cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ljabru
J. N. Wilse skrev en reiseskildring fra området i 1764, og han mente at den trebrua som var der da, burde erstattes av en i stein. Den nye brua ble bygget som en steinhvelvbru i 1804, og veien over var Den Fredrikshaldske kongevei. Brua er fortsatt i bruk, og det er denne brua som er gjengitt i logoen til Oslos Bydel Søndre Nordstrand.
Faysal Mohamed Ahmed
Faysal Mohamed Ahmed (født 17. april 1988) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for Grorud.
Han har en fortid som spiller for Skeids juniorlag, men spilte A-lagsfotball i Groruddalen Ballklubb fram til sommeren 2008, da han ble hentet tilbake til Skeid og spilte for klubben i Adeccoligaen. Kort tid etter gikk han til Oslo City. Høsten 2011 ble han hentet til Hødd på en korttids kontrakt.
Verma stasjon
Verma stasjon er en tidligere jernbanestasjon på Raumabanen i bygda Verma i Rauma kommune i Møre og Romsdal, den ble åpnet i 1923 og var endestasjon i ett år til Raumabanen var ferdigbygd. Stasjonen ble gjort om til holdeplass 1. juni 1970, persontrafikken ble senere nedlagt. Per 2010 blir den drevet som kryssningsstasjon med to spor på 335 m lengde.
Opprinnelig hadde stasjonen lokomotivstall og svingskive.
NM i ishockey 1951
NM i ishockey 1951 var det tolvte norgesmesterskapet i ishockey.
vant sitt andre norgesmesterskap.
Hoboken
Hoboken er et distrikt i Antwerpen og den flamske regionen i Belgia. Det totale området er på 10,67 km² og har en befolkning på 34 443 innbyggere (2006).
Arkeologiåret 1884
Arkeologiåret 1884 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1884.
Sannikov Land
Sannikov Land (russisk Земля Санникова) var en fantomøy i Nordishavet. Myten om øya oppstod i Russland på 1800-tallet.
På første halvdelen av 1900-tallet ble det klart at det ikke fantes noe Sannikov Land.
Sannikov Land
Sagnet om Sannikov Land kan ha vært opphavet til adventurespillet Syberia
Den russiske geologen og science fiction-forfatteren Vladimir Obrutsjev skrev en fiktiv fortelling om øya i romanen The Sannikov Land (1926).
I 1973 ble en science fiction-film kalt Zemlya Sannikova (Земля Санникова; The Sannikov Land) gitt ut i Sovjetunionen.
Irokesere
Irokeserføderasjonen (haudenosaunee-konføderasjonen, også kjent som forbundet av fred og makt, fem nasjoner eller seks nasjoner) er en gruppe innfødte amerikanere. Den bestod av fem stammer: mohawkene, oneidaene, onondagaene, cayugaene og senecaene. En sjette stamme, tuscaroraene, sluttet seg til etter at de opprinnelige fem nasjonene var dannet. De blir ofte kalt irokesere, et begrep som noen medlemmer av gruppen regner som nedsettende.
Føderasjonen var lokalisert, da europeerne ankom Amerika, i det som nå er nordlige del av New York, i tillegg til deler av Pennsylvania, Ontario og Quebec.
Tidlig historie
Unionen av nasjoner ble etablert før betydelig europeisk kontakt ble opprettet, med grunnlov kjent som Gayanashagowa (eller «Fredens store lov») med hjelp av en minnegjenstand i form av forskjellige perler kalt wampum som har arvelig åndelig verdi. Wampum har feilaktig blitt sammenlignet med penger i andre kulturer. De fleste antropologer har tradisjonelt spekulert i at denne grunnloven ble opprettet mellom midten av 1400-tallet og tidlig på 1600-tallet. Men nylige arkeologiske studier har foreslått at føderasjonen ble dannet rundt 31. august 1142, basert på en sammenfallende solformørkelse, men ifølge haudenosaunee er den atskillig eldre. Noen vestlige forskere har også foreslått at grunnloven ble skrevet med europeisk hjelp, selv om de fleste forkaster denne tanken som rasistisk.
Irokeserne dannet en militærallianse med engelskmennene innen 1677 gjennom en avtale kjent som Covenant Chain. Sammen kjempet de mot franskmennene som var allierte med huronene, et annet irokesisk folkeslag, men som tradisjonelt var en fiende av irokeserne.
De to profetene Hiawatha og «Den store fredsmekleren» hadde med seg en beskjed om fred til de krigende stammene. Stammene som sluttet seg til forbundet var Seneca, Onondaga, Oneida, Cayuga og Mohawk. Da de avsluttet de fleste interne kampene, ble de raskt en av de sterkeste styrkene i det nordøstlige 1600- og 1700-tallets Nord-Amerika.
Ifølge legenden var en ond Onondagahøvding kalt Tadadaho den siste til å bli konvertert av Den store fredsmekler og Hiawatha, og han ble den åndelige lederen til Haudenosaunee. Denne hendelsen skal ha skjedd ved Onondagasjøen nær Syracuse. Tittelen Tadadaho blir fremdeles brukt av forbundets åndelige leder, den femtiende høvdingen som sitter med Onondaga i rådet, men han er den eneste av de femti som blir valgt av hele Haudenosauneefolket. Dagens Tadadaho er Sid Hill fra Onondaga.
Forbundet deltok i en rekke kriger mot franskmennene og deres irokesisk-språklige allierte, huronene. De la også mye press på Algonquian-folkene ved atlanterhavskysten og det som nå er regionen til det canadiske skjold. Det var heller ikke uvanlig at de kjempet mot de engelske koloniene også. På 1600-tallet har de også fått æren for å ha erobret og/eller absorbert de nøytrale indianerne og Erie-stammen i vest for å kontrollere pelshandelen, selv om andre grunner som oftest oppgis for disse krigene.
Ifølge Francis Parkman var irokeserne på sitt sterkeste 1600-tallet med en befolkning på rundt 12 000 mennesker. Forbundets tradisjoner lot de døde bli symbolsk erstattet gjennom «sørgekrigen», raid som var ment å ta fanger for å erstatte tapte medkjempere og ta hevn over ikke-medlemmer. Denne tradisjonen var vanlig for de innfødte folkene i nordøst og var svært forskjellig fra de europeiske bosetternes kampformer.
1700-tallet
Tuscaroraene flyktet nordover i 1720 fra den europeiske koloniseringen av Nord-Carolina og ba om å få bli den sjette nasjonen. Dette var en posisjon uten stemmerett, men som plasserer dem under beskyttelsen til føderasjonen.
