cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koptisk kristendom
Kirkemøtet i Nikea
På 300-tallet startet en libysk prest ved navn Arius en teologisk debatt om Jesus’ natur som spredde seg over hele den kristne verden (rundt Middelhavet). Konsilet i Nikea (325) ble dannet av Konstantin den store for å løse og avklare debatten og ledet til slutt til formuleringen om Troens symbol, også kalt for Den nikenske trosbekjennelse, som nå blir sitert over hele den kristne verden, og som ble autorisert av Athanasius av Alexandria, pave og patriark av Alexandria.
Kirkemøtet i Konstantinopel
I år 381 presiderte Sankt Timoteus I av Alexandria over det andre kirkemøtet, kjent som Konsilet i Konstantinopel, og som fullførte Den nikenske trosbekjennelse med bekreftelsen av Den hellige ånd.
Kirkemøtet i Efesos
En annen teologisk debatt skjedde på 400-tallet over den lære som Nestorius, en patriark i Konstantinopel, sto for. Hans lære sa at ordet Gud ikke var guddommelig forent med menneskelig natur, men bodde i mannen Jesus. Som en konsekvens av dette benektet han tittelen «Mor av Gud» (Theotokos) for jomfru Maria, og erklærte at hun i stedet var «Mor av Kristus» (Christotokos). Da dette nådde den aposteliske trone til Sankt Matteus, det vil si den koptiske pave Kyrillos av Alexandria, reagerte han hurtig for å korrigere bruddet med ortodoksien, og ba Nestorius angre seg. Da denne nektet å endre sin lære, møtte de geistlige i Alexandria til et hastemøte og deres enstemmige enighet ble meddelt pave Kyrillos som sendte et brev til Nestorius.
Brevet, som siden blitt kjent som Det tredje epistel av Sankt Kyrillos til Nestorius, støttet seg tungt på de etablerte kirkefedrenes forfatninger og inneholdt den mest berømte artikkel fra den alexandrianske ortodoksi: De tolv bannlysninger fra Sankt Kyrillos hvor Kyrillos bannlyste alle som fulgte Nestorius’ lære: «Alle som tør å nekte den hellige jomfru tittelen ‘theotokos’ er bannlyst!» Nestorius ville likevel ikke angre seg og det ledet til dannelsen av den Første økumeniske konsilet av Efesos (431) hvor Kyrillos hadde forsete.
Det første økumeniske konsilet av Efesos bekreftet undervisningen til Sankt Athanasius av Alexandria og slo fast at til tittelen til den hellige og evige jomfru Maria var «Mor av Gud». Møtet fastslo at alle som delte Kristus i to «hypostases» (hellig natur) var bannlyst. Athanasius hadde sagt at der var «en natur og en ‘hypostasis’ inkarnert i ordet Gud» (Mia Physis kai Mia Hypostasis tou Theou Logou Sasarkomeni). Introduksjonen av trosbekjennelsen var formulert som følgende (her i engelsk oversettelse):
Det var det ortodokse synet som var fremtredende på kirkemøtet. Ulykkeligvis døde Sankt Kyrillos rett etter. Sankt Dioscorus, erkediakon i Alexandria, som ble valgt som Kyrillos’ erstatter. Motstanderne grep anledningen ved Kyrillos’ død til skape en kampanje mot den nye paven.
Konsilet i Kalkedon
Konsilet i Kalkedon forbød Kyrillos’ terminologi og erklærte at Kristus var «hypostasis» i to naturer. Den nikenske trosbekjennelse fastslo at «Kristus ble utgått fra den hellige ånd og av jomfru Maria». I henhold til kristologien i den orientalske forståelse at Kristus er «en natur av både menneskelig og guddommelig natur. Den bysantinske forståelsen var at Kristus er i to naturer, både menneskelig og guddommelig.
Det orientalske og bysantinske var uenige i en lingvistisk forskjell mellom ordet av og i, men i det aramaiske språket var forskjellen enda mindre: kun én bokstav – dolath i motsetning til beth. Forskjellen ble uttrykt mellom de to i en liten strek på bunnen og en prikk i midten av bokstaven. Disse subtile forskjellene inneholdt forskjellen mellom sannhet og diktning. De orientalsk ortodokse, det vil si kopterne, fulgte den tradisjonelle terminologi med preposisjonen av, mens de bysantinske ortodokse benyttet proposisjonen i.
Akkurat som vi alle er av vår mor og far og ikke i vår mor og far, slik er også Kristus' natur. Om Kristus er i mennekelighet og i guddommelighet er han logisk sett delt i to personer.
Kirkemøtets bestemmelser ble avvist av mange kristne i utkanten av Det bysantinske rike, inkludert koptiske kristne i Egypt, Syria, Armenia og andre steder. Fra dette punktet og framover fikk Alexandria to patriarker: den ikke-kalkedonske, nasjonstro, nå kjent som den koptiske pave og patriark av Alexandria og aposteliske sete til Sankt Matteus, og på den andre side den keiserlige patriark, nå kjent som den greskortodokse patriark av Alexandria. Bortimot hele den egyptske befolkningen forkastet begrepene til konsilet i Kalkedon og forble trofast til den nasjonale egyptiske kirken (nå kjent som Den koptiske ortodokse kirke). De som støttet de kalkedonske definisjoner forble i kontakt med de ledende kirker i Roma og Konstantinopel. Det ikke-kalkedonske partiet ble det som i dag kalles for den orientalske ortodokse kirke.
Den koptiske kirke betraktet seg selv som misforstått av konsilet i Kalkedon. Noen koptere mener at konsilet forsto dem korrekt, men ønsket å forvise kirken for å isolere og forby den egyptiske og uavhengige paven av politiske grunner. Paven i Alexandria hadde fastholdt at kirke og stat skulle være delt. Den koptiske kirken anså at fortrengningen av pave Dioscorus på konsilet i Kalkedon var delvis grunnet rivaliseringen mellom Alexandria og Roma. De anså at pave Leo av Roma var influert av Nestorius’ tanker. Samtidig skal det bemerkes at pave Dioscorus aldri ble kalt kjetter av konsilet. Kopterne trodde også at paven i Alexandria var med vilje forhindret til møte ved det tredje møtet hvor han ble fortrengt, noe som åpenbart var et resultat av en konspirasjon av de romerske delegatene.
