cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fylkesvei 3390
Fylkesvei 3390 går mellom Veum/Øyane og Aslestad i Fyresdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 405 (Telemark).
Bror
Bror (fl. brødre) er et mannlig søsken, med bror menes at man har lik mor og lik far. For den eldre i søskenflokken, vil en yngre bror ofte bli referert til som lillebror, og motsatt storebror hvis broren er eldre enn personen perspektivet er gitt fra.
Om bare en av foreldrene er felles blir det mannlige søskenet halvbror eller stebror.
Bror er også et fornavn.
Ordet «bror» stammer frå norrønt bróðir. «Broder» er en eldre form som i dag helst blir brukt arkaisk, f.eks. i dikterspråk.
Referanser
Qardaş Fredèl
Ivar Andreas Forn
Ivar Andreas Forn (født 24. juni 1983 i Harstad) er en tidligere norsk fotballspiller. Forn spilte i sin aktive karriere som keeper.
Forn valgte 3. mai 2016 å legge opp, i en alder av 32 år.
Mauritania
Mauritania, offisielt Den islamske republikken Mauritania, ligger i Vest-Afrika og grenser til Vest-Sahara, Algerie, Mali og Senegal, og har kyst mot Atlanterhavet i vest. Hovedstaden og største by er Nouakchott, beliggende ved kysten. Navnet kommer av det gamle berberkongedømmet Mauretania.
Geografi
Mauritania er med sine 1,030,700 km² det 29. største landet i verden.
Landområdet består for det meste av ufruktbare sletter i Sahara, noen åser i sentrale strøk. Laveste punkt er Sebkha de Ndrhamcha på -3 m og høyeste punkt er Kediet Ijill på 910 m. Mauritania er et tørt land med svært mye ørken og få fjellområder. To tredjedeler av landet dekkes av Sahara-ørkenen, hvor det nesten aldri regner og bare spredte busker kan overleve. Dette området er svært tynt befolket, og opplever ekstreme temperatursvingninger, fra 10 grader midt på natten og opp mot 60 varmegrader på dagtid. Sahel-ørkenen og Senegal-elva ligger lenger sør i landet, og er litt mer fruktbare områder enn den enorme ørkenen i nord. Langs den langstrakte kysten er klimaet mer temperert, men også her er det svært lite nedbør, og tynt befolka.
Klima
Mauritanias største miljøproblem har siden tørkeperiodene på 1960- og 70-tallet vært ørkenspredningen, hvor stadig mer fruktbar mark dekkes av golde sandsletter. Manglende kontroll med hogsten av den sparsomme skogen fører til at jordsmonnet utarmes, og jorda blåser vekk. Landet sliter også med manglende tilgang på rent vann, både på grunn av sviktende nedbør og på grunn av manglende rensing av kloakk og utslipp fra industrien.
Demografi
Mauritania har en befolkningsvekst på 2,94 % (estimert 2004) og en forventet gjennomsnittlig levetid på 50,76 år. Befolkninga er fordelt på maurere 30 %, svarte 30 % og 40 % blanding maurere / svarte. 37,7 % av befolkninga over 15 år kan lese og skrive (estimert 1995).
Anslagsvis 600 000 personer, om lag 20 % av befolkninga, er i dag holdt som slaver i Mauritania.
100 % av befolkninga er muslimer.
Historie
Fra 200-tallet til 600-tallet kom berberne fra Nord-Afrika og fordrev den opprinnelige folkegruppa i området, bauforene. I 1076 hadde arabiske, islamske krigermunker (almoravidene eller al Murabitun) erobra søndre del av området fra keiserriket Ghana. I løpet av de neste 500 åra, overtok araberne området mot heftig motstand fra berberne.
Frankrike koloniserte området på 1900-tallet, før landet ble uavhengig i 1960.
I senere år har en rekke militærkupp endra maktforholda i landet. I 2007 hadde landet sitt første demokratiske valg siden 1960.
I august 2008 ble den demokratisk valgte regjeringa styrta og det ble innsatt en militærjunta under ledelse av Mohamed Ould Abdel Aziz.
Regioner
Mauritania består av regionene Adrar, Assaba, Brakna, Dakhlet Nouadhibou, Gorgol, Guidimaka, Hodh Ech Chargui, Hodh El Gharbi, Inchiri, Nouakchott, Tagant, Tiris Zemmour og Trarza.
Menneskerettigheter
Mauritania har fengselsstraff inntil to år for homofili for kvinner, og mulighet for dødsstraff for menn.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Svart engel
Svart engel er en kriminalroman skrevet av forfatteren Kjell Ola Dahl.
Svart engel kom ut i 2007 og er den sjette romanen i serien om Gunnarstranda. Andre bøker i serien er Dødens investeringer, En liten gyllen ring, Mannen i vinduet, Lille tambur, Den fjerde raneren og Kvinnen i plast. Tema i Svart engel er uregelmessigheter i politiet, feilslått barnevern og organisert økonomisk kriminalitet.
Handling
Romanen har to parallelle handlinger: Gunnarstranda etterforsker en drapssak og Frank Frølich etterforsker en forsvinningssak. De to sakene viser seg å ha med hverandre å gjøre.
Fortellingen starter på Grønland torg i Oslo. Det er midt på natten. En politimann er skutt og drept utenfor utestedet Asylet. Den drepte, Ivar Killi, var ikke i tjeneste da han ble skutt. Det er ingen vitner til drapshandlingen, som skjedde i tumulter som følge av bråk etter stengetid.
Senere blir det klart at mange av Killis arbeidskamerater er negative til at Gunnarstranda leder denne etterforskningen. Han og drapsofferet har en spesiell fortid. Killi har vært under etterforskning på grunn av en rapport der Gunnarstranda påstår at Killi har opptrådt ureglementert.
Kollegenes misnøye mot Gunnarstranda vokser når han bagatelliserer en mistanke mot tre menn av utenlandsk opprinnelse.
Senere undersøker Gunnarstranda Killis leilighet. Han finner et kamera med flere bilder av en ung pike som tilsynelatende blir mishandlet. Han tar med seg kameraets minnebrikke. Dette beviset forsvinner fra kontoret hans uten at han kan forklare hvordan. Misnøyen mot Gunnarstranda blir snart så overveldende at hans overordnede henter inn kompetanse fra Kripos til å bistå i etterforskningen: Denne etterforskeren heter Vibeke Starum.
