cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Northwestern University
Northwestern University er et privat universitet i Evanston og Chicago, Illinois. Northwestern ble grunnlagt i 1851 av John Evans og åtte andre advokater og forretningsmenn. Universitetet har også etablert et universitetsområde i Qatar.
Edward Stanley, 11. jarl av Derby
Hans tippoldebarn, Edward Geoffrey Smith Stanley, 14. jarl av Derby, var tre ganger Storbritannias statsminister.
Northwestern University
Universitetet tilbyr i dag 125 forskjellige grader på bachelor-, master- og doktornivå innen en rekke fag. Northwestern har et pengefond på over US$ 7 milliarder og delte ut over 500 millioner dollar til forskning i skoleåret 2010-2011. Universitetet har høy kvalitet og er på college-nivå rangert som det 12. beste universitetet i USA i US News 2011, foran flere Ivy League-institusjoner. For året 2011-2012 var skolepengene US$ 41 592 for alle lavere grads studenter. Northwestern er den eneste private institusjonen i sportsligaen Big Ten Conference og deltar her i 19 ulike idretter. Skolens handelshøyskole Kellogg School of Management er rangert blant de fremste i verden.
Northwestern har 11 skoler og colleger: Også Garrett-Evangelical Theological Seminary (1853) er lokalisert på Evanston campus, men er ikke en del av Northwestern University.
FREDERIC
FREDERIC (startet 15. august 1958 på Kjeller, museumsgjenstand 1965) var en norsk datamaskin av typen Mercury Ferrante, derav navnet (Ferranti Rapid Electronic DEfense Research Institute Computer. Navnet kommer også av fornavnet til Forsvarets forskningsinstitutt daværende leder Fredrik Møller, såvel som fornavnet til han som bygget maskinen.
Den var kontrahert av Forsvarets forskningsinstitutt (1953) og bygd fra 1953 til 1956 under ledelse av professor Frederic Calland Williams (1911–1977) fra University of Manchester, også et opphav til navnet FREDERIC. F. C. Williams var kjent som en av de første som utviklet maskiner som kjørte lagrede program (Manchester Mark I). Den (FREDERIC) ble etter byggingen, levert i pakker i løpet av 1957 og satt sammen, den tok mye plass. Ved oppstarten 1958 var FREDERIC en av datidens kraftigste datamaskin i Europa.
Seychellenes sentralbank
Seychellenes sentralbank (Central Bank of Seychelles) er sentralbanken på Seychellene. Hovedkontoret ligger i hovedstaden Victoria.
Oppgaver og målsettinger
Målsettingene til sentralbanken ble sist revidert i 2009. Sentralbankens hovedmål er å bidra til bærekraftig økonomisk vekst gjennom en fornuftig økonomisk politikk og en sunn finansnæring.
De tre viktigste målene er:
Historie
I 1974 ble «the Currency Commission of the Seychelles» dannet. Denne bestod av kun to personer. Denne valutakommisjonen hadde sin bakgrunn i landets valutalov av 1974.
Økonomisk vekst og økt turisme gjennom 1970-tallet økte landets inntekter i fremmed valuta. Dette gjorde at bankvesenet utviklet seg veldig i denne perioden. IMF studerte landets økonomiske situasjon i 1976, og anbefalingen var å etablere en sentral pengepolitisk myndighet som skulle regulere pengemengden, overvåke banknæringen og sørge for gode finansielle forhold, slik at utviklingen skulle skje ordnet og balansert. 1. januar 1978 ble derfor «Seychelles Monetary Authority» (SMA) etablert, og valutakommisjonen nedlagt.
SMA fungerte på mange måter som en sentralbank, og utviklet seg stadig. SMA ble 1. januar 1983 omgjort til Seychellenes sentralbank.
Inntil 1982 ble kontoene til Seychellenes regjering administrert av Barclays Bank, men 29. desember dette året ble ansvaret overført til sentralbanken, som en del av sentralbankloven.
Sentralbankloven av 2004 («Central Bank of Seychelles Act 2004») sikrer banken uavhengighet overfor Seychellenes regjering.
Sentralbanksjef
Sentralbanksjef er pr juni 2016 Caroline Abel, hun overtok etter Pierre Laporte i mars 2012. Laporte hadde hatt denne stillingen siden 2008, men ble utpekt som finansminister i 2012.
Ragnhild Kostøl
Ragnhild Kostøl (født 25. mai 1969 i Oslo) er en norsk terrengsyklist og landeveissyklist.
Kenneth Lonergan
Kenneth Lonergan (født 16. oktober 1962 i The Bronx i New York City i USA) er en amerikansk skuespillforfatter, manusforfatter og filmregissør.
Bakgrunn
Kenneth Lonergan var sønn av en mor som var psykiater og en far som var lege. Moren var jødisk, og faren irsk.
Lonergan begynte å forfatte i high school på Walden School, en privatskole på Manhattan med et sterkt dramaprogram.
Hans første skuespill, The Rennings Children, ble utvalgt til Stephen Sondheims Young Playwright's Festival i 1982 mens han fortsatt var i skolealder. Lonergan matrikulerte til Wesleyan University, der han studerte manusskriving og teaterinstruksjon. Han tok også New York Universitys program for teatermanusskriving. Han fikk også opplæring ved HB Studio i New York City.
Teater
Lonergans første teatersuksess kom med stykket This is Our Youth (1996). I 1999 skrev han The Waverly Gallery, basert på galleriet til bestemoren hans i Greenwich Village, noe som ga han en nominasjon til Pullitzerprisen for drama. I 2002 skrev han Lobby Hero. Skuespillet hans The Starry Messenger hadde premiere Off-Broadway i 2009 med hans kone J. Smith-Cameron og Matthew Broderick i hovedrollene.
Film
Lonergans startet filmkarrieren sin som manusforfatter for Analyze This (1999). Han fikk deretter i oppdrag å skrive manus for The Adventures of Rocky and Bullwinkle (2000).
Lonergan skrev og regisserte filmen You Can Count On Me i 2000, med Martin Scorsese som eksekutiv produsent, og vant flere priser for beste manus. Han var medforfatter på manuset for Gangs of New York (2005). I 2005 begynte innspillingen av hans andre film der han både var manusforfatter og regissør, Margaret, med Anna Paquin og Matt Damon i hovedrollene. Filmen var imidlertid i postproduksjon i over fem år siden Lonergan, produsentene og klippansvarlige ikke ble enige om hvordan filmen skulle klippes, noe som førte til flere rettslige tvister før filmen til slutt ble utgitt i 2011.