Fra Kalkedon til den arabiske erobring av Egypt
Kopterne hadde harde tider under styret til de østromerske herskerne. Melkite-patriarkene, som ble utpekt av keiserne som både åndelige og politiske guvernører, massakrerte befolkningen ettersom de ble sett på som kjettere. Mange egyptere ble torturert og endte i martyrdom framfor å akseptere beslutningen fra Kalkedon. En av de mest berømte egyptiske martyrer fra denne perioden er Sankt Samuel bekjenneren.
I år 639 ble en arabisk hær på 4 000 mann sendt mot Egypt, og året etter ble den forsterket med ytterligere 12 000 mann, og beseiret en bysantinsk hær i slaget om Heliopolis. Araberne marsjerte deretter nordover mot den viktige havnebyen Alexandria som ble overgitt ved en fredsavtale signert den 8. november 641. Ved utgangen av året var hele Egypt besatt av arabere. En del av befolkningen var i begynnelsen ikke fiendtlig innstilt til de fremmede, ettersom de ikke hadde gode erfaringer med de østromerske styremaktene. Under arabisk styre fikk befolkningen lov til å fortsette å være kristne under beskyttelse av den islamske Shari'a-loven. I bytte mot penger og mat var egypterne fritatt militærtjeneste, og kunne praktisere sin religion.
Det var få som konverterte til islam i begynnelsen, men høyere skatt på kristne, utestengelse fra politiske og administrative embeter og andre praktiske ulemper førte etter hvert til at flere og flere konverterte. Etter å ha vært et overveiende kristent land ble Egypt gradvis omdannet til et overveiende muslimsk land mot 1200-tallet. Prosessen med konvertering av befolkningen økte i omfang under kristenforfølgelsene som ble iverksatt under regimet til Fatimid-kalifen Al-Hakim bi-Amr Allah, fra 996 til 1021, og i korsfarertiden.
Den etiopiske kirke
Den etiopiske ortodokse tewahedokirken oppstod utenfor den koptiske kristendom på 300-tallet, men ble underlagt den koptiske patriarken i Alexandria (Egypt) på 600-tallet. Etter islams framvekst fra 600-tallet ble imidlertid den etiopiske kirken i stor grad isolert fra de øvrige kristne kirkene rundt Middelhavet, og i 1959 ble kirkesamfunnet anerkjent som selvstendig av den koptiske patriarken. Den etiopiske Bibelen inneholder apokryfe jødiske skrifter som Enoks Bok, og flere skrifter som lenge var ukjent i Europa, heriblant Kebra Negast.
Kebra Negast skildrer de etiopiske folks historie, herunder hvordan jødiske folk bosatte seg i landet, og hvordan de etiopiske kongene stammer fra Kong Salomo og Dronningen av Saba. Kebra Negast ble gitt ut på engelsk i begynnelsen av 1900-tallet og vakte stor interesse hos de første rastafarianerne på Jamaica, som fant støtte for sine teorier om Haile Selassies guddommelighet i den.
Koptisk kristendom i dag
Overhodet for den koptiske ortodokse kirke bærer tittelen Pave av Alexandria og Patriark av St. Markus' Hellige Stol. (Den koptiske paven må ikke forveksles med den romersk-katolske paven.) Den 4. november 2012 ble Tawadros II utpekt som etterfølgeren til pave og patriark Shenouda III, som døde i mars 2012.
Den koptisk katolske kirke (orientalsk katolsk) er liten. Den blir ledet av en patriark av Alexandria. Theodoros II ble valgt til patriark av Alexandria og hele Afrika den 9. oktober 2004. Den katolske kirke har generelt liten tilstedeværelse i Egypt, og blir ledet av patriarkene i Alexandria, Antiokia og Jerusalem. Det er også en gresk-ortodoks patriark av Alexandria. En liten protestantisk og anglikansk menighet eksisterer også.
Noen beregninger anslår at det finnes 50 millioner koptisk ortodokse kristne i verden (om man medregner tewahedokirken i Etiopia og Eritrea): de er først og fremst i Egypt (grovt regnet 8 millioner), Etiopia (grovt regnet 38 millioner, som er halve befolkningen i Etiopia), og Eritrea (bortimot 2 millioner), men der er også et betydelig antall i Nord-Amerika, Europa, Australia, Sudan og Israel, anslagsvis 3 til 4 millioner. Imidlertid, i henhold til Den etiopiske ortodokse tewahedokirken som fikk sin egen patriark i 1959 av den koptiske pave Kyrill VI av Alexandria, kan ordet koptisk være en forvirrende og misvisende benevnelse ettersom det egentlig betyr egyptisk. Den eritreiske ortodokse tewahedokirken ble tilsvarende uavhengig i løpet av 1990-tallet. Disse tre kirkene er uansett i kommunion med hverandre og med alle andre orientalske ortodokse kirker.
Siden 1980-tallet har teologer fra de orientalske ortodokse og kalkedonske ortodokse kirkene vært i møter i et forsøk på å løse deres teologiske forskjeller, og de har konkludert med at mange av forskjellene består i at de to gruppene benytter ulik terminologi for å beskrive de samme tingene. I løpet av sommeren 2001 ble den koptisk-ortodokse og den gresk-ortodokse patriarken av Alexandria enige om at de gjensidig skulle akseptere hverandres dåp, altså i praksis gjøre gjendøping unødvendig, og at de skulle anerkjenne hverandres ekteskapssakrament. Tidligere måtte en koptisk-ortodoks og gresk-ortodoks som ønsket å gifte seg, utføre bryllupsseremoniene to ganger, altså i begge kirker, for å bli anerkjent av dem begge.
I henhold til den kristne tradisjon og kirkelov ordinerer den koptiske kirke kun menn, og om disse ønsker å gifte seg må det ha skjedd før de blir ordinert. Det er den samme praksis som man finner i den østlige ortodokse kirke. Gifte menn kan imidlertid ikke bli biskop i den koptiske ortodokse kirke.
Tradisjonelt har det koptiske språk blitt benyttet i kirketjenesten, og Den hellige skriften ble skrevet med det koptiske alfabetet, men på grunn av arabiseringen av Egypt har kirken i økende grad benyttet arabisk. Utenfor Egypt benyttes det lokale språket, men ofte sammen med både koptisk og arabisk.
Koptiske kristne feirer jul eller kristmesse den 7. januar, som siden 2002 er en offisiell nasjonal helligdag i Egypt.
Mange koptere i Egypt har et lite kors tatovert på undersiden av høyre arm.
