cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zanzibar
Førkolonial historie
I 1728 inntok omanerne Zanzibar og kastet ut portugiserne. De ønsket kontroll over hele den østafrikanske kysten, og i 1798 undertegnet de en avtale med britene om samarbeid. Omanerne var aktive i slavehandelen som gikk gjennom Zanzibar, mens britene avsluttet sin slavehandel i 1807. I 1806 ble Seyyid Said sultan i Oman. Han sendte en hær som okkuperte kysten innenfor Zanzibar i 1837. Said kom selv fra Oman for å forhandle fram fred, men alle de lokale lederne «forsvant» og han ble det eneste lederalternativ. Said merket seg at nesten all hans inntekt kom fra kysten og ikke Oman, og flytter hovedstaden til Zanzibar i 1840. USA (1837), Storbritannia (1841) og Frankrike (1844) etablerte konsulater der.
På 1800-tallet ble det organisert store handelskaravaner med hundrevis av afrikanske bærere fra Zanzibar med start fra Bagamoyo til innlandet og de store sjøene Victoriasjøen og Tanganyikasjøen. Med seg tilbake til Zanzibar brakte de arabiske handelsmennene som ledet ekspedisjonene i hovedsak elfenben og slaver. Den mest kjente handelsmannen var Tippu Tip. Gjennom denne trafikken ble språket swahili spredt som handelsspråk over hele regionen. Det skjedde også en spredning av islam til innlandet.
I 1856 omkom Said i et havari på vei til Oman. Zanzibar og Oman ble splittet da sønnene hans skulle overta. I 1890 ble Zanzibar britisk protektorat.
Postkolonial historie
I 1957 ble politiske partier lovlig på Zanzibar, og Afro-Shiraz Party, Zanzibar National Party og Zanzibar and Pempa Peoples Party ble stiftet. I 1963 ble det første valget avholdt og Afro Shiraz vant dette, men fikk ikke flertall. I 1964 brøt Zanzibar-revolusjonen ut, og sultanene ble drevet bort. Det ble inngått en union med Tanganyika, og republikken Tanzania ble dannet.
Barnet FC
Barnet Football Club er en engelsk fotballklubb som fra 2018–19-sesongen spiller i National League. Klubben ble stiftet i 1888, og kvalifiserte seg for The Football League for første gang i 1991. I det 21. århundret har klubben stort sett rykket opp og ned mellom EFL League Two og National League, henholdsvis fjerde og femte nivå i det engelske ligasystemet. «The Bees», som er kallenavnet til Barnet, spiller hjemmekampene sine på The Hive Stadium i Edgware.
En rekke Barnet-spillere har gått videre til spill i Premier League. Blant annet Marlon King, Linvoy Primus, Jason Puncheon, Maik Taylor og Yannick Bolasie.
Begynnelsen
I 1888 ble Barnet Football Club stiftet. Etter 14 år ble klubben oppløst i 1902, og de lokale rivalene Avenue FC tok over både navnet og hjemmebanen til klubben. Etter en sammenslåing med arbeiderlaget Barnet Alston i 1912 begynte laget å spille med drakter i de fargene man kjenner i dag.
Etter første verdenskrig gikk klubben tilbake til navnet Barnet FC. I 1930/31 og 1931/32 vant klubben den lokale amatørligaen Athenian League.
Etter andre verdenskrig
Det neste tiåret var magert med tanke på trofeer før ligatittelen ble vunnet i 1958/59-sesongen. I 1963/64 og 1964/65 ble klubben på ny ligamester. I 1964/65 nådde Barnet også tredje runde i FA-cupen.
Profesjonell status
Etter gode resultater i Fa-cupen i 1964/65 bestemte klubbledelsen seg for å gjøre klubben semiprofesjonell. Den første sesongen endte med ligagull i Southern League Division One.
Morten
Morten er også brukt som etternavn, men svært sjeldent.
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til navnet Morten og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Navnet er kjent i Norge fra 1400-tallet. I nyere tid har Morten vært blant de mest populære døpenavnene i Norge i perioden ca. 1955–1970.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår
Eksterne lenker
Morten
Albrecht av Østerrike
Albrecht av Østerrike  (født 11. november 1559 i Wiener Neustadt i Østerrike, død 13. juni 1621 i Brussel) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal 3. mars 1577, i en alder av 17, av pave Gregor XIII, med Santa Croce in Gerusalemme som tittelkirke.
Han avgikk som kardinal 1598 for å kunne gifte seg med infanta Isabel Clara Eugenia, søster til kong Felipe III av Spania, i Ferrara. Han regjerte deretter sammen med sin hustru De spanske Nederlandene inntil sin død.
Albrecht hadde to barn utenfor ekteskap.
Mynten albertsdaler eller albertusdaler som først ble preget i 1612 har sitt navn etter Albrecht.
Alessandro Riario
Alessandro Riario (født 3. desember 1543 i Bologna i Kirkestaten, død 18. juli 1585 i Roma) var latinsk patriark av Alexandria og en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal 21. februar 1578 av pave Gregor XIII, med Santa Maria in Ara Coeli som tittelkirke.
Andre kardinaler i slekten var Pietro Riario (kreert 1471), Raffaele Sansoni Riario della Rovere (1477), Tommaso Riario Sforza (1823) og Sisto Riario Sforza (1846).
Leo Yao Liang
Leo Yao Liang (født 11. april 1923 i Guanghui i fylket Zhangbei i provinsen Chahar – i dag beliggende i provinsen Hebei – i Kina, død 30. desember 2009 i Xiwanzi) var en katolsk hjelpebiskop av undergrunnskatolikkenes bispedømme Xiwanzi i Hebei i Kina.
Han ble hemmelig bispeviet i 2002, og ble en rekke ganger blitt holdt i arrest av sikkerhetsmyndighetene. Etterhvert, fra 30. juli 2006, ble han holdt, som 83-åring, i omskoleringsfangenskap, men med eskorte i helgene for å ha anledning til å feire messe blant de troende. Den situasjonen vedvarte til han ble løslatt etter 30 måneder, like før kinesisk nyttår, den 25. januar 2009.
Mens han var i fangenskap ble han holdt på forskjellige steder, og alltid isolert fra alle de andre. Han ble etterpå tillatt å møte andre, men forbudt å arrangere større samlinger.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
«Jason med det gyldne skind»
«Jason med det gyldne skind» er en statue i marmor av den danske billedhuggeren Bertel Thorvaldsen og utført i perioden 1808–1828. Statuen er 242 cm høy og er oppstilt i Thorvaldsens Museum.
«Jason med det gyldne skind» var Thorvaldsens gjennombruddsverk.
