cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Busy Bee of Norway
Historie
Planen bak Busy Bee var å danne et lite flyselskap som kunne tilby flytaxi-tjenester for forretningsreisende. Det opprinnelige styret i selskapet kom fram til at for å få til dette trengte man kun ett fly i flåten; en Piper Aztec C. Selskapet startet drift i mai 1966, men hadde allerede i 1967 gått til innkjøp av nok et fly, en Learjet 23, som ble Norges første såkalte businessjet. I 1973 skiftet selskapet navn til Air Executive Norway.
Navnet Busy Bee ble inspirert av en bar i London med samme navn.
På starten av 1980-tallet inngikk selskapet en kontrakt med Braathens S.A.F.E., og begynte å operere deler av Braathens' Fokker F-27-flåte. Kontrakten gikk ut på at Busy Bee skulle operere Braathens' kystrutenettverk, mens Braathens selv skulle fokusere på høyfrekvenstrafikk med Boeing 737-maskiner. Selskapet fikk også en rekke Shorts Skyvan-fly tilført til flåten. Selskapet hadde også skaffet seg en Boeing 737-200, et fly som i hovedsak ble brukt som chartermaskin for å transportere personell for forsvaret.
I 1980 skiftet selskapet igjen navn, tilbake til Busy Bee. Selskapet led store tap gjennom 80-tallet, blant annet fordi forsvaret startet å bruke rutefly til å transportere personell, i stedet for å chartre inn egne flygninger. Selskapet ble slått konkurs i 1992, og hadde da en flåte bestående av 14 Fokker F-27 og Fokker 50-maskiner. Det nye flyselskapet Norwegian Air Shuttle, som ble etablert i kjølvannet av Busy Bees konkurs tok over selskapets Fokker 50-flåte, sammen med kontrakten for kystrutene på vegne av Braathens.
Flåte
Busy Bee administrerte en flåte bestående av følgende fly før konkursen i 1992:
Selskapet har også administrert følgende fly:
Ruter og destinasjoner
Busy Bee opererte ikke noe eget rutenettverk, men fløy ruter for Braathens der hvor mindre flytyper passet bedre. Braathens ønsket en flåte bestående utelukkende av Boeing-maskiner, derfor ble kystrutene, som ikke var lønnsomme med så store fly outsourcet til Busy Bee. Ved konkursen i 1992 opererte Busy Bee flygninger til følgende destinasjoner på vegne av Braathens:
Eksterne lenker
Om selskapet
Barra da Tijuca
De fleste av arenaene som vil bli brukt under Sommer-OL 2016, befinner seg i Barra da Tijuca.
Japans Grand Prix 2006
Japans Grand Prix 2006 var et Formel 1-løp arrangert 6. oktober – 8. oktober 2006 på Suzuka Circuit i Suzuka, Japan. Det var det syttende løpet i Formel 1-sesongen 2006.
Rapport
Felipe Massa startet løpet fra pole, men Michael Schumacher tok over ledelsen etter tre runder. Schumacher var på vei til seier og en ubestridt ledelese i førermesterskapet med bare 1 løp igjen. På runde 37, sviktet motoren til Schumacher og Fernando Alonso kunne vinne løpet foran Felipe Massa på andre og teamkollega Giancarlo Fisichella på tredje. Dette var den siste seieren til Michelin som dekkleverandør.
Yitzhak Herzog
Yitzhak «Bougie» Herzog (født 22. september 1960 i Tel Aviv, også kjent som Isaac Herzog) er en israelsk politiker, som fra 7. juli 2021 er Israels president.
Fra 22. november 2013 ledet han Det israelske arbeiderpartiet. Han satt i Knesset fra 2003. I perioden 2005 til 2011 hadde han flere ministerroller i regjeringene til Ariel Sharon, Ehud Olmert og Benjamin Netanyahu. Ved valget i Israel 2015 var han statsministerkandidaten til partialliansen Sionistunionen, en allianse mellom Arbeiderpartiet og Tzipi Livnis Hatnuah.
Herzog ble tatt i ed som Israels president 7. juli 2021.
Han er sønnen til Israels sjette president, Chaim Herzog.
Heimevernet
Heimevernet (HV) er en forsvarsgren i det norske Forsvaret som fungerer som en hurtig mobiliseringsstyrke. HV består hovedsakelig av sivilister som har gjennomført førstegangstjeneste og deretter er overført til HV. HV ble opprettet etter modell fra Hjemmefronten, med et stort antall soldater spredt over hele landet, som oppbevarer utrustningen sin hjemme.
Heimevernet ledes av sjef Heimevernet gjennom Territorielt operasjonssenter.
Heimevernet har nær kontakt med det sivile samfunn, da mannskapene og de fleste offiserene er sivilister til daglig. I tillegg er det også formell kontakt med det sivile samfunn ved at hvert distrikt har et råd hvor også sivile organisasjoner er representert. Dette samarbeidet finnes også på landsbasis. Et annet organ er heimevernsnemndene, hvor lokale politikere sammen med politirepresentanter er med på å avgjøre hvem som er skikket for tjeneste i Heimevernet.
Historie
Kort tid etter okkupasjonen av Norge i 1940 oppsto de første tankene om å organisere et heimevern. Tyske styrker hadde spredd seg over hele landet i løpet av kort tid, og var blitt møtt med liten motstand de fleste steder. Kommandørkaptein Gunnar Hovdenak fikk 18. september 1941 ansvaret for et utvalg som skulle vurdere tiltak for å gjenreise Forsvaret.
Den 15. april 1944 la Forsvarets overkommando fram en plan om «Forberedelse for reisning av Norges nye forsvar» for den norske regjeringen i London. I den sto det blant annet at «under moderne krig må befolkningen på et hvilket som helst sted i landet og når som helst på korteste varsel kunne tre i aksjon til forsvar av sin egen by, bygd eller grend. Det skal først og fremst holde fienden stangen inntil ordinære stridskrefter kan komme til».
Man ønsket også å ha et heimevern for å kanalisere noe av tiltakslysten fra Milorg og andre organisasjoner som hadde vært aktive under krigen. Forsvarsviljen var høy i befolkningen, og det var mye både militær trening og personlige nettverk som man fryktet kunne gi grobunn for paramilitære organisasjoner utenfor regjeringens kontroll.
Den første generalinspektør for Heimevernet var generalløytnant Wilhelm Hansteen. Han ble utnevnt 7. september 1945, og HV besto på det tidspunktet utelukkende av ham. Man jobbet videre med å ta fram HVs struktur, og først var tanken at det skulle basere seg på frivillighet. Hansteen fikk også instruks om å knytte kontakt med de tidligere hjemmestyrkene og andre med forsvarsinteresse rundt om i landet. HV ble etablert i stortingsmelding nr. 32 som ble lagt fram og vedtatt av Stortinget 6. desember 1946. Denne siste datoen regner HV selv som sin grunnleggelsesdato.