Lonergan skrev og regisserte Manchester by the Sea (2016) som høstet god kritikk da den ble sluppet. Han ble nominert til to Golden Globes under den 74. Golden Globe-utdelingen for arbeidet med filmen (beste regi og beste manus).
Ben Labowitch
Han representerte New Zealand under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter bryst.
Københavns Museum
Københavns Museum (tidligere Københavns Bymuseum) er et kulturhistorisk museum som viser Københavns historie fra 1100-tallet og frem til i dag. Det holder til i Stormgade 18 i København.
Fra 1925 til 1956 hadde museet lokaler i København rådhus. I 1956 flyttet det til Vesterbrogade. Hovedbygningen i anlegget ble opprinnelig reist for Det kongelige kjøbenhavnske Skydeselskab og danske Broderskab og sto ferdig i 1787. Den er sannsynligvis tegnet av Henrich Brandemann og ble fredet i 1926.
Velle Vellesen (pedagog)
Velle Vellesen (født 1839 i Bjerkreim, død 1911) var en norsk skolemann. Han var bror av lærebokforfatteren Jonas Vellesen.
Vellesen startet som omgangsskolelærer, men etter den nye skoleordningen av 1860 kunne han ikke få fast ansettelse uten seminarutdannelse. Både familien og bygdefolket rådde ham sterkt fra å kaste bort penger på seminaret, når han ikke engang hadde utsikt til en klokkerstilling. Han burde heller overta gården etter sin far, men Vellesen ville noe annet. Han ble uteksaminert fra Holt seminar 1860 med oppsiktsvekkende gode karakterer. Året etter fikk han klokkerstilling i Time på Jæren.
Sommeren 1860 hadde vært svært våt, og torv til å fyre opp i skolehuset var ikke å oppdrive. Skolen kom derfor først i gang våren 1861. Tidligere hadde 50-60 barn blitt undervist samtidig og framgangen var dårlig. Vellesen delte nå elevene i to klasser og lot dem gå annenhver dag. Dette førte til en stor forbedring og foreldre fra andre kretser ville gjerne sende sine barn til Vellesen. Dermed ble det opprettet en friskole på 14 uker i året hvor elever fra alle skolekretser kunne komme så lenge det var plass. Presten Gunnerus ba ham også om å undervise sine barn i prestegården. Dermed møtte han prestedatteren Bernhardine Gunnerus, som han senere ble gift med.
Samme år ba biskop von der Lippe ham å starte en skole for lærerlærlinger. Dette ble til en privat lærerskole der blant andre folkeminnesamleren Torkell Mauland og Arne Garborg fikk sin første utdannelse, og hvor han begynte å skrive.
Våren 1866 ble han tilsatt som lærer i borgerskolen på Hamar. I 1873 fikk han stilling som klokker og lærer i Vestre Moland.
Adiathella lingua
Adiathella lingua er en art av insekter innen familien Chelisochidae som igjen hører inn under ordenen saksedyr. Navnet kommer av tangen eller saksen på bakkroppen.
Utseende
Rødbrun fargede saksedyr med lange, trådformede antenner. Lengden på hanndyr er 19 mm, mens den er 14 mm for hunndyr. Tangen på bakkroppsspissen er kraftig. De kan kjennes på at det andre fotleddet har et utskudd på undersiden som går under det tredje leddet.
Anthroherpon
Anthroherpon er en slekt av mycelbiller som lever i huler.
Adiathella lingua
Levevis
Saksedyr har bitende munndeler og lever av forskjellig organisk føde, men kan gjerne ta mindre levende byttedyr.
Utbredelse
Arten finnes på Guadalcanal, Salomonøyene.
Anthroherpon
Levevis
Artene lever i huler.
Utbredelse
Slekten er utbredt i huleområder på Balkan (Bosnia-Hercegovina og Montenegro).
Kilder
Leiodidae i Tree of life
William Shepherd
William McMichael Shepherd (født 26. juli 1949) er en tidligere amerikansk astronaut som var commander på Den internasjonale romstasjonen (ISS) sitt første permanente mannskap, ISS Ekspedisjon 1. Han har også fløyet med romfergen og det russiske Sojuz.
Trivia
Da Shepherd i sin tid satt foran opptakskomiteen til NASA og ble intervjuet som potensiell astronaut, ble han stilt spørsmål: «Hva er det du gjør bedre enn alle andre?». Eks-SEAL -soldaten Shepherd skal så ha svart: «Jeg dreper folk med kniv».
Jacobdiamanten
Jacobdiamanten (engelsk: Jacob Diamond) er en farveløs diamant som ble funnet i 1884 i India.
Del ble slipt i 58 fasetter og er 39,5 mm lang, 29,25 mm bred og 22,5 mm dyp. Den veier 184,5 karat (36,90 gram). Jacobdiamanten går for å være en av verdens største diamanter.
Thomas & Uber Cup 2010
Thomas & Uber Cup 2010 ble arrangert i Kuala Lumpur i Malaysia i 2010.
Mastergrad
Mastergrad er i mange land betegnelsen på en høyere grads utdanning, som regel av 5–6 års varighet totalt. Graden er vanligvis det andre nivået i en utdanning ved et universitet eller høgskole. Graden kan være undervisnings- og eksamensbasert i sin helhet, bare basert på oppgaveskriving (det er da som regel snakk om 1–2 årige grader man tar på toppen av annen utdannelse) eller, som oftest, basert på en kombinasjon av undervisning/eksamen og oppgaveskriving. I Norge omfatter mastergrader en masteroppgave som vanligvis er normert til et eller to semestres arbeid. Den norske betegnelsen kommer av det engelske ordet master (norsk: «mester»). Betegnelsen mastergrad brukes også gjerne som en generell betegnelse på utdannelser av dette omfanget, uavhengig av de eksakte gradsbetegnelsene; dette gjelder særlig i internasjonale sammenhenger der lokale og lite kjente betegnelser må oversettes til mer kjente begreper. I Norges brukes gjerne uttrykket eksamen av høyere grad som generell betegnelse på dette nivået.
Mastergrader i Norge
Betegnelsen ble frem til den norske kvalitetsreformen i 2003 lite brukt ved norske universiteter, men som en konsekvens av kvalitetsreformen er mange av de tidligere titlene og gradene avskaffet og erstattet av mastergrader og bachelorgrader. Mastergraden tildeles ved både høgskoler og universiteter i Norge.
Mastergraden kan enten fåes ved en studiemodell på 3 år (bachelorgrad) + 2 år, eller direkte ved en 5-årig høyere utdanning. Totalt sett består en mastergrad normalt av 300 studiepoeng, d.s.s. 100 vekttall.