Thorvaldsen fikk inspirasjonen og delvis hovedlinjene til sin «Jason» fra Asmus Jacob Carstens` «Argonavtertoget». «Jason» ble det første større originalarbeide Thorvaldsen utførte etter at han kom til Roma.
Ullern kirke (Sør-Odal)
Ullern kirke er en kirke på Ullern i Sør-Odal. Kirken er sognekirke for Ullern. Den var i katolsk tid vigd til Sankt Olav. Det nåværende bygget er en langkirke i teglstein fra 1868 med 250 plasser. Det gamle bygget var fra 1728 og sto litt nærmere Glåma enn den nåværende kirken. Det var mindre og bygd av tre. Den gamle kirken ble solgt ved auksjon.
«Jason med det gyldne skind»
Opprinnelig fremsto skulpturen som en legemsstor statue og var ferdig i leire våren 1801. Thorvaldsen slo den ned fordi han ikke hadde råd til å la den støpe i gips. Men Friederike Brun, venn og mesén, bekostet gipsavstøpningen, og utpå ettersommeren startet han på statuen igjen, denne gang i overnaturlig størrelse.
Ullern kirke (Sør-Odal)
Inventar
Den todelte døren som fører fra gangen og inn i kirkerommet hadde før 1951 store vinduer. Ved restaureringen dette året ble døren skifta ut med en ny en som var helt uten glass. Kirkeklokkene er fra 1855 og ble laga av Anders Skierbak i Elverum. Klokkene har teksten «Til Strøms anex kirke.» påskrevet. Ved restaureringen i 1968 ble det staselige alteret med altertavle fra 1678 plassert i kirken (på sørveggen) sammen med en del annet gammalt utstyr. En enda eldre altertavle har blitt plassert over døren til «barnekammeret». Alterbildene og maleriene i kirken er fra 1600-tallet. Tidligere hadde kirken alterbilder fra 1800-tallet. Eva Skarderud Jensen laga et hvitt sett alterduker og antependier i 1992 bestående av en messehagel, en stola, et antependium, et prekestolklede og et lesepultklede. Kirken har også et grønt sett fra Savile Row som består av en messehagel og en stola. Både prekestolen og døpefonten er fra 1680. Døpefonten er i tre og har et fat og en mugge av kopper. Kirkesølvet består av en kalk, flere særkalker, en disk, et fat, en mugge, flere vaser, flere alterlysestaker og to fem-arma lysestaker.
Orgelet
Orgelet i Ullern kirke står på et orgelgalleri og har to manualer, pedaler og svellpedal. Orgelet har 15 stemmer og fire kobbel.
Vesleofsen
Under Vesleofsen i 1995 begynte kirken å tippe og det ble samla et stort mannskap for å forsøke å berge kirken fra å falle. Flere tusen sandsekker ble lagt rundt bygningen. Forsvarsverket holdt og kirken står fortsatt.
«Jason med det gyldne skind»
Den nye «Jason» sto ferdig ved utgangen av 1802. Men noen kjøper meldte seg ikke og Thorvaldsen som ikke så noen utvei til å skaffe penger til et forlenget opphold i Italia, forberedte seg på å vende hjem til Danmark igjen. Da henvendte sir Thomas Hope seg til ham og bestilte skulpturen i marmor og ved hjelp av et stort forskudd ble Thorvaldsen i stand til å utsette hjemreisen på ubestemt tid.
«Jason med det gyldne skind» sto ferdig i marmor i 1828.
Hopes marmorutgave av skulpturen ble anskaffet av Thorvaldsens Museum på en auksjon i England i 1917.
Bak lukkede dører (film)
Bak lukkede dører (originaltittel: The Fifth Floor) er en amerikansk drama-thriller fra 1978 regissert av Howard Avedis. Filmen handler om en ung kvinne som ved en feiltakelse blir tvangsinnlagt på et psykiatrisk sykehus. Der blir hun attpåtil utsatt for misbruk. Hun må kjempe en hard kamp mot systemet for å bli trodd. Hovedrollen spilles av Dianne Hull, mens sentrale biroller spilles av Bo Hopkins og Mel Ferrer.
Handling
Discodanseren Kelly tar en drink som inneholder et giftstoff og får en voldsom reaksjon på dette. De andre feiltolker hennes oppførsel som et nervøst sammenbrudd og hun blir dermed tvangsinnlagt på et psykiatrisk sykehus. Der havner hun på en avdeling som internt har fått kallenavnet "The Fifth Floor". Her opplever hun å blir seksuelt misbrukt av avdelingsvokteren. Selv hevder hun at hun er blitt forgiftet, men ikke en gang stedets lege tror henne og hennes opphold forlenges. Hun opplever det hele som en håpløs kamp mot systemet.
Strøm kirke
Strøm kirke er en korskirke beliggende på Strøm i Sør-Odal. Kirken er sognekirke for Strøm. Den var i katolsk tid viet til Sankt Olav. Dagens kirkebygg er en korskirke i rød teglstein fra 1857 med orgelgalleri. Kirken har 500 plasser. Den gamle kirken var i tre og var mye mindre.
Inventar
Kirken har to kirkeklokker, en fra 1600 og en fra 1991, støpt av Nauens klokkestøperi. Klokkene har inskripsjonen «Gloria in excelsis deo». Kirkas glassmalerier forestiller henholdsvis de tre vise menn som tilber barnet Jesus på Marias fang, og Jesu dåp i Jordan.
Alteret er fra 1857. Det ble tegna av arkitekt Lowzow og utført av snekkermester Jens Olsen. Alterbildet har Jesu oppstandelse som motiv, og er en kopi av Tiedemans bilde i Bragernes kirke. Kopien ble utført av Helene Gundersen i Brandbu. Alterdukene er fra 1914 og ble laga av Julie Herud.
Prekestolen er også fra 1857. Døpefonten er fra 1700 og i messing. Kirkesølvet består av en kalk og en disk fra den gamle kirka fra 1700-tallet.
Kirkemarsjen
Før det ble bygget bru ved Sander, måtte alle på sørsiden av Glåma ro over elven til kirken. Fra områdene ved Finnholt på Skårerskogen måtte de gå over en mil gjennom skog, for så å ro over til kirkestedet. Dette var ofte en tung ferd, særlig når man måtte frakte lik som skulle begraves. Den gamle ruten kalles «kirkemarsjen», og går i dag etter en merka sti.
Prestegård
Prestegården ligger rett vest for kirken.
Nord-Ouest (Haiti)
Nord-Ouest er et av Haitis ti departementer. Det ligger nordvest i landet. Departementet hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 695,502.