Den andre generalinspektøren ble Mons Haukeland, som tiltrådte 11. august 1946. Hans tidligere stilling som sjef for Milorg i Bergen bidro til tettere knytning mellom HV og tidligere Milorg-personell, og la grobunn for en uformell doktrine innad i HV om å drive geriljakrigføring.
Da HV åpnet for vernepliktige og frivillige, var mengden mannskaper over enhver forventning. Rundt 40 000 vernepliktige ble innrullert, ikke 20 000 som man hadde regnet med. Antallet frivillige var også mange ganger de 10 000 det var regnet med. Da de første øvelsene dro i gang ut på høsten 1946 besto den totale styrken av omtrent 100 000 mann.
Utrustning og tidlig organisering
De første årene ble HV dårlig utrustet, mest på grunn av at Hæren var høyere prioritert. Det var mangel på både uniformer og våpen, og det første året besto utrustningen av 50 000 Krag-Jørgensen-rifler av varierende kvalitet, samt 3 100 uniformer.
Mange av HVs befal de første årene var utdannet ved Kompani Linge. Disse var ofte trent i gerilja- og sabotasjeaksjoner. Sammen med Milorg-folkene bidro det til at HV opererte med to skilte taktiske retningslinjer. Den ene var utarbeidet i Storbritannia, og slo fast at HV skulle beskytte mot kupp og overraskelsesangrep, og den andre var uoffisiell og gikk ut på at HV skulle kunne drive geriljakrigføring.
Etter hvert ble mengden våpen i HV, også støttevåpen, økende. I 1969 ble det besluttet av HV skulle bruke samme gevær som Hæren, nemlig automatgeværet AG-3. Etter 1970 forsvant en del av støttevåpnene igjen, og selv om HV fikk mer ildkraft hos enkeltmannen og større interoperabilitet med Hæren, fikk HV-avdelinger mindre ildkraft enn tilsvarende hæravdelinger. Blant annet ble de tunge maskingeværene borte, to av troppens maskingeværer forsvant og det gjorde også geværgranater til bruk mot panservogner.
Etter hvert som krigsgenerasjonen ble eldre, økte også gjennomsnittsalderen til HV-befal. Veien opp gjennom befalsutdannelsen i HV var svært kort, og man kunne for eksempel bli sersjant etter tre måneders rekruttskole, 24 dagers repetisjonstjeneste og 28 dagers kursing. Dette minimumsløpet var nok uvanlig, men tolv måneders førstegangstjeneste som lagfører og et 14 dagers troppssjefskurs var relativt vanlig.
I begynnelsen hadde ofte et område en spesialgruppe, ofte ledet av tidligere befal fra Kompani Linge. Disse videreførte på mange måter den taktiske arven fra Milorg, og på øvelser opererte de på siden av fiendens framrykningsakser. Heimevernsskolen på Dombås opprettet egne geriljakurs, som rask ble populære. I motsetning til Hæren utarbeidet Heimevernet egne instrukser på området, og ledende offiserer var talsmenn for stridsformen.
Heimevernets soldater er delt inn i elleve distrikter og 200 områder landet over. I tillegg kommer tolv innsatsstyrker, som utgjør spydspissen av kampkraft i Heimevernet. Disse styrkene består av spesielt utvalgt, utdannet og utrustet personell som kan mobiliseres hurtig og bidrar til nasjonal sikkerhet. Innsatssoldatene kommer ofte fra operative avdelinger i Forsvaret, og kan bli beordret på skarpe oppdrag i Norge.
Lovfesting av oppdrag
Fram til rundt 1963 produserte HV en stor mengde egne trykksaker og instrukser. Dette var for å bøte på den store mangelen på instrukser etter krigen, og mange av disse var i bruk fram mot 1970-årene. Selv om de offisielt ikke dukket opp på leselister, ble de aldri tatt ut av sirkulasjon gjennom makuleringsordrer. Heimevernsbladet ble også en viktig kanal for instruks- og doktrinearbeidet, men dette dabbet også av fram mot 1970.
De offisielle oppdragene til Heimevernet ble formulert i stortingspreposisjon 90 i 1953 og av Eriksen-utvalget i 1964. Begge konkluderte med at landforsvarets mobile oppgaver burde bli ivaretatt av Hæren, mens HV sørget for stasjonære oppgaver som vakt, sikring, trafikkregulering, grensevakt og lignende. De forskjellige distriktskommandoene hadde forskjellige praksis på dette. Grovt sett var det slik at jo lenger nord i landet man kom, jo mer mobile oppgaver og tettere samarbeid med Hæren på øvelser hadde man.
1970-årene
I 1970 ble Heimevernsstaben omorganisert og lagt under Forsvarets overkommando. Den tette knytningen til Forsvarsdepartementet forsvant, og saksbehandlingsgangen ble mer formell.
Fram mot slutten av 1970-årene gikk diskusjonen om Heimevernets rolle som geriljakrigere for fullt. Venstresiden i norsk politikk var positive til HV som en slags folkemilits og motvekt til militarismen i resten av Forsvaret. De ønsket å overføre mer ressurser til HV, og organisere dette mer på linje med de vellykkede partisanene i Kina og Jugoslavia. De mer radikale argumenterte for å bruke alle forsvarsressursene på gerilja. Dette synspunktet tapte støtte etter hvert som diskusjonene gikk i militære og politiske fora, og rundt 1980 var saken lagt død.
1980-årene
I 1980-årene hadde HV fått en oppsetting som i stor grad lignet Hæren. Personellet hadde mer erfaring og høyere utdanning enn tidligere år, og HV var organisert i større avdelinger. Fokus var på å stå i mot angrep fra regulære sovjetiske hæravdelinger, marineinfanteri og luftlandsettingsavdelinger. På troppsnivå bedrev man fremdeles objektsikring, men både angrep og dybdeforsvar ble øvet. Nytt, tyngre utstyr kom også inn, slik som 106 mm rekylfri kanon. Problemet med mye av det tunge utstyret var at Heimevernet ikke var satt opp verken for å transportere eller vedlikeholde det, oppgaver som ofte falt på Hæren. På samme tid økte skepsisen fra Hærens side, og argumentasjonen gikk på at HV tok seg vann over hodet ved å organisere større avdelinger. Dette synes ble også delt av forsvarssjefen, som i 1982 slo fast at Heimevernet skulle være organisert på troppsnivå.
