cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ontario Hockey League
Ontario Hockey League er en av de tre store juniorligaene i Canada ishockey. Med QMJHL og  WHL utgjør ligaen Canadian Hockey League. Ligaen er for spillere i alderen 15-20 år.
Før 1980 var ligaen kjent som Ontario Major Junior Hockey League (OMJHL) og før 1974 var ligaen en del av Ontario Hockey Association (OHA). Siden 1980 har ligaen vokst i omfang og popularitet, og mange kamper sendes live på TV og radio.
Carl Moldestad
Carl Moldestad (født 28. juni 1875, død 4. november 1925) var en norsk friidrettsutøver fra Bergen.
Han sprang for Norrøna Idrettslag og satte norsk rekord på 100 meter på et stevne i Bergen, arrangert av klubben hans den 23.–24. august 1902. Den hadde han til 1908 da John Johansen slo den med en tidel. Allerede under NM i friidrett 1898 sprang han på 11,4 sekunder hvilket brakte ham en sølvmedaille. Bergens Tidende rapporterte den 13. juni 1899 at Carl hadde satt norsk rekord på 150 meter sprint under et turnstevne holdt av Trondhjems Turnforening.
Forøvrig tok han bronse i stavsprang da man avholdt NM i friidrett 1901 i Stavanger. Tre år tidligere hadde han kastet spydet hele 54,37 meter og innkasserte en velfortjent bronsemedalje under NM i friidrett 1898.
Det er skrevet at han i 1903 hadde gått helt over til turn, men var hare i et løp der han løp fra de andre.
I det private var han i 1900 kontorist ved Laxevåg Verft, hvilket nok er samme som det Laxevaags Maskin- & Jernskibsbyggeri stiftet i 1892, som i 1929 gikk inn i det nye Bergen Mekaniske Verksted. Ved en telling i 1891 var han anført som yngre bror av August Moldestad (født 1873) som ble idrettsleder og også representerte Norrøna IL.
Johan Tangen
Johan Tangen (født 20. august 1952 i Namsos) er en norsk musiker og spilte mandolin i rockebandet Prudence på 1970-tallet. Han medvirket på alle platene til Prudence og i 1976 fikk mottok han og Prudence Spellemannprisen for albumet Takk te dokk. I ettertid var han papirhandler ved Studentsamskipnaden i Trondheim. I dag jobber han som omviser/guide ved Rockheim det nasjonale museet for populærmusikk og er medlem i Mannskoret Nøkken. I 2017 dannet han, Kaare Skevik jr. og Kjell Ove Riseth bandet Puckverket som ga ut sin debutsingel ''You Make Me Feel Alright 30. juni 2017.''
Bnei Yehuda Tel Aviv
Bnei Yehuda Tel Aviv, forkortet til Bnei Yehuda er en israelsk fotballklubb som spiller i den israelske eliteserien i fotball. Klubben ble stiftet i 1936, og spiller sine hjemmekamper på Bloomfield Stadion i byen Tel Aviv. Klubben har vunnet ligaen én og cupen to ganger.
Honduras’ sentralbank
Honduras sentralbank (spansk: Banco Central de Honduras) er sentralbanken i Honduras.
Historie
I 1926 etablerte Honduras sin egen valuta, Lempira, og 3. februar 1950 ble etableringen av Honduras' sentralbank vedtatt. Sentralbanken var i drift 1. juli samme år. Dette var et viktig tiltak for å få en nasjonal utsteder av valutaen, de to bankene som opererte før sentralbanken dekket ikke hele landet.
Vasilij Veresjtsjagin
Læreår
Han gikk ut fra marineskolen med det beste eksamensvitnemålet, men sluttet i tjenesten for å begynne med tegnestudier. To år senere, i 1863, vant han en medalje ved St. Petersburgs kunstakademi for verket Odysseus slår i hjel beilerne. I 1864 reiste han videre til Paris hvor han studerte hos Gérôme. Men han valgte å bruke helt andre metoder enn læremesteren.
Honduras’ sentralbank
Historie
Sentralbankloven ble revidert i 1996, for å styrke sentralbankens selvstendighet.
Vasilij Veresjtsjagin
Reiser i Sentral-Asia
På 1866-Salongen stilte Veresjtsjagin ut en tegning av Dukhoborar messer sine salmer. Året etter fulgte han general Kaufman på hans felttog til Turkestan. For sin militære innsats under beleiringen av Samarkand ble Veresjtsjagin tildelt St. Georgs-korset. Han var en utrettelig reisende i Turkestan i 1869, i Himalaya, India og Tibet i 1873, for så å returnere til India igjen i 1884.
Honduras’ sentralbank
Sentralbanksjef
Per mai 2016 er Manuel de Jesús Bautista sentralbanksjef (Presidente). Han overtok etter Marlon Tábora Muñoz i januar 2016, etter at han sluttet i juli 2015.
Vasilij Veresjtsjagin
Reiser i Sentral-Asia
Etter en periode med iherdig arbeid i Paris og München stilte han ut noen av sine bilder med motiver fra Turkestan i St. Petersburg i 1874. Blant dem var to arbeider som ble utelatt senere på grunn av måten russiske soldater var fremstilt på. I Forherligelsen av krigen ser man en pyramide med hodeskaller tilegnet «alle erobrere, tidligere, samtidige og fremtidige» og i Etterlatt et bilde av en døende soldat som er etterlatt på slagmarken av sine kamerater. Den russiske hæren fikk satt en stopper for fremvisingen av verkene.
Den russisk-tyrkiske krigen
Veresjtsjagin var med den russiske hæren under felttoget mot Tyrkia i 1877. Han var til stede under kryssingen av Sjipka-skaret og beleiringen av Pleven, hvor broren falt. Selv ble han livstruende såret under forberedelsene til kryssingen av Donau ved Rustsjuk. På slutten av krigen hadde han rollen som sekretær for general Skobelev ved San Stefano.
August Philip av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck
August Philipp, Hertug av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck (født 11. november 1612 på Sønderborg i Slesvig, 6. mai 1675 på Beck i Löhne) var en dansk-tysk prins og medlem av Huset Oldenburg. Etter at han anskaffet seg eiendommen Beck i Westfalen i 1646 tok han tittelen Hertug av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck.
