cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
C4-fotosyntese
C4-fotosyntese er som nevnt enkelte planters tilpasning til et miljø med høy lysintensitet og perioder med vannmangel. Planter i ørkener og subtropiske områder driver ofte denne formen for fotosyntese. Oksaleddikesyre dannes når lysintensiteten og temperaturen er høy, og når spalteåpningene er åpne, slik at det er fri adgang til CO2. Når der oppstår vannmangel og spalteåpningene lukkes, setter omdannelsen av oksaleddikkesyren til CO2 planten i stand til å fortsette en normal C3-fotosyntese. Da hvert eneste CO2-molekyl skal gjennomgå to kjemiske prosesser, krever C4-metoden mer energi enn den lite energikrevende C3-metoden. C3-plantene bruker 18 enheter ATP når det skal lages et molekyl glukose, mens C4-planter bruker 30 enheter ATP på den samme jobben. Men ettersom de tropiske og subtropiske plantene mister mer enn halvparten av deres utbytte fra fotosyntesen på grunn av fotorespirasjon, må C4-metoden ses på som en tilpasning som gjør det mulig å nedsette dette energitapet.
C4-planter er en planter som har den organiske syren oksaleddiksyre som det første produktet av mørkereaksjonen i fotosyntesen. Oksaleddiksyre inneholder kun 4 karbonatomer. Det står i motsetning til de vanlige C3-plantene, som danner et stoff med 3 karbonatomer. CO2 blir brukt til å skape syren, som deretter blir lagret i bladets celler. Senere blir den atter nedbrutt, slik at det finnes en CO2-kilde inne i bladet. C4-planter driver C4-fotosyntese. C4-planter er tilpasset et miljø med høy lysintensitet og perioder med vannmangel. Slike planter er ofte å finne i blant annet ørkener og subtropiske områder.
Utviklingen og fordelene ved C4-planter
C4-planter har en konkurransemessig fordel i forhold til planter som anvender den mer vanlige C3-metoden under en eller flere av disse betingelsene; tørke, høye temperaturer og begrenset tilgang på nitrogen eller karbondioksid. C4-metoden har vært under utvikling ved minst 18 uavhengige tilfeller i forskjellige plantegrupper, så C4-metoden er med den kunnskapen vi har i dag uttrykk for konvergent utvikling. Planter som anvender C4-stoffskiftet omfatter bl.a. sukkerrør og mais. C4-planter oppstod under æraen kenozoikum og ble først alminnelige under miocen. I dag utgjør C4-planter omkring 5 % av biomassen til plantene på jorda og 1 % av jordens kjente plantearter. C4-plantene er konsentrert i tropene.
Sygna
Sygna er et gammelnorsk navn på Sogn. Betegnelsen kan vise til:
Eva M. Nielsen
Eva Margaret Nielsen (født 7. mars 1950 i Kvænangen i Troms) er en norsk politiker (Ap). Hun ble innvalgt på Stortinget fra Finnmark i 2001 og satt i to perioder fram til 2009, da hun ikke tok gjenvalg. Hun var vararepresentant i perioden 1989–1993, og møtte for Oddrunn Pettersen fra 1. oktober 1989 til 16. oktober 1989. Hun satt i kommunestyret i Alta kommune 1981–2001, ordfører fra 1991 til 2001.
Nielsen fullførte økonomisk gymnas i 1970, hun tok eksamen i bedriftsøkonomi I og II og personaladministrasjon ved Finnmark Distriktshøgskole (FDH) 1981-1982 og eksamen høyere økonomisk administrativ ledelse ved FDH 1987.
Nielsen har arbeidet som kontormedarbeider ved Alta skipsekspedisjon 1970-1976, bokholder i Alta kommune 1981-1985 og opplæringskonsulent i Alta kommune 1986-1991.
Axel Revold
Axel Julius Revold (født 24. desember 1887 i Ålesund, død 11. april 1962 i Bærum) var en norsk maler.
Kunstnerisk bakgrunn og arbeid
Axel Revold utdannet seg ved Statens Tegneskole i Kristiania fra 1906 til 1908) som elev under Henrik Sørensen. Han gikk deretter i lære hos Henri Matisse i Paris fra 1908 til 1910. Revold debuterte på Høstutstillingen i 1910.
Inspirert av naturen i Nord-Norge, kombinert med kubisme, ble han oppfattet som modernist. Axel Revold var med å innlede, og lede, den såkalte freskoepoken i norsk kunst sammen med Per Krohg og Alf Rolfsen. Freskene i «Frescohallen» i Bergen børs ble malt i tidsrommet fra 1921 til 1923.
I 1927 var han en av kunstnerne og arkitektene som etter invitasjon fra Arno Berg, daværende byantikvar i Oslo, utarbeidet forslag til hvordan hovedstadens bygningsmasse kunne bli mer fargerik og innbydende. Initiativet til dette byutviklingsprosjektet kom fra kunstneren Henrik Sørensen.
Senere, med Per Krohg, malte han trappeveggene i Universitetsbiblioteket i Oslo i 1933, og i 1950 bidro han med fresker til Oslo rådhus.
Revold var professor på Statens kunstakademi fra 1925 til 1946, og drev under andre verdenskrig undervisning i Det Illegale Akademi. Ellers drev han egen malerskole med John Savio blant elevene. Revolds «Fiskevær i Lofoten» ble trykket på norske femkronerssedler fra 1955 til 1963. Han var initiativtager til kunstnerhuset i Svolvær.
Slekt og familie
Axel Revold var sønn av kjøpmannen Julius Revold (1855–1927) og Johanne Hjelpsten (1854–1907). De bodde i Narvik fra 1900 til 1906.
Sjörövar Fabbe
Norsk versjon
Marit Trulsrud har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Sjørøverfabbe». Sangen ble utgitt av Anita Hegerland med Frank Cooks orkester på singlen Nor-Disc 2107 009 i 1970.
Tur-retur (NRK)
Tur-retur er en norsk reiseserie for ungdom som ble sendt på NRK i 1995. Serien handlet om fem ungdommer på interrail i Europa. De fem hadde aldri møtt hverandre før. Reisen startet 9. januar og hadde en varighet på tre måneder. De hadde kameraet på seg døgnet rundt. Hovedideen med serien var å la seerne oppleve Europa sett gjennom ungdommenes øyne, og å se hvordan de fem klarer å fungere sammen som gruppe. De var innom 12 land. Programmet gikk på torsdager.
De fem reisekameratene var Marietta Davis (21), Henrik Hoem (19), Gina Simensen (18), Kenneth Høydal (21) og Kristine Ingvaldsen (20).
Serien var en oppfølger til Åtte & 1/2, som handlet om åtte ungdommer i et bofellesskap.
Tur-retur ble i snitt sett av 600 000.
Max Reinhardt
Bakgrunn
Max Reinhardt foreldre var den opprinnelig ungarske jødiske småhandleren Wilhelm som opprinnelig hadde etternavnet Goldmann, og hans hustru Rosa (fødd Wengraf). I 1904 ble etternavnet på hele familien endret fra Goldmann til Reinhardt. Max Reinhardt var gift med skuespillerinnen Helen Thimig, og er far til regissøren Gottfried Reinhardt.
Teaterregissør
Max Reinhardt var en av sin tids ledende teaterregissører i Tyskland og Østerrike og influerte mange europeiske skuespillere og regissører. I år 1903 forlot han scenen for å utelukkende vie seg til regi. Årene 1905-20 og 1924-33 var han i Berlin leder av Deutsches Theater, og 1919-24 for Grosses Schauspielhaus.
Fra 1920 ledet han festspillene i Salzburg, og i 1924 tok han i Wien ledelsen for Theater in der Josefstadt. Dessuten arbeidet han med mindre scener - hans i 1906 åpnede Kammerspiele i Berlin ble meget populære - og foretok tallrike gjestespill, og besøkte gjentatte ganger Sverige, dels med eget ensemble, dels som gjesteregissør.
Reinhardt eide og ledet en rekke teatre, som imidlertid ble konfiskert av Reichskulturkammer da nazistene var kommet til makten i Tyskland i 1933. Han flyttet da til Wien. Etter Anschluss i 1938 flyktet han til USA, der han fortsatte sin virksomhet innen teateret.
På Reinhardts scener ble det utviklet en ensemblekunst av ypperste slag, og hva gjelder utnyttelsen av de nye teatertekniske muligheter var han banebrytende. Han hadde sans for spillplassen som bilde og var enestående som instruktør av massescener.
Foruten noen stumfilmer regisserte Reinhardt kun en film: En midsommernattsdrøm i 1935.
Raballder Trondheim
Raballder Trondheim er et idrettslag for homofile og lesbiske i Trondheim og Trøndelag. Klubben driver med håndball og volleyball.
Raballder Trondheim har sølv i NM fra 2006 og 2007, samt bronse fra 2003, 2009 og 2010. Klubben deltok i NM 2007 med to damelag satt sammen for anledningen, og disse sikret gull og bronse.
Laget består av spillere fra både Sør- og Nord-Trøndelag, med et aldersspenn fra slutten av tenårene til midten av trettiårene.
Raballder Trondheim trener i Nidarøhallene.
I 2006 fikk klubben også en avdeling for volleyball.
Amundsenbreen
Amundsenbreen er en stor isbre i Ross Dependency i Antarktis. Den strekker seg fra polarplatået, der den drenerer området sør og vest for Nilsenplatået, gjennom en dal i Dronning Mauds Fjell ned til Rossbarrieren like vest for MacDonald Nunataks. Den er mellom syv og elleve kilometer bred og om lag 148 kilometer lang.
Isbreen ble oppdaget i november 1929 av Richard E. Byrd på den første flyturen til Sørpolen. Breen er navngitt etter Roald Amundsen etter forslag fra Laurence Gould, leder av den geologiske gruppen på Byrds ekspedisjon som passerte bremunningen med sleder i desember 1929.
26. juli-bevegelsen
26. juli-bevegelsen (Movimiento 26 de Julio – eller – M-26-7) var en revolusjonær organisasjon ledet av Fidel Castro, og som i 1959 styrtet regimet til diktatoren Fulgencio Batista på Cuba.
Organisasjonens navn stammer fra angrepet som Fidel Castro ledet mot militærbasen Moncada i Santiago den 26. juli 1953. Angrepet ble slått ned og de overlevende impliserte ble dømt til lange fengselsstraffer. Etter press ga imidlertid Batista dem amnesti i mai 1955.
Før en rekke av de løslatte dro i eksil til Mexico, deltok de 12. juni 1955 i stiftelsen av 26. juli-bevegelsen. Organisasjonens mål var å styrte Batista gjennom væpnet kamp og oppbygging av revolusjonære celler rundt om på Cuba. Frank Pais ble valgt til nasjonal leder for den gruppen av 26. juli-bevegelsen som skulle drive med sabotasjer og nøre opp under motstanden mot Batista. Andre sentrale ledere i denne gruppen var Raúl Pujol, Celia Sánchez, Haydée Santamaría, Aldo Santamaría og Vilma Espín.
Fidel Castro og andre fra Moncada-opprøret dro deretter i eksil til Mexico. Hensikten var å bygge opp 26. juli-bevegelsens geriljagruppe. Argentineren Ernesto 'Che' Guevara sluttet seg i 1955 til 26. juli-bevegelsen og dens geriljagruppe i Mexico.
Den 2. desember 1956, gikk 82 mann i land på Cuba, etter å ha seilt med båten Granma fra Mexico, klare til å organisere og lede en revolusjon for å bli kvitt Batista-regimet. I begynnelsen gikk det ikke så bra for bevegelsens geriljagruppe. De hadde gått i land midt på lyse dagen, og var blitt oppdaget av det kubanske luftforsvaret. Området der de gikk i land – Las Coloradas – var en sump og de fikk bare i land en del av våpnene og utstyret. I tillegg gikk de 5. desember i et bakhold ved Alegria del Pio og i dagene som fulgte ble mange av dem drept. Guevara ble lettere skadd under kamphandlingene.
Da de samlet seg igjen i fjellene Sierra Maestra var det kun 12 igjen av de 82 som hadde vært om bord på Granma. Dette var innledningen til den cubanske revolusjon, som skulle holde frem de neste to årene. Det endte i januar 1959, etter at Batista flyktet fra Cuba på nyttårsaften. Styrkene til bevegelsen marsjerte inn i Havanna, hvor de ble hyllet av innbyggerne som på oppfordring fra Fidel Castro hadde satt i gang en generalstreik.
Etter den vellykkede revolusjonen slo ''26. juli-bevegelsen seg sammen med andre organisasjoner for å danne partiet som etter hvert skulle bli til Det Cubanske kommunistpartiet (Partido Comunista de Cuba'')
Godvik
Godvik er et bolig- og næringsområde i den vestlige delen av Laksevåg bydel i Bergen, omgitt av Alvøen i sør, Raunefjorden og Sotra i vest, Byfjorden i nord og Olsvik i øst. Hovedveiene gjennom området er Sotraveien og Godviksvingene.