Norske mastergrader blir ofte oversatt til Master of Philosophy (MPhil) eller Master of Arts (MA) for humanistiske og samfunnsvitenskapelige fag, og Master of Science (MSc) for realfag og teknologiske fag. Master i rettsvitenskap oversettes offisielt til Master of Laws (LL.M).
Secret Escapes
Secret Escapes er et online reiseforetak som tilbyr hotellovernattinger og pakkereiser til sine medlemmer i form av tidsbegrensede kampanjesalg, med rabatter på 20–70 % av originalprisen.
Historie
Selskapet ble startet i Storbritannia i 2010 av gründerne Alex Saint og Tom Valentine. Den norske versjonen av tjenesten ble lansert i juli 2014.
I juli 2015 investerte Google Ventures og Octopus Investments $60 millioner i selskapet, som på daværende tidspunkt hadde i overkant av 19 millioner medlemmer globalt.
Moyle (distrikt)
Moyle er et administrativt distrikt i Antrim i Nord-Irland. Det har det laveste befolkningstallet blant alle administrative distrikter i Det forente kongerike. Administrasjonssenteret er Ballycastle.
Tre av de mest kjente naturområdene i Nord-Irland ligger i distriktet: Glens of Antrim, Rathlin Island og Giant's Causeway. Sistnevnte er et verdensarvsted.
Kulturell evolusjon
Kulturell evolusjon er ett samlingsbegrep for teorier rundt kulturell og/eller sosial utvikling som forsøker beskrive hvordan kulturer og samfunn har utviklet seg gjennom historien. Den kulturelle evolusjonen beskriver hvordan folk har forholdt seg til utviklingen i samfunnet innenfor både praktiske og språklige nyvinninger.
Jan Garwick
Etter cand.real. i matematikk]] i 1938 ved Universitetet i Oslo, arbeidet han som assistent (etter Gunnar Randers) under Svein Rosseland ved Institutt for teoretisk astrofysikk (1940–), der han også håndterte Rosselands Oslo Analyzer. Senere, etter et kort opphold ved Institut d'Astrophysique i Paris i 1947, begynte han i Forsvarets forskningsinstitutt som sjef for regnesentralen i 1947, i nært samarbeid med Gunnar Randers. Han arbeidet med problemstillinger i fysikk, som simulering med Monte Carlo-metoder, for beregning av optimal diameter for uranstavene i landets første atomreaktor ved Institutt for energiteknikk, blant annet i samarbeid med den nyutdannede Kristen Nygaard (rekruttert for siviltjeneste i 1948).
Garwick var første leder av Den Norske Dataforening i 1953, som han representerte i IFIP, blant annet i arbeidsgruppene som jobbet med ALGOL 68. Samtidig forestod han også Forsvarets forskningsinstitutts anskaffelse av datidens kraftigste regnemaskin (FREDERIC), hvorpå han igangsatte en rekke pioneerprosjekt for programmering, blant annet for oppgaver innen operasjonsanalyse. Garwick arbeidet med nyutdannede Ole-Johan Dahl (rekruttert 1952) og nevnte Kristen Nygaard med utviklingen av et høynivå programmeringsspråk, som senere ledet til SIMULA (1965).
Samtidig tok han doktorgrad ved Universitetet i Oslo i 1956 med avhandlingen The solution of boundary value problems by step by step methods. Etter invitasjon fra NATO begynte Garwick i 1957 å arbeide ved NATOs institutt for forsvarsforskning, men i 1960 takket han ja til et tilbud fra Forsvarets forskningsinstitutt, som ville ha Garwick som forskningssjef. Han tiltrådte den nye stillingen i 1961. I perioden 1965–1967 arbeidet han som forsker ved Control Data i California, der han fortsatte sitt engasjement for den digitale maskin.
I 1964 lanserte Garwicks språket Gargoyle, som et verktøy for å skrive kompilator. I perioden 1967–1969 laget han det ALGOL 60-baserte språket GPL, General Purpose Language, også kjent som Garwicks Private Language.
Warwick emigrerte til USA i 1967 og fortsatte sitt virke i California og New Mexico. På 1970-tallet arbeidet han med systemspråket SYDEL.
Polen rundt 2010
Polen rundt 2010 var den 67. utgaven av Polen rundt. Det ble arrangert fra 1. til 8. august. Rittet startet i Sochaczew og ble avsluttet i Kraków, og Daniel Martin vant rittet sammenlagt.
I tillegg til de 18 ProTour-lagene var Team Poland BGŻ, Vacansoleil, Cervélo TestTeam, BMC Racing Team og Skil-Shimano invitert til å delta.
Liste over kulturminner i Nesna
Liste over kulturminner i Nesna er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Nesna. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Tymoteusz Puchacz
Tymoteusz Puchacz (født 23. januar 1999) er en polsk fotballspiller som spiller for den tyske klubben, på lån fra 1. FC Union Berlin.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Vest-Virginia
Vest-Virginia (engelsk: West Virginia) er en delstat i den nordamerikanske staten USA.
Staten var opprinnelig en del av Virginia, men under den amerikanske borgerkrigen nektet fylkene som nå utgjør Vest-Virginia å rive seg løs fra unionen. Den ble anerkjent som egen stat 20. juni 1863. Det er den eneste staten som ble opprettet som et direkte resultat av borgerkrigen.
Vest-Virginia grenser til Pennsylvania i nord, Ohio i nordvest, Kentucky i vest, Maryland i nordøst, og Virginia i øst og sør. Elvene Ohio og Potomac danner deler av grensene.
Vest-Virginia er den eneste staten som ligger helt innenfor fjellkjeden Appalachene. Hele staten er preget av fjell-landskap, og den har tilnavnet «Fjellstaten» (engelsk: The Mountain State).
Demografi
Ifølge The United States Census Bureau var den totale befolkningen i Vest-Virginia 1. juli 2011 1 855 364.
Den etniske opprinnelsen flest påberopte seg ved folketellingen i 2000 var amerikansk (18,7 %), tysk (14 %), engelsk (9,7 %, irsk (11 %) og indiansk (4,4 %). (Det kan velges mer enn en etnisitet).
Bare 1,2 % av befolkningen var i 2010 født i utlandet, som er den laveste prosentandelen i USA. Vest-Virginia har også den laveste andelen personer som snakker et annet språk enn engelsk hjemme (2,3 %).
Gjennomsnittsinntekten pr.person (2006-2010) var $21,232 som er under landsgjennomsnittet på $27,334. Andelen som levde under fattigdomsgrensa var 17,4 % mot 13,8 % for USA totalt.