Drapet på en koptisk biskop i 2018
I juli 2018 ble den koptiske biskopen Epiphanius funnet drept i en blodpøl i et ørkenkloster nordvest for Kairo. To tidligere koptiske munker ble dømt til døden for drapet. Kopternes pave, Tawadros II av Alexandria, innførte en rekke tiltak for å gjenopprette disiplinen. I ett år ble det ikke tatt inn noviser, og munkene pålagt å stenge ned sine kontoer på sosiale medier.
Illinois State University
Illinois State University (ISU) er et statlig universitet med hovedsete i Normal i Illinois i USA. ISU ble grunnlagt I 1857 under navnet Illinois State Normal University, som det første høyere lærested i staten Illinois. I 1964 hadde lærestedet en nesten fullstendig studieplan innen liberal arts, og tok dagens navn. ISU satser på forskning og har høy ranking blant delstatens universiteter.
ISU hadde 20,521 studenter og 1,113 vitenskapelig ansatte i 2006, og skolepengene samme år var på US$ 8,040 for studenter hjemhørende i delstaten Illinois. Det tilbys studier helt opp til doktorgrad.
Delstatsuniversitetet er blant de ti største «produsentene» av lærere i USA. ISU er også spesialisert innen logopedi og talerelaterte helsestudier.
Milner Library har mer enn 1,5 millioner titler.
Adela reaumurella
Adela reaumurella er en sommerfugl som tilhører familien svepemøll (Adelidae). Denne metallgrønne arten er lett å kjenne på de ekstremt lange antennene, som hos hannen er omtrent tre ganger så lange som forvingen.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 15 – 17 mm), metallgrønn møll med svært lange antenner. Antennene er mørke og trådformede, hos hannen over tre ganger så lange som forvingen, hos hunnen litt lenger enn forvingen. Hos hannen er hode, palper og bein kledt med lange, oppstående, svarte, hårlignende skjell, og virker ganske rufsete. Hunnens hode er brunlig. Forkroppen er svart hos hannen, metallgrønn hos hunnen. Forvingen er ensfarget metallgrønn. Bakvingen er mørkbrun med en svak, purpuraktig glans.
Levevis
Denne arten lever i skogkanter og mellom busker og kratt, der hannene med sine lange, svepeformede antenner svermer. Ofte finner man den rundt eikebusker (Quercus spp.), men det er usikkert hvor sterkt den egentlig er knyttet til eik. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i mai og juni. Hunnene legger egg på ulike planter, men de nyklekte larvene slipper seg ned på bakken der de lever av nedfalne blader. Larven omgir seg med et hylster av planterester.
Utbredelse
Den er utbredt over hele Europa og i den asiatiske delen av Tyrkia. I Norge finnes den bare langs kysten av Østlandet og Sørlandet.
Atrieflimmer
Atrieflimmer, også kalt forkammerflimmer, oppstår når pacemakercellene i atriene aktiveres uregelmessig. En samtidig beskyttende virkning av en delvis blokkering i atrioventrukulœrknuten sørger for at ventriklene, hovedkamrene, ikke slår like fort. Hjertefrekvensen ved atrieflimmer vil ofte være mellom 100 og 150 slag i minuttet. Omkring 1 % av alle i Norge har atrieflimmer. Atrieflimmer er hyppigst hos eldre.
Navn
Navnene atrieflimmer og forkammerflimmer brukes begge medisinsk. Første ledd kommer av atrium eller forkammer, mens andre ledd spiller på at det flimrer, dvs. skjelver eller beveger seg urolig, istedenfor å trekke seg sammen med en jevn bevegelse.
Atrieflimmer har også på folkemunne blitt kalt for jegerhjerte og harehjerte.
Patofysiologi
I løpet av et hjerteslag i et friskt hjerte sendes et elektrisk signal ut fra sinusknuten, som brer seg utover atriene. Dette elektriske signalet fører videre fører til at muskelvevet trekker seg sammen, en bevegelse som gjør at blod blir sendt fra atriene til ventriklene. Samtidig sendes et elektrisk signal til atrioventrikulærknuten, som, noe senere, sender et tilsvarende signal til ventriklene.
Atrieflimmer kjennetegnes av at elektriske impulser utløses uregelmessig og usynkronisert. Når det elektriske signalet ikke brer seg i muskelfiberet synkronisert, fører dette igjen til at muskelcellene i de ulike delene trekker seg sammen på ulike tidspunkt, på en ikke-synkronisert måte, hvilket totalt sett fører til at hjertemuskelen ikke trekker seg sammen i én synkronisert bevegelse. Isteden trekker vevet seg sammen lokalt, på ulike tidspunkt, slik at det får en «flimrende» bevegelse. Mangel på synkronisert sammentrekning gjør at blodet i atriene ikke pumpes til ventrikelen slik det skal, men isteden bare «renner igjennom» kammeret.
Forekomst
Atrieflimmer er, i hele verden, den vanligste formen for arytmi som er observert klinisk. Atrieflimmer forekommer i hele verden, men det er store geografiske forskjeller: det er for eksempel dobbelt så mange tilfeller av atrieflimmer, prosentvis, i vestlige land i forhold til i Kina. Det er også dobbelt så mange menn som kvinner som utvikler atrieflimmer.
Atrieflimmer er til en viss grad korrelert med alder. Tilstanden er ekstremt skjeldent blant barn, mens blant eldre er det relativt vanlig. I en studie fra Nederland fra 2006, blant over 6000 personer der alle var over 55 år gamle, fant forskere ut at den rammet 5.5 % av alle, fra 0.7 % i den yngste aldersgruppen (55–59 år) til 17.8 % i den eldste (over 85 år).
Årsaker
Ved såkalt lone fibrillation opptrer atrieflimmer uten annen sykdom.
To typer av atrieflimmer
Det finnes to typer av atrieflimmer:
Atrieflimmer klassifiseres også som nyoppdaget atrieflimmer, paroksysmalt atrieflimmer (varer i syv dager eller mindre), persisterende atrieflimmer (mer enn syv dager), langvarig persisterende atrieflimmer (mer enn 12 måneder} og permanent atrieflimmer (kronisk).
Tidligere har atrieflimmer blitt klassifisert inn i lone atrial fibrillation, valvulær/ikke-valvulær atrieflimmer og kronisk atrieflimmer, men disse anbefales ikke lenger brukt av klinisk personell siden denne type klassifisering regnes som upresis.