Fra rundt 1984 til rundt 1992 var på mange måter en mellomperiode for HV. Man hadde, blant annet gjennom analyser av krigen i Afghanistan, fått en forståelse av at den største trusselen var fra sovjetiske Spetsnaz, spesialtrente sabotasjegrupper som kunne ventes å operere bak norske linjer. Også i opptakten til en krig ville disse infiltrere bak egne linjer og ligge klare til aksjon, gjerne før krig formelt var erklært. I 1987 ble spesialstyrken HV SPES opprettet for å imøtekomme trusselen. Styrkene fantes i Oslo, Bergen, Trondheim og Stavanger, og kalles for 016-avdelinger. I september 2010 ble styrken lagt ned.
HV-skolen
Gjennom 1980-årene ble også Heimevernets våpenskole (HVVS) en mer aktiv spiller når det gjaldt utvikling av doktrine. Grasrotinitiativene fra 1970-årene skulle kanaliseres inn i mer strukturerte former, og tyngre avdelinger krevde andre ferdigheter blant personellet, blant annet mer stabsarbeid. I 1987 sto også det nye undervisningsbygget på Dombås ferdig, og skolen fikk en fysisk kapasitet som var større enn den hadde hadde forlagt i gamle tyske brakker. I 1992 ble HVS våpenskole, og produksjonen av elever hadde gått opp fra 300 årlig til 1250, samtidig som antall direktiver også økte. HVSKD ble et senter for doktrineutviklingen i HV.
Nytt fokus
Under Sovjetunionens sammenbrudd og de påfølgende omveltninger i utenrikspolitikken ble HVs fokus flyttet. Tidligere hadde man nesten utelukkende konsentrert seg om krigsoppgaver, men både trusselen fra spesialstyrker, som formelt sett kunne ventes å operere i en fredstilstand, og den nye verdenssituasjonen, gjorde at man måtte gjøre en del avklaringer om HVs opptreden i fred. Nødretten ble i stor grad drillet inn i mannskapene, og politi og fylkesmann ble trukket inn i planleggingen av objektsikringen i fredstid.
I begynnelsen av 1990-årene kom også direktiver for utrykningsstyrker i Heimevernet. Det ble et ønske om å kunne reagere mer fleksibelt på fiendtlige styrkers operasjoner bak egne linjer, og der inngikk å kunne sende HV-styrker over tidligere administrative grenser. Dette hadde skjedd også tidligere, men med uklare kommandolinjer som resultat. Men etablerte den såkalte Utrykningsstyrken, som var motorisert og hadde egne oppklaringsstyrker. Direktivet kom i 1998, men den nye utrykningsstyrken hadde kontinuitet tilbake til de tidligere spesialstyrkene fra 1980-årene. Utrykningsstyrken skulle samarbeide tett med Politiet i fredstid, og fikk begrenset politimyndighet.
Omorganisering
I 2005 ble HV omorganisert med et mindre antall distrikter, samt en tredelt struktur med innsatsstyrker, forsterkningsstyrker og oppfølgingsstyrker med forskjellig grad av utstyr, trening og beredskapsgrad.
I april 2010 ble det foreslått fra to forskere ved Institutt for Forsvarsstudier å slå sammen Heimevernet og Hæren til «Landforsvaret».
Signaturlære
Signaturlære er troen på at likt helbreder likt. En mente at en kunne se på en plante hvilken sykdom den hjalp mot: Hjerteformede blad hjalp mot hjertesykdommer, blad med lungeformet nervatur mot lungesykdommer og så videre. Mange planter har navn som kommer av slik bruk, for eksempel hjerteurt, lungeurt og gulsottlav.
Heimevernet
Omorganisering
I budsjettet for 2017 var det kuttet 50 millioner til Sjøheimevernet (SHV). Det som var igjen skulle brukes til avvikling. Derfor startet HV-distriktene og SHV-skolen avviklingen av Sjøheimevernet etter ordre fra Forsvarsstaben.
Signaturlære
Alrunen har ei rot som ligner på en menneskekropp. En mente derfor at denne planten var en universalmiddel, og slike røtter ble godt betalt. Paracelsus er av de mest kjente tilhengerne av signaturlæren.
Heimevernet
75-årsjubileum
Den 6. desember 2021 skulle 75-årdagen egentlig markeres med jubileum og mange gjester i Oslo, men dette ble kansellert på grunn av smitteverntiltak i byen. HV-soldater ble sterkt oppfordret til å stille på jobben i HV-uniform. Med «Uniform på jobben-dagen» vil vi hedre arbeidsgiverne, sa forsvarssjef Eirik Kristoffersen.
Organisering
Soldatmassen i Heimevernet består av soldater som har avtjent et 3–6 måneders grunnkurs, eller full førstegangstjeneste før de ble overført til Heimevernet. I tillegg er det mulig å søke seg til Heimevernet som frivillig. HV består av ca. 40,000 soldater fordelt på to styrker: Innsatsstyrker og områdestrukturen. Tidligere var styrken ca. 83,000 soldater, men ifølge med omorganisering av Heimevernet er dette redusert.
Sjef Heimevernet er øverste sjef i HV. Generalmajor Elisabeth Gifstad Michelsen overtok som midlertidig sjef august 2019, før hun ble innsatt i oktober 2019. Sjef HV har også en egen stab.
Heimevernet er inndelt i 11 HV-distrikter. Distriktene har det territorielle ansvaret for beskyttelse av viktige militære og sivile installasjoner.
Heimevernet utdanner en rekke spesialister og befal ved Heimevernets våpenskole (HVVS) på Dombås og gjennom ulike kurs i regi av Heimevernets regioner.
Mannskaper blir tilført HV fra Hæren, Sjøforsvaret og Luftforsvaret etter avsluttet førstegangstjeneste i Forsvaret. Flere og flere offiserer med Krigsskolen gjør nå tjeneste i HV.
Landsrådet for Heimevernet
Består av 13 sivile organisasjoner og arbeider blant annet for å fremme samarbeidet mellom Heimevernet og det sivile samfunn. Dette er et historisk organ som ble etablert før selve Heimevernet, for å skape forankring i hele Det norske samfunn og kunne samle alle 'motstandsfolkene' fra blant andre Milorg og Kompani Linge i en og samme organisasjon etter krigen. Man ønsket å samle alle i en stor og landsdekkende organisasjon med lokal forankring og unngå en rekke militære og paramilitære organisasjoner som levde videre etter krigen.
Valderrama
Valderrama kan vise til:
Heimevernet
Landsrådet for Heimevernet
I tillegg til Landrådet er det egne råd for distriktene og områdene.
HV-nemnd
I tillegg til rådene er heimevernsnemndene kontaktorgan med det sivile. Disse nemndene avgjør hvem som er skikket til å tjeneste som HV-soldat.