Her finnes også Godvik skole. Det første skolehus ble bygget i 1893 og skolen fikk et nytt bygg i 1900. I perioden 1964 til 1976 ble skolen drevet av staten for barn med psykiske vansker. Nå er den er alternativ grunnskole for elever med samhandlingsproblemer.
Godvik omfattes av grunnkretsene Drotningsvik og Leirvik i Bergen kommune, som hadde 4 946 innbyggere 1. januar 2012, og et areal på 3,67 km², hvorav 0,04 km² er ferskvann.
Badevann
I Godvik finnes det to godt egnede badevann, henholdsvis Kiplevannet og Stølavannet. Vannene er meget godt egnet til sommerbading hvor det også er svaberg hvor man kan spise og sole seg.
Møre og Romsdal ingeniørhøgskole
Møre og Romsdal ingeniørhøgskole var en høgskole for ingeniørutdanning, etablert i Ålesund i 1964 under navnet Møre og Romsdal tekniske skole. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Ålesund.
Møre og Romsdal fylkeskommune drev skolen inntil den ble statlig høgskole i 1977.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1988 – 1000 meter damer
1 000 meter damer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1988 og ble avholdt på Olympic Oval i Calgary, Canada den 26. februar 1988.
27 utøvere fra 12 nasjoner deltok på distansen.
Rekorder
Dette var gjeldende verdens og olympisk rekord før Vinter-OL i 1988:
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder ble satt under konkurransen:
Åtte & 1/2
Åtte & 1/2 er en norsk dokumentarserie som ble sendt på NRK i 1994. Programmet var en del av ungdomsprogrammet U og handlet om åtte ungdommer som ble plassert sammen for å bo i et kollektiv. Programmet gikk på torsdager. Serien ble også vist i andre land i Europa.
Konseptet hadde flere likhetstrekk med den amerikanske serien The Real World. Enkelte har omtalt det som den første reality-tv-serien i Norge.
Det gikk i reprise i 1995.
Konsept
NRK reiste rundt og plukket ut deltagere de mente hadde en historie å fortelle. I motsetning til dagens reality-programmer ble de aldri filmet sovende, det var heller ikke innslag med krangler eller intriger. Det eneste likhetene var enkelte heftige diskusjoner, men dette var stort sett planlagt i form av at ungdommene fikk tema de skulle snakke om. Ungdommene bodde sammen i tre uker. De ble filmet inntil 12 timer om dagen, men det var innlagt fridager. Filmingen foregikk også etter de tre intensive ukene ungdommene bodde sammen i Oslo.
Trine Berget fikk en del publisitet da hun fortalte at hennes kjæreste døde i en ulykke midt under innspillingen av serien.
Seertallene ble omtalt som gode, og tilbakemeldingene var også positive. Dette inspirerte U-redaksjonen til å lage interrail-serien Tur-retur.
Jaana Savolainen
Janna Savolainen (født 23. januar 1964 i Villmanstrand), finsk kvinnelig langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1988 i Calgary og 1992 i Albertville.
Savolainen vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 1988 i Calgary. Hun var med på det finske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 5 km stafett for damer, bak Sovjetunionen og Norge. De andre på laget var Pirkko Määttä, Marja-Liisa Kirvesniemi og Marjo Matikainen.
Savolainen ble verdensmester i langrenn 1989 i Lahtis på 4 x 5 km stafett for damer.
Joram
Joram, også skrevet Jehoram, er et hebraisk navn. Joram var ifølge Bibelen navnet på to konger i Israel, den ene i tistammeriket og den andre i tostammeriket. De var for øvrig svogere.
Teglholmen
Teglholmen er et område i Sydhavnen i København og ligger mellom Sluseholmen og Enghave Brygge.
Området er opprinnelig en oppfylling i farvannet mellom Amager og Sjælland. Oppfyllingen begynte på begynnelsen av 1900-tallet og den første bebyggelsen kom cirka 1920. Det var en blanding av industri, skur og fiskehytter, men også roklubber.
Siden begynnelsen av 2000-tallet har Teglholmen vært under utvikling til boligområde.
Teglholmen har sitt navn etter et teglverk som lå her og leverte tegl til byggingen av Vesterbro. Rundt første verdenskrig ble den store leirgraven omdannet til havnebasseng den nuværende Teglværkshavn.
Fylkesvei 158 (Finnmark)
Fylkesvei 158 (Fv158) i Finnmark gikk mellom Gunnarnes og Havøysund i Måsøy kommune. Veien går med ferge fra Havøysund til Gunnarnes på Rolvsøya, med to korte strekninger på land. Veiens lengde på land var 993 meter.
2019 ble veien del av fylkesvei 8040.
Teglværksbroen
Teglværksbroen er en 97 meter lang klaffebro mellom Sluseholmen og Teglholmen i Københavns Sydhavn. Broen har to kjørebaner til biler, samt sykkelstier og fortau på begge sider, og åpnet for trafikk i 2011. Det er den første kombinerte bil-, sykkel- og gangbro over havneløpet siden Kalvebodbroen ble bygget i 1987.
Selve broklappen er bygget i ett stykke på 20 x 20 meter i Gdańsk. Herfra ble den seilt til København hvor montasjearbeidet ble ferdigstilt i 2010.
Broen er tegnet av Hvidt Arkitekter.
Lagumot Harris
Lagumot Harris (født 28. desember 1938, død 8. september 1999) var en naurisk politiker. Han var president i Nauru i to perioder: fra 15. april til 15. mai 1978; og fra 22. november 1995 til 11. november 1996.
Populistiske arbeidsgrupper
Populistiske arbeidsgrupper (PAG) var en politisk gruppering som ble dannet i Bergen i 1971 og i Tromsø i 1973. PAG var aktive fram til begynnelsen av 1980-tallet.
PAG var partipolitisk uavhengige og samlet aktivister, mange av dem studenter, som sognet til partiene Venstre, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og også Sosialistisk Folkeparti. Ideologisk var PAG anti-kapitalistisk, men ble aldri så ytterliggående som ml-bevegelsen. Gruppene konsentrerte seg om distrikts- og miljøpolitikk og var involvert i flere bymiljøaksjoner. PAG var også engasjert i motstanden mot norsk medlemskap i EEC. Det politisk-ideologiske grunnlaget for PAG ble nedskrevet i boken Norsk populisme (Bergen, 1972).
James Reese Europe
James Reese Europe (født 22. februar 1881 i Mobile, Alabama, død 9. mai 1919 i New York) var en amerikansk komponist og bandleder, kjent som forkjemper for de afro-amerikanske musikeres muligheter.
