cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nynorsk
Partisippa for parverba
Ei setning «Hytta er utbrunnen» sier ingen ting om at noen har brent hytta ned, den bare stadfester at hytta har brent til grunnen. Dette er i tråd med at brunnen er ei form knytta til det intransitive verbet. De intransitive verbformene sier ingen ting om den handlende, som i eksempelet «Hytta brann». Setninga «Hytta er utbrend» sier imidlertid noe om den handlende, den sier at hytta er brent ned til grunnen av noen. Det er fordi utbrend er ei form knytta til de transitive verbformene, som vist i bøyningstabellen ovenfor. De transitive verbformene sier tydelig noe om den handlende; «Eg brenner ned låven». En slik nyanseforskjell finnes for alle parverb og man kan i nynorsk velge hvor presis man vil være når man sier noe om årsaka til handlinga. Denne graden av hvor presis man vil være finnes ikke på bokmål eller dansk.
Et annet eksempel er partisippformene for parverbet knekke som har forma knokken for intransitive verb og knekt for transitive verb. «Greina er knokken» sier ingen ting om ei årsak (f.eks at noen har knekt den), mens «Greina er knekt» sier tydelig at det er noen som har knekt den. Dette er i tråd med de tilsvarende verbtidene for hvert av parverba. «Greina knakk» (intransitiv bøyning) sier ingen ting om den handlende, mens «Eg knekte greina» (transitiv bøyning) sier noe om den handlende.
Passive verbformer
Passiv verbform på bokmål dannes ved suffikset -(e)s, som i hentes. På nynorsk blir denne konstruksjonen danna ved suffikset -ast. Suffikset oppstod i norrøn tid ved at det refleksive pronomenet sik smeltet sammen med verbet. I dialektene brukes -as/-es, og -ast er hentet fra moderne islandsk. For eksempel finnes passivforma hentast av verbet hente. Det er likevel en viktig skilnad mellom nynorsk og bokmål på dette punktet og det er at det kun er lov til å benytte passivforma av et verb når det står et hjelpeverb foran (som f.eks må, skal, vil, burde). Passivforma på bokmål kan være både refleksiv og ikke-refleksiv, mens den på nynorsk bare kan være ikke-refleksiv og dette gjøres ved å sette et hjelpeverb foran passivforma av verbet. For eksempel lar det seg ikke gjøre å skrive «pakka hentast i dag» på nynorsk, da må det heller skrives om ved hjelp av verba vere/bli/verte, f.eks «pakka vert henta i dag».
Hovedgrunnen til dette er fordi det på generelt grunnlag kan oppstå forvirring om noe har ei refleksiv betydning eller ikke-refleksiv betydning, som «han slåast». Man kan da spørre seg om personen blir slått eller om han sloss. For akkurat dette verbet finnes det en nyanse, men på generelt grunnlag gjør det ikke det. Det er den ikke-refleksive konstruksjonen som er eldst i norsk og det er derfor denne som i hovedsak er tillatt. Islandsk og norrønt har også dette som den eneste mulige passivkonstruksjonen. Det er viktig å poengtere at det er refleksive verb i nynorsk som i alle andre skandinaviske språk, og disse er ikke de samme som passive verbformer. Eksempel på slike verb er synast og kjennast. Disse verba bøyes i tid, det samme hender ikke med passive verbformer. Ei god ordbok vil normalt vise en bøyningstabell om verbet er et refleksivt verb, mens det ikke vises noen bøyningstabell for passive verbformer.
Stumme t-er
Perfektum partisipp og preteritum i noen verbklasser ender i bokmål på -et. Aasen hadde opprinnelig med denne t-en i landsmålsnormalen, men siden den er stum i dialektene, ble den strøket allerede i den første offisielle rettskrivninga fra 1901. Eksempler er bokmålsformene skrevet og hoppet som i nynorsk skriftspråk heter skrive og hoppa (landsmål: skrivet, hoppat).
Pronomen
Følgende er pronomen i bokmål, som kan sammenlignes med den tilsvarende tabellen for nynorsk under. Pronomen er kasusbøyde i både nynorsk og bokmål. Pronomenet «den» finnes ikke på nynorsk (bare demonstrativet den som i «den flotte kvinna»). Man bruker i stedet de personlige pronomena han, hun og det avhengig av kjønnet til substantivet, akkurat som i tysk, islandsk og flere andre europeiske språk. Dette er også svært vanlig i mange dialekter og er som følge av den språklige arven fra norrønt. Dette trekket har ikke bokmål som følge av at bruken av demonstrativet den/det smitta over til pronomen. Så i bokmål blir både den og det ikke bare brukt som demonstrativ, men også som pronomen. Merk også at eiendomspronomen alltid vil være etterstilte i nynorsk som i dette eksempelet, med mindre man ønsker å framheve eiendomsrelasjonen; «Det er mi kone og berre mi!». Dette er et av trekka som gjør norsk unikt fra svensk og dansk da de alltid har eiendomspronomen foranstilt, som i «min bil». Som følge av bokmålets danske arv er det ofte valgfritt om man vil skrive «min bil» eller «bilen min». På nynorsk er bare sistnevnte tillatt.
Vokabular
Nynorsk har tradisjonelt vært preget av språkpurisme, særlig rettet mot ord av dansk og nedertysk opprinnelse, de såkalte «an-be-heit-else»-ordene, - f.eks. er ordet «andragende» blitt erstattet med «søknad» - mens ord fra latin og gresk ble godtatt. På 1900-talet var nynorskpurismen rettet mot konservative former i bokmålet («danismer» ), men også mot eldre former i nynorsk. Nynorskpurismen har vært langt mindre enn i islandsk. I stedet for lånord fra dansk og nedertysk har nynorsk lagt vekt på tilsvarende ord med norrøne røtter, og har derfor et større vokabular til felles med islandsk og færøysk enn bokmål. Formelt er denne purismen i nynorsk stort sett avskaffet, men mange tradisjonelle nynorskord er godt innarbeidet, og preger moderne skriftspråk. Bokmål og dansk har hatt større aksept for lånord, for eksempel har dansk tatt opp engelske ord som teenager og weekend, der det på norsk - både bokmål og nynorsk - heter «tenåring» og «helg».
Ordformer
Det man ofte først tenker på når man sammenligner nynorsk og bokmål er iøynefallende forskjeller som ordformene eg og ikkje kontra jeg og ikke. Som mange slike frekvente ord finnes disse i mange varianter i dialektene, for eksempel e(g)/æ(g), (e)i, je og ikkje, inte/ente, itt(e). Forskjellen mellom bokmål og nynorsk er at mens bokmål hovedsakelig har hentet formene fra det danske skriftspråket eller det dansk-norske talemålet, er det nynorske standardspråkets former hentet fra Aasens (re)konstruerte grunndialekt, og således ment å representere de forskjellige dialektformene.