Under krigen mot franskmenn og indianere sluttet irokeserne seg til britene mot franskmennene og deres allierte Algonquin, begge tradisjonelle fiender av irokeserne. Irokeserne håpet at det å hjelpe britene ville også gi dem fordeler etter krigen. I praksis sluttet få irokesere seg til kampene og i slaget ved Georgesjøen tok en gruppe mohawker og franskmenn en mohawkledet britisk kolonne i bakhold. Den britiske regjeringen utstedte en kongelig proklamasjon i 1763, etter krigen, som la restriksjoner på hvit bosetning bortenfor Appalachene, men dette ble stort sett ignorert av bosetterne og de lokale styresmaktene.
Tro
Deres nære kontakt med europeere fra et nokså tidlig tidspunkt gjør det ekstremt vanskelig å undersøke deres opprinnelige mytologi og religion, men kjernen i deres trossystem inkluderte et konsept om livet som en kamp mellom gode og vonde krefter. «All-faderen», en guddom som omfavnet alt, var formløs og hadde liten kontakt med mennesker. Åndene var i hele naturen og kontrollerte årstidenes endringer. Nøkkelfestivaler var sammenfallende med betydelige hendelser i landbrukskalenderen.
«Syvende generasjon» er grunnleggende i den store loven til Haudenosaunee (seks nasjoner) som krever at høvdingene vurderer hvilke innvirkninger deres avgjørelser får for den syvende generasjon.
Irokeserprofeten Handsome Lake, halvbror av Cornplanter, fikk i 1799 et syn og introduserte en ny religion til senecaene. Handsome Lakes religion blandet elementer fra kristendom, særlig kvekerne, med tradisjonell irokesertro, inkludert årstidsfestivalene. Rundt 5 000 mennesker følger fortsatt den nye religionen i dag.
Haudenosaunee
Det kombinerte lederskapet til nasjonene er kjent som Haudenosaunee. Det skal bemerkes at «Haudenosaunee» er begrepet som folket bruker om seg selv. Ordet «irokeser» har to potensielle opprinnelser. Haudenosaunee avsluttet ofte sine fortellinger med frasen «hiro kone». Hiro oversettes med «jeg har talt», kone kan oversettes på flere måter, det vanligste er «i glede», «i sorg» eller «i sannhet». «Hiro kone» hørtes for franskmennene ut som «iroke». En alternativ mulig opprinnelse til navnet skal ha kommet fra en fransk versjon av navnet huron (wendat), regnet som en fornærmelse og betyr «svarte slanger.» Irokeserne var fiender av huronene og algonquinene som var alliert med franskmennene på grunn av deres rivalisering i pelshandelen. Navnet «irokeser» kan også stamme fra baskisk-algonkinsk pidginspråk, som utviklet seg da det fra 1540-tallet var nær kontakt mellom baskere og ulike indianerstammer i området rundt St. Lawrence. På dette pidginspråket het «drapsmann» hirokoa, fra baskisk hiltzaile med samme betydning. Da de senere møtte franske nybyggere og misjonærer, brukte de andre stammene betegnelsen om irokeserne, og franskmennene oppfattet dette som stammens navn, men stavet det iroquois, siden h faller vekk på fransk. Haudenosaunee betyr «folket av langhusene.» Begrepet skal ha blitt introdusert av Den store fredsmekleren da føderasjonen ble dannet. Symbolsk var Seneca vokterne av den vestlige døren i «stammenes langhus», og mohawkene var vokterne av den østlige døren.
Irokesernasjonens politiske enhet og demokratiske styresett har fått æren av noen som en av innflytelseskildene til USAs grunnlov. Men teorien er avvist av mange historikere, og er regnet av noen som myte. Historikeren Jack Rakove skriver at «de utfyllende nedtegnelsene vi har for grunnlovsdebatten sendt i 1780-årene har ingen betydelige henvisninger til irokeserne.» Forskeren Brian Cook skriver at «irokeserne antagelig hadde noe påvirkning på grunnlovens og det amerikanske demokratis utformere og utviklere sin tankegang, men kanskje indirekte eller til og med underbevisst... Men det motsatte er antagelig også riktig. Irokeserinnflytelsen er ikke så stor som (noen historikere) vil at den skal være, utformerne la rett og slett ikke vekt på eller forstod mye av irokeserkulturen, og deres innflytelse var europeisk eller klassisk, ikke helt av den nye verden.»
Haudenosauneeklanene
Innenfor hver av de seks nasjonene er menneskene delt opp i et antall klaner. Antallet klaner varierer fra nasjon til nasjon, for tiden mellom tre og syv, med totalt ni forskjellige klannavn.
Styresett
Irokeserne har et representativ styresett kjent som Storrådet. Hver stamme sender høvdinger som fungerer som representanter og tar avgjørelser for hele nasjonen. Antallet høvdinger har aldri forandret seg, og er som følger:
Dverg (mytologi)
Dverger er et særegent vesen i germansk og norrøn mytologi, eventyr og fantasilitteratur. De har vanligvis magiske talenter som ofte involverer metallurgi.
Den opprinnelige sammenhengen til dvergene er vanskelig å avgjøre. Kildene har gradvis gitt dvergene mer komiske og overtroiske roller. Dverger var opplagt menneskelignende, men kildene er motstridende over deres livsstil og deres likhet med alvene. De kan ha hatt en sterk tilknytning til døden: blek hud; mørkt hår, tilknytning til jorden og det underjordiske; og deres rolle i mytologien. De fulgte animistiske tradisjoner og viste likheter med slike konsepter til de døde. De hadde tilknytning til andre vesener som omtales vetter, slike som alvene (som også var knyttet til døden), men det var også en del forskjeller.
Levninger av mytologiske dverger dannet senere trekk i eventyr og folkeminne i tidlig moderne tid, foruten også elementer i moderne fantasilitteratur.
Begrepet «dverg» kan også beskrive mennesker av liten vekst, uavhengig begrepets mytiske opprinnelse, og kalles da kortvoksthet. Den vanlige moderne beskrivelsen av de mytiske dvergene er noe som er liten av vekst, vanligvis assosiert med magi, det fantastiske, og med eventyr. Dverger er i mytologien utelukkende av hankjønn, og kan således ikke formere seg, men moderne framstillinger begrenses ikke av kun ett kjønn.