Økonomi
Kilde: The World Almanac 2008, side 45 og 555-587.
Doğanyurt
Doğanyurt er en by med 5 993 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Kastamonu. Den ligger sør for Svartehavet, øst for Cide og vest for İnebolu.
Lollipop (album)
Lollipop er et musikkalbum med Rune Larsen og Tor Endresen, utgitt i 1989. Dette er duoens første plateutgivelse.
Hope-diamanten
Diamanten ble i utgangspunktet ervervet i 1660-årene av den franske kjøpmannen Jean Baptiste Tavernier i Golkonda i India. Det var han som brakte den til Europa og solgte den til den franske konge. Den ble slipt til en 67 karats stein i 1673, men forsvant i 1792 under den franske revolusjon da de franske kronjuveler ble stjålet.
Det antas at Hope-diamanten er diamanten til den franske konge i omslipt tilstand. Den har siden 1958 tilhørt Smithsonian Institution i Washington D.C. i USA.
Harestien (Oslo)
Harestien (1, 2-10) er en kort vei i Vestre Aker (tidl. Vindern) bydel i Oslo. Veien starter i Lillevannsveien og ender i Svarttrostveien.
Edward Henry Stanley, 15. jarl av Derby
'''Edward Henry Stanley, 15. jarl av Derby,''' (født 21. juli 1826, død 21. april 1893 i Knowsley) var en britisk politiker og to ganger Storbritannias utenriksminister.
Harestien (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1927.
Edward Henry Stanley, 15. jarl av Derby
Hans far, Edward Geoffrey Smith Stanley, 14. jarl av Derby var tre ganger Storbritannias statsminister. Han var eldste bror var Frederick Arthur Stanley, 16. jarl av Derby. Edward Henry Stanley satt i parlamentet 1848-1869, han representerte det konservative partiet. Han var utenriksminister 1866-1868 og 1874-78, han hadde også perioder med andre ministerposter som f.eks koloniminister. Etter å ha avsluttet sin politiske karriere ble han rektor for Universitetet i Glasgow og senere rektor ved universitetene i Edinburgh og London.
Derby ble rammet av den store influensaepidemien i 1891. Han kom seg aldri og døde i Knowsley, 66 år gammel.
Lollipop 2
Lollipop 2 er et musikkalbum med Tor Endresen og Rune Larsen, utgitt i 1990.
Émilien Jacquelin
Émilien Jacquelin (født 11. juli 1995 i Grenoble) er en fransk skiskytter med to VM-gull fra 2020.
Han deltok under vinter-OL 2018.
I vinter-OL 2022 i Beijing gikk han på Frankrikes lag som tok sølv på blandet stafett.
Cide
Cide er en by med 22 212 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Kastamonu. Den ligger nordøst for Kurucaşile, sør for Svartehavet og sørvest for Doğanyurt.
Anepius
Anepius er en slekt av små kortvinger som kan finnes i kompost og annet råtnende plantemateriale.
Utseende
En liten, avlang og noe flat, rødbrunlig kortvinge. Oversiden er kraftig punktert og fint hårete. Hodet er forholdsvis stort og bredt, pronotum firkantet med en midtfure. Dekkvingene er jevnbrede, en del lengre enn pronotum.
Julian Weigl
Julian Weigl (født 8. september 1995) er en tysk fotballspiller som spiller for Borussia Mönchengladbach.
Den 20. desember 2016 skrev han under en ny kontrakt med Dortmund til 30. juni 2021.
Den 31. desember 2019 ble Borussia Dortmund enige med SL Benfica om en overgang for Weigl. Overgangssumen er på 20 millioner euro. 2. januar 2020 skrev han under en kontrakt til 2024. Han har en frikjøpsklausul på 100 millioner euro.
Landslaget
Den 29. mai 2016 fikk han sin første landskamp for mot.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Pablo Herrera
Pablo Herrera er navnet til flere personer:
Richard Bancroft
Richard Bancroft (født 1544 i Lancashire, død 2. november 1610 i Lambeth Palace) var erkebiskop av Canterbury og ansvarlig for utgivelsen av King James Bible.
Bakgrunn
Bancroft begynte sin utdannelse ved Farnworth grammar school, som hadde blitt grunnlagt av William Smyth, som også var født i byen. Han ble siden student i Cambridge, først ved Christ's College og deretter ved Jesus College.
Prest
Etter sin prestevielse (omkring 1570) ble han kapellan hos Richard Cox, da biskop av Ely.
Etter å ha innehatt ulike posisjoner ble han i 1590 utnevnt til et prebende ved St. Pauls katedral. Han hadde vært kannik ved Westminster Abbey siden 1587. Han var kapellan først hos lordkansler Hatton og siden hos erkebiskop Whitgift.
Biskop
I juni 1597 ble han viet til biskop av London.
Senere fikk han, som følge av erkebiskopens høye alder, i praksis ledelsen over det kirkelige livet i England. Blant det han måtte ta hånd om var Marprelate-striden mot Thomas Cartwright og John Penry. Bancroft var tilstede ved dronning Elisabeths dødsleie.
Erkebiskop
I november 1604 etterfulgte Bancroft Whitgift som erkebiskop av Canterbury. Han viste samme iver og myndighet som tidigere, og med så stor suksess at lord Clarendon uttrykte oppfattelsen at «om Bancroft hadde levd, skulle han rask ha slukket den ild i England som hadde blitt tent i Genève.»
I 1608 ble han valgt til kansler ved University of Oxford. I de siste månedene av sitt liv deltok han i diskusjonene om vielsen av skotske biskoper og det var som følge av hans vedtak at de fikk dette av Den engelske kirke. Denne handlingen la grunn for Den skotske episkopale kirke.
Bancroft var «the chief overseer» over den autoriserte versjon av Bibelen (King James-versjonen).
Han døde i Lambeth Palace den 2. november 1610.
Liste over franske egyptologer
Dette er en liste over betydelige franske egyptologer:
Jonny Hansen
Jonny Hansen (født 2. april 1952) er tidligere sjefredaktør og administrerende direktør i iTromsø. Han har også vært sjefredaktør både i avisa Nordlys (1997–2001) og Bladet Tromsø (2007 – 2009) og er historisk i den forstand at han er den eneste som har vært ansvarlig redaktør i begge avisene i Tromsø.