Vasilij Veresjtsjagin
Den russisk-tyrkiske krigen
Etter krigen bosatte Veresjtsjagin seg i München. Her malte han sine krigsbilder i et slikt tempo at han ble beskyldt for å benytte seg av assistenter. De oppsiktsvekkende motivene i bildene og deres didaktiske mål om å fremme fred gjennom fremstilling av krigens gru påkalte oppmerksomhet fra en stor del av befolkningen som ellers var uinteressert i kunst. Dette førte til en serie med utstillinger av maleriene hans i Paris i 1881 og senere i London, Berlin, Dresden, Wien og andre byer.
August Philip av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck
Biografi
August Philipp ble født den 15. november 1612 på Sønderborg på øya Als i Hertugdømmet Slesvig (nå Sønderborg i Danmark) som den femte sønn av Alexander av Slesvig-Holsten-Sønderborg og Dorothea av Schwarzburg-Sondershausen. I 1633, i en alder av 21, emigrerte han til Tyskland.
Vasilij Veresjtsjagin
Den russisk-tyrkiske krigen
Han malte flere scener hvor han kommenterte det britisk styret i India, blant annet en episk fremstilling fra 1876, Statsprosesjonen til prinsen av Wales inn i Jaipur.
August Philip av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck
Biografi
Han giftet seg med Marie Sibylle av Nassau-Saarbrücken, datter av William Louis av Nassau-Saarbrücken den 12. april 1651 i Beck.
August døde på Beck og ble etterfulgt som hertug av sin første sønn, August, og senere av sin andre sønn, Frederik Ludvig.
Vasilij Veresjtsjagin
Den russisk-tyrkiske krigen
Veresjtsjagin vakte kontrovers ved en serie med tre bilder av henrettelser. Det ene viser en romersk henrettelse (Korsfestelsen), de andre av sepoyer i India sønderskutt av børser og av henrettelser av nihilister i St. Petersburg. Maleriet Sønderskutt av børser i britisk India skildret henrettelse gjennomført ved å binde offeret til børseløpet. Veresjtsjagins motstandere hevdet at slike henrettelser kun hadde forekommet i det indiske 1857-opprøret, mens bildet skildret samtidige soldater fra 1880-tallet, og derfor ga et feilaktig  inntrykk av at praksisen fremdeles var i bruk. På grunn av den fotografiske stilen på bildet fremstår det som en upartisk avbilding av en virkelig hendelse. I Magazine of Art i desember 1887 forsvarte Veresjtsjagin seg noe unnvikende med å si at henrettelsesmetoden var den «mest humane som finnes» og om et nytt opprør skulle komme så ville britene bruke den igjen.
Fürst
Dr. Fürst Medisinsk Laboratorium AS er et norsk privat laboratorium innen fagområdene medisinsk biokjemi, klinisk farmakologi, mikrobiologi og patologi.
Vasilij Veresjtsjagin
Den russisk-tyrkiske krigen
Serien «1812» om Napoleons felttog i Russland, som han også skrev en bok om, ser ut til å ha vært inspirert av Leo Tolstojs Krig og fred. Bildene ble malt i Moskva i 1893, der han til slutt hadde bosatt seg.
Fürst
Fürst har sin historie tilbake til 4. mai 1950, da dr. Valentin Fürst startet et laboratorium i St. Olavs gate i Oslo sammen med sin hustru Astri og en sykepleier. Det er i dag Norges største laboratorium, med ca 400 ansatte. Siden 1995 har laboratoriet vært akkreditert av Norsk akkreditering.
Hovedkontoret og den største laboratorieavdelingen ligger på Furuset i Oslo. I tillegg har Fürst prøvetakingsenheter på Furuset, Oslo sentrum, Majorstuen, Bergen og Sandefjord.
Vasilij Veresjtsjagin
Senere år
Veresjtsjagin var i Asia under den første kinesisk-japanske krigen. Han fulgte også med de amerikanske styrkene på Filippinene og han var med russiske tropper i Mandsjuria. Under den russisk-japanske krigen ble han invitert av admiral Stepan Makarov til å være med han ombord på flaggskipet Petropavlovsk. På vei fra Port Arthur og ut i Gulehavet ble Petropavlovsk truffet av to miner den 13. april 1904. Krigsskipet sank og tok mesteparten av mannskapet med seg i dypet, også admiral Makarov og Veresjtsjagin. Veresjtsjagins siste arbeid, et bilde av et krigsråd ledet av admiral Makarov, ble gjenfunnet nesten uskadd.
Dominica under Sommer-OL for ungdom 2010
Dominica deltok under Sommer-OL for ungdom 2010 fra 14. til 26. august 2010 i Singapore. Troppen bestod av tre utøvere.
Eurovision Song Contest 2016
Eurovision Song Contest 2016 var den 61. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemsland. Konkurransen ble arrangert i Globen i Stockholm etter at Måns Zelmerlöw vant Eurovision Song Contest 2015 med sangen «Heroes». Dette var sjette gang Sverige arrangerte konkurransen, og det var andre gang finalen ble holdt i Globen. Konkurransen besto av tre sendinger: en semifinale tirsdag 10. mai, en semifinale torsdag 12. mai og finalen lørdag 14. mai 2016. Programledere for alle sendingene var Petra Mede og Måns Zelmerlöw. Mede ledet også konkurransen i Malmö i 2013, mens Zelmerlöw hadde vært programleder for den svenske nasjonale finalen Melodifestivalen i 2010, fem år før han vant Eurovision Song Contest.
Det norske bidraget var sangen «Icebreaker», fremført av Agnete Johnsen. Den norske sangen ble slått ut i sin semifinale, og Norge kvalifiserte seg dermed ikke til finalen. Dette var første gang siden 2011 at Norge ikke deltok i finalen. Konkurransen satte seerrekord dette året med over 200 millioner seere verden over.
Bakgrunn
Etter seieren med «Heroes» og Måns Zelmerlöw i 2015, var det Sverige og SVT som var arrangører for konkurransen. Dette var sjette gang den svenske kringkasteren hadde arrangørjobben, og det var andre gang på tre år. I 2013 hadde SVT holdt konkurransen i Malmö.
Søknadsprosess
Også denne gangen arrangerte kringkasteren en anbudsrunde for å velge vertsby og vertsarena for Eurovision Song Contest 2016. For å kunne arrangere konkurransen, måtte vertsstedene innfri en rekke krav. Blant annet måtte vertsbyen ha nok hotellrom i alle priskategorier nær arenaen, og vertsstedet måtte ligge nær en stor flyplass. Arenaen måtte også kunne huse et større senter for pressen og journalister, og SVT måtte ha tilgang til vertstedet i minst 4–6 uker før konkurransen for å bygge scenen, rigge lys og annet utstyr.