Etymologi
Det norske ordet dverg kommer fra norrøne dvergr som går tilbake til urgermansk *dwergaz. Germansk slektskap omfatter angelsaksiske dweorȝ, flertall dweorgas, og gammelhøytysk twerg. Den eldste skriftlige bevitnelse på angelsaksisk, som har gitt dagens engelske dwarf, er fra ordlister fra mellom 600- og 800-tallet, hvor ordet er gitt som oversettelse av latinske nanus, pygmaeus, pumilio, humiliamanus (= dverg, pygme, liten person). Det engelske begrepet, i motsetningen til det norrøne/norske og tyske, har blitt blottet for alt mytologisk innhold, og refererer kun til mennesker av begrenset vekst. Fra den tidligste attestasjon og fram til engelsk anvendelse av det norrøne/norske dverg ved lån-oversettelse på slutten av 1700-tallet, noe som begynte med Thomas Percys verk Northern Antiquitites fra 1770.
En urindoeuropeisk forgjenger til ordet kan være *dhwérgwhos, basert på en sammenligning med antikk gresk σερφος fra *τϝερφος (dverg/mygg).
Etymologien av et indoeuropeisk rotord forbinder *dhwer til «å skade, forderve» (sanskrit dhvaras-, en form for ondskapsfulle kvinnelige demoner i Rigveda).
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1946
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1946 ble vunnet av Lyn etter finaleseier 3–2 over Fredrikstad den 13. oktober. Målscorere for Lyn var Knut Osnes, som scoret i det 49. minutt; Arne Brustad, som scoret i det 96. minutt og Lloyd Pettersen, som scoret i det 119. minutt. For Fredrikstad scoret Arne Ileby i det 25. minutt og Knut Brynildsen i det 97. minutt.
Dverg (mytologi)
Germansk og norrøn mytologi
Dverger i norrøn mytologi er de tidligste kildene til forståelsen av de opprinnelige mytologiske dvergene. Dvergene er dyktige håndverkere, og det meste av deres magi involverer hardt arbeid, håndverk, og metallurgi. De bodde i fjell og huler, og ut av berget hamret de metaller, først og fremst gull, som de skapte smykker og verdigjenstander av.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1946
35 000 tilskuere overvar kampen som ble spilt på Ullevaal Stadion i Oslo. Dommer var Sverre Hermansen, Fjellkameratene. Dette var sjette gang Lyn vant et norgesmesterskap.
Dverg (mytologi)
Germansk og norrøn mytologi
De er i familie med vettene, eller naturåndene. Alvene er en rase med meget nære forbindelser til dvergene. «Alv» eller «Alf» opptrer ofte som en del av dvergenes navn, Álfr, Gandálfr, og Vindálfr, og «mørkalver» synes å være en nær parallell med dvergene.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1946
Lyns vinnerlag: Tom Blohm, Eugen Hansen, Øivind Holmsen, Kristian Hammerstrøm, Kristian Henriksen, Egil Jevanord, Marlow Bråthen, Lloyd Pettersen, Knut Osnes, Harry Boye Karlsen og Arne Brustad.
Dverg (mytologi)
Germansk og norrøn mytologi
Alvene er ofte beskrevet som mennesker opphevet etter døden, eksempelvis som med den norske småkongen Olav Geirstadalv. Andre norrøne vesener og vetter har tilsvarende bibetydninger med døden. Nissene har den samme forestillingen om hardt arbeid som er knyttet til dvergene, og de lever også i gravhauger og er underjordiske. Døden er gjentagende motiv i norrøn mytologi, og en forfedrekult er en alminnelig praksis med animistiske religioner. Norrøn mytologi har bilder av dverger som vokser fra larver og mark fra jotnen Ymes kjøtt og det uunngåelige mord som kom fra et dvergvåpen.
Dvergene har likheter med andre vesener som eksempelvis alver, men de hadde også trekk som skilte dem klart ut. Mens alvene var av både hunkjønn og hankjønn var dvergene nær utelukkende av hankjønn, og kunne således ikke forplante seg. Muligens er tanken at de kan smi seg selv og således opprettholde sin rase.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1946
Fredrikstads lag: Hans Hansen, Rolf Johannessen, Bjørn Berger, Gunnar Andreassen, Erik Holmberg, Bjørn Spydevold, Thorleif Larsen, Arne Ileby, Knut Brynildsen, Henry Johannessen, Willy Olsen.
Dverg (mytologi)
Germansk og norrøn mytologi
Som dyktige håndverkere som kan smi og forme metall til våpen og smykker er de likevel av interesse for både menn og kvinner. Fruktbarhetsgudinnen Frøya gikk til det skritt å skaffe seg vakre smykker hos dvergene ved å betale dem med sex; i tre netter sov hun med dvergene før hun kunne ta med seg Brisingamen hjem. Hvorfor dvergene i det hele tatt begjærte Frøya kan være et åpent spørsmål når de likevel ikke formerer seg, men det var kanskje ment å si mer om Frøya enn om dvergene.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1946
Finale
13. oktober:  – 3-2 e.e.o.
Grønn flatvikler
Grønn flatvikler (Acleris literana) er en sommerfugl som tilhører familien viklere (Tortricidae).
Utseende
En ganske stor vikler (vingespenn 18-22 millimeter). Forvingene er jevnbrede og nokså smale, på farge er dee blekgrønne med variable, svarte tegninger, dette gir arten en utmerket kamuflasje mot lavkledte grener.
Dverg (mytologi)
Germansk og norrøn mytologi
Dvergenes funksjon er ofte som et middel, men som et middel er de langt annet enn betydningsløse. I henhold til Snorre Sturlason er verden båret oppe av fire dverger, en i hvert verdenshjørne: Vestre, Nordre, Østre og Søndre. De er heller ikke bare knyttet til døden, men også til skapelsen ved at de var med å skape de første menneskene. Noe som antagelig er årsaken til at navnene deres er minnet i en lang remse med navn i Voluspå.
Grønn flatvikler
Levevis
Den er knyttet til eik og finnes i eikeskoger. Larven utvikler seg mellom to sammenspundne eikeblader. De voksne sommerfuglene flyr om høsten og igjen etter overvintring i april-mai.
Dverg (mytologi)
Dverg i norsk folketradisjon
Begrepet Dverg er brukt i norsk folketradisjon, men har ikke klart innhold. Dvergefolk kan brukes synonymt med Underjordsfolk. Når Dvergen opptrer i fortellinger er det oftest vandresagn som vanligvis fortelles om nissen. Dvergen kan også opptre som sykdomsdemon. I norske svartebøker finnes det råd for Draugslag og Draugsug på krøtter.
Grønn flatvikler
Utbredelse
Den er utbredt i Europa, unntatt lengst i nord. I Norge er den funnet langs kysten vest til Vest-Agder.
Trikkevisa (1942)
«Trikkevisa» (med de kjente ordene «Bare døtt på!») er ei norsk revyvise, skrevet av Finn Bø og Bias Bernhoft. Melodien i versene er hentet fra den komiske operaen Villars dragoner av franskmannen Aimé Maillart, mens melodien i refrenget er «Škoda lásky» av Jaromír Vejvoda, i Norge kjent som «Hvor er min kone?»
Dverg (mytologi)
Dverger hos Tolkien
I J.R.R. Tolkiens verden ble dvergene skapt av smeden Aulë, som var en vala, lenge før alvene og menneskene. Aulë var utålmodig og ville ikke vente på Ilúvatars barn for å få elever til smedkunsten. Derfor skapte han de syv forfedrene til dvergene i hemmelighet. De var kortvokste, og har tykke skjegg, og deres folk som senere skulle komme bodde oftest i grotter og huler i fjellet.
Trikkevisa (1942)
Arvid Nilssen fremførte sangen i revyen Det lyder som et eventyr (1942) i rollen som trikkekonduktøren Nikken i full uniform. Nilssen fremførte den også i et TV-program på NRK i 1960-årene.
Finn Bø har utgitt sangteksten i sin bok «Jeg tar mig den frihet» fra 1946.
Bandet Skrujern har også spilt inn sangen. Den ble utgitt på CD-platen Folkets verktøy (Oh Yeah! RAM21) i 2000.
Hassler-Consort
Hassler-Consort er et ensemble grunnlagt av organisten og cembalisten Franz Raml i 1992. Ensemblet har spesialisert seg på musikk fra renessanse og barokk og spiller på originalinstrumenter eller originalt klingende instrumenter. Navnet har ensemblet hentet fra den sørtyske komponisten Hans Leo Hassler. Ensemblet består av profesjonelle musikere og man spiller i klostre og kirker i regionen omkring Ulm i Baden-Württemberg, helt sør i Tyskland. Ensemblet spiller foruten Hans Leo Hassler særlig komponister som Claudio Monteverdi, Johann Sebastian Bach, Antonio Vivaldi og Georg Friedrich Händel, men også mer ukjente komponister fra sørtysk og østerriksk kulturområde. De har opptrådt på en rekke festivaler i området og også spilt mye i radio og fjernsyn.
Eksterne lenker
Hjemmesiden til Hassler-Consort
HMAS «Melbourne» (1947)
HMAS «Melbourne» (R 21) (bygget under navnet HMS «Majestic» (R 77)) var det første skipet i Majestic-klassen av hangarskip i Royal Navy. Byggestart ved Vickers-Armstrongs Ltd ved Barrow-in-Furness var 15. april 1943 og sjøsatt 28. februar 1945. Byggingen ble satt på hold i mai 1946. I 1947 ble det besluttet å utstyre den australske marinen med to hangarskip og byggingen begynte igjen i 1949. Det tok imidlertid seks år til før hun kunne settes inn i tjeneste, siden det ble vedtatt å oppdatere skipet innenfor de nyeste utviklingene innen hangarskip. 28. oktober 1955 ble hun omdøpt HMAS «Melbourne» av Lady White, konen til daværende australsk Høykommissær i Storbritannia Sir Thomas White.
I løpet av sin omfattende tjeneste var hun involvert i to kollisjoner: en med en jager av Daring-klassen HMAS «Voyager» utenfor sørkysten av New South Wales 10. februar 1964, og senere med en amerikansk jager USS Frank E. Evans i Sør-Kinahavet 3. juni 1969.
Tidlig på 1980-tallet bestemte den australske regjeringen å gå til innkjøp av ett nytt hangarskip (HMS «Invincible») fra Storbritannia og Melbourne ble tatt ut av tjeneste 30. juni 1982. Da viktigheten av hangarskip i den britiske marinen ble aktualisert i Falklandskrigen, som HMS «Invincible» tok del i, ble salget avblåst. Det mislykkete kjøpet og det australske valget i 1983 var hovedgrunnen til at HMAS «Melbourne» ble tatt ut av tjeneste uten noe erstattningshangarskip.
Skipet ble solgt til et kinesisk selskap i februar 1985 og antageligvis blitt undersøkt av kinesiske myndigheter, i forbindelse med deres hangarskipprogram, før det ble hugget opp.
Gabriella Dorio
Gabriella Dorio (født 27. juni 1957 i Veggiano i provinsen Veneto) er en tidligere italiensk friidrettsutøver og olympisk gullmedaljør. Hun deltok under Sommer-OL 1980, der hun ble nummer fire på 1500 meter. I 1982 tok hun gullmedalje under EM innendørs og bronsemedalje i EM utendørs. Karrierens høydepunkt var gullmedaljen under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor hun beseiret rumenerne Doina Melinte (sølv) og Maricica Puică (bronse).
Åmli
Åmli er en kommune i Agder fylke. Kommunen grenser i nord mot Fyresdal og Nissedal, i øst mot Vegårshei og Tvedestrand, i sør mot Froland og i vest mot Bygland. Kommune­senteret er tettstedet Åmli, med innbyggere pr. 1. januar. Tettstedet vokste opp omkring jernbanestasjonen på Treungenbanen, banen mellom Arendal og Treungen. Åmli kirke ligger i kommune­senteret.
Geologi
Denne delen av Agder tilhører Bamblefeltet i det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedeforldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 - 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1 250 - 1 000 mill år gammelt, og stedvis 1 550 - 1 480 millioner år gammelt). De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av granitt. Det er også noe ganger av gabbro og dioritt, sjeldnere eklogitt. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går i sørvest-nordøst retning.
Geografi
Åmli er ei skogsbygd, beliggende mellom kysten og fjellbygdene. Det høyeste punktet er Trongedalsnuten i fjellmassivet Storrfjellet, nord i kommunen. Nidelva og Tovdalselva renner gjennom kommunen.
I Åmli kommune er også opptatt de tidligere kommunene Gjøvdal og Tovdal. Disse tre kommunene hadde «treriksrøys» ved Hadstein, som er det tidligere nordvestre hjørnet i opprinnelige Åmli og ytterste del av «Jaktslottet» Kallingsheims område.
Samferdsel
Den såkalte Telemarksveien, riksvei 41, går gjennom Åmli, og forbinder kommunen med Kristiansand i sør og i nord til Brunkeberg på  E134 i Telemark. Fylkesvei 415 går østover til E18 ved Grenstøl i Tvedestrand kommune. Fra Åmli er det flere ganger daglig bussforbindelse til Arendal og til Seljord i Telemark.
