wo-ne («Poseidon») med større hyppighet enn di-u-ja ("Zeus"). En hunkjønnsvariant, po-se-de-ia, er også funnet, noe som antyder en tapt hustrugudinne, således en forløpet av Amfitrite. Tavler fra Pylos nedtegner offergaver som var gitt til «de to dronninger og Poseidon» og til "de to dronninger og kongen" (wa-na-ssoi, wa-na-ka-te). «De to dronninger» kan være beslektet med Demeter og Persefone, eller til deres forløpere, gudinnene var ikke assosiert med Poseidon før i senere perioder. Det instruktive unntaket er den arkaiske og lokale myten om hingsten Poseidon og hoppen Demeter ved Figalia i det isolerte og konservative Arkadia, bemerket av Pausanias på 200-tallet e.Kr. som å ha falt i glemsel; den krenkede Demeter var Demeter Erinys. Poseidon representerte en elvånd fra underverden og framsto som en hest som forfulgte hoppen Demeter, og resultatet ble at hun fødte en datter som opprinnelig også hadde form som en hoppe.
I mykenske Knossos er han allerede identifisert som «Jordrysteren» (e-ne-si-da-o-ne), noe som er en kraftfull attributt (jordskjelv hadde fulgt sammenbruddet av den minoiske palasskulturen). I den meget sjøavhengige mykenske kulturen er det ingen forbindelse mellom Poseidon og havet. Både Homer som Hesiod mener at Poseidon ble havets herre etter at hans far Kronos har blitt beseiret og verden ble delt mellom de tre brødrene; Zevs fikk himmelen, Hades underverden, og Poseidon havet, med Jorden og Olympos tilhørende de alle tre.
Demeter og Poseidons navn opptrer i de tidligste innrissede opptegnelsene i Linear B som er funnet i mykenske Pylos. E-ne-si-da-o-ne («Jordrysteren») for Poseidon, og Si-to po-ti-ni-ja, som antagelig viser til Demeter.