Flere byer meldte sin interesse: Göteborg (Scandinavium og Ullevi ), Linköping (Saab Arena), Malmö (Malmö Arena), Örnsköldsvik (Fjällräven Center ), Sandviken/ Gävle (Göransson Arena ) og hovedstaden Stockholm (Annexet, Globen, Hovet, Friends Arena og Tele2 Arena ).
24. mai 2015 kunngjorte SVT at Tele2 Arena i Stockholm var deres førstevalg, men arenaen var ikke ledig i de 4–6 ukene SVT trengte. Årsaken var de allerede planlagte hjemmekampene til Hammarby IF og Djurgårdens IF. I stedet fikk arenaen huse Eurovision: The Party, der finalen ble vist direkte på storskjerm, og den svenske juryens poeng ble annonsert direkte fra scenen.
I juli 2015 offentliggjorde SVT at de hadde valgt Stockholm som vertsby og Globen som arena for konkurransen. Samtidig ble pressesenteret lagt til Hovet, mens delegasjonene ble plassert i Annexet. Dette var tredje gang Stockholm var vertsby i konkurransen, de to første gangene var i 1975 og 2000. Sistnevnte år var også Globen arena for Eurovision Song Contest.
Format
SVT utnevnte raskt et kjerneteam for konkurransen: Johan Bernhagen og Martin Österdahl var ansvarlige produsenter, mens Tobias Åberg ble valgt til produksjonsleder. Regissør for showene var Sven Stojanović, mens Christer Björkman var produsent.
Like etter seieren i 2015 begynte spekulasjonene om hvem som skulle lede konkurransen i 2016. Vinneren Måns Zelmerlöw signaliserte tidlig interesse for programlederjobben, etter å ha vært programleder for store svenske show som Melodifestivalen 2010 og Allsång på Skansen. SVT vurderte flere personer, blant annet Gina Dirawi, Petra Mede, Sanna Nielsen og Dolph Lundgren. 14. desember 2015 kunngjorde SVT at Zelmerlöw skulle lede programmene sammen med Petra Mede, som ledet konkurransen i 2013.
Under et delgasjonsmøte 16. mars 2015 la EBU konkurransen til 10.–14. mai 2016. SVT bekreftet senere datoene da kringkasteren kunngjorde at Stockholm var vertsby. Samtidig foreslo SVT å flytte starttidspunktet én time frem, slik at konkurransen skulle starte klokken 20.00 sentraleuropeisk sommertid, i stedet for klokken 21.00 som i tiårene før. Svenskene argumenterte med at dette ville gjøre showene mer familievennlige for de østeuropeiske landene som ligger én og to timer foran sentraleuropeisk tid. EBU avviste imidlertid forslaget og beholdt sendestart til klokken 21.00 sentraleuropeisk sommertid. EBU vedtok derimot å gi de fem store landene en mer fremtredende plass i semifinalene. Tidligere hadde en vist et kort klipp av finalesangene i hver semifinale, men heretter skulle det vises et lengre utdrag fra finalistenes prøver.
Nytt stemmesystem
Den største endringen var imidlertid innføringen av et nytt stemmesystem – for første gang siden 2004. Det nye systemet var inspirert av Melodifestivalen og innebar at hvert land nå skulle gi to sett med 1–8, 10 og 12 poeng: ett fra landets nasjonale fagjury, og ett fra landets telefonavstemning. Under finalen kalte programlederne opp alle deltakerlandene som avleverte poengene fra sin fagjury. Poengene 1–8 og 10 ble vist direkte på skjermen, mens hvert lands annonsør leste opp 12 poengeren. Etter juryavstemningen ble poengene fra telefonavstemningen i hvert land lagt sammen i én stor pott. Deretter leste programlederne opp de samlede seerpoengene, fra nummer 26 og opp til landet som hadde fått flest poeng fra seerne. Det samme systemet ble også brukt i semifinalen, men der ble de ti finalistene avslørt i tilfeldig rekkefølge som tidligere. Meningen med det nye systemet var å bevare spenningen i avstemningen helt til siste slutt, i stedet for å risikere en langdryg avstemning der seieren er klar lenge før slutt. For eksempel var Alexander Rybaks seier i 2009 og Loreens seier i 2012 åpenbar for seerne tidlig i avstemningen. I tilfeller der et land ikke får inn nok telefonstemmer til å gi et gyldig resultat, eller om telefonavstemningen skulle svikte, blir landets «seerpoeng» beregnet ut fra gjennomsnittet av seerpoengene i en forhåndsdefinert gruppe land. Denne regelen fikk blant annet San Marino RTV til å reagere. Landet bruker Italias telefonsystem og har derfor ikke anledning til å arrangere en telefonavstemning under konkurransen. San Marino RTV mente ordningen diskriminerte små land.
Sværsvann
Vannkvaliteten er god som badevann med lite bakterier og bra siktedyp. Det er likevel en del forurensning i bunnvannet som sjelden kommer til overflaten. Det er bra med fisk i vannet, særlig abbor, gjedde og mort, men også laue og sørv med flere. Det er en del boliger og hytter i området.
Eurovision Song Contest 2016
Eurovision-fest
For første gang ble det arrangert en offisiell fest parallelt med finalesendingen: Eurovision – The Party i Tele2 Arena med Sanna Nielsen som vert. Arenaen ble raskt utsolgt, og publikum fikk se finalesendingen fra Globen på storskjerm. Før og underveis var det opptredener fra artister som Carola, Loreen, Danny Saucedo, Panetoz og DJ Tim Henri. De svenske jurypoengene ble også lest opp fra scenen i Tele2 Arena, og det ble arrangert både førfest og etterfest i arenaen.
Sværsvann
Innerst i vika i sørvest er området preget av våt sump. Lokaliteten er vurdert som en viktig forekomst av «vegetasjonsrike bukter og viker i større innsjøer»
Eurovision Song Contest 2016
Semifinaletrekning
Trekningen som fordelte deltakerlandene i de to semifinalene, ble holdt i Stockholms rådhus 25. januar 2016 og ble ledet av Alexandra Pascalidou og Jovan Radomir. I trekningen ble det avgjort hvilken av semifinalene de seks finalistene skulle stemme i, og deretter ble semifinalistene fordelt på de to semifinalene. Hver semifinalist ble også trukket til første eller andre halvdel av sin semifinale, og den endelige startrekkefølgen ble avgjort av produsentene i april. 18 land deltok i den første semifinalen tirsdag 10. mai, mens 19 skulle delta i semifinalen torsdag 12. mai. Deltakertallet i semifinale 2 ble imidlertid redusert til 18, da Romania ble diskvalifisert fra konkurransen i april. Alle semifinalistene ble delt inn i seks grupper, ut fra stemmemønsteret årene før. Dette for å begrense omfanget av nabostemming.