Han startet sin aviskarriere i Bladet Tromsø i august 1970. Ble ansatt i Nordlys 1. august 1978 hvor han satt i lederstillinger helt til han gikk av som sjefredaktør i september 2001. Han var konstituert som administrerende direktør 2000 – 2001. Han sluttet i Nordlys våren 2002 og gikk tilbake til Bladet Tromsø som redaktør. Der ble han ansvarlig redaktør 8. januar 2007. Han gikk av som ansvarlig redaktør 19. november 2009. Etter november 2009 var han redaktør i iTromsø. Fra 8. oktober 2014 ble han konstituert sjefredaktør og administrerende direktør i Mediehuset iTromsø.
Bibliografi
Hansen har skrevet en rekke lokalhistoriske bøker:
Pacific Grove
Pacific Grove er en kystby i Monterey County i California i USA. Bureau of the Census estimerte i 2013 befolkningen til 15,504. Pacific Grove ligger mellom Point Pinos og Monterey.
Pacific Grove er kjent for sine viktorianske hjem, Asilomar State Beach og som «sommerfuglbyen i USA» på grunn av den årlige migrasjon av monarksommerfugler. Byen har flere historiske bygninger per innbygger enn noe annet sted i California. 75% av husene i Pacific Grove blir betraktet som historiske og noen av dem har blitt omdannet til bed and breakfast-overnattingsteder.
I byen ligger Point Pinos Lighthouse, det eldste bevarte fungerende fyrhuset på vestkysten. Pacific Grove Museum of Natural History og Pacific Grove Art Center er lokalisert i den historiske gamlebyen. Pacific Grove var også sentral under innspillingene av Roger Spottiswoodes film Turner & Hooch fra 1989 og filmen A Summer Place med Sandra Dee.
Hydro Extruded Solutions
Hydro Extruded Solutions, inntil 2017 Sapa, er et forretningsområde i det norske aluminiumselskapet Hydro Aluminium, med markedsandeler i Europa, Nord-Amerika, Sør-Amerika og Asia. Hydro Extruded Solutions utvikler og produserer aluminiumprofiler, profilbaserte byggesystemer og aluminiumrør for bruk i varmevekslere i biler og til andre industrielle anvendelser. Profilene er som regel halvfabrikata, men kan også være systemløsninger eller ferdige produkter.
Hydro Extruded Solutions er organisert i fire forretningsenheter: Extrusion Europe, Extrusion North America, Building Systems og Precision Tubing. Forretningsområdet leverer bearbeidede aluminiumsprofiler til kunder i de fleste bransjer.
Hydro Extruded Solutions har 22 400 ansatte i over 40 land. Hovedkontoret er i Oslo. Omsetningen i 2016 var 53,4 milliarder norske kroner. I Norge har Hydro Extruded Solutions et salgskontor på Kjeller og profilproduksjon på Magnor.
Aralsjøen
Aralsjøen var tidligere verdens fjerde største innsjø, med et areal på 68 000 km². Siden 1960-tallet har den imidlertid blitt stadig mindre, etter at sjøens to tilløpselver, Amu-Darja og Syr-Darja, ble avledet for sovjetiske irrigasjonsprosjekter. Uttørkingen av Aralsjøen, som har pågått siden ca. 1960, er en av de største menneskeskapte miljøkatastrofer noensinne. Den er idag redusert til tre separate innsjøer: Nord-Aralsjøen og det østre og vestre bekkenet av Sør-Aralsjøen.
Innen 2004 hadde sjøen skrumpet inn til 25 % av sitt opprinnelige areal, og en nesten femdobling av sjøens saltinnhold hadde utslettet mesteparten av dens naturlige flora og fauna. Innen 2007 var sjøen redusert til 10 % av opprinnelig størrelse, og var splittet opp til tre adskilte innsjøer, hvorav to er for saltholdige til at fisk kan overleve der. Aralsjøens en gang så rike fiskeindustri er praktisk talt helt ødelagt, og tidligere fiskebyer langs den opprinnelige strandlinjen er blitt til skipskirkegårder. I kjølvannet av kollapsen har det fulgt arbeidsledighet og økonomisk nedgang.
Aralsjøen er også sterkt forurenset, som følge av våpentesting, industri, insektmidler, avløpsvann og gjødsel fra jordbruksområdene. Vindblåst salt fra den inntørkede innsjøen skader avlinger og forurenser drikkevann, og salt- og støvmettet luft forårsaker alvorlige helseproblemer hos befolkningen i området. Inntørkingen av sjøen har også ført til endringer i det lokale klimaet; somrene er blitt varmere og tørrere, og vintrene kaldere og lengre.
I Kasakhstan pågår det arbeid med sikte på å redde og fylle opp det som er igjen av den nordlige delen av Aralsjøen (Lille Aral, eller Nord-Aral). Et damprosjekt (Kokaraldiket) som ble fullført i 2005 har hevet vannstanden i denne delen av Aral med flere meter. Saltinnholdet har avtatt, og fisk finnes igjen i tilstrekkelig antall til at et visst fiske er forsvarlig. Utsiktene for den betydelig større sørlige delen av sjøen (Store Aral, eller Sør-Aral) er imidlertid fortsatt dystre.
Hydrologi og klima
Aralsjøens hovedtilløp er elvene Amu-Darja, som munner ut i den sørlige delen av sjøen, og Syr-Darja, som munner ut i nordøst. Med sine årstidsbetingede variasjoner i vannføring og den naturlige fordampningen sørget de to tilløpselvene gjennom århundrene for et balansert vannregnskap. I løpet av et år mottok sjøen 8,7 km³ vann i form av nedbør og 55 km³ fra tilløpselvene, mens 63,8 km³ forsvant i form av fordamping. Vannstanden i sjøen varierte innenfor +/- 0,6 meter per år.
Sjøen hadde opprinnelig et areal på 68 000 km², og var med det verdens fjerde største innsjø. Den var 428 kilometer lang fra nord til sør, og 234 km bred, med en største dybde på 69 meter. Om vinteren kan sjøen være islagt, spesielt i den nordlige delen, hvor vannet er mindre salt.
Aralsjøen ligger i Turan-senkningen, som er en del av den eurasiske steppe. Regionen har et kontinentalt og tørt klima (klimatype BSk i Köppens klimaklassifisering), og består av ørkener og halvørkener med vegetasjon preget av tørr steppe. Det tørre klimaet skyldes høyfjellene som strekker seg fra sørvest til øst for regionen, og sperrer for monsunvindene fra Det indiske hav. Fuktighet kommer imidlertid om sommeren med skymasser fra Nord-Atlanteren. De dominerende vindene kommer fra vest og nord. Lokale lavtrykksområder forårsaker et stort antall virvelstormer. Det faller mellom 30 og 200 mm nedbør pr år i regionen, ved Aralsjøen rundt 100 mm. Nedbøren er svært uregelmessig fordelt, og det kan forekomme månedslange tørkeperioder, men også snefall. Det er mulig at Aralsjøen før 1960 hevet luftfuktigheten på bakkenivå med mellom 3 og 5 % og økte den årlige nedbøren med 10 mm.