Heimevernsnemndene oppnevnes av Heimevernet, og det skal minimum opprettes en HV-nemnd i hvert distrikt med en representant fra distriktsstaben og en representant fra politiet. I tillegg skal kommunen gis mulighet til å stille med inntil to representanter.
Kommandostruktur
HV-distriktene har klare, definerte, geografiske ansvarsområder. De tidligere HV-avsnittene (350–960 mann) hadde også fra 1970 til 2004 sine geografiske områder.
Innsatsstyrkene
Innsatsstyrken ble etablert i løpet av 2005 og 2006. Innsatsstyrken er sammensatt av frivillige som tas inn etter opptak. For å bli tatt opp må man bestå fysiske tester og være sikkerhetsklarert. Det er en styrke per distrikt, med unntak av HV-08 og HV-16, som til sammen utgjør om lag 3000 mannskaper og befal. Innsatsstyrken er Heimevernets spydspiss og settes sammen av mobile og fleksible enheter. Styrken har førsteprioritet på treningsressurser og materiell. De skal være klare til å løse oppdrag innen 24 timer. Mannskaper og befal tjenestegjør inntil 30 dager i året og har skrevet kontrakt med Heimevernet. Forsterknings- og oppfølgningsstyrkene utgjør cirka 90 % av Heimevernet. Disse styrkene har fått oppgradert mye av sitt utstyr, men en del materielloppgradering gjenstår fremdeles. Styrkenes oppgaver er å forsterke, støtte og avløse Innsatsstyrken og derigjennom sørge for nødvendig utholdenhet i oppdragsløsningen samt frigjøring av denne til nye oppdrag.
Alle styrkene har fått navn etter operasjoner Kompani Linge gjennomførte under 2. verdenskrig. Navnene er valgt i samråd med Lingeklubben
Heimevernsungdommen
Heimevernsungdommen (HVU) er et gratis tilbud til ungdom mellom 16 og 21 år, og bedriver organisert militær feltsport. Selv om dette er en militær avdeling underlagt Heimevernet, legges det ikke vekt på stridstrening, og HV-ungdommene har ikke mulighet til å oppbevare våpen hjemme.
Målet med opplæringen i HVU er
HV-016
HV-016 hadde som oppgave å sikre nøkkelpersonell og installasjoner. Styrken ble opprettet i 1987 som «HV SPES» for å imøtekomme trusselen fra KGBs Spetsnaz. Styrken fantes i Oslo, Bergen, Trondheim og Stavanger. Høsten 2010 besluttet daværende forsvarssjef Harald Sunde å legge ned HV-016.
Utrustning
Fram til slutten av 1960-årene brukte Heimevernet utrangerte våpen fra Hæren. På slutten av perioden ble de satt opp til større avdelinger og fikk overført stadig mer moderne og tyngre våpen. I dag er det færre tunge våpen i HV-avdelinger, men man har det mest moderne tilgjengelig i Forsvaret.
Heimevernet bruker i dag håndvåpen som maskinpistolene MP-5 og MP-7, automatgeværene AG-3 og HK416, maskingeværene MG-3 og FN Minimi. Samt 12,7 mm materiellødeleggelsesrifle og P-80. HV-områdene blir omvæpnet til HK 416, fortløpende etterhvert som de blir kalt inn til trening.
Kjøretøyparken består hovedsakelig av Mercedes-Benz Geländewagen feltvogner, ambulanser og Scania lastevogner. Innsatsstyrkene mottok i løpet av 2019 og 2020 360 nye Volkswagen Amarok, for å erstatte de gamle feltvognene.
Uniformene er med unntak av avdelings- og bransjemerker i all hovedsak lik Hærens uniformer. Heimevernets beretfarge er ulvegrå, og benyttes av alt HV-personell, bortsett fra stadig tjenestegjørende personell fra Hæren. Tidligere hadde HV lysegrå beret.
Uniform på jobben-dagen
I 2020 opprettet Heimevernet den årlige Uniform på jobben-dagen 6. desember, der alt personell i HV oppfordres til å gå i uniform på sin sivile arbeidsplass. Bakgrunnen for dette er å skape stolthet og anerkjennelse for den innsatsen heimevernssoldatene legger ned, og vise hvor viktig HV er for den lokale beredskapen i alle landets kommuner.
Fylkesvei 121
Fylkesvei 121 (Fv121) går mellom Torsnes og Vestland i Våler. Veiens lengde er 3,3 km.
Tidligere var også veien mellom Såner i Vestby og Torsnes del av riksvei 121.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Leopard (andre betydninger)
Leopard kan ha flere betydninger:
Wa (folk)
Wa (eller Va eller Parauk; egenbetegnelse: Ba rāog; kinesisk: 佤族, pinyin: Wǎzú) er en av de 56 offentlig anerkjente folkeslag i Folkerepublikken Kina, og en av 136 folkegrupper i Burma.
Ifølge den kinesiske folketelling i 2000 er det 396 610 wa i Kina. De lever for det meste i provinsen Yunnan sørvest i Kina, i kompakte landsbyer i fylker sør i provinsen, som Ximeng (på wa-språket: Mēng Ka eller Si Moung), Cangyuan, Menglian (Gaeng Līam), Gengma (Gaeng Mīex eller Gaeng Māx), Lincang (Mēng Lām), Shuangjiang (Si Nblāeng eller Mēng Mēng), Zhenkang og Yongde.
I Burma bor de for det meste langs grensen til Kina, og i staten Shan langs den burmesiske grensen mot Thailand. I Burma er det mellom 600 000 og 1 000 000 av dem. Wa-folkets hovedby i Burma er Panghsang.
Fra Burma er de best kjent for sin separatistbevegelse og deres United Wa State Army (UWSA). Etter en våpenhvile med regjeringsstyrkene i 1989 nyter de utstrakt autonomi i den såkalte «Wa Special Region 2», som også går under navnet Wa-staten. UWSA er tungt involvert i illegal produksjon og smugling av narkotika til Thailand, og derfra resten av verden.
De fleste wa er animister, men buddhisme og kristendom er også utbredt.
Frem til 1970-årene var de beryktet som hodejegere, og de satte opp de dreptes hoder på pæler ved landsbyenes innganger. Den britiske kolonialmakten klarte aldri å etablere seg i wa-folkets områder.
Club de Golf Valderrama
Club de Golf Valderrama er en av de mest kjente golfbanene i Europa. Banen ligger i Sotogrande i Andalucía i det sydlige Spania, noen få kilometer fra Gibraltar.