Tilbakevendende artister
Bulgarske Poli Genova gjorde også retur etter at hun sist representerte Bulgaria i 2011 og ble nummer 12 i semifinale 2 med «Na inat». Montenegrinske Bojan Jovović kom tilbake som medlem av gruppen Highway. Han representerte Serbia og Montenegro i 2005 som medlem av bandet No Name som ble nummer syv i finalen med sangen «Zauvijek moja».
Maltesiske Ira Losco gjorde retur etter å ha representert Malta i 2002, der hun ble nummer to med sangen «7th Wonder». Litauiske Donny Montell kom også tilbake etter at han sist representerte Litauen i 2012, da han ble nummer 14 i finalen med «Love Is Blind». Islandske Greta Salóme var også tilbake i konkurransen, etter sist å ha representert Island i 2012 sammen med Jónsi. De ble nummer 20 i finalen med sangen «Never Forget».
Sendingene
Den første semifinalen åpnet med at programleder Måns Zelmerlöw fremførte vinnerlåten «Heroes». Den andre semifinalen ble åpnet med et musikalinspirert humornummer, kalt «That's Eurovision», komponert av Matheson Bayley og skrevet av Bayley, Edward af Sillén og Daniel Réhn. Nummeret ble fremført av Zelmerlöw and Mede. Finalen ble åpnet med en flaggparade der hvert deltakerlands flagg og artist fikk gå fra scenen og bort til green room i andre enden av salen. Underveis i flaggseremonien var det flere korte pauser der en viste frem svensk klesdesign og dancemusikk.
Pausenummeret i begge semifinalene var små sketsjer koreografert av Fredrik Rydman: «The Grey People» i semifinale 1 og «Man Meets Machine» i semifinale 2. Pausenummeret i finalen var det mest forhåndsomtalte noen gang, da EBU et par dager før finalen kunngjorde at den amerikanske superstjernen Justin Timberlake skulle opptre. Timberlake hadde verdenspremiere med sin da nyeste låt, «Can't Stop the Feeling!» og sin tidligere hit «Rock Your Body». Timberlakes opptreden kunne av rettighetsgrunner ikke vises i USA, og den amerikanske tv-kanalen Logo TV måtte derfor vise en reprise av «The Grey People» fra semifinale 1.
Resultater
Fra den første semifinalen kvalifiserte Ungarn, Kroatia, Nederland, Armenia, Russland, Tsjekkia, Kypros, Østerrike, Aserbajdsjan og Malta seg. Dette var første gang Tsjekkia kvalifiserte seg til en finale.
I semifinale 2 kvalifiserte Latvia, Polen, Israel, Serbia, Litauen, Australia, Bulgaria, Ukraina, Georgia og Belgia seg. Hverken Island eller Norge klarte å kvalifisere seg, mens Danmark og Finland ble slått ut den første semifinalen. Dette var første gang at alle nordiske land ble slått ut i semifinalen. Det eneste nordiske landet i finalen var Sverige, som var direktekvalifisert som vertsnasjon.
Før finalen var Russland, Australia, Frankrike, Sverige og Ukraina de største favorittene til å vinne. Etter juryavstemningen ledet Australia stort, 109 poeng foran Ukraina på andreplass og 172 poeng foran Frankrike på tredjeplass. Favoritten Russland lå nede på en delt femteplass. Da seerstemmene kom inn, fikk Australia bare en fjerdeplass, mens Polen kom på tredjeplass. Ukraina ble nummer to hos seerne, mens Russland var vant seeravstemningen. Russland fikk imidlertid nok poeng til å gå forbi hverken Australia eller Ukraina, og Ukraina sto igjen som vinner, 23 poeng foran Australias Dami Im og «Sound of Silence». Dette var Ukrainas andre seier i konkurransen. Vinnerlåten «1944» med Jamala vant konkurransen etter å ha blitt nummer to hos både juryene og seerne, og dette var første gang en sang vant uten å være favoritt hos hverken juryene eller seerne.
Den norske fagjuryen
Hvert deltakerland hadde en jury bestående av fem personer med tilknytning til musikkbransjen, eller med særlige kunnskaper innen musikk og kultur. Den norske juryen besto av: artistmanager Pernille Torp-Holte, A1-sanger Christian Ingebrigtsen, artist Thomas Anholt, programleder Nicholas Emmanuel Carlie og artist og skuespiller Mia Gundersen Leliënhof. Den norske juryen hadde Italia som favoritt, med Australia og Bulgaria på andre- og tredjeplass. For første gang på mange år ga ikke den norske juryen poeng til Sverige.
Norges bidrag
Norge var representert av Agnete Johnsen, kjent som frontfigur i The BlackSheeps som vant MGPjr 2008 med «Oro jaska, beana». Hun deltok også med bandet i Melodi Grand Prix 2011, der de ble nummer to. I Melodi Grand Prix vant Johnsen en klar seier med «Icebreaker», som hun hadde skrevet sammen med Gabriel Alares og Ian Curnow. Låten nådde en ellevteplass på VG-lista. I ukene før Eurovision Song Contest og under finaleuken i Stockholm, valgte Agnete Johnsen å droppe alle intervjuer, fester og arrangementer. Årsaken var psykiske vansker og et behov for å konsentrere seg om fremføringen i semifinalen. Hun fikk senere Åpenhetsprisen for sin åpenhet omkring sine psykiske vansker. «Icebreaker» var det 15. bidraget ut på scenen i semifinale 2 og endte på en trettendeplass med 63 poeng. Dermed kvalifiserte ikke Norge seg til finalen, og dette var første gang siden 2011 at Norge mistet en finale i Eurovision Song Contest. Olav Viksmo-Slettan kommenterte sendingene for NRK1, mens Ole Christian Øen kommenterte på P1. Eurovision-vinner og artist Elisabeth Andreassen leste de norske poengene under finalen.
Seertall
De tre sendingene hadde et samlet seertall på 204 millioner seere, en økning på 5 millioner fra året før. Finalen oppnådde en markedsandel på 36,3 prosent i 40 av landene. Finalen hadde en gjennomsnittlig markedsandel på 42,4 prosent i aldersgruppen 15–24 år, fire ganger mer enn en normal lørdagskveld. I tillegg hadde de tre sendingene 2,6 millioner strømminger over konkurransens nettsted, eurovision.tv, og over YouTube.