Geologisk historie
Aralsjøen utgjør sammen med Svartehavet og Det kaspiske hav restene av det store innlandshavet Paratethys, som oppsto under oligocen, da rekken av fjellkjeder fra Alpene i vest til Hindu Kush i øst ble dannet, og skilte det fra urhavet Tethys i sør. Paratethys, som i senere perioder også kalles Den sarmatiske sjø og Den maeotiske sjø, varierte sterkt i utstrekning. I perioder eksisterte det også forbindelser til de omkringliggende havene. Selve Aralbekkenet oppsto gjennom tektoniske bevegelser mellom 3 – 5 millioner år siden, i tidsalderen pliocen. På grunn av fjellkjedene som var dannet i sør var klimaet i regionen blitt tørrere og det store innlandshavet ble etterhvert redusert til enkeltstående innsjøer, det som i dag er Svartehavet, Det kaspiske hav og Aralsjøen.
På grunn av istidene og andre naturlige klimavariasjoner har Aralsjøen flere ganger gjennomgått store endringer i vannstanden. Også etter siste istid har det forekommet betydelige vannstandsvariasjoner. I yngre steinalder lå vannspeilet i innsjøen lavt nok til at bosetninger ble anlagt på 42 til 46 moh. Fra det 13. århundre er det sogar funnet en bosetning på bare 32 moh. I andre perioder har vannstanden vært så høy at Aralsjøen har hatt avløp via Uzboj til Det kaspiske hav.
Flora og fauna
Aralsjøens spesielle isolasjon gjorde at det utviklet seg en rikdom og variasjon i regionens biota som var sammenlignbart med Afrikas. Halvparten av alle plante- og dyrearter i den tidligere Sovjetunionen fantes i og rundt sjøen. Det fantes rundt 500 fuglearter, 200 typer pattedyr og 100 arter av fisk i regionen, samt et rikt utvalg av insekter og virvelløse dyr. I elvedeltaene alene fantes fram til 1960 over 70 forskjellige pattedyr og 319 fuglearter. Fra 1852 finnes beretninger om stor rikdom av geiter, ulv, antiloper, europeisk malle, stør, pelikaner, måker, piggsvin og tiger i og rundt Aralsjøen.
Sjøen hadde tidligere et svært rikt marint økosystem, og det ble drevet fangst på 24 typer fisk. Blant disse var karpe, abbor, stør, laksefisker og maller. Fisket var imidlertid hovedsakelig basert på tre fiskesorter: brasme, en karpefisk kalt sazan, og en liten mort kalt vobla. Reduksjonen i vanntilførselen til Aralsjøen har ført til irreversible endringer i sjøens hydrologi og hydrokjemi og følgelig dens økosystem. Endringen i saltbalansen har mangedoblet saltinnholdet i sjøen, som i dens sørlige deler i dag er å anse som en biologisk ørken.
Floraen i regionen var også imponerende: 1200 arter av blomstrende planter og 560 arter av annen vegetasjon, hvorav 29 var endemiske for Sentral-Asia. Ved den tidligere kysten av selve Aralsjøen fantes 423 plantesorter fra 44 forskjellige familier.
Dagens uttørkede innsjøbunn preges av lavere biodiversitet sammenlignet med de tidligere kystområdene. Konsentrert på de tidligere øyene langs østkysten finnes en helt spesifikk variant av sandvegetasjon.
Historie
Mennesker har bodd i området rundt Aralsjøen siden steinalderen, og har hovedsakelig livnært seg gjennom nomadisk pastoralisme, som regionens klima og terreng er velegnet til. Flere av de tidlige kulturene i Sentral-Asia under bronsealderen, hvorav Andronovokulturen var den viktigste, har etterlatt seg spor i områdene rundt sjøen. Mellom 500 f.kr. og 500 e.kr. lå Aralsjøen innenfor maktområdene til de første nomadiske krigerfolkene i regionen, de iranske sakaene og senere hunerne.
Etter hunerne begynte tyrkiske folk å vandre inn fra øst. Området ble en del av den göktürkiske staten, som ble opprettet i året 552 som den første kjente statsdannelsen i regionen. På 700- og 800-tallet ble området erobret av araberne som introduserte islam. De neste århundrene tilhørte Aralsjøen vekselvis oghuz-tyrkere, kiptsjaker og andre, fram til mongolenes invasjon under Djengis Khan i 1219-1221. Etter dette lå området under Den gylne horde, og fra 1456 til 1731 under det etterfølgende Kasakh-khanatet.
På 1700-tallet begynte Russland å vise økende interesse for Sentral-Asia, og området rundt Aralsjøen havnet i løpet av 17- og 1800-tallet gradvis under russisk herredømme. Med det russiske styret fulgte også russisk innvandring og bosetning, som ved Aralsjøen spesielt var konsentrert til de to havnebyene Aralsk i nord og Mujnak i sør. Etter den russiske revolusjon ble Sentral-Asia inndelt i sovjetrepublikker etter etniske skillelinjer, og Aralsjøen ble delt mellom Kasakhstan i nord og Usbekistan i sør. Denne grensa ble også beholdt da de tidligere sovjetrepublikkene ble uavhengige stater i 1991.
Bakgrunn og utvikling
I 1918 bestemte den sovjetiske regjeringen at de to elvene som munnet ut i Aralsjøen, Amu-Darja i sør og Syr-Darja i nordøst, skulle avledes for vanningsprosjekter i ørkenen, med dyrking av ris, meloner, korn og bomull som formål. Dette var en del av en sovjetisk plan for å gjøre bomull til en viktig eksportvare, noe som etterhvert også ble tilfelle, da Usbekistan er i dag en av verdens største eksportører av bomull.
Byggingen av irrigasjonskanaler begynte i stor skala på 1940-tallet. Mange av kanalene ble dårlig bygget, og mye av vannet lekket eller fordampet bort fra kanalene underveis. Fra Karakumkanalen, som er Sentral-Asias lengste, blir et sted mellom 30 og 75 % av vannet borte på denne måten. Kun 12 % av Usbekistans irrigasjonskanaler er i dag vanntettet.