Et eksempel er formene hovud og hode som i dialektene også kan hete håve, hau(d), høvv, huvvu, huggu, hue og flere. D-en er for det meste stum, bortsett fra i sunnmørsforma haud. Vokalen o har ofte en åpen uttale, det vil si å eller ø, og dette finner vi i formene den sørvestlandske håve og det trondheimske høvv. En slik åpen o kan også bli til kort vokal som i høvv, huvvu og huggu. De to siste formene har beholdt endevokalen u og denne har påvirket o-en ved jamning. Ellers kan trykklette endevokaler svekkes til e som i håve og østlandsforma hue, eller forsvinne helt (apokope) som i høvv. Videre er lang v i noen dialekter herdet til g som i huggu, mens v-en i andre tilfeller er falt bort som i den sammentrekte forma hau(d). Bokmålsforma hode kommer på sin side direkte fra det dansk-norske koinéspråket, trolig som et kompromiss mellom det danske hoved og det østlandske hue. Ei anna side av saken er at både hode og andre former fra vårt største standardspråk nå sprer seg i dialektene, trolig på grunn av bokmålets dominans og prestisje.
Et annet eksempel er formene hol og hull. Igjen har vi en åpen o som forklarer dialektformene hål, høl og håll. Bokmålsforma kommer på sin side fra den danske skriftforma (med den forskjellen at man i dansk rettskrivning forenkler doble konsonanter i slutten av ord: hullet, men et hul).
Talt nynorsk
Talt nynorsk er ofte referert til som nynorsk normaltalemål (normert nynorsk). Dette er til kontrast til normaltalemålet til bokmål som uoffisielt er standard østnorsk. Nynorsk normaltalemål (normert nynorsk) er lite utbredt utenfor situasjoner hvor man er bunden av manus, som nyhetsopplesere og skuespillere. For eksempel benyttes nynorsk normaltalemål særlig av NRK og TV2 ved nyhetssendinger. Nynorsk normaltalemål er også å finne i teater som ved Det Norske Teatret og er også brukt av lærere. Det er heller ikke unormalt å legge dialekten sin tettere opp mot nynorsk i formelle kontekster for flere dialekttalere. Målrørslas slagord siden 1970-tallet har vært: «Snakk dialekt – skriv nynorsk!» som har marginalisert bruken av nynorsk normaltalemål til å hovedsakelig bli brukt i kontekst av et manuskript. Dette er til kontrast med normaltalemålet til bokmål (standard østnorsk) som er ei av de mest utbredde taleformene i landet og benyttes i alle sosiale settinger. Likevel snakker nærmere 80 % av befolkninga en dialekt som skiller seg fra standard østnorsk eller en annen variant av talt bokmål.
De færreste dialekttalende nordmenn vil si at de snakker nynorsk, men det er ikke uvanlig i nynorskens kjerneområder.
Utvikling fra slutten av 1800-tallet til i dag
Etter å ha blitt introdusert i de første skolekretsene på slutten av 1800-tallet, fikk nynorsken stadig større oppslutning gjennom første halvdel av 1900-tallet. Det var oftest i forbindelse med språkreformer, som gav nye rettskrivninger i bokmål eller nynorsk, at sistnevnte målform øket sin utbredelse. Da måtte skolene likevel bytte ut flere av lærebøkene, og mange benyttet anledninga til å gå over til nynorsk. Viktige år i så måte var 1907, 1917 og 1938, som alle medførte betydelige hopp i antallet nynorskkretser. I toppåret 1943 hadde halvparten av landets skolekretser innført nynorsk, noe som omfattet over en tredjedel av skoleelevene. Fra sitt kjerneområde på Vestlandet hadde da nynorsk bredt seg til de fleste fjell- og dalstrøk på Østlandet (fra Hedmark til Telemark), ut til kystkommuner på Agder og til store deler av Trøndelag, Nordland og Troms. Bokmålet holdt kun stand på lavlandet og kysten av Østlandet, i byene langs kysten og enkelte industristeder inne i landet i Telemark, Agder og Vestlandet, samt deler av Trøndelag, Nordland og Troms og hele Finnmark.
Etter krigen ble utviklinga reversert og nynorsk opplevde i stedet en kraftig tilbakegang gjennom hele 1950- og 60-tallet. Den var noe mindre fram mot midten av 70-tallet, da nynorskandelen stabiliserte seg på 17 % og hadde ei viss økning. Fra midt på 1990-tallet har det derimot vært en jevn tilbakegang, og i oktober 2020 hadde 11,67 % av grunnskoleelevene nynorsk som hovedmål (mot 16,4 % i 1996 og 30 % i 1950).
Nedgangen skyldes delvis at nynorsken forsvant fra skolekretser i Trøndelag og Nord-Norge før den fikk rotfeste, delvis demografiske endringer med sterk folkevekst i byene, som hovedsakelig bruker bokmål. Det er ikke kjent hvor stor del av befolkningen som helhet som brukte nynorsk da skolemålsprosenten var på topp i etterkrigstiden. I nynorskens kjerneområder er nå alle generasjoner nynorskbrukere, mens steder der nynorsken kom inn og gikk ut i løpet av et tiår eller to, har nynorskbrukerne alltid vært i mindretall.
Ifølge Ottar Grepstads publikasjon Språkfakta 2015, oppgir 15 % av de spurte at de helst brukte nynorsk eller både bokmål og nynorsk privat, mot 12 % i 1995 og 14 % i 2005.
Antallet nynorskelever i moderne tid
Om man ser på antallet elever i grunnskolen med nynorsk som registrert hovedmål, er de fleste av dem (90,5 %) lokalisert til de fire vestlandsfylka (Østlandet 7,7 %, Sørlandet 1,8 % og Trøndelag/Nord-Norge 0 %). Men selv på Vestlandet er nynorskelevene i mindretall: 38,9 % bruker nynorsk – mens 61,1 % bruker bokmål. (Dette skyldes det store antallet bokmålselever i Bergen, Stavanger og de andre vestlandsbyene.) I Nord-Norge og Trøndelag finnes det praktisk talt ingen nynorskelever – og på Østlandet og Sørlandet er de lokalisert til følgende regioner: Nord-Gudbrandsdalen, nordlige Valdres, øvre Hallingdal, Vest-Telemark og Setesdalen – samt de øvrige innerste bygdene i Agder. Moderne norske dialekter tales over hele landet, men det er bare på Vestlandet utenom de største byene og i de østlandske fjellbygdene at nynorsk skriftspråk står sterkt. Det vil si at de fleste dialekttalere har bokmål som sitt primære skriftspråk.
