cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tinotus
Utseende
Nokså små (1,2-4 millimeter), noe brede, halvblanke, fint hårete, rødbrune til mørkbrunlige kortvinger. Hodet er stort og rundet med middelsstore til store fasettøyne og gaske kraftige antenner. Pronotum er rundet med rett forkant, betydelig bredere enn langt. Dekkvingene er gasnke korte, høyst så lange som pronotum. Slekten skiller seg fra typiske Aleochara ved at føttene på frambeina er fire-, ikke fem-leddete.
Levevis
Artene kan gjerne finnes på møkk. Larvene er parasitter på fluepupper.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Holarktis, også i det nordlige Sør-Amerika.
Systematisk inndeling
Slekten blir nå ofte plassert som en underslekt av Aleochara.
Beatriz Pirón
Beatriz Pirón (født 27. februar 1995) er en dominikansk vektløfter som konkurrerer i -48 kg. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kom på 9.-plass.
Beaskajohka (Lebesby)
Beaskajohka (nordsamisk, historisk også skrevet Bæskajåkka) er ei elv i Lebesby kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Gottetjohka. Elvas øverste kildeområde er mellom Girddegoarvi i sør og Beaskajároaivi i nord, hvor en rekke bekker renner ned til Beaskajávri. Fra Beaskajávri renner elva i nordvestlig retning til samløpet med Gottetjohka rundt seks kilometer øst for Stálogáisá. Beaskajohka er 11,1 kilometer lang, hvorav strekningen nedstrøms Beaskajávri er 4,8 kilometer.
Beatriz Pirón
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo ble hun nummer 8.
Terje Traavik
Terje Ingemar Traavik (født 1943) er en norsk og forsker som har bioteknologi som spesialfelt.
I 2004 skapte Traavik oppstyr internasjonalt ved å gå ut med påstander om at et sykdomsutbrudd i en filippinsk landsby kunne skyldes genmodifisert mais. Han fikk kritikk fra Bioteknologinemnda for å ha gått ut med denne hypotesen uten evidens. Fjorten internasjonalt kjente forskere skrev senere et åpent brev til Traavik der de kom med tilsvarende kritikk.
Spydnebbdykker
Spydnebbdykker (Podiceps major) er en limnisk art i dykkerfamilien (Podicipedidae). Den har to underarter, P. m. major og P. m. navasi, og er utbredt i Sør-Amerika. Spydnebbdykkeren er den største av dykkerartene.
Beskrivelse
Spydnebbdykkeren er svært stor, og har mer fasong som en skarv eller gås, enn andre dykkerfugler. Den er ca 67–80 cm og veier vanligvis rundt 1600 gram, men kan veie så mye som opp til 2 kg. Hodet og nakken er svart, framsiden på halsen er rødbrun. Oversiden er svart og undersiden er hvit.
Utbredelse
Underarten Podiceps major major er utbredt i vestlige Peru, Paraguay, sørøstlige Brasil, Uruguay, sentrale Chile og i sørlige Argentina. Underarten Podiceps major navasi er utbredt i sørlige deler av Chile.
Spydnebbdykkeren holder til i åpne vannområder, for det meste på innsjøer og på elver med liten strøm, ofte omringet av skog. Utenfor hekkesesongen holder de til i estuarer og bukt, gjerne med mye tare.
Ernæring
Spydnebbdykkeren spiser hovedsakelig fisk, som regel på 10 cm og mindre, men den kan også spise større fisk.
Hekking
Spydnebbdykkeren hekker i innlandet. De fleste legger eggene sine mellom oktober og januar, og den legger mellom tre og fem egg. To kull, og muligens flere, kan bli oppdratt samtidig.
Lyrikkåret 1794
Lyrikkåret 1794 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til lyrikk i 1794.
Ski-VM 2017 – Kombinert normalbakke/4 × 5 kilometer stafett
Ski-VM 2017 – Kombinert normalbakke/4 x 5 kilometer stafett ble avholdt 26. februar 2017 i Lahtis i Finland.
Det tyske laget var storfavoritter, og skuffet heller ikke i hoppbakken. Her skaffet tyskerne seg en solid ledelse på de andre lagene foran langrennet. Nærmest var Japan og Frankrike som begge var 44 sekunder bak, mens Østerrike og Norge skulle starte henholdsvis 1:05 og 1:07 bak Tyskland.
For Magnus Moan ble medaljen historisk ved at han ble den første til å ta medalje i syv mesterskap på rad.
Leslie Caron
Leslie Caron (født 1. juli 1931) er en fransk skuespiller og ballettdanser som spilte i 45 filmer mellom 1951 og 2003.
Caron er kjent for det musikalske filmene An American in Paris (1951), Lili (1953), Dad’s Long Legs (1955), Gigi (1958), og for de ikke-musikalske filmene Fanny (1961), The L-formed room (1962), og Father Goose (1964). Hun fikk to Oscar-nominasjoner innen kategorien «beste kvinnelige skuespiller». Hun snakker både fransk og engelsk flytende. Hun er en av de få danserne og skuespillerne som kan si de har danset både med Gene Kelly, Fred Astaire, Mikhail Barysjnikov, og Rudolf Nurejev.
Caron startet sin karriere som ballettdanser før hun ble oppdaget av Gene Kelly og tok henne med i musikalen An American in Paris (1951). Den 8. desember 2009 ble Caron tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame. I februar 2010 skal hun spille rollen som Madame Armfeldt i A Little Night Music på Théâtre du Châtelet i Paris, der også Greta Scacchi og Lambert Wilson skal være med.
Caron giftet seg med George Hormel II, et barnebarn av grunnleggeren av Hormel (en kjøtt-pakking selskap) i september 1951. De ble skilt i 1954. Hennes andre ektemann var den britiske teaterregissøren Peter Hall. De giftet seg i 1956 og fikk to barn sammen, Christopher John Hall (TV-produsent) i 1957 og Jennifer Caron Hall, en skuespiller, i 1962. Caron hadde en affære med Warren Beatty i 1961. Caron og Hall skilte lag i 1965. I 1969, giftet Caron seg med Michael Laughlin, best kjent som produsent av Filmen Two-Lane Blacktop. De skilte seg i 1980 etter 11 års ekteskap. Caron var også kjærester med den nederlandske TV-skuespilleren Robert Wolders 1994-1995.
Octoberon
Octoberon er den syvende studioutgivelsen til den engelske progrock-gruppa Barclay James Harvest og ble gitt ut i begynnelsen av oktober 1976. Utgivelsen ble spilt inn ved Strawberry Studios i Stockport i perioden fra juni til august samme år.
Utgivelsen er preget av flere stilskifter, fra pubrock til symfonisk rock. Den har også mindre harmoni i forhold til tidligere utgivelser på grunn av at keyboardarbeidet til Woolly Wolstenholme ble nedtonet i mikseprosessen. Utgivelsen endte for øvrig til slutt på 174.-plass på Billboard 200.
Sporliste
(Les Holroyd) (John Lees) (Woolly Wolstenholme) (Les Holroyd) (John Lees) (Les Holroyd) (John Lees)
Amidobia
Amidobia er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet arter, fire av dem er funnet i Norge.
Utseende
Små (den norske arten 1,5-1,7 millimeter), slanke, rødbrunlige kortvinger. Oversiden er fint hårete. Hodet er avrundet, pronotum ovalt, gjerne litt bredere enn langt. Dekkvingenes bakkant er ganske lite innbuktet innenfor bakhjørnene. Som hos svært mange andre småkortvinger må man gjerne undersøke kjønnsorganene for å bestemme artene med sikkerhet.
Levevis
Som andre kortvinger er de rovdyr som lever av andre små leddyr. Denne slekten finnes særlig i maurtuer.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Europa og Asia.
Emanuel Vigelands Museum
Emanuel Vigelands museum på Slemdal i Oslo består av mausoleet etter Emanuel Vigeland (1875–1948), og et siderom som tidligere fungerte som galleri. Gravkammeret er et tønnehvelvet rom fullstendig dekket av fresker, og i dag er det kun denne delen som er åpen for publikum.
Historie
Tidlig på 1900-tallet hadde Emanuel Vigeland en ide om å bygge et museum som skulle være viet til hans kunst, og i 1926 begynte han å konstruere en bygning på Slemdal ved siden av sin private bolig. Hensikten med bygget var å skape et romslig atelier som etter hans død kunne bli et museum for hans kunst. Bygningen sto ferdig i 1928, men arbeidet med interiøret og innredningen skulle fortsette i mange år fremover. Hovedideen hans var å dekorere alle innvendige vegger med fresker. I 1931 var arbeidet med freskene i full gang, men arbeidet kom til å fortsette helt frem til 1947. Bygget som Emanuel Vigeland ga navnet Tomba Emmanuelle og har siden 1948 vært hans gravkammer. Urnen hans er oppbevart i en nisje over døren.
Arkitektur
Emanuel Vigeland tegnet selv bygningen som etter hvert skulle bli Tomba Emmanuelle. Bygningen er murt i rød håndbanket tegl og har et utseende som et kapell, med en tønnehvelvet sal som er 22 meter lang, 10 meter bred med 12,5 meter opp til toppen av hvelvet. Den totale dekorerte flaten har et areal på over 800 m². Bygget hadde også et mindre siderom på 6×6 m. Atelieret hadde god belysning fra et stort, firedelt og rundbue vindu på den nordre gavlen samt et mindre på østveggen. På 1940-tallet bygget Vigeland ytterligere ett rom, som skulle tjene som utstillingslokale for hans etterlatte arbeider. Høsten 1942 murte Vigeland igjen samtlige vinduer og åpningen til hovedrommet og forandret med dette atelieret til sitt gravkammer.
Stiftelse
Stiftelsen ble opprettet 2. oktober 1958 og har som oppgave «å bevare og formidle Emanuel Vigelands kunst, slik denne kommer til uttrykk i kunstnerens egen museumsbygning, som omfatter den monumentale muralutsmykningen Vita, samt museets øvrige malerier, tegninger, inventar og annet som kan belyse Emanuel Vigelands mangesidige virke som kunstner».
Da stiftelsen ble opprettet ble det vedtatt at styret skulle bestå av tre medlemmer. Det ble bestemt at et av medlemmene skulle være Emanuel Vigelands eldste sønn Per Vigeland så lenge han ønsket dette, eller til hans død. Styreplassen skulle så gå videre til Maria Vigeland, Emanuel Vigelands datter. Deretter skulle vervet gå videre til Immanuel Vigeland, Emanuel Vigelands yngste sønn. Etter Per og Immanuels død skulle vervet gå videre enten i Pers eller Immanuels familie, og senere blant deres etterkommere dersom de skulle ønske dette. De to andre medlemmene i styret blir valgt av Kirke- og undervisningsdepartementet.
Vibeke Helgesen
Vibeke Helgesen (født 17. mars 1930) er en norsk (opprinnelig dansk) dukkemaker, dukkespiller og fagbokforfatter.
Emanuel Vigelands Museum
Stiftelse
Inntil 1999 var det familien som sto for driften av museet. November 1999 valgte stiftelsen å ansette en intendant som skulle fungere som daglig leder og oppsynsmann. I dag består stiftelsen av Pål Vigeland som er Emanuel Vigelands barnebarn samt Nils Messel fra Nasjonalmuseet og advokat Arne Haavind. Kunsthistoriker Kjartan Hauglid har vært museets intendant siden 1999.
Vibeke Helgesen
1960-tallet og 1970-tallet
Vibeke Helgesen begynte med dukketeater i 1962, ikke lenge etter at hun hadde flyttet til Norge.
Emanuel Vigelands Museum
Samling
Emanuel Vigeland var en multikunstner som har etterlatt seg en stor mengde kunst laget av ulike materialer. I samlingen er det mellom 350-400 malerier, ca. hundre store preparasjonstegninger til glassmalerier og fresker samt hundre utkast til skulpturer. Det er også mellom 30 og 40 glassmalerier, og over 3500 små skisser samt en mengde utstyr og verktøy. I tillegg til kunstsamlingen forvalter museet Emanuel Vigelands privat arkivmateriale som består av fotografier, dagbøker, bøker, plantegninger, dokumenter osv. I 2010 startet museet et stort registreringsprosjekt for å få oversikt over museets samling. Frem til i dag er det blitt registrert over 5000 objekter, men man er kun kommet ca. halvveis med registreringen.
Vibeke Helgesen
1960-tallet og 1970-tallet
I 1968 hadde Vibeke Helgesen også ansvaret for en episode i NRKs barnetv-serie Kosekroken. Episoden, som ble sendt 14. juni 1968, var en dukketeateroppføring av eventyret om Askepott. Innledningsvis i dette programmet fortalte Helgesen om hvordan hun laget dukkene hun brukte i forestillingen. Hun fortalte seerne at hun foretrakk å lage dukkene i papp-maché med såkalt bleie-vatt som råstoff. I 1968 var bleie-vatt den første typen engangsbleier på det norske markedet, og denne vatten ble solgt på rull. Bleievatten la hun i bløt natten over. Neste morgen klemte hun vannet ut av vatten, og blandet inn gips og tapetklister til en formbar masse. Foruten Vibeke Helgesen selv medvirket Rigmor Lange og Marianne Helgesen som dukkespillere, og stemmene var ved Inger Teien, Håvard Knoph, Rolf Just Nilsen, Arne Bang-Hansen, Rigmor Lange og Vibeke Helgesen i Askepott på NRK i 1968. Regien var ved Nina Valle.