Innen 1960 gikk hvert år mellom 20 og 60 kubikkilometer vann til landet rundt i stedet for til Aralsjøen. Mesteparten av sjøens vannforsyning hadde blitt avledet, og på 1960-tallet begynte Aralsjøen å krympe. Fra 1961 til 1970 falt vannstanden i sjøen gjennomsnittlig 20 cm pr år. På 1970-tallet ble dette nesten tredoblet, til 50–60 cm pr år, og økningen fortsatte på 1980-tallet, til 80–90 cm pr år. Vannbruken til irrigasjon fortsatte å øke: Vannmengden som ble tatt fra elvene ble doblet mellom 1960 og 2000, og bomullsproduksjonen ble nesten fordoblet i samme periode.
Øya Barsakelmes, som før 1960 var den nest største i Aral, ble landfast rundt 1995/96, og den tredje største øya i sjøen, Vozrozjdenijaøya, ble i 2001 til ei halvøy. I 2003 ble også Sør-Aral delt i en vestlig, dyp del, og en østlig, grunn del. Inntørkingen av sjøen har også skapt ørkenen Aralkum på den tidligere innsjøbunnen.
Inntørkingen av Aralsjøen fra 1960 til 2003:
Kommentar til tabellen: Aralsjøens størrelse til enhver tid avhenger av vær og nedbørmengder, og dette gjør at måleverdiene for areal og dybde kan variere betydelig. Dette medfører også at de relevante data i forskjellige kilder kan avvike fra hverandre.
Tidlige advarsler
Inntørkingen av Aralsjøen var ingen overraskelse for sovjeterne, de forventet at det skulle skje mye tidligere. Så tidlig som i 1964, påpekte Aleksandr Asarin ved Hydroprojekt-instituttet at innsjøen var fortapt: «Det var en del av femårsplanene, godkjent av Ministerrådet og Politbyrået. Ingen på et lavere nivå ville våge å si noe som motsa disse planene, selv om det betød slutten for Aralsjøen.»
Skadevirkninger
Økosystemet i Aralsjøen og elvedeltaene som munner ut i den er nesten fullstendig ødelagt, både på grunn av inntørkingen i seg selv, men ikke minst på grunn av det sterkt økte saltinnholdet i sjøen. Det opprinnelige saltinnholdet lå på rundt 9 g/l (gram per liter = 0,9 % = 9 ‰; 1960). Innen 1980 hadde det allerede nådd 16,5 g/l og på midten av nittitallet var det økt til 30 g/l. I 2003 ble det i det vestlige bekkenet av Sør-Aral målt et gjennomsnittlig saltinnhold på over 75 g/l, og i det østlige bekkenet over 150 g/l. I Nord-Aral var saltinnholdet imidlertid bare 20 g/l. Til sammenligning er saltinnholdet i Østersjøen ca. 9 g/l, i vanlig sjøvann typisk rundt 35 g/l, og Dødehavets saltinnhold varierer mellom 300 og 350 g/l.
Økningen i saltinnholdet i sjøen førte til omfattende fiskedød og påfølgende kollaps i fiskeriene, og Aralsjøens fiskeindustri forsvant praktisk talt helt. Den sysselsatte anslagsvis 40–60 000 personer og produserte en sjettedel av SSSRs totale fiskefangst. Fangsten av bisam i deltaområdene til Amu-Darja og Syr-Darja, som tidligere kunne gi opptil 500 000 bisamskinn pr år, forsvant også.
Aralsjøen var gjennom mange tiår blitt tilført høye innhold av kunstgjødsel og sprøytemidler, herunder pesticider som DDT, aldrin og lindan, samt herbicider og defolianter, som ble fraktet med elvene og ut i Aralsjøen. Etter at vannet trakk seg tilbake ble det liggende igjen enorme sletter med salt og giftig støv, som igjen ble fraktet bort av de sterke vindene i regionen og spredt ut over de omkringliggende områdene. Den fremherskende vindretningen i området er nordlig, og mye av støvet havner derfor i Amu-Darjas tidligere deltaområde sørøst for sjøen, hvor uttørkingen av elva i tillegg også har medført at ørkenen i økende grad har trengt inn i de fruktbare jordbruksområdene.
Landet rundt Aralsjøen er i dag sterkt forurenset og menneskene som bor i området lider av mangel på ferskt vann og andre helseproblemer. Fra 1970-tallet av steg antallet luftveissykdommer svært brått, og var per 1999 den viktigste dødsårsaken blant barn i området. Sykdommer som tyfus, paratyfus, hepatitt og tuberkulose spredte seg raskt, og forekomsten av anemi, sykdommer i lever og nyrer, samt allergier og kreft, steg til nivåer som lå høyt over resten av det tidligere Sovjetunionen og dagens Russland. Forekomsten av kreft i spiserøret er den høyeste i verden, og står for 80 % av krefttilfellene i regionen.
Barn og gravide kvinner ble hardest rammet. Spedbarnsdødeligheten er betydelig høyere i Karakalpakstan og Kzyl-Orda oblast enn i andre deler av Usbekistan og Kasakhstan, og langt høyere enn i Russland. I tillegg er det et stigende antall misdannelser og handikap hos nyfødte barn, samt dødfødsler og komplikasjoner under svangerskap. Som de viktigste årsakene fremheves forurensede næringsmidler og høye forekomster av plantevernmidler i morsmelken, og 30 % av barnedødeligheten kan tilbakeføres til akutte tarmsykdommer. I Karakalpakstan sør for Aralsjøen lider 99 % av gravide kvinner og 91 % av kvinner i fruktbar alder av anemi, forårsaket av høye nivåer av insektmidler som hindrer kroppens evne til å oppta jern. Saltstøvet i lufta fører også til mange luftveis- og øyesykdommer, og i 1989 hadde minst 6 av 10 personer, voksne som barn, et sykdomsbilde. Det er anslått at de helsemessige konsekvensene av uttørkingen av Aralsjøen i størrelse kan sammenlignes med Tsjernobylulykken.
Gjenoppfyllingen av Nord-Aral
I et forsøk på å opprettholde vannstanden i Nord-Aral, bygde Kasakhstan på 1990-tallet et dike over Bergstredet mellom den tidligere øya Kokaral og fastlandet i øst. Hensikten med diket var å hindre vannet å renne ut i Sør-Aral. Diket var imidlertid bygget av jordmasser fra området, en byggemetode som viste seg utilstrekkelig, og det brøt derfor sammen etter kort tid. Så lenge diket varte ble imidlertid vannstanden i Nord-Aral høyere, klimaet forbedret seg, og det ble igjen tatt fisk i sjøen. Disse erfaringene gjorde at Kasakhstans regjering i oktober 2003 bekjentgjorde at det skulle bygges en ny demning, kalt Kokaraldiket. Ettersom også Verdensbanken nå stilte midler til rådighet, kunne det denne gang brukes betong som byggemateriale i demningen. Samtidig med byggingen av denne demningen ble det satt i gang tiltak for å forbedre vanningssystemene ved elva Syr-Darja, som munner ut i den nordlige delen av sjøen. Irrigasjonskanaler ble reparert og tettet og delvis også kledd med betong, for på den måten å føre ytterligere vann inn i sjøen.