Hvis en ordner landsdelene og fylkene etter prosentvise andeler nynorskelever, ender en opp med følgende tall (skoleåret 2020/21): Vestlandet (38,9 %), Sørlandet (3,5%), Østlandet (1,8 %), Trøndelag (0,0004 %), Nord-Norge (0,0002 %) – Møre og Romsdal (49,5 %), Vestland (48,3 %), Rogaland (22,3 %), Innlandet (8,1 %), Telemark og Vestfold (3,7 %), Agder (3,5 %), Viken (0,3 %) Hvis en derimot rangerer fylkene etter antallet nynorskelever for skoleåret 2020/2021 i absolutte tall, blir rekkefølgen noe endret: Vestland (37 151), Møre og Romsdal (15 677), Rogaland (14 318),  Innlandet (3 244), Vestfold og Telemark (1 824), Agder (1 365), Viken (588).
Siden år 2000 er det kun Riksmålsforbundet som har utført undersøkelser av antallet nynorskbrukere utover elever i grunnskolen med nynorsk som registrert hovedmål. Språkrådet bestilte en slik undersøkelse sist i 1995.
Bruk i medier og av institusjoner
Bruk av skriftmål i det offentlige er regulert av «lov om målbruk i offentleg teneste» vedtatt i 1980. Statlige organer har plikt til å utarbeide minimum 25 % av all skriftlig informasjon på hver målform. Alle har i tillegg rett til å få svar på skriftlig kommunikasjon med det offentlige på den målformen de velger. Statlige medier som NRK har også plikt til å bruke et minimum av 25 % av hver målform i tekst og som normaltalemål, vedtatt av Stortinget i 1970. På bakgrunn av blant annet dette stadfestet NRKs direktørmøte den 19. juni 2007 at 25 % av TV- og radiosendinger skal bli presenterte på nynorsk normaltalemål og minst 25 % av innholdet på nettsida nrk.no skal være på nynorsk. Det er også krav om at statsorganer og offentlige institusjoner som universitet må ha innhold skrevet på nynorsk. Enhver student i Norge skal ha mulighet til å ta eksamenen sin på enten bokmål eller nynorsk som studenten føler for.
Det har med jevne mellomrom dukket opp saker der elever i videregående skoler i nynorsk-dominerte områder har fått pensumbøker på nynorsk mye senere enn de tilsvarende bøkene på bokmål har kommet til bokhandlene, i en del tilfeller lenge etter at skoleåret har startet. Studenter som har registrert nynorsk som eksamensmålform ved universiteter og høyskoler har opplevd å blitt anmodet om å skifte til bokmål som eksamensmålform for at foreleser eller administrasjon skal slippe å oversette eksamen til nynorsk. Dette er imidlertid å regne som et klart brudd på målloven.
Skjønnlitteratur på nynorsk
Den første skjønnlitteraturen på nynorsk ble gitt ut på Aasens tid, dels av Aasen selv. Kjente salmediktere inkluderer Elias Blix og Edvard Hoem. Tor Jonsson, Ruth Lillegraven, Olav Aukrust, Olav Nygard, Tore Ørjasæter og Olav H. Hauge er viktige nynorsklyrikere. Sentrale forfattere av bøker for barn er Einar Økland, Maria Parr og Rasmus Løland. Andre viktige bidrag til nynorsk skjønnlitteratur inkludert drama er Tarjei Vesaas, Jon Fosse og Kjartan Fløgstad. Jan Inge Sørbø framhever også Halldis Moren Vesaas‘ lyrikk, Olav Duun (Menneske og maktene), Marie Takvam (Dåp under sju stjerner), Gro Holm (Løstølsfolket) og Sjur Bygd. Sørbø tror at nynorskbevegelsen var avgjørende for at disse ble forfattere. Sørbø mener det var avgjørende for nynorskens anerkjennelse som høyverdig språk at det ble skrevet skjønnlitteratur av høy kvalitet, i tillegg til gudstjenester og bibeltekster på nynorsk. Blant senere forfattere framhever Sørbø Gunnhild Øyehaug, Maria Parr, Ruth Lillegraven, Agnes Ravatn og Olaug Nilssen.
Konsekvenser av nynorsk som minoritetsspråkform
Den marginaliserte bruken av nynorsk gjør at barn kjenner det nynorske standardspråket langt dårligere enn bokmål før de lærer å lese, slik at det i større grad må læres på skolen. Bokmålets dominans gjør også at de som primært skriver nynorsk, både leser og skriver mer bokmål enn bokmålsbrukere leser og skriver nynorsk. De nasjonale mediene, inkludert TV, radio, aviser, tegneserier og bøker, er de samme over hele landet, så det er først og fremst gjennom regionale TV- og radiosendinger, region- og lokalaviser, skole, yrkesliv (avhengig av yrke) og privat kommunikasjon at nynorsken står sterkere i nynorskområdene enn i resten av landet. Siden det nynorske standardspråket er mindre utbredt enn bokmål i skrift og tale, er nynorsk markert mens bokmål er umarkert. Det vil si at nynorskbrukere oftere må forklare og forsvare sitt språkvalg. Dette har nynorsk felles med mange minoritetsspråk, og det kan forklare hvorfor negative holdninger til språket er utbredt. . Minoritetsspråk blir ofte oppfattet som stygge sammenlignet med majoritetsspråket.
Islamsk arkitektur
Den islamske arkitekturen har tradisjonelt vært orientert mot det abstrakte og geometriske, på samme måte som islamsk kunst i alminnelighet.
Islamsk kultur har en kontinuerlig historie på omkring 1,300 år, og geografisk utbredelse fra Spania til Indonesia, fra Sentral-Afrika til sør i Russland. Den omfatter på den måten mange ulike tradisjoner, enten man ser det fra sosiale, kulturelle, politiske eller endog religiøse synsvinkler. Alle disse innfallsvinklene har gjennom skiftende epoker satt sitt preg på den felles muslimske kulturtradisjonen. Arkitekturen har flere fellestrekk med kunsten innen det islamske kulturområdet: først det nonfigurative, dernest også trekk som symmetri, heldekkende geometriske mønstre på ytterveggene, arabesker, kalligrafiske ornament og klare farger.
Arkitektoniske trekk som forekommer i hele den arabiske verden er hypostylene, gårdsplassen med fontener og omkransende hvelvede nisjer, iwan (en portaltype), kuppelen som omkranses av minareter, og ikke minst mihrab, den rikt dekorerte nisjen i moskéen, som viser bønneretningen mot Mekka.
Forhistorie
Den arabiske ekspansjonen innebar at hele Sasanide-dynastiet og en stor del av Østromerriket ble erobret av araberne. Til å begynne med tok den arabiske arkitekturen form som en blanding av stilelement fra begge disse mektige rikene, ispedd elementer fra en eldre arabisk tradisjon. Fra bysantinsk arkitektur hentet man kuppelen på pendentivet, og mosaikkene. Via Bysants fikk man også impulser fra stenarkitekturen i antikkens Hellas, med dens søyler og dens urbane kultur. Fra Perserriket hentet man tradisjonen med å kle konstruksjoner i tegl og stenflis med mørtel, videre kupler, iwaner og tempelutformingen fra zoroastiske ildtempler.
Umayyadedynastiet (644–750)
Tradisjonene fra Sasanide-dynastiet og Bysants ble supplert med unikt islamske trekk. Man forlot den figurative billedkunsten til fordel for geometrisk dekor og kalligrafisk ornamentikk. Da man introduserte tanken om en autorisert bønneretning, qibla, introduserte man samtidig mihrab, den nisjen som anviste retningen, og minareten som kalte de troende til bønn.
Kalif Hisham lot oppføre Khirbat al-Mafjar i Jordandalen som sitt private palass 724–743. Hans etterfølger Walid lot vegger, gulv og tak dekke med stukkatur, mosaikker, fresker og steinrelieffer. Palasset kom ut av bruk kort tid etter Walids død. I dag utgjør det et utstillingsvindu for hvilke kulturer som øvet innflytelse på den tidlige islamske arkitekturen og kunsten. Den bysantinske arkitekturen var et viktig forbilde for de hvelvede rommene og apsidene i fasaden, med impulser fra det koptiske Egypt. Mosaikkene tilhørte en syrisk tradisjon, mens stukkaturen antyder den voksende innflytelsen fra det sasanidiske Iran. Walid fylte rommene med realistiske skulpturer i naturlig skala, malt i naturalistiske farger. Disse skulpturene var av sentralasiatisk opprinnelse og fantes i den islamske kunsten, både i palassene og i det offentlige rom, like fram til begynnelsen av 1200-tallet.
Levningene etter den bysantiske og sassanidiske innflytende kan fremdeles i dag sees i det gjenstående av disse palassene. I ruinene etter begge palassene i Qasr al-Hayr mellom Damaskus og Palmyra ligger fremdeles bysantinske søyler, og i al-Mshatta utenfor Amman finnes fire sassanidiske iwaner, mens palassets rike fasadedekorasjoner i dag finnes i Berlin.
Abbasidene (749–1258)
Abbasidene gjorde i 750 opprør mot umayyadene og flyttet hovedstaden til Bagdad 750. Kalif Al-Mansur (754–775) anla byen med en rund byplan, med en radius på 2 kilometer. Byen vokste raskt ut over denne rammen, og ble en av de største byene verden til da hadde sett. 500 år senere ble imidlertid alle spor etter denne byen jevnet med jorden av mongolene. Indre splid førte til at al-Ma'mun (813–833) opprettet en livgarde av tyrkiske mamelukker. Dette styrket hans stilling på kort sikt, men var også begynnelsen på sluttet for Abbaside-dynastiet. Hans etterfølger al-Mu'tasim (833–842) flyttet rikets hovedstad til Samarra nord for Bagdad. De abbasidiske kalifene residerte der 836–892.
Den store byggherren al-Mutawakkil (847–861) gjorde på kort tid Samarra til en av verdens største byer, og oppførte om lag tyve palasser og verdens til da største moské; Al-Mutawakkil-moskéen. Moskeen hadde en 55 meter høy spiralformet minaret, og var tydelig påvirket av mesopotamiske forbilder. Moskéens store hypostyl ble et stilideal for moskéer over hele verden. Også bruken av kupler med tromper stammer fra denne perioden. Al-Mutawakkil lot også bygge al-Ja'fariyya-moskéen (859–861) ; denne representerte et nytt grep: en moské med T-plan.
Al-Mutawakkils palass Balkuwara (849–859) omfattet tre store gårdsrom, ni søylehaller og flere moskéer. Det ble omhegnet av en kvadratisk mur med mer enn en kilometers lengde. Palasset domineres av en sentralakse mellom hovedentréen med sine kjempesøyler og den høyt plasserte tronsalen. Langs aksen lå en sentralhall omgitt av fire audienshaller, et arrangement med persiske forbilder. Palasset ble bygget i tegl med portaler av tre, hvelvede tak og med mange rikt dekorerte nisjer: fresker, stukkatur og vinduer med farget glass.
I Samarra lot Al-Mutawakkils etterfølger Al-Muntasir (861–862) oppføre det første monumentale islamske mausoleet: Qubbat al-Sulaibiyya (862).
I dag finnes det nesten bare fragmenter og ruiner tilbake av den abbasidiske arkitekturen.
Nord-Afrika
Hærføreren Uqba ibn Nafi innledet de islamske erobringene i Nord-Afrika i 670 og grunnla byen Sousse i dagens Tunisia. Dette skulle bli islams fjerde helligste by, og var i lange perioder Nord-Afrikas administrative, økonomiske og kulturelle senter. Byen ble et viktig reisemål for mange pilegrimer, og ble utstyrt med flere moskeer, hvorav den største og viktigste var Sid Okba-moskéen, et byggverk som introduserte T-planen i Maghreb. Den om lag 30 meter høye minareten ble reist 724–728 og er den eldste som fremdeles står. Det store gårdsrommet omgis av en peristyl med spissede buer som holdes oppe av slanke, parvise kolonner. Kolonnene består på samme måte som minaretens base av deler av betydelig eldre romerske og bysantinske byggverk.
Andalusisk
Byggingen av den stora moskéen i Córdoba i 785 ble innledningen på en islamsk arkitekturtradisjon i Spania og Nord-Afrika. Moskéen er framfor alt kjent for sine dobbelthvelv. Den mauriske arkitekturen nådde et høydepunkt med oppførelsen av al-Hambra, det storslåtte, befestede slottet i Granada, kjent for sine rommelige, åpne gårdsrom med ornamenter i rødt, blått og gull. Veggenes keramikkfliser er dekorert med stilisert løvverk, arabisk kalligrafi og arabesker.
