cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bognor Regis
Stedsnavnet
Den 12. desember 1928 ble det utført en lungeoperasjon på kong Georg V etter at han var blitt syk. I etterhånd var det påkrevd med rekonvalesens, og Buckingham Palace trengte å finne et egnet sted som hadde de nødvendige «nærhet til havet, ligge i sør, beskyttelse fra vind, være privat, og ha rimelige tilgang til og fra London.» Bognor ble valgt, og som et kongelig sted, ønsket man å legge til Regis («av kongen») til stedsnavnet som kongelige patronat. Dette ønsket ble framlagt den aldrende kongen som etter sigende skal ha svart «Bugger Bognor!», det vil si «Pokker ta Bognor!» Kongens sekretær vendte deretter tilbake og informerte om at «kongen har vært vennligsinnet til å innvilge deres ønske.» En variant av den samme historien er at kongen kort tid før sin død ble fortalt at han snart var frisk nok til å besøke Bognor. Kongen skal da gryntet: «Bugger Bognor!» Selv om det er få bevis på at kongen skal ha ytret disse i ordene i denne konteksten, og at sjøluften i byen faktisk var til hjelp, er det sikkert at kongen brydde seg svært lite om byen.
Cyphonotus
Cyphonotus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore, avlange, blanke, rødbrune oldenborrer. Pronotum er tydelig smalere enn dekkvingene, tett og kraftig punktert. Dekkvingene dekker ikke bakkroppsspissen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sentral-Asia (sørlige Russland, Kasakhstan, Turkmenistan, Pakistan, Irak)
Asylsøker
En asylsøker er en person som ankommer et annet land uten på forhånd å være anerkjent som flyktning og søker politisk asyl. Bakgrunnen for søknaden om asyl begrunnes oftest med politiske, etniske og religiøse årsaker. Dersom søknaden innvilges i mottakerlandet, får personen en av flere former for oppholdstillatelse, og unntaksvis politisk asyl. En vanlig form er oppholdstillatelse på humanitært grunnlag, vedkommende har da ikke fylt kravene til asyl. Personer med slik tillatelse kan også tilstås arbeidstillatelse. Humanitærtillatelser gis gjerne i tilknytning til krig eller krigslignende tilstander på hjemstedet, og kan trekkes tilbake når situasjonen er bedret.
Personer som har en velgrunnet frykt for forfølgelse har, ifølge Flyktningkonvensjonen av 1951, krav på status som flyktning (eller asyl), og kan ikke returneres til opprinnelseslandet mot sin vilje. Internasjonalt er det FNs flyktningkommissær som overvåker flyktningers rettigheter.
Asyl
Asyl er et gammelt ord som har vært brukt i mange sammenhenger. Asyl i denne sammenhengen henviser til FNs flyktningkonvensjon. Asyl etter FNs Flyktningkonvensjon er inntatt i norsk lov i Utlendingsloven. Fyldig omtale av asyl i Norge finnes hos Utlendingsdirektoratet (UDI).
Asylinstituttet er retten til asyl etter FNs Flyktningkonvensjon. Søknad behandles i første instans av UDI og kan klages inn for Utlendingsnemnda (UNE). Har en person fått avslag i UNE kalles det endelig avslag. For nærmere opplysninger om gjenopptagelse, se UDIs nettsider. Asylinstituttet kalles også politisk asyl. Dette er en noe snever forkortelse. Asylinstituttet omfatter flere grunnlag for beskyttelse enn politisk aktivitet, se Flyktningkonvensjonen. Avslag på en asylsøknad innebærer at søker ikke har rett til å bosette seg i Norge.
Asylsøkere i Norge
I 2013 (desember ekskludert) søkte 11,192 mennesker asyl i Norge.
Mange asylsøkere reiser på ferie til landet det har flyktet fra. I en artikkel i Aftenposten i 2019 ble det oppgitt at 71 % fra Irak, 55 % fra Iran, 40 % fra Afghanistan, 24 % fra Somalia og 12 % fra Eritrea hadde reist tilbake på ferie etter å ha fått opphold i Norge.
Ureturnerbare asylsøkere
Asylsøkere som ikke får innvilget opphold, er pliktige til å forlate Norge frivillig. Dersom de nekter, risikerer de å bli tvangsutsendt. Enkelte kan imidlertid ikke sendes tilbake. Det kan bero på at landet det gjelder ikke har et effektivt sentralstyre, at landet ikke har avtale med Norge eller tvil om vedkommendes identitet. Derfor har flere tusen asylsøkere vært bosatt i Norge i årevis etter endelig avslag.
Barn som søker asyl
Asylsøkerbarn er en betegnelse på barn som på egen hånd / med foreldre og uanmeldt ber myndighetene i Norge om beskyttelse og anerkjennelse som flyktning. Barnet kalles asylsøkerbarn inntil deres, eller familiens søknad er behandlet ferdig. Barn er mennesker som ikke har nådd myndighetsalderen som i Norge er 18 år.
«Asylbarn» brukes som regel om de barna som har fått avslag. Begrepet er et nytt ord som brukes i en debatt om hvordan man skal håndtere de barna som får avslag på søknaden om flyktningsstatus.
Asylbarn er i norsk politisk debatt barn som enten selv eller sammen med sine foreldre har søkt om asyl i Norge og som ikke har fått asyl eller opphold på annet grunnlag i Norge. Barn som har fått asyl er ikke omfattet av begrepet. Begrepet er mye brukt i norsk debatt i dag og er for nytt til å komme inn i ordbøkene. Organisasjoner og aktivister som arbeider for asylbarns rettigheter mener at asylbarna burde få opphold i Norge.
Tidsskriftet Kommunal Rapport omtaler asylbarn slik: «Flere enn tusen asylbarn i Norge. Det bor over 1.000 barn og ungdommer med endelig avslag på asylsøknaden i norske mottak. 459 av barna har bodd i landet i mer enn tre år.». Asylbarn er barn som har søkt om asyl i Norge, men det er først når et barn har fått endelig avslag på anerkjennelse som flyktning i Norge at det kalles asylbarn.
Barn som har fått innvilget asyl i medhold av FNs Flyktningkonvensjon eller har fått opphold på annet grunnlag kalles ikke asylbarn.
Debatten om asylbarn i Norge
Asylbarna er omdiskutert i Norge. Det finnes en rekke organisasjoner som arbeider for asylbarnas rettigheter. Organisasjonene mener at asylbarnas rettigheter i Norge ikke er godt nok ivaretatt.
Mye nevnte juridiske tema i debatten er begrepet «barns beste» i Barnekonvensjonen og utlendingslovens begrep «sterke menneskelige hensyn» som kalles «opphold på humanitært grunnlag».
Enslige mindreårige asylsøkere
Enslige mindreårige asylsøkere (EMA) er barn og unge under 18 år som kommer til Norge uten foreldre eller andre omsorgspersoner og søker asyl. Barn under 18 år som kommer alene til Norge og ber om beskyttelse har krav på verge. Barnekonvensjonen sier at barn uten omsorgspersoner som oppholder seg i Norge skal tas hånd om av Barnevernet. I artikkel 22 i Barnekonvensjonen står det at «…dersom det ikke er mulig å finne foreldre eller andre familiemedlemmer, skal barnet gis samme beskyttelse som ethvert annet barn som av en eller annen grunn permanent eller midlertidig er berøvet sitt familiemiljø, som fastsatt i denne konvensjon.» Når det gjelder EMA er ikke dette tilfellet, da de over 15 år blir plassert på asylmottak under Utlendingsdirektoratets (UDIs) ansvar. Dette innebærer at de som kommer til Norge etter at de har fylt 15 år, ikke får den omsorgen som norske barn uten forsørgerpersoner får.
I 2007 vedtok Stortinget i forbindelse med Statsbudsjettet at EMA under 15 år skulle overføres fra asylmottak og tas hånd om av Barnevernet. De mellom 15 og 18 år skulle etter planen overtas av Barnevernet i 2009. Vedtaket har blitt fulgt opp når det gjelder de barna som er under 15 år når de ankommer Norge, mens barna som er over 15 år fortsatt innkvarteres på asylmottak. Enslige mindreårige over 15 år blir plassert på egne asylmottak som først og fremst driftes av kommersielle selskaper. Enkelte er kommunalt driftet og noen få drives av Norsk Folkehjelp.
Det stilles ingen krav til bemanning og lite krav til utdanning av ansatte for drift av asylmottak for EMA. Dette står i kontrast til krav som stilles for omsorgssentrene som drives av barnevernet, der det stilles mye strengere krav. Sånn har situasjonen vært siden oppstarten av mottak for enslige mindreårige.
Det er UDI som konkurranseutsetter mottaksdrift for EMA. Den driftsoperatøren som kan legge fram et nøkternt botilbud og som kan drifte mottaket innenfor strenge økonomiske rammer har størst sjanse for å vinne anbudskonkurranser.
Drift av mottak i Norge
Hero Norge AS (Hero) har i mange år vært den største driftsoperatøren av asylmottak i Norge, og opprettet sitt første asylmottak i 1987. Ett år før UDI ble opprettet. Fram til 2014 eide vikar-, kantine- og renholdsselskapet «ISS Facility service AS», 50 prosent av Hero. Aksjemajoriteten i Hero ble i 2014 overtatt av Kristian og Roger Adolfsen.
Årsrapporten for 2014 viser at selskapet hadde et driftsoverskudd på 28,4 millioner kroner dette året.
Juan Carlos Fresnadillo
Juan Carlos Fresnadillo (født 5. desember 1967 på Tenerife, Kanariøyene) er en Oscar-nominert spansk filmregissør, manusforfatter og produsent. Han regisserte Intacto og 28 uker senere, oppfølgeren til Danny Boyles 28 dager senere.
Edith Frank-Holländer
Edith Frank-Holländer (født 16. januar 1900 i Aachen, Tyskland, død 6. januar 1945, Auschwitz-Birkenau, Polen) var mor til Anne Frank og Margot Frank og er kjent fra Anne Franks dagbok.
Familie
Hun giftet seg med den tysk-jødiske forretningsmannen Otto Frank på Ottos 36-årsdag den 12. mai 1925. Deres første barn; Margot, ble født den 12. februar 1926. Deres andre barn; Anne, ble født den 12. juni 1929.
Andre verdenskrig
Da Hitler kom til makten i 1933, fryktet Edith og Otto for hva som kunne skje om de ikke dro fra Tyskland. De bestemte seg da for å flykte. Edith og hennes døtre flyttet inn hos hennes mor, Rosa Höllander, mens Otto reiste til Amsterdam i Nederland for å finne seg en bolig og et forretningssted. Senere dro Edith og Margot til Nederland. Men Anne ble værende igjen hos sin bestemor. Senere flyttet Anne også til Amsterdam, og det ble som en bursdagsgave for Margot.
Familien følte seg trygg til Nederland ble invadert. 5. juli 1942 fikk Edith en innkallelse. Otto Frank snakket da med sin kollega Miep Gies om familien hans kunne få bo i bygningen hvor han hadde sin forretning i Prinsengracht 263. Det var planlagt at de skulle gå i dekning 16. juli 1942, men på grunn av Margots innkallelse ble det framskyndet til 6. juli.
Her gjemte de seg i ca. to år sammen med Hermann van Pels, Auguste van Pels, deres sønn Peter van Pels og tannlegen Fritz Pfeffer.
Arrestasjon, konsentrasjonsleir og død
Om morgenen 4. august 1944 stormet politiet inn i bygningen. De hadde en stund i forveien fått et anonymt tips om at det skjulte seg jøder i bygningen. Mr. Kugler og Mr. Kleiman ble også arrestert.
Familien ble først sendt til leiren Westerbork.
Den 3. september 1944 ble de åtte, som var i dekning, transportert til Auschwitz-Birkenau. Ved ankomsten ble familien separert. Dette var den aller siste gangen familien var samlet. Døtrene ble i oktober sendt til Bergen-Belsen og ankom leiren i november.
Edith Frank var den første i familien Frank som døde. Hun døde den 6. januar 1945 av utmattelse og sult, bare ti dager før hennes fødselsdag, 16. januar 1945. 21 dager senere ble leiren frigjort av sovjetiske styrker.
Hennes to døtre, Anne Frank og Margot Frank, døde i konsentrasjonsleiren Bergen-Belsen. De døde trolig av tyfus. Hennes mann Otto Frank var den eneste av de åtte som var i dekning, som overlevde. I 1947 ble Annes dagbok publisert.
Hjelp, vi må på ferie til Europa
Hjelp, vi må på ferie til Europa (originaltittel: National Lampoon's European Vacation) er en amerikansk filmkomedie fra 1985 regissert av Amy Heckerling. Filmen handler om den amerikanske familien Griswold som forbereder seg på en lengre ferietur til Europa. Ferden går til England, Frankrike, Tyskland og Italia. Hovedrollene spilles av Chevy Chase og Beverly D'Angelo.
Filmen er en oppfølger til Hjelp vi må på ferie og ble etterfulgt av Hjelp, det er juleferie!
Popularitet og økonomi
Hjelp, vi må på ferie til Europa innbrakte $49 millioner i USA og havnet på en 14-plass over de mest innbringende filmene i USA i 1985. Den kan betegnes som en moderat suksess, selv om den ikke innbragte like mye som den første filmen.
Produksjonskostnadene er estimert til $17 millioner.
Anmelderne
Den fikk lunken mottakelse av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 36 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Leonard Maltin gav den 1,5 av 4 stjerner.
Ludwig Ingebregtsen
Ludwig Ingebregtsen (født 25. desember 1944, død 17. november 2005 ) var en norsk kroppsbygger, med både norske og nordiske mesterskapstitler. . Han vant en medalje ved Europamesterskapet i 1984.. Han konkurrerte også innen styrkeløft med seiere i både norsk og nordisk mesterskap. Han var norsk rekordholder i benkpress i klassen lett tungvekt med 155 kg.
På 1970-tallet drev han et treningssenter i Arups gate i Oslo. Han var også en periode i Thailand og var knyttet til miljøet innen Thaiboksing.
Meritter
Junior:
Som senior konkurrerte Ingebregtsen hovedsakelig i klasse under 80 kg:
Bok
Selvbiografien hans Tunge løft og høye spark ble utgitt tidlig på 2000-tallet.
Rauni-Leena Luukanen-Kilde
Rauni-Leena Luukanen-Kilde (født 15. november 1939 i Värtsilä, død 8. februar 2015 i Vasa ) var en finsk forfatter av bøker om utenomjordiske vesener og om parapsykologiske emner. Flere av hennes bøker er utgitt på norsk, blant annet Sendebud fra stjernene fra 1991, som angivelig er blitt til ved såkalt automatisk skrift.
Samuel Crooks
Samuel Dickinson Crooks (født 16. januar 1908 i Bearpark, Durham, England, død 3. februar 1981 i Belper, Derbyshire, England) var en engelsk landslagsspiller i fotball som spilte for fem engelske klubber. Han var også manager for fem engelske klubber.
Crooks spilte 26 landskamper for.
Biografi
Samuel Crooks startet sin fotballkarriere i Tow Law Town før han gikk til Durham City i mai 1926. Året etter kjøpte Derby County Crooks for £300, og han debuterte for Derby den 10. september 1927 i en ligakamp mot Leicester City. I april 1930 debuterte han på det engelske landslaget da England slo 5-2, mens han scoret sitt første landslagsmål for England da de slo  5-1 den 20. oktober 1930.
Crooks spilte for Derby County ut 1946/47 sesongen, men fra februar 1946 var han også ansatt som talentspeider i klubben. I desember 1949 ble han ansatt som spillende manager i Retford Town før han i 1950 ble manager for Shrewsbury Town. Samuel Crooks var manager i Shrewsbury fram til sommeren 1954, deretter jobbet han noen år som spillende manager i Gresley Rovers.
I mai 1957 ble Burton Albion hans neste arbeidsgiver, men dette engasjementet varte bare til november 1957. I 1958 returnerte han til jobben som manager i Gresley Rovers før han i 1959 startet på sin siste managerjobb, denne gang for Heanor Town.
OB-buss
Infrastruktur
En OB-buss inneholder utstyret og arbeidsplassene man trenger for å avvikle en fjernsynssending. Bussene er fast utstyrt med et gitt antall kamera og annet utstyr som trengs, men har gjerne infrastruktur for å koble til ekstra utstyr og kamera ved større produksjoner. Som regel har bussene også en følgebil som inneholder alt periferutstyr som trengs: kameraer, stativer, dollyer, mikrofoner, kabel osv. Følgebilen har også plass til å pakke med ekstra utstyr man trenger, avhengig av størrelsen på produksjonen.
Bussene er som regel delt inn i forskjellige avdelinger, alt etter størrelse og prioritering. En vanlig løsning er å ha den største avdelingen i midten, denne avdelingen kalles for regikontrollen. I regikontrollen sitter som regel regi sammen med script, bildemiks og eventuelt grafiker foran en monitorvegg. På monitorene ser man de forskjellige kildene som benyttes i produksjonen, som. kameraer, vb-er (innslag), slow motion og grafikk. I regikontrollen styres produksjonen, regi og script kommuniserer gjennom intercom med resten av teamet, gir instruksjoner til fotografene og ber om grafikk, innslag eller slowmotion. Bildemiks bruker bildemikseren til å legge ut de kildene regi ber om på lufta. I regikontrollen, bak ovennevnte avdeling sitter ofte sakte film-avviklerne og innslagsavviklerne, med sine maskiner.
Diverse
Med direkte-sendinger blir signalene fra OB-bussen kontribuert, eller sendt videre med en satellitt uplink eller med en mikrøbølgesender til et mottakspunkt til ATM-nettet. Mange større idrettsarenaer og konserthaller har et tilknytningspunkt til ATM-nettet. I Norge er det Norkring og NEP eide MediaNetwerk som eier slike nett.
Man har også mindre varianter, gjerne kalt SNG-biler, som blir brukt i forbindelse med mindre produksjoner som live-overføringer i nyhetssendinger. SNG står for Satellite News Gathering. Som navnet indikerer foregår kontribusjonen av det innspilte materialet via satellitt.
Eksterne lenker
Régie (spectacle)
Vanlig saksedyr
Vanlig saksedyr (Forficula auricularia Linnaeus, 1758) er et insekt i ordenen saksedyr. De lever vanligvis noe bortgjemt, i blomster, under stener og bark. Navnet kommer av «tangen» eller saksen bak på kroppen.
Utseende
Vanlig saksedyr er skinnende, rødbrunt med mørke dekkvinger som er lysere langs kanten. Hodet er rødlig eller brunrødt, ikke vesentlig lysere i farge enn resten av kroppen. Antenner og bein er gulaktige. Lengden er mellom 10-15 millimeter. Andre fotledd er bredt og hjerteformet utvidet.
Saksedyr kjennes lett på «tangen» på bakkroppen, som brukes til forsvar, å fange byttedyr med og under parringsleken. Hunnens tang er mer rett og pekende bakover, mens hannens tang har tenner på innsiden og er større og buet slik at tuppene på tangen nesten berører hverandre. Hannens tang varierer ellers mye i form og størrelse, lengden kan variere fra 2,5-8,0 millimerter. Tangen kan virke skremmende, men saksedyr er helt ufarlige, selv om mange mennesker er redde dem.
Vanlig saksedyr har velutviklede vinger, men de flyr sjelden. Vingene er membrane (gjennomskinnelige) flyvevinger som ligger sammenbrettet under de små dekkvingene. Disse er på et meget sinnrikt vis foldet sammen for å få plass. Undersøkelser har vist at de må brettes opp mot førti ganger for å bli «små» nok til å kunne skjules av dekkvingene.
Levevis
Saksedyr er nattaktive og gjemmer seg om dagen. Før det lysner om morgenen leter de opp et fint sted å oppholde seg. De lever gjerne i hager og steder vi mennesker oppholder oss. Ofte finner vi dem i postkasser, blomsterknupper og mange flere steder. Mange synes nok disse dyrene er noe plagsomme ettersom de lett kan gjemme seg i fine store roseblomster eller blir med dagens avis opp av postkassen.
Vanlig saksedyr har bitende munndeler og lever av forskjellig organisk føde, men kan gjerne ta mindre levende byttedyr. Derfor er saksedyr et nyttig dyr, som er med på å holde bestanden av bladlus og andre skadedyr nede.
Saksedyr har ufullstendig forvandling, nymfene vokser seg gradvis mer og mer lik de voksne dyrene. Om høsten graver hunnen en hule eller gang i jorda, et lite overvintringssted. I den samme jordgangen legger hun egg neste vår. Saksedyr har primitiv yngelpleie, noe som er uvanlig blant insekter. Avkommet mates og holdes rene.
Stormenes tid
Stormenes tid er en roman skrevet av Ken Follett i 1989.
Boken handler om byggmesteren Tom som trenger arbeid, Prior Phillip som er desperat etter en ny katedral, og vakre Aliena som er datter til den tidligere jarlen av Shiring. Hun avviste William Hamleighs, som etter hvert blir hevnsyk og som er veldig redd for helvete. Skjebnen deres blir kastet mot hverandre.
Boken kommer i to bind på norsk: «Sverdet og korset» og «Katedralen». Vi har også Jack som lærer hvordan det er å være byggmester.
Handlingsreferat
Senkingen av Det hvite skip etterlater Henrik I av England uten noen arving. Etter at kongen dør begynner anarkiet: datteren hans, Maud av England, og kongens nevø, Stefan av England, som begge kjemper om tronen. Ambisiøse adelsmenn og geistlige velger sider, i håp om å oppnå fordeler til dem selv. Historien, som er delt inn i en prolog og seks seksjoner, utforsker forskjellige temaer som intriger og konspirasjon i Storbritannia - på bakgrunn av historiske hendelser. Den utforsker også utviklingen av arkitektur fra middelalderen, borgerkrig, religiøse konflikter, og skiftende politiske lojaliteter.
Prolog (år 1123)
En rød-hårete mann blir hengt for tyveri, etter å ha blitt fordømt av en prest, en ridder og en munk. Hans gravide elskerinne forbanner presten, ridderen og munken som hadde fordømt ham.
Kvinnen erklærer at barna deres kommer til å møte samme skjebne, fiendene deres skal bli mektigere og sterkere, og at de tre mennene skal leve resten av livene deres med stor anger og sorg.
Seksjon én (1135–1136)
Omstendighetene gjør mureren Tom Byggmester, og hans familie, fattige og sultne. Etter at hans gravide kone Agnes dør under fødselen, forlater Tom sin nyfødte barn ved konas grav i den snødekte skogen, fordi han ikke har noen mulighet til å ta hånd om spedbarnet. Men han forandrer deretter mening, og returnerer til graven. Men der oppdager han snart at babyen allerede er savnet. Etter å ha møtt en fredløs ved navn Ellen og hennes sønn Jack, oppdager de at Toms spedbarn har blitt tatt med til en kloster-celle som tilhører Kingsbridge-presteskapet.
Deretter reiser Philip til Kingsbridge-klosteret hvor den forrige lederen, Prior James, har dødd bare noen få dager tidligere. Katedralen har blitt økonomisk og åndelig nødlidende under Prior James, men Philip tror han kan rette opp i disse problemene. Han blir utnevnt til ny prior, men skaper seg snart enkelte motstandere - spesielt hans underordnede Remigius. Toms spedbarn, nå kalt Jonathan, blir sendt for å bo hos Philip ved klosteret. Waleran går til Hamleigh-familien, en adelig familie som har vært fiender av jarlen av Shiring helt siden jarlens datter, Aliena, avviste et ekteskap med William - den eneste sønnen til Hamleigh-familien.
Men Hamleigh-familien tar deretter kontroll over Bartholomews slott, og arresterer jarlen. Men dette tvinger også Tom og Ellen, nå elskere, og barna deres til hjemløshet igjen. De bosetter seg etter hvert i Kingsbridge, fordi Tom håper å få jobb med å gjenoppbygge katedralen der. Familien får øye på Jonathan i løpet av denne tiden, selv om bare Tom og Ellen vet at han faktisk er sønnen til Tom. For å sikre at Tom får arbeid, brenner Jack ned den gammel romansk katedral, men forteller ingen andre om hva han har gjort. Etter litt overbevisning går Philip med på å ansette Tom, for å bygge den nye katedralen i Kingsbridge.
Toms sterke sønn Alfred mobber ofte den fysisk mindre og svakere Jack. Dette forårsaker også problemer mellom Tom og Ellen, ettersom Tom ikke ser noen problemer med sønnens oppførsel - og aldri disiplinerer Alfred. Remigius ved klosteret, som er motstander av prior Philip, anklager Ellen og Tom for å ha drevet utukt. Waleran beordrer Ellen til å bo adskilt fra Tom. Rasende over Toms vilje til å akseptere dette, vender Ellen tilbake til skogen sammen med Jack.
Seksjon to (1136–1137)
Philip og Waleran reiser til kong Stephen i håp om å overbevise ham om å gi Bartholomews eiendommer, inkludert et enormt kalk-steinbrudd, til kirken - slik at dette kan brukes til å betale for oppbyggingen av den nye katedralen. Til å begynne med tror han at Waleran er lojal mot ham. Men Philip forstår at Waleran har til hensikt å bruke jarldømmet utelukkende for å styrke deres egen posisjon. De blir enige om at Kingsbridge-klosteret skal få steinbruddet og noen andre landområder, samtidig som resten av Shiring skal gå til Hamleigh-familien. Men Hamleigh-familien forråder denne avtalen og får snart eierskap til steinbruddet - samtidig som Philip bare får rettigheter til, ikke eierskap til, steinen fra steinbruddet. Waleran blir rasende over å bli forhindret på denne måten, og lover å aldri la Philip bygge den nye katedralen sin.
William angriper Aliena og broren Richard, ved slottet i Shiring. Han lemlester gutten, og voldtar Aliena brutalt. Dette etterlater Aliena alvorlig traumatisert. Hjemløse og nødlidende reiser Aliena og Richard til Winchester i håp om å motta kompensasjon fra kongen. Han besøker også Bartholomew, nå døende i fengsel. Den tidligere jarlen krever at de sverger en ed på å arbeide for å gjenvinne jarledømmet. Aliena støtter Richard økonomisk ved å bli en velstående ull-handler. Hun begynner på en hittil uhørt handling å kjøpe ull direkte fra bøndene på gårdene deres, og selge dette på det lokale markedet - i stedet for at alle bøndene må reise til markedet for å markedsføre seg selv. Dette sparer bøndene for både tid og krefter.
Hamleigh-familien forsøker å barrikadere steinbruddet, for å hindre at klosteret får tak i stein der, men Philip forhindrer disse planene. Til gjengjeld jobber Hamleigh-familien sammen med Waleran i forsøk på å få katedralen flyttet til Shiring, og dermed frarøve prior Philip eiendommene knyttet til katedralen. De påstår at Kingsbridge mangler ressursene og arbeidskraften som er nødvendig for å bygge en katedral. Etter råd fra sine allierte ber Philip over hele fylket om frivillige til å arbeide på katedralen som bot for deres synder. På dagen for en inspeksjon av biskop Henry av Blois, som Waleran hadde arrangert, ankommer innbyggere i massevis. Biskop Henry blir dermed overbevist om å ikke flytte katedralen likevel.
Seksjon tre (1140–1142)
Williams far, Percy Hamleigh, dør. William får vite at jarledømmet enten kommer til å gå til ham eller Richard, nå en ridder, siden de begge er sønner av en jarl av Shiring. William ødelegger en mølle og myrder en møller i en landsby foran Arthur og resten av byfolket. Med dette ønsker han å spre frykt, og øke kontrollen, over deres livegne og landsbyboerne. For å gjenopprette formuen hans slik at han kan reise en hær som kan imponere kong Stephen, leder William et angrep mot steinbruddet.
Slaget ved Lincoln finner sted i 1141, hvor kongen blir tatt til fange av Robert, 1. jarl av Gloucester. Prior Philip blir også tatt til fange av Roberts styrker, men broren hans Francis sørger for å få ham løslatt. Francis sørger for at Philip får en audiens hos keiserinne Maud, som gir ham lisens for å drive et marked i Kingsbridge. Men William Hamleigh, som har byttet side fra Stephen til Maud, får enerett til det omstridte steinbruddet. Philip, til tross for at steinbruddet har blitt nektet ham, klarer fremdeles å betale for stein til katedralen ved å bruke inntektene han tjener inn fra markedet.
Tom blir venn med Prior Philip. Når Ellen kommer tilbake, overtaler han Philip til å la dem gifte seg. Etter en tid frier Alfred til Aliena, men hun avviser ham. Hun får også et vennskap med Jack, som hun forelsker seg i, og arbeider nå som murer-lærling etter forslag fra Tom. Alfred og Jack fortsetter å være kraftig uenige med hverandre. Alfred påstår senere at Jacks far ble hengt på grunn av tyveri. Dette starter en ny konflikt mellom dem, som fører til skader og tap av byggematerialer rundt klosteret. Jack blir utvist fra konstruksjonen av katedralen.
Men Philip finner opp en ny stilling for Jack som han kan få, under forutsetning av at Jack blir munk. Jack går motvillig med på dette, for å bli værende i Kingsbridge. Senere påstår Ellen at Jacks far egentlig var uskyldig. I et forsøk på å gjenopprette formuen sn leder William et angrep som brenner ned Kingsbridge og dreper mange mennesker - inkludert Tom Byggmester. I alt kaoset og brannen blir også hele Alienas lager av ull, som hun hadde investert alle pengene sine i, fullstendig ødelagt.
Seksjon fire (1142–1145)
Etter å ha mistet hele formuen sin, samtykker Aliena til å gifte seg med Alfred hvis han støtter Richard. Ellen avslører at Jacks far en gang hadde blitt fengslet ved klostret etter at han ble anklaget for tyveri av tre menn. Jack og Aliena har sex om morgenen for bryllupet hennes, og han prøver å overbevise henne om å forlate Kingsbridge sammen med ham. Men hun nekter å gjøre noe som gjør at hun må bryte løftet sitt om å støtte Richard. Jack forsøker å overtale Alfred til å avbryte ekteskapet. Men han oppdager at Alfred planlegger å gifte seg med henne, utelukkende i håp om å holde henne vekk fra Jack. Han har også til hensikt å mishandle henne, for ytterligere plage Jack. Ellen forbanner bryllupet, etterlater Alfred impotent, så han og Aliena fullbyrder aldri ekteskapet. Jack forlater Kingsbridge, i håp om å finne ut mer informasjon om faren sin.
Etter flere år med å utsette avgjørelsen etter jarl Percy Hamleighs død, gir Stephen endelig jarledømmet til William. Alfred overtaler Philip til å erstatte tre-taket på katedralen med et nytt tak av stein. Men strukturen på eiendommen blir ikke forsterket. Dette får katedralen til å kollapse midt under en gudstjeneste, noe som dreper mange mennesker. Aliena føder en sønn med rødt hår, og Alfred forlater henne etter å ha innsett at barnet hennes er Jacks. Etter råd fra Ellen reiser Aliena sammen med sønnen sin i håp om å finne Jack, og reiser gjennom Frankrike og Spania - før de finner Jack i Paris, hvor de forsones.
På vei hjem reiser Jack via Cherbourg, hvor han blir forvekslet med spøkelset etter sin far: Jacques Cherbourg. Han møter sin bestemor og andre slektninger, som avslører at Jacques visstnok hadde dødd i forliset av «det hvite skipet» der han var passasjer. Tilbake i Kingsbridge klarer Jack å overbevise Philip og resten av presteskapet om å gjøre ham til katedralens nye mesterbygger. Han utarbeider også et helt nytt design for katedralen, basert på observasjoner han har gjort i Frankrike og Spania.
Jacks forhold til Aliena blir oppdaget av munkene, og Philip beordrer dem fra hverandre frem til Alienas ekteskap med Alfred blir annullert. Jack spør moren sin etter mer informasjon om faren sin, som har holdt sannheten fra ham. Hun antyder at det hvite skipet ble senket med vilje, og avslører at de tre mennene som var ansvarlig for Jacques Cherbourgs dødsfall var Percy Hamleigh, Waleran Bigod og Prior James. I mellomtiden sørger Waleran for å blokkere Alfred og Alienas annullering av ekteskapet deres.
Del fem (1152–1155)
De får senere hjelp av Alfred, som bringer alle Kingsbridge-arbeiderne til Shiring, i bytte mot å få ansvaret for katedralens konstruksjoner etter at Philip ikke klarer å fortsette å betale alle arbeiderne sine. Til slutt går Stephen med på å la Henry etterfølge ham. Philip får vite at som en del av avtalen deres, kommer alle eiendommene deres til å gå tilbake til eierne som eide disse eiendommene før Stephens regjeringstid. Dette gjør Richard til den offisielle jarlen, men Richard får kanskje jarledømmet før Stephen har dødd.
Ved hjelp av Williams unge kone, som avskyr ektemannen, er Aliena i stand til å tillate Richard å erobre jarldømmets slott før Henry og Stephens traktat kan gjøres offisiell. William vender tilbake til landsbyen Hamleigh, og Waleran foreslår å selge ham stillingen som sheriff i Shiring. Richard nekter å gi prioren adgang til steinbruddet, på bakgrunn av at steinbruddet en gang var en del av jarledømmet. Aliena blir angrepet og nesten voldtatt av Alfred, som er uten jobb igjen etter at Shiring-katedralen blir stående forlatt. Men Richard ankommer, og dreper Alfred i den påfølgende kampen.
Del seks (1170–1174) Etter mange år står Kingsbridge-katedralen endelig ferdig. Men Waleran prøver fremdeles å ødelegge for Philip, og anklager ham for utukt ved å påstå at Jonathan, nå en godt likt og engasjert munk, er Philips sønn. Jack og Jonathan forsøker å finne ut identiteten til sistnevntes far, begge uvitende om at han faktisk er Toms sønn. De oppdager sannheten når Jonathan husker at han hadde blitt funnet i nærheten av kloster-cellen som Philip en gang drev, et faktum som tidligere hadde vært ukjent for Jack. De to klarer å overbevise Ellen, som har vært bitter mot Philip for hans rolle i å splitte henne og Tom, til å vitne om det hun vet.
Senere blir William og Waleran involvert i planen om å myrde Thomas Becket, erkebiskopen av Canterbury, for å beskytte deres nå smuldrende makt-posisjoner. William leder angrepet, og til tross for innsatsen til Philip, som hadde reist til Canterbury for å møte Becket - blir erkebiskopen brutalt myrdet i kirken. Etter å ha sett den fortvilte menigheten, blir Philip inspirert til å behandle Beckets dødsfall som et martyrium, og oppfordrer de forsamlede til å spre informasjon om drapet til alle de kjenner. Med kong Henry som nekter å forsvare Beckets mordere, blir William deretter dømt for helligbrøde.
På Kingsbridge møter Jack en nedbrutt og angrende Waleran, som nå lever som munk i klosteret. Den tidligere biskopen forklarer at en gruppe baroner hadde arrangert senkingen av «Det hvite skipet» for å drepe kongens eneste sønn og arving. De forsøkte å påvirke arvefølgen, og få mer uavhengighet fra monarkiet som et resultat. Men etter at de fikk vite at Jacques Cherbourg hadde overlevd forliset, fikk baronene ham fengslet i England for å hindre ham fra å avsløre deres konspirasjon. Når han endelig har forstått sannheten bak farens dødsfall, klarer Jack å legge dette bak seg.
Peter van Pels
Peter van Pels (født 8. november 1926 i Osnabrück, død 5. mai 1945 i Mauthausen-Gusen konsentrasjonsleir, Østerrike) var en tysk, jødisk flyktning under andre verdenskrig. Han er kjent fra Anne Franks dagbok der han gikk under pseudonymet, Peter van Daan.
Liv
Han var den eneste sønnen til Hermann van Pels og Auguste van Pels. De gjemte seg sammen med familien Frank og tannlegen Fritz Pfeffer i Prinsengracht 263 i ca. to år. Han skapte et vennskapelig forhold med Franks yngste datter, Anne Frank. Anne beskriver Peter som en snill og sjenert gutt. Hun blir forelsket i ham og prøver å skape et forhold med Peter. Man antar at Annes første kyss var med Peter van Pels.
Arrestasjon, konsentrasjonsleirer og død
Peter van Pels ble sammen med de andre jødene som gjemte seg i Prinsengracht arrestert 4. august 1944. De ble først plassert i Westerbork før de ble sendt videre til Auschwitz-Birkenau.
Peter var i Auschwitz helt til marsjene begynte. Han overlevde marsjen fra Auschwitz og kom til Mauthausen-Gusen konsentrasjonsleir utenfor byen Linz i det nåværende Østerrike, 25. januar 1945. Her døde han 5. mai 1945 bare 18 år gammel. Dette skjedde bare tre dager før frigjørelsen.
Logo
En logo er en grafisk figur som kjennetegner en fysisk eller juridisk person så som en bedrift/organisasjon, eller en vare/tjeneste. Logo kalles også figurmerke og er for mange virksomheter og produkter også registrert som varemerke.
En logo kan være i en eller flere farger, streker eller flater. En logo kan være basert på bokstaver, tall og lignende tegn, eller være en stilisering av en figur fra virkelighetens eller fantasiens verden, men visstnok aldri en ren avbildning av noe. En logo kan også være en helt abstrakt figur.
En logo kan være lik en bestemt utforming av et våpenskjold, men et særtrekk ved et våpen er at det skal kunne bli brukt i et skjold, mens det ikke er noe særtrekk ved en logo. Dessuten er normalt en logo sterkt knyttet til en bestemt utforming, mens et våpens form kan variere svært mye.
En logo kan også være lik et bumerke, men et bumerke består alltid av streker eller linjer, mens en logo også kan bestå av flater med mer eller mindre dybdevirkning.
Vesterlenske infanteriregiment
Vesterlenske infanteriregiment var en norsk militæravdeling som var etablert i to perioder med 71 års mellomrom. Regimentet ble trolig opprettet første gang i 1658 og andre gang i 1789. Regimentet hadde base i Kristiansand.
Ved reskript av 24. desember 1718 ble det delt i 1. vesterlenske infanteriregiment og 2. vesterlenske infanteriregiment. Ved reskript av 9. januar 1789 ble disse to avdelingene slått sammen igjen til et nytt Vesterlenske infanteriregiment, som kom til å bestå av to gevorbne og tre nasjonale bataljoner med i alt 19 kompanier. Regimentet ble nedlagt for andre gang 3. juli 1817.
Under forberedelsene til Riksforsamlingen i 1814 oppnevnte regimentet, på samme måte som øvrige militæravdelinger, to medlemmer av Den grunnlovgivende forsamling: major Just Henrik Ely og soldat Omund Bjørnsen Birkeland.
Et arkiv etter Vesterlenske infanteriregment finnes i Riksarkivet. Arkivet er på nesten 3 hyllemeter og dekker perioden 1717-1817. Det inneholder blant annet kopibøker, innkomne brev og regnskaper. Her er også dokumenter om Napoleonskrigen og om soldatlegdene, samt noen mannskapsruller.
Også i Statsarkivet i Kristiansand finnes det et arkiv etter Vesterlenske infanteriregment. Dette arkivet dekker perioden 1777-1818. Her finnes kopibøker, ordrebøker og materiale om soldatlegdene, samt en enkelt mannskapsrulle. Katalog over begge arkivene finnes på Arkivportalen.
I arkivet etter Kommanderende general (KG I) med Det norske krigsdirektorium finnes det militære ruller for 1. vesterlenske infanteriregiment fra 1718-1767 og for 2. vesterlenske infanteriregiment 1748-1765. Disse rullene er publisert på Digitalarkivet. I arkivet etter Generalitets- og kommissariatskollegiet/Det kongelige norske kommissariatskollegium finnes det ruller fra tiden 1766-1812.
Norge
Norge, offisielt Kongeriket Norge, er et nordisk, europeisk land og en selvstendig stat vest på Den skandinaviske halvøy. Geografisk sett er landet langt og smalt, og på den langstrakte kysten mot Nord-Atlanteren befinner Norges vidkjente fjorder seg. Kongeriket Norge omfatter hovedlandet (fastlandet med tilliggende øyer innenfor grunnlinjen), Jan Mayen og Svalbard. Med disse to arktiske områdene omfatter Norge et landareal på km² og har et innbyggerantall på cirka 5,5 millioner (2023). Fastlands-Norge grenser i øst til Sverige, i nordøst til Finland og Russland.
Norge er et parlamentarisk demokrati og konstitusjonelt monarki, hvor Harald V siden 1991 er konge og statsoverhode, og Jonas Gahr Støre (Ap) siden 2021 er statsminister. Norge er en enhetsstat, med to administrative nivå under staten: fylker og kommuner. Den samiske delen av befolkningen har, gjennom Sametinget og Finnmarksloven, til en viss grad selvstyre og innflytelse over tradisjonelt samiske områder. Selv om Norge har avvist medlemskap i Den europeiske union gjennom to folkeavstemninger, har Norge gjennom EØS-avtalen tette bånd til unionen, og gjennom NATO med USA. Norge er en betydelig bidragsyter i De forente nasjoner (FN), og har deltatt med soldater i flere utenlandsoperasjoner med mandat fra FN. Norge er blant statene som har vært med fra grunnleggelsen av FN, NATO, Europarådet, OSSE og Nordisk råd, og er i tillegg til disse medlem av EØS, Verdens handelsorganisasjon, Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling og er en del av Schengen-området.
Norge er rikt på mange naturressurser som olje, gass, mineraler, tømmer, sjømat, ferskvann og vannkraft. Disse naturgitte forutsetningene har siden begynnelsen av 1900-tallet gitt landet mulighet til en rikdomsøkning få andre land har nytt glede av, og nordmenn har per 2017 verdens tredje høyeste gjennomsnittlige inntekt, målt i BNP per innbygger. Petroleumsindustrien står for omkring 14 % av Norges bruttonasjonalprodukt per 2018. Norge er verdens største produsent av olje og gass per capita utenfor Midtøsten. Antall sysselsatte knyttet til denne næringen sank imidlertid fra ca. 232,000 i 2013 til 207,000 i 2015.
I Norge har disse naturrikdommene blitt fordelt på den ganske befolkningen. Landet opprettholder en velferdsmodell på linje med de andre nordiske landene. Viktige tjenesteområder som helse og høyere utdanning er statsfinansiert, og landet har et omfattende velferdssystem for sine innbyggere. Offentlige utgifter ligger i 2018 på ca. 50 % av BNP, og størstedelen av disse utgiftene er knyttet til undervisning, helsevesen, sosial trygd og velferd. Siden 2001 har FN rangert Norge som verdens beste land å bo i. Fra 2010 er Norge også rangert øverst på EIUs demokratiindeks. Norge ligger på tredjeplass på FNs World Happiness Report for årene 2016–2018, bak Finland og Danmark, en rapport som ble publisert i mars 2019.
Størstedelen av befolkningen er nordisk. De siste par årene har innvandring utgjort mer enn halvparten av befolkningsveksten. De fem største minoritetsgruppene er norsk-polakker, litauere, norsk-svensker, norsk-syrere inkludert Syria-kurdere og norsk-pakistanere.
Navn
Ivar Aasen valgte Norig som standardform i landsmålet på 1800-tallet. I 1917 ble formene Norig og Norge sidestilt i landsmål, men ved rettskrivingsreformen i 1938 ble Noreg eneform i nynorsk. På bokmål og riksmål har Norge alltid vært eneform. Uttalen Når(r)i var vanlig til omkring andre verdenskrig, senere ble Nårge den dominerende uttalen påvirket av skrift.
Landet heter Norga på nordsamisk, Vuodna («Fjord») på lulesamisk, Nöörje på sørsamisk og Norja på kvensk. På de tre minste samiske språkene som tradisjonelt har blitt talt i Norge brukes Taarr, Nurrji og Nürjje, på henholdsvis skoltesamisk, pitesamisk og umesamisk. På romani har Dánniken («Danmark») vært utbredt, men også Nårge brukes.
Etymologi
De eldste kjente formene på navnet finnes i utenlandske håndskrifter. I Durham minnebok (omkring 840) finnes formen Nortuagia. I Ottars beretning på gammelengelsk til kong Alfred fra ca. 880 brukes formen Norðweg sammen med norðmanna land (nordmennenes land). Noruegia ble etter hvert enerådende på latin. Den eldste nordiske formen er Nuruiak på en av de danske Jellingsteinene fra rundt 980. Den eldste skriftlige kilden på norsk jord er Kulisteinens inuriki (representerer trolig í Noregi). Formen Norveg(h)r, med v, er kjent i norrøne skaldedikt overført muntlig fra vikingtiden og i enkelte tekster fra høymiddelalderen.
I islandske og norske middelalderhåndskrifter finnes formene Norveg(h)r og Noreg(h)r. Siste ledd i navnet er ordet vegr, som fortsatt finnes i de engelske, tyske og romanske formene av navnet: Norway, Norwegen og Norvege. Senere i middelalderen forekom mange skriveformer og etter reformasjonen er former som Norige, Norge, Norje og Norye vanlig. Om tolkingen av første ledd har det vært faglig diskusjon. Det er bred vitenskapelig enighet om at Norge opprinnelig var navnet på skipsleia langs den norske vestkysten. Trolig kan navnet rekonstrueres *Norðrvegr, «veien mot nord», tilsvarende vestrvegr, austrvegr og suðrvegr. I så fall er navnet gitt av folk lenger sør, altså av gøter eller daner med himmelretningene angitt fra sentrum i Skagerrak. Tyskere kunne på norrønt kalles suðrmenn (sørmenn).
Geografi
Norges hovedland utgjør sammen med Sverige og deler av Finland Den skandinaviske halvøya, og grenser også mot Russland. Landet er langt og smalt. Kysten strekker seg langs Nord-Atlanteren i nesten hele sin lengde. Tre havområder utgjør kystlinjen: Nordsjøen og dens avstikker Skagerrak i sørvest og sør, Norskehavet i vest og Barentshavet i nordøst. Til havs har Norge delelinjer med Sverige, Danmark, Storbritannia, Færøyene, Island, Grønland og Russland. Kontinentalsokkelen i Skagerrak, Nordsjøen, bankene langs kysten nord for Stad og i Barentshavet inneholder Norges petroleumsforekomster og viktige fiskefelter, og inngår i Norges økonomiske sone til havs.
Norges hovedland deles vanligvis i fem landsdeler: Østlandet, Sørlandet (Agder), Vestlandet, Trøndelag og Nord-Norge, i tillegg regnes alt sør for Nordland som Sør-Norge. Denne inndelingen er delvis reflektert i administrative inndelinger og grensene er til dels flytende og har endret seg over tid. Sørlandet ble tidligere regnet som en del av Vestlandet. Frem til omkring 1800 var landet delt i nordenfjells (Vestlandet, Trøndelag og Nord-Norge) og sønnenfjells. Idag regnes nordafjells alt nord for Dovrefjell (i praksis Trøndelag og Nord-Norge).
17 % av hovedlandets areal er vernet blant annet som nasjonalpark, mens 65 % av Svalbard er vernet (tall for 2018). Mesteparten av Jan Mayen er vernet som naturreservat.
Norges berggrunn er svært gammel, men landformene er preget av forhold som geologisk sett er langt nyere.
Hovedtrekk ved landskapet
Norges landskap kjennetegnes av tre hovedtyper:
De to første typene finnes både over og under vann, mens kontinentalskråningen bare er under havnivå. Det øvrige landskapet i Norge består av ytterligere to hovedtyper:
Nærmere beskrivelse
Norges landskap er generelt forrevet og fjellrikt, mer enn halve arealet er fjell, ferskvann og vidde. Kun 8,000 km² er oppdyrket og 37 % er skogkledd. Omkring halvparten av arealet er over skoggrensen og omkring halvparten av skogen er av kommersiell verdi. Størst andel produktivt areal har Østlandet med 41 % og Trøndelag med 27 %. Av Norges areal er 7 % øyer i saltvann. Mesteparten av landets bosetning er på den sjettedel av landet som er under 150 moh.. Omkring halvparten av landets areal ligger mellom 300 og 900 meter, og en femtedel av landet er over 900 meter. Skoggrensen går opp til 1,000–1,200 meter på Østlandet og synker mot vest og mot nord.
Norges landformer er preget av berggrunnen ligger høyest i vest mot Atlanterhavet og vannskillet ligger derfor nær vestkysten. I Sør-Norge strekker høyfjellet seg som et bredt belte fra Agder i sør til Trøndelag i nord, dette høyfjellet er det viktigste vannskillet og et værskille samt et hovedskille mellom landsdelene. Nord for Trondheimsfjorden ligger bare vestsiden av vannskillet i Norge. Dype daler og fjorder er skåret ned i berggrunnen. I sør og øst der fallet er slakt er også dalene lange, slake og til dels vide. På Sørlandet går dalene nesten helt til kysten. Dalene rett vest for vannskillet er som regel betydelig brattere enn i øst. Fjordene er undersjøiske fortsettelser av dalene.
Den store høydeforskjellen over kort avstand og store nedbørsmengder er grunnlaget for gunstige forhold for vannkraftproduksjonen på Vestlandet og i Nordland. I Finnmark går et lagdelt platå (omkring 300 moh.) fra og med Finnmarksvidda helt ut til kysten der det stort sett ender som stup ned mot havet. Den flate kystbremmen ved Lista er et særegent innslag i landskapet på Sørlandet. Beerenberg er på Jan Mayen er landets eneste aktive vulkan.
Kystlinjen uten fjorder og bukter (grunnlinjen) er 2,532 km, medregnet fjord og bukter har fastlandet en kystlinje på km (ifølge SSB). Fastlandets kystlinje avbrytes av steile fjorder samt et mangfold av øyer og holmer – i alt registrerte øyer, noe som gjør at den samlede kystlinje er 100,915 km lang.
Aleksandar I av Jugoslavia
Kong Aleksandar I av Jugoslavia (serbisk: Kralj Aleksandar I Karađorđević, Краљ Александар I Карађорђевић; født i Cetinje i Montenegro, død 9. oktober 1934 i  Marseille i Frankrike) var den første kongen av Kongeriket Jugoslavia.