Valderrama ble bygget i 1974 etter tegninger av den kjente banearkitekten Robert Trent Jones. Den var tidligere kjent som Sotogrande New og Las Aves. I 1984 ble banen kjøpt opp av en ny eier og utvidet av den opprinnelige arkitekten. I 1999 ble den rangert som den beste banen i Fastlands-Europa av magasinet Golf World.
Gang of Four (andre betydninger)
Gang of Four kan sikte til:
Vitamin
Vitaminer (latin: vita «liv») er essensielle stoffer som trengs i små doser. Vitaminene bidrar særlig i reaksjonene der næringsstoffene forbrennes. Begrepet ble innført av den polske biokjemikeren Kazimierz Funk, som oppdaget og isolerte det første vitaminet B1 i 1912. Siden de første vitaminene var aminosyrer, ble de gitt navnet vitamin (fra: "Vitale aminer")
Foreldre & Barn
Foreldre & Barn er et norsk månedlig magasin for småbarnsforeldre. Det ble startet i 1976 av journalist Per-Arne Kjos, lege Bjørn Nicolaissen og designer Hans Jørgen Toming. Første nummer kom i januar 1977 og magasinet blir idag utgitt av bladforlaget Egmont Publishing. Martine Lunder Brenna har vært bladets redaktør siden 2018. Det kom per 2020 ut med ti nummer i året.
Vitamin
Alle vitaminene
For mennesker finnes det 13 vitaminer, delt inn i to grupper: fire fettløselige vitaminer (A, D, E og K), og ni vannløselige vitaminer (åtte B-vitaminer og vitamin C).
Vannløselige og fettløselige vitaminer
De fettløselige vitaminene (A, D, E og K) kan lagres i kroppen hvis vi får mer av dem enn vi trenger. De vannløselige (B og C) kan ikke lagres, og trenger derfor å bli tilført jevnlig. Hvis vi får for mye B- eller C-vitamin, blir overskuddet skilt ut i urinen.
Foreldre & Barn
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Vitamin
Mangelsykdommer
Vitaminene ble oppdaget i arbeidet med å motvirke mangelsykdommer. Mangel på ett eller flere vitaminer over lengre tid, gir symptomer på alvorlige sykdommer – vitaminmangelsykdommer. Disse har vært kjent helt siden oldtidens Egypt, uten at de har visst årsakene bak dem.
Oppdagelser som at appelsiner hindret skjørbuk (C-vitaminmangel) er viktige milepæler i medisinhistorien. Samene har tradisjonelt en liten beholder i beltet med tørkede blader av en plante med svært høyt innhold av C-vitamin.
Vitaminmangelsykdommene er utryddet i Norge, men ensidig kosthold kan fortsatt føre til for lav tilførsel, og diffuse symptomer som tretthet, nervøsitet og dårlig tiltakslyst kan forekomme. Det er derfor viktig med sikringskost som inneholder nok av disse stoffene. Alternativt kan en ta vitaminer i tablettform. For de aller fleste har ikke ekstra vitaminer noen helseeffekt.
Vitaminforgiftninger
Fettløselige vitaminer finnes hovedsakelig i fettholdige matvarer. Disse vitaminene blir fordøyd og oppsugd sammen med fettet. Overdoser av disse, kan gi forgiftninger. Derfor må en være nøye med doseringen av fettløselige vitaminer i form av tabletter eller konsentrater.
Vitamin A
Kalles ofte «øyets vitamin».
Egenskaper
Vitamin A er nødvendig for:
Tegn på mangel
Dårlig nattesyn kan være et tegn på vitamin A-mangel. Ved langvarig mangel blir slimhinnene i hals, svelg og nesebor tørre, og en blir mer utsatt for infeksjoner. Øyets slimhinner blir også lett skadet, og vitamin A-mangel er i dag en vanlig årsak til blindhet i fattige land.
Tegn på overdose
Overforbruk av vitamin A kan forårsake kvalme, irritabilitet og tåkete syn. I tillegg kan håndflatene og fotbladene bli oransjeaktige hvis en person har fått for mye vitamin A. Vitamin A-forgiftning kan føre til veksthemming, hårtap og forstørret milt og lever i høy grad. Overdoser blant gravide kan gi skader på fosteret, og det kan være en sammenheng mellom for høyt A-vitamininntak og benskjørhet hos enkelte. Isbjørnlever har et ekstremt høyt innhold av vitamin A og er derfor giftig.
Retinol
Retinol er et annet navn på vitamin A, og det finnes bare i fettholdige matvarer fra dyreriket. Retinol får vi fra tran, lever, helmelk, fløte, ost, fet fisk, smør og margarin.
Karoten
De fleste typer grønnsaker, frukt og bær inneholder karoten, som blir omdannet til retinol i kroppen. Spesielt mye karoten er det i sorter med rødgul og mørkegrønn farge (gulrot, spinat, brokkoli, salat og paprika). Røykere bør være forsiktig med inntak av betakaroten i større mengder (kosttilskudd), da det er påvist at røyk og betakaroten sammen kan være cancerogent (kreftfremkallende).
Gode kilder
Retinolkilder:
Betakaroten-kilder:
Anbefalt dose
Anbefalt dosering av vitamin A er 0,8–1 mg daglig. En barneskje tran daglig, gir ca. 0,25 mg. Tradisjonelt norsk kosthold gir rikelig med vitamin A.
For små barn er det viktig å passe på hvor mye vitamin A man inntar. Et produkt som Sana-sol gir 0,5 mg vitamin A pr dagsdose. Så om man kombinerer en skje tran, og en skje Sana-sol, er man allerede oppe på et høyt nivå, faktisk opp i mot anbefalt maksdose.
Anbefalt døgndose tran: 5 ml tran. Inneholder 0,25 mg vitamin A.
Vitamin D
Vitamin D (kalsiferol) er nødvendig for bygging og vedlikehold av benstruktur og tenner. Vitamin D sørger også for at kalsium frigjøres til blodet, noe kroppen er avhengig av. Synergien mellom vitamin D og kalsium er altså viktig. Vitamin D sammen med parathyroidhormonet, som produseres i biskjoldbruskkjertlene, sørger for absorpsjon av vitamin D i tarmen, hindrer tap av kalsium i nyrene og fremmer lagring av kalsium i benvevet.
Vitamin D (i kombinasjon med kalsium) er fra 2003 ett av de fire kosttilskuddene som anbefales av norske helsemyndigheter, blant annet i SLVs terapianbefaling vedrørende kvinner i overgangsalderen. Bakgrunnen er ønsket om å forebygge benskjørhet (osteoporose).
Tegn på mangel
Mangel på vitamin D fører til redusert absorpsjon av kalsium fra tarmen. Dette rammer først og fremst barn, og kalles da rakitt eller engelsk syke. Symptomer på dette er at knoklene blir så myke at beina bøyer seg.