I 1973 etablerte Helgesen sitt eget teater, Vibeke Helgesens Dukketeater, med base i Bærum. Hun startet da en omfattende turnévirksomhet, som bragte forestillingene hennes frem til publikum over hele Norge, inkludert på Svalbard.
Forestillinger på Steen & Strøm (1976-1986)
I 1976 innledet hun et samarbeid med stormagasinet Steen & Strøm i Oslo som gikk ut på at Helgesen opptrådte hos Steen & Strøm i førjulstiden. I 1986 markerte stormagasinet og Helgesen tiårsjubileet for denne førjulstradisjonen med å dele ut gratis til besøkende barn en bok som inneholdt de ti skuespillene som Helgesen hadde oppført i løpet av samarbeidet, «slik at barna selv kan lære å spille eventyrene». Boken var illustrert av Eigil Eliassen, og omslaget var utformet av Bjørg Øydegard. De ti skuespillene i boken var:
Keningau
Keningau er et distrikt i Pedalman-divisjonen i den malaysiske delstaten Sabah. Distriktet ligger i den sørvestlige delen av Sabah, mellom de to fjellkjedene Crocker i vest og Trusmadi i øst, og har ingen kystlinje.
Vibeke Helgesen
1980-tallet
I 1984 mottok hun Statens kunstnerstipend.
I 1987 hadde Vibeke Helgesens Dukketeater følgende repertoar: I 1989 hadde hun endret noe på repertoaret, som da bestod av: Per 1989 anvendte hun både hånddukker og stavdukker i sine produksjoner.
Priser og utmerkelser
Helgesen mottok Utenriksdepartementets stipend for kulturutveksling i 1981, for å foreta en studiereise til Østerrike. I 1984 mottok hun Statens kunstnerstipend.
Keningau
Byen
Byen Keningau ligger i den nordvestlige delen av distriktet, og har 5 565 innbyggere. Den har veiforbindelse nordover til Kota Kinabalu, via Tambunan, og sørover til Tenom. Like nord for byen ligger den privateide flyplassen, som ble lagt ned for kommersiell trafikk på 70-tallet.
Vibeke Helgesen
Priser og utmerkelser
I 1985 mottok hun både Akershus fylkes kulturpris og Akershus fylkes kulturstipend.
Keningau
Byen
Ved distriktskontoret er det reist en edsstein, Batu Sumpah Keningau, til minne om de vilkårene som ble gitt og garantert til Sabah, og som ledet til dannelsen av Malaysia.
Vibeke Helgesen
Familie
Vibeke Helgesen var (inngiftet) tante til Anne Helgesen.
Lyrikkåret 1808
Lyrikkåret 1808 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til lyrikk i 1808.
Alejandro Silva
Alejandro Silva (født 19. juni 1969) er en heavy metal-gitarist fra Chile.
Han spilte med Marty Friedman, Joe Satriani, Steve Vai, og Billy Sheehan, på G3s turne i Chile. Han har selv instrumentalbandet Alejandro Silva Power Cuarteto (ASPC) hvor han har gitt ut flere musikkalbum.
Lyrikkåret 1845
Lyrikkåret 1845 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til lyrikk i 1845.
Even Johannes Evensen
Even Johannes Evensen (født 12. oktober 1932, død 2008) var en norsk los og politiker. Han var sønn av Johannes Evensen Hummelsund.
Evensen arbeidet som los ved Viksøy losstasjon. Han var også ordfører i Sund kommune for Høyre i perioden 1975 til 1979.
Caulospongia elegans
Caulospongia elegans er en art i klassen horn- og kiselsvamper av rekken svamper som er den mest primitive gruppen flercellede dyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Indiahavet ved Australia.
VM i fekting 1958
VM i fekting 1958 (verdensmesterskapet i fekting) ble arrangert i Philadelphia i USA i 1958.
Betsi Rivas
Betsi Rivas (født 2. oktober 1986) er en venezuelansk vektløfter som konkurrerer i -48 kg. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kom på 8.-plass.
Tempest (album)
Tempest er Bob Dylans 35. studioalbum, utgitt i 2012 av Columbia Records, femti år etter Bob Dylans første plateutgivelse.
Det nesten 14 minutter lange tittelkuttet «Tempest» omhandler «Titanic»s forlis og har referanser til James Camerons film Titanic.
Lyrikkåret 1807
Lyrikkåret 1807 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til lyrikk i 1807.
Observation Hill
Observation Hill er en 230 meter høy ås i Antarktis, beliggende ved siden av McMurdo Station på Kapp Armitage. Den bestiges ofte for å skaffe seg god utsikt over kontinentet; klarvær gir en utmerket sikt. Observation Hill ble oppdaget av Discovery-ekspedisjonen 1901–04 og navngitt på bakgrunn av den egnede utkikksposten.
Etter at Robert F. Scott og hans sydpolsgruppe hadde blitt funnet omkommet i 1912, besteg letemannskapene Observation Hill der de oppførte et stort trekors med navnene til de omkomne innskrevet sammen med et kort sitat fra Alfred Tennysons dikt «Ulysses»: «To strive, to seek, to find, and not to yield» (Å streve, å lete, å finne, og ikke gi opp). Korset er oppført på Antarktistraktatens liste over historiske steder og kulturminner i Antarktis.
Rock’n roller
«Rock 'n' roller» er en norsk sang. Melodien ble skrevet av Svein Gundersen og Bjørn Christiansen. Teksten ble skrevet av Philip A. Kruse. Den var ett av bidragene til Melodi Grand Prix 1981, den norske uttakingen til Eurovision Song Contest 1981 i Dublin i Irland.
Sangen ble framført på norsk av Alex. Den endte på en femteplass med 52 poeng.
Ngangbam Soniya Chanu
Ngangbam Soniya Chanu (født 15. februar 1980) er en indisk vektløfter som konkurrerer i -48 kg. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kom på 7.-plass.
Gabriel Esparza
Gabriel Esparza (født 31. mars 1973) er en spansk taekwondoutøver.
Han representerte landet sitt i Sommer-OL 2000 i Sydney, der han tok sølv.