Howard Kendall
Howard Kendall (født 22. mai 1946 i Ryton-on-Tyne, død 17. oktober 2015 i Southport) var en engelsk fotballmanager og tidligere fotballspiller. Han spilte for Preston North End i FA-cup-finalen I 1964 og var den gang den yngste som hadde spilt en FA-cup-finale.
Spillerkarriere
Han ble solgt fra Preston til Everton FC for £80 000 i 1967. Der ble han flyttet opp fra forsvar til midtbanen og dannet en fryktet trio sammen med Alan Ball og Colin Harvey. Med denne knallsterke midtbanen hadde Merseyside-klubben en rekke gode sesonger med seriemesterkapet i 1969/70 som det absolutte høydepunktet.
De påfølgende tre sesongene var Howard Kendall kaptein på Everton.
Han ble solgt til Birmingham City I 1974 og spilte senere også for Stoke City.
På tross av sitt, til tider, glimrende spill over en periode på 18 år fikk Kendall utrolig nok aldri sjansen på.
Trenerkarriere
I begynnelsen opplevde Kendall mye motgang, men i 1984 snudde tingene seg og Everton vant FA-cupen med 2-0 over Watford og tapte finalen i Ligacupen knepent mot byrivalen Liverpool FC.
Sesongen 1984/85 var Kendalls store år med Everton som vinnere både i serien og Cupvinnercupen samt tap i FA-cupfinalen mot Manchester United. Sesongen 1985/86 kom Everton på andreplass i serien og tapte FA-cupfinalen mot Liverpool
I 1986/87 var Everton nok en gang seriemestre og Kendall gikk inn i historien som tidenes mest suksessrike Evertonmanager.
På grunn av dødsfallene på Heysel Stadion var engelske klubber utestengt fra spill i Europacupene. Dette var årsaken til Kendall forlot Everton til fordel for Athletic Bilbao. Dette var ingen stor suksess og i 1989 var han tilbake på øyriket. Nå som manager for Manchester City. I november 1990 inntok han managerstolen i Everton for andre gang, men nå var magien borte og etter tre magre år trakk han seg fra stillingen i 1993.
Han ble ansatt som manager i Notts County i 1995, men fikk sparken etter mindre enn tre måneder. Ferden gikk videre til Sheffield United, men i 1997 gjorde han et tredje forsøk på å vinne heder og ære med Everton. Han greide å styre skuta unna nedrykk med et nødskrik, men i 1998 var også denne perioden på Goodison Park over.
Kendall er en av kun ni menn som har blitt engelsk seriemester i fotball både som spiller og som manager.
Type 66 (motorvognsett)
NSB type 66, også kalt «Lyntog», var et elektrisk motorvogsett i tre deler Det ble bygget totalt fire sett av Skabo og Norsk Elektrisk & Brown Boveri i perioden 1944–1946. Hvert sett rommet 170 reisende. NSB fikk også bygget en dieseldrevet variant for baner uten elektrisk drift (type 88). Største tillatte hastighet var 120 km/t.
Forhistorien
Lette, strømlinjeformede motorvogner av aluminium kom på mote i 1930-årene, bl.a. etter vindtunnelforsøk hvor en forsøkte å finne en utforming som minimerte luftmotstanden. NSB bestilte lyntogene i 1939. Utseendet, særlig i fronten, minner mye om det tyske motorvognsettet Fliegender Hamburger (som riktignok hadde Jakobs-boggier). I det hele må de norske typene 66 og 88 sees i lys av en internasjonal trend i mellomkrigstiden med framveksten av raske motorvognsett som et ledd i modernisering av jernbanene.
Stranger in a Strange Land (bok)
Stranger in a Strange Land er en sciencefictionroman av den amerikanske forfatteren Robert A. Heinlein. Boka kom ut første gang i 1961 og er nyutgitt uten forlagets tekstbeskjæringer i 1992, 3 år etter forfatterens død. Boken kom fortsatt ut i nye opplag, og er ikke sjelden å se i norske bokhandler.
Type 66 (motorvognsett)
Forhistorien
Togene skulle vært levert fra 1941 og utover, men krigen gjorde at produksjonen ble forsinket, muligens med vilje for at ikke okkupasjonsmakten skulle kunne nyttiggjøre seg dette nyeste av jernbaneteknologi. De første settene ble satt i drift etter freden i 1945, og representerte en helt ny måte å drive ekspresstog på. De ble malt i kremgult og dyp blått. De beholdt disse fargene så lenge de var i drift, og det var bare «lyntogene» som fikk denne fargekombinasjonen hos NSB.
Den da private Valdresbanen hadde imidlertid fått bygget en 3-akslet elegant lett motorvogn i 1935 hos Strømmens Verksted med den samme fargekombinasjon. Kristine Valdresdatter ble den døpt, og den hadde en svungen bakpart lik Lilleakerbanens «Gullfisker» som ble bygget på samme tid. Fargesettingen på Kristine Valdresdatter (senere NSB Cmb 17) kan ha vært oppfattet som så vellykket at NSB valgte samme utseende, kanskje etter forslag fra nettopp Strømmens Verksted som bygde dieselutgaven av «lyntogene». Men lyntogene minnet også om Fliegender Hamburger i fargene.
Type 66 i drift
Settene av type 66 gikk i trafikk for Norges Statsbaner fra starten på Østfoldbanen. I 1948 ble ett sett overført til Drammen jernbanedistrikt og ble brukt på Sørlandsbanen først fram til Nelaug, og så helt til Kristiansand fra ruteendringen 1. juni 1949 i ekspresstogene Et. 71/72 (Sørlandsekspressen). Midt på 1950-tallet ble de tre andre settene også overført fra Østfoldbanen til Sørlandsbanen. I en periode ble toget derfor også kjørt i Stavangerekspressen som Et. 73/74 tre ganger i uken. Fra ruterendingen 29. mai 1967 ble de overført til trafikken på Vestfoldbanen mellom Oslo V og Larvik i Ht. 801/802 og Ht. 803/804 frem til ruteendringen 22. mai 1977.
Et motorvognsett av type 66 var involvert i Hjuksebø-ulykken den 15. november 1950, der nordgående motorvognsett kjørte inn i et par godsvogner som hadde kommet i ukontrollert drift fra Hjuksebø stasjon. 14 personer omkom i ulykken. Alle satt i motorvognsettes styrevogn som ble totalskadet. Vognen ble likevel gjenoppbygget. Verre gikk det ut over et 66-sett den 26. mars 1957 da det brøt ut brann i mellomvogn 18821 ved Kjærrane ved Kristiansand. Brannen spredte seg til motorvognen 66.03. Vognene ble totalskadet og ble ikke gjenoppbygget. Fra 1957 hadde NSB derfor bare tre elektriske lyntogsett i drift. De siste «lyntogene» ble tatt ut av drift i 1977.