Sørlandsbanen går gjennom Åmli kommune, og fra stasjonen Nelaug er det togforbindelse til Oslo, Kristiansand og Stavanger flere ganger daglig. Nelaug stasjon er et jernbaneknutepunkt der Arendalsbanen og Sørlandsbanen møtes. Åmli fikk jernbaneforbindelse til Arendal i 1912, og banen ble bygd videre til Treungen i Nissedal. Denne linjen ble opprinnelig bygget som Arendal-Åmli banen
Næringsliv
Åmli er vertskommune for landets og Skandinavias mest moderne sagbruk. Sagbruket ble åpnet i 1971 og har siden blitt utvidet flere ganger. Firmaet Bergene Holm åpnet i oktober 2013 sitt helautomatiske sagbruk, der det er investert over 100 millioner. Firmaets avdeling Nidarå på Simonstad i Åmli består av sagbruk, høvleri, beiseanlegg, fingerskjøtingsanlegg samt impergering og en omfattende videreforedling av alle tømmerstokkens ressurser, også sagflis og bark.
I 2008 fikk Åmli en egen lokalavis, ÅmliAvisa.
Mange som er bosatt i Åmli kommune har sitt daglige arbeid i andre kommuner, som Arendal og Tvedestrand.
Ordførere
Ordførere i Åmli kommune −		 −	2015-2019: Reidar Saga, AP − −	2019-2023: Bjørn Gunnar Baas, SP
Språk
Etter lengre tids målstrid ble det 3. mai 2010 holdt en folkeavstemning om hovedmål på skolen og administrasjonsspråk i kommunen. Foranledningen var sammenslåing av skolekretser og at sentrumskretsen i flere år hadde hatt språkdeling. Valgdeltakelsen var på kun 49 prosent. Folkeavstemningen gav klart flertall for at administrasjonsspråket skulle bli bokmål, samtidig ønsket flertallet av de som avga stemme å beholde nynorsk som skolemål, med 52 prosent for nynorsk ved Åmli skole og 63 prosent for nynorsk ved Dølemo oppvekstsenter. Kommunestyret trosset senere samme år folkeavstemningen ang målform i skolen, og innførte bokmål med ni mot åtte stemmer.
Kultur
I Tovdal finner du også Hillestad galleri der du finner mye spennende kunstutstillinger og kunsthåndverk produkter.
Kulturminner
Åmli kirke fra 1885 er ikke fredet, men noen hundre meter unna ligger bygdas middelalderkirkegård og tuft etter den eldste kirken i Åmli; disse er automatisk fredet etter kulturminneloven. .
Vegstrekningen fra Storbrua til Rislandsfeta i Åmli kommune er fredet etter kulturminneloven. Vegen ble bygd som kompensasjon for den nedlagte jernbanen Åmli-Treungen, som var i drift til 1968. Vegen ble delvis lagt i den nedlagte jernbanetraséen. Vegen har lange rette strekninger og slake kurver. Ved Simonstad ligger deler av skinnegangen igjen. Flere stasjonsbygninger står igjen langs vegen, og brukes i dag som boliger. Kompensasjonsveger er et viktig trekk ved veghistorien i agderfylkene, og forteller en viktig del av samferdselshistorien, som i dette området er svært lesbar.
Åmfoss bru omtales som verneverdig i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner og er listeført hos Riksantikvaren.
På garden Austenå i Tovdal er det flere stolpehus eller bur i en etasje.
Scarification
Scarification er en relativt ny form for kroppskunst. Man skjærer opp huden i ulike mønstre, for så å holde sårene åpne ved å pakke dem inn i plastfolie eller liknende. Sårene vil etter en stund legge igjen et mønster. Hvorvidt arret stikker ut eller er flatt avhenger av skjæreteknikken, etterbehandlingen eller hvordan huden til personen er.
Ringebu (tettsted)
Ringebu (også Vålebrua og Vålebru) er et tettsted og administrasjonssenteret i Ringebu kommune i Innlandet. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger i Gudbrandsdalen. Vålebru brukes særlig når en ønsker å unngå tvetydighet mellom tettstedet Ringebu og kommunen Ringebu. Stedet ble opprinnelig kalt Vålebru. Bebyggelsen har bymessig preg. I 1900 ble det laget en reguleringsplan for utvikling av tettstedet og denne planen preger stadig stedet.
Navnet Vålebru kommer fra elva Våla, som renner gjennom sentrum, og brua som ble lagt over elva her. Ringebu sentrum ligger ved der hovedveien og jernbanen krysser Våla. På folkemunne kalles Ringebu for «Vål'brua» eller bare «Brua», i motsetning til områdene på sørsida av jernbanen, der «Skogen» brukes om området Tollmoen/Tollskogen som ligger på vest for elva og «Flata» om området Åmillom som ligger på østsida.
Vålebru hadde landets første gatetun, hvor hovedgaten ble stengt for kjøretøy og åpnet for gående. Forretningene trekker salgsboder ut på gaten, og det er ofte underholdning i hovedgata (Jernbanegata). Jernbanegata er senere ombygget flere ganger, men har beholdt gatetunet med forbud for kjørende, fartshumper og fysiske sjikaner for å redusere den nødvendige kjøringen (vareleveranser/brann- og sykebiler) som nødvendigvis må finne sted.
I 1910 var Ringebu det største tettstedet i Gudbrandsdalen nord for Lillehammer. I 1960 var Ringebu forbigått av Otta i størrelse. Jernbanenstasjonene stimulerte utvikling av disse tettstedene i dalen.
Unione Democratica per i Consumatori
Unione Democratica per i Consumatori (Demokratisk union for konsumentene, UDpC) er et sentrumsorientert politisk parti, grunnlagt den 11. september 2007. Partiet er et resultat av at utbytere fra Democrazia è Libertà - La Margherita slo seg sammen med Consumatori Uniti. Den førstnevnte gruppen brøt med sitt gamle parti da de var mot at dette skulle gå inn i det nye Partito Democratico.
Roald Vatn
Roald Vatn (født 29. oktober 1919, død 2. januar 2007) var en skøyteløper og idretts- og matindustrileder. Han var president i Norges Skøyteforbund, som representant fra Oslo Skøiteklub, en klubb han også representerte som aktiv skøyteløper. Under Allround-NM på skøyter 1971 for herrer som gikk på Melløs stadion i Moss var han stevnets oppmann.
Han var med i byggekomitéen som bygde ut Diplom-Is sin avdeling på Gjelleråsen, hvor han da var driftsleder. Disponent Vatn var formann i Meierienes Iskremforening fra 1979, og i 1985 var han administrerende direktør i Diplom-Is.
Resultater mesterskap
Allround-VM på skøyter deltatt 1 gang.
Allround-NM på skøyter deltatt 1 gang.
Junior Allround-NM på skøyter deltatt 1 gang.
Historisk presens
Historisk presens er presensformen (nåtidsformen) av verb brukt om hendelser i fortiden. Hensikten med å bruke historisk presens er å skape større nærhet til begivenhetene enn preteritumsformen gir. Eksempler:
Bruken av da og når skal være den samme i historisk presens som i preteritum. I dag er det en økende tendens til å bruke når istedenfor da i historisk presens, i likhet med den tilsvarende tendensen i presens og preteritum.
Aberystwyth
Aberystwyth (eng. uttale [æbəˈrɪstwɪθ], walisisk uttale [abɛrˈəstʊɨθ] dvs. betoning av første y) er en historisk markeds- og havneby i Ceredigion i Wales, Storbritannia. Den har ca. 13 000 innbyggere (2011). Navnet betyr «Ystwyths munning». Byen ligger nær stedet hvor elvene Ystwyth og Rheidol renner sammen, omkring midt i Cardiganbukten og munner ut i havet. Aberystwyth forkortes som regel til "Aber" på folkemunne.
I Aberystwyth ligger Aberystwyth University, College of Librarianship Wales og Welsh Agricultural College med tilsammen omkring 7,000 studenter. Studentene setter i dag et sterkt preg på byen. Aberystwyth University er særlig kjent for det velrenomerte Fakultet for Internasjonal Politikk, grunnlagt i 1919, og dermed det første av sin type i verden. Fakultetet har trukket til seg en rekke kjente navn innenfor internasjonale studier, deriblant E. H. Carr, Leopold Kohr, Andrew Linklater, Ken Booth, Steve Smith and Michael Cox.
Aberystwyth var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1865, 1916, 1952 og 1992.
I Aberystwyth ligger også det walisiske nasjonalbiblioteket (National Library of Wales, Llyfrgell Genedlaethol Cymru).
Historie
I 1109 ble det bygget en normannisk festning på høyden som nå heter Castle Hill, og det er dette som utgjør starten på byens historie. Festningen ble ødelagt av waliserne, og i 1277 bygde Edvard I av England Aberystwyth Castle. Fra 1404 til 1408 hadde Owain Glyndwr kontroll over slottet, men han måtte til slutt overgi det til prins Harry.
Kort tid etter dette fikk byen sitt charter, og het da Ville de Lampadarn, etter de gamle walisiske navnet Llanbadarn Gaerog, «det befestede Llanbadarn». Den kalles det samme i et charter fra Henrik VIII, men under Elisabeth I hadde den navnet Aberystwyth.
I 1647, under den engelske borgerkrigen, raserte parlamentarianerne slottet, slik at det nå er lite igjen av det bortsett fra ruiner av tre tårn.
Richard Manuel
Richard Manuel (født 3. april 1943 i Stratford, Ontario, Canada, død 4. mars 1986) var en canadisk pianist, keyboardist, trommeslager, vokalist og låtskriver, mest kjent for sitt medlemskap i The Band.
Paulertunnelen
Paulertunnelen er en veitunnel på motorveistrekningen mellom Sky og Langangen på europavei 18 i Larvik kommune i Vestfold. Tunnelen har to løp og er 420 meter lang med to kjørefelt i hvert løp.
Før arbeidet med tunnelen startet undersøkte arkeologer landskapet, og det ble funnet flere lokaliteter fra steinalderen. I fjellet over tunnelen ligger boplassen som kalles Pauler1. Den regnes i dag som det eldste spor etter mennesker i Norge, og er 10400 år gammel. Boplassen har bare vært i bruk kort tid.
Tunnelen har navn etter gården Pauler som ligger like sør for tunnelen.
Etat
En etat er en del av offentlig forvaltning, enten statsforvaltningen eller kommuneforvaltningen. I Norge kan en etat også være fylkeskommunal.
Statlige etater
En statlig etat er et forvaltningsorgan som har et sentralt hovedkontor med underliggende regionale og/eller lokale kontor. Etater har ansvar innen et begrenset område og ledes av embedsmenn og ikke politikere og kan ha betegnelser som direktorat, vesen, verk, tilsyn, styrelse, forvaltning og tjeneste.
En slik «ytre» etat er et utførende og rådgivende organ som opptrer på vegne av det departementet det er underlagt. Dette departementet er også klageorgan for vedtak som er fattet av det underliggende organet. Den ytre etaten er slik sett forvaltningens spesialistenhet, mens det overliggende departementet skal da tilse at spesialistene opptrer innenfor gjeldende politiske rammer. Slik sett blir til syvende og sist statsråden for det overliggende departementet politisk ansvarlig for det arbeid som utføres i den ytre etaten. NAV og Skatteetaten er eksempler på statlige etater.
Adalah
Adalah betyr rettferdighet, og i islam brukes det om Allahs rettferdighet. Sjiamuslimer annser adalah for å være en av islams røtter.
Hvite ørner
Vitnemål i ICTY indikere at Hvite ørner var ansvarlige for flere grusomheter og krigsforbrytelser begått under Bosnia-konflikten. Deriblant i byene Foča og Gacko. Flere medlemmer av gruppen har blitt tiltalt ved ICTY inkludert Mitar Vasiljević og Milan Lukić.
Sven Høgda
Svend Høgda (1948–2014) var en nordmann som ble landskjent for å bedrive falske oppringinger på telefon. Oppringingene var av en slik karakter at de ble viden omtalt som "telefonterror". Han ble flere ganger dømt for dette, og norsk politi mente at Høgda hadde vært aktiv siden 1970.
Høgda ble et fenomen i 1990-årene og nesten ensbetydende med telefonterror. På denne tiden brukte politiet i Trondheim å omtale mulige falske meldinger som «Høgda-meldinger».
I 1992 var han gjest i Ole Paus' talkshow På tide på TV3 og i NRK radios Timen er din.
I 1995 utgav den norske musikkgruppa Oral Constitution en CD kalt Høgdapreik der Sven Høgda var gjennomgangsfigur. Norsk platebransje tok avstand fra utgivelsen. I 1996 sendte NRK hørespillet Telefonterroristen i to deler av Thomas Høegh. Hørespillet var inspirert av Høgdas handlinger.
På midten av 1990-tallet stanset hans aktivitet opp.