Persisk
Det persiske riket var et av de første territoriene som islam kom i kontakt med. Perserriket hadde på 600-tallet sitt sentrum på østbredden av Eufrat og Tigris. Det er trolig mer korrekt å si at den islamske arkitekturen arvet stiltrekk fra Sasanidene, enn at de lånte dem. Da al-Mansur grunnla Bagdad, ble det gjort med inspirasjon fra persiske forbilder som Firouzabad, og utført av arkitekter som arbeidet i en persisk tradisjon: Naubakht, en zoroastrisk perser, og Mashallah, en jøde fra Khorasan i det nåværende Iran.
Minareten i moskeen i Samarra er nærmest en kopi av spiraltårnet i den tidligere sasanidiske hovedstaden Firouzabad, og den kom til å danne et ideal og forbilde for islamske minareter over hele verden. I moskéen finnes også en bred hypostyl med rader av kolonner som bærer spiraltårnet.
Timuridisk
Den timuridiske arkitekturen er den fremste islamske kunsten i Sentral-Asia med de monumentale byggverkene som Timur Lenk og hans etterfølgende lot oppføre i Samarkand og i Herat. Den timuridiske arkitekturen begynte med Ahmed Yasawis mausoleum i dagens Kasakhstan, og kulminerte med Timurs mausoleum Gur-e Amir i Samarkand.
Karakteristiske for denne delen av islamsk arkitektur er akse-bruken i verk som Shah-e Zendah i Samarkand og moskéen Gowhar Shad i Mashhad. De doble kuplene med deres varierende former er utvendig dekorert med keramikkplater i klare farger. Den timuridiske arkitekturen hadde stor innflytelse i India og førte til den mogulske arkitekturens fremvekst.
Mogulsk
Den mogulske arkitekturen i India på 1500-tallet var en blandning av hinduistiske og islamske stilelement. Keiser Akbar den store oppførte sin mislykkede hovedstad Fatehpur Sikri ca. 40 km nord for dagens Agra på slutten av 1500-tallet.
Det mest berømte byggverket fra perioden er utvilsomt det vakre mausoleet Taj Mahal (tårer for evigheten) som sto ferdig i 1648, bygd av Shah Jahan til minne om hans hustru som døde etter å ha født hans fjortende barn. Med alle sine edelstener, halvedelstener og all den hvite marmoren holdt byggeprosjektet på å føre hele riket ut i fallitt og nød. Byggverket følger den strenge symmetrien som mogulene arvet fra timuridene, med ett eneste unntak: Shah Jahans egen grav ble plassert asymmetrisk under kryptens gulv. Symmetrien var tenkt ført videre til en nærliggende moské i rød sandsten og derifra helt fram til Mekka.
Osmansk
Den osmanske arkitekturen er først og fremst eksponert gjennom de såkalte sultanmoskéene i Istanbul, og i særlig grad arkitekten Sinans arbeider på midten av 1500-tallet. De osmanske moskéene og palassene utgjør, paradoksalt nok, høydepunkt i den forutgående bysantinske arkitekturens grunnformer, ettersom Mehmet II var påpasselig med å inkorporere den bysantinske kulturens tusenårige formspråk, en stilart som begynte med Hagia Sofia tidlig på 600-tallet.
Doctor Who (1996)
Doctor Who er en TV-film basert på den britiske science fiction-serien Doctor Who. Den ble opprinnelig kringkastet 14. mai 1996 på Fox Network. Produksjonsleder Philip Segal foreslo til fans av serien at de kunne kalle den Enemy Within for å unngå forvirring med tittelen på den britiske serien. Denne tittelen ble dog aldri brukt under produksjonen eller i TV-filmen.
Handlingsreferat
Etter mesterens rettssak og henrettelse arrangert av dalekene, transporterer doktoren, for tiden i sin syvende inkarnasjon, mesterens rester til Gallifrey via sin TARDIS. Underveis bryter esken med restene opp, lekker ut og infiserer TARDIS. Doktoren blir tvunget til å foreta en nødlanding i Chinatown, San Francisco den 30. desember 1999. Når han går ut og låser TARDIS, blir doktoren skutt av en gjeng som jager Chang Lee, en ung kinesisk-amerikansk mann. Lee klarer å få tak i en ambulanse og eskorterer den bevisstløse doktoren til sykehus. Ved sykehuset, etter at kulene er fjernet, forsøker kardiolog Dr. Grace Holloway å stabilisere hans uvanlige hjerteslag - men blir forvirret av den merkelige dobbelthjerte-anatomien. Han legger ved et uhell en hjertesonde i doktoren, og tilsynelatende dreper ham.
Doktorens kropp blir ført til et likhus, men Lee stjeler doktorens eiendeler - inkludert TARDIS-nøkkelen. I mellomtiden overtar resten av mesteren kroppen til ambulanse-sjåføren Bruce, og forvandler ham til en ny kropp som kan brukes av Mesteren. Senere regenererer doktorens kropp. Men den nye doktoren lider av hukommelsestap. Han kjenner igjen Dr. Holloway, som har trukket seg fra jobben ved sykehuset etter den mislykkede operasjonen, og følger etter henne til bilen hennes. Han beviser for henne at han er den samme mannen, ved å trekke ut hjertesonden. Dr. Holloway tar ham med hjem, for å komme seg. Lee vender tilbake til TARDIS hvor Mesteren dukker opp, og påstår at doktoren hadde stjålet kroppen hans.
Mesteren overbeviser Lee om å åpne TARDIS igjen, og deretter åpne «Eye of Harmony» i den - noe som krever en menneskelig netthinne-skanning. Når øyet åpnes, oversvømmes doktoren med minner og innser at Mesteren leter etter ham. Han forsøker å blokkere skanningen. Han advarer Dr. Holloway om at hvis øyet åpnes, kan dette potensielt ødelegge hele jordkloden ved midnatt nyttårsaften. Imidlertid trenger han en atomur for å lukke øyet, og Holloway oppdager en som befinner seg ved Institute of Technological Advancement and Research i San Francisco.
Underveis møter de Mesteren og Chang Lee som venter på dem. Doktoren gjenkjenner ikke umiddelbart Mesteren, men han oppdager sin sanne identitet underveis. Han og Dr. Holloway flykter, men ikke før Mesteren rekker å spytte et merkelig stoff på Holloways håndledd. De to fortsetter til instituttet og får tak i atomuret, og returnerer deretter til TARDIS. Doktoren installerer atomuret og lukker Eye of Harmony. Men Mesteren tar kontroll over Dr. Holloways kropp, noe som får øynene til å bli umenneskelige, og slår doktoren bevisstløs. Mesteren fortsetter deres hans egne planer.
Priser
TV-filmen vant Saturn Award i kategorien Best Television Presentation. Paul McGann ble også nominert i kategorien Best Genre TV Actor.
Cambridge University Constabulary
Cambridge University Constabulary er et lite, arkaisk politikorps ved Cambridge University i England. Korpset består av rundt 20–30 konstabler som utnevnes og tas i embedsed av universitetets rektor eller prorektor med hjemmel i universitetsloven av 1825. Universitetsmarskalken og visemarskalken er korpsets høyeste konstabler og styrer den daglige virksomheten gjennom proktorens kontor.
Doctor Who (1996)
Priser
Mindre enn seks måneder etter at TV-filmen ble vist på britisk TV, vant Doctor Who en auntie for beste dramaserie under prisutdelingsseremonien BBC's TV60, som feiret at BBC Television var 60 år gammel. Prisen ble tatt imot av Peter Davison og Sylvester McCoy som spilte henholdsvis den femte og sjuende Doktoren.
Cambridge University Constabulary
Frem til 1960-årene utførte proktorene og konstabelkorpset daglige patruljer i gatene på universitetsområdet. I dag er korpsets funksjon mer passiv, i forbindelse med offentlig uro eller demonstrasjoner. Korpset har også viktige oppgaver i forbindelse med seremonielle funksjoner på universitetet, og bistår ved arrangementer og viktige besøk.
Doctor Who (1996)
Utgivelser
Gary Russell skrev boken basert på filmen og den ble utgitt av BBC Books i mai 1996. Det var den første boken basert på en historie fra TV-serien som ikke ble utgitt av Target Books siden The Crusade i 1965. Boken er også per dags dato den siste basert på en historie fra TV-serien.
Det var opprinnelig ment at filmen skulle gis ut på VHS i Storbritannia flere uker før den ble vist på TV. British Board of Film Classification krevde at den skulle ha samme klipp som TV-versjonen og utgivelsen ble derfor utsatt til en uke før TV-premieren.
Den usensurerte versjonen ble utgitt på DVD i Storbritannia 13. august 2001. Både den sensurerte og usensurerte versjonen hadde tidligere blitt utgitt på hjemmevideo i Australia og New Zealand. På grunn av rettighetsproblemer har den aldri blitt utgitt i USA.
Hardeknut
Hardeknut (født 1018, død 8. juni 1042) var konge av Danmark fra 1035 til 1042 og konge av England fra 1040 til 1042. Hardeknut, oppkalt etter Hardeknut den første, var den eneste sønnen til Knut den mektige og Emma av Normandie.
Bakgrunn
Ved Knut den mektiges død i 1035 kaller nordmennene tilbake Olav den helliges sønn Magnus (1024–1047) og gjør ham til sin konge for å vri av seg det forhatte danske åket. Norge hadde siden 1030 vært styrt av Svein Alfivason og moren hans, Ælfgifu Ælfhelmsdatter av Northampton, ei frille av Knut den mektige. Svein og moren forlater Norge samme år og i Danmark dør Svein. Hardeknut frykter angrep fra nordmennene og tør ikke forlate Danmark når nyheten om at faren kong Knut er død.
England er uten konge og i Hardeknuts fravær skulle hans eldre halvbror, Harald Harefot, være stedsfortredende konge. Harald var født utenfor ekteskap av Ælfgifu og hadde derfor ikke legitim arverett til verken Danmark eller England.
Harald Harefot hadde likevel egne ambisjoner og i 1037 krever han selv den engelske tronen med den begrunnelsen at Hardeknut var blitt «forsaket ettersom han hadde vært for lenge i Danmark», som Den angelsaksiske krønike skriver. Hardeknuts mor Emma som oppholdt seg i Winchester, flyktet til Brugge i Flandern. Hardeknut ble rasende over det han oppfattet som halvbrorens forræderi og heller ikke alle i England var glade for valget. Erkebispen av Canterbury vegret seg for å krone Harald, men ga etter det samme året da Hardeknuts tilhengere ble nedkjempet.
Avtale mellom Hardeknut og Magnus
Dagens historikere har ingen tro på at hverken møtet eller avtalen noen gang fant sted til tross for at det er viktig logisk årsaksgrunn for den videre handling i Snorres Magnus den godes saga. Men det ble uansett ingen konflikt mellom Norge og Danmark på dette tidspunkt, og Hardeknut kunne forberede seg på å invadere og erobre England slik hans bestefar og far hadde gjort før ham.
Konge av England
I 1039 følte Hardeknut seg imidlertid så sikker i Danmark at han bød ut leidang for at seile til England og fravriste Harald Harefot kronen. Han seilte først med 63 skip til Brugge for å besøke sin mor, og mens han oppholdt seg i Flandern kom der bud fra England om at Harald Harefot døde den 17. mars 1040. Kanskje var det kjent at Harald Harefot var syk og at Hardeknut ventet på hans død slik at militær invasjon ikke var nødvendig. Med halvbrorens død kom han til England og gikk i land i Sandwich den 17. juni («syv dager før midtsommer»). Han ga straks ordre om at Harald Harefots lik skulle graves opp, halshugges og slenges i en nærliggende myr.
Hardeknut gir inntrykk av å mangle sin fars ubestridte format. Hans mest omtalte handling som konge av England var å heve skattene voldsomt for å kunne betale den danske flåten som ikke ble benyttet til annet enn å frakte ham over Den engelske kanal. Et spontant opprør i 1041 mot de høye skattene i byen Worcester ble knust så ettertrykkelig at byen ble bortimot utslettet. To av Hardeknuts skatteinnkrevere var blitt drept av de rasende byborgerne og Hardeknut lot derfor byen brenne.
Krøniken sier også at i 1041 brøt Hardeknut et løfte og forrådte jarl Eadwulf av Northumbria som var under hans beskyttelse.
Perrine Pelen
Perrine Pelen (født 3. juli 1960) er en tidligere fransk alpinist.
Hardeknut
Hardeknut dør
I 1041 inviterte Hardeknut sin halvbror Edvard Bekjenneren, hans mor Emmas sønn med Ethelred, tilbake til England fra dennes eksil i Normandie for å bli en del av hans hushold. Hardeknut gjorde muligens også Edvard til sin arving. Selv var han både ugift og barnløs.
Perrine Pelen
Verdenscupseire
Perrine Pelen vant i tillegg 14 enkeltrenn i verdenscupen, og vant slalåmcupen sammenlagt i sesongen 1979/80 (nummer to i sesongene 1976-77 og 1977-78).
Hardeknut
Hardeknut dør
Året etter dør Hardeknut brått den 8. juni 1042 mens han er til stede ved en bryllupsfest i Lambeth. Krøniken sier at han «døde mens han sto med sin drikk, og han falt plutselig til bakken med fryktelige krampetrekninger, og de som sto ved siden av ham tok seg av ham og han talte intet ord etterpå...»
Marduk
Marduk (kileskrift: 𒀭𒀫𒌓 dAMAR.UTU; sumerisk: amar utu.k, «solens kalv»; gresk: Μαρδοχαῖος, Mardokhaios; hebraisk:, Mərōdaḵ) var en guddom av sen generasjon fra oldtidens Mesopotamia og skytsgud for byen Babylon. Da Babylon ble det politiske sentrum i elvedalen Eufrat i tiden til Hammurabi (1700-tallet f.Kr.) begynte en langsom vekst i babylonsk mytologi til han til sist ble overhode av den babylonske gudeverden. I byen Babylon ble Marduk dyrket i tempelet Esagila. Han er assosiert med det guddommelig våpen, den store fryktelige vind.
Hardeknut
Hardeknut dør
Mange har trukket den konklusjon at det var mer enn bare vin i det begeret som han drakk av, men ingenting er blitt bevist. Det er i det hele tatt påfallende mange unge konger på 1000-tallet som dør brått uten rimelig forklaring. Hardeknut ble begravet ved katedralen i Winchester. Han ble kun 23 eller 24 år og tydeligvis ikke savnet.
Marduk
Marduk er den babylonske formen av navnet hans. Antagelig ble Marduk uttalt noe i retningen av Marutuk. Etymologien av navnet er antatt å være avledet fra amar-Utu, «udødelige sønn av Utu» eller «»oksekalven til solguden Utu». Opprinnelsen til Marduks navn kan reflektere en eldre genealogi, eller ha hatt kulturelle bånd til oldtidsbyen Sippar som ble beskyttet av solguden Utu, datert tilbake til 2000-tallet f.Kr.
Hardeknut
Hardeknut dør
Edvard ble konge etter ham og gjeninnførte den angelsaksiske kongerekke som var blitt brutt av danskene da Svein Tjugeskjegg første gang invaderte England i 1013. Det dansk-engelske kongefellesskapet gikk i oppløsning for godt.
Marduk
Ved Hammurabis tid hadde Marduk blitt astrologisk blitt assosiert med planeten Jupiter.
Hardeknut
Hardeknut dør
Også Danmark ble uten konge og det fantes ingen opplagt kongekandidat. Dette tomrommet klarte merkelig nok den norske kongen Magnus den gode å fylle. Til tross for at Svein Estridsson, sønn av Estrid Sveinsdatter, søster av Knut den mektige, seilte i all hast tilbake til Danmark ble Magnus hyllet som dansk konge i 1042. Det var store uroligheter sør for den danske grense og det er kanskje grunnen til at danskene raskt valgte en handlekraftig konge, selv om han var norsk.
Marduk
Mytologi
I Enuma Elish vokser borgerkrigen mellom gudene til et klimatisk slag. Annunakigudene kommer sammen for å finne den ene guden som kan beseire gudene som har gått imot dem. Marduk, en meget ung gud, står fram og får løfte om posisjonen som øverste gud. For å forberede seg på slaget lager Marduk seg en bue og piler, griper en kølle, kaster lyn foran seg, fyller sin kropp med flammer, lager et nett for fange inn Tiamat med det slik at ingen deler av henne kunne slippe unna, skapte seg sju fryktelige vinder som virvelvind og tornado, og løfter opp sitt mektigste våpen, regnoversvømmelse. Deretter drar han ut i krigen, styrer sin stormvogn trukket av fire hester med gift i sine munner. Mellom leppene holder han en forbannelse og i den ene hånden holder han urter for å slå tilbake gift med motgift.
Først utfordret han lederen for Anunnakigudene, Tiamat, dragen i det opphavelige vann, til tvekamp og beseiret henne ved å fange henne inn i sitt nett, blåste henne opp med sine vinder, og gjennomboret buken hennes med en pil. Deretter beseiret han Kingu, som Tiamat hadde gjort til hærfører av hæren og som bar Skjebnetavlen på sitt bryst Han kjempet mot ham og «brøt fra ham Skjebnetavlen, urettmessig hans» og tok sin nye posisjon som den øverste gud. Under hans styre ble menneskene skapt for å bære livets byrder slik at gudene kunne forlyste seg.
Framtoning
Marduk ble framstilt som et menneske, ofte med hans symbol mušḫuššu, slangedragen, som hadde overtatt fra guden Tishpak. Et annet symbol som sto for Marduk var den trekantede spaden. Fra 1000-tallet ble han ofte omtalt som Bel, akkadisk for «herre».
Bel
I løpet av 1000-tallet f.Kr. dyrket babylonerne en guddom under tittelen Bel, i betydningen «herre», som ble en synkretisme av Marduk, Enlil og den døende gud Dumuzi. Bel holdt alle de kultiske titlene til Enlil og hans status i babylonsk religion var i stor grad den samme. Til sist ble Bel sett på som en gud for orden og skjebne. Bels kult er en betydelig komponent i den jødiske fortellingen om «Bel og dragen» fra de apokrypiske tilleggene til Daniel. I denne fortellingen er det babylonske offer med mat som hver dag ble gitt til et idol eller kultstatue av Bel, men maten forsvant på mirakuløst vis i løpet natten. Den persiske konge Kyros den store forteller den jødiske vismannen Daniel at idolet åpenbart er levende ettersom maten som ble ofret ble åpenbart spist. Daniel var ikke enig da kulthuset er kun leire på innsiden og bronse på utsiden, og det har aldri smakt noe. Daniel beviste dette ved i hemmelighet å dekke gulvet på tempelet med aske. Daniel og Kyros forlot tempelet og da de kom tilbake viste Daniel at det var menneskelige fotspor på gulvet, og beviste da at maten var blitt spist av prestene til Bel. Bel er også omtalt i skriftene til flere greske historikere i antikken.
Operasjon Ungdommens Vår
Operasjon Spring of Youth var benevnelsen på en væpnet aksjon hvor israelske spesialstyrker angrep og drepte en rekke personer tilknyttet PLO i Beirut og Sidon i Libanon. Operasjonen var en del av «Operasjon Guds vrede» og fant sted om kvelden 9. april 1973 og tidlig på morgenen dagen etterpå. De israelske spesialstyrkene hadde tre sentrale PLO-medlemmer som hovedmål.
Flere personer med tilknytning til PLO ble drept i aksjonen, blant annet de tre høytstående PLO-medlemmene som var målet for aksjonen (Muhammad Youssef al-Najjar (Abu Youssef), Kamal Adwan og Kamal Nasser). Alle tre ble overrasket og drept i hjemmene sine. Flere libanesiske sikkerhetsfolk og sivile ble også drept. Israelerne mistet to av sine egne i aksjonen.
Det var 16 israelske kommandosoldater som utførte aksjonen, blant dem Ehud Barak. Komandosoldatene tok seg inn i Libanon via sjøveien i gummibåter. Mossad-agenter stod klare på stranda og kjørte dem til de aktuelle stedene. Flere av soldatene var utkledd som kvinner (blant annet Ehud Barak), dette for å gjøre det vanskeligere å bli avslørt. Det hersker usikkerhet om hvor mange som ble drept i aksjonen. Tallene spriker fra 12 til 100.
Aksjonen ble fordømt av FNs sikkerhetsråd.
Populærkultur
Aksjonen ble skildret i den amerikanske filmen «München» fra 2005.
MF «Bjørgvin»
MF «Bjørgvin», senere «Eidfjord» og «Nosac», er en bilferge bygget i 1975 for Rutelaget Askøy-Bergen. Bilfergen gikk i fergesamband på Vestlandet frem til 2007. Den ble senere solgt til Kroatia og går i trafikk i området rundt Split i Kroatia.
Fergessamband
Bilfergen har gått i rute på følgende fergesamband i Norge:
Skipet
Fergen var byggnummer 38 ved Løland Verft i Leirvik i Sogn. Ved overlevering var tonnasjen 912 bruttoregistertonn og 493 nettoregistertonn. Hovedmaskinen er en sekssylindret totakts dieselmotor bygd av Wichmann Motorfabrikk AS på Rubbestadneset. Oppgitt ytelse er 1 650 bhk.
Progressive Architecture Award
Progressive Architecture Award deles årlig ut til banebrytende og dristig arkitektur og søker å støtte utvikling innen arkitekturen. Redaktørene av bladet Progressive Architecture organiserte utdelingen første gang i 1954.
Nesjøen
Nesjøen er et reguleringsmagasin i Nea-Nidelvvassdraget som ligger i Sylan i Tydal kommune i Trøndelag. Nesjøen ble til ved at Nea ble demt opp og Neamyrene lagt under vann. Trondheim Energiverk fikk konsesjon i 1968 og utbyggingen var fullført i 1971. Ved oppdemmingen ble Nesjøen sammen med Esandsjøen til et sammenhengende magasin med en kapasitet på 625 millioner kubikkmeter. Nesjøen har et nedbørfelt på 681,32 km².
Progressive Architecture Award
Den amerikanske arkitekten Steven Holl vant i 1997 prisen for sitt utkast til Hamsunsenteret på Hamarøy i Nordland.
Arkeologiåret 1914
Arkeologiåret 1914 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1914.
Nettelduk
Nettelduk var et meget fint og kostbart tekstil på 1700- og 1800-tallet med røtter i østen som ble vevet av fibrer fra planter i neslefamilien. Tekstilet ble ofte brukt til gardiner. Det har mange ganger blitt antatt at nettelduk ble vevet av fibrer fra stornesle (Urtica dioica). Selv om det kan utvinnes plantefibre av stornesle får de en helt annen karakter og var brukt i stoffer av grovere kvalitet.
Nettelduk ble for det meste laget av et tekstil kalt rami,(eng: ramie) oftest utvunnet av bastfibrene hos kinagress (Boehmeria nivea). Tekstilet som har utmerkede bruksegenskaper blir glatt, lysbestandig, lar seg lett farge, bevarer glansen og kalles noen ganger for «østens lin». I dag dyrkes planten i store deler av Kina, Japan og Korea.
Ofte blandes fibrene med bomullsfibre. Det at frigjøringen av fibrene er vanskelig og kostbart begrenser bruken av fibrene i forhold til andre alternativer, selv om det er en av de mest slitesterke plantefibrene som finnes. Avfallsprodukter fra fibrene brukes i pengesedler. Fibrene i denne planten har svært lange celler, faktisk 25 cm eller mer.
Meget fine bomullstøyer ble også solgt under navnet nettelduk i Europa på 1800-tallet.
Dean Kelley
Melvin Dean Kelley (født 23. september 1931, død 13. januar 1996) var en amerikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Kelley ble olympiske mester i basketball under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det amerikanske laget som vant basketturneringen. Det var tredje gang som basketball sto på det olympiske programmet, tjuetre lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 14. juli til 2. august 1952. USA vant semifinalen over Argentina med 85-76 og i finalen vant de med 36-25 over Sovjetunionen. Kenney spilte sju kamper i OL-turneringen.
Kelley spilte collegebasket på University of Kansas.
Håkon Gebhardt
Gebhardt spiller også banjo i The International Tussler Society, et sideprosjekt til Motorpsycho. Han har deltatt på en rekke innspillinger med andre artister og har blant annet spilt akustisk gitar, banjo og koret på Elisabeth Andreassens album A Couple Of Days In Larsville, banjo på Postgirobyggets album Essensuell og på Fremmed Rases singel «Fem Flate Øre» og trommer og banjo på flere utgivelser av Monster Blomster. Gebhardt spilte fast i Ida Jenshus' band til 2012. Han har dessuten vært produsent for blant andre Åge Aleksandersen på albumet Snöharpan.
I 2011 sto han på sisteplass på Miljøpartiet De Grønnes liste til kommunevalget i Trondheim. Han ble kumulert fram til å bli først av de ukumulerte og dermed vararepresentant i bystyret.
Babaylan-prestinner
Med babaylanprestinner forstås det mer eller mindre utviklede kvinnelige prestedømme utøvet på Filippinene i den førspanske tid. Babaylanprestinnene fungerte som helbredere, orakler, og formidlere mellom mennesket og åndeverdenen, og utøvet generelt lederskap på landsbynivå innen de animistiske kulturer som stod sterkt på det meste av Filippinene.
Ordet babaylan anses å være av tagalog-rot, men det faller også sammen med et ord fra språket ilongo (hiligaynon) i den vestlige del av Visayas. Lignende ord finnes i en rekke filippinske dialekter.
En babaylan trenger ikke nødvendigvis å være en kvinne, men filippinske kvinner som utøver prestelige funksjoner i det som er igjen animistiske og synkretistiske religiøse kultiske bevegelser på Filippinene, som for eksempel i noen rizalistiske kulter, hører religionsvitenskapelig historisk hjemme i forlengelsen av det babaylanprestedømmet.
Atmosfærisk tidevann
Atmosfærisk tidevann er periodiske svingninger i atmosfæren på global skala. På mange måter ligner de på tidevannet i havet. Atmosfærisk tidevann kan oppstå som følge av: