cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyongyang
Museer
Ved Taedongelva ligger «USS Pueblo», som er et skip som tilhørte den amerikanske marinen. Skipet ble oppbrakt av nordkreansk marine i 1968, som hevdet at det var et spionskip. Besetningen ble satt fri året etter, mens skipet ble beholdt og senere gjort om til et museum.
Bygninger
Byen bærer preg av å ha vært gjenoppbygget etter flere kriger, men først og fremst etter omfattende skader under Koreakrigen. Den moderne byen har store parkområder og brede veier med enorme boligkomplekser rundt omkring. Blant severdighetene er den første bymuren, som er fra 100-tallet f.Kr, samt et Buddihstisk tempel.
Mansudae
Det Mansudaemonumentet på Mandsuhøyden i byens sentrum skal minne det nordkoreanske folket på revolusjonen og Kim Il-sungs ære. Monumentet ble åpnet i april 1972 til Kims 60-årsdag. I sentrum av monumentet rager en 20 meter høy bronsestatue av Kim Il-sung. På begge sider av denne statuen viser enorme bronsetablåer glimt fra den revolusjonære kampen. I bakgrunnen på veggen av revolusjonsmuseet finnes et mosaikkbilde som er 70 meter bredt av Paektufjellet i det nordre av landet. Hele monumentet har en samlet grunnflate på 240 000 m².
Kim Il-sung-plassen
Sør for Mansuhøyden ligger Kim Il-sung-plassen. I kommunistisk tradisjon blir plassen blant annet benyttet til militærparader og oppvisninger. Plassen er laget ved hjelp av granittheller og er vel 75 000 m² stor, men mindre enn både Tiananmen i Beijing og Den røde plass i Moskva. Plassen ble ferdig i 1954.
Juchetårnet
På østbredden av Taedongelva står Juchetårnet som ble bygd til Kim Il-sungs 70-årsdag i 1982. Tårnet ser ut som en rød flamme på toppen av en sokkel. En heis fører opp til en 360 graders utkikksplattform på toppen av sokkelen.
Nord for tårnet står ett 30 meter høyt monument, laget i sirkel, der en hammer, sigd og en pennespiss som blir holdt oppe av tre hender. Monumentet er til minne om etableringen av partiet og de tre klassene som partiet består av; bønder, arbeiderne og de intellektuelle.
Triumfbuen
Til Kim Il-sungs 70-årsdag i 1982 ble det også bygd en triumfbue som er 60 meter høy, eller tre meter høyere enn den tilsvarende buen i Paris, som er modellen og forbildet til den i Pyongyang. Monumentet består av 10 500 granittblokker og inneholder en 27 meter høy bue.
Buen er dekorert med bilder fra kampen mot Japan under okkupasjonen. Nord for buen ligger Vennskapstårnet reist i 1959 og forlenget i 1984 og skal symbolisere vennskapet mellom Nord-Korea og Kina.
Ryugyong Hotel
Ryugyong Hotel vil ved ferdigstilling bli verdens høyeste hotel med sine 105 etasjer og 330 meter. Etter planen skulle hotellet være ferdig i 1992 men finansielle problemer har ført til at bygningsstrukturen står uferdig sentralt byen. Bygningen kan sees fra hele byen på grunn av sin høyde.
Næringsliv
Pyongyang er landets industrielle sentrum, og omfatter blant annet virksomhet innenfor metall-, tekstil-, elektronikk og næringsmiddelindustri. På begynnelsen av 1990-tallet opplevde det meste av næringslivet i Pyongyang sterkt fallende etterspørsel, fordi de tradisjonelle handelspartnerne i Øst-Europa falt bort og den gjenværende handel gikk over til dollar. Konsekvensen for store deler av næringslivet var sterk tilbakegang i produksjonen med rundt 5 prosent hvert år til en nærmest komplett stillstand rundt år 2000. Vestlige beregninger sier at halvparten av alle fabrikker står stille, men enkelte kilder sier at så mange som 90 prosent ikke er i drift. Næringslivet er avhengig av statlige subsidier for å overleve.
Transport
Første del av Pyongyangs undergrunnsbane ble åpnet 6. september 1973. Systemet består i dag av 17 stasjoner på to linjer med en samlet lengde på vel 22,5 km. Underbrunnsbanen var den første som ble åpnet på den koreanske halvøy, og konstruksjonsarbeidet startet i 1968. Undergrunnsnettet befinner seg på vestsiden av Taedongelva. Årsaken til dette var en ulykke da banen ble konstruert, da deler av tunnelen ble oversvømmet og mange arbeidere omkom.
De to linjene møtes ved stasjonene Jonu/Jonsung. Ved flere av stasjonene er det tilslutningsmulighet til trikk og trolleybuss.
Stasjonene er bygd for å kunne fungere som tilfluktsrom ved en krigssituasjon, og alle stasjonsområdene er derfor utstyrt med store ståldører, ofte både doble og tripple.
Ifølge dokumenter fra det kinesiske selskapet som leverte vogner til banen er det levert dobbelt så mange vogner som trengs selv om en regner med ekstra vogner til rushtiden og at det til en hver tid står vogner på verksted.
Undergrunnsbanen er ment å gå med få minutters intervaller i perioden 05:30 til 23:30. Et minste intervall på 2 minutter kan driftes under rushtiden. På grunn av den usikre energitilførselen er det uklart hvor ofte banen i virkeligheten går. Utlendinger får bare kjøre mellom to stasjoner.
Byens første elektriske trikk åpnet 20. mai 1923 og erstattet vogner som ble trukket av hester. Etter ti år var nettet utvidet til 14 km. Koreakrigen førte til at trikkedriften ble innstilt. Først i 15. april 1991 kom det igjen ny trikkedrift i gang i byen og nettet ble de neste årene stadig utvidet og utgjør i dag tre linjer som tilsammen er 53 km lange. de første trolleybussene ble satt i drift 30. april 1962. Problemer med strømforsyningen gjør at både underbrunnsbanen, trikken og trolleybussene av og til stopper opp.
Den internasjonale lufthavna, Sunan internasjonale lufthavn ligger vel 30 km nord før Pyongyang og har noen få internasjonale flygninger i uka. Landets statseide flyselskap Air Koryo hevder å fly noen få innenriksruter med ukjent frekvens, til byene Hamhung, Wonsan, Chongjin, Hyesanog Samjiyon.
Byen har daglig togforbindelse til Beijing og Moskva. Til Beijing tar turen 25 timer og 25 minutter. K27 fra Beijing / K28 fra Pyongyang, går på mandag, onsdag, torsdag og lørdag. Til Moskva tar turen 6 dager.