Stranger in a Strange Land (bok)
Handlingen
I boken beskrives en marsboer-livssyklus bestående av nymfer som er lekende og tanketomme. De slippes ut på overflaten, der bare de beste overlever. På et tidspunkt bringes de inn og gjennomgår en full forvandlingssyklus til individer som læres opp over noen hundre år til å bli marsboere med en vesensforskjellig erkjennelsesverden enn den mennesker opplever. Den fysiske utformingen beskrives som en is-seiler. Når det passer dem in-korporerer de frivillig, men er fortsatt i høy grad tilstede og sysler med sitt. Mennesker kan bare med stor vanskelighet kommunisere med voksne marsboere, mens marsboerne har sine ånder som de kan forstyrre ved viktige beslutninger, og som de finner høyst tilstedeværende.
Den første bemannede Mars-ekspedisjonen fra Jorden endte med at ingen av deltakerne overlevde. Men der finnes likevel en overlevende etter den første ekspedisjonen: Michael Valentine Smith (Mike mellom venner), unnfanget underveis og født på Mars som blir tatt vare på og oppdradd av marsboerne. Han reiser etterhvert «hjem» sammen med de overlevende etter den andre ekspedisjonen. Den juridiske magien på jorden tilsier at han er eneeier og hersker over planeten, noe han selv tar med forbehold. Marsboerne er ennå ikke ferdige med å grokke sprengningen av planeten som befant seg der asteroidebeltet er i dag, og som de selv utløste som en vakker løsning på en for dem umulig situasjon.
Forfatteren bruker dette utgangspunktet til å endevende en del sentrale maktfaktorer i USA, og Jorden forøvrig:
Innimellom avlegger forfatteren visitt til det hinsidige, hvor også hovedpersonen ender etter et martyrium i slutten av boka.
Innflytelse
Boka kom ut i tide til å bli en del av 1960-tallets amerikanske ungdomskultur, og ble litt av en «bibel» for intellektuelle hippier. Ett kvasireligiøst kirkesamfunn ble stiftet, delvis bygd på sentrale ideer fra boka blant annet grok. Forfatteren selv avviste enhver tilknytning til slike ting.
Råjern
Råjern, eller (eldre) rujern, er innen metallurgi en sprø, ikke smibar jernlegering fremstilt ved smelting av jernmalm i masovn. Etter at smeltet jern som tappes ut i bunnen av en masovn. Dette inneholder mye karbon (kullstoff, typisk mellom 3,8-4,7 %), silikater og andre slaggstoffer og er derfor altfor sprøtt og hardt til å være brukbart. Prosessen der karbon- og urenhetsinnholdet i råjernet ble senket til under 2 % for å bli formbart kalles herding. Det er viktig at det er noe karbon igjen, ettersom helt rent jern er altfor mykt. 1-2 prosent karbon er bra, da blir det passe hardt. Råjernet brukes ikke direkte til å forme gjenstander da det er for hardt.
I moderne stålproduksjon forekommer dette materialet kun som et mellomprodukt i flytende form med rundt 4,5 % karboninnhold, da under betegnelsen råjern. Betegnelsen råjern brukes i dag kun om støpejern, noe som normalt ikke skjer i moderne stålproduksjon, hvor råjernet får justert karboninnholdet og videreforedlet til råstål uten å størkne.
Marco Albarello
Marco Albarello (født 31. mai 1960 i Aosta) er en italiensk tidligere langrennsløper.
Han tilhørte verdenseliten på slutten av 1980-årene og begynnelsen av 1990-årene. I VM 1987 ble han mester på 15 km, og i OL 1994 på Lillehammer var han med på det italienske laget som overraskende vant gullmedaljene foran de norske forhåndsfavorittene.
Athyma
Athyma er en asiatisk slekt av sommerfugler som tilhører underfamilien Limenitidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Gruppen består for det meste av store, kraftige arter. De er gode flygere og seiler gjerne på stive vinger.
Utseende
Middelsstore, kraftige, brune sommerfugler. De to kjønnene kan se ganske ulike ut (kjønnsdimorfisme). Oversiden er brun med hvite eller oransje striper – mange av artene ligner mye på Neptini, men er kraftigere bygde. Undersiden er mer eller mindre brunoransje med hvite tegninger.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Asia fra Tibet i vest til Salomonøyene i øst, men mangler på Ny-Guinea
EØS
Det europeiske økonomiske samarbeidsområde (EØS), engelsk: European Economic Area (EEA), er en folkerettslig avtale mellom EU og tre av medlemsstatene i EFTA (Norge, Island og Liechtenstein). Avtalen har som hovedmål å utvide EUs indre marked med fri bevegelighet for varer, tjenester, kapital og personer, til de tre ikke-medlemslandene. EØS-avtalen trådte i kraft 1. januar 1994.
Hovedprinsippet i EØS er at EFTA og EU utgjør to pilarer i samarbeidet. Det institusjonelle rammeverket for EØS-avtalen blir derfor omtalt som et to-pilarsystem. De to felles EØS-organene, EØS-rådet og EØS-komiteen, anses som en overbygning mellom de to pilarene. I tillegg til disse kommer de to rådgivende organene Parlamentarikerkomiteen for EØS og Den konsultative komité for EØS, som representerer partene i arbeidslivet.
Johann Bernoulli
Johann Bernoulli (født i Basel, død 1. januar 1748 i Basel) var en sveitsisk matematiker. Han var bror til Jakob Bernoulli og far til Daniel Bernoulli (som Bernoulli-prinsippet er oppkalt etter) og Nikolaus II Bernoulli. Har er også kjent som Jean eller John Bernoulli. Han underviste den store matematikeren Leonhard Euler i hans ungdom.
EØS
EØS-midlene er bidrag fra Norge, Island og Liechtenstein til EU-land til økonomisk og sosial utjevning i EØS. I perioden 2014–2021 ble det bevilget ca. 2,8 milliarder euro som EØS-midler, hvorav Norge dekket ca. 98 %.
Bakgrunn
EFTA ble etablert i 1960 for å verne om handelsinteressene til de europeiske landene som ikke var medlemmer av EU. Da EU senere gjennomførte det indre marked, risikerte EFTA-landene å møte handelshindringer som da var avviklet internt i EU. Det var behov for en avtale som forhindret slike handelshindringer.
Johann Bernoulli
Hans voksne liv
Etter at han avsluttet utdannelsen på Universitetet i Basel, flyttet Johann Bernoulli til Genève for å undervise i differensialligninger. Senere, i 1694, giftet han seg med Dorothea Falkner, og kort tid etterpå aksepterte han en stilling som professor i matematikk på universitetet i Groningen. Etter forespørsel fra sin svigerfar, dro han ut på en reise tilbake til sin hjemby Basel i 1705. Like etter at han dro ut, fikk han vite at broren hadde dødd av tuberkulose. Johann Bernoulli hadde planlagt å bli professor i gresk på Universitetet i Basel, men kunne istedenfor ta over professoratet i matematikk, som var hans brors tidligere stilling. Som en student av Gottfried Leibniz’ matematisk analyse, tok Johann Bernoulli parti med ham i 1713 i debatten mellom Newton og Leibniz, om hvem som hadde rett til å regnes som oppdageren av matematisk analyse. Johann Bernoulli forsvarte Leibniz ved å vise at han hadde løst visse problemer med metodene sine, som Newton ikke hadde klart å løse.
EØS
Bakgrunn
Europakommisjonen ved sin president Jaques Delors, inviterte i 1989 EFTA-landene til et «strukturert partnerskap». Delors fryktet at en utvidelse av EU utover de tolv daværende medlemslandene, ville føre til mindre fordypning av den europeiske integrasjon enn ønskelig. Østerrike oppfattet dette som en et forsøk på å hindre fullt medlemskap for andre land. Landet søkte derfor sommeren 1989 om fullt medlemskap. Østerrike og senere også Finland, Sverige og Norge, anså EØS som et forstadium til fullt medlemskap i EU.
Johann Bernoulli
Familierivaler
Selv om Jakob og Johann arbeidet sammen før Johann ble ferdig med studiene på Universitetet i Basel, utviklet de snart et forhold preget av misunnelse og konkurranse. Johann var misunnelig på Jakobs stilling og de to prøvde ofte å overgå hverandre. Etter Jakobs død gikk Johanns sjalusi over til hans talentfulle sønn, Daniel. I 1738 publiserte faren og sønnen nesten samtidig hvert sitt verk om hydrodynamikk. Johann Bernoulli prøvde å ta presedens over sin sønn, ved å tilbakedatere verket med to år.
Bidrag til matematikk
I 1691 ga Johann Bernoulli næring til spenningen mellom han selv og broren, da han løste katenoide-problemet, som Jakob hadde stilt. I 1696 stilte Johann brakistokronproblemet, selv om han allerede hadde løst problemet selv. Innen to år mottok han fem svar, et av dem fra sin eldre bror Jakob.
L’Hôpital-kontroversen
Bernoulli ble ansatt av Guillaume François Antoine de L'Hôpital for å undervise ham i matematikk. Bernoulli og L'Hôpital skrev under en kontrakt som ga L'Hôpital lov til å bruke Bernoullis oppdagelser som det passet ham. L'Hôpital skrev den første læreboken i matematisk analyse, som hovedsakelig bestod av Bernoullis arbeider, inklusive det som nå er kjent som L'Hôpitals regel.
EØS
Tilslutning
Sveits vedtok ved folkeavstemning i 1992 å holde seg utenfor EØS. Landet har knyttet seg til EØS gjennom bilaterale avtaler med EU på alle EØS-feltene utenom tjenester og investeringer og også på felter innenfor Luxembourg-avtalen (som bl.a. omfattet miljøvern og utdanning) og ved å gjennomføre EU-regler om utestående spørsmål direkte i egen lovgivning. Liechtenstein trakk seg første omgang, da landet var i tollunion med Sveits. Nye forhandlinger måtte til, og dette førte til forsinkelse med avtalen.
I Norge foreslo partiene Kristelig folkeparti, Fremskrittspartiet, Sosialistisk venstreparti og Senterpartiet i forbindelse med trontaledebatten i 1991 å avholde en rådgivende folkeavstemning om EØS-avtalen dersom det ble oppnådd en forhandlingsløsning mellom EFTA og EF, men dette fikk ikke flertall i Stortinget.
Den 16. oktober 1992 ga Stortinget med 3/4 flertall etter Grunnloven § 93 (nå § 115) samtykke til at Regjeringen kunne ratfisere EØS-avtalen. Sosialistisk venstreparti og Senterpartiet stemte samlet mot å gi samtykke. Med unntak av enkeltrepresentanter fra Kristelig folkeparti, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, stemte resten av Stortinget samlet for avtalen. Samtykke ble gitt etter Grunnloven § 93, i motsetning til § 26, fordi EØS-avtalen overfører suverenitet til EFTAs overvåkningsorgan (ESA) og EFTA-domstolen med hensyn til håndhevelse av konkurransereglene.
Avtalen ble ratifisert av Norge 6. november 1992. Den reviderte avtaleteksten som følge av Sveits' nei til EØS-avtalen ble behandlet i Stortinget 29. april 1993, med stemmetallene 119 for og 36 mot. Stortinget avholdt 21. oktober 1993 på nytt en avstemning om EØS-avtalen, denne gang et forslag fra Erling Folkvord (Rød valgallianse) om hvorvidt det nyvalgte storting skulle behandle spørsmålet om Norges tilknytning til EØS-avtalen. Dette forslaget falt med 112 stemmer mot, 39 stemmer for.
I 1994 ble det holdt folkeavstemninger om medlemskap i EU, i søkerlandene Østerrike, Sverige, Finland og Norge. Samtlige land sa ja til medlemskap, bortsett fra Norge.
Omfang
EØS-avtalen er sett fra EU-rettens side, en assosieringsavtale etter TEUV artikkel 217.
EØS-avtalens innhold
Store deler av EU-retten er innlemmet i EØS-avtalen. Det gjelder blant annet bestemmelsene om de fire friheter og konkurransebestemmelsene. I tillegg er avtalen grunnlag for samarbeid om blant annet energi, miljøvern, utdanning, forskning og teknologisk utvikling, informasjonstjenester, likestilling, statistikk, små- og mellomstore bedrifter, kultur- og mediespørsmål, turisme, sivil beredskap, helse- og forbrukerspørsmål, arbeidslivsspørsmål og sosiale spørsmål.
Politikkområder som ikke omfattes
EØS-avtalen omfatter ikke Den økonomiske og monetære union, EUs handelspolitikk, EUs bistandspolitikk, EUs tollunion, den felles landbrukspolitikken, den felles fiskeri­politikken, EUs justis- og innenrikspolitikk eller EUs felles utenriks- og sikkerhetspolitikk.
Handel med fisk og landbruksvarer er regulert i egne bestemmelser i EØS-avtalen.
Avtalens karakter
Hoveddelen av EØS-avtalen er statisk og finnes på lovdata. Avtalens vedlegg og protokoller, som finnes på Efta-sekretariatets hjemmeside, er dynamiske, og det foreligger ingen offisiell norsk oversettelse av disse.
Organer
EØS-samarbeidet bygger på to pilarer, der EU og Efta utgjør de to pilarene. Samarbeidet har fire felles organer, hvor representanter fra Efta/EØS-landene og representanter for EU møtes. Det dreier seg om EØS-rådet og EØS-komiteen, som kan betraktes som en overbygning mellom de to pilarene. I tillegg kommer Parlamentarikerkomiteen for EØS og Den konsultative komité for EØS (arbeidslivets parter).
Utforming av regler
EFTA-landene behandler sakene i sine nasjonale politiske systemer. I Norge konsulterer regjeringen Stortinget ved å forelegge saken for Europautvalget.
For at en rettsakt skal kunne innføres i EFTA-landenes rettssystemer, må forslaget vedtas behandles i EØS-komiteen son består av medlemmer fra EFTA og EU. Komiteen møtes normalt sju ganger i året i Brussel. Vedtaket i komiteen gjøres ved enighet. Dersom partene ikke blir enige, foreligger intet vedtak. Hvert EFTA-land har vetorett i EFTAs faste komité. Den samme vetoretten gjelder ikke for landene på EU-siden. EØS-komiteen kan ikke hindre at EU-vedtaket blir gjort gjeldende i EU.
Dersom EØS-komiteen ikke godtar et EU-vedtak innenfor de områder som avtalen gjelder, kan EU ta hele det aktuelle området ut av avtalen. Frykt for at dette skal kunne skje og medføre uoverskuelige virkninger, har vært en av årsakene til at Norge ennå ikke har benyttet reservasjonsretten i avtalen.
Stortinget kan nedlegge veto mot en rettsakt som er vedtatt i EØS-komiteen, dersom nasjonale statsrettslige vilkår ikke er oppfylt. Det vil typisk være dersom traktaten er av særlig viktighet og derfor krever samtykke fra Stortinget etter Grunnloven § 26 (2).
EØS-avtalen og EU-utvidelser
EØS-avtalens artikkel 28 sier at enhver europeisk stat som blir medlem av EU, skal søke om å bli part i EØS-avtalen. På samme måte kan Sveits, og enhver europeisk stat som blir medlem av EFTA søke om å bli part i avtalen. Vilkårene for tiltredelse fastsettes i en avtale mellom søkerstaten og avtalepartene.
I forbindelse med utvidelsen av EU med 10 nye land 1. mai 2004 ble vilkårene for disse landenes tiltredelse forhandlet i EØS-avtalen. Utvidelsen av EØS-avtalen ble behandlet i Stortinget 29. januar 2004. Det ble da fremmet forslag om å si opp avtalen, som fikk kun én stemme (Kystpartiet). SV og SP hadde alternative forslag, men disse falt, og avtalen ble til slutt vedtatt mot Kystpartiets ene stemme.
1. januar 2007 ble Romania og Bulgaria medlemmer av EU. De ble provisoriske medlemmer av EØS 1. august 2007, og fulle medlemmer 9. november 2011. På samme måte ble Kroatia EU-medlem 1. juli 2013 og provisorisk EØS-medlem 12. april 2014. Samtlige EØS-land må ratifisere avtalen før fullt medlemskap.
EØS-midlene
EØS-midlene er bidrag fra Norge, Island og Liechtenstein til sosial og økonomisk utjevning i Europa og til å styrke kontakten og samarbeidet mellom EØS- og EU-land. Programmene fordeler støtte til enkeltprosjekter fordelt på 15 mottakerland. Det er lagt til rette for at norske partnere kan få støtte fra EØS-midlene for å delta i samarbeidsprosjekter. EØS-midlene er knyttet opp mot de tre EFTA-landenes deltakelse i EUs indre marked gjennom EØS, derav betegnelsen. For inneværende periode (2014–2021) utgjør EØS-midlene 2,8 milliarder euro, hvorav Norge bidrar med ca 2,738 milliarder. Størrelsen på bidraget forhandles for femårsperioder.
Norge deltar i et av EUs regionale utviklingsprogram, Interreg Sverige-Norge, og betaler samme bidrag som andre EU-land. Det var 26 millioner euro i 2016.
Albany (Sør-Afrika)
Albany i Sør–Afrika (også kjent som Cape Borders, Cape Frontier, Settler Country og Western Region) var et distrikt i Eastern Cape i Sør-Afrika. Området var kjent som Zuurveld av migrerende boere sent på 1700–tallet. ANC–regjeringen slo Albany sammen med den store townshipet Alice som kommuneområdet Cacadu.
General Jacob Glen Cuyler, landrost i distriktet Uitenhage, oppkalte området mellom elvene Sundays og Fish «Albany» etter Albany i New York som han kom fra. Albany ble fokuset for bosetning av nybyggerne i 1820 av Kappkoloniens nye britiske herrer. Det var en av de største immigrasjonsbølgene av britiske nybyggere til Afrika og var en milepæl i dannelsen av det anglo-afrikanske folk. Grahamstown, Bathurst og Port Alfred ble viktige landsbyer i Albany etter ankomsten til nybyggerne i 1820.
Regionen, med unntak av townshipet Alice, er for det meste bebodd av anglo–afrikanere og afrikandere. Eastern Cape er ellers dominert av xhosaene.
Ouest (Haiti)
Ouest er et av Haitis ti departementer. Det ligger sentralt sør i landet. Administrasjonssenteret Port-au-Prince er også Haitis hovedstad. Øya Gonâve ligger også i Ouest. Departementet hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 3,845,570.
Arrondissement og kommuner
(med befolkningsestimat fra 2009 i parentes)
Øvelser under Vinter-OL 2010
Det ble konkurrert i 15 idrettsgrener under Vinter-OL 2010 i Vancouver.
Åtte idrettsgrener foregikk på is: bobsleigh, aking, ishockey, kunstløp, hurtigløp, kortbaneløp og curling. De tre idrettsgrenene som kalles alpin skiidrett er alpint, freestyle og snøbrett. Disse deles igjen i flere grener. De tre grenene som kommer under kategorien nordiske grener er langrenn, skihopp og kombinert. Den femtende grenen er skiskyting. Idrettsgrenene under Vinter-OL 2010 var:
2010 Winter Olympics
Fidel
Fidel eller vielle er et flatbunnet strykeinstrument som var en av de mest populære i Europas middelalder, og var instrumentet som ble brukt av trobadorer, trouvèrer og jongleurs.
Instrumentet har likhetstrekk med fiolin, men med fem til sju strenger, mot fiolinens fire. Fidelens stemmeskruer vender fram- eller bakover, og ikke ut mot sidene som på fiolin.