Kokaraldiket ble fullført i august 2005, og siden da har vannstanden i Nord-Aral steget og saltinnholdet har gått ned. En viss stigning i vannstanden ble registrert allerede i 2006, noe som var tidligere enn forventet. I løpet av 2006 steg sjønivået med 3 meter, overflatearealet økte med 900 km², vannvolumet med 11 km³, og saltinnholdet sank betraktelig. Demningen har gjort at Lille Arals vannstand raskt har steget til 38 moh, fra et minimum på under 30 m, hvor 42 m anses som det levedyktige nivå. I april 2007 ble det publisert en rapport i tidsskriftet Nature, som bekreftet de første positive følgene av redningsforsøket for Nord-Aral.
Ettersom Nord-Aral har et utløp (mot Sør-Aral) sank også konsentrasjonen av giftstoffene, som ble spylt videre til Sør-Aral. Som følge av dette økte også fiskefangsten i sjøen, og støvbelastningen sank betydelig – i alle fall så lenge det ikke blåste vinder fra sør, noe som fører med seg støv fra Sør-Aral. Fiskebestander av økonomisk betydning har kommet tilbake, og observatører som hadde avskrevet Nord-Aral som en miljøkatastrofe ble overrasket av uventede rapporter om at deler av fiskeindustrien allerede i 2006 hadde blitt gjenopplivet og endog produserte fangster for eksport. Det ble også rapportert at restaureringen hadde ført til at lenge fraværende regnskyer kom tilbake, og også endringer i lokale mikroklima, noe som igjen brakte forsiktig håp til en jordbrukssektor som lenge hadde vært kvalt av regionale støvstormer.
På noen steder har kystlinjen flyttet seg mer enn 75 kilometer, som i Sarytsjoganak-bukta sør for den tidligere havnebyen Aralsk, hvor innsjøbredden nå bare ligger 25 km unna byen. Det foreligger planer om å bygge en ny kanal for å knytte byen til innsjøen igjen. Byggingen er planlagt å begynne i 2009, og det er da håpet at avstanden bare vil være 6 km. En ny demning er også planlagt bygget, for å utvide Nord-Aralsjøen videre, for til slutt å nå helt fram til den tidligere havnebyen Aral. Demningen er basert på et lån fra Verdensbanken til Kasakhstan, og byggestart er også her planlagt til 2009. Den kasakhiske regjeringen håper også at ytterligere forbedringer av vanningssystemene langs Syr-Darja vil bidra til at Nord-Aralsjøen vil vokse seg enda større.
Sør-Aral
Sør-Aral, som hovedsakelig ligger i det fattigere Usbekistan, ble imidlertid overlatt til sin egen skjebne. Prosjekter i Nord-Aral syntes til å begynne med å bringe glimt av håp til Sør-Aral også: «I tillegg til å gjenopprette vannstanden i den nordre sjøen, var det en luke i diket som periodevis ble åpnet, for å la overskuddsvann flyte inn i den stort sett uttørkede Sør-Aralsjøen.» Det har vært samtaler om å gjenskape en forbindelse mellom den forbedrede Nord-Aralsjøen og det uttørkede sør, samt om usikre planer for restaurering av våtmarker over hele regionen, men den politiske viljen mangler. Usbekistan viser ingen interesse i å slippe taket i Amu-Darja som en rik kilde til irrigasjonsvann for landets bomullsområder, og beveger seg i stedet mot utvinning av olje i den uttørkede innsjøbunnen i Sør-Aral. Enorme saltsletter som er blitt tørrlagt etterhvert som Aralsjøen krympet har forårsaket støvstormer, og har medført at vintrene i regionen har blitt kaldere og somrene varmere. Det gjøres forsøk på å motvirke disse effektene, blant annet gjennom planting av vegetasjon på den uttørkede sjøbunnen. I Nord-Aral har den nylige økningen i vannstanden delvis dempet disse effektene enkelte steder, og våren bringer nå lenge savnet og etterlengtet regn.
Byen Mojnaq i Usbekistan hadde tidligere en livskraftig havn, med et fiskeri og en tilhørende fiskeindustri som sysselsatte rundt 60 000 personer, men byen ligger nå milevis unna bredden av innsjøen. Fiskebåter ligger spredt rundt på tørt land som en gang var sjøbunn, og mange har vært der i over 20 år. Det eneste fiskeselskapet som fremdeles finnes i området får sin fisk fraktet inn fra Østersjøen, tusenvis av kilometer unna.
Sommeren 2003 viste det seg at Sør-Aralsjøen forsvant raskere enn hva som var forventet. Overflaten lå bare 30,5 meter over havflaten, hvilket var 3,5 meter lavere enn prognosene fra starten av 1990-tallet, og vannet hadde et saltinnhold på rundt 2,4 ganger havvannets. I sjøens dypeste deler var bunnvannet imidlertid saltere og dermed tyngre enn på overflaten, og lagene blandet seg ikke. Dermed ble bare overflatelaget oppvarmet om sommeren, og vannet fordampet dermed raskere enn forventet. Basert på de nyeste data forventes den vestre delen av Sør-Aral å være forsvunnet helt rundt 2020.
Til den østre delen vil tilløpet fra Amu-Darja og årsnedbøren i området på rundt 100 mm garantere en kontinuerlig, om enn liten, tilførsel av vann. Det er nylig også oppdaget et tilsig av grunnvann til Aralsjøen, som utgjør rundt 4 milliarder kubikkmeter pr år. Dette grunnvannet har sin opprinnelse i fjellene i Pamir og Tian Shan og siger gjennom geologiske lag til en sprekkesone på bunnen av Aralsjøen. Selv om dette tilsiget er større enn tidligere antatt, så vil det ikke i seg selv være nok til å stoppe inntørkingen. Det er imidlertid antatt at disse tilsigene i sum er tilstrekkelige til at Sør-Aralsjøen aldri vil tørke helt inn.
Mulige løsninger
Mange forskjellige løsninger på problemene i og rundt Aralsjøen har vært foreslått gjennom årene, med stor variasjon i gjennomførbarhet og kostnader. Blant forslagene er: