cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den allierte okkupasjonen av Tyskland
Okkupasjonsorganisasjonen besto til 1954. Det ble bygget opp en egen vesttysk grensevaktstyrke tidlig på 1950-tallet, under ledelse av Theodor Blank (Blank-kontoret). Grensevaktene besto til dels av offiserer og befal med erfaring fra andre verdenskrig. Et eget vesttysk forsvar, Bundeswehr, ble opprettet 12. november 1955 med personell blant annet fra grensevaktestyrken. Da vestmaktene i 1955 ga Forbundsrepublikken utenrikspolitisk suverenitet tok de forbehold for Berlins spesielle status. Tilsvarende tok Sovjetunionen forbehold da DDR fikk suverenitet i 1955. Berlins status forble da som i avtalene fra 1945.
Saarland hadde fra 1947 vært en republikk i union med Frankrike, og sluttet seg i 1957 til Forbundsrepublikken. I 1955 overtok DDR fra Sovjetunionen kontrollen med sivil trafikk over DDRs grenser og sonegrensen i og rundt Berlin samt langs forbindelsesveiene mellom Vest-Tyskland og Vest-Berlin. Kontroll med militær trafikk til og fra Vest-Berlin skulle utføres av sovjetiske styrker.
Bakgrunn
På Teherankonferansen i 1943 ble det skissert planer for okkupasjon og oppdeling av Tyskland i soner etter krigen. Clement Attlee ledet en kommisjon (Rådgivende kommisjon for Europa) som planla hva som skulle skje etter en tysk kapitulasjon. Detaljerte planer for Tyskland etter en fremtidig kapitulasjon ble utarbeidet i London av USAs og Sovjetunionens ambassadører sammen med det britiske utenriksdepartementet. I London-protokollen av 12. september og 14. november 1944 fastsatte Storbritannia, USA og Sovjetunionen okkupasjonen av Tyskland etter krigen basert på forslag fra Attlees kommisjon. Protokollens først punkt fastslo: «Tyskland innenfor de grensene som bestod den 31. desember 1937, skal deles i tre soner, som stormaktene okkuperer og i særområdet Berlin som blir stil under de tre makters okkupasjonsmyndighet.» Protokollen fastslo i punkt 5 at Berlin skulle administreres av en fellesalliert myndighet bestående av offiserer fra hver av de tre stormaktene. Under Jaltakonferansen i februar 1945 ble Frankrike inkludert blant okkupasjonsmaktene og ble tildelt en sone opprinnelig tiltenkt britisk og amerikansk okkupasjon. I juni 1945 ble de fire enige om at alle fire skulle ha rett til å stasjonere styrker i Berlin, men det ble forble et stridsspørsmål om vestmaktene skulle ha fri adkomst gjennom sovjetisk sone til Berlin. Den politiske kontrollen over Tyskland ble videre fastlagt i Berlinerklæringen (1945) av 5. juni og i Potsdamavtalen av 2. august 1945. Ved Berlinerklæringen overtok de allierte den øverste myndighet i Tyskland.
Forberedelsen til okkupasjon ble blant annet gjort av USAs Office of Strategic Services (senere kjent som CIA). Arbeidet involverte blant annet eksiltyskere som Hajo Holborn.
Territorier annektert av Tyskland 1938-1945
Alle territorier annektert av Østerrike og Tsjekkoslovakia før krigen ble returnert. Memelland som ble annektert fra Litauen før krigen ble annektert av Sovjetunionen under den administrative enheten Litauen SSR. Alle områder som Tyskland annekterte under krigen fra Frankrike, Belgia, Luxembourg, Polen og Jugoslavia ble returnert til sine respektive stater.
Den amerikanske sonen
Den amerikanske sonen bestod av Bayern og Hessen i Sør-Tyskland og de nordlige delene av dagens delstat Baden-Württemberg. Havnebyene Bremen og Bremerhaven ved nordsjøen ble også satt under amerikansk kontroll. Hovedkvarteret til den amerikanske militæradministrasjonen holdt til i Poelzig-bygningen i Frankfurt am Main. I løpet av sommeren 1945 ble mange av de amerikanske soldatene som var i Tyskland og resten av Europa sendt tilbake til USA, der mange av dem ble sendt videre til krigen i Stillehavet.
Den britiske sonen
I den siste uken av krigen inntok den britiske hæren områder som skulle være en del av den sovjetiske okkupasjonssonen. I likhet med USA trakk Storbritannia seg ut av disse områdene i juli 1945. Kontrollkommisjonen for Tyskland - britisk element (CCG/BE) ga noen av sine områder til den sovjetiske sonen. Amt Neuhaus i provinsen Hannover og noen enklaver og utkant områder av Fristaten Braunschweig. Det foregikk også forveksling av landområder mellom britisk kontrollerte Holstein og sovjetisk kontrollerte Mecklenburg under Barber-Lyashchenko avtalen.
Innad i den britiske sonen omorganiserte kontroll kommisjonen den geografiske inndelingen til flere tyske delstater. Schleswig-Holstein ble i 1946 skapt ut av Provinsen Schleswig-Holstein, mens Niedersachsen ble opprettet etter en sammenslåing av Fristaten Braunschweig, Fristaten Oldenburg, Fristaten Schaumburg-Lippe og provinsen Hannover i 1946. Samme år ble Nordrhein-Westfalen skapt etter en sammenslåing av Fristaten Lippe, Provinsen Westfalen og den nordlige delen av Provinsen Rhinland. I 1947 ble den tyske byen og delstaten Bremen en enklave av den amerikanske sonen i den britiske.
Norge bidro med vel 4000 soldater i Tysklandsbrigaden under britisk kommando. Brigaden var først stasjonert i Hannover, senere i Schleswig-Holstein. Den norsk brigaden ble trukket ut i 1953. Danmark bidro med en tilsvarende styrke til den britiske okkupasjonen.
Den franske sonen
Den franske sonen bestod av to nesten sammenhengende soner i det vestlige Tyskland langs den franske grensen. Sonene møttes bare på et punkt langs elven Rhinen. Saarland var til å begynne med en del av den franske okkupasjonssonen. I begynnelsen av 1946 satte Frankrike gruvene i Saarland under tvangsadministrasjon, og mot slutten av året ble hele Saarland omfattet av en tollsone adskilt fra resten av den franske sonen. Den franske sonen avga flere ganger på slutten av 1940-tallet mindre landområder til Saarland. Den tyske enklaven til Sveits, Büsingen am Hochrhein ble administrert av den franske sonen. Den sveitsiske regjeringen gikk med på at et mindre antall franske tropper kunne passere gjennom landet for å opprettholde lov og orden i Büsingen.
Saarland
Saarland ble i 1947 utskilt fra den franske sonen, og etablert som en autonom republikk under Frankrike. Etter en folkeavstemningen i 1955 ble Saarland om innlemmet i Forbundrepublikken Tyskland som den tiende delstat.
Den sovjetiske sonen
Den sovjetiske sonen inkorporerte de tyske delstatene Sachsen-Anhalt, Mecklenburg-Vorpommern, Thüringen, Sachsen, og Brandenburg. Den sovjetiske militæradministrasjonen i Tyskland var lokalisert i Karlshorst i bydelen Lichtenberg i Berlin.
Mindre soner
Den belgiske sone
Den luxembourgske sonen
Fra november 1945 ble Luxembourg tildelt et område i den franske sonen. Luxembourg hadde tropper stasjonert i Bitburg og Saarburg. De siste luxembourgske troppene forlot Tyskland i 1955.
Berlin
Berlin ble i utgangspunktet administrert i fellesskap av Det allierte kontrollrådet og de fire okkupasjonsmaktene hadde ansvar for hver sin sektor av byen. De tre vestlige okkupasjonsmaktene regnet ikke Berlin som del av den sovjetisk okkupasjonssonen. Et alliert organ (kommandantura) sammensatt av kommandanter for de fire sektorene skulle sammen lede administrasjonen av Berlin. Fra 7. juli 1945 gikk formannskapet i kommandanturaen på omgang mellom de fire etter en 15 dagers turnus. Innenfor de 15 dagene var formannen øverste militære sjef for Berlin
Umiddelbart etter seieren i slaget om Berlin 2. mai okkuperte Sovjetunionen hele byen. De tre vestlige sektorene ble overlevert til amerikanske og britiske styrker i juli 1945. De franske styrkene besatte sin sektor senere. Berlin forble okkupert og delt til gjenforeningen i 1990. Generalene Sjukov, Weeks og Clay ble 29. juni 1945 enige om at vestmaktene skulle bruke visse veier, jernbaner og luftkorridorer gjennom den sovjetiske sonen til Berlin. Det ble ikke utarbeidet noen protokoll fra møtet. Avtalen innebar at flytrafikken skulle foregå uten kontroll fra sovjetisk side, mens landtrafikken kunne kontrolleres av sovjetiske myndigheter. Forbundsdagen vedtok i 1957 at Berlin var republikkens hovedstad (den vesttyske sentralmyndighetene fortsatte å ha sete i Bonn). Forfatningsdomstolen i Karlsruhe vedtok i 1957 at Vest-Berlin skulle betraktes som en av de vesttyske delstatene. Vestmaktene godtok ikke denne dommen og holdt fast ved Berlins spesielle status.
I 1958 foreslo Krustsjov en fredskonferanse med alle 52 land som hadde vært på alliert side under krigen. Hvert av disse skulle ifølge forslaget inngå en fredstraktat med hvert av de to Tyskland. Forslaget innebar også at Berlin skulle bli en avmilitarisert fristat og at den allierte okkupasjonen skulle avsluttes. Vestmaktene avviste forslaget blant annet fordi DDR da ville bli anerkjent som stat og fordi DDR ville få kontroll med all adkomst til Berlin.
DDR bygget i 1961 en 43 km lang mur, Berlinmuren, som delte byen i to til 1989. Berlin forble okkupert av de allierte til Tysklands gjenforening i 1990. De siste allierte styrkene forlot Berlin i 1994.
Administrasjon
Den opprinnelige planen var å styre det okkuperte Tyskland som en enhet under Det allierte kontrollrådet med sete i Berlin. Samarbeidet i mellom de allierte og i kontrollrådet ble vanskelig i 1947 og brøt etter hvert sammen. De tre vestmaktene besluttet på møte i London i februar/mars 1948 en økonomisk sammenslutning av de tre vestlige sonene og å legge til rette for en demokratisk stat. Sovjetunionen deltok ikke på møtet. Rådet hadde sitt siste møte 20. mars 1948. Den britiske og amerikanske sonen ble fra 1. januar 1947 administrert som ett område (den såkalte Bi-sonen med hovedkvarter i Frankfurt am Main ), og 1. juni 1948 sluttet den franske sonen seg til.
I de tre vestlige sonene ble den gamle riksmarken erstattet av en ny pengeenhet 20. juni 1948, 23. juni ble den nye marken innført også i Vest-Berlin og 24. juni iverksatte sovjetiske militære Berlinblokaden. Den britiske-amerikanske dobbelsonen hadde i Frankfurt (fra mai 1947) en representativ forsamling med utsendinger fra delstatene, det såkalte Wirtschaftsrat des Vereinigten Wirtschaftsgebietes. Formelt og i utgangspunktet var Frankfurt-forsamlingen bare et næringsråd som skulle ta stilling til økonomiske spørsmål. Den vestlige sonen ble delt inn i elleve delstater (tysk: Länder) hvorav noen hadde forhistorie som stat. For eksempel ble Nordrhein-Westfalen etablert omkring industriområdet Ruhr. Baden og Württemberg ble i 1951 slått sammen med Hohenzollern til Baden-Württemberg, mens byene Hamburg og Bremen fikk status som delstater. I 1946-1947 ble det gjennomført valg til landdag og regjering i disse delstatene. Delstatenes organer fikk vide fullmakter særlig innenfor skole, samt innenfor sosialvesen, strafferett og økonomi. De to store partiblokkene SPD og CDU/CSU ble etablert i denne fasen.
Den sivile administrasjonen lokalt ble kort etter krigen overtatt av lokale myndigheter med tyske representanter under militær kontroll. Politiske partier begynte også sin virksomhet. Under krisen i forbindelse med Berlinblokaden sendte de vesttyske delstatene (Länder) representanter til Bonn for å utarbeide grunnlaget for en vesttysk stat. Representantene ble samlet i et parlamentarisk råd med Konrad Adenauer som formann. I Berlin ble det opprettet en byforsamling og en byadministrasjon med «regjerende borgermester», og det ble gjennomført lokalvalg til byforsamlingen i oktober 1946. Vest-Berlin ble styrt av en overborgermester, en borgermester og elleve senatorer. Vest-Berlin fikk sin egen forfatning i 1950 med en folkevalgt forsamling (senat eller Abgeordnetenhaus) med 137 representanter. Senatet utpekte utsendinger til Forbundsdagen i Bonn med talerett men uten stemmerett. Etter det første valget til Forbundsdagen i august 1949 ble forbundsrepublikkens sentrale organer konstituert. De allierte representert ved høykommisjonen i Bonn trappet etter hvert ned sine inngrep i tysk politikk.
Etablering av to stater
Etter 1949 anså Sovjetunionen at Tyskland var delt i to suveren stater. Sovjetunionen respekterte samtidig avtalen med vestmaktene om at Berlin var en egen sone administrert av de fire allierte i fellesskap. De tre vestmaktene betraktet ikke Tyskland som delt i to suverene stater og regnet Forbundsrepublikkens regjering som den eneste lovlige tyske regjering. Vestmaktene kunne derfor ikke forholde seg til DDR som en stat med en regjering og holdt i stedet Sovjetunionen ansvarlig for den østlige okkupasjonssonen. Vestmaktene aksepterte heller ikke at Vest-Berlin ble gjort til en delstat (Land) av Vest-Tyskland og fortsatte okkupasjonen av Berlin til 1990.
Laksåa
Laksåa (også kalt Laksåga og Lakselva) er ei elv i Evenes kommune i Nordland. Den munner ut i Øysundet på nordsida av Ofotfjorden. Elva er 1,96 km lang (13,05 km regnet fra øverste kilde), og har et nedbørfelt på 42,83 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,37 m³/s.
Elvas løp
Elva dannes gjennom samløpet av de to elvene Vasselva, fra nord, og den mindre Oselva fra vest. Vassdragets hovedgrein er Vasselva, som har utspring fra Skinnstakkvatnan vest for Litletinden, hvor den kalles Sprutelva. Den renner først mot vest og faller ned mot Mersskarbotn i fosser og stryk, blant annet den rundt femti meter høye Spruten. Sprutelva renner her sammen med Kvannbekken, som kommer fra nordvest. Ved samløpet dannes Mersskarelva, som fortsetter mot sør gjennom et myrrikt skoglandskap med furu og bjørk. Den tar opp to sideelver, Tverrelva fra Huveskogen i vest og Kvantoelva fra øst, før den munner ut i Laksåvatnet (201 moh.). Herfra fortsetter den mot sør som Vasselva, og renner i strie stryk og flere små fosser ned dalsida ned mot Laksådalen. Den vestre greinen av vassdraget, Oselva, kommer fra Osvatnet (42 moh.), hvor mange mindre bekker fra de skogkledte åsene rundt vatnet samles. Etter samløpet mellom Vasselva og Oselva fortsetter Laksåa mot øst til munningen i Øysundet.
Bruk og vern
Vasselva brukes til vannforsyning, men er ellers stort sett uten inngrep. Langs Oselva og selve Laksåa er det gårdsbruk og bebyggelse. Europavei 10 går langs nedre del av vassdraget.
Vassdraget ble varig vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag. Det var hovedsakelig interessene for friluftslivet som lå til grunn for vernet.
MS «Tirranna»
MS «Tirranna» var et lasteskip bygget i 1938 ved F. Schichau Gmbh. i Danzig i Tyskland med byggenummer 1396. Det ble kapret av den tyske raideren «Atlantis», men senere torpedert og senket av den britiske ubåten HMS «Tuna».
Historie
6. mars 1940 avgang Aden til Ras Hafun (Somalieland)
18. mars 1940 avgang Ras Hafun til Hakodate med 10,450 tonn salt
6. april 1940 ankomst Hakodate
18. april 1940 avgang Hakodate til Sydney i ballast
1. mai 1940 ankomst Sydney
13. mai 1940 avgang Sydney til Melbourne med 9,500 tonn for britiske myndigheter.
10. juni 1940 «Tirranna» blir kapret av «Atlantis». 5 mann ombord blir drept.
4. august 1940 «Tirranna» får prisemannskap, og setter kurs mot franske Bordeaux
22. september 1940 «Tirranna» blir senket av HMS Tuna. Omkomne: 71 Indiske, 9 britiske, 6 norske og 1 tysk, totalt 87. Tyske kilder hevder senkingen skjedde den 27. september.
20. desember 1940 Sjøforklaring i Oslo
Kapringen
Fra nordmennene sin side
10. juni klokken 09:00 posisjon 69o20' Ø 22o40' S Ifølge kapteinen. Styrmann observerer en båt med samme kurs. Skipet så ut som et alminnelig lasteskip med dekkslast, hadde hvite overbygg og sort skorstein med brunt belte. MS «Tirranna» hadde fått ordre om at alle skip som skulle til Suez skulle anløpe Morassa og de trodde de var på samme vei. Det større skipet gjorde større fart og tok dem igjen.
Ifølge 3. styrmann pågikk flukten i 17 minutter da krysseren var på 6000 yards la den bredsiden til og åpnet ild. Etter 15 minutter med stadig sending av nødsignaler opphørte de da radiostasjonen ble ødelagt av de stadig flere fulltrefferne på dekk. Krysseren skjøt i 25 minutter, og i løpet av denne tiden ble 6 mann drept og 10 såret. Det var ifølge ham bare når det begynte å brenne i lasten på fordekk at de måtte stoppe. Kapteinen og 3. styrmann er uenige i antallet drepte, men dette er de som kapteinen lister opp.
Følgende 5 mann blir drept.
Følgende ble såret:
Etterat «Tirranna» hadde stoppet maskinene kom hjelpekrysseren opp på siden og satte ut motorbåter med offiserer og soldater. Når de kom ombord besatte de skipet og alt som var av verdi ombord så som kobber, messing, løst inventar, proviant, tobakk, sigaretter, sprit, olje etc. ble ført ombord i krysseren. 100 tonn drivstoff ble tilbake i MS «Tirranna». Umiddelbart etter bordingen bad kapteinen om førstehjelpere til det skadde mannskapet sitt og to leger ble hentet og behandlet de skadde før de ble evakuert ombord i krysseren. Offiseren som bordet «Tirranna» var rasende for at de hadde skutt mot raideren. Kaptein Hauff-Gundersen forsøkte å forklare at de hadde forsøkt, men at kanonen var blitt ødelagt før det var mulig. Offiseren hadde så forklart at de ønsket å straffe kapteinen for å ha sendt ut "SOS" skipets navn posisjonen og «attacked by raiders»
Følgende personell ble beordret til å jobbe under prisemannskapet ombord på «Tirranna»:
Det øvrige mannskapet ble bragt over på hjelpekrysseren som fanger. I det kapteinen trør på leideren for å forlate «Tirranna» triver maskinmesteren som hadde ligget flat bak 2-luken under hele angrepet tak i skulderen og bebreider kapteinen «Hadde du stoppet med engang, hadde denne ulykken ikke skjedd». Navnet på hjelpekrysseren var «ABEKERK» av Rotterdam. Kapteinen på «Tirranna» forklarte til Rogge at når de så det nederlandske skipet i silhuett hadde han bare hatt litt vennskapelig konkurranse mellom de to skipene i tankene da han økte farten første gang. De to skipene gikk ifølge et stykke mot syd. På 31o S snudde krysseren og tok ut mot nord for å finne en tanker for å fylle «Tirranna» opp med drivstoff for hjemreisen til Frankrike. Det lykkes ikke «Atlantis» å finne en tanker så den returnerte til «Tirranna». Ifølge 3. maskinist som var ombord på Tirranna var ordrene at dersom «Atlantis» ikke returnerte skulle den gå til nærmeste land senkes og deretter skulle de klare seg som best de kunne. Under fangenskapet på den tyske krysseren satte tyskerne inderne i arbeid i motsetning til nordmennene og britene ombord. Ifølge dem selv hadde inderne sabotert arbeidet og forklart til medfangene «me no want to work for Germans».
28.Juli 1940 «Atlantis» returnerer til «Tirranna»
2. August 1940 lastes alle norske, britiske og indiske (totalt 293) samt et prisemannskap på 20 over i «Tirranna» mens lastingen av proviant pågikk kom plutselig et annet skip ut av tåken og overrasket alle, dette var «MS Talleyrand» som ble senket av Atlantis dagen etter.
4. august 1940 avgikk Tirranna kl 00:05 fra posisjon ca. 67o Ø 31o S under tysk kommando rundt syd- Afrika mot Europa. Reisen gikk uten uhell i 9 knopp på grunn av lite drivstoff. Under reisen gir kaptein Hauff-Gundersen styrmann ordre om å surre to og to oljefat sammen siden det var mer en 100 tomme oljefat i for-piggen. Dette i tilfelle de skulle bli senket.
21. September 1940 MS Tirranna ankrer opp i Arcachon i syd Frankrike der en offiser og to mann reiser i land og rapporterer skipet til tyske myndigheter.
Luka Jović
Luka Jović (født 23. desember 1997) er en serbisk fotballspiller som spiller for den italienske klubben.
MS «Tirranna»
Kapringen
22. September 1940 MS Tirranna fortsetter oppover kysten av Frankrike klokken 13:40 7 nautiske mil fra den franske kysten og 10 nautiske mil sør for innløpet av Bordeaux (45o19N 01o20W). Høres en voldsom eksplosjon på babord side tett fulgt av to andre eksplosjoner. Skipet krenger over og synker i løpet av 2 og et halvt minutt på 17-18 meter dyp. Et tysk fly rapporterer om senkingen og det blir sendt ut et skip fra Royan som plukker opp de overlevende som har ligget i sjøen 3-4 timer klamrende til to flåter 50 tomme og sammensurrede oljetønner samt noe vrakgods. 87 menneskeliv går tapt i senkingen derav 3 fra Tirrannas besetning
Luka Jović
Landslaget
Den 4. juni 2018 fikk han sin første landskamp for mot. Den 20. mars 2019 scoret han sitt første landslagsmål for mot.
MS «Tirranna»
Kapringen
En av inderne ble av tyskerne tatt i tyveri fra lasten og låst inne i lampeskapet. Tyskerne låste ikke ut inderen etter senkingen og han gikk ned med skipet.
Luka Jović
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
MS «Tirranna»
Kapringen
Følgende fra Tirranna mister livet under senkingen.
Luka Jović
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
MS «Tirranna»
Kapringen
Alle mannskap ble internert på militære kaserne og offiserene i en villa. Kaptein Hauff-Gundersen spurte en tysk løytnant om de kunne få tørre klær, da hadde tyskeren fnyst og sagt. «Dere er fordringsfulle. Da våre gutter kom til Oslo fikk de ingenting.» En klar henvisning til senkingen av «Blücher»
14. desember 1940 Avreise fra Frankrike gjennom Belgia via Sanitz-Trälleborg
17. desember 1940 Ankomst Oslo
Fra tyskerne sin side
10. juni 1940. Samme dag gir Norge offisielt opp kampene i Norge. Utsikten oppdager master på styrbord og Rogge øker farten på Atlantis til 17,5 knopp på samme kurs. På 9 000 meter hold endrer plutselig det norske skipet kurs og tar av i full fart. De to skipene følger hverandre i 3-4 timer i 17 knopp. Sakte, men sikkert spiser «Atlantis» opp distansen mellom de to skipene.
Kl. 11:35. Med alle poster og kanoner bemannet på en avstand av 5 kilometer beordrer Rogge å droppe kamuflasjen heiste den tyske marinens flagg og signaliserte til skipet med signalflagg «Stopp eller vi vil åpne ild» og «Bruk ikke radio». Skipet ignorerte signalflaggene og fortsatte med uforandret kurs og fart.
Rogge gav Kasch ordre om å åpne ild. Den første salven lander kort, den andre er lang. «Tirranna» gav full fart og begynte med sikksakkjøring og bemannet kanonen som gav ild samt radiorom sendte ut nødrop. På grunn av kursendringene og sikksakk-kjøringen bommet de neste 5 salvene fra «Atlantis». Distansen mellom de to skipene økte og mannskapet på «Tirranna» hadde håp om å kunne unnslippe inntil «Atlantis» fikk inn en fulltreffer på kanonen akterut og drepte de 5 som bemannet den.
Etter 3 og en halv times forfølgelse 39 salver (30 ifølge Mohr) med 150 skudd fra «Atlantis» gav «Tirranna» opp og stoppet i posisjon 22.40S- 69.20E. Bordings mannskapet fant et knust og blodig dekk med 5 døde og mange skadde. Kapteinen på Tirranna var i sjokk og repeterte «Men Norge inngikk fred med dere i dag». Norge hadde samme dag gitt opp alle kamphandlinger i Norge. Alle skadde ble umiddelbart flyttet over på «Atlantis» der de fikk medisinsk behandling. Selv om behandlingen var den beste som kunne gis døde Johansen av traumene fra «Tirranna», etter for mye blodtap og en amputasjon. De 5 andre skadde kom seg fra skadene sine.
Alle bortsett fra 7 nordmenn og et tysk prisemannskap på 20 under løytnantene Waldmann og Mundt ble flyttet over på «Atlantis», sammen med mat, forsyninger og noe personlige klær.
Kapteinen på «Tirranna» forklarte til Rogge at når de så det nederlandske skipet i silhuett hadde han bare hatt litt vennskapelig konkurranse mellom de to skipene i tankene da han økte farten første gang. Rogge trodde ikke helt på forklaringen, men var fornøyd med at «forkledningen» virket så bra. Kapteinen avslørte at han hadde blitt informert av myndighetene i Melbourne at minene utenfor Agulhas mest sannsynlig var fra «Graf Spee», som var senket måneder i forveien og at det indiske hav var trygt farvann. «Tirranna» ble sendt til en avtalt posisjon der de skulle vente til 31. august mens «Atlantis» lette etter et tankskip som kunne gi drivstoff til å sende henne til det tyskokkuperte Frankrike.
13. juni. Kaptein Rogge samler alle på «Atlantis» og gir dem en skyllebøtte de sent ville glemme. Det gjaldt oppførselen han hadde sett under kapringen av «Tirranna». Fulgt av en preken om behandling av krigsfanger som skulle behandles med respekt. Og all suvenirjakt skulle strengt kontrolleres av Rogge selv og offiserene ombord. Der ville ikke være noen unntak.
4. august 1940. Alle fanger på «Atlantis», 274 totalt blir overført til MS «Tirranna» med en prisebesetning på 20 mann under kommando av Leutnat zur See (Tilsvarende Fenrik i dag OF-1) Waldmann. Ordren var å gå til en fransk havn. Underveis ble det observert 8 skip blant dem en krysser men «Tirranna» unngikk dem alle.
Josip Juraj Strossmayer
Josip Juraj Strossmayer (født 4. februar 1815 i Osijek, død 8. mai 1905 i Đakovo) var en kroatisk katolsk biskop, teolog, velgjører, kroatisk politiker i Østerrike-Ungarn og forfatter.
Strossmayer bedrev sitt arbeide med største iver og flid og anses å være den største og mest innflytelserike personligheten på 1800-tallet for Kroatias kulturliv. Han var en ivrig talsmann for utvidet autonomi for kroatene og retten til å bruke det kroatiske språk innen den alminnelige forvaltning og i skolevesenet.
Bakgrunn
Strossmayers familie på farssiden stammet flere generasjoner tidligere fra Steiermark i Østerrike, på morssiden fra Slavonia, en landsdel av Kroatia.
Han fullførte gymnasiet i Osijek, fullførte teologistudiene ved det katolske presteseminar i Đakovo, og fok doktorgrad i filosofi i Budapest, i en alder av tyve år.
Prest
Han ble presteviet i 1838. Fra 1838 var han kapellan i Petrovaradin, til han flyttet til Wien i 1840 til Augustineum og Universitetet i Wien, der han fikk nok et doktorat i filosofi og i kirkerett i 1842. I 1847 ble han palasskapellan hos habsburgerne (en stilling han innehadde til 1859), og ble utnevnt til en av rektorene ved Augustineum.
Biskop
Han lot oppføre og var personlig med på å finansiere katedralen i Đakovo og den store kirken i Osijek. I 1859 støttet han opp under reoveringen av St. Hieronymus-instituttet i Roma.
Dertil var han partileder for Det kroatiske folkeparti og gjenopprettet universitetet i Zagreb.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Nemanja Radonjić
Nemanja Radonjić (født 15. februar 1996) er en serbisk fotballspiller som spiller for den italienske klubben, på lån fra den franske klubben Olympique de Marseille.
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Linnéa Solvoll Laupstad
Linnéa Solvoll Laupstad (født 10. juli 2003) er en norsk fotballspiller fra Myre i Vesterålen som spiller for Arna-Bjørnar.
Oslo-Filharmonien (turneer)
Oversikt over Oslo-Filharmoniens turneer. Av plasshensyn begrenset til de største byene.
Linnéa Solvoll Laupstad
Karriere
Hun startet å spille fotball som seksåring for det lokale laget Morild. Hun var også et stort talent i alpint i ung alder hvor hun konkurrerte på nasjonalt nivå for Sortland Alpinklubb. Hun ble blant annet nordnorsk mester i storslalåm i U16 klassen.
Laupstad var ansett som et så stort fotballtalent at hun som 14-åring debuterte for Morild 2 sitt herrelag i 5. divisjon i 2018. Hun ble i november 2018 kåret til årets talent av TV 2 i samarbeid med NFF og Equinor.
I 2019 signerte hun for Arna-Bjørnar, som en del av avtalen ble hun lånt ut til Medkila i 1. divisjon for vårsesongen. 16 år gammel flyttet hun fra Vesterålen til Bergen sommeren 2019, og sluttet seg til Arna-Bjørnar. Kort tid etter i august, fikk hun debuten i Toppserien.
Hun har landskamper for J15, J16 og J19-landslaget til Norge.
Christian Martin Tegner
Tegner arbeidet som portrettegner, tegnelærer og litograf i Danmark, før han kom til Trondhjem i 1829, som skuespiller ved Madam Bigums Selskab. Etter et par sesonger som skuespiller, valgte han å satse på sin kunstneriske utdannelse. Han opprettet først en privat tegneskole, før han i 1833 ble ansatt som tegnelærer ved Realskolen.
Han opprettet byens første litografiske institutt i 1837. Dette var i drift til i 1845, da han solgte det. Under oppholdet i Trondhjem tegnet han en rekke prospekter, som grunnlag for litografier. Han malte også landskap og utførte litografiske portretter, blant annet av biskop Peder Olivarius Bugge. Han arbeidet også sporadisk som skuespiller og teatermaler.
Vinteren 1833 åpnet Tegner et såkalt «Cosmorama» i sin leilighet i bygningen Harmonien ved Torvet. Dette var en ny form for underholdning og formidling, en utstilling av store malerier av landskaper og dramatiske hendelser, som slaget ved København red 2. april 1801 og Vesuvs krater under vulkansk utbrudd i 1818. Denne typen utstillinger ble etterhvert meget populær. Tegners kosmorama, der publikum kunne studere maleriene gjennom tittehull, ble åpnet for publikum to måneder før hovedstaden fikk sitt kosmorama, med bilder av landskapsmaleren Flintoe og arkitekt Linstow.
I 1845 reiste han tilbake til Danmark. I København ledet han Emil Berentzens litografiske bedrift i perioden 1845–1848. Han startet, sammen med broren I.W. Tegner, Chr. og I. Tegners Stentrykkeri i 1846. I 1850 fortsatte firmaet under navnet C.M. Tegners Inst., etter at broren hadde opprettet et annet firma. C.M. Tegners Inst. var i virksomhet til Tegners død i 1881.
Han stilte ut ved Charlottenborg Forårsudstilling i 1826, og var representert med arbeider på Den historiske Udstilling i Trondhjem, i forbindelse med byjubileet i 1897.
I Danmark er det tegninger og litografier av ham ved Frederiksborg Museum; Kobberstiksamlingen ved Statens Museum for Kunst og billedsamlingen ved Det kongelige Bibliotek. I Sverige finnes arbeider av ham ved Östergötlands og Linköpings Stads Museum. I Norge er det arbeider av ham ved Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, Universitetsbiblioteket i Oslo, Glomdalsmuseet (flere tegninger) og Norsk Folkemuseum.
Finneidstraumen
Finneidstraumen er ei 250 meter lang elv og tidevannsstrøm i Fauske kommune i Nordland. Den går fra vestenden av Nervatnet og ut i Fauskevika i Skjerstadfjorden ved Finneid, like øst for Fauske.
Finneidstraumen er nederste del av Sulitjelmavassdraget, som har et nedbørfelt på 1 029,95 km² og en middelvannføring på 48,1 m³/s. Men ettersom Nervatnet ligger praktisk talt på havnivå medfører tidevannet at vannføringen ved flo sjø snur retning og renner inn i Nervatnet, slik at Finneidstraumen da blir en tidevannsstrøm. På grunn av kraftutbyggingen i Sulitjelmavassdraget er den maksimale vannføringen ut av Finneidstraumen redusert i forhold til tidligere.
Nordlandsbanen og europavei 6 går på bru over Finneidstraumen. Nordlandsbanens bru ble åpnet 1958. Brua for E6 er 68 meter lang og ble åpnet 31. oktober 2018. Før den ble åpnet var det en smal bru med begrense høyde som ble bygget etter krigen. En eldre bru ble sprengt i 1940.
Vestre Toten prestegjeld
Vestre Toten prestegjeld, fra 1982 Ås prestegjeld, var et prestegjeld tilhørende Toten prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Vestre Toten kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Ås kirke.
Historikk
Ása sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet.
Toten prestegjeld ble delt i Østre og Vestre Toten prestegjeld ved kongelige res.er 5.3.1825 og 10.6.1826. Vestre Toten prestegjeld skulle bestå av Ås og Kolbu sogn.
Vestre Toten prestegjeld dannet grunnlaget for Vestre Toten formannskapsdistrikt opprettet i 1837.
Ved kgl. res. 29.5 1981, med virkning fra 1.8.1981 ble Raufoss kirke utskilt fra Vestre Toten prestegjeld til Raufoss prestegjeld.
Ås prestegjeld
Med brev fra Kirke- og undervisningsdepartementet 20.4.1982 skiftet prestegjeldet navn fra Vestre Toten prestegjeld til Ås prestegjeld.
Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.
Ås prestegjeld og dets sogn er nå en del av Vestre Toten kirkelige fellesråd underlagt Toten prosti.
Vintertuntunnelen
Vintertunnelen er en veitunnel på europavei 134 i Etne kommune i Vestland, helt på grensa til Odda kommune. Den er 85 meter lang. Tunnelen ble åpnet i 2007.
Taymyr-klasse isbryter
Taymyr - klassen (ryska: Таймыр) er en russisk (tidligere Sovjet) klasse atomdrevne isbrytere.
Taymyr er litt mindre (150 meter lange) enn atomisbryterne i Arktika-klassen, og ved en maksimal dybde på 9 meter (kan også gå med redusert dybde helt ned til 7,5 meter) kan de også operere på elver og i grunnere farvann. De har 50 000 hk og kan bryte 1,77 meter tykk is i en hastighet på 2 knop. De er bygget med et spesielt kuldebestandig stål. De har et mannskap på 100 og har fasiliteter for 138 personer. I akter er det et helikopterdekk og en hangar for et Kamov Ka-32 helikopter. Isbryterne kan fungere ved temperaturer så lave som -50 °C.
Det var planer om å bygge fire fartøy, men frem til 2023 er det ennå kun bygget to, Taymyr og Vaygach.
Taymyr
Isbryteren Taymyr ble bygget for Sovjetunionen i Helsingfors, Finland, av Wärtsilä. Den ble slept til St. Petersburg for installasjonen av kjernefysisk utstyr. Isbryteren har vært i drift siden 1989. Taymyr er hjemmehørende i Murmansk.
Vaygach
Tveitatunnelen
Tveitatunnelen er en tunnel på fylkesvei 681 i Suldal kommune i Rogaland. Tunnelen er 69 meter lang.
Taymyr-klasse isbryter
Isbryteren Vaygach er søsterskipet til Taymyr. Det ble også bygget i Finland og St. Petersburg, og ble satt i drift i 1990. Vaygach er hjemmehørende i Murmansk.
Sergej Milinković-Savić
Sergej Milinković-Savić (født 27. februar 1995) er en spanskfødt serbisk fotballspiller som spiller for den italienske klubben SS Lazio.
Taymyr-klasse isbryter
Arbeidsoppgaver
Eskils dag
Eskils dag var i Nord-Norge en merkedag for regn. Hvis det regnet på Eskils dag, var det trodd at nedbøren kunne gjøre stor skade, like stor skade som om en hær hadde gått gjennom landet.
Taymyr-klasse isbryter
De er bygget for isbryting i elvene i Sibir og andre russiske elver. De utføre blant annet eskortering av transportskip fra Nornickel-anlegget ved Norilsk og skip med tømmer og malm fra Igarka til Dikson.
I februar-mars 2011 jobbet Vaygach i Finskebukta på grunn av de tunge isforhold i utkanten av St. Petersburg.
Klypetunnelen
Klypetunnelen er en veitunnel på europavei 134 i Etne kommune i Vestland. Den er 29 meter lang. Tunnelen ble utvidet og oppgradert ved utbyggingen av E134 Åkrafjorden.
Sergej Milinković-Savić
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Shewhart-syklusen
Shewhart-syklusen er en iterativ design- og ledelsesmetodikk som brukes i næringslivet for kontroll og kontinuerlig forbedring av prosesser og produkter. På engelsk er den også kjent som PDCA-syklusen, der forkortelsen står for plan–do–check–act eller adjust. På norsk finnes det flere ulike oversettelser:
En annen versjon av syklusen legger til en O foran, for observasjon, altså at man observerer gjeldende tilstand, mens noen norske varianter i stedet bruker planlegge. Vektleggingen på å observere nåværende tilstand er kjent fra litteraturen om strømlinjeformet produksjon og Toyota Production System. Kombinasjonen av Shewhart-syklusen og Ishikawa sine endringer kan spores tilbake til S. Mizuno fra Tokyo institutt for teknologi i 1959.
Shewhart-syklusen må ikke forveksles med Deming-syklusen, som har stegene planlegge, utføre, studere, korrigere (engelsk: plan-do-study-act). Her legger det tredje steget vekt på å studere problemet, ikke evaluere/kontrollere. William Edwards Deming mente at fokuset på å kontrollere var mer rettet mot implementering av en endring, og med suksess eller fiasko som utfall. I stedet fokuserte han på å kunne forutsi resultatene av en forbedringsinnsats ved å studere de faktiske resultatene og sammenligne dem for å muligens revidere hypoteser.
Syklusens fire stadier
Syklusen har følgende fire stadier eller faser:
Bakgrunn og historikk
Shewhart-syklusen er basert på den vitenskapelige metoden som utviklet av Francis Bacon (Novum Organum, 1620). Den vitenskapelige metoden kan oppsummeres som "hypotese, eksperiment, evaluering", hvilket ligner på "planlegge, gjennomføre, evaluere". Walter Andrew Shewhart beskrev "kontrollert" produksjon - altså under statistisk kontroll - som en 3-stegs prosess bestående av "spesifikasjon, produksjon og inspeksjon". Han relaterte også dette spesifikt til den vitenskapelige metoden for hypotese, eksperiment og evaluering. Shewhart sier at statistikeren "må bidra til å endre etterspørselen [etter varer] ved å vise [...] hvordan man kan snevre inn toleranseområdet og for å forbedre kvaliteten på varene." Det er klart at Shewhart hadde til hensikt at analytikeren skulle iverksette tiltak basert på konklusjonene fra evalueringen.
Deming hadde forelesninger i Japan på begynnelsen av 1920-årene, og bemerket at japanerne kortet ned stegene til de nå anerkjente "planlegge, gjennomføre, evaluere, korrigere" (plan, do, check, act). Deming foretrakk derimot "planlegge, gjennomføre, studere, evaluere" (plan, do, study, act) fordi han mente at "studere" har konnotasjoner på engelsk som er nærmere Shewharts hensikt enn "evaluere". Et grunnleggende prinsipp for den vitenskapelige metoden og Shewart-syklusen er iterasjon: Når en hypotese er bekreftet (eller negert) vil utførelse av syklusen igjen utvide kunnskapen ytterligere. Gjentagelse av Shewart-syklusen kan bringe brukerne nærmere målet, vanligvis med perfekt gjennomføring og resultat.
Shewar (og andre former for vitenskapelig problemløsning) er også kjent som et system for å utvikle kritisk tenkning. Hos Toyota er det også kjent som "å bygge mennesker før man bygger biler". Toyota og andre selskap som benytter seg av strømlinjeformet produksjon hevder at en engasjert og problemløsende arbeidsstyrke som bruker Shewart-syklusen i en kultur med kritisk tenkning er bedre i stand til å innovere og holde seg foran konkurransen gjennom stringent problemløsning og påfølgende innovasjoner.
Deming la vekt på kontinuerlig iterasjon mot et forbedret system, og at syklusen derfor bør implementeres gjentatte ganger i spiraler med økende kunnskap om systemet som konvergerer til det endelige målet. Hver komplette syklus gir økt kunnskap om systemet som studeres. Denne tilnærmingen er basert på troen på om at kunnskap og ferdigheter er begrensede, men forbedres. Spesielt i starten av et prosjekt er nøkkelinformasjon kanskje ikke kjent, og den vitenskapelige metoden gir tilbakemelding for å rettferdiggjøre gjetninger (hypoteser) og øke kunnskapen. I stedet for å gå inn "analyseparalyse" for å få noe perfekt første gang er det bedre å ha "omtrent rett" enn "nøyaktig feil". Med forbedret kunnskap kan man velge å avgrense eller endre målet (idealtilstanden). Målet med Shewart-syklusen er å bringe brukerne nærmere det målet de velger.
Når syklusen brukes til komplekse prosjekter eller produkter med en viss kontrovers bør evaluering med eksterne interessenter skje før gjennomføringsstadiet, siden endringer av prosjekter og produkter som allerede er designet i detalj kan være kostbart.
Endringstakten eller forbedringsgraden har vært en viktig konkurransefaktor på 2000-tallet. Shewart-syklusen muliggjør store "hopp" eller "gjennombrudd" i ytelse, så vel som kaizen (hyppige små forbedringer). I USA er syklusen gjerne forbundet med større prosjekter som involverer mange mennesker, og hvor ledere derfor ønsker å se store "gjennombrudd" for å rettferdiggjøre innsatsen. Imidlertid kan denne vitenskapelige metoden brukes på alle slags prosjekter og forbedringsaktiviteter.
Peder Meen Johansen
Peder Meen Johansen (født 27. august 2003) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Joel Rajalakso
Carl Joel Samuel Rajalakso (født 2. april 1993 i Enköping) er en svensk fotballspiller. Rajalakso, som er midtbanespiller, spiller for Östers IF i Division 1. Rajalakso har tidligere spilt for Åtvidabergs FF i Allsvenskan.
Enköpings SK
Rajalakso startet karrieren i Enköpings SK, og spilte første A-lagskamp for klubben i Division 1 som 16-åring. Det ble 2. desember 2012 klart at Rajalakso ville gå til Åtvidabergs FF.
Åtvidabergs FF
Rajalakso spilte første kamp i Allsvenskan for Åtvidabergs FF 20. oktober 2013, da Åtvidabergs FF slo Helsingborgs IF 3–0 på hjemmebane. Rajalakso spilte sammenlagt seks seriekamper i løpet av de to sesongene han tilbragte i klubben.
Lanslagskarriere
Rajalakso spilte fra 2008 til 2010 på Sveriges U17-lag etterfulgt av Sveriges U19-lag.
Privat
Rajalaksos eldre bror, Sebastian Rajalakso, er også fotballspiller, og spiller for GIF Sundsvall i Allsvenskan.
«Fire salmer»
«Fire salmer frit efter gamle norske kirkemelodier» ofte kun omtalt som «Fire salmer», er et musikkverk for blandet kor a cappella og barytonsolo, av Edvard Grieg (opus 74). Verket som var komponistens siste, ble skrevet i 1906 og utgitt i 1907. «Fire salmer» er bygget over gamle norske folketoner fra samlingen til Ludvig Mathias Lindeman.
Tre av salmene ble til på Troldhaugen sommeren 1906. Den siste av dem, som i den endelige rekkefølge ble den første («Hvad est du dog skjøn»), ble til på Hotel Westminster i Kristiania. Grieg bodde på hotellet fra september 1905 til april 1906, og fra oktober 1906 til april 1907
Verket ble tilegnet kapellan Johann A. Budtz Christie, en jevnaldrende, fjern slektning av Grieg.
Svømming under Sommer-OL 2020 – 200 meter ryggsvømming menn
200 meter rygg for menn under Sommer-OL 2020 vil finne sted i Tokyo Aquatics Centre fra 28. til 30. juli 2021.
Forsøksheat
De seksten raskeste svømmerne, uavhengig av heat, gikk videre til semifinalene.
Semifinaler
De åtte raskeste svømmerne, uavhengig av heat, gikk videre til finalen.
Finale
Resultatene var som følger:
Bueskyting under Panamerikanske leker 2015
Bueskyting under Panamerikanske leker 2015. Bueskyting var en av sportene under de Panamerikanske leker 2015 i Toronto i Canada. Turneringen ble avviklet 14. til 18. juli 2015. Det var i alt fire konkurranser; single- og lagkonkurranse for både damer og herrer. Femten nasjoner var representert med tilsammen 64 utøvere.
Lars Helge Birkeland
Lars Helge Birkeland (født 11. februar 1988) er en norsk tidligere skiskytter som representerte Birkenes IL.
Karriere
Han var med på Norges lag som tok sølv på stafett under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang. Han ble verdensmester da han var med på det norske laget som vant stafett under VM i skiskyting 2019 i Östersund.
Privat
Han er gift med den tidligere skiskytteren Fanny Horn Birkeland.
Jenin Camp
Jenin Camp (مخيم جنين) is a 0,42 km² stor palestinsk flyktningleir nord på Vestbredden inne i byen Jenin. Den ble etablert i 1953 etter at en snøstorm hadde ødelagt det meste av den opprinnelige leiren.
Leiren ble hardt rammet under den andre intifadaen, da Israeli Defense Forces rykket inn i den i april 2002 etter slaget om Jenin med den begrunnelse at leiren var et arnested for palestinske militante. Over 400 hjem ble ødelagte, og hundrede flere sterkt beskadiget. En fjerdedel av leirens befolkning ble hjemløse. En FN-utsending sammenlignet leiren med en jordskjelvsone.
Palestinske påstander om at 500 personer var blitt drept under den istraelse invasjonen i 2002 ble avvist i en FN-rapport, som gav støtte til påstander om at 52 palestinere og 23 israelske soldater ble drept. Israelake myndigheter avviste påstander om at Israeli Army hadde foretatt en massaker i leiren, skjønt de hindret hjelpearbeidere og reportere fra å trenge inn, med begrunnelsen av at palestinerne hadde rigget opp booby traps. Palestiniere bekreftet senere at eksplosiver faktisk var blitt plassert rundt omkring i leiren.
Både israelske og palestinske styrker foretok hyppige operasjoner i leiren, ofte med voldsutgydelser som resultat. I august 2021 ble fire palestinake menn drept og en femte hard såret under et israelsk raid foretatt av ikkeuniformerte, som rykket inn for å arrestere en mistenkt person tilknyttet Hamas.
Leiren har en av de høyeste niivåer av arbeidsløshet og fattigdom av de 19 flyktingeleirene på Vestbredden. Mange av beboerne hadde tidligere vært avhengige av arbeid i Israel, noe som ble sterkt redusert etter byggingen av sikkerhetsbarrieren og implenteringen av passerseddelregimet. Blant øvrige problemer er hefolkningstettheten og den dårlige sanitærinfrastrukturen.
Den 28. september 2022 ble fire palestinere drept og 44 andre såret under et israels raid inn i leiren.
Den 26. januar 2023 drepte israelske styrker ni i et sammenstøt med væpnede palestinere under et raid i byen Jenin og i flykningeleiren.
Ellen Lobb
Marjorie Ellen Lobb (født 24. desember 1947 i New York, USA) er en amerikansk/norsk billedkunstner, bosatt på Vestre Sandøya i Tvedestrand kommune. Hun arbeider i hovedsak med tresnitt og oljemaleri.
Ellen Lobb kom til Norge i 1970 etter fullført bachelorgrad fra Rhode Island School of Design, fine arts. Hun har også utdannelse fra Institutt for grafisk design, Høgskolen i Telemark (1971) og Statens lærerhøgskole i forming, Oslo (1978). Etter hvert bosatte hun seg på Vestre Sandøya utenfor Tvedestrand, hvor hun har eget verksted og galleri.
Lobb har en rekke separatutstillinger bak seg, blant annet på Tyholmen galleri (1992), Grimstad kunstforening (1995), Lillesands Da’ene (1996) og i Bykle og Valle kunstlag (1997). Hun har deltatt fem ganger på Sørlandsutstillingen (siste gang i 1993). I 1996 deltok hun på Høstutstillingen. Lobb har også deltatt på utstillinger i Christiansand kunstforening (1994, 1995 og 1998), Tvedestrand kunstforening (1988 og 1996), Grimstad kunstforening (1998 og 1999), Risør kunstforening (1999) og Sørlandets kunstnersenter og Galleri 9 (1997-99). I forbindelse med 100-årsjubileet for kvinners stemmerett i 2013, deltok Lobb på  jubileumsutstillingen  «Med kunsten som stemme» på Lindvedske hus i Arendal.
I perioder har hun arbeidet som illustratør for Norsk Hagetidend (1985-89) og senere for magasinet Foreldre & Barn (1997-1990). Hun har også undervist i estetiske fag ved videregående skoler i Aust-Agder. Lobb er innkjøpt av Skien Billedgalleri (1995), Tvedestrand kommune (1993 og 1994) og Tvedestrand videregående skole (1990).
Ellen Lobb er medlem i Norske billedkunstnere Agder (NBK-Agder).
Quasimellana
Quasimellana er en slekt av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae).