cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Musketer
Våpen
En musketer bar for uten en muskett en bandolær med ammunisjon. Til luntelåsmusketter besto ammunisjonen gjerne av en serie små flasker av tre med oppmålt krutt som hang fra brystsiden av bandolæret, og en egen pung med kuler på høyre hofte. Etter hvert som patroner av papir ble vanlige på 1600-tallet gikk kulepungen over til å bli en patrontaske og de små kruttflaskene forsvant. Tasken hadde gjerne med en treblokk med en serie hull for å holde på patronene.
Rustning
De første musketerene hadde i likhet med pikenerene ofte rustning i form av køllert eller brystplate og hjelm og noen ganger hansker. Å håndtere musketten med hansker og brystplate var vanskelig, og en bredbremmet hatt var mer praktisk enn en hjelm siden den hjalp til med å holde lunten til luntelåsen tørr. Etterhvert som effektiviteten til muskettene økte, forsvant også mye av behovet for rustning. Utover 1600-tallet ble det vanlig at bare offiserene bar brystplate, og begynnelsen av 1700-tallet forsvant rustning helt. Kun offiserene bar da noen ganger en seremoniell ringkrage.
Uniform
Den lange jakken ble kalt en justacorps eller uniformkjole (kjole her i samme betydning som i livkjole), og hadde en splitt bak. Det var vanlig å kneppe opp jakkeskjøtene foran og bak, slik at jakkefôret syntes og litt av vesten stakk fram i åpningen foran. For å holde de forskjellige regimentene i en hær fra hverandre, var det vanlig å benytte forskjellige farger på detaljer som knapper, fôr, kanting og vest, mens selve kjolen hadde lik farge for hele våpengrenen eller hæren.
Musketerene hadde med få unntak en bredbremmet hatt fra begynnelsen av. Fra slutten av 1600-tallet ble det vanlig å brette opp bremmen til en trensutehatt, og mot overgangen til 1800-tallet overtok først kastorhatt og siden sjakot, som ble beholdt fram til musketérkorpsene ble faset ut.
Historie
Musketerkorps oppsto på slutten av middelalderen med oppfinnelsen av luntelåsen. Denne gjorde datidens håndkanoner mer håndterlige og økte den praktiske rekkevidden til omkring 30 meter. Særlig under Tredveårskrigen ble musketerer en viktig komponent i hærene. Flintlåsen gjorde muskettene mer driftssikre, og Fredrik II av Preussen utviklet mye av det som skulle komme til å bli musketertaktikk. I Syvårskrigen ble musketerene den viktigste delen av hæren, og hadde sin storhetstid under Napoleonskrigene. Etter innføringen av rifler som standard infanterivåpen og minié-prosjektiler, steg rekkevidden og dødeligheten til infanterivåpnene så mye at de klassiske musketerkorpsene ikke lenger kunne manøvrere på slagmarken i militær formasjon, og skillet mellom musketerer og de lette og mindre organiserte tiraljørene ble visket ut.
Fylkesvei 6594
Den tar av fra europavei 6 ved Ler og går østover til Hyttfossen.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 712 (Sør-Trøndelag).
Hyaluronidase
Hyaluronidase er et enzym som bryter ned hyaluronsyre. Hjelper bakterier å komme seg under huden (subcutaneous).
Charlevoix County
Charlevoix County er et fylke i den amerikanske delstaten Michigan. Det ligger nordvest på den sørlige halvøyaa ved Michigansjøen og grenser mot Emmet County i nord, Cheboygan County i nordøst, Otsego County i sørøst og mot Antrim County i sør.
Fylket ble grunnlagt i 1869 av land fra fylkene Antrim, Emmet og Otsega. Det har fått sitt navn etter den franske misjonæren Pierre François Xavier de Charlevoix.
Jan de Natris
Johannes «Jan» Daniel de Natris (født 13. november 1895 i Amsterdam, død 16. september 1972 i Amsterdam) var en nederlandsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Natris var med på det nederlandske fotballaget som kom på tredjeplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten av første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.
Nederland som hadde tapt semifinalen til Belgia med 0-3 fikk da en mulighet å spille om sølvmedaljene. De fikk møte Spania i en sølvfinale, Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike, som tapte semifinalen mot Nederland, hadde reist hjem en mulighet til å spille om sølvplassen. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene.
Nederland tapte sølvfinalen til Spania med 1-3 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.
De Natris spilte for Ajax Amsterdam, og han spilte totalt 23 landskamper for Nederland.
Jardinópolis (Santa Catarina)
Jardinópolis er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Magni Wentzel
Magni Wentzel (født 28. juni 1945 i Oslo) er en norsk jazzmusiker (vokalist og gitar).
Hun er datter av musikerne Odd Wentzel-Larsen (1919–1988) og Åse Wentzel (1924–2009) og startet i Totenlaget barneteater i 1951. Senere studerte hun under operasangerne Erna Skaug (født 1923), Almar Heggen (1933–2014) og professor Paul Lohmann (1894–1981) i Wiesbaden. Fra 1956 lærte hun gitar og i 1959 utkom hennes første singleplate That old feeling med to jazz-standardlåter. I stedet for å starte i første kullet ved det nyetablerte Statens operahøgskole, valgte hun å i 1963 begynne på klassisk gitarlære i Spania, Sveits og England. I Spania lærte hun jazzsang av pianisten Tete Montoliu (1933–97).
1970-tallet
På Club 7 i Oslo spilte hun i bluesbandet til søskenbarnet Geir Wentzel (født 1949). I denne tiden var hun sterkt påvirket av den amerikanske soulsangeren Aretha Franklin (født 1942). Andre oslomusikere hun har arbeidet mye med i kvartetts- og kvintettsform, er Einar Iversen og Egil Kapstad. Hun fikk dedisert Peter Gullins Far, Far Away Where Longing Live til seg. Senere har hun hatt oppdrag for Opera Mobile, da som moren i Hoffmannens eventyr av Offenbach.
Brølloppet i Kanaan
Brølloppet i Kanaan er debutalbumet til Ola Uteligger, utgitt i 1985.
Sporliste
Spor 4 «Hestmann» viser til det gamle lasteskipet DS «Hestmanden» som på den tiden lå til kai i Nedre Elvehavn i Trondheim.
Lapsk vallhund
Lapsk vallhund (FCI #284) er en mellomstor spisshundrase med opprinnelse i Finland. Den opprinnelige typen har lange tradisjoner som reingjetende vokterhund på Nordkalotten. På finsk heter den lapinporokoira.