Etter flytting til Washington (1891) lærte han fiolin og startet sitt virke som komponist, før han flyttet til New York (1903). Der fikk han engasjement som piano-spiller, fortsatte sine musikkstudier og antok rollen som musikalsk leder for flere afroamerikanske vaudeville. Resse Europe etablerte og ledet musiker-organisasjonen «Clef Club» (1910–14), samt «Clef Club Orchestra, som med sine nær 130 musikere ble det første jazz-orkester som fremførte i Carnegie Hall (1912). Med danseparet Vernon Castle og Irene Castle utviklet han foxtrot, en tilpassing av W. C. Handys Memphis blues (1914–15) og ledet det mannsterke «Society Orchestra» til ragtime-innspillinger på Victor. I den første verdenskrig ledet han kompani-orkestret «The Harlem Hellfighters» i Frankrike, som etter krigen fortsatte sitt virke i hjemlandet med plateinnspillinger på Pathé Records og omfattende turnevirksomhet (1919). Han døde etter å ha blitt knivstukket av sin egen perkusjonist Herbert Wright, på et tidspunkt da han var den mest kjente afro-amerikanske bandleder. Han ble i media karakterisert som «Jazz king», og mange år senere som «The Martin Luther King of music» (av Eubie Blake).
Sigma Harmonics
Sigma Harmonics (シグマ・ハーモニクス) er et konsollrollespill utviklet av Think Garbage og utgitt av Square Enix til Nintendo DS. Spillet ble produsert av Yoshinori Kitase og musikken ble laget av Masashi Hamauzu.
Hele spillet foregår ved Kurogami-herskapshuset. Spilleren må påta seg rollen som Sigma Kurogami og Neon Tsukiyumi, som må reis på eventyr. De er to studenter ved en videregående skole, barndomsvenner og arvinger til to magiske familier. Sigma har makten til å reise i tid. Neon kan bekjempe demoner. Andre karakterene inkluderer blant annet medlemmer av Kurogami-familien, som fremstår som enten offer eller mistenkte i løpet av de forskjellige tidslinjene.
Dixon og Christie, et par demoner løslatt fra Great Clock som fungerer som spillets største antagonister. Rin Yukiha, en detektiv. Samt mannen i svart, en figur som gjentatte ganger blir synlig for Sigma. Spillet er lagt til en alternativ versjon av Tokyo. I eldgamle tider da menneskene trodde at gudene hadde innvirkning på deres liv, kunne demoniske krefter terrorisere verden. Gudene styrket derfor enkelte menneskelige familier med magiske evner.
Handling
Sigma får problemer på grunn av den mystiske mannen i svart. Når han deretter kommer hjem, oppdager han at verden har forandret seg til det verre. Men ingen kjenner ham igjen, bortsett fra Neon. De to oppdager at noen har løslatt demoner fra den store klokken, og dette forårsaket en tidsendring.
Ved hjelp av deres magi, og den store klokken, reiser Sigma og Neon til fortiden og forsøker å løse forskjellige mysterier. Men dette blir også undersøkt av forskjellige versjoner av Rin Yukiha. Sigma beseirer etter hvert demonene, og samtidig forsvinner Neon - og bare Sigma kan huske henne. Sigma må deretter forsøke å omskrive historien på egen hånd, og skape en fredelig verden for alle sammen.
Sagbruksprivilegier
Sagbruksprivilegier var i Norge den enerett personer eller sagbruk før 1860 kunne ha til å avvirke og forhandle skåren trelast. Eneretten kunne være hjemlet i lov eller sedvanerett.
Trelasthandelen samlet seg heretter mer og mer i byene, og byborgerne fikk ved kjøbstadsprivilegiene av 30. juli 1662 enerett til utskipning av trelast. Dette bidro til oppkomsten av flere byer som Drammen, Skien, Fredrikstad, Moss. En resolusjon av 6. september 1688 reduserte antallet sagbruk fra ca. 1200 til 664 og fastsatte hvor stor andel, av en samlet produksjon på 5 millioner bord, som hvert av disse, «kvantumsagene», skulle ha lov til å skjære. Innskrenkningene gikk i løpet av 1700-tallet av hensyn til bevarelsen av skogene stadig videre, slik at trelasthandelen ble samlet på stadig færre hender. Det utviklet seg et arvelig monopol, som i høy grad ble til skade for skogbøndene. Til slutt måtte loven ta disse under sin beskyttelse og lempe på de stramme båndene (forordning av 22. april 1795). Loven av 8. juni 1818 begrenset de gamle forbudene slik at bare innkjøpt tømmer måtte skjæres ved privilegerte sager; tømmer fra egen skog kunne man heretter skjære fritt. Ved lov av 26. august 1854 ble også denne resolusjonen opphevet fra 1. januar 1860.
Reidar Sundby
Reidar Sundby (født 17. oktober 1926, død 27. oktober 2014 ) var en norsk fotballspiller, kjent som storscorer og toppscorer i Hovedserien 1958–59.
Han spilte for laget Stag i Stavern frem til 1952 da han gikk til Larvik Turn. Der spilte han til 1962 og vant tre seriemesterskap, nemlig Hovedserien 1952-53, 1954-55 og 1955-56. Tilsammen spilte han 110 kamper og scoret 71 mål i toppdivisjonen. Han fikk 2.-plass i Norgesmesterskapet i 1956 og scoret Larvik Turns mål i 2-1-tapet for Skeid i finalen.
Dorian Dervite
Dorian Pierre Dervite-Vaussoue (født 25. juli 1988) er en fransk fotballspiller som spiller for den kyprotiske klubben Doxa Katokopias FC.
Reidar Sundby
Han var far til fotballspillerne Tom Sundby og Reidar Sundby jr..
Johann Georg Wagler
Johann Georg Wagler (født 28. mars 1800 i Nürnberg, død 23. august 1832 i Moosach) var en tysk zoolog.
Biografi
Wagler døde av skadene fra et selvpåført vådeskudd han ble rammet av da han var ute på innsamling.
Wagler minnes i navnene til tre reptilspecier: Atractus wagleri, Podarcis waglerianus og Tropidolaemus wagleri. Wagler beskrev den taksonomiske organisering av psittacinsk fauna, parakitter og kakaduer, hvorav noen er blitt videreført i den nyere systematiske klassifiseringen av disse fuglene.
Djibouti (by)
Djibouti er hovedstad og største by i Republikken Djibouti. Den ligger på en halvøy mellom Tadjourabukta og Adenbukta nær innløpet til Rødehavet. Byen ble grunnlagt av franskmennene i 1888, og har ca. 450 000 av landets 499 700 innbyggere. Djibouti er en viktig havneby og har store anlegg for bunkring og forsyninger. Havnen har også vært brukt til fiske og fergeruter til Tadjoura og Obock. Byen er avhengig av transitthandelen med Etiopia via jernbanen til Addis Abeba. Byen har vært hovedstad i Fransk Somaliland siden 1892, hovedstad i Djibouti siden 1977, og frihavn siden 1981. Byen huser den internasjonale lufthavnen Ambouli. Det nasjonale flyselskapet Djibouti Airlines har hovedkontoret sitt i byen.
Sjukepleiehøgskolen i Ålesund
Skolen ble statlig høgskole i 1986. Skolen hadde fra først lokaler i sykehuset og flyttet i 1977 inn i lokalene på Åse.
Pen-ek Ratanaruang
Pen-ek Ratanaruang (th. เป็นเอก รัตนเรือง, født 8. mars 1962) er en thailandsk regissør og manusforfatter. Han er gjerne best kjent for sin arthouse film Last Life in the Universe (2003), og anses for å være en av hovedaktørene innenfor Thailands «new wave» filmer, sammen med Wisit Sasanatieng og Apichatpong Weerasethakul.
Fra 1977 til 1985, studerte han ved Pratt Institute i New York, i 1993 begynte han å arbeide ved Film Factory i Bangkok, hvor han laget flere prisbelønte TV-reklamer. I 1997 debuterte han med krim-komedien «Fun Bar Karaoke», hans neste film «Ruang Talok 69» (6ixtynin9) var òg en krim-komedie. I 2001 kom han med filmen Monrak Transistor, som ble nominert for en Oscar i kategorien beste fremmedspråklige film. Den fjerde filmen hans, Last Life in the Universe, ble også nominert for en Oscar, og hovedrolleinnehaver Asano Tadanobu vant prisen for beste skuespiller ved Filmfestivalen i Venezia. Asano spilte også hovedrollen i Pen-eks femte film Invisible Waves. Pen-eks nyeste film er Ploy fra 2007.
Wheaton kraftverk
Wheaton kraftverk er et varmekraftverk i Chippewa County, i delstaten Wisconsin i det nordlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 160 MW fordelt på1 gass-turbin og 2 like store turbiner med effekt på 53–80 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet Northern States Power Co LLC.
Det stod ferdig utbygd i 1974. Brenselkilden er hovedsakelig fyringsolje.
Håvard Melnæs
Håvard Grundt Melnæs (født 23. mars 1973) er en norsk journalist og forfatter fra Askim.
Håvard Melnæs startet som frilansjournalist i Østfold-Posten i 1988. Fra 1996 til 2005 arbeidet han i ukebladet Se og Hør.
I 2007 utgav Melnæs boka En helt vanlig dag på jobben der han forteller om sin tid som aktiv reporter i Se og Hør og kjendisenes forhold til bladet. Han er samtidig kritisk til egne og redaksjonens arbeidsmetoder og til underholdnings- og sensasjonsjournalistikken i Se og Hør. Utgivelsen og forfatteren fikk stor oppmerksomhet i mediene da boka kom ut.
I desember 2018 ble det klart at Melnæs er ny redaktør i fotballmagasinet Josimar.
Shakespeares skjulte koder
Amundsen tolker av kodene blant annet at Shakespeares verker egentlig ikke ble skrevet av Shakespeare, men av vitenskapsmannen Francis Bacon og hans nevø Henry Neville, muligens i samarbeid med proto-frimurerordenen rosenkreuzerne. I tillegg skal originalmanuskriptene befinner seg på den kanadiske «skatteøya» Oak Island. Dette prosjektet involverte angivelig også andre, som Ben Jonson, Kong Henry I, Thomas Bushell, m. fl. Den historiske personen som krediteres forfatterskapet av Shakespeares verker, Will Shaxsper, betraktes av Amundsen som en betalt "front-mann".
Forfatteren Erlend Loe forsøkte fremstille teoriene til Amundsen i boken Organisten, men ville ikke være involvert i filmen og mente at historien var altfor «rotete». Skuespiller Kim Haugen, selv en framstående Shakespeare-tolker, karakteriserer filmen som «morsomt nonsens». Typografen, arkitekten, kode-eksperten og MENSA lederen Sigmond Jola støtter Amundsens funn og hevder at kodene er svært forseggjorte.
Jørgen Friberg vant fagprisen beste klipp/redigering under Gullruten 2010 for serien.
Sildemåke
Sildemåke (Larus fuscus) er en kystbunden overflatebeitende sjøfugl som tilhører slekten Larus i gruppen av måker. Arten regnes som en langdistansetrekkfugl og består i kraft av fem taxa. I Norge opptrer tre av underartene.
Taksonomi
Systematikken for denne arten er svært kompleks. I tillegg til nominatformen (ssp. fuscus) kan nemlig tre av de fem underartene vise seg å være selvstendige arter. I tillegg finnes flere hybrider. Arten er svært nært beslektet med gråmåke (L. argentatus), og tidligere ble disse av og til regnet som konspesifikke.
Biologi
Sildemåka minner om svartbak (L. marinus), men er gjennomgående ganske mye mindre, har spinklere nebb, og de undre ekstremitetene er gule (herav lokalnavnet gulfoting). Den høres også lysere (mer høyfrekvent) enn svartbaken. Den blir omkring 51–61 cm lang og veier typisk 550–1 200 g. Vingespennet utgjør normalt 124–158 cm. Størrelsen varierer imidlertid med underarten.
Fjærdrakten er hovedsakelig hvit med fra mørkegrå til svart overside, avhengig av underarten. Tre av underartene opptrer i Norge; ssp. fuscus har svart overside og er mindre enn de to andre, med noe spinklere nebb, men med relativt lengre vinger (i forhold til kroppen) med svarte vingespisser. Den er utbredt fra Trøndelag og nordover (anslagsvis cirka 6 500 par); ssp. intermedius har sotsvart overside og er utbredt ved kysten av Nordsjøen og Skagerrak (anslagsvis 21 500 par). Vingespissene er svarte; mens ssp. graellsii har mørkegrå overside og er stort sett bare observert i begrenset antall hekkende i Nord-Norge.
Rasene graellsii, intermedius og barabensis er fireårsmåker, mens rasene fuscus og heuglini er treårsmåker.
Mitsubishi Motors Corporation
Mitsubishi Motors Corporation er en japansk bilprodusent, datterselskap til det store Mitsubishi-selskapet.
Sildemåke
Biologi
Arten er opportunistisk og eter det meste, herunder fisk, små akvatiske virvelløse dyr, fugleegg, fugleunger, smågnagere, bær og matrester etter mennesker på strender, rasteplasser og søppeldynger. Sild (Clupea harengus) er viktig når den er tilgjengelig. Hekkefugler har en større tendens til å jakten føden på havet enn andre lignende måker, men fugler som hekker i innlandet ser ut til å klare seg bra uten sjømat. I Nordsjøområdet har dessuten Polybius henslowii, en art av svømmekrabber (Portunidae), blitt en viktig ressurs til ernæring for sildemåka.
Sildemåka er i all hovedsak knyttet til kyststrøk, og hekker ofte på øyer, holmer og skjær ute i havgapet, men også på flomøyer og sandbanker langs de større elvesystemene i innlandet. I hekkesesongen opptrer fuglene som regel i hekkekolonier. Anslagsvis 28 000 par hekker i Norge, hvorav majoriteten befinner seg i Sør-Norge. I innlandet hekker arten blant annet i Nordre Tyrifjorden våtmarkssystem, noe som omfatter flomøyene under Hønefossen.
Arten ankommer hekkeområdene fra mars og framover, mens eggleggingen gjerne tar til fra sent i april (mai i Sør-Norge) til midt i juni (Nord-Norge). Hekkekoloniene er store i Nordvest-Europa, men gjerne små i Russland. De legges gjerne til gressrike bredder, sanddyner, klippetopper og avsatser, bygninger og hustak med mer. Området er som regel godt vegetert, og redeplassen legges gjerne til tettere vegetasjon en hva tilfellet er for gråmåka i blanda kolonier. Redet bygges av strå, gress, småkvist, fjær og annet rask fuglene finner. Hunnen legger typisk 2–3 egg, men færre om tilgangen på mat er dårlig. Det viser seg at avkom fra større egg har større overlevelsesevne. Inkubasjonstiden tar cirka 24–28 dager og begge foreldrene ruger, og ungene får full fjærdrakt etter cirka 30–40 dager. Ungfuglene hekker først da de er omkring fire år gamle, og de kan leve til de blir opp mot 26 år.
I Finland har avkommet (ssp. fuscus) ekstremt høy dødelighet, i det opp mot 70 prosent av ungene dør, som følge av en hittil uavklart sykdom. En undersøkelse antyder, at polyklorerte bifenyler (PCB) kan være en årsak, trolig akkumulert gjennom gresshopper der fuglene overvinter.
Sildemåka er trekkfugl, og svært få individer tilbringer vinteren i Norge og på andre høye breddegrader, selv om overvintring i Nordvest-Europa har blitt vanligere med årene. De fleste drar sørover. Fra Norge gjerne til Sørvest-Europa og Marokko, og tildels innover mot Middelhavet og Svartehavet. Her trekker de ut av landet i august–oktober, og kommer tilbake fra vinterkvarterene i mars-april, men dette varierer noe med utbredelsen.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og, i hovedsak, Taxonomy in Flux,                som i all vesentlighet støttes av HBW Alive. Norske navn følger NOF der disse finnes. Norske navn i parentes er ikke offisielle.
Eggsanking
I Norge kan det sankes egg av sildemåke slik det reguleres i «Forskrift om jakt- og fangsttider samt sanking av egg og dun for jaktsesongene fra og med 1. april 2017 til og med 31. mars 2022».
Hammarbyhöjden
Hammarbyhöjden er en bydel i Söderort i Stockholm. Hammarbyhöjden inngår i bydelsområdet Skarpnäck.
Hammarbyhöjden grenser til Södra Hammarbyhamnen, Johanneshov, Gamla Enskede, Kärrtorp og Björkhagen. Området tilhørte tidligere Hammarby Gård i Nacka, men området ble slått sammen med Stockholm 1. januar 1930.
Bydelen ble hovedsakelig bebygd i perioden 1936–1939, men det hadde eksistert planer helt siden slutten av 1920-årene.
Julius Eisenecker
Julius Eisenecker (født 21. mars 1903, død 12. oktober 1981) var en tysk fekter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Hammarbyhöjden
17. april 1958 ble Hammarbyhöjden tunnelbanestasjon innviet.
Julius Eisenecker
Eisenecker vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i florett bak Italia og Frankrike. De andre på laget var Siegfried Lerdon, Erwin Casmir, August Heim, Stefan Rosenbauer og Otto Adam.
Hammarbyhöjden
Hammarbyhöjden er en svært kupert bydel, det høyeste punktet er 58 moh.
Bumerang (TV-serie)
Bumerang er en norsk TV-quiz med Claus Wiese som gikk på NRK1 fra 2000 til 2001. Bumerang var en spørrelek om årstall, og om begivenheter og musikk tilknyttet det aktuelle årstallet. Fire kjente personer fordelt på to lag skulle kjempe om å vinne. Stammen i hvert program var et sammensatt videobånd med mange forskjellige klipp fra det bestemte året lagene skulle fram til. Når – og hvis – et av lagene gjetter riktig årstall underveis, gav de lyd fra seg og skrev årstallet ned på et papir, uten å vise det til det andre laget. Båndet ble deretter kjørt helt ut, og "sannhetens øyeblikk" oppstod i studio. Konkurransen tok for seg tre årstall i hvert program. Første sesong ble sendt på lørdager, andre på fredager.
Viseu (distrikt)
Distriktet Viseu ligger i det sentrale innland i Portugal. Distriktshovedstaden er Viseu.
Doyle gasskraftverk
Doyle gasskraftverk er et varmekraftverk i Walton County, i delstaten Georgia i det sørøstlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 252 MW fordelt på 5 turbiner med effekt på 63–101 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet Doyle I Co LLC.
Det stod ferdig utbygd i 2000. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Neoehrlichia mikurensis
Candidatus Neoehrlichia mikurensis er en bakterie som er påvist i flått og rotter. Den kan også i sjeldne tilfeller infisere mennesker. Den er funnet i mennesker i Tyskland, Sveits og Sverige.
Gulaorou
Gulaorou (kinesisk: 古老肉; pinyin: Gǔ lǎo ròu), også kjent som fritert svinekjøtt i sursøt saus (jfr. engelsk: sweet and sour pork), er en kinesisk rett som er svært populær i det kantonesiske kjøkken og som også finnes på menyen i de fleste kinarestauranter utenfor Kina. Retten skal ha blitt utviklet fra den eldre jiangsuretten svinekjøtt i sukker- og eddiksaus (糖醋里脊; táng cù lǐ jǐ).
Opphav
Retten har sitt opphav i Guangdong på 1700-tallet, eventuelt tidligere. Dokumenter viser at den kjente familien Long i Shunde-distriktet benyttet sursøt saus til svinekjøtt for å teste sine kokkers kulinariske ferdigheter. Retten spredte seg til Nord-Amerika tidlig på 1900-tallet da kinesiske immigrantarbeidere gikk over fra gruve- og jernbanearbeide til matlaging.