Tegn på overdose
For høyt inntak av vitamin D kan gi kvalme, oppkast, dårlig appetitt, brekninger, svakhet og vekttap.
Gode kilder
Vitamin D finnes særlig i tran, fet fisk (eks. makrell og sild), torskelever og torskeleverpostei, og noe også i smør og margarin. All norsk margarin og smør er tilsatt vitamin D. Ultrafiolette stråler fra solen danner også vitamin D når de treffer huden, men det er kun om sommeren at dette er en kilde av betydning i Norge. Siden så få matvarer inneholder vitamin D, og på grunn av vårt kalde klima, anbefales vitamin D-tilskudd i vinterhalvåret. Det finnes en rekke ulike kosttilskudd som inneholder vitamin D i en dose som dekker dagsbehovet.
Anbefalt dose
Barn og voksne bør ha et daglig inntak på minst 7,5 mikrogram vitamin D. Eldre som blir utsatt for lite sollys bør dessuten ta et daglig tilskudd med 10 mikrogram vitamin D. 1 skje tran dekker det daglige behovet for vitamin D.
Djibouti under Sommer-OL 2004
Djibouti under Sommer-OL 2004. To sportsutøvere, en mann og en kvinne fra Djibouti skulle delta i en sport, friidrett under Sommer-OL 2004 i Athen. De dukket derimot ikke opp, og Djibouti står dermed uten resultat fra dette OL.
Gang of Four
Gang of Four er en britisk post-punk-gruppe fra Leeds. De var aktive fra 1977 til 1984, og deretter dukket de opp to ganger i 1990-årene. I 2004 ble den opprinnelige besetningen gjenforent.
De spiller en renspikket miks av punkrock, med sterke elementer av funk, minimalisme og dub, og har et fokus på samfunnets sosiale og politiske problemer.
«Admiral Hipper» (1937)
«Admiral Hipper» ble bygget hos Blohm und Voss i Hamburg fra 1935 og gikk inn i aktiv tjeneste i den tyske Kriegsmarine den 29. april 1939. Krysseren, som var oppkalt etter admiral Franz Ritter von Hipper, hadde et deplasement på 14,247 tonn. Hovedbevæpningen var 8 stk 20,3 cm kanoner og 12 stk 10,5 cm kanoner. «Admiral Hipper» var den første av 5 tunge kryssere, og den eneste som var i tjeneste før krigsutbruddet. «Admiral Hipper» deltok i Operasjon Weserübung, invasjonen av Danmark og Norge i april 1940 og anløp Trondheimsfjorden tidlig om morgenen 9. april.
«Admiral Hipper» senket den britiske jageren HMS «Glowworm» utenfor Stad 8. april 1940.
Kappkoloniens flagg
Kappkoloniens flagg ble først tatt i bruk i 1876.
Kappkoloniens riksvåpen fikk imidlertid kongelig godkjennelse først 29. mai 1876. Kort tid etter dette ble våpenet også satt i en Blue Ensign for å skape Kappkoloniens flagg. Kappkoloniens flagg var en Blue Ensign med Kappkoloniens våpen satt inn med en hvit skive i flaggets frie ende. Det ser ikke ut til å ha vært en offisiell Red Ensign–versjon av flagget.
Kappkoloniens flagg ble erstattet av Unionen Sør-Afrikas flagg den 31. mai 1910, da kolonien ble til en provins i den nye unionen.
Nord og sør
Nord og sør (orig: North and South) er tittelen på tre amerikanske miniserier som gikk på TV-kanalen ABC i 1985, 1986 og 1994. Den er basert på John Jakes' trilogi North and South, publisert i perioden 1982 til1987. Handlingene er lagt til USA like før, under og etter den amerikanske borgerkrigen. James Read og Patrick Swayze spiller hovedrollene i de to første seriene.
Serien ble meget populær og ble sendt i en rekke land. Den bidro også sterkt til Patrick Swayzes stjernestatus som skuespiller.
Den tredje serien har aldri blitt vist på noen norsk allmennkringkaster, men gikk på filmkanalen TV 1000 rundt 1995.
Handling
Handlingen utspiller seg i en stormfull periode av USAs historie, i årene før den amerikanske borgerkrigen. Nordstatene fordømmer sine naboer i sør for opprettholdelsen av slaveriet, mens folket i sør ikke liker at folk utenfra skal fortelle dem hvordan de skal leve. Spesielt ikke folk fra nord, hvor industrien er langt mer utviklet, og slaveri ikke er en nødvendighet for å holde hjulene i gang.
Tjenesteklasse
Tjenesteklasse, eller Class of Service – CoS, er et konsept fra TCP/IP-verdenen i et forsøk på utvikle TCP/IP-teknologiene videre fra Best Effort-stadiet.
John Klemetsen
John «Big John» Klemetsen (født 19. januar 1938, død 31. oktober 2008) var en norsk musiker, bokser og boksetrener. Han var best kjent som manager for sønnen Ole «Lukkøye» Klemetsen.
Nord og sør
Handling
Mains og Hazards vennskap blir satt på prøve da den politiske situasjonen tilspisser seg mellom Sørstatene og Nordstatene. Hazard i Pennsylvania og Main i Sør-Carolina – står plutselig på hver sin side når borgerkrigen bryter ut i mai 1861. Etter hvert som krigen utkjempes på den ene fronten etter den andre, endres livene både til de hjemme og de som er på slagmarken drastisk. Hatet, fordommene og grådigheten som river en nasjon i stykker, truer også kjærligheten og vennskapet mellom de to familiene. Med Orry og Charles i krigen er det fritt frem for å forsyne seg av gården til førstnevnte. Justin LaMotte (David Carradine) er en mann fylt av hat etter at hans kone, Madeline (Lesley Anne-Down) rømte fra han og til Orry. Men til nå har han vært tafatt. Det skal endre seg når han blir utnevnt til oberst i sørstatshæren og plutselig har sin egen milits. Det tar derfor ikke lang tid før han igjen har slått kloa i sin kone, og brakt henne tilbake, uten at Orry vet noenting. Vi følger også Orry’s søster, Ashton (Terri Garber), som inngår allianse med den evig onde Bent (Philip Casnoff). Bent er ambisiøs og farlig, med en drøm om å styrte President Davis (Lloyd Bridges), som han mener er en dårlig leder.
John Klemetsen
Fra 1960 spilte Klemetsen i bandet Johnny Band, og i 1965–1966 fikk de stor suksess med sangen «Ola var fra Sandefjord».
John jobbet tett med Ole Klemetsen under hans boksekarrière, og flyttet blant annet med sønnen da han dro til USA for å bli profesjonell. John Klemetsens involvering i «Lukkøyes» karriere var til tider kontroversiell i boksemiljøet, blant annet gikk Ronald Larsen i bokseforbundet hardt ut mot John og Oles opplegg under OL i Barcelona.
Etter at sønnens boksekarrière tok slutt spilte John Klemetsen sammen med sønnene Ole og «Little John» i bandet Team Klemetsen.
I 2008 ble det laget en dokumentarfilm, Blod & ære, om samarbeidet mellom far og sønn. John Klemetsen mottok i 2008 Norges Bokseforbunds Diplom for fortjenestefullt arbeid for norsk boksing.
Klemetsen døde 31. oktober 2008 av kreft.
Tjenesteklasse
Det finnes ulike måter å håndtere tjenesteklasser på, men felles for alle er at alle nettelementene må kunne bruke den valgte mekanismen. Det er dermed kun nettoperatøren som kan håndtere dette, ikke en tjenesteleverandør uten egne nett og systemer.
Nord og sør
Handling
Den første serien omhandler tiden like før borgerkrigen, den andre serien selve borgerkrigen og den tredje tiden etter borgerkrigen.
Om serien
DVD arkivet skrev i 2005 følgende om den første serien: «''På mange måter er dette såpeopera satt til borgerkrigen, selv om den kvalitetsmessig hever seg over alt du måtte komme over av ”husmorsunderholdning”. Ikke bare fordi serien har klart å samle en vanvittig haug med mer eller mindre kjente skuespillere. Men også på grunn av den autentisiteten seriens skapere har lagt til grunn for handlingen. Om man tar bort det faktum at vi ser særdeles få slagscener i ”Bok 1” er dette et helstøpt drama som følger virkelighetens utvikling i førkrigsårenes USA''». De skriver videre at: «''Det som trekker serien noe ned for mitt vedkommende er det omfanget av intriger vi er vitne til her. Jeg har bare trukket fram noe, men det er langt mer å ta av. Det er ett veldig sort/hvitt bilde vi er vitne til her, hvor slemmingene er så slemme at det av og til går over i det parodiske, og de snille selvsagt er snille stort sett som dagen er lang''».
Kongedømmet Sardinia
Kongedømmet Sardinia var et kongedømme i Italia.
Tidlig historie
De tradisjonelle giudicati av Sardinia, som tidligere hadde bestått av uavhengige stammeterritorier styrt av hver sin «dommer», ble kongedømme i 1297. Genova eller Pisa fikk herredømme over øya, da pave Bonifatius VIII som meglet mellom Huset Anjou og Aragón, etablerte et regnum Sarduniae et Corsicae på papiret som skulle være et len for pavemakten. Paven tilbød så sitt nye len til den katalanske Jakob II av Aragón, konge av Aragón (et føderasjon av kongerikene Aragón og Valencia, i tillegg til grevskapet Catalonia), og lovde ham pavelig støtte dersom han ønsket å erobre Pisas Sardinia i bytte mot Sicilia.
Kongedømmet Sardinia og Korsika beholdt sin egenkarakter som en del av Aragón og ble aldri riktig innlemmet i Kongedømmet Aragón. Da de var i konflikt med Arborea lot Peter IV av Aragón kongedømmet være en autonom nasjon. Kongedømmet hadde Europas mest avanserte juridiske tradisjoner, og ble styrt av en visekonge i kongens navn.
I 1409 beseiret Martin den yngre, konge av Sicilia og Aragóns arving, de siste av de sardinske giudicato. Men han døde barnløs av malaria i Cagliari, og da gikk Kongedømmet Sardinia og Korsika sammen med kongedømmet Aragón til et samlet Spania. Korsika, som aldri var blitt erobret, forsvant fra den formelle tittelen.
I 1720 ble kongedømmet Sicilia byttet mot kongedømmet Sardinia, og Huset Savoia fikk nå kalle seg kongelige, som konger av Sardinia. Selv om navnet nå var «Kongedømmet Sardinia», var hoveddelen av Savoias territorier på 1700- og 1800-tallet i Savoie og Piemonte i Nord-Italia, med hovedstad i Torino. Grevskapet Nizza, som omtrent tilsvarer dagens franske departement Alpes-Maritimes, hørte også til kongedømmet.
I 1743 ble kongedømmet sammensluttet med Piemonte som Kongedømmet Sardinia. Da Napoleon erobret kongedømmet sammen med resten av Nord-Italia i 1796, flyktet kongen, Karl Emmanuel IV, til Sardinia.
Gjenreisning (Risorgimento)
I 1814 ble kongedømmet gjenopprettet og forstørret med tillegg fra den tidligere republikken Genova som nå var et hertugdømme. Kongedømmet fungerte som en bufferstat mot Frankrike. På 1800-tallet ble det alternative navnet Sardinia-Piemonte tatt i bruk. Etter Napoleon ble landet styrt av konservative monarker: Viktor Emanuel I og Karl Felix, som kjempet forrest i en kontingent av sine tropper i slaget ved Trocadero, som satte den reaksjonære Ferdinand VII på den spanske tronen.
I 1831 ble Karl Felix etterfulgt av den mer moderate, konservative Karl Albert. Sardinia (Piemonte og fastlandet, men ikke selve øya) ble industrialisert fra 1830. Konstitusjonen Statuto Albertino ble vedtatt i 1848-revolusjonen etter liberalt press. Det samme presset førte til at det ble erklært krig mot Østerrike. I begynnelsen av krigen hadde Sardinia fremgang, men det gikk verre etter hvert og til slutt tapte de.
Som resten av Italia, var Sardinia plaget med politisk ustabilitet under skiftende regjeringer. Etter en veldig kort og katastrofal andre krig mot Østerrike, abdiserte Karl Albert 23. mars 1849 til fordel for sønnen Viktor Emmanuel II av Italia. I 1850 ble en liberal regjering under grev Camillo Benso di Cavour innsatt, og Sardinia ble en drivkraft i samlingen av Italia. Sardinia (Piemonte) deltok i Krimkrigen som alliert med Tyrkia, Storbritannia og Frankrike og kjempet sammen med dem mot Russland. I 1859 ble Frankrike med Sardinia i en krig mot Østerrike, men Napoleon III holdt ikke løftene sine overfor Cavour, han erobret Lombardia. Men Piemonte fikk likevel Lombardia fra Frankrike i bytte mot Savoie og Nice mens øya Sardinia, som Mazzini og Storbritannia fryktet var med i en hemmelig avtale hvor Piemonte skulle få lov til å samle resten av Italia, forble en del av monarkiet.
5. mars 1860 hadde Parma, Toscana, Modena og Romagna en folkeavstemning, som resulterte i at de gikk sammen med Sardinia. Samme år startet Giuseppe Garibaldi en kampanje i Sardinias navn for å erobre Sør-Italia. Han veltet raskt kongedømmet De to Sicilier, og marsjerte til Gaeta, hvor han traff Viktor Emanuel. Cavour ble den som var mest fornøyd med samlingen mens Garibaldi ønsket å erobre Roma. Garibaldi var altfor revolusjonær for kongen og statsministeren. 17. mars 1861 ble kongedømmet Italia proklamert, og dette endte Sardinias separate kongedømme. Piemonte skulle bli den mest dominerende og velstående regionen i Italia mens øya Sardinia forble den fattigste. Huset Savoia skulle regjere Italia fram til 1946, da republikken Italia ble proklamert.
Liste over færøyske lagtingsmedlemmer 1984–1988
Det var 32 medlemmer av Lagtinget på Færøyene mellom lagtingsvalgene 1984 og 1988.
Gregor Strasser
Gregor Strasser (eller Straßer), (født 31. mai 1892 i Geisenfeld i Oberbayern i Tyskland, død 30. juni 1934 i Berlin) var en nasjonalsosialistisk politiker og forlegger. Han var med på Adolf Hitlers kuppforsøk i 1923. Strasser var leder for venstresiden av bevegelsen og ble drept i forbindelse med Hitlers utrenskninger i SA.
Bakgrunn og virksomhet
Gregor Strasser var født og oppvokst i et katolsk hjem i Bayern, han var utdannet farmasøyt og arbeidet som apoteker i Landshut. Han tjenestegjorde i første verdenskrig og ble dekorert med Jernkorset av første klasse for tapperhet. Etter krigen ble han frikorpsmedlem i Freikorps Epp, under ledelse av Franz Ritter von Epp, og Strasser ble en av lederne i Stormtroppene – SA. Strasser ble tidlig medlem av det nasjonalsosialistiske partiet – NSDAP – og deltok høsten 1923 i Ølkjellerkuppet i München og ble fengslet, men slapp fri etter en kort soning fordi han ble valgt inn i riksdagen.
Strasser var med i en gruppe i NSDAP som var i opposisjon til Hitler og hans ønske om full kontroll over partiet. Gruppen ønsket blant annet å samarbeide med andre høyreorienterte partier i en samlet Völkisch-blokk, og gikk inn for en antikapitalistisk politikk.
Våren 1925 ble Gregor Strasser leder for partiets arbeid i Nord-Tyskland, og sammen med broren Otto Strasser bygde han på kort tid opp en organisasjon som i navnet anerkjente Hitler som sin leder, men som snart begynte å utvikle seg til et særskilt parti. De utga en egen avis – Berliner Arbeitszeitung – og et tidsskrift. Som redaktør for tidsskriftet, og privatsekretær, ansatte brødrene Joseph Goebbels som senere ble Hitlers propagandaminister.
Strasserbrødrene gikk inn for nasjonalisering av storgodsene og tungindustrien, desentralisering av den politiske makt, og flere andre endringer i forfatningen. Hitler som ønsket støtte fra godseierne og industriherrene, hadde liten sympati for disse idéene. I november 1925 arrangerte brødrene et møte i Hannover som endte med et åpent opprør mot Hitler. Blant annet ropte Goebbels: «Under disse forhold forlanger jeg at småborgeren Adolf Hitler blir ekskludert fra det nasjonalsosialistiske parti». I februar 1926 svarte Hitler med å arrangere et møte i Bamberg, og klarte å snu stemningen. På dette møtet gikk Goebbels over til Hitler. Utover året styrket Hitler sin posisjon i partiet, og sendte Goebbels til Berlin for å styrke partiorganisasjonen og konkurrere med Strasserbrødrene. Til det formålet utgav han en avis – Der Angriff, og brukte SA til å banke brødrenes tilhengere.
I perioden oktober 1925 til januar 1927 arbeidet Gregor Strasser i München som partiets propagandasjef, deretter hadde han ansvar for oppbygging av partiorganisasjonen. Han ble valgt inn i Riksdagen i mai 1928. Otto Strasser brøt med broren og ble kastet ut av partiet i 1930.
I 1932 var Gregor Strasser leder for partiets politiske organisasjon, med stor innflytelse på de forskjellige politiske lederne. Han ble regnet som den mektigste av Hitlers nestkommanderende, og den eneste som kunne utfordre partilederen. Landet var i en økonomisk krise og nazipartiets oppslutning økte sterkt. I desember 1932 ble Kurt von Schleicher rikskansler og inviterte Strasser inn i regjeringen som visekansler i en bredt sammensatt regjering. Forslaget møtte motstand fra partiledelsen, som så på invitasjonen som et forsøk på å splitte partiet og utfordre Hitler. Det hele endte med at Strasser trakk seg fra politikken og tok med seg familien på ferie i Italia. Senere fikk han jobb i et stort kjemisk firma.
Den 30. juni 1934, datoen som senere skulle bli kjent som De lange knivers natt, ble Strasser angrepet i sitt hjem av Hitler-lojale partimedlemmer og som den første innbrakt til Reinhard Heydrichs underjordiske fengsel i Prinz Albrechtstrasse, hvor han ble skutt bakfra i korridoren og slengt inn i en celle. Medfangene hørte ham ralle en god stund, og mente å gjenkjenne Heydrichs karakteristiske stemme: «Er han ikke død ennå? La det svinet forblø.»
Angelo Dibona
Angelo Dibona (1879–1956) var en Syd-Tirolsk fjellfører og en av verdens beste fjellklatrere tidlig på 1900-tallet.
Liv og karriere
Dibona vokste opp i Cortina d’Ampezzo og oppdaget tidlig fjellklatring. I 1900 gikk han inn i den østerrikske keiserens jegerkorps. På grunn av sine usedvanlige klatreferdigheter og gode språkkunnskaper opparbeidet han seg et godt ry som fjellfører og fikk prominente klienter, eksempelvis kong Albert I av Belgia.
Sammen med fjellførerkollegene og  gikk Dibona tallrike nye klatreruter. Han var en av de første som tok i bruk sikringsbolter, noe som brakte ham i konflikt med friklatreren Paul Preuß – en nærmest fanatisk motstander av sikring og tauteknikk. Etter egne opplysninger slo Angelo Dibona inn tilsammen 15 bolter gjennom hele sin klatrekarriere og dette er selvfølgelig et latterlig lavt tall sammenlignet med dagens forhold.
Under første verdenskrig kjempet Dibona som høyt dekorert alpejeger på Østerrikes side. Etter krigen uteble de utenlandske turistene, noe som ødela ham finansielt og gjorde at han måtte innskrenke aktiviteten til Syd-Tirol. I 1920-årene arbeidet han som skilærer.