Philip Johan von Strahlenberg
Strahlenberg foretok banebrytende innenfor sammenlignende forskning omkring altaiske språk.
Han var også den første til å fremme hypotesen om altaiske språk.
Asteroiden (15766) Strahlenberg er oppkalt etter ham.
Mikhalis Mouroutsos
Mikhalis Mouroutsos (gresk: Μιχάλης Μουρούτσος; født 29. februar 1980 i Athen) er en gresk taekwondoutøver.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2000 i Sydney, der han tok gull.
Tyler Blackett
Tyler Nathan Blackett (født 2. april 1994) er en engelsk fotballspiller som spiller for.
Han har tidligere vært på utlån til Blackpool og Birmingham City. På grunn av sin herkomst er han kvalifisert til å spille for England, Barbados og Jamaica. Han debuterte for Manchester United i åpningskampen til Premier League og Louis van Gaal første tellende kamp som manager den 16. august 2014.
Den 29. august 2015 ble kjent at var lånt ut til den Scottish Premiership-klubben Celtic for sesongen 2015-2016.
Allomyrina pfeifferi
Allomyrina pfeifferi er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Arten lever i Sørøst-Asia.
Utseende
En stor, (35–50 millimeter), svart hornbille. Som vanlig i denne gruppen er det stor forskjell på kjønnene. Denne arten er tett kledt med lyse, hårlignede skjell og skilles derfor lett fra de andre Allomyrina-artene som er tilsynelatende helt nakne. Hannen har et krumt horn på hodet, dette er gaffeldelt i spissen, dessuten et kort og bredt, gaffeldelt fremspring på pronotum. Hornene er ikke spesielt lange. Som vanlig hos hornbiller mangler disse hornene hos hunnen.
Levevis
Larvene lever i morken, død ved. Larveutviklingen tar omtrent ett år.
Utbredelse
Arten er utbredt i Indonesia og Malaysia, på øyene Borneo og Sulawesi.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
'Symfoni nr. 7 i A-dur' (opus 92) er en symfoni i fire satser komponert av Ludwig van Beethoven mellom 1811 og 1812, mens han forbedret helsen i den bøhmiske kurbadbyen Teplice. Verket er viet grev Moritz von Fries.
Ved premieren skal Beethoven angivelig ha bemerket at det var et av hans beste verk. Den andre satsen, Allegretto, var den mest populære satsen og måtte spilles to ganger. Den umiddelbare populariteten til Allegretto-satsen resulterte i dens hyppige fremføring atskilt fra den komplette symfonien.
Bakgrunn
Da Beethoven begynte å komponere den ''7. symfonien'', planla Napoleon sin invasjon av Russland. Etter den 3. symfonien, og muligens også den 5., ser den ''7. symfonien'' ut til å være en annen av Beethovens musikalske konfrontasjoner med Napoleon, denne gangen i sammenheng med de europeiske frigjøringskrigene etter mange år med Napoleons dominans.
Beethovens liv på denne tiden var preget av et forverret hørselstap, noe som gjorde «samtalehefter» nødvendige fra 1819 og som Beethoven benyttet for å kommunisere skriftlig.
Premiere
Verket ble uroppført med Beethoven selv som dirigert i Wien den 8. desember 1813 under en veldedighetskonsert for soldater som ble såret i slaget ved Hanau. I Beethovens tale til deltakerne blir ikke motivene nevnt direkte: «Vi blir rørt av ingenting annet enn ren patriotisme og det gledelige offeret av våre krefter for de som har ofret så mye for oss.»
Programmet inkluderte også det patriotiske verket Wellingtons seier, som opphøyet britenes seier over Napoleons Frankrike. Orkesteret ble ledet av Beethovens venn Ignaz Schuppanzigh og inkluderte noen av den tidens fremste musikere: fiolinisten Louis Spohr, komponistene Johann Nepomuk Hummel, Giacomo Meyerbeer og Antonio Salieri. Den italienske gitarvirtuosen Mauro Giuliani spilte cello under premieren.
Stykket ble veldig godt mottatt, slik at publikum krevde at Allegretto-satsen skulle spilles en gang til. Spohr nevnte spesielt Beethovens narrestreker på podiet («da en sforzando skjedde, rev han armene sine kraftig sammen... ved inngangen til en forte hoppet han i luften»), og «vennene til Beethoven lagde arrangementer for en repetisjon av konserten» der «Beethoven ble løftet ut av sine økonomiske vanskeligheter».
Utgaver
Den første utgaven av partituret, deler og klaverutdrag ble utgitt i november 1816 av Steiner & Comp.
En faksimile av Beethovens manuskript ble utgitt i 2017 av Figaro Verlag.
Orkestrering
Symfonien er komponert for 2 tverrfløyter, 2 oboer, 2 klarinetter, 2 fagotter, 2 horn, 2 trompeter, pauker og strykere.
Timothy West
Timothy Lancaster West (født 20. oktober 1934 i Bradford i Yorkshire i England) er en britisk film, teater og TV-skuespiller.
Kunstnerisk virke
Han begynte sin karriere innen engelsk film som assisterende scenesjef ved Wimbledon Theatre i 1956. West begynte ved Piccadilly Theatre i 1959. Han var medlem av ensemblet i Royal Shakespeare Company (RSC) i tre sesonger; i 1962, 1964 og 1965. På 1960-tallet hadde han roller i stykker som The Comedy of Mistakes, Timon of Athens, The Jew of Malta og Love's Labour's Lost.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
Format
Den ''7. symfonien'' er i fire satser:
Huang Chih-hsiung
Huang Chih-hsiung (født 16. oktober 1976) er en taiwansk taekwondoutøver.
Timothy West
Kunstnerisk virke
Han var kunstnerisk leder for Forum Theatre i Billingham i perioden 1980–1981 før han ble ansatt som hus-regissør ved University of Western Australia i 1982.
Huang Chih-hsiung
Han representerte Kinesisk Taipei under Sommer-OL 2000 i Sydney, der han tok bronse.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
Format
En typisk fremførelse av verket varer omtrent 40 minutter.
Timothy West
Kunstnerisk virke
Etter å ha medvirket i en rekke produksjoner på scenen og på fjernsynsskjermen, kom Wests store gjennombrudd med den store TV-serien Edward VII (1975), der han spilte tittelrollen og hans to ekte sønner, Samuel og Josef spilte sønnene til kong Edward VII som barn. Han hadde også store roller i filmene Nicholas og Alexandra (1972), The Day of the Jackal (1973), The Thirty-Nine Steps (1978), Masada (1981) og Cry Freedom (1987).
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
Format
Verket som helhet er kjent for sin bruk av rytmiske innretninger som antyder en dans, som punkterte og gjentatte rytmiske figurer. Det er også tonalt subtilt, og bruker spenningene mellom toneart-sentrene A, C og F. For eksempel er den første satsen i A-dur, men har gjentatte episoder i C-dur og F-dur. I tillegg er andre sats i a-moll med episoder i A-dur, og den tredje satsen, en scherzo, er i F-dur.
Timothy West
Kunstnerisk virke
I 1997 var han med i BBCs TV-produksjon av King Lear. I 2001 spilte West den eldre Maurice i Iris, mens hans skuespillersønn Samuel West spilte Maurice som ung. I 2002 gjorde han en gjesteopptreden i BBC Radio 4s dramaserie Further Adventures of Sherlock Holmes. I 2004 turnerte West til Australia med Carl Rosa Opera Company som regissør for en oppsetning av den musikalske komedien H.M.S. Pinafore; han spilte også rollen som «Sir Joseph Porter».
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
I. Poco sostenuto – Vivace
Første sats starter med en lang utvidet introduksjon merket Poco sostenuto ( = 69) som er kjent for sine lange stigende skalaer og en fallende serie anvendte dominanter som letter moduleringer til C-dur og F-dur. Fra den siste episoden i F-dur går satsen over til Vivace gjennom en serie på intet mindre enn seksti repetisjoner av noten E.
Vivace-delen er i sonatesatsform, og domineres av livlige danselignende punkterte rytmer, plutselige dynamiske endringer og brå modulasjoner. Det første temaet til Vivace-delen er vist nedenfor.
Timothy West
Reiseprogrammer
I 2014 hadde tv-serien Med kjærlighet for kanaler (Great Canal Journeys) (2014–2019) premiere på britisk tv. I denne serien reiser Timothy West sammen med ektefellen Prunella Scales på kanalturer i Storbritannia og andre land. I Norge har serien blitt vist på NRK.
Annet
West var styreleder for London Academy of Music and Dramatic Arts frem til januar 2018, da han ble etterfulgt av Benedict Cumberbatch. Han er også kjent for sin støtte til veldedighetsorganisasjonen Cancer Research UK. I 1984 ble han tildelt Order of the British Empire for sine prestasjoner innen skuespill og drama.
Don McLean
Donald McLean III, kjent som Don McLean, (født 2. oktober 1945 i New Rochelle, New York) er en amerikansk musiker, sanger og låtskriver, mest kjent for sin sang «American Pie». Andre single som Don McLean har spilt inn er «Vincent» (om Vincent van Gogh), «"Dreidel» og «Wonderful Baby», samt coverversjoner av Roy Orbisons sang, «Crying» og The Skyliners «Since I Don't Have You».
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
II. Allegretto
Satsen er strukturert i en dobbel variasjonsform. Den begynner med hovedtemaet spilt av bratsjer og celloer, en ostinato (gjentatt rytmisk figur eller basslinje, eller passacaglia av en firedelsnote, to åttedelsnoter og to firedelsnoter).
Denne melodien spilles deretter av andrefiolinene mens bratsjene og celloene spiller en andre melodi, beskrevet av George Grove som «en rekke skjønnheter hånd i hånd, som hver er redd for å miste grepet om sine naboer.» Førstefiolinene tar deretter den første melodien, mens andrefiolinene tar den andre. Denne progresjonen kulminerer med at treblåserseksjonen spiller den første melodien mens førstefiolinene spiller den andre.
Don McLean
McLean's farfar og far, begge het også Donald McLean, hadde skotsk opprinnelse. McLean's mor, Elizabeth Bucci, var italiensk og kom fra Abruzzo i Italia. Don McLean hadde også familie i Los Angeles og Boston.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
II. Allegretto
Etter dette endres musikken fra a-moll til A-dur ettersom klarinettene tar en roligere melodi i bakgrunnen av lyse trioler spilt av fiolinene. Denne seksjonen avsluttes trettisyv takter senere med en rask nedstigning av strykerne på en a-moll-skala, og den første melodien gjenopptas og utdypes i en streng fugato.
Don McLean
Don McLeans tidligste musikalske inspirasjoner kom fra Frank Sinatra og Buddy Holly. Som tenåring ble McLean interessert i folk music, og spesielt i The Weavers' 1955 innspilling av The Weavers at Carnegie Hall fra 1955. Da han var 16, kjøpte han sin første gitar og begynte å søke kontakt med musikkindustrien. Han ble venn med folkemusikerne Erik Darling og Fred Hellerman i The Weavers. McLean oppsøkte Hellerman og ble god venn med han. Og de spilte endel sammen hjemme hos Hellerman og han lærte en masse der.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
III. Presto – Assai meno presto
Den tredje satsen er en scherzo i F-dur og trio i D-dur. Her spilles trioen (basert på en østerriksk pilegrimssalme) to ganger i stedet for en gang. Denne utvidelsen av den vanlige A – B –A strukturen av ternær form til A – B – A – B – A var ganske vanlig i andre verk av Beethoven fra denne perioden, som hans Fjerde symfoni, Pastoralesymfonien og ''Strykkvartett op. 59 nr. 2.''
Don McLean
Innspillingskarriere
Don McLean ble inspirert av Frank Sinatra og senere Buddy Holly. Han ble også inspirert av folkemusikk, særlig The Weavers utgivelse The Weavers at Carnegie Hall fra 1955. Da han var 16 år kjøpte han seg en gitar og fosøkte å få kontakter innen musikkmiljøet. Han ble venner med Erik Darling og Fred Hellerman fra The Weavers. McLean ble kjent med folkemusikkagenten Harold Leventhal i noen måneder før han slo seg sammen med sin egen manager, Herb Gart, som var hans manager i 18 år.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
IV. Allegro con brio
Den siste satsen er i sonatesatsform. Ifølge musikkhistorikeren Glenn Stanley utnyttet Beethoven muligheten for at en strykerseksjon kan realisere både vinkel og rytmisk kontrast hvis den brukes som en obligato-lignende bakgrunn, spesielt i kodaen, som inneholder et eksempel av den dynamiske merkingen fff (forte-fortissimo), en sjeldenhet i Beethovens musikk.
Don McLean
Innspillingskarriere
Don McLean fikk sitt gjennombrudd i 1970 med albumet Tapestry. I 1972 hadde han stor suksess med albumet American Pie. Sangen «American Pie» på dette albumet er delvis inspirert av Buddy Holly, Ritchie Valens og J.P. Richardson ("The Big Bopper") som alle døde i en flystyrt i 1959. «American Pie» ble dette årets mest spilte låt på amerikansk radio sammen med sangen «Vincent» som er McLeans hyllest til den nederlandske kunstmaleren Vincent van Gogh. Denne sangen er også kjent for innledningsordene "Starry Starry Night". I 2000 utga Madonna en coverversjon av sangen «American Pie», og hun oppnådde også stor suksess med den. McLeans låt «And I Love You So» er også blitt innspilt av Elvis Presley, Perry Como, Helen Reddy, Glen Campbell med flere. Han spilte også inn Roy Orbison's «Crying» og The Skyliners' «Since I Don't Have You», som også ble populære.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
IV. Allegro con brio
I sin bok Beethoven and his Nine Symphonies skrev George Grove: «Styrken som hersker gjennom denne satsen er bokstavelig talt utrolig, og minner en om Carlyles helt Ram Dass, som har «ild nok i magen til å brenne opp hele verden.»» Donald Tovey kommenterte i sitt Essays in Musical Analysis satsens «Bakkanalske raseri» og mange andre forfattere har kommentert dens virvlende danseenergi. Hovedtemaet er en presis todelt-taktvariant av den instrumentale ritornellen i Beethovens egen bearbeiding av den irske folkesangen «Save me from the grave and wise», nr. 8 av hans tolv irske folkesanger, WoO 154.
Don McLean
Innspillingskarriere
Andre sanger
I 2004 ble McLean innlemmet i Songwriters Hall of Fame.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
Mottagelse
Kritikere og lyttere har ofte følt seg rørt eller inspirert av den Syvende symfonien. For eksempel skriver en programhefteforfatter:
Don McLean
Privatliv
McLean vokste opp i familie med en katolsk mor, Elizabeth McLean; og en far, Donald McLean, som var protestant. Hans far døde da Don McLean var 15 år.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
Mottagelse
«... den siste satsen glir sammen i et uimotståelig tempo som truer med å feie hele orkesteret av føttene og rundt teatret, fanget i den store gleden ved å fremføre en av de mest perfekte symfoniene som noensinne er skrevet.»
Don McLean
Privatliv
Don McLean har vært gift to ganger, begge ekteskapene endte i skilsmisse. Hans første kone var Carol Sauvion, fra Philadelphia, som vant en Emmy og en Peabody Award for hennes deltagelse i TV-serieen "Craft in America". De var gift fra 1969 til 1976 og hadde ingen barn.
Honami Mizuochi
Honami Mizuochi (født 5. februar 1993) er en japansk vektløfter som konkurrerer i -48 kg. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kom på 6.-plass.
Don McLean
Privatliv
Hanss andre ekteskap var med Patrisha Shnier McLean, fra Montreal, Canada. Ekteskapet varte fra 1987 til 2016. De har to barn, Jackie og Wyatt, og to barnebarn, Rosa og Mya. Ekteskapet endte da McLean ble arrestert og anklaget for ekteskapelig vold fra en hendelse i deres hjem i Camden, Maine. Ingen andre detaljer fra hendelsen ble rapportert. McLean ble anmeldt for 6 hendelser, og sa seg skyldig i 4 av dem. Vold i hjemmet ble forkastet. Så for de tre siste anklagene betalte han en bot på 3.000 dollar.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
Mottagelse
Komponist og musikkforfatter Antony Hopkins sier om symfonien: «Den syvende symfonien gir oss kanskje mer enn noen av de andre en følelse av ekte spontanitet; notene ser ut til å fly ut av partituret når vi blir båret med på en flom av inspirert oppfinnelse. Beethoven selv snakket om den kjærlig som «et av mine beste verk». Hvem er vi til å bestride hans dom?»
Don McLean
Privatliv
McLean har bekreftet at han er i et forhold med modellen Paris Dylan, som er 45 år yngre enn ham.
McLean er en ambassadør for "Teen Cancer America" og ved en Backyard Concert i 2018 til inntekt for "The Teen Cancer America" og "UCLA Health". Under showet sang McLean "Vincent" i en duett med Ed Sheeran.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
Mottagelse
En annen beundrer, komponisten Richard Wagner, henviste til de livlige rytmene som gjennomsyrer verket og kalte det «dansens apoteose».
Don McLean
Singler (utvalg)
Singler på Billboard Hot 100
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
Mottagelse
På den andre siden har beundring for verket ikke vært universell. Friedrich Wieck, som var til stede under øvingene, sa at konsensus blant musikere og lekmenn var at Beethoven måtte ha komponert symfonien i en beruset tilstand, og dirigenten Thomas Beecham kommenterte tredjesatsen slik: «Hva kan du gjøre med den? Det er som om mange jaker hopper rundtomkring.»
Don McLean
Singler (utvalg)
I 1994 kom en live-versjon av låten «Vincent» ut på albumet Grammy's Greatest Moments Volume III.
Symfoni nr. 7 (Beethoven)
Mottagelse
Den ofte gjentatte påstanden om at Carl Maria von Weber betraktet den kromatiske basslinjen i førstesatsens koda som bevis for at Beethoven var «moden for galehuset» ser ut til å ha vært en oppfinnelse av Beethovens første biograf, Anton Schindler. Hans store beundring for Beethoven er velkjent, og han ble kritisert av sine samtidige for sine besettende angrep på Weber. Ifølge John Warrack, Webers biograf, var Schindler karakteristisk unnvikende da han forsvarte Beethoven, og det er «ikke et snev av konkrete bevis» for at Weber noen gang kom med kommentaren.
Nurdan Karagöz
Nurdan Karagöz (født 25. januar 1987) er en tyrkisk vektløfter som konkurrerer i -48 kg. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kom på 5.-plass.
Caulospongia plicata
Caulospongia plicata er en art i klassen horn- og kiselsvamper av rekken svamper som er den mest primitive gruppen flercellede dyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Indiahavet ved Australia.
Ove Tokstad
Ove Tokstad (født 10. juni 1965) er en norsk tidligere skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerte Norge og Leinstrand Idrettslag.
Han tok en sølv og en bronse i Stafett-NM i henholdsvis 1989 og 1988. Stafettlagene besto av brødrene Ivar Njøs og Grunde Njøs i tillegg til Tokstad selv. Tokstad deltok i Junior-VM på skøyter 1983.
Vest for solen, syd for grensen
Vest for solen, syd for grensen (国境の南、太陽の西) er en kort roman skrevet av den japanske forfatteren Haruki Murakami. Murakami skrev romanen under et opphold som gjestende forsker ved Princeton University i USA i 1992. Ika Kaminka oversatte romanen til norsk, og den ble utgitt på Pax forlag i 2000. Den siste delen av tittelen, «Syd for grensen» viser til Nat King Coles sang «South of the Border», men det er ikke noe bevis for at han faktisk spilte inn denne sangen noen gang. Den første delen av tittelen viser til et Inuit-syndrom kalt piblokto eller arktisk (siberisk) hysteri.
1993–2003: 1st Decade in the Machines
1993-2003: 1st Decade in the Machines (utgitt 2003) er et samlealbum fra det norske black metal-bandet Ulver.
Albumet består av forskjellige artisters remix av Ulvers låter.
Vest for solen, syd for grensen
Handling og temaer
Først når de er 36 møtes de igjen i en av Hajimes jazz-barer. Han har nå to barn og har vekslet fra et liv på et kontor til å eie og drive to jazz-barer i den mest trendy delen av Tokyo, Aoyama. Romanen forteller meget lite om Shimamotos liv, hun opptrer sporadisk og lar Hajime spørre seg selv «hva hadde skjedd dersom...». Møtet med Shimamoto forårsaker en rekke hendelser. Trass i at han er en etablert familiemann får møtet med henne Hajime til å velge mellom familien og et forsøk på å finne igjen magien mellom dem fra fortiden.
Magdalénienkulturen
Magdalénienkulturen (fransk Magdalénien) er en benevnelse for en av de senere steinalderkulturer i senpaleolittisk tid i vestlige Europa, datert til rundt 17 000-11 000 f.Kr. (Weichselistidens siste fase). Magdalénienkulturen har sitt navn fra funnstedet La Madeleine, en hule ved Vézèreelven i Dordogne i Frankrike. Benevnelsen Magdalénien ble utformet av den franske historikeren Gabriel de Mortillet i 1869.
Opprinnelig ble den kalt for L'âge du renne («reinsdyrets tidsalder») av Édouard Lartet og Henry Christy, de første som systematisk utgravde denne typen for arkeologisk funn, i deres publikasjon i 1875. Magdalénienkulturen er synonymt i manges oppfatning med reinjegere, men disse kulturene inneholder også omfattende bevis på jakt etter kronhjort, villhest og andre større pattedyr som eksisterte i Europa mot slutten av siste istid. Kulturen var geografisk svært utbredt, og senere madeleinesteder har blitt funnet fra Portugal i vest til Polen i øst.
Mange grottemalerier i Frankrike og Spania er tilskrevet magdalénienkulturen. Grottekunsten, rundt 120 funnseder, synes å ha nådd et høydepunkt i blant annet Altamira og Lascaux. Mindre kunstneriske objekter ble framstilt i bein, horn, elfenbein, og stein (ristninger og skulpturer). Ved slutten av epoken ebbet også kunstframstillingene ut.
Kjennetegn og levninger
Med denne utrustningen ble det mulig å utnytte tilgangen på fangst i elver, innsjøer og i havet langs kysten på et helt annet vis enn tidligere. Pil og bue bidro sterkt til å endre jaktteknikken slik at det ble lettere å overleve. Det var også andre, mindre framskritt. En syl med et øye (synål) var en slik oppfinnelse.
Oversikt
Det sjeldnes mellom tidlig, mellomste og sen magdalénienkultur. Disse er videre inndelt i to faser, en eldre og en yngre, således skilles det mellom seks faser:
Magdalénienkulturen er betraktet som avløser av solutréenkulturen og utgjorde grunnlaget for/kilden til Hamburgkulturen (kastespyd med skråretusjerte flintspisser) i nordvestlige Europa og ŝwidrykulturen i nordøstlige Europa (hovedsakelig Polen). I Frankrike og nordlige Spania ble magdalénienkulturen avløst av aziliankulturen.
Varighet
Magdalénienkulturen strakte seg over tidsrommet ca. 17 000-11 000 f.Kr. mot slutten av siste istid. Kulturen er også inndelt i eksempelvis seks faser i henhold til kronologisk betydning. De tidligste fasene er gjenkjent av varierende samsvar av knivblader og særskilte varianter av skrapere; de midtre fasene er markert av fremkomsten av en mikrolittiske komponenter (det vil si svært små steinredskaper, som regel av flintstein, eksempelvis spyd- og pilespisser); og de senere faser framtoningen av harpuner med jevne eller ujevne mothakker gjort av bein, gevir og elfenbein.
Det er omfattende akademisk diskusjon om det nøyaktig vesen av den tidligste sammenkomster av kulturen, og det er et åpent spørsmål om hva som er de første faser av kulturen. Funn fra skogen Beauregard i nærheten av Paris har ofte blitt fremmet som tilhørende den tidligste magdalénienkulturen. De tidligste magdalénienfunnstedene er alle funnet i Frankrike.
Mot slutten av magdalénienkulturen viste steinteknologien en tydelig tendens mot økt mikrolittiske redskaper. Harpuner av bein og pilspisser er de mest særskilte kronologiske markørene innenfor de ulike epokefasene. Foruten flintredskaper, er kulturen best kjent for deres detaljerte arbeid i bein, gevir og elfenbein som tjente både for estetiske og funksjonelle hensikter, inkludert gjennomhullete staver som arkeologene har en fransk betegnelse for, bâtons de commandement («kommandostav»), hvis funksjon er fortsatt uklar. Andre eksempler på kulturens bærbare kunstgjenstander var små figurer og innviklet graverte prosjektilspisser, foruten også gjenstander som fungerte som personlige smykker i form av strandskjell, perforerte rovdyrtenner (antagelig som halsbånd) og fossiler.
Strandskjellene og fossilene som er funnet ved kulturens bosteder kan bli sortert til relativt presise områder for opprinnelse, og har blitt benyttet for støtte antagelsen av magdalénienkulturens sesongmessige jeger-samler-vandringer, og kanskje også handelsruter. Grotter som berømte Lascaux inneholdt de beste kjente eksemplene av magdalénienkulturens hulemaleri. Altamiragrotten i nordlige Spania, med omfattende og varierte former for mobile kunstobjekter, har blitt forstått som å være et sted preget av at tallrike små grupper av jegere-samlere fra fjern og nær kom sammen.
Gabriel Taraburelli
Gabriel Taraburelli (født 21. april 1981) er en argentinsk taekwondoutøver.
Magdalénienkulturen
Varighet
I nordlige Spania og sørvestlige Frankrike ble kulturen etterfulgt av azilienkulturen. I nordlige Europa var det et noe annet bilde med forskjellige varianter av federmesserkulturen. Det har blitt foreslått at framstående senglasiale funnsteder i sørvestlige Storbritannia også kan bli tilskrevet magdalénienkulturen, inkludert de kjente stedet Kent's Cavern, en grotte i Devon, men det er åpent for debatt.
Gabriel Taraburelli
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2000 i Sydney, der han ble nummer 4.
Magdalénienkulturen
Varighet
I de siste faser av kulturen skjedde det en økt befolkningekspansjon fra sørlige og sørvestlige Europa utover store deler av nordlige og nordøstlige Europa, dokumentert i blant annet funn av kastespyd med særegne flintspisser. Boplasser er funnet i Danmark, blant annet på Sjælland og stedvis i Skåne. I Norge er senpaleolittisk bosetning kun med rimelig sikkerhet funnet på Galta-boplassen i Rogaland.
Lukuga
Lukuga er en høyre sideelv til Lualaba i Den demokratiske republikken Kongo. Elva flyter ut fra den vestlige bredden av Tanganyikasjøen, og er det eneste utløpet fra denne. Elva hører til Kongos nedbørfelt.
VM i fekting 1959
VM i fekting 1959 (verdensmesterskapet i fekting) ble arrangert i Budapest i Ungarn i 1959.
Jens Michelsen
Jens Michelsen (død 1633) var en norsk geistlig, som var sogneprest i Kviteseid (med Brunkeberg, Nissedal, Treungen og Vrådal) og prost i Øvre Telemark (også kalt Skattlandet) til sin død. Han er nevnt som prest i Kviteseid i 1622. Han levde i mai 1633, da han som prost overvar Sakarias Jonsson Skanckes valg til sogneprest i Seljord, men døde allerede kort tid etter.
Troy Deeney
Troy Matthew Deeney (født 29. juni 1988) er en engelsk fotballspiller som fra den 30. juni 2023 er klubbløs.
Han har tidligere spilt for Walsall og Halesowen Town, derav sist nevnte var på utlån. Den 25. juni 2012 ble han dømt til 10 måneders fengsel for overfall etter å ha sparket en mann i hodet under et slagsmål. Han ble løslatt etter 3 måneder for å ha vist anger og at det var hans første forseelse.
Multan
Multan (|مُلتان) er en by i Punjab, Pakistan. Det var den 5. største byen i Pakistan i 1998, og den 3. største byen i området. Byen ligger på bredden av elven Chenab.
Mats Strandberg (fotballspiller)
Mats Strandberg er en svensk tidligere fotballspiller. Strandberg, som var keeper, spilte fire seriekamper for Malmö FF i 1984.
Multan
Multan er også kalt City of Sufits, City of Saints og Madinat-ul-Auliya på grunn av det store antall sufistiske helligdommer og helgener i og fra byen. Byen har basarer, moskéer, helligdommer, og forseggjorte graver. Multan er også kjent for sine gamle hinduistiske templer, det mest berømte templet er Prahladpuri. Hinduistiske Holi eller Holika festivaler kommer fra dette tempelet. Multan er også fødestedet til Fariduddin Ganjshakar (populært kalt "Baba Farid"), som er anerkjent som den første store poeten på panjabi.
Den er en av de eldste byene i verden og kan dateres 6 000 år tilbake. Byen har vokst til å bli et innflytelsesrikt politisk og økonomisk sentrum for landet, med en innlandshavn og utmerkede transportforbindelser. Multan er berømt for sine avlinger av hvete, bomull, sukkerrør, mango, sitron, guava, og granatepler.
Etymologi
Byen Multan er navngitt på sanskrit etter det pre-islamske hindutemplet Mulasthana.
Stadsbygd Stadion
Stadsbygd Stadion, tidligere kalt Idrettsplassen er en fotballmatte av kunstgress på Stadsbygd i Indre Fosen kommune.
Rod Millen
Rodney K. «Rod» Millen (født 22. mars 1951 i Newport Beach) er en racerbilist, bilkonstruktør, og bedriftseier fra New Zealand. Han har konkurrert i mange sjangere av motorsport, inkludert rally, off-road, fjellkjøring, drifting og landveisløp.
Stadsbygd Stadion
Der er også klubbens anlegg for friidrett, og dette er Indre Fosen kommune sitt hovedanlegg for friidrett. Stadsbygd Idrettslag spiller sine hjemmekamper her, uansett årsklasse.
Rod Millen
Personlige liv
Rod Millen ble født i New Zealand. Millen er far til Rhys Millen og Ryan Millen, og bror av Steve Millen. Alle har kjørt i ulike typer motorsport. Rods sønn, Ryhs har kjørt sammen med ham i Baja 1000. Tidlig i livet var Millen utdannet landmåler, men han bestemte seg for bilkonkurranser som sitt levebrød. Han er gift med Shelly Campbell, Event Director for Leadfoot Festival som arrangeres i februar hvert år i Hahei, New Zealand.
Stadsbygd Stadion
Arenaen har kapasitet til ca 250 tilskuere på tribunene som består av trebenker.
Rod Millen
1970-tallet
Millen begynte med bilsport i New Zealand Rally Championship. Han ble sesongmester i 1975, 1976 og 1977, kjørte en Mazda Rx3. Millen bestemte seg for å flytte til USA i 1978 for å kjøre rally i USA, igjen med et Mazda Rotary-drevet kjøretøy, Rx7. Han vant North-American Race og Rally-Championship 1979.
1980-tallet
Mens han vant sitt tredje SCCA National Rally-Championship i 1989, vant han også FIA Asia-Pacific Rally Championship. I 1989 kjørte han mot sin bror Steve i IMSA 24-timers løp, Daytona 500. Han vant GTU-divisjon av løpet med co-drivers Al Bacon og Bob Reed. Han begynte å konkurrere i store bakkeløp, og i 1989 vant han Klasse C divisjon i Pikes Peak International Hill Climb.
Rod Millen konkurrerte i flere rally verdensmesterskap fra 1977 til 1992. Han var mest aktiv fra 1989 til 1992, kjørte en firehjulsdrevet Mazda 323 med Tony Sircombe som co-driver. Han kom på andreplass i 1989 Rally New Zealand.
1990-tallet
Millen begynte å konkurrere i Mickey Thompson Stadion-serie, en innendørs stadion-konkurranse i 1991. Han vant to turneringer i 1992. Han vant seriemesterskapet i Grand National Sport Truck-serien i 1992, 1993 og 1994. I dets 12 års historie av serien var han eneste som vant seriemesterskapet tre år på rad. I sin karriere har han tatt 12 seire på rad i serien, før det ble avsluttet. Hans suksess skaffet ham en plass på det Amerikanske Auto Racing Writers and Broadcasters Association (AARWBA) All-American First Team i 1992 og 1994.