Byen har ingen privatbilisme på samme måte som i vestlige byer. Myndighetene opererer en flåte av privatbiler til offisiell bruk, deriblant Mercedes-Benz limousiner for partifolk. Sykler er også sjelden. Det er ikke uvanlig å observere folk gå lange strekninger.
Medier
Byen er hovedsete for det nordkoreanske nyhetsbyrået Korean Central News Agency (KCNA). Byrået er ansett som nordkoreas offisielle stemme utad og bringer videre meldinger fra blant annet Koreas arbeiderparti og regjeringen. Byrået startet virksomgeten 5. desember 1946.
Den viktigste avisa er Rodong Sinmun («Arbeideravis»). Avisa er organ for sentralkomiteen i Koreas arbeiderparti. Avisa gis ut av Rodong nyhetsbyrå og er landets mest leste avis. Aviser på fremmedspråk som engelsk og fransk gis ut og inkluderer titler som Foreign Trade of the DPRK, Korea Today, The People's Democratic Republic of Korea og The Pyongyang Times. Som alle nordkoreanske medier er formålet med utgivelsen å propagandere for landet og dets myndigheter og leder Kim Jong-il. Den statlige komiteen for kringkasting og fjernsyn har sitt hovedsete i byen og står for den koreanske TV-kanalen, den koreanske radioen, P'yngyang FM Pangsong samt utlandsprogrammet Radio Pyongyang (Voice of Korea). Utlandsprogrammet sender radioprogrammer på ulike språk, blant annet tysk og engelsk. Sendingene kringkastes både på kortbølge og mellombølge.
Pyongyang er ikke knyttet til Internett på vanlig vis. Det nordkoreanske domenet .kp («Korea – People's Republic») er inaktivt. De offisielle nettstedene som finnes blir driftet fra utlandet. Det er antatt at landets nomenklatura har normal tilgang til Internett. Regjeringsansatte, turistguider og studenter har kinesiske e-postadresser. Hovedstaden skal være knyttet til et stort nasjonalt Intranett, som knytter myndigheter og regjering sammen.
Utdanning
De største institusjonene innenfor høyere utdanning i Nord-Korea ligger i Pyongyang. Blant institusjonene er Kim Il-sung-universitetet, Kim Chaek tekniske universitet og flere bedriftsøkonomiske instiusjoner. Landets nasjonalbibliotek ligger også i byen. Pyongyangs kunstuniversitet utdanner mange av de ansatte i Mansudae Art Studio, som står for mange av byens (og landets) monumenter, samt offisielle portretter av statslederne.
Kim Il-sung-universitetet ligger nord i byen og ble åpnet i oktober 1946. Anlegget består av flere bygninger, en bronsestatue av universitetets grunnlegger Kim Il-sung, samt flere relikvier fra studentårene til Kim Jong-il som ble uteksaminert fra farens universitet.
Offisielle tall sier at universitetet i gjennomsnitt har 12 000 studenter som studerer innenfor fagene industriell forskning, medisin, arkitektur, landbruk og politisk ideologi.
I 1982 åpnet Folkets store studiehall i en bygning ved Kim-Ilsungplassen midt i sentrum. Bygningen er oppført i tradisjonell-moderne arkitektur og huser studieplasser og administrasjon for fjernundervisning, samt et bibliotek. Grunnflata er 100 000 m² og offisielle tall sier at biblioteket alene har 30 millioner bøker.
2. juni 2004 ble en lesesal knyttet til Goethe-Institutet i Pyongyang åpnet, bestående av litteratur i fra praktiske fagbøker til medisin og bygningskunst. I tillegg kommer tyske tidsskrifter som er gratis tilgjengelig. I hvilken grad den nordkoreanske befolkningen kan benytte dette tilbudet, er imidlertid omstridt.
Liste over militære spesialstyrker
Dette er en liste over militære spesialstyrker. For informasjon om slike styrker, se spesialstyrke. For spesialavdelinger i politiet, se taktisk politienhet.
Costa Rica
Costa Rica har en paramilitær «Civil Guard», basert på den spanske Guardia Civil, i stedet for en tradisjonell militær avdeling. Enheten har trening i beskyttelse av VIP-er og bekjempning av gisselsituasjoner. De deltar i tillegg ved pågripelser av antatt farlige kriminelle personer.
Frankrike
Franske spesialstyrker opererer under Spesialkommandoen. En del enheter står under permanent kommando, mens andre enheter kan innkalles ved behov.
Italia
Esercito Italiano (hæren) Marina Militare Italiana (marinen)
Aeronautica Militare (Luftforsvaret) Arma dei Carabinieri (Carabinieri)
USA
USAs militære har en egen kommando ovenfor alle spesialstyrkene, uavhengig om disse egentlig ligger under US Army, US Navy, US Marines eller US Airforce. Dette heter passende nok U.S. Special Operations Command (SOCOM).
(ikke uttømmende)
Tidskriften Akvariet
Tidskriften Akvariet behandler alle aspekter av akvariefiskhold, både ferskvann og saltvann, og i en viss grad også herpetologiske spørsmål.
Kongeloven
Kongeloven (Lex Regia) var det dansk-norske eneveldets rettslige grunnlag, underskrevet av kong Frederik 3. 14. november 1665. I europeisk sammenheng er dette den eneste skrevne grunnloven for et eneveldig styre. Kongeloven forelå på latin og på dansk, og det var den danske versjonen som ble underskrevet og dermed gjeldende lov.
Innhold
Loven fastsatte den kongelige arvefølgen og formaliserte kongens eneveldige makt. Den presiserte den forfatningsendringen som skjedde i Kongeriket Danmark og Kongeriket Norge ved et statskupp gjennomført av kongen i 1660 og bekreftet gjennom Enevoldsarveregjeringsakten i 1661, som avskaffet stendenes innflytelse på riksstyret gjennom det gamle (danske) Riksrådet, valgmonarki og håndfestninger som begrenset kongens makt. Med forfatningsendringen ble det slutt på adelens politiske makt i Danmark.
Kongeloven gjør bare en eneste innskrenkning i kongens suverenitet: Han kan ikke redusere sin uinnskrenkede makt.
Bakgrunn
Kongeloven var utarbeidet i 1661 av Peter Schumacher (adlet Griffenfeld i 1671), men ble undertegnet av kongen først i 1665. Kongeloven ble holdt hemmelig til etter tronskiftet i 1670, og den ble trykt i 1709.
Kongeloven bygger på naturrettslige doktriner og er, hva innholdet angår, uten sidestykke, da det neppe finnes noen annen forfatning som har tillagt kongen en så ubegrenset makt. I loven heter det at kongen skal «holdes og aktes for det ypperste og høyeste hode her på jorden, over alle menneskelige lover, og .. ingen .... over seg ... uten Gud alene».
Kongeloven ble aldri formelt bekreftet på Island.
Nana Mouskouri
Blant musikkinteresserte er hun kjent for sin karakteristiske litt hese stemme og språkmektighet, men også for sine særpregede briller med kraftig sort innfatning. Brillene, som lenge var typisk for greske kvinner, har blitt hennes varemerke gjennom et langt liv som toppartist på den internasjonale arena. Hun skapte sin egen stilart i begynnelsen av 1960-årene, basert på en blanding av jazz, gresk folkemusikk og såkalt fransk chanson.
Fakta
Nana Mouskouri har av flere blitt regnet som verdens mestselgende kvinnelige plateartist gjennom alle tider. Dette selv om plateselskapene til artister som Mariah Carey, Whitney Houston, Céline Dion, Alla Pugatsjova og Madonna hevder at disse artistene er de største. Mouskouri har som artist solgt mer enn 300 millioner album. Bare The Beatles, Elvis Presley, ABBA og Michael Jackson har solgt like mye eller mer.
Mouskouri har spilt inn mer enn 450 studioalbum og utgitt over 800 plater totalt, inkludert singler og EP-er. Hun har gjort mer en 150 liveinnspillinger og vunnet over 300 gull-, platina- og diamantplater i sin karriere, som omfatter mer enn 1600 låter siden begynnelsen. Hun har sunget inn sanger på mer enn 15 ulike språk og utgitt album på 11 språk. Stort sett hvert år har hun holdt over 100 konserter, spredd over hele verden. Hun snakker åtte språk og har vunnet en rekke internasjonale priser og æresbevisninger over hele verden.
Barndom og drømmer
Mouskouri foreldre bodde på Kreta, der faren Konstantinos jobbet som kinomaskinist. Moren Alica (Elle) var ansatt som plassanviser ved den samme kinoen. Hun hadde i alle år drømt om å bli operasanger. Tre år gammel flyttet Mouskouri og familien til Athen, der faren arbeidet hardt for å oppfylle konas ønske om å sende Jenny (Mouskouris eldre søster) og Nana til hovedstadens musikkonservatorium. Begge barna viste tidlig musikalsk talent.
Barndommen var preget av Nazi-Tysklands okkupasjon av Hellas under andre verdenskrig og den påfølgende fire år lange borgerkrigen i landet. Faren ble tidlig med i motstandsbevegelsen. Tolv år gammel startet Mouskouri og søsteren med privat sangundervisning. Jenny var den mest tallentfulle av de to, men hun var ikke like interessert i musikk som sin yngre søster. Nana Mouskouri slet med sangen på grunn av en fysisk defekt med stemmebåndene: hun hadde bare ett stemmebånd som virket, mens en normalt har to – en sjelden tilstand som ga henne den litt hese og karakteristiske stemmen. Hun lyttet mye og ofte på radio, som gjerne sendte amerikansk jazz (Frank Sinatra, Ella Fitzgerald, Billie Holiday med flere) og fransk chanson-musikk (Edith Piaf med flere). Disse to sjangrene samt gresk folkemusikk skulle siden prege hennes nær 50-årige karriere som artist.
Fra opera til jazz
Skuffelsen var naturlig nok stor, både for Mouskouri selv og hennes foreldre, som hadde slitt for hennes utdannelse og morens drøm. Etter at den verste skuffelsen hadde lagt seg, bestemte imidlertid Mouskouri seg for å forfølge sin sangkarriere på sin egen måte. Hun var spesielt opptatt av Ella Fitzgeralds musikk og begynte å opptre med et utsnitt av hennes repertoar på klubben Tzaki i Athen. Det var der den unge sangeren møtte den berømte greske komponisten Manos Hadjidakis i 1958. Hadjidakis ble mektig imponert over Mouskouris særegne stemme og tilbød seg straks å skrive sanger for henne. Manos Hadjidakis hadde ennå ikke skrevet og orkestrert for Jules Dassins film Jamais le Dimanche (Aldri på Søndag) da han møtte Mouskouri, men han hadde rukket å bli en musikalsk legende i hjemlandet.
Gjennombruddet
Mouskouri debuterte som konsertartist for amerikanske flåtestyrker på besøk i Pireus i 1958. Samme året gjorde hun sine fire første plateinnspillinger, singlene «Masi me sena/O Ilissos», «Pame mia volta sto fengari/Ela pare mou ti lipi», «Kanella kanellorissa/Erini», og «I mana mou me dermi/Annitsa mou annoula mou» ble alle innspilt på Fidelity. Karrieren fikk imidlertid en pangstart med Manos Hadjidakis/Nikos Gatsos-låten «Kapou Iparchi Agapi Mou», som hun blant annet sang i den første greske sangfestivalen 21. september 1959, som førte til seier. Samme året gjorde hun fem nye singleplater på Fidelity, blant annet vinnerlåten fra festivalen.
1960-årene
I 1960 sang Mouskouri to nye melodier av Hadjidakis i den greske sangfestivalen – «Timoria» og «Kiparissakis». Sistnevnte fikk delt førsteplass. En måned senere debuterte hun som sangartist i utlandet og triumferte med Kostas Jannidis-komposisjonen «Xypna Agapi Mou» i Mediterranean Song Festival i Barcelona i Spania. Dette året sang hun også inn LP-en «Epitafio» av Mikis Theodorakis.
Etter disse store suksessene sto europeiske og amerikanske plateselskaper i kø for å tegne platekontrakt med den unge sangeren, mens forespørsler om opptredener kom inn fra alle kanter av verden. Takket være Louis Hazan, direktør for Phonogram, fikk et fransk plateselskap (Philips-Fontana) kontrakten med den stigende stjernen. Til sammen gjorde hun mer enn 20 nye plateinnspillinger det året, hvorav 10 singler og 6 EP-plater for Fidelity før hun sluttet. Samme året ble hennes første plater lansert i Nederland, Italia, Tyskland og USA.
Plateselskapet Philips som Mouskouri da tilhørte, kunne i 1967 opplyse at superstjernen alt hadde passert 8 millioner solgte singler og album på verdensbasis.