Opprinnelsen til den amerikanske retten chop suey, flesk i sursøt saus, er omstridt.
Operasjon Quyet Thang 202
Operasjon Quyet Thang 202 var en militær operasjon utført av Sør-Vietnams hær under Vietnamkrigen med amerikansk støtte. Sørvietnamesiske kommandosoldater ble transportert av amerikanske helikoptre bak fiendens linjer, og gikk til angrep på Viet Congs geriljastyrker med raketter og flammekastere. Geriljasoldatene som forsøkte å flykte, ble forfulgt av skarpskyttere.
Operasjonen, som varte i én måned, påførte Viet Congs forsyningslinjer store ødeleggelser. Geriljaens kommunikasjonslinjer som lenket Do Za til andre provinser kontrollert av geriljaen ble delvis ødelagt, og tvang de resterende 900 geriljasoldatene til å gjennomføre en omfattende og kritisk regruppering.
Nekromantiker
På engelsk ble necromancer synonymt med «ondskapsfull trollmann», og derfra har ordet kommet inn i moderne fantasylitteratur, rollespill og filmer. I populærkulturen brukes gjerne necromancer og «nekromantiker» som betegnelse på en type magiker som har makt over gjenferd.
Nekromantikere i religion og folketro
Nekromantikere var opprinnelig spåmenn og -koner, sjamaner og hekser som angivelig hadde evnen til å mane fram ånder fra dødsriket og tiltvinge seg del i åndenes påståtte overnaturlige innsikt. Ved hjelp av besvergelser og magiske ritualer, iblant også ved bruk av avdødes kroppsdeler, kunne de påkalle ånder og komme i kontakt og kommunisere med de døde på samme måte som spiritistiske medier sies å kunne i moderne overtro. Mange fortellinger og forestillinger handler om folk som oppsøke åndemanere når de trenger råd og hjelp fra avdøde slektninger og forfedrenes ånder.
Nekromantikere kunne i tillegg angivelig kommandere ånder og øve makt over gjengangere. Dødemanerne kunne for eksempel vekke lik til live som viljeløse slaver, «levende døde» eller zombier. Ifølge Moseloven i Det gamle testamentet, israelittenes rettesnor, var det strengt forbudt å vende seg til åndemanere og gjenferd. Likevel henvendte Saul, den første kongen i Det gamle Israel, seg til spåkvinnen fra En-Dor for å søke råd fra profeten Samuel. Gjenferdet av Samuel forteller at Gud vil straffe Saul og israelittene fordi de ikke utryddet fiendestammen amalekittene, slik han hadde befalt. Gud vil nå la filisterne overvinne israelsfolket. Spåkvinnen fra En-Dor er det mest kjente mediet i Bibelen, og blir på norsk også omtalt som heks, trollkvinne, spåkone og sannsiger.
Hading og hans fostermor
Sagnkongen Gram av Danmark ble drept av kong Svipdag fra Norge. Kong Grams sønn Hading ble oppfostret av jotnekvinnen Hardgreip som lærte ham alle idretter. Som voksen dro Hading sammen med fostermoren ut i verden for å hevne sin far. Underveis gikk de inn i et hus der det lå en død mann. Hardgreip ristet runer i en spon og ba Hading legge sponen under tungen på den døde; slik ville han få vite sin skjebne. Hading gjorde slik hun sa, og den døde reiste seg og sa: «Hvem drar meg opp i dagen mot min vilje? En ulykke kommer over den som er skyld i min unyttige vandring opp Helveien, men du Hading skal komme frelst igjennom.»
Mer ble det ikke sagt, men neste natt ble Hardgreip drept av andre jotner, mens Hading klarte seg og senere drepte sin fars drapsmann Svipdag.
Groa-galderet
Svipdag var selv en dødemaner. Groa-galderet i Den eldre Edda beretter om hvordan han påkalte den døde moren sin, volven Groa, med bønn om hjelp mot den onde stemoren sin, som tvang ham av gårde for å prøve å befri Menglød. Diktet er en oppramsning av de galderne - tryllesanger - moren hans bruker, da hun våkner til live og forsøker å beskytte sønnen mot farene underveis.
Hjadningekampen
Både Saxo og Snorre forteller om hjadningene, men emnet er eldre. På 800-tallet har Brage den gamle det med i et kvad. Det er kilden til kenninger fra 900-tallet der «kamp» blir kalt «Hognes uvær», mens et skjold kunne kalles «Hedins armers røde måne».
Da Frøya en morgen oppdaget at Brisingamen var stjålet, fattet hun straks mistanke til Odin, men han ville bare returnere smykket hvis hun lyktes med å få to mektige konger med 20 vasaller til å slåss uopphørlig, ved at de falne reiste seg igjen og fortsatte kampen. Det lovet Frøya, og iverksatte Hjadningekampen slik: Sagnkongen Hogne av Danmark hadde en datter, skjoldmøyen Hild. En dag ble hun bortført af havkongen Hedin Hjarrandesson, og kong Hogne skyndte seg etter med en stor flåte dit Hedin lå i havn. Hild kom ned til sin fars skip og bød ham en halsring som bot for kvinneranet. Hun syntes nok hun var mer verd enn dette, det syntes faren hennes også, men da Hedin kjapt tilbød mengder med gull som bot, svarte Hogne at det var for sent. Han hadde alt trukket sitt sverd Dåinsleiv (= Dødningearv), smidd av dvergene, og var det først trukket, måtte noen bøte med livet. Dermed begynte slaget so ble kjent som Hjadningekampen (= Hedinsmennenes kamp). Mennene sloss til mørket falt på, og kongene gikk om bord igjen. Men Hild var dødemaner, og hun ble hos de falne om natten og manet livet tilbake i dem. Neste morgen, da kongene møttes på slagmarken igjen, hadde de falne reist seg. Slik fortsatte det. Hjadningene kommer til å kjempe til ragnarok.
Ordet «hjadning» er avledet av navnet Hedin, noe som i seg selv viser at sagnet må være eldgammelt, og står svært nær myten om Odins einherjer som også gjenoppstår hver morgen til fornyet kamp. Personnavnet Hedin er det norrøne ordet hedinn (= skinn, pels), som i ulfhednar (= ulvepelser), Harald Hårfagres kjernetropper og hans navn på berserker.
Dronning Dagmar i folkevisen
Med tidligere tiders primitive metoder var det vanskelig å sikre seg at en person virkelig var død, så det hendte iblant at folk våknet til live igjen etter å ha ligget i koma. I folkevisen hører vi om Valdemar Seiers ektefelle, dronning Dagmar, som døde i barsel i 1212. Den fortvilte enkemannen tryglet de tilstedeværende om å samles i bønn for å kalle Dagmar til live igjen. Det lyktes, men i folketroen gleder ikke de døde seg over å bli hentet tilbake, og det gjorde ikke dronningen heller.
Hun hadde like fullt skaffet seg den overnaturlige kunnskapen man den gang ventet av de døde, og hun kom med sin spådom om kongens neste ekteskap (et råd han ikke tok til følge), før hun måtte tilbake:
Nekromantikere i fantastiske fortellinger
Nekromantikeren er en type magiker som er mye brukt i fantasy-historier. Der skildres de ofte som bleke, innelukkede og onde, selv om det også er eksempler på nekromantikere som har brukt evnene sine til å gjøre det gode. Et eksempel på dette finnes i fantasy-romanene Sabriel, Lirael og Abhorsen av Garth Nix.
Sauron, en ond trollmann i J. R. R. Tolkiens fantastiske fortellinger, kalles the Necromancer i den engelske originalversjonen av Hobitten.
Se også
ネクロマンシー Dodenbezweerder
Nina Schenk Gräfin von Stauffenberg
Elisabeth Magdalena («Nina») Schenk Gräfin (grevinne) von Stauffenberg (født 27. august 1913 i Kaunas, død 2. april 2006 i Kirchlauter ved Bamberg) var hustru av Claus von Stauffenberg. Hun ble født friherrinne Nina von Lerchenfeld i Kaunas, Russland (nå i Litauen), som datter av generalkonsul Gustav Freiherr von Lerchenfeld og Anna Freiin von Stackelberg.
Den 26. september 1933, etter en forlovelsestid på tre år, ble Nina gift med offiseren Stauffenberg. Ekteparet fikk fem barn:
Etter mannens mislykkede attentat mot Hitler i 1944 (20. juli-attentatet) ble hun og hennes barn arrestert. Den gravide Nina, sønnen Berthold og alle familiemedlemmer over 15 år ble sendt i konsentrasjonsleir, hvor hennes femte barn, Konstanze, ble født i januar 1945. I krigens siste dager planla SS å henrette henne og barna, men gav opp planene da de oppdaget at britiske soldater var like i nærheten.
Nina døde 2. april 2006, 92 år gammel, i Kirchlauter i nærheten av den bayerske byen Bamberg.
Alfabetisk liste over hunderaser
Alfabetisk liste over hunderaser inneholder også alternative navn på mange raser, der dette er naturlig. Listen er nødvendigvis ikke komplett. Det finnes også en liste der hunderasene er fordelt alfabetisk i grupper. Hundenavn i rødt har ikke fått opprettet en artikkel, mens navn i blått leder til en artikkel om rasen. Hunder som er trukket inn på linjen er varianter som har felles rasestandard. Rasenavn er ikke egennavn og skal på norsk skrives med små bokstaver, selv om navnene inkluderer egennavn (for eksempel stednavn).
Amund Helland
Amund Theodor Helland (født 11. oktober 1846 i Bergen, død 15. oktober 1918 i Kristiania) var en norsk geolog og politiker (Venstre).
Han ble cand.min. i 1868, og ble i 1885 ansatt ved Det Kongelige Frederiks Universitet i et ekstraordinært professorat i bergbygningslære og geologi, et embete han beholdt til sin død.
Helland var en allsidig person. I dag huskes han best som kulturgeograf, og hans omfattende verk Norges land og folk topografisk-statistisk beskrevet i førtito tykke bind, er i format og omfang en unik kilde til landet i denne tiden. Verket inneholder skildringer av landskap, samfunn og folk.
I sin samtid var han ansett som en fargerik og aparte karakter. Han skal ha hatt meget sterke sym- og antipatier, og vært kompromissløs i både utsagn og handlinger. I boken Blant lærde og ulærde : anekdoter og episoder fra hovedstadens akademiske liv omtales han som «lite opptatt av korrekt form», og som årsak til at han ikke ble innvalgt til Videnskapsakademiet, oppgis hans «radikale synspunkter og polemiske grovheter». I 1887 utga han anonymt boken 1300 udtalelser af og i Morgenbladet, der han kronologisk gjenga et utvalg av avisens redaksjonelle ytringer gjennom 20 år. Helland selv befant seg langt til venstre i sitt politiske syn, mens Morgenbladet var kjent som svært høyreorientert med krasse utfall mot meningsmotstandere på venstresiden. I forordet skrev Helland: «At her er anført Udtalelser om Mænd af forskjellige politiske Partier, vil allerede fremgaa deraf, at Bogen begynder med Hr. Amtmand Aall, knehøne, og ender med Hr. Lensmand Øverland, blind Bersærk og Tyran.» Hellands karakteristikker av samer kategoriserte disse som å befinne seg på et laverestående utviklingstrinn. Om sin kollega Thekla Resvoll «Hon er en meget betydelig vitenskapsmann, eg hadde aldri trodd at et kvinnfolk kunde nå så langt». Helland var også utdanningspolitisk interessert, og ivret for universitetets autonomi i forhold til de økonomiske bidragsytere og professorers frihet i forhold til rektor.
Erik Werenskiold malte et frodig portrett av Helland i 1885.
Vila Real (distrikt)
Distriktet Vila Real ligger nord i Portugal. Distriktshovedstaden er Vila Real.
Distriktet består av 14 kommuner:
Jamning
Jamning er et dialekttrekk som er å finne i dialekter i Trøndelag og på deler av Østlandet (særlig i Østerdalen, Gudbrandsdalen og Øst-Telemark). Utviklinga går ut på at endevokalen og rotvokalen i et ord påvirker hverandre og blir mer like eller helt like etter prinsipper for vokalharmoni. Jamning forekommer i såkalte jamvektsord.
Det skilles mellom utjamning, at vokalene blir helt like, og tiljamning, at vokalene blir mer like. Jamning har vi for eksempel når det gammelnorske vera og vika i dialekter med utjamning er blitt til henholdsvis vårrå og vukku (vokalene er helt like), mens det i dialekter med tiljamning kan hete værra og vækka (vokalene har blitt mer like).
Et eksempel på jamning fra trøndersk :
Utjamning finner en stort sett i inntrøndersk og i jemtsk, mens tiljamning er vanlig i øvrig trøndersk, Trondheim bymål, Nord-Østerdalen og Gudbrandsdalen. Generelt kan det sies at en får mer jamning jo lenger nord en kommer: I dialektene rundt Oslofjorden finnes det ingen spor av jamning, og etter hvert som en kommer lenger nord i Oppland og Hedmark får en stadig mer jamning. Det hele kulminerer med det trønderske kjerneområdet for jamning, der en i indre mål også har utstrakt bruk av utjamning.