Samtidig har Frank Frølich fått en forsvinningssak i fanget. En advokat ved navn Welhaven er sporløst borte. Familien har en tragisk historie. Advokatens ektefelle er død. Det samme er hans sønn, som for kort tid siden ble drept under krigstjeneste i Afghanistan. Det er bare far og datter igjen. Frølich finner ut at den forsvunne advokaten har gått i terapi hos psykologen Maria Hoff. Han oppsøker henne, men Hoff er svært tilbakholden med informasjon om pasienten.
Ballistikklaboratoriet på Kripos finner ut at Killi ble drept med et spesielt våpen, en Thompson contender pistol (TC) som brukes i konkurranseskyting. Det er på det rene at drapsofferet var aktiv pistolskytter og eide et slikt våpen. Men Gunnarstranda fant ikke noen TC da han saumfarte offerets leilighet.
Gunnarstranda blir til slutt frabeordret Killisaken. Isteden settes han til å bistå Frølich med forsvinningssaker. Slik blir de tradisjonelle rollene mellom Gunnarstranda og Frølich byttet om.
På tross av frabeordring slipper ikke Gunnarstranda tak i drapssaken. Omstendighetene da kamerabrikken forsvant gjør at Gunnarstranda spionerer ut enkelte arbeidskamerater.
Når Gunnartranda undersøker den forsvunne advokatens hytte på Ringebufjellet, finner han et foto av advokatens avdøde ektefelle, Emma. Han kjenner henne igjen. Emma og han selv gikk i samme klasse på skolen. Dette ansporer ham til fornyet interesse for skjebnen til hennes ektemann. Han finner ut at advokaten har vært tungt presset økonomisk. Han og Frølich følger dette sporet, som setter fokuset på Thailand og tvilsomme leilighetsprosjekter rettet mot norske turister i dette landet.
Når Gunnarstranda finner den unge jenta som drapsofferet Killi hadde bilder av, finner han også forbindelsen mellom de to sakene.
Chris Roberts
Chris Roberts (født 27. mai 1968) er en amerikansk videospilldesigner, progammerer, filmprodusent og filmregissør. Han er kjent for å ha utviklet Wing Commander-serien mens han jobbet hos Origin Systems. Han har siden 2012 jobbet med det folkefinansierte romsimulatorspillet Star Citizen.
Origin Systems
Roberts returnerte til USA i 1986. Han skaffet seg jobb hos Origin Systems, hvor han utviklet Times of Lore, publisert i 1988. Wing Commander ble publisert senere i 1990, og ble godt mottatt. Wing Commander (og serien den skapte) ble snart Origins største produkt.
Digital Anvil
Roberts forlot Origin i 1996 og grunnla Digital Anvil. Studioet jobbet ubemerket i flere år, men fikk en publiseringsavtale med Microsoft. Digital Anvils første ferdige spill var Starlancer. Selskapet ble kjøpt av Microsoft kort tid etter denne utgivelsen, og Roberts forlot selskapet.
Point of No Return Entertainment/Ascendant Pictures
Etter å ha forlatt Digital Anvil grunnla Roberts Point of No Return Entertainment, med planer om å produsere filmer, TV-serier og spill.Imidlertid ble ingen av prosjektene iverksatt. Roberts grunnla Ascendant Pictures i 2002 og var produsent for en del Hollywood-produksjoner, 2004-utgaven av The Punisher, The Jacket og Lord of War.
Cloud Imperium Games Corporation
I 2011, grunnla Chris Roberts sammen med sin forretningspartner Ortwin Freyermuth Cloud Imperium Games Corporation for å begynne å jobbe på et nytt spill. En teaser nettside for det nye spillet ble lansert 10. september 2012.
Den 10. oktober 2012 lanserte Cloud Imperium Games en crowdfunding-kampanje fra Roberts Space Industries nettside med mål om å samle mellom to og fire millioner dollar for å kunne produsere et romsimulatorspill til PC i en sandkasseform. Spillet skal bygge på spillmotoren Cryengine 3. Det skal integrere en tradisjonell historiemodus kalt Squadron 42 med et online univers-spill kalt Star Citizen. på forespørselen fra fans ble en Kickstarter-kampanje lansert 18. oktober 2012 parallelt med Roberts Space Industries nettside. Innen 19. november 2012 hadde de to kampanjene samlet $6,238,563, omtrent 4,1 millioner fra RSI-kampanjen og omtrent 2,1 fra Kickstarter-kampanjen. Dette passerte alle mål kampanjen hadde satt seg, og knuste videospillindustriens folkefinansieringsrekorder, både i penger mottatt og antall backere. Chris Roberts har sagt at hvis minst 23 millioner dollar ble samlet i løpet av kampanjen, ville ingen investorer eller utviklere utenfra være nødvendig. Dette målet ble nådd 18. oktober 2013. I slutten av januar 2015 var det samlet inn over 71 millioner dollar.
I 2013 kunngjorde Chris Roberts at spillet ville bli utviklet i moduler som skulle bli lansert når de var spillbare. Den første, Hangar-modulen, ble lansert 29. august 2013, og lot spilleren interagere med noen skip som var planlagt til spillet. Dog Fighting-modulen ble lansert 3. juni 2014 under navnet Arena Commander og tillot spilling og testing av spillets luftkamp-mekanikk.
Bromsten
Bromsten er en bydel i Västerort i Stockholm. Den tilhører bydelsområdet Spånga-Tensta.
Karin Rehnqvist
Karin Rehnqvist (født 21. august 1957 i Stockholm) er en svensk komponist og professor. Hun komponerte bryllupsmusikken til bryllupet mellom kronprinsesse Victoria og Daniel Westling.
Liv og virke
Flere av Rehnqvists verk har blitt spesialskrevet for sangerne Lena Willemark og Susanne Rosenberg, begge med bakgrunn innenfor folkemusikken. Til disse hører, foruten Davids nimm, også Puksånger-lockrop for to kvinnestemmer og slagverk (1989). Dette er et provoserende stykke, som blant mye annet kan sees som en satire over den misogyni som finnes i det nordiske folkdypet (her anskueliggjort av finske ordspråk). I Puksånger-lockrop spiller også kaukingen en svært viktig rolle.
Kauking (svensk: kulning) er et viktig innslag også i Rehnqvists mest kjente stykke, Solsången (1994) for en kvinnestemme, to kvinnelige resitører og kammerorkester, med en tekst delvis hentet fra det islandske 1200-tallskvadet Solarljóð, men også med innslag av Gunnar Ekelöf og andre moderne poeter.
Rehnqvist har vært kordirigent og har også komponert en hel del kormusikk, blant annet har hun tonesatt Bo Bergmans Bara du går över markerna (1995).
Da hun var «composer in residence» hos Scottish Chamber Orchestra og Svenska Kammarorkestern i Örebro 1999-2003 komponerte Rehnqvist blant annet orkesterverket Arktis Arktis! (1999–2001). Blant Rehnqvists nyere komposisjoner kan også nevnes barneoperaen Sötskolan (1999) og Ljus av ljus (2004) for barnekor og symfoniorkester.
Karin Rehnqvists musikkhistoriske betydning består i at hun, uten å teknisk eller kunstnerisk gi avkall på den moderne kunstmusikken, har lyktes i å gjenskape og samtidig radikalt fornye forbindelsen mellom den svenske kunstmusikken og folkemusikken, en forbindelse som var svært levende i den svenske senromantikken med navn som Hugo Alfvén og Kurt Atterberg, men som mellomgenerasjonene fra 1940-tallet og framover bevisst helt hadde brutt med.
Som kvinnelig komponist kan Rehnqvist også sies å ha brutt gjennom flere barrierer innen kunstmusikken, barrierer som mange av hennes eldre kvinnelige kolleger har måttet kjempe mot. Hun ble i 2009 den første kvinnelige komposisjonsprofessor i Sverige ved Kungliga Musikhögskolan.
Syklonen Nargis
Nargis er den dødeligste navngitte syklonenen i det nordlige indiske hav noensinne, og den nest dødeligste navngitte syklonen noensinne, bare slått av Syklonen Nina i 1975. Inklusive tidligere sykloner uten navn, er Nargis den 8. dødeligste syklonen noensinne. Nargis ble også den største naturkatastrofen som har rammet Myanmar noensinne, og svært mye større enn konsekvensen for landet etter tsunamien i desember 2004.
Syklonnavnet Nargis  er et ord fra urdu, som betyr påskelilje.
Stormhistorie
27. april klassifiserte Joint Typhoon Warning Center stormen til tropisk syklon 01B. Værsystemet bevegde seg nord-nordvestover og forsterket seg. Klokken 0000 UTC den 28. april oppgraderte India Meteorological Department (IMD) værsystemet til Syklonen Nargis mens den befant seg omtrent 550 km øst for Chennai, India.
Tidlig 29. april estimerte JTWC at Nargis ville få vinder på 160 km/t, og på samme tid klassifiserte IMD stormsystemet som en veldig kraftig syklonsk storm. Innledningsvis, beregnet en at syklonen ville treffe Bangladesh eller det sørøstre India. Etterhvert ble syklone noe disorganisert og svekket seg bl.a på grunn av tørrere luft; og som et resultat av det, svekket den dype konveksjonen nær kjernen seg. På samme tid, begynte stormen å bevege seg mot nordøst. Sirkulasjonen fortsatte å være sterk, trass i den minskende konveksjonen, selv om estimat basert på satellittmålinger, indikerte at syklonen hadde minsket styrke til tropisk storm. Sent på kvelden 29. april, bygde konveksjonen seg opp igjen, selv om en umiddelbar forsterkning ble hindret av økende vindskjær.
1. mai, etter å snudd seg nesten rett østover, forsterket Nargis seg raskt. Forsterkningen fortsatte, og stormen utviklet et veldefinert øye, med en diameter på 19 km og tidlig 2. mai estimerte JTWC at syklonen ville ha maksimalvinder på 215 km/t når den nærmet seg kysten av Burma. På samme tid vurderte IMD at Nargis ville få maksimalvinder på 165 km/t. Omtrent klokken 1200 UTC 2. mai, traff Syklonen Nargis land i Ayeyarwady området i Burma. Stormen mistet gradvis kraft over land, men nærheten til Andamanhavet hindret at stormen svekket seg raskt. Banen snudde node mot nordøst, og syklonen passerte like nord for Yangon med vinder på 130 km/t. Syklonen svekket seg raskt etter at den snudde mot nordøst og fjellene ved grensen mot Thailand, og den svekket seg raskt til en tropisk storm.
Like etter syklonen
Skadene i Myanmar var omfattende, der innledningsvis 350 mennesker ble meldt drept, ifølge representanter fra FN. Tusenvis av hjem og butikker over hele landet, inklusive i Yangon, ble skadd eller ødelagt av vindkast og stormflo. De to landsbyene Laputta og Kyaik Lat ble meldt at de var nesten jevnet med jorden av vindkastene. Fem regioner i Myanmar ble erklært som katastrofeområde av myndighetene, og det ble først meldt at over 90.000 mennesker hadde blitt hjemløse bare på Haingyi, den første øyen som ble truffet i landet. Vann og elektrisitet ble borte i flere områder, blant annet i storbyen Yangon.
En diplomat i Yangon fortalte til Reuters, og ga sin beskrivelse av hvordan byen var etter syklonen. Han sa at området rundt ham så ut som en «krigssone» som et resultat av syklonens herjinger. En FN-representant kommenterte også situasjonen og sa: «Det er en dårlig situasjon. Nesten alle huset er ødelagte. Folk er i en fortvilt situasjon». En annen FN-representant i landet rapporterte at «Irrawaddy deltaet ble truffet ekstremt hardt, ikke bare på grunn av vind og regn, men på grunn av stormfloen». Den britiske avisen The Daily Telegraph, meldte at også matprisene i Myanmar kunne på bli sterkt påvirket av syklonens herjinger.
Katastrofens omfang øker
6. mai hadde skadeomfanget og antall offisielt omkomne mangedoblet fra 350 til over 22 500 i henhold til tall fra de burmesiske myndighetene. Disse tallene på døde og savnede dekket kun to regioner, og en regnet med at antallet ville øke. Samtidig ble det meldt at flere hundretusen var hjemløse og uten tilgang på rent drikkevann. En tidevannsbølge på over 3 meter stod for de største skadene og de fleste dødsfallene i landet. Bare i en enkelt by ble det meldt at over 3600 mennesker omkom, og 3 000 mennesker fra en by i elvedeltaet Irrawaddy ble i tillegg meldt savnet, antatt omkommet. Thailand meldte samme dag også om at Myanmar hadde bedt de om nødhjelp.
FN estimerte i en rapport at 1.5 millioner mennesker var «sterkt påvirket» av syklonen. Overslag over savnede mennesker var 6. mai på 41 000, og 22 464 var bekreftet omkommet. Et overslag fra regjeringen sa at antallet drepte var på 70 000, med noen ikke-offentlige organisasjoners estimat på over 100 000 totalt drepte. Utenlandske hjelpeorganisasjoner konkluderte med at 2 to 3 millioner mennesker var uten hjem, i den verste katastrofen i nyere historie, bare sammenlignbar i størrelse med tsunamien i desember 2004.
I byen Labutta, lokalisert i Ayeyarwady regionen, meldte statlig fjernsyn at 75 % av bygningene hadde kollapset og at 20 % hadde mistet takene. En melding fortalte at 95 % av bygningene i Irrawaddy Delta var ødelagte. Minst 10 000 mennesker omkom i byen Bogale. En tror at syklonen vil bli den dødeligste syklonen i verden siden syklonen som rammet Bangladesh i 1991, og drepte mer enn 138 000 mennesker.
Trussel mot over en million
Greg Beck i International Rescue Committe uttalte «Uten en rask og massiv innsprøyting av hjelp, eksperter og forsyninger inni de hardest rammede områdene, så vil vi stå overfor en tragedie av en størrelse vi ikke kan forstille oss». Den britiske hjelpeorganisasjonen Oxfam var sterkt bekymret for at antall døde i Burma kunne stige opp til 1,5 millioner drepet, og Oxfams regionaldirektør for Øst-Asia, Sarah Ireland uttalte «Med et sannsynlig dødstall på 100.000 allerede, er alle faktorene på plass for en helsekatastrofe som kan ende i en 15-dobling av dødstallet i den kommende perioden».
Burmesiske myndigheter uttalte 16. mai at dødstallene var kommet opp i 133,000 drepte.
Andre land
Bangladesh
Da en opprinnelig trodde at syklonen ville treffe land nær Bangladesh, krevde myndighetene i landet at bøndene raskt høstet inn ris-avlingenen sine, da landet på den tiden opplevde matmangel på grunn av Syklonen Sidr året i forveien, og flom tidligere i 2008, og et direkte treff fra Nargis ville medføre ødelagte avlinger.
India
Det indiske meteorologibyrået anbefalte at fiskere på kysten av Begalbukten ikke seilte ut på havet. Sterke bølger og vindkast ble ventet langs kysten av Tamil Nadu og Andhra Pradesh. I tillegg, ville syklonen ha senket temperaturen langs kysten av India, som hadde opplevd en langvarig hetebølge.
Sri Lanka
Flytende petroleumsgass
LPG oppbevares og selges normalt på stål- eller komposittbeholdere. LPG blir flytende under trykk, herav navnet liquefied. På norsk kan man gjerne bruke betegnelsen kondenserende petroleumsgass.
I Norge brukes LPG, i all hovedsak propan, på samme måte som man i store deler av verden bruker naturgass, det vil si til oppvarming (direkte eller i kjeler) og tørkeprosesser, i industri, landbruk og bolig. LPG brukes dessuten som drivstoff for kjøretøy, da gjerne under betegnelsen «autogass».
LPG utvinnes gjerne som et biprodukt ved raffinering av olje.
LPG må ikke forveksles med naturgass (NG).
Slaget ved Sandöström
Slaget ved Sandöström var et sjøslag under finskekrigen 1808-09.
Mens sjøkrigen pågikk i den Åbo-Ålandske skjærgården ankom russiske forsterkninger till Åbo. Det ble et prioritert mål for svenskene å forsøke å hindre disse forsterkninger fra å nå den russiske sjøstyrken som allerede kjempet i skjærgården. Svenskene hadde en stor styrke ved Sandöström, der man tenkte å utkjempe et avgjørende slag. Allerede den 21. juli ble det utkjempet et mindre slag i området når svenskene forberedte sine forsvarsverk.
Om morgenen den 2. august angrep russerne de svenske forsvarsposisjonene med en stor styrke på omkring 40 båter. Slaget utviklet seg i en dårlig retning for svenskene og den svenske kommandanten Önnert Jönsson ble truffet og døde av sine skader. Svenske forsterkninger kunde heller ikke anløpe på grunn av ugunstige vindretninger. De svenske landstyrkene på rundt 1000 mann som var avsatt for å støtte sjøoperasjonene satte igang først når Skärgårdsflottan innså at den var beseiret. Dagen ble avsluttet med at den russiske general Buxhoevden selv ankom for å feire seieren. Når han steg i land var han nær ved å bli tatt til fange av svenske styrker og var tvungen å raskt flykte ut til havs med sine båter.
Neste dag kunne den svenske skjærgårdsflåten dra seg tilbake i god orden til Åland. På tross av tapet kunne svenskene ennå kontrollere havet, takket være de kombinerte svenske og britiske maritime styrkenes aktiviteter. Den russiske baltiske flåten var tidvis blokkert i Baltischport i Estland. Etter slaget ved Sandöström var de russiske styrkene dog sterkere i skjærgården, ettersom de hadde klart å slutte seg sammen og forsterke hverandre.
På gang 17
På gang 17 er en musikkassett med diverse artister, utgitt i 1985.
Casablanca (film)
Casablanca er en romantisk amerikansk filmklassiker fra 1942 der handlingen utspiller seg i den Vichy-regjerte fransk-marokkanske byen Casablanca under den andre verdenskrig. Filmen ble regissert av Michael Curtiz med Humphrey Bogart (Rick) og Ingrid Bergman (Ilsa) i hovedrollene.
Filmen fokuserer på Ricks konflikt mellom kjærlighet og moral: Han må velge mellom sin kjærlighet til Ilsa og sitt behov for å gjøre det riktige ved å hjelpe hennes mann, motstandsbevegelseshelten Victor Laszlo, med å flykte fra Casablanca for å fortsette kampen mot nazistene.
Selv om det var en prominent film med etablerte stjerner og førsteklasses manusforfattere, forventet ingen av de involverte i produksjonen av Casablanca at den skulle bli noe utenom det vanlige. Filmen gjorde opprinnelig ingen spektakulær suksess, men populariteten har bare økt med tiden, og den blir konstant rangert nær toppen på de ulike listene over tidenes beste filmer. Filmkritikere har rost Bogarts og Bergmans karismatiske skuespillerprestasjoner, kjemien dem i mellom, figurenes dybde, den stramme regien, manuskriptet og filmens emosjonelle effekt som helhet.
Handling
Filmen utspiller seg i 1942, under den andre verdenskrig. Bogart spiller Rick Blaine, eieren av en eksklusiv nattklubb og spillebule i byen Casablanca, som ligger i Fransk Marokko og styres av det tysk-allierte Vichy-regimet. Ricks bar tiltrekker et blandet klientell av embetsmenn fra Vichy-regjeringen og Nazityskland, flyktninger og tyver, noe som gir filmen et bredt spekter av figurer. Rick er en bitter og kynisk mann, som etter eget utsagn forholder seg nøytral, men likevel viser klar antipati mot den fascistiske del av sine kunder.
Den hverdagskriminelle Guillermo Ugarte (Peter Lorre) befinner seg i «Rick's Café» med reisepapirer han har skaffet seg ved å drepe to tyske kurerer. Dokumentene gir tillatelse til å reise fritt i det tysk-okkuperte Europa, inkludert Lisboa i det nøytrale Portugal, hvorfra man kan komme seg til USA. Ugarte har planer om å selge papirene, som er nesten uvurderlige for mange av dem som er strandet i Casablanca, og skal møte en kjøper i Ricks bar. Før han rekker å selge papirene, blir Ugarte arrestert av det lokale politiet som ledes av Ricks venn, kaptein Renault (Claude Rains). Renault er en korrupt Vichy-embetsmann som føyer seg etter nazistene, men i virkeligheten er ambivalent overfor deres tilstedeværelse i Casablanca. Uten nazistenes eller Renaults kjennskap har Ugarte etterlatt papirene i Ricks varetekt, «…somehow, just because you despise me, you are the only one I trust.» («… fordi du forakter meg, er du på en måte den eneste jeg kan stole på»).
Nå trer årsaken til Ricks bitterhet igjen inn i hans liv. Hans tidligere kjæreste Ilsa Lund (spilt av svenske Ingrid Bergman) ankommer sammen med sin mann Victor Laszlo (Paul Henreid), for å kjøpe reisepapirene. Laszlo er en berømt anti-nazist fra Tsjekkoslovakia. Han er flyktet fra en konsentrasjonsleir og ettersøkt. Det er utlovet en stor dusør for å fange ham. Paret har bruk for papirene for å flykte til USA og fortsette motstandsarbeidet. Da Rick og Ilsa flere år tidligere hadde møtt hverandre i Paris og forelsket seg, trodde hun at hennes mann var blitt drept av nazistene. Da hun oppdaget at han fortsatt var i live, fikk hun panikk og forsvant uten forklaring den dagen hun skulle flykte fra Paris sammen med Rick. Hun hadde fått vite at hennes mann var i live, og bestemt seg for å vende tilbake til Laszlo. Rick, som ikke kjente årsaken til hennes forsvinning, følte seg sveket.
Etter deres første gjensyn kommer Ilsa tilbake for å prøve å forklare Rick det hele, men han avviser bittert å høre etter. Neste aften forsøker Laszlo å snakke med Rick om papirene, men de blir avbrutt da en gruppe tyske offiserer anført av major Strasser (Conrad Veidt) begynner å synge «Die Wacht am Rhein», en tysk patriotisk sang fra 1800-tallet (produsenten ønsket å bruke den mer nazistiske sangen «Horst Wessel Lied», men en tysk forlegger hadde rettighetene til den). Laszlo ber husorkestret om å spille «Marseillaisen». Han begynner å synge den, først alene, men så stemmer de patriotiske franske bargjestene i og overdøver tyskerne. Som hevn beordrer Strasser at Renault skal stenge Ricks bar.
Senere samme kveld konfronterer Ilsa Rick i den mennesketomme kafeen. Selv om han først nekter å gi henne reisepapirene, selv da han trues med en pistol, beslutter Rick til slutt å hjelpe Laszlo. Rick og Ilsa erklærer hverandre sin kjærlighet, og hun tror at hun skal bli hos Rick når Laszlo drar av sted. Renault trues med en pistol til å hjelpe til med flukten. I siste øyeblikk får Rick Ilsa til å gå om bord på flyet sammen med sin mann og sier at hun ville angre det hvis hun ble: ''«Maybe not today. Maybe not tomorrow, but soon and for the rest of your life.» («Kanskje ikke i dag. Kanskje ikke i morgen, men snart og resten av ditt liv»''). Major Strasser ankommer flyplassen etter et tips fra Renault, men Rick skyter ham når han prøver å forhindre flukten. Når politiet ankommer, redder Renault ham med replikken «Round up the usual suspects» («Anhold de vanlige mistenkte»). Deretter foreslår han for Rick at de begge slutter seg til den franske motstandsbevegelsen. De forsvinner inn i tåken med sluttreplikken «Louis, I think this is the beginning of a beautiful friendship.» («Louis, jeg tror dette er begynnelsen på et fantastisk vennskap.»).
Produksjon
Filmen var basert på Murray Burnett og Joan Alisons skuespill Everybody Comes to Rick's, som på det tidspunktet ennå ikke hadde vært oppført. Warner Brothers' historieanalytiker Stephen Karnot som leste stykket, kalte det «sofistikert sentimentalt sludder» («sophisticated hokum»), og manusforfatter Irene Diamond overbeviste produsent Hal Wallis om å kjøpe rettighetene for 20,000 dollar, den største sum noe Hollywood-studio hadde betalt for et uoppført teaterstykke.
Prosjektet ble omdøpt Casablanca, angivelig inspirert av suksessfilmen Algier fra 1938. Filmopptakene startet 25. mai 1942 og ble ferdig 3. august samme år.
Hele filmen ble tatt opp i et filmstudio, unntatt sekvensen filmet i Van Nuys Airport, som viser major Strassers ankomst. Gaten som ble brukt til utendørsscenene var akkurat blitt bygget til en annen film, Ørkensangen, og ble omdekorert og brukt til filmens tilbakeblikk, som foregår i Paris. Denne kulissen forble bevart i Warner Brothers bakgård frem til 1960-årene. Kulissen til «Rick's Café» ble bygd i tre separate deler, så bygningens eksakte rominndeling er umulig å bestemme. I en rekke scener ser kameraet gjennom en vegg fra kaféen inn i Ricks kontor. Siden budsjettet var stramt, ble bakgrunnen i sluttscenen, som viser et Lockheed Model 12 Electra Junior-fly omgitt av personell, iscenesatt ved å bruke dvergstatister og et tilsvarende proporsjonert pappfly. Teatertåke ble brukt til å maskere flymodellens lite overbevisende utseende.
Ingrid Bergmans høyde skapte problemer under opptakene. Hun var omtrent fire centimeter høyere enn Bogart, så han ble bedt om å stå på kasser eller sitte på puter i deres felles scener.
Filmen kostet i alt 1,039,000 dollar (75,000 over budsjett), noe som var gjennomsnittlig på den tiden. Bogart ble kalt inn en måned etter opptakene var ferdige for å lese inn den siste replikken. Senere var det planer om enda en scene med Rick, Renault og en gruppe franske motstandsfolk på et skip for å skrive de alliertes invasjon av Nord-Afrika i 1942 inn i handlingen. Det viste seg å være for vanskelig å få tak i Claude Rains til innspillingen, og scenen ble tilslutt gitt opp etter at David O. Selznick besluttet at det ville være feil å endre slutten.
Manus
De første hovedskribentene av manuskriptet var Epstein-tvillingene, Julius og Philip, som fjernet Ricks bakgrunn og la inn flere komiske elementer. Den neste krediterte skribenten, Howard Koch, kom med senere, men arbeidet parallelt med Epstein-brødrene til tross for deres forskjellige fokusområder. Koch la vekt på de politiske og melodramatiske elementene. Den ukrediterte Casey Robinson deltok i å skrive om en rekke møter mellom Rick og Ilsa på kafé. Curtiz så ut til å favorisere de romantiske delene, og insisterte på å beholde tilbakeblikkene fra Paris. Til tross for det høye antallet skribenter har filmen det Roger Ebert beskriver som et «vidunderlig ensartet og konsistent» manuskript. Koch påsto senere at spenningen mellom hans egen tilnærmelse og Curtiz’ var «overraskende, da disse separate tilnærmelsene passet sammen, og det var kanskje delvis på grunn av denne lille krigen mellom Curtiz og meg som ga filmen en viss balanse»
Regi
Wallis’ førstevalg som regissør var William Wyler, men han var ikke tilgjengelig. Wallis gikk derfor til sin venn Michael Curtiz, en ungarsk-jødisk flyktning. Curtiz var kommet til USA i 1920-årene, men en del av familien hans var flyktninger fra nazi-Europa.
Andre delens montasje, slik som åpningssekvensen av flyktningetoget hvor man ser scener fra invasjonen av Frankrike, ble regissert av Don Siegel.
Kinematografi
Kinematografen Arthur Edeson var en veteran som tidligere hadde filmet Malteserfalken og Frankenstein. Spesiell interesse ble rettet mot fotograferingen av Bergman. Hun ble hovedsakelig filmet fra venstre side, som hun foretrakk, ofte med et formykende gas-filter og med lys for å få øynene til å glitre. Hele effekten var utformet for å få ansiktet hennes til å virke «ubeskrivelig trist og sårt og nostalgisk». Linjer med skygge som sporadisk krysser karakterene i bakgrunn antyder fangeskap, krusifikset, symbolet til de Frie franske styrker og emosjonell forvirring. Mørk film noir og ekspresjonistisk lyssetting er brukt i flere scener, spesielt mot slutten. Rosenzweig argumenterer med at disse skygge- og lyseffektene er klassiske elementer i Curtiz-stilen, sammen med det glidende kameraarbeidet og bruken av miljøet rundt som rammeverktøy.
Musikk
Originalmusikken ble komponert av Max Steiner, som var best kjent for musikken til Tatt av vinden. Sangen «As Time Goes By» av Herman Hupfeld hadde vært en del av historien i det originale stykket. Steiner ønsket å skrive sin egen komposisjon for å erstatte den, men Bergman hadde allerede klipt håret sitt kort til neste rolle (María i Klokkene ringer for deg) og kunne ikke spille inn scenen med sangen på nytt.
Steiner baserte hele filmmusikken på sangen, i tillegg til den franske nasjonalsangen «Marseillaisen». Spesielt notabel er scenen med «sangduellen», hvor «Marseillaisen» blir spilt av et fullt orkester, og ikke av det lille bandet som faktisk var tilstede på Ricks klubb, i konkurranse med en liten gruppe tyskere som sang «Die Wacht am Rhein» ved pianoet. Andre sanger inkluderer «It Had to Be You» fra 1924 med tekster av Gus Kahn og musikk av Isham Jones, «Knock on Wood» med musikk av M.K. Jerome og tekst av Jack Scholl, og «Shine» fra 1910 av Cecil Mack og Lew Brown, med musikk av Ford Dabney.
Medvirkende
Casablanca utmerket seg med sin internasjonale rollebesetning — kun tre av de krediterte skuespillerne var født i USA. De tre skuespillerne som stod øverst på plakaten var:
De sekundære rollene ble spilt av:
På rollelisten sto dessuten:
Kjente ukrediterte skuespillere var:
Noe av Casablancas følelsesmessige effekt er blitt tilskrevet den store andel av europeiske flyktninger blant statistene og i de mindre roller. Et vitne til opptakene til scenen hvor alle bargjestene synger «Marseillaisen», har sagt at mange av skuespillerne gråt da det gikk opp for dem at de fortsatt var flyktninger. Harmetz hevder at disse ekte flyktningene ga de mindre rollene i filmen en innlevelse og desperasjon som man ikke ville fått om man hadde brukt noen annen. Tyskerne blant dem var dog tvunget til å overholde portforbud som fiendtlige statsborgere, og mange av dem fikk ofte roller som de nazistene de hadde flyktet fra.
Noen av de landsforviste skuespillerne som var utlendinger:
Mottakelse
Selv om det var en prominent film med etablerte stjerner og førsteklasses manusforfattere, forventet ingen av de involverte i produksjonen av Casablanca at den skulle bli noe utenom det vanlige. Filmen hadde premiere i Hollywood Theatre i New York City 26. november 1942, samtidig med de alliertes invasjon i Nord-Afrika og erobringen av Casablanca. Den 23. januar 1943 kom den i kinodistribusjon for å dra fordel av Casablancakonferansen, et møte på høyt nivå mellom Churchill, Roosevelt og de Gaulle i byen. Filmen hadde en betydelig, men ikke oppsiktsvekkende, suksess og spilte inn 3,7 millioner dollar på amerikanske kinoer (den 7. bestselgende film i 1943). De første anmeldelsene var positive, og filmmagasinet Variety beskrev den som «glimrende propaganda mot aksemaktene». Andre anmeldelser var mindre entusiastiske: The New Yorker bedømte den kun som «noenlunde tolerabel». United States Office of War Information forhindret visning av filmen til troppene i Nord-Afrika, da de mente at den ville vekke sinne blant Vichy-tilhengerne i regionen.
Sangen «As Time Goes By» ble en stor hit i USA med 21 uker på hitlisten. Ved Oscar-utdelingen i 1944 vant filmen tre priser for beste adapterte manuskript, beste regi og beste film. Filmens produsent Hal Wallis ble fornærmet over at Jack Warner mottok Oscar for beste film istedenfor ham selv. Wallis forlot samme år Warner Brothers for å etablere seg som uavhengig produsent.
Casablanca har beholdt sin popularitet gjennom tiårene. I 1955 hadde filmen spilt inn 6,8 millioner dollar, hva som gjorde den til den tredje mest suksessrike blant Warners krigstidsfilmer (etter Shine On, Harvest Moon og This is the Army). Den 21. april 1957 ble filmen vist i Brattle Theater i Cambridge, Massachusetts, og den ble så populær blant Harvard-studentene at den siden er blitt vist hvert år i eksamensperioden. Denne tradisjonen var med på å befeste filmens popularitet mens andre filmer fra 1940-årene ble glemt, og i 1977 var Casablanca den filmen som oftest ble vist på amerikansk fjernsyn.
Ros og kritikk
Filmkritikeren Robert Ebert har sagt at Casablanca sikkert er på flere «beste film noensinne»-lister enn noen annen film, inkludert Citizen Kane, fordi den har bredere appell. Citizen Kane er større, mens Casablanca er mer elsket. Filmhistorikeren Rudy Behlmer understreker dessuten filmens mangfold, idet den er en blanding av drama, melodrama, komedie og intriger. Ebert mener å aldri ha hørt om noen negative anmeldelser av filmen, selv om enkelte elementer kan kritiseres (han nevner de urealistiske spesialeffektene og Laszlo som en stiv («stiff») figur. ). Leonard Maltin har kunngjort at Casablanca er hans favorittfilm igjennom tidene.
Filosofen Umberto Eco skriver at filmen er middelmådig. Han ser personutviklingen som uttrykk for inkonsekvens og lav psykologisk troverdighet snarere enn kompleksitet. Han påstår at nettopp figurenes inkonsekvens forklarer filmens popularitet. Det sentrale temaet er ifølge Eco «selvoppofrelsens myte, som går igjen i hele filmen». Det var dette temaet som ga gjenklang hos et krigstidspublikum.
Tolkninger
Filmkritikere har gjort Casablanca til gjenstand for mange forskjellige tolkninger. I artikkelen «Love and Death in Casablanca» hevder William Donelley at Ricks forhold til Sam, og senere Renault, er et klokkeeksempel på fortrengt homoseksualitet, som ligger under i de fleste amerikanske spenningshistorier. Harvey Greenberg presenterer en freudiansk tolkning av filmen i boken The Movies on Your Mind, hvor det påstås at Rick har et ødipuskompleks, som løser seg opp når han begynner å identifisere seg med Laszlo og formålet han representerer. Sidney Rosenzweig hevder at slike tolkninger er reduksjonistiske, og at det viktigste aspektet i filmen er flertydigheten, spesielt hos hovedpersonen Rick. Han nevner blant annet de mange ulike navnene som de andre karakterene tiltaler ham med (blant annet Richard, Ricky, Mr Rick og Mr Blaine) som tegn på forskjellige betydninger han har for hver enkelt person.
Innflytelse
Mange etterfølgende filmer trekker inn elementer fra Casablanca eller har intertekstuelle referanser til filmen. Passage to Marseille gjenforente Bogart, Rains, Curtiz, Greenstreet og Lorre i 1944, mens det finnes mange likhetspunkter mellom Casablanca og en senere Bogart-film, Sirocco. Blant parodiene kan nevnes Brødrene Marx' A Night in Casablanca (1946), Woody Allens Play It Again, Sam (1972), og Barb Wire (1996). Filmen ligger også til grunn for tittelen på De mistenkte (The Usual Suspects). Warner Brothers lagde sin egen parodi med filmen Carrotblanca, en Snurre Sprett-tegnefilm, som er blitt inkludert på en spesiell DVD-utgave.
Steven Soderbergh hyllet Casablanca med The Good German, etterkrigsfilmen om den andre verdenskrigs mordmysterier i Berlin, filmet i svart-hvitt ved hjelp av teknologi som ble brukt for Casablanca. Filmen slutter med en scene mellom to tidligere elskere (spilt av George Clooney og Cate Blanchett) på en flyplass. Filmens plakat gjentar symbolikken fra Casablanca.
Priser og nominasjoner
Casablanca ble belønnet med tre Oscar: Den ble dessuten nominert til ytterligere fem Oscar:
I 1989 ble Casablanca utvalgt til bevaring i det amerikanske National Film Registry, og i 1999 kåret det amerikanske filminstituttet den til nummer to på listen over de største filmer noensinne, kun overgått av Citizen Kane. I 2005 ble den nevnt blant de hundre beste filmer de siste 80 årene av Time Magazine.
I 2006 valgte Writers Guild of America ved en avstemning manuskriptet til Casablanca som det beste noensinne på listen over de 101 beste filmmanus.
Oppfølgere og andre versjoner
Romanen As Time Goes By, skrevet av Michael Walsh og publisert i 1998 ble autorisert av Warner. Romanen fortsetter der filmen slutter, og forteller også om Ricks mystiske fortid i Amerika. Boka møtte liten suksess.
David Thomson skrev en uoffisiell fortsettelse i sin roman fra 1985, Suspects.
Det har vært to kortvarige tv-serier basert på Casablanca, begge ansett som fortsettelser av filmen. Den første ble sendt på ABC fra 1955 til 1956, med Charles McGraw som Rick og Marcel Dalio som spilte Emil, croupieren i filmen, som Renault; den var del av Wheel-serien Warner Bros. Presents.
Flere radioversjoner ble laget av filmen. De to mest kjente var den tretti minutter lange på The Screen Guild-teateret den 24. januar 1944, med Alan Ladd som Rick, Hedy Lamarr som Ilsa og John Loder som Victor Laszlo. To andre var en tretti minutters lang versjon på the Philip Morris Playhouse den 3. september 1943 og en på the Theater of Romance den 19. desember 1944, hvor Dooley Wilson returnerte til rollen som Sam.
Julius Epstein gjorde to forsøk på å gjøre filmen om til en Broadway-musikal, i 1951 og 1967, men lyktes ikke. Det originale stykket Everybody Comes to Rick's ble produsert i Newport, Rhode Island i august 1946, og igjen i London i april 1991, men uten suksess.
Casablanca var også en del av filmfargingskontroversen på 1980-tallet, da en fargeversjon kom på TV. Denne var tilgjengelig på hjemmevideo, men ble upopulær blant puristene. Bogarts sønn Stephen sammenlignet det med å «putte hender på Venus de Milo?».
Rykter
Flere rykter og misforståelser har versert rundt filmen, og en av dem er at Ronald Reagan opprinnelig skulle spille Rick. Dette stammer fra et presseslipp utstedt av filmstudioet tidlig i filmens utvikling, men allerede da visste studioet at han skulle i hæren, og han ble aldri seriøst vurdert.
En annen velkjent historie er at skuespillerne ikke visste før siste innspillingsdag hvordan filmen ville ende. Det opprinnelige stykket (som i sin helhet handlet i kaféen) endte med at Rick sendte Ilsa og Victor til flyplassen. Under manuskriptskrivningen ble det diskutert om Laszlo skulle drepes i Casablanca, noe som ville gitt Rick og Ilsa muligheten til å reise sammen, men som Casey skrev til Hal Wallis før filmingen begynte, legger filmens slutt «opp til en alle tiders vri når Rick sender henne av gårde på flyet med Victor. For ved å gjøre dét, løser han ikke opp kjærlighetstrekanten. I stedet tvinger han jenta til å leve opp til idealismen i hennes natur; tvinger henne til å fortsette med arbeidet som i disse dager er langt mer viktig enn kjærligheten mellom to små mennesker.»
Det var heller ikke mulig for Ilsa å forlate Laszlo til fordel for Rick, siden The Production Code forbød en kvinne å forlate sin ektemann til fordel for en annen. Forvirringen ble mest sannsynlig forårsaket av Bergmans senere uttalelse om at hun ikke visste hvilken mann hun var ment å være forelsket i. Selv om mange omskrivninger ble foretatt under opptakene, har Aljean Harmetz' studie av manuskriptene vist at mange av nøkkelscenene ble filmet etter at Bergman visste hvordan filmen ville ende. Enhver forvirring var, med Eberts ord «følelsesbetont», ikke «saklig».
Feil
Filmen har flere logiske brister, den største er de to dokumentene som gir sine bærere fritt leide gjennom Vichy-fransk territorium. Det er uklart hvorvidt Ugarte sier at brevene ble signert av Vichy-generalen Maxime Weygand eller generalen for de Frie Franske, Charles de Gaulle. Lyden sier klart «de Gaulle», og de engelske undertekstene på den offisielle DVD-ene sier det samme, men de franske undertekstene spesifiserer «Weygand». Weygand hadde vært delegatgeneral i Vichy for de nordafrikanske koloniene inntil ett år etter at den var skrevet. De Gaulle ledet styret for de Frie Franske, motstandere av Vichy-regimet, som kontrollerte Marokko. En militærdomstol i Vichy fant de Gaulle skyldig i landssvik in absentia og dømte ham til livsvarig fengsel den 2. august 1940. Slik virket det usannsynlig at et brev signert av ham ville være noen fordel.
Andre feil inkluderer en uriktig versjon av det fransk-marokkanske flagget. Ingen uniformerte tyske tropper satte noen gang fot i Casablanca under andre verdenskrig. Det er også flere kontinuitetsfeil i filmen. Blant annet ser man i sluttscenen major Strassers militærfrakk både med og uten militærdistinksjonene, og når Strasser blir drept, faller han med et fast grep om telefonrøret, på tross av at det i forrige bilde blir vist at kabelen ikke kunne være lang nok. I scenen hvor Rick forlater Paris på toget, kan man klart se at Ricks frakk blir søkk våt i det tunge regnet, men når han kommer inn i toget er den plutselig tørr igjen. Curtiz' holdning til slike detaljer var klar: «Jeg lar det gå så fort at ingen vil legge merke til det»
Sitater
I Marx Brothers-filmen A Night in Casablanca blir dialogen parodiert med replikken «Play it again, Sam» («Spill den igjen, Sam») — en setning som siden feilaktig er blitt forbundet med originalfilmen. Play It Again, Sam (Prøv igjen, Sam) er også filmtittelen på Woody Allens hyllest til Bogart på scenen og på film.
En avstemning fra 2005 i det amerikanske filminstituttet kåret Ricks replikk «Here's looking at you, kid» til det femte mest minneverdige filmsitat noensinne. Seks replikker fra Casablanca er å finne blant de hundre øverste på listen, langt flere enn fra noen annen film. De andre berømte sitatene på listen er:
Stiftelsen Kempe-Carlgrenska Fonden
Stiftelsen Kempe-Carlgrenska Fonden er en svensk almennyttig stiftelse som yter støtte til tiltak som fremmer barn og ungdoms oppvekstvilkår og utdannelse, både i Sverige og i Baltikum og Afrika. Bl.a. gir stiftelsen støtte til private skoler og pedagogisk forskning.
Stiftelsen Kempe-Carlgrenska Fonden har bl.a. gitt støtte til steinerskoler, men også til andre idealistiske private skoler.
Etter Fanny Carlgrens død overtok datteren Inga Kempe som leder for stiftelsen. Inga Kempe var i flere år også leder for Redd Barna og sterkt engasjert i spørsmål som gjaldt barn og ungdom.
Pamela Bellwood
Bellwood har medvirket i 12 filmer og nærmere 40 tv-produksjoner i løpet av karrieren. Hun har også en betydelig scenekarriere.
Hun studerte skuespill ved Neighborhood Playhouse i New York og hadde deretter et kort studieopphold ved Royal Academy of Dramatic Art i London.
Greed Killing
Greed Killing er en EP av det britiske bandet Napalm Death. Det ble utgitt i 1995 på Earache Records, og inneholder to sanger fra Diatribes-albumet og fire eksklusive sanger fra innspillingen av Diatribes.