Instrumentet ble stemt i kvint- eller kvartstemming, f.eks:
Fidel kan ha opphav i den bysantinske lira, et strykeinstrument nært beslektet med det arabiske strykeinstrumentet rabāb. Dagens strykeinstrumenter har utviklet seg fra fidel og rebec via 1400-tallets viola da braccio, som allerede var svært lik dagens fioliner.
Eksterne lenker
«Vielle», 1911 Encyclopædia Britannica
Hardingfeleområdet
Hardingfeleområdet er den tradisjonelle betegnelsen på den delen av Norge der hardingfele har vært i bruk, i motsetning til «flatfeleområdet».
Hardingfela har vært vanlig i Hordaland, Sogn og Fjordane, Valdres, Hallingdal, Numedal så langt som til Kongsberg, Telemark ovenfor Ulefoss, og Setesdal.
Nordfjord og Setesdal ble regnet som «overgangsområder» fordi vanlig fele hadde vært i bruk til langt opp i nyere tid.
Kathleen Hanna
Kathleen Hanna (født 12. november 1968 i Portland i Oregon) er en amerikansk musiker, feminist og aktivist.
William Rosecrans
Rosecrans hadde liten formell utdannelse, og ble hovedsakelig utdannet ved å lese bøker. Fordi han ikke hadde råd til college begynte han ved US Military Academy. Han ble intervjuet av kongress-medlem Alexander Harper, som hadde tenkt å reservere utnevnelsen til sin egen sønn, men han ble så imponert av Rosecrans at han nominerte ham i stedet. Til tross for mangelen på formell utdannelse, utmerket Rosecrans seg ved United States Military Academy i West Point, spesielt i matematikk, men også i grammatikk og språk. Han ble uteksaminert fra West Point i 1842.
Kathleen Hanna
Sini Anderson lagde i 2013 dokumentaren The Punk Singer om Kathleen Hanna.
William Rosecrans
Da borgerkrigen brøt ut, oppnådde Rosecrans tidlig suksess i Vest-Virginia. I 1862 sto han under kommando av generalmajor Ulysses S. Grant. Hans frittalende måte å krangle åpenlyst med overordnede forårsaket en profesjonell rivalisering med Grant og det påvirket hans videre karriere.
Boksing under Panamerikanske leker 1971
Boksing under Panamerikanske leker 1971 ble arrangert i Cali i Colombia fra 25. juli til 6. august 1971. Det var totalt 11 vektklasser og Cuba ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Mexico med to.
Kathleen Hanna
Hanna har stått frem med Lymes sykdom og måtte avlyse flere konserter i 2014 på grunn av sykdommen.
William Rosecrans
Etter borgerkrigen var Rosecrans fra 1868 til 1869 USAs minister i Mexico.
I 1881 ble valgt til Kongressen, som representant for delstaten California.
Rosecrans giftet seg den 24. august 1843 og fikk åtte barn.
Los Cristianos
Los Cristianos er en by som ligger i Arona kommune på sørkysten av Tenerife, en av Kanariøyene, og Spanias nest største øy. Byen hadde 21 162 innbyggere (2016). Byen er et populært turistmål og en viktig fergehavn.
Los Cristianos, som resten av sørlige Tenerife, har sommerklima stort sett hele året. De kaldeste månedene er det ned mot 10-12 grader, men stort sett sjelden under 15. I juni/juli kommer temperaturen opp mot 30.
Los Christianos var opprinnelig en liten fiskerlandsby, men er i dag dominert av turisme. Byen har vokst sammen med Playa de las Américas, dit det er anlagt en strandpromenade. I byen finnes mange hoteller, restauranter, barer og nattklubber og hvit strand som er kunstig anlagt.
Helgeroa/Nevlunghavn
Helgeroa/Nevlunghavn er et tettsted i Larvik kommune i Vestfold. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og består av de to sammenvokste stedene Helgeroa og Nevlunghavn. Helgeroa ligger ut mot Langesundsfjorden, mens Nevlunghavn ligger på Skagerrakskysten.
Papir
Papir (fra gresk pápyros, «papyrus») er et tynt, flatt materiale som består av plantefibre, særlig av bomull og cellulose, som er samlet til ark eller ruller. Papir brukes først og fremst til å skrive og tegne på, til trykksaker og bøker, og det er dermed en viktig informasjonsbærer i et moderne samfunn. Papir benyttes også til innpakking, som formingsmateriale, tørkepapir og tapeter. Det brukes dessuten til å lage papp og kartong, og inngår dermed som et lett og billig materiale i forskjellige gjenstander.
Historikk
Man hadde kjennskap til skrivematerialer allerede 3000 år f.Kr fra Egypt i form av papyrus, men papirets historie i moderne forstand startet i Kina. Det eldste papiret man kjenner til, dog uten skrift er funnet i utgravinger i Kina datert 100-tallet f.Kr. Dette papiret ble anvendt til forpakningsformål. Det første papir med skrevet tekst daterer seg til ca. år 0. Den kinesiske papirfremstillingsprosessen ble forbedret og på 100-tallet e.Kr ble det gjort fremskritt som gjorde masseproduksjon av papir mulig. Dette papiret ble lagd av bark, tøy og fiskegarn. På 200-tallet e.Kr ble det vanlig å bruke papir til å skrive på. Først på 1000-tallet startet man med produksjon av papir i Europa, i første omgang i Spania og på Sicilia.
En forklaring på papirets gang fra Kina til den arabiske verden er slaget ved Talas i nærheten av Samarkand i 751, da en islamsk hær tok noen kinesere som viste seg å være papirmakere til fange. Det var deres kunnskap som brakte papiret til Europa. Dette er mest sannsynlig ikke historisk korrekt, for papir var allerede i produksjon i Samarkand i år 704. De tidligste arabiske manuskripter på papir finnes fra midten av 800-tallet. Før papirets tid krevde en bok på to hundre små sider skinn fra tolv sauer og en enorm arbeidsinnsats. Islams erobringer gjorde det mulig å produsere Bibelen og andre ikke-islamske verker til en brøkdel av den tidligere prisen.
Papirmaterialer og -produksjon
Papir består av plantefibre som holdes sammen av elektrostatiske bindinger. Fibrene kan være av tre, bomull, lin (klutepapir), hamp, innerbarken fra ulike trær.
I dag lages imidlertid det meste papiret av papirmasse utvunnet av trevirke. Treholdig papir lages fra mekaniske masser. Trefritt papir lages av vedflis som kokes med kjemikalier i f.eks sulfat- eller sulfittprosessen. Kjemiske masser kalles også cellulosefiber.
Papirmassen anvendes som råvare i papirfremstilling. Papirmassen fortynnes med vann og danner en suspensjon. Denne massesuspensjonen blir drenert gjennom en flat sil slik at en matte av sammenfiltrede fiber dannes. Denne fibermatten presses og tørkes og blir da til papir.
Nå blir papir fremstilt maskinelt og en moderne papirmaskin er et stort anlegg som kan være rundt ti meter bredt og flere hundre meter lang. Det finnes maskiner som produserer hundretalls tonn papir i året. De fleste papirmaskiner kjøres døgnkontinuerlig og styres av operatører som jobber på skift.
Papirkvaliteter og -typer
Papir selges i forskjellige kvaliteter, tykkelser (papirvekt) og størrelser. Det finnes en mengde spesialpapirer med egenskaper som er tilpasset ulik bruk. De kan ha forskjellige varenavn og fagbetegnelser etter bruksområde, utseende og kvaliteter. I handelen har en ofte skilt mellom finpapir, det vil si finere papirsorter, og grovere pakkpapir.
Trykk- og tegnepapir deles ofte inn i to kategorier, ubestrøket og bestrøket. Ubestrøket papir er uten bestrykning, som gir en ruere flate. Bestrøket papir har en glatt overflate. Bestrøket papir er basispapir som er belagt med et lag bestrykning (hovedsakelig leire, kritt og bindemidler) for å forbedre papirflatens egenskaper. Papir kan ellers være matt eller blankt.
Papirformater
A-serien brukes særlig i kontorpapir.
A-serien ser slik ut (sidelengdene er oppgitt i millimeter) :
A0 : 841 x 1189 A1 : 594 x 841 A2 : 420 x 594 A3 : 297 x 420 A4 : 210 x 297 A5 : 148 x 210 A6 : 105 x 148 A7 : 74 x 105
Effekter på miljøet
Verdens papirforbruk har økt voldsomt med økt folketall og levestandard, særlig i den vestlige verden. I løpet av de siste 40 årene har forbruket økt med 400 %. For å dempe presset på råstoffressursene, har en derfor innført gjenvinning av papir og bruk av returfiber. Til tross for dette blir 35 % av alle felte trær brukt til papirproduksjon. Hogst av urskog står for mindre enn 10 % av tremassen, men er et av de mest kontroversielle temaene.
Papiravfall står for opptil 40% av alt avfall som produseres i USA hvert år, i alt opp mot 71,600,000 tonn papiravfall per år bare i USA.
Konvensjonell bleking av tremasse med klor produserer og frigjør inn i naturmiljøet store mengder klorerte organiske forbindelser, inkludert klorerte dioksiner. Dioksiner er anerkjent som en vedvarende miljøgift, og reguleres internasjonalt av Stockholmskonvensjonen om persistente organiske forurensninger. Dioksiner er svært giftige, og helseeffekter på mennesker inkluderer reproduktive, utviklingsmessige, immunsvekkende og hormonelle problemer. De er kjent for å være kreftfremkallende.
Dokumenter og verdipapirer
Ordet «papir» kan også bety dokument eller verdipapir, for eksempel identifikasjons- eller legitimasjonspapirer, eksamenspapirer, forretnings- og handelspapirer, omsetningspapirer (negotiable dokumenter), lånepapirer (gjeldsbrev) og liknende.
Nordic Records Norge
Nordic Records Norge er et norsk plateselskap etablert i 2002.
San Carlos (Uruguay)
San Carlos er en by i Maldonado-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 24 771 innbyggere.
Historie
San Carlos ble grunnlagt i 1763 av Pedro Antonio de Cevallos, den spanske guvernøren i Montevideo.
Befolkning
San Carlos har 24 771 innbyggere (beregning 2004)
Kilde:
Kommune
Byens ordfører (alcalde) er Gregorio Quintana.
Transport
Ruta 9 forbinder San Carlos med Canelones og Chuy.
Master Sword
Master Sword er kjent som hovedsverdet i The Legend of Zelda og brukes av hovedrollen, Link.
Sverdet blir brukt i Ocarina of Time, The Wind Waker, A Link To The Past, Oracle Of Ages, Oracle Of Seasons, Skyward Sword, Twilight Princess og Breath of the Wild. Det blir oftest trukket fra en pedestal etter at man har kommet så og så langt i spillet.
Atneosen kirke
Atneosen kirke er en langkirke fra 1882 ved Atneosen i Stor-Elvdal kommune, Innlandet fylke.
Byggverket er i tømmer og har 100 plasser.
Whatever (Godsmack)
Whatever er hardrock-bandet Godsmacks første sang. Whatever er på albumet Godsmack, og er sangen som «satte dem på kartet». Det er også en av Godsmacks mest kjente sanger.
Rebec
Trolig utvikla det norrøne instrumentet gige seg fra rebec - som også er en tidlig forløper for dagens fiolin.
Rebec kom sannsynligvis til Mellom-Europa over Spania i høymiddelalderen. Som mange strengeinstrumenter fra Nord-Afrika til Sørøst-Asia går navnet tilbake til den arabiske språkrota r-b-b. Instrumentets form minner om den afghanske luttvarianten rubab, men er ulik den tyrkiske rebab. På 1500-og 1600 manglet rebec tverrbånd.
Windleite
Windleite er et høgdedrag i Thüringen i Tyskland, nord for byen Sondershausen. Windleite har en overveiende øst-vestlig utstrekning, berggrunnen er sandstein, og skogen domineres av bøk og eik. Høgeste punkt er Zimmerberg med 374 moh. Sammen med Kyffhäuser-bergene mot øst og Hainleite mot sør utgjør Windleite naturparken Kyffhäuser. I Windleite ligger naturlige og kunstige dammer og våtmarker som er viktige rasteplasser for trekkfugler – framfor alt traner. Ellers er området kjent for sine mange orkidearter.
Windleite mangler de store turistattraksjoner, men gir fine muligheter for turgåere.
Skreiabanen
Skreiabanen var en sidebane til Gjøvikbanen. Den gikk ifra Reinsvoll til Skreia. Den ble åpnet 26. november 1902. Opprinnelig var ideen at Gjøvikbanen skulle følge deler av Skreiabanens trasé, men dette ble forandret grunnet sterke industriinteresser på Raufoss og i Hunndalen. Passasjertrafikken ble lagt ned i 1963, men godstrafikken fortsatte frem til 1987. Selve banen ble formelt nedlagt i 1988, og allerede samme år ble det meste av skinnegangen revet opp. Mye av den er omgjort til gang- og sykkelvei. Strekningen fra Reinsvoll til Bøverbru kalkverk ble imidlertid beholdt til eventuell fremtidig bruk.