Bakgrunn
Høgda ble født i Lier, men vokste opp på Løten i Hedmark. Der bodde han sammen med mor og stefar, som var symaskinselger, i et leid hus på Hov gård. Tanta bodde i andre etasje.
Høgda flyttet til Sverige på slutten av 1960-tallet. Han ble like etter gift og fikk en sønn. Ekteskapet ble oppløst etter få år.
Etter siste soning bodde han for det meste i Sverige. På slutten av 2000-tallet flyttet han til Polen hvor han, sammen med sine to collie-hunder, bodde i en campingvogn på en parkeringsplass i nærheten av kystbyen Kołobrzeg. Han døde den 1. april 2014, 65 år gammel, på et sykehus i Kołobrzeg.
Dommer
Han fikk sin første dom for telefonterror i 1977.
I 1991 ble han dømt i Trondheim byrett til ett års ubetinget fengsel for seks tilfeller av telefonterror mot personer i Trøndelag og på Dombås. Høgda ble sendt tilbake til Sverige for videre fengselsopphold da soningen ved Trondheim kretsfengsel var unnagjort. I mars 1993 ble han dømt til åtte måneders fengsel i Sverige for grovt bedrageri. Samtidig ble en tidligere betinget dom på et års fengsel gjort ubetinget. I 1994 ble Høgda stilt for retten igjen. Ifølge tiltalen skulle han ved minst elleve tilfeller ha ringt politiet og meldt om dramatiske og grufulle hendelser som han hadde diktet opp. Det var meldinger fra høsten 1993 som dannet grunnlaget for tiltalen mot ham. Etter at han var blitt kjent skyldig i ni av elleve tiltalepunkter, satte byretten straffen til 180 timers samfunnstjeneste.
Innholdet i oppringningene
Høgdas telefonoppringinger skal ha vært mest omfattende overfor politioverbetjent Thorstein Hansen ved Trondheim politikammer. Høgda hadde blant annet sørget for å få avstengt telefonen hans, bestilt drosjer, rørleggere, glassmester, trelastmateriale, flyttebil, og singel. Ved et tilfelle skal en arbeidsbrakke ha blitt bestilt plassert i hagen til Hansen.
Et annet av Høgdas ofre skal ha vært sorenskriver Are Kobro i Namdal. Han skal ha fått rundt 1,000 oppringinger fra Høgda i løpet av 1990. Tre ganger måtte han sende kranbiler fra Falken i retur etter at Høgda hadde sendt dem hjem til ham for å taue bort bilen hans. Samme dag som denne hendelsen skal det ha ringt to oljeselskap som spurte om han hadde hadde bestilt olje. Senere på kvelden skal Høgda ha truet med å sprenge huset hans. I april 1991 ringte han atter til Are Kobro, denne gang fra et fengsel i Sverige.
I 1981 skal han ha lurt NRK Dagsnytt til å sendt ut falske meldinger om at nattoget fra Bergen til Oslo hadde sporet av og at flere var drept. Samme kveld rykket Norsk Luftambulanse ut til fergen «Stena Saga» etter en falsk melding fra Høgda om en person som måtte ha øyeblikkelig hjelp.
I august 1991 rømte han under en permisjon og startet raskt opp med å ringe inn falske meldinger. I løpet av de rundt 40 dagene han var på rømmen skal han ha ringt opp over 100 personer om falske ran, ulykker, bombetrusler og branner. Ved ett tilfelle skal han ha ringt opp en spesialsykepleier og fortalt at hun var mistenkt for å ha medisinert pasienter til døde. I slutten av september skal han ha bestilt kiste og likbil til lensmann Edvin Rindal på Dombås. Kona til lensmannsbetjenten fikk beskjed om at mannen hennes og lensmannen var drept i en skyteulykke. Den 2. oktober 1991 ble han arrestert i Danmark etter å ha vært på rømmen i over 40 dager. Der var en svensk radioreparatør, som reparerte en radio for Høgda, som gjenkjente ham etter at han hadde sett programmet Etterlyst på TV3. I juli 1992 skal han fra et fengsel i Sverige ha ringt inn en rekke falske meldinger til politifolk i Trondheim.
Høgda skal også ha rekvirert brann- og sykebil til statsadvokat Jan Dahles bolig i Trondheim. Også en kranbil dukket opp hos statsadvokaten etter en beskjed om at han hadde noen pipe-elementer som skulle heises. En annen statsadvokat og en politiavdelingssjef fikk sendt bergingsbiler hjem til sine privatboliger.
Høgda skal også ha ringt til flere politifruer og sagt at mannen var skutt. I et tilfelle snakket han med en sønn i huset og fikk vite at moren lå på sykehus etter en alvorlig kreftoperasjon. Da skal han ha ringt til henne på sykehuset og fortalt at mannen var drept.
Den astronomiske klokken i Praha
Den berømte klokken er plassert i tårnet på det gamle rådhuset i gamlebyen, nær Gamle bytorget.. Når klokken slår timeslaget, åpnes to luker over klokken hvor apostlene passerer forbi innenfor. Dette er en populær attraksjon for turister som samler seg i hundretall foran klokketårnet i minuttene før timeslaget.
Urverket er utrolig presist – går kun 30 sekunder for sent per uke (mot 15 minutter for sent eller for fort per dag ved like gamle klokker ellers i verden!). Klokken er «smart» og sørger selv for å gå presist: tilpasser sin hastighet været. I pendelen fins 56 kg kvikksølv. Avhengig av temperaturen går kvikksølvet mer eller mindre opp gjennom en smal sylinder. Dermed påvirkes lengden av pendelens bane, og urverket går fortere eller saktere.
Over tre fjerdedeler av delene i maskineriet er originale, fra 1400-tallet. Av alle lignende klokker i hele verden går kun denne i Praha bestandig – de andre gjør det bare ved spesielle anledninger kun 2-3 ganger i året, av hensyn til maskineriets alder. Med andre ord, av alle urverkene av denne typen som går året rundt, er Prahas astronomiske klokke eldst.
Det lille vinduet med hanen helt oppe ble tilføyd 1882. Dagens apostelfigurer (av tre) ble «født» 1947, ettersom de forrige brant ned 8. mai 1945, da den astonomiske klokken opplevde de aller verste timer i sitt lange liv.
Utrolig nok er kun én mann ansvarlig for klokkens «helse og velferd»; han har tatt seg av maskineriet siden 1980.
Nubuwwah
Nubuwwah er i sjiaislam dogme om profetenes ufeilbarighet. Sjiamuslimer annser nubuwwah for å være en av islams røtter.
Ishockey under Vinter-OL 1998 – Menn
Ishockeyturneringen under Vinter-OL 1998 for menn ble arrangert fra 7. til 22. februar 1998 i The Big Hat og Aqua Wing Arena i Nagano. Sverige var de regjerende olympiske mesterne.
For første gang noensinne friga verdens største profesjonelle ishockeyliga, National Hockey League (NHL) sine spillere til å delta i OL. Ligaen avholdt en 17-dager lang pause for å akkomodere OL og la alle deres spillere konkurrere i turneringen. På grunn av dette ble turneringen omtalt som «århundrets turnering» og «drømmelagsturnering». Canada (OL-finalist i 1994 og World Cup-finalist i 1996), USA (vinner av World Cup 1996), Sverige og Russland ble ansett som favorittene til å vinne den første åpne OL-turneringen.
Tsjekkia vant sitt første OL-gull i ishockey etter at de slo Russland 1–0 i finalen. Midtveis i tredje periode av en målløs kamp vant Pavel Patera en dropp i russisk sone og fikk sendt pucken til backen Petr Svoboda. Svobodas raske slagskudd gikk forbi russernes målvakt Mikhail Sjtalenkov og inn i mål. Det canadiske laget, som ble ansett som turneringens sterkeste lag, hadde en sterk start i gruppespillet, men tapte semifinalekampen mot Tsjekkia etter straffeslagskonkurranse. Finland beseiret Canada 3–2 i bronsefinalen, og skuffet canadiere som ønsket at stjernen Wayne Gretzky skulle vinne sin første olympisk medalje. USA, som håpet på å gjenskape suksessen fra World Cup-turneringen to år tidligere, skuffet også og røk ut i kvartfinalen til tsjekkerne.
Tsjekkernes suksess var et resultat av en fantastisk prestasjon av målvakten Dominik Hašek (som kun slapp in seks mål på seks kamper) og godt defensivt spill av ett lag bestående av kun ti NHL-spillere og viktige rollespillere fra tsjekkiske Extraliga. Turneringen ble derfor en skuffelse for favorittene og viste at også de europeiske ligaene hadde spillere av høy kvalitet, og at lag med en blanding av NHL-spillere og spillere fra europeiske ligaer, hvis de ble trent riktig, kunne på en gitt dag beseire lag utelukkende bestående av NHL-spillere.
Deltakelse av NHL-spillere
Innen turneringen var det spekulasjoner om at National Hockey League (NHL) ville frigi spillerne for å de kan delta i OL. Den internasjonale olympiske komité (IOK) hadde i 1986 åpnet for at alle spillere kunne delta i OL fra og med 1988 uansett om de var amatører eller profesjonelle NHL valgte dog ikke å frigi spillerne til å delta i OL i 1988 eller i 1992 ettersom at vinter-OL avholdes i februar og dermed i midten av ligaens grunnserie.
Det var dermed stor interesse i NHL for muligheten om å frigi NHL-spillere til OL. I praksis viste det seg at flere forhold gjorde dette vanskelig, blant annet frykten for skade på stjernespillere midt i NHL-sesongen og påvirkningen av OL på NHL-sesongens varighet. NHL-direktør Gary Bettman undersøkte problemstillingen og kunngjorde den 26. februar 1993 at det var for kort varsel til å frigi NHL-spillerne til OL i 1994. I stedet satset Bettman på OL 1998 i Nagano som et mer realistisk mål.
I mars 1995 reiste Bettman til Genève for forhandlinger med IIHF-president René Fasel, IOK-president Juan Antonio Samaranch og direktøren for spillerorganisasjonen NHLPA, Bob Goodenow. Blant uenighetene som skulle løses var konkurransebestemmelser, spilleprogram og tilgangen til markedsavtaler. Hvor Bettman og Goodenow tidligere hadde vært rivaler under NHL-lockouten i 1994–1995 var det nå enighet mellom partene, og sammen med Fasel arbeidet de for å legge rammene for NHL-deltakelse i OL.
Fasel reiste deretter til San Diego sommeren 1995 for å selge ideen til NHL-spillerne. På tross av en viss bitterhet mot at IIHF hadde forhindret NHL-spillere i å spille i europeiske ligaer under NHL-lockouten ble spillerne overtalt til OL-deltakelse etter oppfordring av spillere som russiske Vjatsjeslav Fetisov og Igor Larionov (som hadde vunnet OL-gull med Sovjetunionen) og canadierne Eric Lindros og Paul Kariya (som hadde vunnet OL-sølv med Canada i henholdsvis 1992 og 1994).
Avtalen mellom IIHF og NHL skulle endelig vedtas på IIHFs halvårlige kongress i Budapest den 29. september 1995. Ikke alle nasjonale forbund var for NHL-spillernes deltakelse, og det mest åpenlyst skepiske forbundet var Hockey Canada. Forbundets direktør, Frank Lento, mente at OL-planen hadde blit forhandlet uten nok hensyn til de som måtte godkjenne den, og ved å vinne sølv i de siste to OL-turneringene mente Lento at Canada hadde en så stor bredde at de kunne samle konkurransedyktige OL-lag uten NHL-spillere. I sin tale til kongressen uttrykte Lento misnøye med å bli herset rundt av europeerne, en uttalelse som senere viste seg å tilbake mot Canada da den fikk flere europeiske forbund til å stemme for planen.
Avtalen mellom NHL, IIHF, NHLPA og ble underskrevet 29. september 1995 og presentert under en pressekonferanse med Bettman og Fasel den 2. oktober. Ligaen tok en 17-dager lang pause som startet etter at NHL-klubbene hadde spilte sine siste kamper den 7. februar 1998. NHL-spillerne vile reise til Japan den 8. og 9. februar, etter at OL hadde begynt og etter at de lavere seedede lagene allerede hadde spilt noen kamper i en kvalifiseringsrunden. Dermed kunne de lavere rangerte lagene først få sine NHL-spillere til disposisjon når de hadde spilt deres siste kamp innen OL-pausen. Kampene skulle spilles etter internasjonal banestørrelse (60 x 30 meter) i stedet for NHLs banestørrelse (61 x 26 meter) og anvende IIHFs regelverk (hvilket blant annet betød et forbud mot slagsmål og bruken av straffeslag i sluttspillet). Samtidig skulle alle kamper hvor mere enn 50 prosent av spillerne var NHL-spillere dømmes med NHL-dommere.
Referat
Ettersom at NHL for første gang noensinne avholdt en 17-dager lang pause for å la alle spillerne konkurrere i OL-turneringen ble turneringen omtalt som «århundrets turnering» og «drømmelagsturnering».