Finalen hadde høyest markedsandel i Sverige og Island, mens 889 000 seere fulgte finalen på NRK1. Dette var det laveste seertallet for en finale i Norge på ti år.
Semifinale 1
Den første semifinalen ble arrangert i Globen tirsdag 10. mai 2016. 18 land deltok, og de ti beste kvalifiserte seg for finalen. De forhåndskvalifiserte landene Frankrike, Spania og Sverige fremførte sine bidrag og stemte i denne semifinalen. Land markert med rosa bakgrunn, kvalifiserte seg i til finalen. Under er det offisielle resultatet:
Semifinale 2
Den andre semifinalen ble arrangert i Globen torsdag 12. mai 2016. 18 land deltok, og de ti beste kvalifiserte seg for finalen. De forhåndskvalifiserte landene Italia, Storbritannia og Tyskland fremførte sine bidrag og stemte i denne semifinalen. Romania skulle opprinnelig delta i denne semifinalen som nummer 12, og bidraget var «Moment of Silence» med artisten Ovidiu Anton. Romania ble imidlertid diskvalifisert 22. april 2016 på grunn av ubetalt gjeld til EBU. Land markert med rosa bakgrunn, kvalifiserte seg i til finalen. Under er det offisielle resultatet:
Finalen
Finalen ble arrangert lørdag 14. mai 2016. 26 land deltok: «de fem store» (Frankrike, Italia, Spania, Storbritannia og Tyskland), vertslandet Sverige og totalt 20 land fra de to semifinalene. Under er det offisielle resultatet.
Semifinale 1
12 poeng – juryene
Hvert lands jury ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra juryene i semifinale 1. 12 poeng – seerne
Hvert land hadde en telefonavstemning der seerne ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra seerne i semifinale 1.
Semifinale 2
12 poeng – juryene
Hvert lands jury ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra juryene i semifinale 2. 12 poeng – seerne
Hvert land hadde en telefonavstemning der seerne ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra seerne i semifinale 2.
Finale
12 poeng – juryene
Hvert lands jury ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra juryene i semifinale 1. 12 poeng – seerne
Hvert land hadde en telefonavstemning der seerne ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt fra seerne i semifinale 1.
Kommentatorer og poengopplesere
Landene som kringkastet finalen hadde kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne hjemme. Under er en alfabetisk oversikt over kommentatorer og poengopplesere under Eurovision Song Contest 2016:
Sendinger på tegnspråk
Noen uker før finalen kunngjorde SVT at de ville tegnspråktolke semifinalene og finalen for hørselshemmede. Tegnspråksendingene var produsert av Julia Kankkonne, og deltakerlåtene ble tolket av ni tegnspråktolkere:
De internasjonale tengspråksendingene ble strømmet over internett. I tillegg sendte en håndfull land tegnspråksendingene på sine kanaler:
Apsidocnemus
Apsidocnemus er en slekt av løpebiller.
Nasjonale mesterskap i landeveissykling 2017
Nasjonale mesterskap i landeveissykling 2017 startet i Australia og New Zealand i januar. De fleste andre mesterskapene arrangeres i siste uke i juni, før Tour de France.
Apsidocnemus
Utbredelse
Slekten er utbredt på Madagaskar.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World
Oliver Bjorkstrand
Oliver Bjorkstrand (født 10. april 1995 i Herning) er en dansk ishockeyspiller. Per 2020 spiller han for Columbus Blue Jackets i NHL. Bjorkstrand inngikk kontrakt i 3. runde (89. totalt) i NHL Entry Draft i 2013. Han er sønn av den amerikanske ishockeytreneren Todd Bjorkstrand.
Bjorkstrand debuterte AL-Bank Ligaen med Herning Blue Fox i Superisligaens sesong 2011/2012.
Bjorkstrand fikk kontrakt med Columbus Blue Jackets 16. mars 2016, og han debuterte i NHL dagen etter. Han spiller på nummer 28 for Columbus Blue Jackets. Allerede i sin andre NHL-kamp scoret han to mål og ble kåret til kampens beste spiller.
Psebiini
Psebiini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små til middelsstore, blanke, mer eller mindre brunlige trebukker. Antennene er av varierende lengde, gjerne omtrent så lange som kroppen. Dekkvingene er forkortede og dekker ikke bakkroppen, flygevingene (bakvingene) stikker ut bak dekkvingene og gjør at disse billene overflatisk minner om små veps. Lårene er gjerne mer eller mindre kølleformede, også leggene (tibiae) på bakbeina kan være kølleformede.
Utbredelse
Gruppen er hovdesaklig utbredt i Afrika, men det er også noen få arter i Asia og én (Nathrius brevipennis) i Europa. Sistnevnte art er også spredt med mennesker til noen områder i Nord- og Sør-Amerika.
Færøysund
Færøysund er et gammel handels- og gjestgiversted langs Langenuen i Fitjar kommune i Hordaland.
I Færøysund har det vært drevet handel fra 1650 til 1965. Stedet er nå fraflyttet. Ettersom husene ble restaurerte på 1990-tallet og gårdsdriften gjenopptatt i 2006, framstår stedet og kulturområdet rundt noenlunde slik det gjorde før fraflyttingen.
Tessa van Schagen
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i forsøksheatet på 200 meter.
«Charles Racine»
Seilskipet «Charles Racine» var en bark tilhørene rederiet Sigval Bergesen d.e. i Stavanger og regnet for et av de raskeste og stolteste seilskip på sin tid. Hun var bygget i 1892. Hun var på 2550 b.rt. og fører fra 1911-1916 var Kaptein Anders Albert Arntzen fra Hvaler.
Hun var en av de raskeste seilskip i Norges flåte. Blant annet kan nevnes at kapt. Arntzen seilte fra Newport News til Rio de Janeiro på 32 dager, kullastet. Han førte skipet på alle farvann i fem år. I 1922 på reise fra Durban til Canada kantret den ved Øst-Afrika. Under storm kastet den ballasten. Måtte kappe riggen for å få lukene op av vannet, da de ikke var skalket mer en på lesiden. Etter at været hadde bedret seg fikk de rettet den opp og drev omkring i tre uker. Ble så av en engelsk man-o-war slept til Durban hvor den blev kondemert.
Liste over flaggbærere for Island under OL
Liste over flaggbærere for Island under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Islands flagg under åpningsseremoniene for sommer- og/eller vinter-OL.