Mouskouri popularitet økte overalt, ikke minst i hennes nye hjemland Frankrike, der albumet «Le Jour où la colombe» solgte til gull på rekordtid. Det inneholdt store slagere som «Au coeur de septembre», «Adieu Angélina» og «Robe bleue robe blanche». Hun hadde da (under en støttekonsert i 1966) alt opptrådt ved det prestisjefylte Olympia i Paris. Nana Mouskouri var på denne tiden en internasjonal megastjerne, og da hun i 1967 returnerte til Olympia, var det som selve hovedattraksjonen. Hun entret scenen i en rød ekstra vid kjole, siden hun på denne tiden var gravid med ekteparets første barn. Nicolas ble født i februar 1968. To år senere, i 1970, fødte hun datteren Lénou (også kalt Hélène og Helen). Ekteparet Mouskouri/Petsilas hadde da flyttet til Sveits.
Etter å ha oppnådd stjernestatus i Frankrike og USA, sto Storbritannia for tur. Nanas debutalbum i England var «Over & Over», som ble innspilt i 1969 og ble en kjempesuksess. Albumet ble på de engelske låtlistene i hele 102 uker. Mouskouri opplevde en popularitet i England bare få har vært forunt siden. Da billettene til konserten hennes i prestisjefylte Royal Albert Hall i London ble lagt ut for salg, ble de revet vekk på få timer, og turneene i resten av landet ble møtt på lik linje.
1970-årene
I 1974 flyttet Mouskouri til Genève i Sveits, etter at hun ble skilt fra sin første ektemann samme året. Petsilas ønsket at hun skulle oppgi karrieren og heller være hjemme med barna, men det passet divaen dårlig å bli husmor på heltid. Etter noen år med ekteskapelige problemer, skilte de derfor lag. Mouskouri ble senere sammen med musikeren og orkesterlederen André Chapelle, som hun også turnerte sammen med.
Utover i 1970-årene tilbrakte Mouskouri mye av tiden på sine mange verdensomspennende turneer, noe som utvidet hennes popularitet ytterligere. I Frankrike slapp hun en rekke nye album som Comme un Soleil, Une Voix Qui Vient du Coeur, Vieilles Chansons de France og Quand Tu Chantes, som alle fikk stor suksess. Samtidig spilte hun inn en suksessfull versjon av «Habanera», fra den kjente operaen Carmen av Bizet. I 1975 slapp hun suksessalbumet Sieben schwarze Rosen i Tyskland og det engelske albumet Book of Songs solgte i flere millioner eksemplarer verden over. I 1979 fikk hun suksess i Canada med albumet Roses and Sunshine, som også solgte godt ellers i verden. Bob Dylan, som var spesielt begeistret for Mouskouris liveopptredener, skrev låten «Every Grain of Sand» til ære for henne dette året.
1980-årene
I 1980-årene innledet Mouskouri i 1981 med det franske suksessalbumet Je Chante Avec Toi, Liberté, som siden ble oversatt til flere språk. Albumet la også grunnlaget for en ny suksess i Tyskland, denne gang med albumet Meine Lieder sind meine Liebe.
I 1984 returnerte hun til hjemlandet Hellas, der hun 23. juli holdt sin første konsert siden 1960. Live At Herod Atticus ble innspilt 24. juli og ble en suksess. I fem dager trakk hun fulle hus ved det store antikke teateret Herodes Atticus ved foten av Akropolis i Athen. Mens hun var i Hellas, gjorde hun også en rekke gresk-språklige plateinnspillinger. Konserten oppnådde nærmest kultstatus blant hennes mange beundrere og kom ut på dobbelt-LP samme året. To år senere ble den også utgitt som dobbelt-CD, og siden også på video i formatene VHS, VCD og DVD. For Mouskouri ble konserten et vendepunkt, idet hun bestemte at hun skulle fortsette å gjøre nye innspillinger også i hjemlandet.
I 1986 spilte hun inn låten «Only Love» som ble kjenningsmelodi for en populær programserie i BBC TV. Låten gikk også inn på de britiske listene, samtidig som en fransk versjon av låten («L'Amour en Héritage») gjorde det bra i Frankrike. Samme året gjorde Mouskouri en innspilling for det spanskspråklige markedet. Albumet Con Todo el Alma ble en suksess i Spania, Argentina og Chile. I 1987 vendte hun tilbake til Herodes Atticus og gjorde nok en konsert der, samtidig som hun sang for over 100 000 tilskuere på den gamle Olympiastadion i Athen. Samme året slapp hun fem album på forskjellige språk, og året etter (1988) slapp hun det klassiskinspirerte dobbeltalbumet The Classical Nana (Nana Classique på fransk). Albumet hadde flere utdrag fra populære operaer. Dette året innledet hun også en omfattende turné i Asia, der hun holdt konserter i blant annet Korea, Taiwan, Malaysia og Japan.
1990-årene
I 1990-årene startet Mouskouri innspillingsrekken med gospelmusikk. Hun utgav albumene Couleur Gospel og Nana Gospel på fransk og engelsk i 1990. Påfølgende år turnerte hun på nytt i Tyskland, der den internasjonale karrieren kan sies å ha startet. Hun fulgte også opp med en rekke konserter i Øst-Europa og USA, samtidig som hun i 1993 gav ut albumet Hollywood – en samling med filmmusikk av Michel Legrand. Hun spilte også inn en rekke andre album, blant andre det spanskspråklige albumet Nuestras Canciones og det flerspråklige albumet Côté Sud, Côté Coeur.
I perioden 1996–1997 spilte hun inn flere nye album, blant andre Nana Latina på spansk, Return to Love på engelsk, og Hommages på fransk. Den 25. oktober 1996 holdt hun sin berømte «Concert for Peace» i den episkopale Saint John the Divine-katedralen i New York, som ble innspilt live og utgitt på plate i 1998. Samme året, 11.–14. desember, feiret Mouskouri 40-årsjubileum som sanger. Dette gjorde hun med fire store konserter i Olympia-hallen i Paris. Mot slutten av 1999 slapp hun et nytt klassisk album, kalt Classic.
2000-årene
Begynnelsen av 2000-årene gikk med til konserter og turneer, selv om hun utga flere samlealbum. Sommeren 2002 ga hun ut jazzalbumet Nana Mouskouri in New York, produsert av Quincy Jones. I tyske Stuttgart ønsket mange å oppleve henne på Jazzopen Festival, som ble en kjempesuksess. Som følge av dette, ga hun ut sin første DVD, under tittelen Nana Swings.
Etter nærmere 30 års samboerskap, giftet hun seg på nyt 13. januar 2003, med André Chapelle. Etter hvetebrødsdagene gikk hun tilbake til sitt konsert- og turnéprogram, blant anent med nye konserter i Skandinavia og Canada. 15. april samme året mottok hun den prestisjefylte Arion-musikkprisen i hjemlandet Hellas for sin internasjonale innsats gjennom mange år.
I 2004 utga Universal Franch en stor samling bestående av 34 CD-plater med tidligere utgivelser, der 30 av platene var utgitt i Frankrike fra 1961 og framover. Med samlingen Nana Mouskouri Collection kom også et 132-siders hefte med informasjon om hennes karriere og utgivelser, samt 230 såkalte live bonustracks. Samlingen inneholdt i alt 673 sanger – under halvparten av det hun har utgitt gjennom årene. Året etter kom det en ny samling med 17 CD-plater med engelske utgivelser.
Nanas farvel
Mouskouri skrev selv på sin hjemmeside: «Selv om jeg aldri trodde jeg skulle si farvel, er tiden nå kommet for å si farvel til både dere og scenen – denne hengivne plassen hvor alle mine drømmer har blitt oppfylt. Drømmene ble en realitet og har vart livet ut.» Mouskouri avsluttet karrieren med verdensturneen «Farewell World Tour».
Barnevelferd
Som ung artist sang Nana inn ei plate til inntekt for UNICEF, men det var først etter at den aldrende filmskuespilleren Audrey Hepburn bragte henne på banen for organisasjonen at hun på nytt ble involvert i barnevelferd. I oktober 1993 ble hun utpekt som UNICEF goodwill-ambassadør, der hun begynte med å besøke UNICEF-prosjekter i Mexico (1994), Chile (1995) og Vietnam (1996). Nanas engasjement førte henne også til det krigsherjete Bosnia, der hun påvirkes til de grader at hun gir en rekke konserter til inntekt for den borgerkrigsherjete befolkningen, bl.a. i Sverige, Belgia og Tyskland. Siden har hun besøkt flere land som en av UNICEFs goodwill-ambassadører, men også selv gitt store summer av egne midler, bl.a. til prosjekter i Guatemala, Kenya, Uganda, Vietnam, Bulgaria og Russland.
Politikk
I 1994 ble Nana Mouskouri valgt inn som en av Hellas' representanter ved Europaparlamentet, der hun tilhørte den kristeligdemokratiske høyresiden. I hjemlandet tilhørte hun Hellas' Ny-demokratiske parti på høyresiden. Mouskouri trakk seg imidlertid etter en periode (1994–1999) og valgte å prioritere sin egen sangkarriere, siden hun ikke ønsket å gi sin støtte til forsvarspolitikken som EU sto overfor.
Selv sa hun: «Jeg tror på et forent Europa, og jeg har selv deltatt i en rekke komiteer, som komiteene for kultur, kvinners rettigheter og utdannelse, men jeg liker ikke politikk. Jeg er artist, og jeg er nær publikum. Jeg vil ikke love ting som jeg ikke kan holde. Det eneste jeg kan gjøre, er å kjempe for saker jeg tror på. Det er alt. I politikken dreier alt seg om fine ord. Det er ikke min mentalitet. Derfor jobber jeg for UNICEF. Der handler det om mennesker, ikke politikk.»
Datteren Lénou
Datteren Lénou ble født i Sveits og har tatt opp arven etter sin mor. Etter endt videregående skole begynte hun å studere drama i Genève, men 19 år gammel dro hun til London for å studere mer drama, dans og sang i tre år. Den første tiden livnærte hun seg som servitør på dagtid og artist om kvelden. De første stegene mot et liv i rampelyset gjorde hun sammen med sin mor, som hun turnerte sammen med fra 1999 til 2001. Som 33 åring slapp hun sitt første album i 2003, Any Given Day, et country-pop/folk-inspirert album med 15 låter på engelsk og fransk. Det ble godt mottatt, spesielt i Frankrike.
Album
Dette er kun et utvalg over Mouskouris utgivelser. Listen inneholder studioalbum og samlealbum. Singler (SP) og EP-er er ikke med, og kun et fåtall albumene har vært utgitt i Norge.
Duetter
Listen er ikke komplett.
Konserter i Norge
Nana Mouskouri har vært i Norge flere ganger, der hun har holdt konserter i Oslo, Bergen og Stavanger. Danmark har imidlertid vært det mest besøkte av de skandinaviske landene.
.ax
.ax Ålands nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett, introdusert i 2006. Tidligere var de fleste nettsteder på Åland under subdomenet .aland.fi.
Historie
17. februar 2006 godkjente den finske riksdagen en endring av lovene som regulerer finske domenenavn som inkluderte toppnivådomenet .ax. Subdomenet aland.fi vil bli faset ut over en periode på tre år, mens .ax vil bli brukt parallelt. Nye registreringer under aland.fi blir ikke godkjent, og alle eiere av domener under aland.fi mottok registreringer for de korresponderende .ax domenene. Eksisterende registreringer under aland.fi brukes forsatt.
Den 17. mars 2006 signerte den finske presidenten Tarja Halonen vedtaket til lov, som ble gjort effektivt fra 27. mars 2006. Landsskapsstyrelsen på Åland startet opp akseptering av registreringer umiddelbart etter lovendringen.
Den 9. juni godkjente ICANN delegering av toppnivådomenet .ax til landsskapsstyrelsen på Åland. .ax-domenet ble lagt til rot-sonen 21. juni 2006, og ble aktivt 15. august 2006.
Animathet
Animathet er en grammatisk kategori for substantiv som er basert på i hvilken grad substantivets referent er bevisst eller levende. Animathet kan ha flere følger for språkets grammatikk, slik som ordstilling, kasusendelser eller formen et verb får når det assosieres med substantivet.
Av språk som har denne grammatiske kategorien, har noen enkle systemer som kun skiller mellom animate (f.eks. personer og dyr) og ikke-animate (f.eks. bygninger, trær og abstrakte ideer) substantiv, mens andre har mer komplekse hierarkiske systemer.
Eksempler på språk som skiller mellom animathet og ikke-animathet er totonakisk, vestlig apache, navajo og tamil. I norsk er skillet mellom han/hun og den/det basert på animathet. Dette skillet fins imidlertid ikke i flertall, hvor det heter de både for animate og ikke-animate subjekter.
Pleiadene (gresk mytologi)
Pleiadene (gresk: Πλειάδες /pleiˈades/, moderne /pliˈaðes/), følgesvenner til Artemis, var ifølge gresk mytologi de syv døtrene av titanen Atlas og havnymfen Pleione, som ble født på fjellet Kyllene i Arkadia på den greske halvøya Peloponnes. De var søstrene til Kalypso, Hyas, Hyadene og Hesperidene. Pleiadene var nymfer i omgangskretsen til Artemis, og sammen med de fem Hyadene ble de kalt Atlantider, Dodonider og Nysiader, jomfruelige barnepassere av og lærere til den unge Dionysos.
Antikkens grekere trodde at disse syv nymfene hadde omdannet seg til de syv klareste stjernene i stjernehopen Pleiadene; herav navnet på den sistnevnte. I sitt episke verk om astronomi skrev poeten Hesiod mellom 700 f.Kr. og 600 f.Kr. at «stjernene til Pleiadene er som følger: Den henrivende Teygata, Electra med sitt mørke ansikt, Alcyone, den lyse Asterope, Kelaino (Celaeno), Maia og Merope, som ble født av den storslagne Atlas.»
Pleiadene blant antikkens forfattere
Hesiod omtaler også Pleiadene i sin episke diktsamling Verker og dager. De er likeledes beskrevet av Homer i Iliaden og Odysseen (9.-8. århundre f.Kr.). Andre tidlige greske kilder om pleiadene er de greske lyrikerne Alkman, Simonides, Pindar og Lamprokles, såvel som den greske tragikeren Aiskhylos.
Pleiadene omtales også i astronomen Aratus' Phaenomena (3. århundre f.Kr.), i geografen Strabos Geografika (1. århundre f.Kr. – 1. århundre e. Kr.), i mytografen Apollodoros Bibliotheke (2. århundre), i retorikeren Philostratus' Imagines (3. århundre), i det episke diktet Troyas Fall av Quintus Smyrnaeus (4. århundre), og i det episke diktet Dionysiaca av Nonnos (5. århundre).
Fra Hellas kom mytene om Pleiadene inn i romersk mytologi, hvor de er beskrevet av Publius Vergilius Maro (Vergil), Ovid, Seneca den yngre, Gaius Valerius Flaccus, Publius Papinius Statius og Gaius Julius Hyginus.
Navnets etymologi
Etymologien til det greske navnet Pleiade er usikker. Navnet ble tidligere tolket som «døtre av Pleione». En annen tolkning er en avledning av plein (πλεῖν), «å seile», ettersom stjernehopen Pleiadene er synlig i middelhavet om natten sommerstid, fra midten av mai frem til begynnelsen av november. Denne perioden faller sammen med seile-sesongen i antikken. Under denne betydningen ble ordet brukt av Publius Vergilius Maro (Virgil) i året 29 f.Kr.
En tredje tolkning er pleos – «full» eller «mange». Endelig er navnet blitt knyttet til peleiades som betyr «en flokk duer». I verket Historier, skrevet av Herodot mellom 431 og 425 f.Kr., forekommer denne tolkningen, selv om Herodot samtidig begikk den feiltagelse å forveksle Pleiadene med Peleiadene, et orakel i Dodona.
Tolkningen «duer» er gammel blant de antikke forfatterne. Hesiods episke verk om astronomi bruker navneformen Peleiades konsekvent: «men dødelige kaller dem Peleiader», «de stormfulle Peleiadene går ned» og «deretter gjemte Peleiadene seg». I det 7. århundre f.Kr. skrev Alkman: «For Peleiadene (duene) stiger opp gjennom Ambrosias natt liksom stjernen Seirios, når vi drar plogen til Orthria [Eos eller Artemis, daggryet].» I det 6. århundre f. Kr. skrev Simonides: «Fjellet (oureias) Maia... Atlas fostret henne, enestående i skjønnhet blant hennes syv fiolett-hårede døtre, som er kalt de himmelske Peleiader (duer)», I det 4. århundre f.Kr. ble navneformen peleiades også benyttet av Lamprokles: «dere som er plassert på himmelen, bærer samme navn som de vingede duer.» og av Aiskhylos: «Og de som bærer navnet Atlas' syv døtre klaget ofte over deres majestetlige overordnede arbeide med å holde himmelen oppe, hvor de som vingeløse duer (peleiades) har antatt formen til spøkelser i natten.»
De syv søstre
Flere av de mannlige olympiske gudene, deriblant Zevs, Poseidon og Ares, var involvert i kjærlighetsforhold med de syv himmelske søstre.
Mytologi
Navneformen Peleiades («duer») er knyttet til et gresk sagn om syv jomfruer som lekte i skogen. Etter at Atlas ble tvunget til å bære himmelen på sine skuldre, ble de en dag forsøkt voldtatt av Orion, og måtte flykte. Under flukten fikk de hjelp av Zevs, som forvandlet dem til syv duer som fløy til himmelen med Orion i hælene. På himmelen ble de syv jomfruene omdannet til syv stjerner, hvor man hver natt ser hvordan Orion fortsetter å forfølge dem.
I stjernehopen Pleiadene skinner kun seks stjerner sterkt. Ifølge myten er den syvende, Merope, matt skinnende i en evig skam over å ha hatt et kjærlighetsforhold med en dødelig. Noen myter forteller også at stjernen som ikke skinner er Electra. Hun sier å ha forlatt sitt sted, slik at hun ikke behøver å se ned på ruinene av Troja som ble grunnlagt av hennes sønn Dardanus.
Roserevolusjonen
Roserevolusjonen (georgisk: ვარდების რევოლუცია – vardebis revolucia) var en fredelig revolusjon i Georgia i 2003 som avsatte daværende President Eduard Sjevardnadse.
Bakgrunn
Georgia hadde blitt ledet av Eduard Sjevardnadse siden 1992, med han som president i landet fra 1995. Hans regjering og hans egen familie, ble mer og mer assosiert med korrupsjon som hindret den økonomiske veksten i Georgia. Landet fortsatte å være fattig i europeisk standard. To russisk-støttede utbryter-republikker (Abkhasia og Sør-Ossetia) fortsatte å være utenfor kontrollen til regjeringen i Tbilisi, og den autonome republikken Adsjaria var styrt av den semi-separatistiske lederen Aslan Abashidze. Den politiske og sosio-økonomiske krisen var nær med å nå sitt klimaks like før valget på ny nasjonalforsamling 2. november 2003. Sjevardnadses politiske allianse "For New Georgia" og Abashidzes "Union of Democratic Revival of Georgia" hadde motstand i opposisjonspartiene: Mikheil Saakasjvilis "United National Movement" og "Burjanadze-Democrats" ledet av Nino Burjanadse og Zurab Zhvania.
Valg og protester
Georgia avholdt valg på ny nasjonalforsamling 2. november 2003. Omfattende valgfusk, i favør av Eduard Sjevardnadse, ble fordømt av lokale og internasjonale valgobservatører. Mikheil Saakasjvili hevdet at han hadde vunnet valget (en påstand støttet av uavhengige valgdagsmålinger). Dette ble også bekreftet av en uavhengig valgtelling (PVT) gjennomført av ISFED (International Society for Fair Elections and Democracy, local election monitoring group). Saakasjvili og den forente opposisjonen aksepterte ISFEDs PVT som det "offisielle" resultatet, og oppfordret georgierne om å demonstrere mot Sjevardnadses regjering og bli med på ikke-voldelig sivil ulydighet mot myndighetene. Opposisjonspartiene forente seg for å kreve Sjevardnadses avgang og et omvalg.
I midten av november startet massive anti-regjeringsdemonstrasjoner i de sentrale gatene av Tbilisi, for så å spre seg til nesten alle større byer i Georgia. Organisasjonen "Kmara" ("Nok!"), en ungdomsorganisasjon og flere andre tilsvarende grupper, var sentrale og aktive i alle demonstrasjonene. Sjevardnadses regjering ble støttet av Aslan Abashidze, den semi-separatistiske lederen av Adsjaria, som sendte tusenvis av sine tilhengere for å holde en demonstrasjon for regjeringen i Tbilisi.
Maktskiftet
Demonstrasjonene nådde sitt klimaks 22. november 2003, samme dag som åpningen av den nye nasjonalforsamlingen, som opposisjonen mente var ulovlig valgt. Samme dag inntok demonstranter nasjonalforsamlingen med roser i hendene (derav navnet «roserevolusjonen»), og avbrøt en tale av president Eduard Sjevardnadse og tvang han til å rømme bygget sammen med livvaktene sine. Han erklærte senere unntakstilstand og begynte å mobilisere politi og militære styrker nær sin residens i Tbilisi. Men sentrale militære elite-enheter nektet å støtte regjeringen. Om kvelden, 23. november, møtte Sjevardnadse opposisjonens ledere Saakasjvili og Zurab Zhvania for å diskutere situasjonen, i et møte arrangert av Russlands utenriksminister Igor Ivanov. Etter møtet annonserte presidenten sin avgang. Dette medførte en euforisk stemning på gatene i Tbilisi. Mer enn 100.000 mennesker feiret seieren hele natten, til lyden av fyrverkeri og rocke-konserter.
Nasjonalforsamlingens tidligere leder, Nino Burjanadse, overtok som president fram til nye valg kunne bli gjennomført. Georgisk høyesterett annullerte presidentvalget. 4. januar 2004 vant så Mikheil Saakasjvili en stor seier, og ble innsatt som den nye presidenten i Georgia 25. januar. 28. mars samme år ble det avholdt nyvalg på nasjonalforsamlingen, og det Saakasjvili-støttende partiet "National Movement" vant valget.
Den andre roserevolusjonen
I mai 2004, skjedde den såkalte «andre roserevolusjonen» i Batumi i Adsjaria. Etter måneder med høy spenning mellom Saakashvilis regjering og Aslan Abashidze, den egentlige diktatoren i det autonome området, mobiliserte tusenvis av innbyggere, organisert av "United National Movement" og "Kmara", i protester mot Abashidzes politikk med separatisme og militarisme. Abashidze brukte sikkerhetsstyrker og paramilitære styrker for å bryte opp demonstrasjonene i Batumi og Kobuleti. Men han mislyktes i å holde demonstrasjonene nede, og de vokste i omfang og styrke. 6. mai 2004, samlet demonstranter fra hele Adsjaria seg i Batumi trass i å ha blitt jaget dagen i forveien. Georgia sin statsminister Zurab Zhvania og innenriksminister Giorgi Baramidze forhandlet med Arjan sin innenriksminister Jemal Gogitidze om tilbaketrekning av hans styrker fra grensen mot resten av Georgia, slik at georgiske spesialstyrker inn i området. Abashidze ga tilslutt opp for det uunngåelige, og gikk av samme kveld og reiste til Moskva. President Saakashvili besøkte Batumi dagen etter og ble møtt av feirende innbyggere.
Internasjonale konsekvenser
Oransjerevolusjonen som fulgte det omstridte presidentvalget i Ukraina 2004, ble delvis inspirert av den georgiske roserevolusjonen. Georgiske flagg ble sett i hendene til tilhengere av Viktor Jusjtsjenko, som holdt en rose mens han hilste massene.
Russlands president Vladimir Putin kommenterte på en pressekonferanse 23. desember 2004 under oransjerevolusjonen at: «It’s extremely dangerous trying to resolve political problems outside the framework of the law — first the ‘Rose Revolution’, then they’ll think up of something like blue.».
Bray
Bray (irsk: Bré) er en kystby i den nordøstlige delen av grevskapet Wicklow i Irland. Det ligger omtrent tjue km sør for Dublin sentrum og en stor del av befolkningen pendler til hovedstaden. I henhold til folketellingen i 2016 har byen en befolkning på 32 600 innbyggere, noe som gjør det til det niende største byområdet i Irland.
Byen vokste fram som et planlagt feriested og badeby ved sjøen, og er den byen i Irland som lengst har vært assosiert med strandlivet. Ved utbruddet av den andre verdenskrig stanset byen opp, men i 1950-årene ble den igjen besøkt av svært mange fra England, Skottland og Nord-Irland som for en kort stund ville komme unna ødelagte byer og rasjonering. Den er en av byene som har klart å holde seg som turistmål til tross for billige charterreiser til varmere strøk på slutten av 1900-tallet. Dagsturister fortsatte imidlertid å komme til Bray i sommermånedene.
Filmselskapet Ardmore Studios er lokalisert i Bray og byen har også noe lett industri, med noen forretnings- og detaljhandelsparker i den sørlige periferien. Pendlerforbindelser mellom Bray og Dublin tilbys med jernbane, buss og motorveiene M11 og M50. Små deler av byens nordlige utkanter ligger i grevskapet Dublin.
Film
Irlands eldste filmstudio, Ardmore Studios, etablert i 1958, er lokalisert i Bray. Selskapet har produsert internasjonale filmer som Excalibur – kongens sverd (1981), Braveheart (1995), Breakfast on Pluto (2005). TV-serien Custer's Last Stand-up (2001) ble filmatisert i Bray, og byen ble også brukt til å filme Neil Jordans vampyrfilm Byzantium (2012), hvorav en del ble spilt inn i Bray Head Inn. Neil Jordans film The Miracle fra 1991 har lokalisering i Bray.
Teater og litteratur
Bray er vertskap for en rekke teatergrupper, blant annet Bray Arts og Square One Theatre Group.
Forfattere som har bodd i Bray er blant annet James Joyce, Arthur Conan Doyle, Molly Keane og Neil Jordan. På Eglinton Road ligger et Carnegiebibliotek fra 1910. Det er også et annet bibliotek som betjener Ballywaltrim-distriktet på Boghall Road, i den sørlige enden av byen.
Media
Avisen Bray People er fokusert på lokale nyheter i byen og områdene rundt, det samme gjør også gratisavisen Wicklow Times (North Edition). Radiostasjonen East Coast FM Radio Station opererer også lokalt.
Alanis Morissette
Turné
2006 var det første året i karrieren Alanis Morissette ikke holdt en eneste konsert hvor hun framførte sine egne sanger.
.az
.az Aserbajdsjans nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett. Det administreres av Azerbaijan Communications.
Angina pectoris
Angina pectoris (medisinsk term. for hjertekrampe) er brystsmerter som oppstår under og etter fysiske anstrengelser og/eller emosjonelt stress, oftest med kortere varighet enn 15 minutter og som skyldes redusert blodforsyning til hjertemuskelen.
.az
Registrering
Registrering kan gjøres direkte på andre nivå, eller på tredje nivå under en av disse kategoriserte subdomenene på andre nivå:
Angina pectoris
Man skiller mellom stabil og ustabil angina pectoris, hvor førstnevnte kun gir smerter ved fysisk anstrengelse, mens sistnevnte også gir smerter i hvile. Ustabil angina pectoris er en alvorlig diagnose som krever akutt behandling, og kun blodprøver kan skille denne tilstanden fra et NSTEMI-hjerteinfarkt, et hjerteinfarkt uten ST-elevasjon i EKG.
.az
Registrering
Registrering er uten restriksjoner, men prisene er høyere for registranter som ikke er basert i Aserbajdsjan.
Angina pectoris
Vondt i brystet (hjertekramper)
Angina pectoris betyr i enkelthet vondt i brystet. Den medisinske diagnosen baserer seg derfor på et symptom og sier lite om årsaken som ligger til grunn. Det vi vanligvis forstår med angina pectoris er imidlertid smerter i brystregionen, som skyldes mangelfull tilførsel av surstoffholdig blod til arbeidende hjertemuskulatur. Det typiske er at man får sentrale brystsmerter ved anstrengelser som fører til økt blodtrykk, og at smertene gir seg ved hvile.
.az
Eksterne lenker
Toppdomän
Angina pectoris
Stabil angina pectoris
Stabil angina pectoris er en tilstand hvor fysisk anstrengelse utløser smerter i brystet grunnet mangel på blodforsyning. Årsaken er som regel et trangt parti / en stenose i en kransarterie som fører blod til hjertemuskelen, men kan også være forårsaket av andre tilstander, blant annet blodmangel / anemi. Stabil angina pectoris er ingen akutt medisinsk tilstand, men skal behandles relativt raskt for å unngå at tilstanden utvikler seg til ustabil angina pectoris eller hjerteinfarkt. Behandlingen er i hovedsak medikamentell, men et inngrep kan også være nødvendig dersom det er flere trange kransarterier.
Ustabil angina pectoris
Ustabil angina pectoris er en del av diagnosegruppen akutt koronarsyndrom og betegner en tilstand hvor pasienten har brystsmerter grunnet mangelfull blodforsyning i hvile. EKG i hvile vil være unormalt, i motsetning til ved stabil angina pectoris, hvor man må gjøre et belastnings-EKG for å kunne påvise tilstanden. Ustabil angina krever akutt behandling i sykehus.
Diagnosen
I tillegg til symptomene bruker leger ulike indirekte metoder for å påvise nedsatt blodtilførsel til hjertet. Den mest brukte, og vanligste, er opptak av EKG under fysisk belastning, såkalt arbeids-EKG. Den aller sikreste metoden til å påvise nedsatt blodtilførsel til hjertet er ved røntgenundersøkelsen koronar angiografi. Da føres et kateter inn i hovedpulsåren mot åpningene til koronarkarene som fører blod til hjertemuskelen. I disse årene sprøyter man kontrastvæske og kan dermed kartlegge eventuelle tilstopninger eller forsnevringer i årene.
Kirurgisk behandling
Under undersøkelse med kateter og kontrastvæske kan det settes inn et annet kateter med en ballong på enden med et tynt rør utenpå ballongen som kan utvides når ballongen blåses opp. En forsnevret koronar blodåre kan med dette utvides og det legges et utvidet metallrør som "foring" i blodåren der den tidligere var trang.
Hvis det er vanskelig å komme til med kateter, kan det bli nødvendig med operasjon der brystkassen og hjerteposen åpnes, og det kobles en blodåre som en "omvei" eller "shunt" forbi ett eller flere partier med trang blodåre. Ofte brukes vener fra bena til slik omvei.
Medikamentell behandling
I tillegg til inngrep på blodårene som forsyner hjertet, tar den medikamentelle behandlingen av angina pectoris sikte på å lette hjertets arbeid slik at behovet for surstoffmettet blod reduseres. Hjertets arbeid lettes ved å redusere motstand i kretsløpet, dvs. ved å bruke medisiner som senker blodtrykket og som senker antall hjerteslag pr. min. (hjertefrekvensen). Når det gjelder medikamentell behandling for øvrig er det viktig å forebygge ytterligere påleiring av kransårene ved å senke kolesterolet. Dette kan gjøres med medisiner og/eller ved hensiktsmessig diett. Det er også viktig å hindre blodproppdannelse på årer hvor det er forsnevring på grunn av kolesterolavleiringer. Den viktigste medisinen i denne sammenheng er acetylsalisylsyre, og den vanligste tabletten Albyl-E.
Risikofaktorer
Flere faktorer kan virke inn for å få angina pectoris:
Hjerteinfarkt og angina
Hjerteinfarkt utvikles når en åre som er trang, lukker seg til akutt. Årsaken er oftest blodproppdannelse. Mange pasienter med hjerteinfarkt har på forhånd vært plaget med angina pectoris, men hjerteinfarkt kan også forekomme uten angina pectoris, og ikke alle med angina pectoris får hjerteinfarkt. I Norge, som i resten av den vestlige verden, er forekomsten av denne hjertesykdommen (angina og/eller hjerteinfarkt) uendret og ikke minkende, men dødeligheten av denne hjertesykdommen har avtatt betydelig gjennom 15–20 år.