Andre arytmier
Det finnes flere rytmer i forkamrene som innebærer en rask rytme.
Symptomer og funn
Atrieflimmer kan være asymptomatisk, men kan også merkes som ubehagelige uregelmessige pulsslag, hjertebank, tung pust eller svimmelhet.
Karakteristisk for atrieflimmer er uregelmessig hjerteaktivitet slik at det er forskjellig tidsintervall mellom alle pulsslagene. Siden hjertekamrene trenger litt tid for å kunne ta imot neste pulsslag, vil den raske forkammeraktiviteten gjøre at mange forkammerslag ikke lager sammentrekning i hjertekamrene, noe man kaller for pulsdeficit. Den uregelmessige hjerteaktiviteten kan registreres med stetoskopi eller ved å registrere pulsen. Diagnosen stilles ved EKG.
Komplikasjoner
Atrieflimmer øker risikoen for dannelse av blodpropper i et flimrende atrium med turbulent blodstrøm. Den hyppigste alvorlige komplikasjonen ved atrieflimmer er hjerneslag. Omkring 2000 nordmenn får hvert år hjerneslag på grunn av ubehandlet atrieflimmer. Langvarig atrieflimmer kan i noen tilfeller føre til hjertesvikt
Behandling
Detaljerte behandlingsanbefalinger er publisert i Nasjonale retningslinje for behandling og rehabilitering ved hjerneslag, kapittel Antitrombotisk behandling ved kardial embolikilde. .
Generell behandling
For å hindre hjerneslag og andre komplikasjoner som følge av klumping av blodet er det mange av pasientene med atrieflimmer som behandles med antikoagulasjonsbehandling, (blodfortynnende) slik som Marevan. Riktig bruk av antikoagulerende behandling kan redusere risikoen for blodpropp med 60-70 %. Hvorvidt blodfortynnende behandling gis og hvilken type behandling som anbefales avgjøres av lege basert på hvilke andre risikofaktorer for hjerneslag pasienten har.
P.V. Narasimha Rao
Pamulaparthi Venkata Narasimha Rao (født 28. juni 1921, død 23. desember 2004) var Indias niende statsminister fra 20. juni 1991 til 16. mai 1996.
Atrieflimmer
Konvertering og kurativ behandling
Mange tilfeller av akutt atrieflimmer vil gå tilbake av seg selv. Ofte vil man allikevel forsøke å endre atrieflimmerrytmen til sinusrytme, (normal, jevn hjerterytme) ved hjelp av elektrokonvertering (støt fra en hjertestarter) i narkose eller ved hjelp av medikamenter. Hvis atrieflimmeret har vart i mer enn 48 timer, må en sørge for effektiv antikoagulering (på folkemunne kalt "blodfortynnende") med warfarin før konverteringsforsøk.
Ablasjonsbehandling er en ny, tids- og ressurskrevende behandlingsform som kan kurere atrieflimmer permanent. Man bruker tynne katetre som føres til hjertet fra blodårene i lysken. Ved hjelp av radiofrekvensstrøm kan man bryte nervebaner som leder strøm i og til forkamrene.
Bernt Arne Lynge
Bernt Arne Lynge (født 9. juli 1884 i Lyngør, død 28. januar 1942) var en norsk botaniker som var professor ved Universitetet i Oslo og en av verdens fremste eksperter på lav.
Etter examen artium tok han cand.real. i 1909 og pedagogisk eksamen i 1915. Han ble assistent i den Botanisk hage (Oslo) i 1906, og i 1915 konservator ved Botanisk museum (Oslo) som akkurat hadde flyttet inn i nye lokaler på Tøyen. Han tok en  dr. philos. i 1917. 16. august 1918 ble han utnevnt til dosent i systematisk botanikk ved universitetet, og var vikarierende forstander for hagen 1922–23 og museet 1922–1924. Han deltok i Holtedahls ekspedisjon til Novaja Semlja 1921. 26. april 1935 ble han utnevnt til professor i botanikk.
Lynge var innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi, medlem i Tromsø Museum, Zoologisch-Botanische Gesellschaft (etablert 1851 i Wien), Societas pro Fauna et Flora Fennica (etablert 1851 i Helsingfors) og Geografiska Sällskapet i Finland.
Han var sønn av Anders Bernt Olsen Lynge/ør (1855–1915) og Julie Smedal (1856–1937) fra Lyngør. Faren var kjøpmann. I 1915 giftet Bernt Arne seg med Johanne Krafft (1886–1972) som var søstera til kunstmaleren Finn Krafft.
Stefan Paldan
Stefan Mogens Paldan (født 27. oktober 1971) er en svensk tidligere fotballspiller.
Paldan spilte sesongene 1997 til 2000 i Sportsklubben Brann hvor han totalt spilte 82 kamper.
I juni 2000 vendte Paldan hjem til Öster. Han spilte to og et halvt år i Öster. Etter 2002-sesongen fikk han ikke fornyet kontrakten av trener Jevgenij Kuznetsov da klubben rykket opp til Allsvenskan.
Han representerte det svenske U20-landslaget i Ungdoms-VM i 1991 mens han spilte for det svenske fotball-laget Östers IF.
Iolo Morganwg
Edward Williams (født 10. mars 1747, død 18. desember 1826), best kjent under sitt bardiske kallenavn Iolo Morganwg, var en walisisk dikter og litterær falskner, samt håndskriftsamler, dialektforsker og murer. Han er mest kjent for å han skapte den moderne Eisteddfod-tradisjonen med den druidiske Gorsedd, samt for hans mange falsknerier av walisiske middelalderdikt, blant annet 16 dikt han påsto var skrevet av den kjente middelalderdikteren Dafydd ap Gwilym. Falskneriene ble først avslørt av G. J. Williams i arbeider fra 1919 og utover.
Liv
Han vokste opp i grevskapet Morgannwg i Sør-Wales, og levde et omflakkende liv med bl.a. lengre opphold i London (1773–1781 og 1791–1795). I London kom han i kontakt med det walisiske miløet i byen, blant annet mesenen Owen Jones (også kjent som Owain Myfyr) og leksikografen William Owen Pughe. Av disse fikk han i oppdrag å finne historiske håndskrifter i forskjellige private samlinger rundt omkring i Wales som kunne publisere i de først moderne utgavene av walisisk middelalderlitteratur – som ble utgitt i London. Mot slutten av hans liv bodde han mye hos sønnen Taliesin Williams i Merthyr Tydfil.
Personlighet og interesser
Iolos livsstil kan karakteriseres som eksentrisk, men fullt i tråd med de idéhistoriske periodene han levde under: følsomheten og romantikken. Han interesserte seg for middelalderpoesi og walisisk historie, med et særlig blikk for grevskapet Morgannwgs rolle i den walisiske litteraturhistorien – hvilket han mente hadde blitt neglisjert til fordel for bidrag til den nord-walisiske poesien. Han samlet både på arkaiske ord og dialektord, og hjalp leksikografen John Walters med hans ordbok. Han var en tidlig walisisk nasjonalist, og den første til å sette fram tanken om et walisisk universitet, en nasjonalbibliotek og en nasjonalmuseum. Han interesserte seg for det før-kristne presteskapet druidene, og fikk i stand det første druidemøtet eller gorsedd i modern tid, holdt på Primrose Hill i 1792, og det første moderne diktermøtet eller eisteddfod, holdt i Caerfyrddin i 1819. Samtidig var han framstående unitarer, som skrev mange av Unitarkirkens walisiske salmer. Han var med i det kortlivde Madog-manien på 1790-tallet, altså teorien om at den walisiske Prins Madog hadde oppdaget Amerika på 1170-tallet, og at det fantes en stamme med walisisk-snakkende urbefolkning i Nord-Amerika. I den forbindelse planla han en reise til Amerika som ikke ble noe av. Han var pasifist, han var mot slaveriet, og han anså det å ri hester å være dyreplageri – inspirert av Rousseau forsøkte han også å leve av gress i noen dager sammen med noen venner. Forskjellige forklaringer er blitt framsatt for hvorfor han ble litterære falskner: blant annet en overdreven nasjonal eller regional patriotisme, og påvirkningen fra hans store forbruk av laudanum (som han tok for å bøte hans astma).
Mottakelse og betydning
Iolos bidrag til litteraturhistorien er tvetydig. Diktene presentert under eget navn (han skrev både på engelsk og walisisk) har blitt karakterisert som uinteressante. Falskneriene var meget vellykkete, ettersom Iolo mestret til det fulle middelalderens walisiske meter, samtidig som han grunnholdninger var typiske for epoken han skrev i, hvilket gjorde tekstene enda mer tilgjengelige for – og populære blant – samtidens lesere. På mange måter kan de sammenlignes med andre nasjonalromantiske falsknerier fra samme periode, eksempelvis de til Thomas Chatterton og William Henry Ireland i England, James Macpherson i Skottland, Václav Hanka i Böhmen og (senere) vicomte Théodore Claude Henri, vicomte Villemarqué i Bretagne.
I motsetning til Macpherson presenterte Iolo sine falsknerier som walisiske originaler og ikke engelske oversettelser, dermed har han blitt mye mindre kjent utenfor sitt hjemland. I Wales ble flere biografier over Iolos skrevet på 1800-tallet som fokuserte på både hans eksentriske livsstil og på hans bidrag til den walisiske kulturen. Bestyrtelsen ble stor på 1920-tallet da det ble kjent at gorsedd-en var en konstruksjon og at Iolo hadde forfalsket betydelige deler av det som walisere tenkte på som den walisiske litteraturen, og avsløringene var lenge kontroversielle utenfor akademiske kretser. Etterhvert har Iolo igjen fått anerkjennelse for hans grunnleggende innsikter innenfor walisisk litteraturhistorie og leksikografi. Han brukes aktivt som foregangsperson og kilde innenfor flere former for moderne druidisme.
Nevrotransmitter
Nevrotransmittere, også kalt transmittersubstanser, er kjemiske forbindelser som overfører en nerveimpuls fra en nervecelle til en annen nervecelle i koblingen/synapsen mellom to nerveceller. Enzymer bygger opp nivået av transmittersubstans på den ene siden av synapsen. Når nerveimpulsen kommer kan substansen bli frigjort og går over til andre siden der den binder seg til en struktur som passer på den andre nervecellen. Denne strukturen kalles reseptor. Når reseptoren reagerer, starter det en ny nerveimpuls som sprer seg langs utløperne (axonene) av mottakende nervecelle (nevronet). Andre enzymer bryter ned transmittersubstansen.
Hvis neste celle er en muskelcelle, vil f.eks denne cellen trekke seg sammen. Hvis den neste cellen er en nervetråd, vil den sende impulsen videre.
Sulevatnet
Sulevatnet er en innsjø på grensa mellom Vang kommune i Innlandet, Hemsedal kommune i Viken samt Lærdal kommune i Vestland. Den er regulert som magasin for Borgund kraftverk.
Sjøen ligger mellom toppene Sulefjellet, Høgeloft og Skoddetinden i området Filefjell. Nord for Sulevatnet ligger vannene Tysketjerni, Nedre Sulevatnet, begge i Vang, og Øvre Sulevatnet, i Vang og Lærdal. Alle vannene er del av Lærdalsvassdraget.
I sørøst er Sulevatnet overført til Mørkedøla med en reguleringshøyde på 7 meter. Det er derfor redusert vannføring i hovedelva Oddedøla, som renner nedover Oddedalen til den sør for Maristova i Smeddalen møter Smeddalselva. Elva renner sørvestover til Borlaug, der den møter Mørkedøla fra Hemsedalsfjellet. Herfra og ned til Sognefjorden heter elva Lærdalselva.
Cosinussetningen
I trigonometrien er cosinussetningen en setning om sammenhengen mellom sidene i en generell trekant og cosinus til en av vinklene i trekanten. Ved å bruke notasjonen i figur 1, sier cosinussetningen at
der c er den motstående siden til vinkel γ mellom sidene a og b.
Cosinussetningen generaliserer Pythagoras’ læresetning, som bare gjelder for rettvinklede trekanter: hvis vinkel γ er en rett vinkel (90 grader eller π/2 radianer), blir cosγ = 0, og da reduseres cosinussetningen til
som er Pythagoras' læresetning.
Cosinussetningen er nyttig for å regne ut den tredje siden i en trekant når to sider og den mellomliggende vinkelen er kjent, og for å regne ut vinklene i en trekant når alle tre sidene er kjent.
Anvendelser
Disse formlene gir høye avrundingsfeil i flyttallsberegninger hvis trekanten er meget spiss, det vil si hvis c er liten i forhold til a og b eller γ er liten sammenlignet med 1.
Den tredje formelen vist over er løsningen av andregradsligningen a2 − 2ab cosγ + b2 − c2 = 0 med hensyn på a. Denne ligningen kan ha 2, 1 eller ingen positive løsninger; antallet positive løsninger svarer til antall mulige trekanter som passer til betingelsene. Den vil ha to positive løsninger hvis b sinγ < c < b, bare en positiv løsning hvis c > b eller c = b sinγ, og ingen løsning hvis c < b sinγ.
Med vektorer
La sidene være representert ved vektorene a, b og c=a-b. Da har vi at
Med avstandsformelen
Betrakt en trekant med sider a, b, c, der \theta er den motstående vinkelen til side c. Vi kan plassere denne trekanten i et koordinatsystem ved å plotte  Ved å bruke avstandsformelen har vi. Nå arbeider vi bare videre med denne ligningen.
En fordel med dette beviset er at man ikke behøver å ta i betraktning forskjellige tilfeller ut fra om trekanten er spiss eller stump.
Med trigonometri
Tegn høyden på side c; vi får (se figur 3)
(Dette er fortsatt sant hvis α eller β er stump; i et slikt tilfelle faller høyden utenfor trekanten.) Multipliser hvert ledd med c:
Ved å legge sammen de to siste ligningene får vi
Ved å trekke den første ligningen fra den siste får vi
som kan forenkles til
Den utvidede cosinussetningen
Den utvidede cosinussetningen kan brukes til å finne den siste siden i en firkant hvor man kjenner 3 sider og vinklene mellom dem.
Som kan forkortes til:
Saltvatnet
Saltvatnet (nordsamisk: Sáltejávri) er en innsjø øst i Tjeldsund kommune i Troms og Finnmark. Vannet har tilsig via Tømmerelva fra Skoddebergvatnet i sør. Vannet er demmet opp ved utløpet til Hellerelva i nord, og tjener som magasin for Helleren kraftverk.
Huichol
Huichol eller wixáritari er innfødte meksikanske urfolk som lever i fjellkjeden Vestlige Sierra Madre i de meksikanske delstatene Nayarit, Jalisco, Zacatecas, og Durango. I den større verden er de kjent som huicholere, men de refererer imidlertid til seg selv som wixáritari («folket») på deres morsmål huicholspråket.
Historie
Huicholerne eller wixáritarierne kom til dalføret Bolaños (i dagens delstat Jalisco) etter tepehuánfolket. Det er tallrike teorier blant antropologer og historikere om når disse to etniske gruppene kom til regionen, men i henhold til wixáritariernes muntlige historie var dalen allerede bebodd. Tepehuánenes muntlige historie bekrefter at landsbyene allerede var bebodd, men av wixáritarierne. Det eksisterer derimot ingen fortellinger om erobring eller overherredømme av noen av de to folkene.
Den mest vanlige teorien om wixáritariernes opprinnelse er at de opprinnelig kom fra regionen San Luis Potosí og at før de utvandret til regionen Bolaños var de en del av den etniske gruppen guachichilene. Sentralt i den tradisjonelle religionen til wixáritarierne er innsamlingen av hikuri (peyote), en hallusinatorisk kaktus, fra steder som de kalte Wirikuta som er lokalisert i regionen Real de Catorce i delstaten San Luis Potosí. Hikuri vokser ikke i den nåværende regionen til wixáritarierne, men det er rikelig av den i San Luis Potosí, et område som var senter for guachichilene før spanjolenes ankomst. Guachichilene var kjent for å være krigerske og forsvarte sitt område med alle midler. Det er usannsynlig at guachichilene ville ha latt wixáritarierne reise fredelig gjennom deres område for å samle peyote om de ikke var akseptert som en del av deres egen etniske gruppe. Dette er også bekreftet av wixáritariernes muntlige historiefortellinger, I tillegg er det større likheter i språkene til wixáritarierne og guachichilenes nå utdødde språk enn til deres nåværende naboer koraene.
Kongelige førstedamer
Kongelige førstedamer var en historisk dokumentar- og portrett-serie på fem episoder som gikk på NRK1 i 2001. Serien tok for seg de fire kvinnene som har fylt rollen som det norske kongehusets førstedamer: Dronning Maud fra 1905 til 1938, Kronprinsesse Märtha fra 1938 til 1954, prinsesse Astrid fra 1954 til 1968 og dronning Sonja siden 1968. Regi var ved Bjørn Scheele, mens Anne Torjusson Diesen var prosjektleder. Anne Grosvold var intervjuer.
Serien gikk på NRK1 senhøsten 2001. Første episode ble sendt den 22. november.
Om serien
I den bredt anlagte portrettserien trekkes mange og ukjente sider fram ved de fire kvinnene. Anne Torjusson Diesen og Anne Grosvold presenterer de fire kvinnene som hele mennesker – deres personlighet, liv og hvordan de har fylt rollen som frontfigur for kongehuset.
Programserien byr på en mengde ukjent materiale. Blant annet har de fått tilgang til private stillbilder og smalfilm på Det kongelige slott, og de har gravd i de kongelige arkivene i Windsor. I programmene om prinsesse Astrid og dronning Sonja er det hovedpersonene selv som er den viktigste kilden. De forteller begge med usedvanlig åpenhjertighet om hvordan de har opplevd tilværelsen som kongehusets førstedamer, både på godt og vondt. Deres personlige beretninger gir innblikk i forhold som ikke har kommet fram tidligere, og som nok vil vekke oppsikt. (NRK)
Episodene
Episode 2 og 3 handler om kronprinsesse Märtha. Det første dreier seg om hennes liv fram til 1940, mens det andre er konsentrert om hennes viktige og sterkt underkjente rolle i den norske motstandskampen under krigen og i den påfølgende gjenoppbyggingen av landet.
I program 4 får vi prinsesse Astrids egen beretning om sitt liv som kongelig førstedame. Det var en rolle hun ble kastet inn i som 22-åring etter kronprinsesse Märthas død, og som hun ivaretok til kronprins Harald giftet seg med Sonja i 1968. Hun forteller også om reaksjonene og motgangen hun opplevde da hun valgte å gifte seg med en fraskilt mann i 1961.
Det siste programmet er på en time, dobbelt så langt som de øvrige, og er et omfattende portrett av vår nåværende dronning. Her møter vi dronning Sonja på jobb og i fritid, og gjennom intervjuer med dronningen selv og dem som kjenner henne, gis et nytt innblikk i vår kongelige førstedames liv og personlighet.
Euklids algoritme
Euklids algoritme er en fremgangsmåte for å beregne på en systematisk måte den største felles divisor til to elementer som tilhører en euklidsk ring. I det enkleste tilfelle benyttes den for heltall. Algoritmen er en av de eldste som er kjent og har fått sitt navn etter den greske matematiker Euklid. Han beskrev den i sitt hovedverk Elementer som kan dateres tilbake til antikkens Hellas. Den samme fremgangsmåten kan også benyttes til å forenkle generelle brøker og har mange anvendelser i moderne tallteori.
Bakgrunn
Fremgangsmåten som beskrives i algoritmen var sannsynligvis godt kjent på Euklids tid tog ble omtalt som antanairesis. Sannsynligvis stammer metoden helt tilbake til babylonerne. Den fremkommer på en naturlig måte når man skal måle nøyaktig en avstand med en målestav med kjent lengde, men uten noen finere inndeling. Men man kan merke av kortere lengder på denne.
Hvis den søkte avstanden kalles a og målestaven har lengde b, kan man si at denne utgjør den lengdeenhet man vil benytte. Man ønsker derfor å måle a i enheter av b, det vil si forholdet a/b. Dette tilsvarer da en divisjon, og man vil generelt ikke finne noe noe heltallig svar.
Fremgangsmåte
Først måler man hvor mange hele ganger q0 som b kan plasseres langs a. Generelt vil det da oppstå en rest r0 < b. Når denne er forskjellig fra null, sier man at målingen eller divisjonen ikke «går opp» og man har
I neste omgang bestemmer man hvor mange ganger q1avstanden r0 er inneholdt i b. Det vil eventuelt gi en ny rest r1, og man har
hvor nå r1 < r0. På denne måten fortsetter man og måler hvor mange ganger r1 er inneholdt i r0,
Generelt vil man etter å ha gjentatt dette n ganger at
Denne fremgangsmåten kan fortsette helt til restene er blitt forsvinnende små, og man er fornøydd med resultatet. Det kan da generelt skrives som en kjedebrøk. Stopper man for eksempel etter n = 2 ganger der man kan sette, vil man ha at. Innsatt i den forrige ligningen, har man da. Herav kan så r0 bestemmes uttrykt ved lengden b. Resultatet er da kjedebrøken som utskrevet er
Største felles faktor
Den samme algoritmen kan også bli benyttet til å finne største felles faktor av to tall a og b. Hvis man etter n stepp finner at resten rn+1 = 0, vil denne felles faktor være den foregående resten rn. De to tallene sies da å være kommensurable.
Som et konkret eksempel kan man betrakte tallene a = 551551 og b = 50065. Da får man videre fra algoritmen
Største felles faktor for 551551 og 50065 er derfor 19.
Dataprogram
Algoritmen til Euklid er rekursiv og kan derfor lett implementeres på en elektronisk datamaskin. Man kan da definere en funksjon SFD(a,b) som gir største felles divisor av de to heltallene a og b. Strukturen til programmet vil da være
Makt
Makt er evnen (veien) til å nå sine mål, om så mot andres vilje og interesser, og kan også bety å ha autoritet eller myndighet over noe.
Maktbegrepet er gjenstand for mye diskusjon innen især samfunnsvitenskapene statsvitenskap og sosiologi. Mange definerer derfor makt mer generelt som «muligheten til å påvirke», altså det å være med på å bestemme og oppnå resultater. En kritikk til dette kan være at man da mister en allment akseptert betydning av begrepet.
Økonomisk makt er å begrense tilgang til begrensede ressurser som et maktmiddel, for eksempel ved boikott eller handelsblokade.
Krig er et eksempel på bruk av militær makt, et typisk eksempel er det nazistiske Tysklands forsøk på å dominere Europa gjennom andre verdenskrig.
Innenfor statsvitenskap blir den italienske tenkeren Niccolo Machiavelli omtalt som en av de mest utpregede maktteoretikere. Machiavellis tilnærming til makt kjennetegnes ved kjølige kalkulasjoner som enkelte kritiserer for å uttrykke kynisme.
Den franske kultur- og idéhistorikeren Michel Foucault presenterte på 1960– og 70-tallet et mer komplekst maktbegrep, som senere er videreutviklet av en rekke tenkere innenfor humaniora og samfunnsvitenskap. Her er makt knyttet til diskurser, som (i denne betydningen) kan forstås som selvfølgeliggjorte forståelsesfellesskap. Innenfor en slik diskurs vil noen tolkninger, ytringer og handlinger bli ansett for naturlige, mens andre er utenkelige. Slik bidrar alle til å opprettholde maktmønstre (men har også større eller mindre mulighet til å bryte med dem), og forestillingen om et klart skille mellom «undertrykker» og «undertrykt» avløses av en forståelse for dynamikk og sosialt samspill som gjør politisk og kulturell forandring mulig.
Avmakt er det motsatte av makt, som definert av Max Weber: Et eller flere menneskers sjanse til å få gjennomført sin vilje i en sosial relasjon, også ved motstand, uavhengig av hva denne sjansen er basert på. Avmakt og konsekvenser av dette er studert av blant andre Gudmund Hernes (Makt og avmakt, 1975). Ifølge Hernes er avmakt en situasjon der personene er forhindret fra målrettet handling eller ikke kan påvirke sine rammebetingelser.
Euklids algoritme
Dataprogram
I programmeringsspråkene C++ eller  Java vil algoritmen se ut som
int SFD(int a,int b){ if ( b == 0 ) return a;   return SFD(b,a%b); }
hvor modulo-funksjonen betegnes med prosentsymbolet %.
Faktorisering av polynom
Polynom kan adderes og multipliseres sammen. De kan på den måten danne en matematisk ring med tilsvarende egenskaper som heltallene Z. Av den grunn kan et polynom ofte faktoriseres i et produkt av et eller flere andre polynom av lavere grad. Denne faktorisering kan også systematisk utføres ved hjelp av Euklids algoritme.
Hvis man er gitt ett polynom a(x) og et annet b(x) av samme eller lavere grad, kan man alltid foreta en oppsplitting av formen
hvor de to polynomene q(x) og r(x) entydig kan bestemmes. Polynomet b(x) kan så splittes opp på en tilsvarende måte og dermed gi opphav til et nytt restpolynom r(x). Denne prosessen fortsettes så til man står igjen med et restpolynom som er null. Den største felles faktor av polynomene a(x) og b(x) er da det foregående restpolynomet.
Fremgangsmåten kan illustreres ved et enkelt eksempel der
Da er
slik at den felles faktor er x + 2. Polynomet a(x) kan derfor splittes opp og man finner
Det er først når de gitte polynomene har mye høyere grad, at denne algoritmen virkelig kommer til sin fulle bruk.
Frank Peretti
Frank E. Peretti (født 13. januar 1951) er en amerikansk forfatter som skriver romaner med fokus på kristne emner, spesielt åndelig krig. Han ble født i Canada og er oppvokst i Seattle i Washington. Bøkene har hatt stor suksess og flere er oversatt til andre språk, inkludert norsk. Over 3,5 millioner er til sammen solgt av debutromanen Mørkets rike (The Present Darkness) og dens oppfølger Mørkets rike møter motstand (Piercing the Darkness).
Bøker oversatt til norsk
Alle de norske oversettelsene er utgitt av Hermon forlag utenom Eden som er utgitt av Mediagruppen. Bøker fra Cooperserien skal også ha blitt utgitt.
Filmer
Flere av bøkene til Peretti har de senere år blitt filmatisert. Han har selv uttrykt interesse for å få sine romaner på film.
The Lovestreets
The Lovestreets er en norsk musikkgruppe. De er kjent for å lage fengende og melodiøse poplåter inspirert av alt fra Mozart til Led Zeppelin. Medlemmene i bandet er Peder Nissan, Henry Leneve, Truls Jensen og Jackson.
Bakgrunn
Tidlig på 1980-tallet søkte gruppa Weezusers fra Stavanger etter en vokalist. Jackson prøvde seg, selv om de egentlig lette etter en kvinne. Det tok ikke lang tid før han ble fast medlem i gruppa. Gruppa skiftet navn til Kjørkegutane, og ble etterhvert kjent i noen subkulturer i Stavanger. De hadde mange populære sanger, de mest kjente er nok «Vålandspibå brenne!», «Adle di galne bor på Storhaug», «Revolusjonsdrikk», «Bjarne sin borsdag» og «Dra deg t Hundvåg», som alle er på debutplata «Sangår fra et kjerkekor» fra 1981. Året etter kom oppfølgeren «Me e kje kristne lengår». Bandets to gitarister fra første album var da sluttet og gitarist Henry Leneve var med som nytt medlem. Bandets tredje album «We need more Lovin'» kom i 1984, og da var besetningen endret ytterligere. Bare Jackson og Leneve var med videre, og nå spilte de sammen med Truls Jensen og Peder Nissan. Senere samme år skiftet de navn til The Lovestreets. De ble erklært døde etter det mislykkede surferock-inspirerte albumet "Surfin´Malibu", som kom ut i 1991.
I dag er bandet mest kjent for sangen «The World of Music», som er blitt brukt i en episode av TV-serien MacGyver. The Lovestreets spilte våren 2008 en reunionkosert på Checkpoint Charlie i Stavanger. Dette var en stor suksess mye takket være at de bare spilte en sag fra "Surfin Malibu", og resten fra de gode åra.
Tsai Ing-wen
Bakgrunn
Tsai Ing-wens far var hakka, moren var minnan og en bestemor kom fra det taiwanske urfolket paiwan. Hun flyttet som 11-åring med familien fra fylket Pingtung til hovedstaden Taipei.
Etter hjemkomsten til Taiwan underviste hun i rettsvitenskap ved Soochow-universitetet og Det nasjonale Chengchi-universitetet.
Iduns gate (Oslo)
Iduns gate (1-5, 2-4) er en gate i bydel Grünerløkka. Gaten går fra Maridalsveien til Fredensborgveien.
Tsai Ing-wen
Politikk
Fra 1993 var hun rådgiver for president Lee Teng-hui (Kuomintang) og var blant annet med på å utforme Lees «mellomstatlige forbindelser-doktrine». Etter at partiet DPP fikk regjeringsmakten i 2000 ble Tsai utnevnt av president Chen Shui-bian til (partiløs) minister for fastlandskinesiske anliggender i regjeringen. I 2004 ble hun medlem av DPP og var i en kortere periode medlem av Det legislative Yuan. Deretter var hun vise statsminister under statsminister Su Tseng-chang, frem til regjeringen gikk av i 2007. Etter partiets nederlag ved presidentvalget i 2008 ble hun valgt til ny partileder for DPP.
Iduns gate (Oslo)
Gaten het tidligere Bryggerigangen og fikk navnet Iduns gate etter gudinnen Idunn i 1914.
Tsai Ing-wen
Politikk
I november 2010 var Tsai kandidat til vervet som borgermester i Ny-Taipei, men led nederlag for KMTs kandidat, Eric Chu.
Ved presidentvalget i 2012 tapte hun mot den sittende president, Ma Ying-jeou (KMT). Etter dette trakk hun seg fra vervet som DPP-leder.
Tsais etterfølger, partiveteranen Su Tseng-chang, ble imidlertid sterkt presset av kritikk fra partifeller som mente at han ikke gikk energisk nok inn for reformer av partiet. Etter solsikkebevegelsen tidlig i 2014 kunngjorde Tsai at hun på nytt stilte som kandidat som partileder. Su Tseng-chang og Hsieh Chang-ting omgjorde da sine planer om å stille til vervet. Den 25. mai 2014 vant Tsai valget, med 93 % av stemmene, mot sin eneste motkandidat Kuo Tai-lin. Dermed ble hun partiets leder for annen gang.
Den april 2015 ble hun nominert som DPPs kandidat til presidentvalget i 2016. Hun ble valgt 16. januar 2016, for å tiltre presidentskapet 20. mai 2016.
Reinsvatnet (Steinkjer)
Reinsvatnet er en innsjø i Steinkjer kommune i Trøndelag. Steinkjers innbyggere får drikkevann fra Reinsvatnet, og det brukes derfor ikke som badeplass. Reinsvatnet er også inntaksmagasin for Byafossen kraftverk.
Det fiskes en god del i Reinsvatnet, blant annet etter gjedde og sik.
Rahel Varnhagen von Ense
Rahel Varnhagen von Ense, også kalt Rahel Varnhagen (født 19. mai 1771 i Berlin, død 7. mars 1833 samme sted) var en tysk forfatterinne fra den romantiske epoken. Hun var preget av opplysningstiden og gikk inn for kvinners og jøders emansipasjon.