BNT 1
BNT 1 (БНТ 1, BNT edno) er en bulgarsk, offentlig tv-kanal grunnlagt i 1959. Kanalen er den eldste i Bulgaria og startet sendinger 26. desember 1959. Kanalen er førstekanalen til allmennkringkasteren Bulgarias nasjonale televisjon og har sitt hovedkvarter i hovedstaden Sofia.
Bakgrunn
Fra starten av het kanalen ganske enkelt Bulgarsk fjernsyn (Българска телевизия), siden kanalen var den eneste i landet. Da andrekanalen startet sendinger i 1974, skiftet kanalen Første program (Първа програма) og senere til BT 1 (БТ 1). Senere skiftet kanalen navn til Kanal 1 (Канал 1), og i september 2008 fikk kanalen sitt nåværende navn.
BNT 1 er BNTs allmennkanal og sender programmer for et bredt publikum. Kanalen sender blant annet store underholdningsshow som Eurovision Song Contest og store idrettsbegivenheter som Europaligaen, EM i fotball og OL.
Søsterkanalen BNT 2 sender lokalproduserte programmer fra BNTs regionale tv-sentre rundt om i Bulgaria.
MBDA Apache
Apache er et kryssermissil utviklet av den europeiske våpenprodusenten MBDA, og har til formål å ødelegge fiendens landingsbaner. Missilet veier 1,230 kg og har en lengde på 5,1 meter.
Badeplasser i Drammen
Badeplasser i Drammen er en liste over badevann, strender og svømmehaller i Drammen kommune.
Svømmehaller i Drammen
* Gjennomsnittstemperatur juni – august 2020.(Antall målinger og tidspunkt for målinger varierer)
After Dark
After Dark var et norsk danseband som var forløperen til bandet D.D.E. og eksisterte i tiden 1984–1991.
Historien
Bandet ble startet av Bjarne Brøndbo og Bård Jørgen Iversen i 1984. Den første besetningen besto av Bjarne Brøndbo på vokal, Edith Flak på andrevokal, Johan Midtgård på bass, Roar Alte på gitar, Bård Jørgen Iversen på tangenter, og Knut Håvard Lysberg på trommer.
Edith Flak og Johan Midtgård var de første som ga seg, Frode Viken tok over bassen og Bjarne Brøndbo ble alene som vokalist. Deretter begynte Terje Tranaas i bandet og i 1986 sluttet Roar Alte i bandet og Eivind Berre ble ny gitarist i 1990 sluttet Knut Håvard i bandet. Bjarne Brøndbos yngre bror Eskil Brøndbo ble med i bandet det siste året. Den 18. januar 1992 ble After Dark nedlagt eller videreført til det nye bandet D.D.E., som i dag er et av Norges mestselgende band
Maccabi Petah Tikva
Maccabi Petah Tikva Football Club, forkortet til Maccabi Petah Tikva er en israelsk fotballklubb som spiller i Ligat ha'Al.
Klubben ble stiftet i 1912, og spiller sine hjemmekamper på HaMoshava Stadium i byen Petah Tikva. Klubben har vunnet den israelske cupen én gang.
Storm Shadow
Storm Shadow, eller SCALP-EG i Frankrike, er et kryssermissil med smygende (stealth) egenskaper som avfyres fra militærfly. Det er utviklet av MBDA. Storm Shadow har en vekt på 1300 kg, lengde på 5,1 meter og en sprengladning på 450 kg. Den er basert på et annet robotmissil (MBDA Apache), også den utviklet av MBDA.
Allegrettia
Allegrettia er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Levevis
Artene lever i huler.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Italia.
Western Women’s Hockey League
Western Women's Hockey League (WWHL), som ble dannet 2004 og eksisterte fram til 2011 var en av de to beste ishockeyligaene for kvinner i Canada. Ligaen består av lag fra Canada og USA og hovedkvarteret ligger i Vancouver og drives av Recreation Sports Management Inc.
Stoppested i evigheten
Boken er sjangerhistorisk interessant som sannsynligvis den første norske romanen som ble forsøkt markedsført under etiketten «science fiction».
Handling
En fysiker, med uklar tilknytning til «den vitenskapelige avdeling innen Nato», har på sin «ensomt beliggende hytte ved Høgevarde på Norefjell» bygd et romskip. Historiens forteller blir gjennom sitt forhold til fysikerens datter Helen innviet i hemmeligheten og sammen med to andre invitert med på den planlagte romferden til Månen, Mars og Venus. Ferden bringer de fem ikke bare til de planlagte destinasjonene, men også til Saturns måne Titan, Pluto og til slutt tvillingplanetene Debu og Lillith i et annet solsystem. Bortsett fra Månen, som ligger øde etter en atomkrig i prehistorisk tid (romfarerne aktiviserer ved et uhell en gjenglemt, a-våpenbevæpnet selvmordsrobot), møter de intelligente vesener på alle stoppesteder. Et universelt tankespråk gjør det mulig for de ekstraterrestiale å kommunisere med romfarerne, men også å manipulere dem. Romfarerne møter senere mer eksotiske vesener, men alle kan deles inn i to grupper: Enten betrakter de jordmennesker som usiviliserte plageånder som snarest må vises tilbake til sin hjemplanet. Eller så tilhører de utdøende raser med påtrengende behov for «avlskraftige» jordmenn og jordkvinner.
Kun fortelleren og Helen overlever eventyret. Like før de vender tilbake til Jorden, møter de Overvåkeren – en slags gudelignende departementsfunksjonær som kan fortelle at menneskeheten generelt betraktes som en universell kreftcelle som bør utryddes. Men det er ennå håp: «Vi har en bitteliten mulighet for en fruktbar cellemutasjon på jorden, om du og din kvinne utnytter de dype sjelelige erfaringer dere har fått på en romferd som fra først av så ganske unyttig ut.»
Fortelleren starter på sin nye misjon ved å videreformidle sine opplevelser til bokens forfatter.
Boken
Stoppested i Evigheten antas å være den første norske romanen markedsført med sjangernavnet «science fiction». Både forlag og forfatter var svært bevisst på dette punktet. I baksideteksten forsikret Aschehoug at «Boken er forsynt med et veiledende etterord, som forklarer hva science-fiction er». Forfatteren slår fast at «det kan være særlig godt bruk for noe slikt i Norge, hvor genren er lite kjent ennå». Han definerer sjangeren som 1) «grunnet på arbeidet til de store naturvitenskapelige banebrytere i vår tid» og 2) ren underholdning: Det vitenskapelige grunnlaget skal behandles «uansvarlig og morsomt, på eventyrlig vis».