Opprinnelse og alder
Den lapske vallhunden er en reingjetende vokterhund som tradisjonelt ble brukt i reindrifta. Særlig i Finland brukes den fortsatt i denne næringa, hvor den ofte bare kalles "reinhunden". Det er usikkert hvor gammel rasen er, men det er visse likheter med den såkalte varangerhunden (Canis lupus varangensis), som det ble funnet cirka 7 000 år gamle skjelettrester av i Varanger. Typen har røtter langt tilbake i tid i Norden, men akkurat hvor langt vet man ikke. Den nordnorske høvdingen og farmannen Ottar fra Hålogaland fortale på slutten av 800-tallet at han hadde 600 usolgte tamrein, hvorav seks var lokkerein (lokkerein ble benyttet til fangst av villrein). Det antyder at overgangen fra veidekultur til reindriftskultur pågikk alt på den tiden, men Røed, Bjørklund & Olsen (2018) hevder at det store skiftet trolig skjedde i løpet av det 16. og 17. århundre.
Målrettet avl på rasen startet på 1950-tallet. Dette førte til at lapsk vallhund (korthåret) og finsk lapphund (langhåret) ble delt i to raser. Også svensk lapphund er nært beslektet med de to finske lapphundene. Hunden fikk sin første rasestandard i 1966. Året etter ble den anerkjent av FCI.
Populariteten til rasen sank etter hvert, og på 1980-tallet var den så lav at rasen sto i fare for å dø ut. I et forsøk på å redde rasen fikk kun svært rasetypiske individer formere seg. Avlen foregikk da for det meste sør i Finland, noe som førte til at reineierne i nordområdene fikk mindre å si for karakteristikkene som var nødvendige for en velfungerende reingjeterhund. Det oppsto således en biologisk flaskehals, som siden har ført til at rasen har fått et mer begrenset genetisk mangfold. Selv om rasen fortsatt er sjelden, har den siden 1990-tallet økt i antall, spesielt i Finland og Sverige. I Norge registreres det langt færre av den.
Utseende, anatomi og fysikk
Lapsk vallhund er en middels stor spisshund, merkbart lengre enn høy. Kraftig benstamme og muskulatur. Den har langstrakt hode, sterk rygg, dypt bryst og svakt opptrukket buklinje. Halen bæres lett buet ved bevegelse, hengende under hvile. Pelsen består av middels lange, strittende dekkhår og fin, tett underull. Farge: forskjellige grader av sort, gråaktig eller barkebrun. Ofte lysere grå eller brunaktig farge på kinn, kroppens underside og bein. Hvite tegninger på hals, bryst og bein er tillatt.
Lapsk vallhund særpreges å ha kortere pels enn de andre lapphundene og lett buet hale, og den er litt større. Den har utholdende travende gange under bevegelse over lange distanser. Hanner har en idealhøyde på 51 cm (± 3 cm) og tisper 46 cm (± 3 cm).
Bruksområde
Lapsk vallhund er en utpreget brukshund. Den har stor arbeidskapasitet, er lærevillig og tåler godt nordiske klimaforhold. Rasen er også en utmerket familiehund. I hjemlandet gjør denne hunden det bra i hundesport, blant annet innen agility.
Lynne og væremåte
Lapsk vallhund er oppmerksom, energisk, men rolig og avbalansert hund. Den er lojal, uredd og har nær familietilhørighet. Den trenger godt med mosjon og trives best når den kan arbeide og være ute.
Gabriele Haefs
Gabriele Haefs (født 27. august 1953 i Wachtendonk) er en tysk oversetter. Hun har oversatt flere norske forfattere til tysk, deriblant Jostein Gaarder, Anne Holt, Anne B. Ragde og Ari Behn. Hun mottok i november 2011 ordenstegnet som ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden, en høy utmerkelse som gis til utenlandske statsborgere i stedet for St. Olavs Orden.
Lapsk vallhund
Annet
Lapsk vallhund er en sunn rase. Avl drives bevisst med sikte på å sikre sunne hunder med godt temperament. Pelsen trenger ikke spesielt mye vedlikehold, annet enn når den er i fellingen på vårparten.
Gabriele Haefs
Gabriele Haefs er gift med den norske forfatteren Ingvar Ambjørnsen. Hun er søster til oversetterne og forfatterne Gisbert Haefs og Hanswilhelm Haefs.
Grunnkretser i Bykle kommune
Grunnkretser i Bykle kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Bykle kommune, Aust-Agder, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Birkir Már Sævarsson
Birkir Már Sævarsson (født 11. november 1984) er en islandsk fotballspiller som spiller for den islandske klubben Valur.
Han har tidligere spilt for den Islandske klubben Valur. Brann kjøpte ham for 1,3 millioner norske kroner av Valur sommeren 2008. Han har også etablert seg på det islandske landslaget der han per januar 2010 har spilt 18 kamper. Sævarsson kan spille både høyreback og -kant, og blir regnet som en rask spiller. Birkir Már Sævarsson har kontrakt med Brann ut 2011.
Da Sævarsson kom til Branns møtte han to landsmenn som han allerede hadde spilt sammen med. Armann Björnsson hadde vært lagkamerat i Valur og Kristjan Örn Sigurdsson hadde spilt side om side med Birkir iført den islandske landslagsdrakten flere ganger. Han fikk sin debut i Brann-trøyen hjemme mot Hamkam 2. august.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016. Under gruppespillkampen mot Ungarn scoret han et selvmål som resulterte i at kampen endte 1-1.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Saint Anne Sandy Point
Saint Anne Sandy Point er ett av de 14 distriktene (parishes) i landet Saint Kitts og Nevis. Distriktet ligger på øya Saint Kitts.
Teja
Teja er et navn med flere opprinnelser. Det kan være:
Kjente personer med navnet
Personene i listene er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Jakobsbakken
Jakobsbakken (lokalt: Bakken) er en tettbebyggelse i forbindelse med Sulitjelma gruber på sørsiden av Langvatnet, like over skoggrensen på 600 moh. i Sulitjelma.
I industristedet Sulitjelma var Jakobsbakken en av gruvebyene som ble anlagt i fjellet på sørsiden av Langvatnet. Malmforekomstene var så store at verksledelsen at gruvebyen ble et selvstendig lokalsamfunn med egen skole, butikk og forsamlingshus.
En prøveperiode ble startet i 1896, men drift i stor målestokk kom ikke i gang før etter at en taubane var ferdigstilt i 1904.
På det meste (rundt 1920) bodde det mellom 350 og 400 personer på Jakobsbakken. I perioden fram mot nedleggelsen ble det gradvis færre innbyggere, og ved nedleggelsen bodde det færre enn 100 personer på stedet.
Naturen i Sulitjelma og spesielt rundt Jakobsbakken er et populært turområde friluftsliv. Det har vært satset på turisme på Jakobsbakken. Den lokale bedriften Fjellfarer AS har totalrenovert et av de gamle byggene.
Gruvedrift på Jakobsbakken
Det første funn av malm på Jakobsbakken ble gjort i 1876, men systematiske undersøkelser i området rundt Jakobsbakken ble ikke igangsatt før i 1889. I 1896 startet verket opp med gruvedrift, som i første omgang ble kortvarig, bare ett år. Etter år med ny kartlegging, startet verket på nytt opp med drift i 1902, og anleggsvirksomheten forgikk så, med avbrudd i årene 1921-1923, fram til nedleggelsen i 1968. <mapframe latitude="67.1055505" longitude="16.006178" zoom="5" width="400" height="300" align="right"> { "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": {}, "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [16.00364685058594,67.0952425547859] }   }  ] } Perioden fra 1889 til 1902 kan var en forsøksperiode som verket brukte til å fastslå størrelsen på malmfeltene på sørsiden av Langvatnet. Arbeidsstokken var i forsøksperioden ikke større enn at man klarte seg med et par bolighus og malmen ble fraktet med hest. På det meste var det opp mot 15 hester i malmtransporten fra Jakobsbakken til lagerplassen ved bredden av Langvatnet. Derfra ble malmen lastet i båt og ført videre.
Da verket startet driften i 1902, visste man at feltet hadde store malmreserver, og man hadde planene klare for drift i stor målestokk. For å effektivsere transporten ble en nesten sju kilometer lang taubane fra oppredningsanleggene ved Langvatnet via Sagmo til Jakobsbakken.
På det meste bodde det opp mot 400 mennesker på Jakobsbakken. Gruva på Jakobsbakken fikk av verket i 1909 navnet «Tornerhjelms gruve», etter rittmester og landshøvding Gustaf Tornérhjelm i Helsingborg i Sverige, styreformann i Sulitjelma Aktiebolag. Blant innbyggerne på Jakobsbakken slo dette navnet aldri gjennom og de brukte betegnelsen «Bakkengruva». Den var i mange år den største av gruvene i Sulitjelma, den med størst produksjon og den med flest ansatte. I beretningen som «Sulitjelma aktiebolag» presenterte i 1916 om de første 25 års drift ved anlegget, fremheves det at malmforekomster ved «Tornerhjelms Gruve» er den største i Sulitjelma og blant de største i Norge.
Etablering av transportsystem og infrastruktur
Taubanen gjorde det mulig å frakte stor mengder malm, samtidig som det ble lettere å frakte utstyr til anlegget og varer til innbyggerne.
Rundt år 1900 var det vanligste å gå til fots fra lavland til høyfjell. De første tiårene gikk persontrafikken til og fra langs Gammelveien. Den startet ved bredden av Langvatnet vis a vis Charlotta på den andre siden og endte i nedre ende av boligområdet. Gammelveien ble alt i de tidligste årene utbygd for å kunne kjøres med hest. Fram mot 1930 hadde den fått så god standard at det var mulig å ta seg frem på den med bil og den første bilen kjørte opp i 1929.
Verket anla bilvei langs en trase som forlot Sulis i Fagerlia. Den gikk i først opp en svært bratt et par kilometer før den fortsatte oppover via Daja, Kjelvasskrysset, Såkikrysset og nådde Bakken etter rundt 12 kilometer. Bakkenfolket kalte bilveien for «Kjelvassveien» og den var klar til bruk i 1937.
Boliger og tjenester
Fra litt før århundreskiftet og fram til 1919 kom et betydelig antall bygninger opp i boligområdet på Jakobsbakken (anleggsomårdet lå for seg selv, en god del høydemeter ovenfor boligområdet). Atten av bygningene i boligområdet var boligbrakker i forskjellig størrelse, som rommet familieleiligheter og «lauskarsrom». Med stort og smått kom da antall bolighus for verkets ansatte opp i 24. Alle disse bygningene hadde sitt eget navn. Øvrige bygninger i boligområdet var skole (fra 1909), butikk (1914), forsamlingslokale (innviet i 1918), en stor hestestall, snekkerverksted og verkskontor. Verket eide bolighusene på Bakken og hadde vedlikeholdet gjennom fast tilsatte handverkere. Verket etablerte sykehus og ansatte verkslege i Sulitjelma. Fra 1912 etablerte verket en ordning med en fast ukentlig legedag på Bakken. Telefonforbindelse ble etablert til Jakobsbakken i 1891, første gjennom en sentral som var intern i Sulitjelma. Fra 1896 kom stedet med i det nasjonale telefonnettet. Oppstart av skole skjedde i 1909, de to første årene foregikk undervisningen i «Fira».
Arbeiderne satte fram krav til verksledelsen om forsamlingslokale. Etter forhandlinger påtok verket seg å dekke utgiftene til materialer, og der arbeiderne gjennom dugnadsinnsats skulle stå for mye av byggearbeidet. Mot slutten av 1918 var «Festiviteten» ble innviet.
Idrett- og friluftsliv
Et skytterlag var aktivt i perioden fra omkring 1905 til omkring 1920. Til konkurranse ble det bygd to skytterbaner, en i utkanten av boligområdet i retning Anna og en ved Gruvekommen ovenfor anleggsområdet. I 1934 bygde verket en tennisbane til allmenn bruk. Denne ble brukt fram til krigsutbruddet i 1940. En fotballbane stod klar til bruk i 1951. Til innendørs idrettsaktiviteter som turn ble Festiviteten brukt.
Langrenn på Jakobsbakken
Sulitjelma va et av de første stedene i Nord-Norge med skiklubb. Sulitjelma Skiklubb ble stiftet i 1893, de første konkurranser avholdt og Sulitjelma ble kjent for sitt skimiljø.
«Jakobsbakken Skiklub» ble stiftet i 1960. Rundt 1930 hevdet utøvere fra Jakobsbakken seg på nasjonalt nivå. Den ledende utøveren var Sverre Salamonsen og han deltok i årene 1931-1934 i flere større renn. Salamonsen plasserte seg blant de ti fremste både i landsrenn, i Holmenkollen og i Hovedlandsrenn (fra 1938 kalt Norgesmesterskap). Best gjorde han det i 1933 da han ble nummer 2 i NM kombinert, oppnådde sjetteplass i Holmenkollrennet og vant kongepokalen og flere grener i det nord-norske mesterskapet. Året etter representerte han og Trygve Edin Norge under VM, som det året gikk i Sverige. Salamonsen ble nummer 12 i kombinert og nummer 21 på 50 km, Edin ble nummer 6 i spesielt hopp. Omtrent halvparten av Sulitjelmas utøvere som utmerket seg i konkurranser på den tiden kom fra Jakobsbakken.
Utmark
Fangstene av fisk og vilt var så store at det som vanligvis i andre miljøer var eksklusiv selskapsmat, ble hverdagsmat i mange Bakkenfamilier.
I Mavas var jomfruelig terreng, og i gode år var der gode forekomster av bær.
Lokalsamfunnet eksisterte til malmfeltene ikke var lønnsomme lenger og gruvedriften ble lagt ned i 1968. Etter nedleggelsen av gruven i 1968 ble den sivile delen kjøpt av Norsk Luthersk Misjonssamband og den tekniske delen revet eller murt igjen.
Sylvia’s Mother
«Sylvia's Mother» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Shel Silverstein og var også en single fra 1972 med Dr. Hook & The Medicine Show. Den ble gruppens første singlehit i USA. Produsent var Ron Haffkine.
Jakobsbakken
Jakobsbakken Mountain Resort
Siden 2018 satses det på reiseliv på Jakobsbakken. Den gamle messa på Jakobsbakken er kjøpt og totalrenovert. Det er planer om å bygge om og modernisere lauskarsbrakka «titanic» til fjellstue. Investorselskapet har også festekontrakt på tomtene til hus 33 og stallbrakka, som de ønsker å bygge opp igjen. I områdeplanen for Jakobsbakken er det vernebestemmelser som sier at husene må se nøyaktig lik ut på utsiden slik som de gjorde på starten av 1900-tallet.
Husene, eller brakkene, har navn som «Kåfjord», «Kapstø» og «Kabelvåg». De fikk navnene sine etter plassene de ble flyttet fra helt på starten av 1900-tallet. Kabelvåg var tidligere et hotell i Lofoten, som ble fraktet med båt, deretter hest og kjerre, til Jakobsbakken for å huse arbeiderne.
Sylvia’s Mother
En oppfølger med tittelen «Mrs. Avery» ble skrevet og fremført av den britiske folkrock-gruppen The Men They Couldn't Hang. Sangen fortsetter hvor «Sylvia's Mother» slutter og handler om det som skjer etterpå.
Norsk versjon
Arne Bendiksen og Manne har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Sylvias mor».
Jaraguá do Sul
Jaraguá do Sul er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Jakobsbakken
Jakobsbakken Mountain Resort
Norges langrennslandslag har flere ganger hatt oppstartssamlingen sin på Jakobsbakken.[10][11] Laget har planer om oppstartssamling der hvert år frem til OL i Beijing i 2022.[13] På Jakobsbakken avholdes Kobberløpet[14].
Jaraguá do Sul
Historie
I 1864 giftet prinsesse Isabel, datter av keiser Pedro II, seg med Gastão de Orléans, Conde d'Eu. Som bryllupsgave fikk de landet og regionen som senere kom til å danne byen Jaraguá do Sul.
Jakobsbakken
Jakobsbakken Mountain Resort
Erik Jensen Liland er salgs- og markedssjef og satser på å bygge opp en helårsdestinasjon på Jakobsbakken. Det ligger normalt snø fra november til juni.
Sylvia’s Mother
Listeplasseringer
Den var den femtende rangerte singlen i Australia i 1972.
Jakobsbakken
Jakobsbakken Mountain Resort
I mars 2019 hadde Fjellfarer besøk av den internasjonale reiselivskanal, Travel XP, på Jakobsbakken. Der filmet de hundekjøring, isfisking og nordlys.
Jaraguá do Sul
Geografi
Jaraguá do Sul ligger 26 29' 10’’ syd og 49 04' 00’’ vest. Byen har en befolkning på 139.017. Elven Itapocu renner gjennom byen. Elven har to sideelver, Jaraguá og Itapocuzinho.
Klimaet i Jaraguá do Sul er temperert, med en gjennomsnittstemperatur på 21°C. Om somrene stiger temperaturen til over 35°C, noen dager kan den gå over 40°C. Vintrene er ganske kalde til Brasil å være, og har en minimumstemperatur på rundt 12° i månedene juni og juli. Frost er vanlig og forekommer nesten hver vinter. Temperaturer under frysepunktet er svært uvanlig, men dette skjedde sist gang i 14 juli 2000. Den høyeste temperaturen noen gang registrert i Jaraguá do Sul var 42,5°C den 3. januar 1973. Den laveste temperaturen som er mål var 19. juli 1975, da viste termometrene mindre enn -2°C.
Saint George Basseterre
Saint George Basseterre er et parish (distrikt) på øya Saint Kitts i øystaten Saint Kitts og Nevis. Det administrative senteret i distriktet er også hovedstad i Saint Kitts og Nevis
Rated RKO
Rated RKO var et tag team på WWE RAW fra oktober 2006-mai 2007. Medlemmene var Edge og Randy Orton.
KGen Hinds gasskraftverk
KGen Hinds gasskraftverk er et varmekraftverk i Hinds County i Mississippi, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 512 MW, fordelt på 3 turbiner. Operatør er energiselskapet Reliant Energy Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2001. Brenselkilden er naturgass.
Qinzhou kullkraftverk
Qinzhou kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Guangxi i det sørlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 200 MW. Anlegget stod ferdig i 2007. Det er ytterligere 2 x 1 000 MW enheter under bygging.
Joaçaba
Joaçaba er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Volkswagen Polo S 2000
VW Polo S 2000 er en bil som ble laget av Volkswagen for satsing i Verdensmesterskapet i rally i 2004.
Alle bilene er fremdeles intakt i dag og befinner seg i følgende land:
Alle disse seks bilene har rammenummer bak venstre sete, og numrene begynner med 12-37/67-S HEG 001 til 006.
Disse 6 bilene er de som ble bygget i Tyskland,de må ikke forveksles med de andre som ble bygget hos Vw i sør africa.
Gemini 7
Gemini 7 var en bemannet romferd i NASA sitt Gemini-program. Det var den fjerde bemannede romferden i programmet, den 12. bemannede amerikanske romferden og den 20. bemannede romferd gjennom alle tider.
Mannskap
Reservemannskap
Høydepunkter fra ferden
Gemini 7 sine primære mål var:
Viktoria Rebensburg
Viktoria Rebensburg (født 4. oktober 1989 i Kreuth) er en tysk tidligere alpinist. Hun ble olympisk mester i storslalåm under OL 2010 i Vancouver.
Karriere
I 2006, bare 16 år gammel, ble hun tysk mester i super-G. Hun fikk sin debut i verdenscupen i desember 2006 i Reiteralm. Noen uker senere plasserte hun seg for første gang blant de ti beste. På grunn av sterke resultater ble hun tatt ut til VM 2007 i Åre, og imponerte ved å bli nummer åtte i storslalåm.
Hun feiret sin første internasjonale tittel 23. februar 2008, da hun gikk topps i super-G under junior-VM i Formigal. Hun tok i tillegg sølv i storslalåm og bronse i utfor.
23. oktober 2010 vant hun sin første seier i verdenscupen, i storslalåmrennet i Sölden.
I OL 2014 i Sotsji ble det bronse i storslalåm etter Tina Maze og Anna Fenninger.
Hun tok sølv i storslalåm under VM 2015 og VM 2019.
Hun la opp i 2020.
Riksvei 354
Riksvei 354 (Fv354) går mellom Kjørholt i Porsgrunn og Rugtvedt i Bamble.
Veien gikk opprinnelig mellom Moflata i Skien og Skjelsvik, traséen mellom Skjelsvik og Rugtvedt var opprinnelig del av europavei 18.
Etter at regionsreformen trådte i kraft 1. januar 2010 fikk den status som fylkesvei. Den 1. februar 2010 ble traséen mellom Moflata i Skien og Skjelsvik i Porsgrunn overført til riksvei 36. Strekningen mellom Heistad og Rugtvedt ble senere klassifisert til riksvei igjen, samtidig som Heistaddalen ble overført fra europavei 18, og Tangenvegen til Grenlandsterminalen ble del av riksveien.
Joakim Bäckström
Joakim Bäckström (født 16. mars 1978) er en svensk profesjonell golfspiller som har spilt på Europatouren og Challenge Tour.
Etter at han ble profesjonell i 1999, har Bäckström slitt med å holde plassen på Europatouren, og har spilt mest på mindre tourer som Challenge-touren, den svenske Teliatouren og danske Scanplan Tour. Han har foruten Europator-seieren i Aa Saint-Omer Open åtte seire på Telia Tour og Scanplan Tour.
Bjarne
Bjarne er et mannsnavn med norrøn opprinnelse. Det er en kortform for Bjørn, Bjørngeir og Bjørnulv. Bjarne betyr således bjørn, eller egentlig «det brune dyret», og karakteriserer styrke og kraft.
Utbredelse
Biarni er kjent brukt i tre runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnet var kjent, men sannsynligvis ikke svært utbredt i Norden på den tiden. Bjarne var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 60 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. I nyere tid var Bjarne blant de mest populære navnene på nyfødte gutter i Norge i perioden ca. 1895–1935, men har siden falt i popularitet.
Formen Bjarni var et svært vanlig navn på Island på midten av 1800-tallet.
Bjarni er i dag et svært vanlig navn på Island. Navnet Bjarne har foruten å være populært i Danmark og Norge også hatt en viss spredning i Sverige og Tyskland.
Kaifeng kullkraftverk
Kaifeng kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Henan i det nordlig-sentrale Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 x 600 MW. Anlegget stod ferdig i 2008. Nedlagte enheter inkluderer 1 x 50 MW og 4 x 135 MW.
Grunnkretser i Steigen kommune
Grunnkretser i Steigen kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Steigen kommune, Nordland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Bajonett (våpen)
En bajonett er et blankvåpen med kort eller middels langt blad som monteres i eller ved munningen på et gevær, slik at geværet kan fungere som et slags spyd i nærkamp. Den kan være formet som en kniv, en kårde eller sabel.
Bajonetter ble vanlig i siste halvdel av 1600-tallet. Ordet har usikker opprinnelse, men kan henge sammen med den franske byen Bayonne.
Tidlige bajonetter
De tidlige bajonettene var såkalte pluggbajonetter eller spunsebajonett som satt som en plugg i løpet. Ulempen var at våpenet ikke kunne avfyres med bajonetten på plass. Dette ledet til utviklingen av døllebajonetter, der en metallhylse (døllen) ble tredd på løpet, med bajonettbladet avsatt litt til siden slik at våpenet kunne både lades og avfyres med bajonetten på plass. På siste halvdel av 1700-tallet ble såkalte sabelbajonetter utviklet. Disse hadde form som mer konvensjonelle kniver eller kortsverd, og ble festet på skinner eller knaster på selve løpet. Denne typen feste tillot også bajonetten å bli brukt som kampkniv, noe som var upraktisk med døllebajonettene.
Bajonetter fra 1900 og framover
På 1900-tallet ble bajonettene og skytevåpnene de var montert på betraktelig kortet ned. Med den lave skuddtakten som var vanlig på munnladere og tidlige bakladere, var det av og til nødvendig å danne tette forsvarsformasjoner mot framstormende motstandere på slagmarken. Med stadig bedre repetervåpen og større magasinkapasitet forsvant behovet for å bruke geværet som pik. I dag er bajonetten primært en kampkniv, og bruken på geværer er i først og fremst seremoniell. Bajonetter for Kalashnikov-geværer er utformet slik at de kan settes sammen med balgen og danne en enkel tang for å kutte piggtråd og andre metallvaiere.
Saint John Capisterre
Saint John Capisterre er et parish (distrikt) på øya Saint Kitts i øystaten Saint Kitts og Nevis.
Presidentvalget i USA 1852
Presidentvalget i USA i 1852 var det 17. presidentvalget i USAs historie. Kandidaten fra Det demokratiske parti, Franklin Pierce, gikk seirende ut av valgkampen og ble USAs 13. president. Dette valget var på mange måter en reprise av valget i 1844. Den sittende presidenten var som i 1844 en Whig som hadde overtatt presidentembedet da den valgte presidenten døde. I dette tilfellet var det Millard Fillmore som overtok etter general Zachary Taylor, slik som Tyler hadde overtatt etter krigsveteranen Harrison i 1844. Også denne gang valgte Whigpartiet å ikke nominere den sittende presidenten, men valgte nok en gang en krigsveteran, general Winfield Scott. Demokratene valgte, som i 1844, en overraskende kandidat i Franklin Pierce, og Whigpartiets kampanje kjørte igjen på hvor ukjent denne kandidaten var. Nok en gang feilet denne strategien.
Pierce og hans visepresidentkandidat William R. King vant det som på den tiden var en av de klareste valgseirene, og slo Scott og Graham med 254 mot 42 valgmannsstemmer. Etter valget i 1852 skulle Whigpartiet snart opphøre, og det ble erstattet som demokratenes hovedmotstander av det nye Republikanske parti.
Barbara Petzold
Barbara Petzold (født 8. august 1955) er en tidligere tysk langrennsløper. Hun representerte DDR i internasjonale mesterskap.
Petzold toppet karrieren med to gullmedaljer i OL 1980 i Lake Placid. Hun vant 10 kilometer, og gikk ankeretappen på DDRs stafettlag, som kom i mål over minuttet foran Sovjetunionen, med Norge på bronseplass.
Stig Kjølnes
Stig Kjølnes (født 13. juni 1957) er en tidligere norsk kjelkehockeyspiller.
Styloperlidae
Styloperlidae er en av familiegruppene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i vann som nymfer (larve), de voksne tar ikke til seg føde og lever ikke så lenge. Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjelden langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien er bare kjent fra Kina (inkludert Taiwan) og Vietnam.
Stigerør
Stigerør (engelsk: riser) er et rør som fører olje eller gass mellom et brønnhode og en produksjonsenhet (plattform eller produksjonsskip).
En flytende produksjonsenhet har fleksible stigerør som forbinder brønner og rørledninger på bunnen med plattformen.
Styloperlidae
Utseende
Middelsstore steinfluer (vingespenn 25-35 mm), vanligvis lysbrune med mørkere tegninger. Pronotum er tverrbredt og avrundet. Vingene er klare, årene brune. Bakkroppen har to ganske lange haletråder, ved roten av disse har hannen gjerne en krum tagg. Nymfene (bare kjent for Cerconychia) er avlange og mangler gjeller. De har to punktøyne (ocelli), antennene er omtrent så lange som to tredjedeler av kroppslengden, haletrådene tilsvarer omtrent halvparten av kroppslengden.
Erikskrøniken
Erikskrøniken omhandler middelalderens politiske historie i Skandinavia fra 1229 til 1320, og er den første i en suite av rimkrøniker som utførlig skildrer Sveriges politiske historie. Den skildrer også norske forhold til dels inngående.
Erikskrøniken er Sveriges eldste fortellende kilde i betydningen et skriftlig dokument som er framstilt med den hensikt å gi leseren, eller snarere tilhøreren, en detaljert versjon av et lengre hendelsesforløp. Som alle fortellende kilder har den en bestemt tendens, i dette tilfellet en karakter av politisk partsinnlegg. Erikskrøniken tar klart stilling for en part; helten og hovedpersonen er hertug Erik Magnusson av Södermanland, som ble gift med prinsesse Ingebjørg Håkonsdatter av Norge i 1312.
Erikskrøniken ble trolig sluttført mellom 2. juni 1320 og 31. mai 1321 i miljøet omkring enkehertuginne Ingebjørg Håkonsdatter. Forfatteren var sannsynligvis Tyrgils, hertug Eriks sekretær og senere hertuginne Ingebjørgs sekretær.
Datering
Den seneste hendelsen som omtales i Erikskrøniken er henrettelsen av hertug Eriks nevø Magnus Birgersson (kong Birger Magnussons sønn) 2. juni 1320. Dette er altså tidligste mulige dato for ferdigstillelse.
Historikeren Ingvar Andersson presenterte i 1928 en teori om at Erikskrøniken tidligst kan ha blitt ferdigstilt høsten 1322, da ridder Bo Nilsson signerte sitt testamente og tidligst kan ha avgått ved døden. Dette fordi en ridder ved navn Bo omtales som død i krøniken: «En vnger riddare het herra boo / gud giffue hans siäll nade ok roo». At den unge ridder Bo skulle være Bo Nilsson har med få unntak stått uimotsagt fram til 2011, til tross for at Andersson selv var reservert til ideen.
I 2011 påviste forskere ved Göteborgs universitet og Upplandsmuseet at krønikens Bo ikke kan være Bo Nilsson, noe som ga ideen om tidligst mulige datering september 1322 et skudd for bauen. Dermed ble filologen Rolf Pippings konklusjon fra 1926 om at krøniken ble ferdigstilt 1320/1321 styrket.
Den finlandssvenske forskeren Pipping viet mye av sin tid til Erikskrøniken. I referanseverket Kommentar till Erikskrönikan (1926) konkluderte han med at verket ble til like etter hertug Eriks død i 1318. Han trakk i den forbindelse fram en rekke hendelser som burde vært med om Erikskrøniken skulle vært ferdigstilt sent, blant annet kong Birgers død 31. mai 1321.
Forfatter
Forfatteren er i kildene anonym. Det er imidlertid gjort et grundig arbeid for å avdekke forfatterens identitet.
Forskerne mener krøniken er ført i pennen av én person. (Dette utelukker ikke at flere kan ha engasjert seg i arbeidet. Flere informanter ser ut til å ha levert stoff til krøniken.)
Forfatteren har i visse tilfeller hatt tilgjengelighet til skriftlige kilder i hertugens kanselli. Dette er påvist av blant andre historikeren Bjarne Beckmann.
Forfatteren har hatt god litterær oversikt og innsikt, noe mange av Erikskrønikens forskere har gjort rede for. Han har vært fortrolig med den samtidige europeiske litteraturen som for eksempel de franske Chanson de geste og middelalderens balladetradisjon som slo gjennom i Skandinavia mot slutten av 1200-tallet. Eufemiavisene fra 1303, 1308 og 1312 har åpenbart inspirert forfatteren. Det er dessuten pekt på stilistiske likheter med de norrøne ættesagaene, og med antatt samtidige krøniker i Livland og Braunschweig med mer.
Herr Tyrgils
I Erikskrönikans diktare (2010) fører den svenske balladeforskeren Bengt R. Jonsson overbevisende argumentasjon for at krønikens forfatter er Tyrgils, hertug Eriks sekretær. Jonssons konklusjon styrkes av filologen Per-Axel Wiktorsson. Wiktorson utførte et nærstudie i 2006 av sekretærens karakteristiske håndskriftsstil. Tyrgils håndskrift kan studeres i dokumenter fra middelalderen. I 2011 skrev Wiktorson: «Det är enligt min mening ingen tvekan om att Bengt R. Jonsson träffade rätt.»
Tyrgils var etter alt å dømme født på 1270-tallet og levde beviselig til inn på 1340-tallet. Kristine Hafridsdotter — etter all sannsynlighet Tyrgils mor — var kusine av kong Magnus Ladulås. Tyrgils var dermed tremmenning av de tre Magnussønnene: kong Birger, hertug Erik av Södermannland og hertug Valdemar av Finland.
I kildematerialet opptrer Tyrgils første gang som navngitt sekretær 17. desember 1307, i og med en avtale mellom Håkon Magnusson av Norge og hertugene Erik og Valdemar. Tyrgils har beseglet dokumentet med: herr Tyrgils klerk, vår sekretær. Han er en av flere som har beseglet avtalen
Tyrgils overtok stillingen som sekretær etter morbroren Bengt Hafridsson Magnusson (død 1307). Etter hertug Eriks død i 1318 finner vi Tyrgils som sekretær for enkehertuginne Ingebjørg Håkonsdatter. I tillegg til å være mellom hertug Eriks menn, var Tyrgils skrivefør, lærd, latinkunnig og hadde i stillingen som sekretær adgang til annalene i hertugenes arkiv. Han hadde dessuten historiske og poetiske interesser. Det er kjent at han oversatte deler av det norske Kongsspeilet (Konungs skuggsjá) til latin på oppdrag fra enkehertuginne Ingebjørg. Tyrgils innehadde altså alle forutsetninger for å kunne være Erikskrønikens dikter.
Jonsson mener Tyrgils overtok sekretærstillingen sommeren/høsten 1307. Flere forskere har merket seg at krøniken blir mer korrekt og detaljert fra og med dette tidspunktet.
Oppdragsgiver
Bengt R. Jonsson peker på Ingebjørg Håkonsdatter og den mektige lagmann og riksrådsmann Birger Persson (død 1327) som initiativtakere og pådrivere.
Historikeren Jerker Rosén var inne på liknende tanker drøyt 70 år tidligere. Rosén tenkte seg at Erikskrøniken ble til på Varberg slott, i miljøet som samlet seg rundt enkehertuginne Ingebjørg etter hertug Eriks død i 1318 — i og med valget av Eriks og Ingebjørgs sønn, den treårige Magnus Eriksson, til Sveriges konge 8. juli 1319. Magnus ble for ørvig også valgt til Norges konge i 1319 etter at morfaren Håkon Magnusson døde 8. mai 1319.
Ingebjørg hadde en sterk posisjon, som hun hadde overtatt etter sin døde make. I Sverige ble hun kalt «svearnas hertiginna». Hennes formelle tittel var Ingeborg, av Guds nåde dotter till konung Håkon, hertiginna i Svearike. Ingebjørg sto fra 1319–1322 i spissen av formynderstyret for barnekongen Magnus.
I kretsen rundt Ingebjørg i perioden 1319–1322 finner vi Tyrgils og flere levende hovedpersoner i krøniken, både Eriks medhjelpere og menn fra den tapende siden. Dette kan forklare at de sistnevnte ikke skildres negativt.
Birger Persson befant seg i miljøet rundt Ingebjørg, og blir trukket fram av Jonsson som pådriver til Erikskrøniken sammen med Ingebjørg. Etter hertugene Erik og Valdemars død i 1318 ledet Persson opprøret mot kong Birger sammen med riksdrotsen Mats Kettilmundsson (død 1326), som førte til at Erik og Ingebjørgs tre år gamle sønn Magnus Erikson ble konge av Sverige. Mats Kettilmundsson, som også tilhørte den indre sirkel, er også foreslått som Erikskrønikens initiativtaker og pådriver.
Politisk historie på vers
Erikskrøniken er skrevet på stikiske knittelvers og omfatter i sin eldste versjon 4543 versrader. Den omhandler tiden fra kong Erik Erikssons regjeringstid og fram til henrettelsen av Magnus Birgersson i 1320. Hoveddelen dreier seg om tiden rundt striden mellom Kong Birger og hertugene Erik og Valdemar (brødrestriden). At krønikens forfatteren plasserer valget av Magnus Erikson til Sveriges og Norges konge (1319) etter Magnus Birgerssons død (1320), er nok et kunstnerisk valg.
Et eksempel på krønikens tekst og stil:
Håndskriftene
Originalteksten (arketypen) er ikke bevart, men Erikskrøniken er kjent fra seks ulike håndskrifter fra 1400-tallets andre halvdel, og de betegnes med bokstavene A-F, og dessuten i 14 senere versjoner (G-T), de nyeste fra 1600-tallets begynnelse. Filologiske undersøkelser har bestemt at håndskriften for A er den eldste bevarte versjonen, nedskrevet en gang mellom 1450–1470.
Antoni Piotrowski
Antoni Adam Piotrowski (født 7. september 1853 i Nietulisko, død 12. desember 1924 i Warszawa) var en polsk maler, tegner og illustratør.
Erikskrøniken
Håndskriftene
Håndskriften B (Codex Verelianus) daterer seg selv til år 1457. Det er imidlertid færre ledd mellom originalen og håndskrift A ('Codex Holmensis B2) enn mellom originalen og B/C (som dessuten viser innbyrdes avhengighet). Dette ble antatt allerede av Gustaf Edvard Klemming som gransket samtlige håndskrifter, unntatt T (påbegynt 1576) som var ukjent for ham. Den ble først undersøkt av Rolf Pipping.
Antoni Piotrowski
Kunstnerens far var kontorist ved jernvalseverket i Nietulisko. Til å begynne med studerte Piotrowski maleri hos professor Wojciech Gerson. I 1875 reiste han til München for videre studier, og fra 1877 var han elev hos Jan Matejko ved Kunstakademiet i Kraków.
Erikskrøniken
Håndskriftene
Den danske krønikeforskeren Helge Toldberg kritiserte senere Pippings konklusjoner angående noen av håndskriftene D-T og mente at de versjonene av Erikskrøniken som finnes i disse i noen henseende sier mer om «arketypen» enn A-C. Toldberg var imidlertid enig i at A er den beste versjonen. Denne oppfatningen har også Kjell Kumlien og den siste utgiveren av krøniken, Sven-Bertil Jansson, sluttet seg til.
Av den svenske krønikesuiten inngår i håndskriftene A-C kun Erikskrøniken mens D-F også inneholder Karlskrøniken. De to krønikene har i D-F blitt sammenskrevet med hjelp av et såkalt forbindelsesdikt. I den sammenhengen har det også blitt skrevet en ny innledning som fører hendelsesforløpet tilbake til Erik den helliges tid. Av innledningen går det tydelig fram at dens hensikt var forsøksvis å bevise at kong Karl Knutssons nedstammet fra Erik den hellige.
Håndskriftene D-F som har alle blitt til etter 1480 er åpenbart kopier av versjoner som ble framstilt i løpet av Karl Knutssons kanselli. En av disse tilhørte fransiskanske på Gråbrödraklostret i Stockholm og oppbevares i dag på Uppsala universitetsbibliotek. Den er innholdsmessig identisk med den historieskriveren Ericus Olai (død 1486) anvendte som kilde for sin krønike som han antagelig skrev en gang på 1460-tallet.
Antoni Piotrowski
Han deltok i den serbisk-bulgarske krig 1885–1886, og ble tildelt det bulgarske tapperhetskorset og en krigsmedalje, samtidig som ni malerier og alle tegningene fra krigen ble kjøpt av den bulgarske regjeringen. På bestilling av Ferdinand I av Bulgaria malte han et portrett av fyrsten, noe som gav ham det bulgarske kommandørkorset. I 1900 bosatte han seg i Warszawa.
Erikskrøniken
Erikskrønikens kilder
Når det gjelder saksinnholdet viser forskningshistorien at det har vært uenighet om den muntlige tradisjonens betydning. Mens eksempelvis Ingvar Andersson hevdet at det først og fremst er annalene som har vært forfatterens hovedkilder, har eksempelvis historiker Salomon Kraft fremmet den motsatte oppfatningen. I dag er forskerne samstemte om at forfatteren har benyttet både skriftlige og muntlige kilder, inklusive egne øyenvitneobservasjoner.
Antoni Piotrowski
Piotrowski malte hovedsakelig sjangermalerier, men også portretter og historiemalerier.
Erikskrøniken
Erikskrønikens kilder
For øvrig mener man at de nyere annalene i sin tur har skaffet materiale fra Erikskrøniken. Man ser dette klart bevist at 1400-tallsannalene, for eksempel er Chronologia anonymi sterkt påvirket av Erikskrøniken.
Hullet
Under diskusjonen om kildematerialet ble man tidlig oppmerksom på et hull i framstillingen, som omfatter årene 1314–1317. Dette er neppe et kunstnerisk valg, da flere viktige politiske hendelser skjedde i nettopp dette tidsrommet. Ettersom de første verseradene etter hullet synes å handle om avslutningen på et møte, mener forskerne at hullet kan ha oppstått av politisk årsak: at noen med myndighet har sensurert teksten. En mer prosaisk forklaring er at de manglende stykkene er skadet på et tidlig tidspunkt.
Erikskrøniken som politisk dokument
Erikskrøniken framstiller hertug Erik som det fysiske ridderidealet. Dette står i kontrast til samtidige dokumentene som gir et bilde av en kaldt beregnende realpolitiker som med alle midler forsøkte å skape et nordisk rike med seg selv som konge. Den kretsen av stormenn som sluttet opp rundt ham var ikke så interessert i hertug Erik som ny konge. Det handlet snarere om en reaksjon mot den sterkt sentraliserte kongemakten som ble etablert av Magnus Ladulås. Krønikens skildring av kongevalget i 1319 er opplysende. Den understreker adelens bestemte oppfatning av Sverige som valgrike.
Erikskrøniken har som fortellende kilde blitt et problem for den politiske historieskrivningen angående tiden før kampen mellom Birger Magnusson og hans brødre. Det framgår tydelig at for krønikeforfatteren var Erik Erikssons regjeringstid bare noen få generasjoner tidligere en ganske dunkel og uklar tidsepoke; hans kunnskaper om denne tiden var nokså begrenset. Det bedrer seg ikke med tanke på Birger jarls tid. Av de rundt 400 verseradene som handler om Birger jarl kan man kun få ut et titalls historiske faktaopplysninger om jarlen, resten er diktning. Krønikeforfatterens detaljkunnskaper blir påtagelig bedre når han kommer til tiden etter Magnus Ladulås død 1290.
Tony Bray
Anthony Bray (født 17. september 1960 i Newcastle) er en engelsk trommeslager, som var med på å starte black metal-bandet Venom i 1979. Han var medlem av bandet og spilte slagverk frem til 1999. Han deltok på de første ni studioalbumene til bandet.
Bray brukte artistnavnet «Abaddon», etter dødsengelen Abaddon i Bibelen.
Diskografi
Studioalbum
Konsertalbum
Jazzland
Jazzland Recordings (etablert 1996 i Oslo) er et norsk plateselskap for jazz og elektronika (ofte kalt nu jazz), drevet av jazzmusiker Bugge Wesseltoft som selv gir ut sine plater der. De fleste utgivelsene er laget i Bugge's Room, et platestudio lokalisert samme sted (etablert 1995), forøvrig også med to andre plateselskap, Punkt Recordings og Village Studio Records.
Akselerometer
Et akselerometer er en innretning for måling av akselerasjon og krefter indusert av tyngdekraft. Enkel- og fleraksemodeller er tilgjenglige for å detektere størrelsen og retningen på akselerasjonen som en vektorstørrelse. Akselerometere kan brukes for å måle helning, vibrasjon og støt. De brukes i økende grad i bærbar elektronikk.
Fysiske prinsipper
Et akselerometer måler akselerasjonen og tyngdekraften den gjennomgår. Begge måles typisk i SI-enheter meter/sekund2 (m/s2) eller i g-krefter.
Molde
Molde er en kommune og en by i Romsdal i Møre og Romsdal. Dagens kommune ble etablert 1. januar 2020 ved sammenslåing av Nesset, Midsund og Molde. Kommunen grenser i vest til Aukra, i sørvest til Ålesund, i nord mot Hustadvika og i øst mot Gjemnes, Tingvoll og Sunndal og i sør til Vestnes og Rauma og til Lesja i Innlandet. Byen Molde er sentrum i kommunen.