Fortellerstilen er muntlig og tørrvittig. Smussomslaget reklamerer med "erotiske intriger", men erotikken begrenser seg til å fjerne lendekleder og sitere Hamsun. «Og så gjorde jeg det gode med henne, som Hamsun sier.» Fortellerperspektivet er ensidig mannlig. Mens de mannlige besteningsmedlemmene lokkes til sex med vakre amazoner og telepatiske blekkspruter forkledd som Rita Hayworth – og har stor glede av det, blir heltinnen gjengvoldtatt av onde aliens. «Foretrekker De en skjebne verre enn døden, som det heter – eller foretrekker De døden?»
Forfatteren «erkjenner sin gjeld» til et tyvetall navngitte forfattere. Her nevnes alle de store fra amerikansk science fictions «golden age», samt flere som senere er glemt. Han tilstår også at han «stundom har stjålet fra enkelte fremragende forfattere av science-fiction, akkurat som disse selv har stjålet både fra kolleger og eldre diktere, eventyrfortellere og vitenskapsmenn». Et eksempel på slikt tyveri er kapitlet Titan. Ideen og i stor grad handlingen er løftet direkte fra Ray Bradburys novelle «The Third Expedition», fra samlingen The Martian Chronicles, utgitt på norsk samme år som Stoppested i evigheten utkom.
Mottakelse
Romanen fikk en uvanlig positiv mottakelse i sin samtid. Henrik Haugstøls anmeldelse i Aftenposten 11. november 1954 var så overstrømmende at avisen selv dagen etter refererte til «den boken om ble så overdådig anmeldt i Aftenposten i går». I anmeldelsen het det blant annet:
Både Aftenposten og VG mente at mannen bak pseudonymet Harald Gammeng måtte være André Bjerke; VG vurderte også Torolf Elster, Hans Bergersen og nettopp Brøgger som mulige opphavsmenn. Bjerke avviste påstanden temmelig kontant. Aftenposten holdt likevel på at det måtte være ham mens VG endret seg til å gjette på Jacob Brinchmann.
To brødre (1962)
To brødre (originaltittel: Cronaca familiare) er en italiensk dramafilm fra 1962 i regi av Valerio Zurlini. Handlingen i filmen er basert på en roman av Vasco Pratolini og handler om to brødre som har vokst opp adskilt, men som gjenforenes ved morens død. De to brødrene spilles av Marcello Mastroianni og Jacques Perrin.
Den ble tildelt Gulløven under Filmfestivalen i Venezia.
NM i friidrett 1969
Norgesmesterskapet i friidrett 1969 bestod av flere arrangementer som i 1969 kåret norgesmestere i friidrettsøvelsene.
Hovedmesterskapet ble arrangert på Fana stadion i Bergen 15.–17. august. Arrangør var Bergen-Hordaland Friidrettskrets.
Kongepokalvinnere var Arne Kvalheim og Britt Ramstad.
Følgende øvelser ble arrangert utenfor hovedmesterskapet:
1500 meter
Kun 2 deltagere
Taurus KEPD 350
Taurus, eller Taurus KEPD 350, er et kryssermissil tiltenkt bruk mot bunkere og andre bakkemål. Kryssermissilet avfyres fra fly og benytter et navigeringssystem som bygger på billeddgjenkjenning, treghetsnavigasjon, terrengreferanser og GPS for å treffe utvalgt mål. Roboten har en rekkevidde på 350 kilometer og drives av en jetmotor. Missilets vekt er 1400 kg hvorav stridshodet veier nesten 500 kg.
Utviklingen var et samarbeidsprosjekt mellom det tyske firmaet EADS og svenske Saab Bofors Dynamics AB.
Afrosyleter
Afrosyleter er en slekt av billene i underfamilien graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Små (2,5-3 millimeter) løpebiller, vanligvis rustrøde på farge. Hodet er forholdsvis stort, rundet, fasettøynene små, litt utstående, kjevene slanke. Antennene er rundt hakve kroppslengden. pronotum er firkantet, som vanlig for graveløpere innsnevret ved rote, med en kort "stilk" mellom pronotum og dekkvingene, som er litt rundede med kraftige punktstriper. Beina er korte, leggene på forbeina med lange tenner.
Utbredelse
Artene lever i tropisk Afrika.
Kwango (provins)
Kwango er en provins i Den demokratiske republikken Kongo.
Geografi
Provinsen ligger sørvest i landet på grensen til Angola. I vest grenser provinsen til provinsen Kongo Central og til landets hovedstad Kinshasa. I nord grenser den til provinsen Kwilu og i øst grenser den til provinsen Kasaï.
Elva Kwango renner gjennom provinsen fra sør mot nord og ut i elva Kasai.
Fra Kinshasa til Kenge er det knapt 200 km langs The African Highway, N1. Om lag 30 km vest for Kenge ligger byen Mayamba. Fra denne går N 16 i sørlig retning til Popo Kabaka, som ligger ved Kwango om lag 130 km fra Kenge. Fra Popo Kabaka går R 228 sørover langs Angolas grense. Om lag 70 km sør for Popo Kabaka på denne veien ligger Kasongo-Lunda. Her starter R 240, som først går 30 km mot øst til Mwana-Myomba, deretter svinger den sørover og passerer Kimbala-Twana etter 15 km. Deretter går det ytterligere 130 km sørover før veien svinger vestover til Mayala. Kahemba ligger 600 km fra Kenge og Feshi ligger om lag midt mellom i luftlinje, men langs landeveien er det kanskje nærmere 500 km å kjøre. Bare deler av strekningene har fast dekke.
Området er tørt og består av skogkledd savanne. Befolkningen driver landbruk hvor durra er en viktig vekst.
Territorier
Kwango har fem territorier. Disse er:
Historie
Provinsen ble først dannet 14. august 1962, da som følge av at Léopoldville provins ble delt. Men den besto bare fire år, i 1966 gikk provinsen inn i Bandundu. Men i 2006 ble det vedtatt å dele Bandundu i tre provinser, noe som skjedde 18. februar 2009. Da ble provinsen Bandundu delt i tre provinser: Kwango, Kwilu og Mai-Ndombe. Administrasjonsby i Kwango er Kenge og det lokale hovedspråket er kikongo.
De britiske Jomfruøyer under Sommer-OL for ungdom 2010
De britiske Jomfruøyer deltok under Sommer-OL for ungdom 2010 fra 14. til 26. august 2010 i Singapore. Troppen bestod av tre utøvere.
Liste over flaggbærere for Israel under OL
Liste over flaggbærere for Israel under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Israels flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Beit She’arim
Beit She'arim (hebraisk: בֵּית שְׁעָרִים, bokstavelig «Portenes hus»; arabisk: بيت الغرباء Bayt al-ġurabāʾ), også kjent som greske Besara, bokstavelig «De fremmedes hus», i senantikken) er en jødisk moshav (landsby, bosetning) i nordlige Israel. Den ligger lokalisert i Galilea i nærheten av Ramat Yishai og er underlagt embetsområdet til Jisreeldalens regionale råd. I 2006 besto befolkningen av 528 mennesker. Området er også en nasjonalpark og et arkeologisk sted med et stort antall jødiske graver fra oldtiden som er hogd ut av fjellet i katakomber. Landsbyen Beit She'arim ligger rett ved nasjonalparken som grenser til byen Kiryat Tiv'on i nordøst og ligger 20 km øst for Haifa i den sørlige delen av nedre Galilea. Man se Jisreeldalen i sørøst og Karmelberget i vest.
I henhold til Moshe Sharon, som følger Kutcher, er navnet på byen mer korrekt Beit She'arayim («Huset (eller Landsbyen) med to porter»).
Landsbyens moderne historie
I løpet av 1920-tallet organiserte Luise Lea Zaloscer og hennes søster Klara Barmaper kjøpet av landområde for den planlagte moshav på vegne av Keren Kajemet LeYisrael (Jødisk Nasjonalfond) i Jugoslavia. I 1926 bosatte en gruppe jødiske immigranter fra Jugoslavia seg på stedet og etablerte landsbyen. De tok navnet fra oldtidsbyen Beit She'arim, ruinene av denne er i dag fortsatt i nasjonalparken. Grunnet økonomiske vanskeligheter, særlig tilgang på vann, forlot mesteparten av de første bosetterne allerede på 1930-tallet. De som var ansvarlig på eiersiden etablerte forbindelse med ny innvandrere. I 1936 ble landsbyen etablert på nytt av medlemmer fra HaNoar HaOved VeHaLomed («Føderasjonen av arbeidende og studerende ungdommer»), bestående immigranter fra Jugoslavia og Øst-Europa, og eierforholdet ble overført til disse. De første årene var fortsatt trange for de idealistiske gårdbrukerne. Først på femtitallet ble skikkelig boforhold på plass. Elektrisitet kom et tiår senere.
Den franske skuespilleren Françoise Arnoul besøkte Israel og Beit She'arim i 1958.
Landsbyen hadde tidligere en eik av svært gammel alder, antagelig flere hundre år, men den døde for noen år tilbake. En ny symbolsk eik passende for den nye unge israelske bosetningen ble plantet på dens sted. I dag er det et relativ høy andel av aktive gårdsbruk som lever av moderne jordbruk bestående av automatisert melkeproduksjon, sauer, fjærkre, frukthager og et stor felt for dyrking av grønnsaker: salat, kål, blomkål, brokkoli, selleri, løk og poteter. Åkervekster består av hvete, solsikke, mais, kikerter, og bomull. På midten av 1990-tallet ble nye områder ryddet. Rundt 150 familier har tilhørighet, til sammen rundt 550 mennesker.
Tidligere historie
Oldtidens Beit She'arim ble grunnlagt mot slutten av 100-tallet f.Kr. under styret til kong Herodes den store. Det var en framgangsrik jødisk by inntil den ble ødelagt av brann i 352 ved slutten av det jødiske opprøret mot Constantius Gallus og Romerriket i tiden 351–352. Etter en del tid ble den fornyet som en bysantinsk by. Fra den tidlige arabiske perioden på 600-tallet var bosetningen sunket. En liten arabisk landsby kalt Sheikh Bureik kom her på slutten av 1500-tallet.
Den jødisk-romerske historikeren Flavius Josefus referert til byen som Besara, det administrative senteret for eiendommene til dronning Berenike (datter av Herodes Agrippa I) i Jisreeldalen. Etter at ødeleggelsen av det andre tempelet i Jerusalem i år 70, flyttet sanhedrin – jødenes høye råd – til Beit She'arim. Rabbiner Judah HaNasi, overhode av sanhedrin, og kompilator av Misjná, en av jødedommens religiøse tekstsamlinger, bodde her. I de siste sytten årene av han liv flyttet han til Sepphoris, rundt 6 km nord-nordvest for Nasaret, av helsegrunner, men han planla å bli gravlagt i Beit She'arim på det land som han hadde mottatt som gave fra sin venn, den romerske keiser Marcus Aurelius. Det mest ettertraktede gravsted for jøder var Oljeberget i Jerusalem, men i 135 da jødene var sperret ute fra deres hellige by, ble Beit She'arim et alternativ.
Stedets arkeologiske betydning ble anerkjent på 1880-tallet av Survey of Western Palestine («Undersøkelser fra Vestlige Palestrina») som undersøkte mange av gravene og katakombene, men gjorde ingen utgravning. Den arabiske landsbyen Sheikh Bureik lå på en høyde fram til 1920-tallet da landområdene ble kjøpt av Jødisk Nasjonalfond. I 1936 rapporterte Alexander Zaïd, en ansatt ved fondet, at han hadde funnet en sprekk i muren til en av grottene som førte inn til en annen grotte som var dekorert med inskripsjoner. Stedet ble undersøkt av Benjamin Mazar og Nahman Avigad på slutten av 1930-tallet, deretter avbrutt av den andre verdenskrig, men kom i gang igjen på 1950-tallet.
Jødisk nekropolis
Det meste av levningene er datert fra 100-tallet og fram til 300-tallet e.Kr. Et stort antall enkeltmennesker ble gravlagt i mer enn tyve katakomber i nekropolis.
Jerusalem-Talmud (Talmud Yerushalmi), en samling rabbinertekster fra 100-tallet, har sitert Beit She'arim som gravstedet for rabbiner Rabbi Judah HaNasi. Hans gravsted er beskrevet som følgende: «Mirakler ble smidd den dagen. Det var kveld og alle i byene var samlet for sørge over ham, og atten synagoger priste ham og brakte ham til Bet Shearim, og dagslyset varte helt til alle var kommet hjem (Ketubot 12, 35a).»
Det faktum at rabbiner Judah HaNasi ble gravlagt her er antatt å ha vært hovedgrunnen for gravstedets popularitet i senantikken.