cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Europavei 1
Mellom Rosslare og La Coruña er det ingen direkte sjøforbindelse. Fergeforbindelsene Rosslare – Pembroke og Plymouth – Santander er et alternativ. Vila Real de Santa António ligger ved Guadiana men har ingen bro til Spania, traseen går derfor via Castro Marim.
Wing
Historikk
1. mai 2008 ble det bekreftet Wing at hun skulle opptre på Radio 1's Big Weekend 2008 og at hun skulle fremføre et spesielt stykke for aller første gang. Hun opptrådte på BBCs «introducing stage» og fremførte sangene «Dancing Queen», «Mamma Mia» og «Candle in the Wind».
Scott Mills ga Wing til Radio 1s lyttere under hans «drivetime shows», og måtte personlig betale for å få Wing flydd over så hun kunne synge på festivalen på Maidstone. Hun dukket også opp på Kinas musikk-TV-kanal, C4, i juni 2008 i serien Rocked The Nation, der hun sang en populær kinesisk klassiker.
Undine (andre betydninger)
Undine har flere betydninger:
Wing
Diskografi
Frem til 2009, har Wing gitt ut 16 album:
Pauliström
Pauliström er et tettsted i Vetlanda kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 221 innbyggere.
Benelli Nova
Benelli Nova er en italiensk pumpehagle fra våpenprodusenten Benelli.
Våpenet kommer med stokk i syntetisk materiale forsterket med stål. Det leveres i to modeller, standard «Nova» for jakt og «Tactical» for selvforsvar, samt varianten Benelli Supernova.
Thomas Goffe
Thomas Goffe (født 1591, død 27. juli 1629) var en jakobinsk dramatiker i England. Goffe var en student ved Christ Church ved University of Oxford hvor han tok sin embetseksamen. I løpet av sine tid som student skrev han tre tragedier: Orestes (1617; utgitt 1633), The Courageous Turk (Den modige tyrker, 1618; 1632), og The Raging Turk (Den rasende tyrker, 1618; 1631). Alle hans skuespill ble utgitt anonymt.
Liv
Thomas Goffe ble født i Essex n 1591. Han studerte først ved Westminster School hvor han ble betraktet som en dronningstipendiat. Han mottok et stipendiat den 3. november 1609 for å gå på Christ Church ved Universitetet i Oxford. Han mottok han sin universitetsgrad (BA) den 17. juni 1613 og fortsatte til sin master (MA) den 20. juni 1616. Mens han var involvert med skuespill og skrive skuespill ved Christ Church, fortsatt han å studere. Den 3. juli 1623 skaffet han sin cand. theol. (BD) og hadde således lisens til preke kort tid etter 11. juli 1623. Goffe ble spurt om å være sogneprest ved kirken i East Clandon, Surrey etter å ha mottatt sin BD, et tilbud som var verd åtte pund i året. Imidlertid begynte Goffe å skrive latinske taler og skrive dikt i hyllest av Thomas Bodley og dronning Anna av Danmark foruten også domprost av Christ Church, William Godwin.
Han levde alene det meste av sin liv grunnet sin avsmak for kvinner. Han ble betraktet som en kvinnehater og levde som ungkar inntil ga etter for en kvinne og giftet seg med henne i East Clandon. Denne kvinnen var enken til Goffes forgjenger og hadde latt som om hun var blitt forelsket i hans prekener. Han ble advart av sin gode venn fra Oxford, Thomas Thimble, at hun til sist vil komme til å knuse hans hjerte og at han var bedre stilt uten henne. Goffe lot seg uansett overtale og ble torturert av ekteskapet. Hun var sta, vanskelig og hadde ingen respekt for Goffe eller hans venner. Når noen få av hans venner fra Oxford stoppet ved Goffes hus, skottet hans hustru på dem med «onde øyne» og serverte dem egg og melk for middag. Pinlig berørt av sin hustru, beordret Goffe bedre mat for sine venner den påfølgende kvelden og ga dem vin. Hans hustru og hennes barn fra tidligere ekteskap fortsatt å vise ham manglende respekt, og hans venner klandret dem for hans død som skjedde den 27. juli 1629, ikke lenge etter at han ble gift.
Hans verker
Thomas Goffe var en aktiv dramatiker i løpet av sin tid ved Christ Church. Ettersom det er uklart i hvilken rekkefølge hans skuespill ble skrevet, antar forskerne at hans første skuespill sannsynligvis var The Raging Turk (Den rasende tyrker), også kalt Bajazet II. Dramaet er en tragedie og ble satt opp ved Christ Church i tiden rundt 1613-1618. Imidlertid ble stykket publisert etter hans død i 1631. Goffes andre drama er antatt å ha vært The Tragedy of Orestes som ble satt opp ca 1613-1618 og publisert i 1633. Hans siste skuespill produsert ved Christ Church var The Courageous Turk (Den djerve tyrker") eller Amurath the First. Det ble produsert den 21. september 1618 og ble utgitt i 1632. Alle hans skuespill ble publisert i et bind som Three Excellent Tragedies i 1656.
Det er ingen bevis tilgjengelig for å verifisere datoene til disse tre stykkene. Imidlertid er strukturen, den rå dialogen, og bruken av Richard Knolles' The General Historie of the Turkes som kilde for inspirasjon, antyder at The Raging Turk er Goffes første drama. I tillegg inneholder Goffes The Courageous Turk noen få linjer i prologen som antyder at dette var det tredje stykket som ble framført ved Christ Church. Disse linjene er som følgende:
The Raging Turk er en tragedie om keiser Bajazet II som desperat forsøker å holde på sin makt, men konspirerende sønner og en usurperende bror forhindre ham. Mens han forsøker å forhindre sin etterfølger, blir folk oppslukt av forvirring og fører til mist 16 døde. Slutten på stykket løses med at Bajazet blir forgiftet og hans sønnesønn Solyman er kronet til keiser. Mange forskere har antatt at i dette stykket, «Goffe synes å være fascinert med den antatte ondskapen til tyrkerne og deres umettelige grådighet.»
The Tragedy of Orestes er en variant av en antikk fortelling om Aegisthus’ (Aigisthos) mord på Agamemnon (Agamemnon) med hjelp fra Clytemnestra (Klytaimnestra). Orestes, usikker på hvem som drepte hans far, ber sin gode venn Plyades om hjelp. Sammen forkler de seg og la det gå rykter om de har drept seg selv ved å hoppe utenfor et stup. Orestes er fortalt at om han frakter sin fars bein til en magikvinne ved navn Canidia, vil hun avsløre farens morder. Da sannheten blir avslørt dreper Orestes spedbarnet til Aegisthus og tvinger foreldrene til å drikke barnets blod. Etter at Aegisthus og Clytemnestra er drept på scenen, blir Orestes nektet tronen og forvist. Til sist dør Orestes og Pylades ved å løpe på hverandres sverd.
The Courageous Turk er inndelt i to deler. Den første er handler om Amuraths lidenskap for sin konkubine Eumorphe, hans offiserers misnøye med hans affære, og Eumorphes død. Den andre delen forteller om en rekke hendelser som består av Amuraths ulike kriger i Servia, de kristnes militære forvirring, ekteskapet til Amuraths sønn Bajazet med Hatam, Amuraths konflikt med sin svigersønn Aladin, det fellesdrapet av Amurath og den kristne kapteinen Cobelitz, og Bajazets opphøyelse til keiser med det påfølgende drapet på hans bror Jacup.
Kritikk og kontroverser
GoffesThe Courageous Turk har blitt kritisert og karakterisert som «alt annet enn utholdelig» grunnet stykkets «voldsomme leven og svulstighet» av Felix Shelling i Elizabethan Drama (1908). Adolphus Ward i A History of English Dramatic Literature to the Death of Queen Anne (1875) kalte det for et «frastøtende ordbram». Imidlertid likte samtidens publikum stykket grunnet figuren Amurath, dets detaljerte scener, emnet tyrkisk historie, og Goffes visjon om kongenes skrøpelighet og den endelige belønning som kristne får som kjemper mot hedningene.
Det er særskilte bevis som antyder at Goffe kjente til og svarte på Seneca den yngres tragedie Phoenissæ (Fønikiske kvinner). To av hans tragedier, Tragedy of Orestes og The Courageous Turk, inneholder taler som er oversatt fra Senecas stykker. I The Courageous Turk er talene til en tyrkisk prinsesse som blander seg inn i en krangel mellom hennes far og ektemann ord for ord tatt fra en scene i Phoenissæ hvor Jocasta, hustru av Oedipus, som går mellom sine stridende sønner. Ben Jonson sa i en samtale som ble nedtegnet av biskop Plume at «Så, Tom Goff fører inn i Eteokles og Polyneikes.» Jonson var høyt beundret på Christ Church, og kan ha blitt invitert til å lese et manuskript av Goffes stykker over temaet Phoenissæ. I tillegg, i motsetningen til mange forfattere og produsenter av akademisk drama i den jakobinske tiden, var Goffe ikke nedlatende eller avvisende til populært teater, og inkluderte mange scener og tekstlinjer som var påvirket av Shakespeares Hamlet og fra John Marstons Antonio's Revenge i sin tragedie Orestes. Et stykke kalt Phoenissae har også blitt tilskrevet Goffe. Det ble antagelig framført ved Christ Church i 1619, men har siden gått tapt.
Goffe skrev også ikkedramatisk poesi. Han har stundom blitt tilskrevet forfatterskapet av The Careless Shepherdess (Den skjødesløse hyrdinnen, 1619) av tidligere litterater, men dette er langt fra sikkert. Det var et hyrdedikt som antagelig ble framført ved Christ Church mellom 1618 og 1629. Motargumentet for at det er skrevet av Goffe er et utsagn på tittelsiden av det ble framført ved Salisbury Court, et teater som ikke ble åpnet før etter at Goffe var død.
Anatolij Bukrejev
Anatolij Nikolajevitsj Bukrejev (russisk: Анато́лий Никола́евич Букре́ев) (født 16. januar 1958, død 25. desember 1997) var en russisk fjellklatrer. Han besteg ti av verdens 14 fjell over 8 000 meter uten tilførsel av kunstig oksygen. I 1996 var han fjellfører for en av ekspedisjonene til Mount Everest som ble overrasket av uvær på fjellet, der åtte mennesker mistet livet. Bukrejev har en sentral rolle i Jon Krakauers beretning om hendelsene det dramatiske døgnet 10-11 mai, i boken Into Thin Air (I tynn luft).
São João (Pernambuco)
São João er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Flosshatt
Flosshatt, tidligere også kalt sylinderhatt eller bare høy hatt, er en høy hatt med stiv, sylinderformet pull og liten brem. Hatten kom i bruk i Europa omkring 1800 og ble etter hvert vanlig tilbehør til forskjellige typer korrekt sivil mannsdrakt. I dag brukes den bare ved spesielt høytidelige anledninger sammen med formelle antrekk som sjakett og kjole og hvitt. Også utkledte tryllekunstnere, og enkelte gothungdommer, kan bruke flosshatt. Det samme gjelder skorsteinsfeiere i Nord-Europa, der flosshatt flere steder har vært tradisjonelt tilbehør til deres svarte feieruniform.
Historie
Helt sist på 1700-tallet fortrengte «sylinderhatter» trekanthattene som i ulike varianter hadde vært svært populære i europeisk herremote gjennom hele 1700-tallet (mot slutten også formet som tosnutede napoleons- og admiralhatter). Den drakthistoriske bakgrunnen til flosshattene er likevel litt uklar, men hattetypen oppstod trolig som en slags relansering av de gamle, høye capotainene og andre hattemodeller av filt som var blitt «forvist» til Amerika sammen med puritanere og kvekere på 1600-tallet, men som kom tilbake i europeisk mote i videreutviklede varianter (deriblant i «wertherdrakten») i tida etter den franske revolusjonen. Ifølge Salmonsens konversationsleksikon kan 1796 regnes som flosshattens «fødselsår»: »1896 holdt den høje Herrehat 100 Aars Jubilæum, et Bevis paa Modens uhyre Stabilitet.». Høy sylinderhatt viste seg 1789 med lavere eller konisk pull, 1803 kom hatter trukket med silke (sateng), 1805–10 kom de bløte «kastorhattene» (shaghats), 1830 «Cylinderen» eller «Røret» og 1834 den sammenfellbare «Gibusen» eller «mekaniske hatt», seinere vanligvis kalt chapeau claque («hatt som smeller med et klikk»), 1834. Tidlig på 1800-tallet videreutviklet de første høye sylinderhattene seg også til ulike typer uniformshatter, gjerne dekorert med skilt og fjær.
Flosshatten, med mindre formvariasjoner, standard hodeplagg for alle velkledde herrer til inn på 1900-tallet. Ved midten av 1800-tallet kom imidlertid også filthatten og seinere stive, runde bowlerhatter ved siden av luer av forskjellige typer.
Til å begynne med ble flosshatten lagd av flosset ullfilt eller trukket med felpel, det vil si langhåret fløyel. En tid var også beverhårsfilt eller «kastor» moderne. Fra rundt 1830 ble den lakkerte pappkjernen trukket stramt med silkefloss. Opprinnelig ble hatten lagd i flere farger, men etter midten av 1800-tallet har svart, og tildels grått, dominert helt.
I populærkulturen
Galleriet under viser eksempler på hvordan flosshatter har blitt som symboler i populærkulturen og blitt kjennetegn for enkelte yrkesgrupper.
I Norge
Galleriet viser eksempler på bruk av flosshatter som del av tradisjonelle folkedrakter i Norge på 1800-tallet. Draktene var ofte en kombinasjon av det vi i dag kaller bunader og mer motepregde plagg. Andre tradisjonelle hodeplagg for menn kunne være mykere filthatter, ulike typer toppluer og kalottformede luer.
Rødhalslavspinner
Rødhalslavspinner (Atolmis rubricollis) er en av lavspinnerne i familiegruppen  bjørnespinnere (Arctiidae).
Rødhalslavspinner er på den norske rødlisten, i kategorien R, sjelden. Trusselen er hogst av gammel skog med rikelige mengder lav.
Utseende
Rødhalslavspinner er sjelden i Norge. Den er brunlig- svartgrå. Fremerste del av brystet er rødorange. Bakkroppen er også brunlig- svartgrå, men gulorange bakerst. Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile og den bretter eller «ruller» vingene rundt kroppen som en spole når den hviler. Vingespennet er mellom 27 og 37 millimeter.
Lavspinnere kan forveksles med flere andre småsommerfugler, kanskje særlig en vikler eller en liten måler. Men de kan skilles fra disse på de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Lavspinnere har også et høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax).
Larvene er tynt behåret med mørke hår. Hårene er arrangert i dusker på hvert ledd. Disse danner rekker av hårdusker bakover kroppen. Larvens kropp har noen røde flekker på ryggen og på siden, på hvert ledd. Utvokst blir den ca. 3-4 centimeter lang.
Levevis
Rødhalslavspinner finnes helst i løvskog, men kan finnes i barskog, eller i blandet skog. Den finnes først og fremst på steder med mye lav, ofte vil det si gammel og noe fuktig skog. Arten finnes både i fuktige skogtyper og i tørre. I Norge ligger mange av lokalitetene i kalkfuruskog. Arten er avhengig av at det finnes eldre trær med rik vekst av lav. Flygetiden er i juni og juli og den er aktiv både dag og natt.
Hunnen legger egg i barksprekker og greiner med mye lav, eggene legges i små grupper.
Larvene lever på ulike lav, på stammer og greiner på trær. Larven er utvokst om høsten. Rødhalslavspinner tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Puppestadiet tilbringes ofte i en barksprekk eller lignende. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning. Den overvintrer i puppestadiet og klekkes til våren. Puppen klekkes etter noen uker.
Utbredelse
Rødhalslavspinner er utbredt i det sydlige og sentrale Europa og den vestlige delen av Asia.
I Norge er arten kjent fra cirka 88 lokaliteter fra Jæren i vest til Eidskog i Hedmark i øst. Funn fra Jæren kan skyldes migrasjon. Arten er ustabil i sin opptreden. I noen områder kan den forsvinne for så å dukke opp igjen etter flere år. I de aller seneste år er det gjort mange funn. Det kan synes som arten for øyeblikket har en bølgetopp. Finnes i det sydlige Sverige, Danmark og Finland.
Navnet
Det latinske navnet Atolmis betyr den som er feig, av gresk atolmia, som er feighet. Navnet rubricollis betyr med rød hals. På svensk heter den Rödhalsad lavspinnare, på engelsk Red-necked Footman.
Bor (Småland)
Bor er et tettsted i Värnamo kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1,256 innbyggere.
São Lourenço da Mata
São Lourenço da Mata er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
10KhN
10KhN var en bakkebasert mobil sovjetisk variant av den tyske V-1-missilet. Det ble laget i 1952.
Christian Bråtebekken
Christian Bråtebekken (født 13. januar 1980) er en norsk forfatter, bosatt på Gjesåsen i Hedmark.
Han debuterte med barneboka Birger bilberger og burgermysteriet i 2005.
Tamanrasset (provins)
Provinsen Tamanrasset (arabisk: ولاية تمنراست) er en av Algeries 48 provinser. Administrasjonssenteret er Tamanrasset.
São Vicente Ferrer (Pernambuco)
São Vicente Ferrer er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Sipalki
Sipalki, Sipalkido eller Si Pal Ki er en mindre kjent koreansk kampkunst som trolig har sine røtter fra over 4300 år gammel mongolsk krigføring. Kampkunstens prinsipp går ut på å uskadeliggjøre fienden kjappest mulig ved å bruke minimalt med energi. Bakgrunnen til dette er overlevelse. Si (10) Pal (8) Ki (teknikker) betyr "De 18 teknikker", av disse er 15 med våpen og 3 uten. Dagens trening fokuserer mest på teknikkene uten våpen og selvforsvar.
Historie
For over 4000 år siden reiste to store mongolske stammer i to forskjellige retninger i Asia. Den ene reiste nordover og den andre reiste mot sør.
En av disse stammene (kalt «Ural Altai»), okkuperte en halvøy som i dag er kjent som Korea. Denne krigerske stammen hadde meg seg forskjellige kampteknikker som innholdt flere teknikker med og uten våpen. Disse teknikkene ble grunnlaget for Sipalki.
Inntil år 1552 besto Sipalki av 56 teknikker. I det samme året bestemte den koreanske keiseren at teknikkene skulle begrenses til 18, derav navnet Sipalki. Som betyr de 18 teknikker. Det opprinnelige navnet var «Soo Baek Gi» eller «Sib Fal Gi». Navnet ble endret på 70-tallet etter at Grandmaster Soo Nam Yoo flyttet fra Korea til Argentina. Det ble endret til uttalemåten, Grandmaster Yoo gjorde dette fordi både argentinsk media og utøvere hadde problemer med å stave det riktig.
I 1908 ble Korea invadert av Japan, da ble alle former for kampsport/kanpkunst forbudt inntil 1945. Det ble også forbudt i tidsrommet 1950-53, da Nord-Korea var i krig mot Sør-Korea. Dermed ble kampteknikkene bevart hemmelig. De ble trent i familiedynastier, fra far til sønn i flere generasjoner. Da kampsport ble tillat igjen var det en familie som hadde klart å bevare de 18 teknikker, dette var Yoo-familien.
På tidlig 70-tallet flyttet nåværende Grandmaster Soo Nam Yoo til Argentina, han startet treninger der og det ble veldig raskt populært. I dag er Sipalki størst i Sør-Amerika og Korea.
Sipalki kom til Norge på 90-tallet med Master Hugo Garcia (6-dan), som er en av Soo Nam Yoo sine elever. I Norge i dag er det en klubb i Oslo og en i Krogstadelva (i nærheten av Drammen).
Yunhe (Lishui)
Yunhe (kinesisk: 云和县; pinyin: Yúnhé Xiàn) er et fylke i byprefekturet Lishui i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 109,369 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Paolo Camossi
Camossi deltok i VM 1999 i Sevilla der han endte på femteplass med et hopp på 17,29 meter. Han tok bronse under innendørs-EM 2000 med et hopp på 17,05.
Han deltok også under OL 2000 i Sydney og ble nummer åtte i finalen. Hans fremste meritt kom under innendørs-VM 2001, der han tok gull med et hopp på 17,32. Han var også i finalen under VM 2001 i Edmonton der han ble nummer 11.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1972 – 10000 meter herrer
10 000 meter hurtigløp på skøyter herrer var en øvelse under Vinter-OL 1972. Øvelsen ble avholdt på Makomanai Open Stadium i Sapporo, Japan 7. februar 1972.
Rekorder
Dette var gjeldende rekorder verdens og olympisk rekorder før Vinter-OL i 1972:
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder ble satt under konkurransen:
Anthocharis euphenoides
Anthocharis euphenoides er en dagaktiv sommerfugl i gruppen hvitvinger.
217/I
217/I var et eksperimentelt sovjetisk luftvernmissil, et av Sovjets første luftvernsmissiler.
Anthocharis euphenoides
Utseende
Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen ikke har kjever og lepper, men en lang sugesnabel (proboscis) mellom palpene. Den er rullet opp i en spiral, mellom palpene, under hodet, når den ikke er i bruk. Antennene er trådformet og består av sylindriske ganske like ledd. Antenneklubben er flat eller skålformet slik som hos alle dagsommerfuglene. På beina finnes også sanseorgan som gir informasjon om hva sommerfuglen sitter på. Hunner bruker disse sansene for å finne riktig næringsplante, hvor den kan legge sine egg. Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte. Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larven har generelt tykk hud og er ganske hardføre. Hodet, brystet og bakkroppen er sammenvokst uten noen oppdeling.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noe små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Like bak hodet er bryststykket, som består av tre sammenvokste ledd, Bryststykket har tre par bein. Lengre bak har larvene noen vorteføtter, som ikke er egentlige bein, men utvekster larven kan bruke til å holde seg fast. Lengst bak har den en analfot. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.
Larvene ånder gjennom traké-åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Puppen er plassert stående eller oppreist, og er festet i anal-enden mot underlaget. Den holdes oppe ved et magebelte av spinntråder. Den har én spiss i hodeenden, ikke to som hos svalestjerter.
Nikis Theophilakis
Nikis Theophilakis (født 13. september 1971 i Norge) er en norsk skuespiller som også er utdannet kunstfotograf.
Skuespillerkarriere
Han spilte rollen som grønnsakshandleren Naeem i TVNorges julekalender Jul i Tøyengata, og nissen Svein i de tre julekalenderne Nissene på låven (2001), Nissene over skog og hei (2011) og Nissene i bingen (2021).
Anthocharis euphenoides
Levevis
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Den lever som plantespiser på planter i slekten Biscutella. Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 grader C°. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
Nikis Theophilakis
Skuespillerkarriere
Fra 2006 til 2017 spilte han rollen som Pelle Krogstad i såpeoperaen Hotel Cæsar. Han har også spilt i en rekke reklamefilmer, blant annet for dagligvarekjeden Rimi, der rollefiguren hans ble kjent for replikken «Å, er du gravid, eller?».
Anthocharis euphenoides
Levevis
Anthocharis euphenoides tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.
Utbredelse
Anthocharis euphenoides finnes sør og øst i Europa.
Nikis Theophilakis
Annet
Han kom til finalen i første runde av TVNorges 4-stjerners middag.
Familie
Han har gresk far og norsk mor. Hans farfar, Ioannis Theophilakis, var sølvvinner i 30 m militærrevolver, lagskyting i sommer-OL 1920.
11K64
11K64 var en planlagt rombasert versjon av det sovjetiske R-16-missilet. I juni 1966 la komitéen OKB-586 fram et forslag om en rekke rombaserte missilsystemer basert på R-14, R-16 og R-36-missilene. 11K64-systemet ble aldri testet i motsetning til systemene basert på R-14 og R-36 missilene da denne versjonen aldri kom lenger enn til designstadiet. Den ble omdøpt til Tsyklon-1 i etterkant.
Eksterne lenker
11K64
Kentuckys flagg
Kentuckys flagg er blått og har delstatens segl midt i flaggduken. Rundt seglets nedre halvdel er det plassert to kryssede grener av gullris (engelsk: dogwood, latin: solidago), mens påskriften "Commonwealth of Kentucky" er plassert i en bue over øvre halvdel. Flagget benyttes i størrelsesforholdet 1:2.
Kentuckys delstatsflagg ble godkjent av delstatsforsamlingen 26. mars 1918, men det tok ti år før det ble gitt nærmere bestemmelser om utseendet. Disse kom først i 1928. Senere, i 1962, ble ytterligere spesifikasjoner gitt.
Delstatens segl ble vedtatt i 1792 og viser to personer, en nybygger og en statsmann, som hilser på hverandre. Dette kan tolkes som symbolske uttrykk for møtet mellom nybyggerstaten Kentucky og de opprinnelige koloniene på østkysten. Seglet inneholder også det patriotisk og unionsvennlige mottoet "United we stand, divided we fall", et uttrykk for at Kentucky var unionens utpost mot vest da delstaten ble opptatt som landets femtende delstat.
Tradisjonen med blå duk for delstatsflagget stammer fra fanene som ble benyttet av troppeenhetene fra Kentucky som deltok i den amerikanske borgerkrigen. Også delstatene Pennsylvania, Connecticut, Sør-Carolina, New Hampshire, Virginia, New York, Vermont, Indiana, Maine, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Oregon, Kansas, Nevada, Nebraska, Nord-Dakota, Montana, Idaho, Utah og Alaska har delstatsflagg med blå flaggduk. Louisiana, Oklahoma og Sør-Dakota benytter en noe lysere blåfarge i sine delstatsflagg, mens Delawares delstatsflagg har en lysere, gråblå fargetone.
Paul Harrington
Paul Harrington (født 8. mai 1960) er en irsk musiker som sammen med Charlie McGettigan vant Eurovision Song Contest 1994 for Irland.
Vinnersangen deres, «Rock 'n' Roll Kids», ble laget av Brendan Graham, som også har laget sanger som «You Raise Me Up» og Irlands vinnerbidrag fra Eurovision Song Contest 1996, «The Voice». Under avstemningen fikk «Rock 'n' Roll Kids» 226 poeng, og de ble dermed de første i Eurovision Song Contest til å få mer enn 200 poeng. Seieren var dessuten Irlands tredje på rad, en bragd ingen andre land noen gang har prestert.
I 1991 ga Harrington ut albumet «What I'd Say» med tolv spor, og han var selv med på å skrive fem av dem.
Harrington har vært vokalist i Michael Flatleys produksjon «Celtic Tiger» og synger jevnlig på den irske radiostasjonen RTÉ 2 og sporadisk på irsk tv.
TNT (TNT-album)
Albumet ble utgitt i 1982, og er bandets eneste med norske tekster.
I 1984 ble første halvdel av albumet (side èn på den opprinnelige vinylutgivelsen) innspilt på nytt med engelske tekster og utgitt som EP som også fikk navnet TNT. Bassisten Steinar Eikum var da erstattet med Morten Skaget (kreditert som Morty Black). To låter skulle dukke opp enda en gang i engelske versjoner med Tony Harnell på vokal. Harnell skrev ny tekst til «U.S.A.» før bandet tok den med på Knights of the New Thunder-LP-en. «Eddie» var med som bonusspor på CD-en og EP-en American Tracks. Den engelske versjonen av «Harley-Davidson» har blitt fremført live flere ganger både av Harnell og hans etterfølger Tony Mills.
Sporet «Eddie» refererer til «Eddie the Head», maskoten til Iron Maiden.
Sporliste
Alle låter er skrevet av Dag Ingebrigtsen og Gustav Alfheim, unntatt hvor annet står.
Sigismund II August av Polen
Sigismund II August (polsk Zygmunt II August, litauisk Žygimantas Augustas, født 1. august 1520, død 7. juli 1572) var storfyrste av Litauen fra 1530 og konge av Polen fra 1548. Han forente Polen og Litauen gjennom Lublinunionen 1. juli 1569 til Det polsk-litauiske samvelde.
Sigismund II August var sønn av Sigismund I og Bona Sforza av Milano. Han var bror til Katarina Jagellonerinnen og svoger av Johan III av Sverige.
Han fikk ingen legitime arvinger, og var den siste polske monark fra Huset Jagiełło. Han ble etterfulgt av eleksjonskongen Henrik III.
Stephen McGinn
Stephen McGinn (født 2. desember 1988) er en skotsk fotballspiller som fra 30. juni 2020 er klubbløs.
Ulf Flittig Tønder
Ulf Tønder Flittig (født 23. januar 1978 i Trondheim) er en norsk filmklipper og regissør.
Stephen McGinn
Han fikk sin debut i det høyeste nivået i skotsk fotball i januar 2007, da han spilte mot Celtic, hvor hans bestefar forøvrig har vært formann. McGinn kvitterte ved å score St. Mirrens eneste mål i en kamp de tapte 1-5.
Ulf Flittig Tønder
Tønder utgjør sammen med Halvor Nitteberg produksjonteamet 2bak.
Stephen McGinn
I april 2009 debuterte han på Skottlands U21-landslag i en kamp mot Albania hvor det skotske laget vant 5-2 og McGinn scoret et av de skotske målene.
15. januar 2010 ble han solgt til den engelske Championship-klubben Watford FC, hvor han debuterte på banen som innbytter i en kamp mot Newcastle United 27. februar 2010.
Grímur Kamban
Grímur Kamban (800-tallet) var ifølge Færøyingesaga den første landnåmsmannen på Færøyene. Sagaen forteller at:
oversatt:
Sagaen inneholder en feildatering i forhold til Harald Hårfagre: Mens Harald samlet Norge omkring år 880-900, vet man at Grímur Kambans sønnesønn Tórálvur Smør deltok i en ferd til Island allerede før 874, og landnåmet må derfor dateres et halvt århundre tidligere — omkring år 825, hvis sagaens opplysninger om Grimur Kamban stemmer forøvrig.
Navnet Kamban antas å være av keltisk opphav. Færøysk er iblandet enkelte keltiske ord selv om språkets slektskap med norrønt er udiskutabelt. Mange forskere mener derfor at landnåmet på Færøyene ikke kommer direkte fra Norge, men snarere fra norske kolonier på keltisk område, slike som Shetlandsøyene, Isle of Man, Hebridene og Irland — derav den keltiske påvirkningen.
Selv om det ikke nevnes i Færøyingesaga, inngår det i sagntradisjonen at Grímur Kamban slo seg ned ved Funningur på Eysturoy.
Uavhengig av dateringen var han likevel ikke den første, ettersom irske munker hadde besøkt øyene 200 år tidligere.
Songyang
Songyang (kinesisk: 松阳县; pinyin: Sōngyáng Xiàn) er et fylke i byprefekturet Lishui i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 229,778 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Pagoden til Yanqing-tempelet (Songyang Yanqing si ta, 松阳延庆寺塔) i landsbyen Tashixia vest i fylket ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Tabira
Tabira er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Babels tårn
Babels tårn (hebraisk:, Migdal Bavel) er en etiologisk fortelling i Første Mosebok i Den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente) som skal forklare hvorfor verdens folk snakker forskjellige språk. I henhold til fortellingen snakket en forent menneskehet i generasjonene etter den store oversvømmelsen (syndfloden) et enkelt språk og utvandret østover til de kom til landet Sinear (hebraisk:, Šinʻar). Der bestemte de seg for å bygge en by og et tårn som var høyt nok til at det strakte seg opp og nådde himmelen. Gud observerte deres by og deres voksende tårn, forvirret deres språk slik at de ikke lenger kunne forstå hverandre, og spredte dem over hele kloden.
En del forskere har knyttet Babels tårn med kjente byggverk, mest kjent er Etemenanki, en ziggurat (trappepyramide) dedikert den mesopotamiske guden Marduk, som ble reist av Nabopolassar i byen Babylon ca. 610 f.Kr. Den store zigguraten i Babylon var 91 meter høy, et mektig byggverk i sin tid. Aleksander den store beordret den revet ca. 331 f.Kr. som forberedelse for et byggverk som hans tidlige død forhindret. En fortelling i Sumer med tilsvarende elementer som i den senere bibelske fortellingen er fortalt i en tekst fra en gang på 2000-tallet f.Kr. og har fått den moderne tittelen «Enmerkar og herren av Aratta». Babel og dens avledning «babelsk» har gått inn i norsk språk i betydningen «stor forvirring; mye ståk (særlig av prat), slik at det ikke er ørenslyd å få».
Etymologi
Frasen «Babels tårn» opptrer opprinnelig ikke i Bibelen; det er alltid «byen og tårnet» eller bare «byen». Den opprinnelige utledningen av navnet Babel (som også er det hebraiske navnet for Babylon) er usikker. Det stedegne, akkadiske for byen Bāb-ilim, som har betydningen «Guds port». Imidlertid er den formen og fortolkningen i seg selv antatt å være resultatet av en akkadisk folkeetymologi benyttet på en eldre form av navnet, Babilla, som har en ukjent betydning og er antagelig av ikke-semittisk opprinnelse. I henhold til Bibelen fikk byen sitt navn «Babel» fra det hebraiske ordet balal i betydningen «å rote sammen» eller «å forvirre».
Sjanger
Fortellingen Babels tårn er en etiologisk fortelling, det vil si en fortelling om årsaken til et fenomen. Etiologier er fortellinger som forklarer opprinnelsen til en skikk, rituale, geografisk trekk eller egenskap, navn, eller andre fenomener. Fortellingen om Babels tårn forklarer opprinnelsen til mangfoldigheten av språkene i verden. Gud var opptatt av menneskene bedrev blasfemi ved å bygge et tårn for å unngå en andre oversvømmelse eller syndflod, slik at Gud forvirret menneskene tale slik at de snakket ulike språk. Således ble menneskene delt inn i forskjellige språksamfunn og kunne ikke lenger forstå hverandre.
Temaer
Fortellingens tema er en tevling mellom Gud og menneskene opptrer andre steder i Første Mosebok, i fortellingen om Adam og Eva og Edens hage. En jødisk fortolkning fra 100-tallet e.Kr. er gitt av Josefus og som forklarer konstruksjonen av tårnet som en hybrisk, overmodig handling av menneskene, en utfordring mot Gud beordret av den arrogante tyrannen Nimrod. Det er imidlertid en del samtidige utfordringer av denne klassiske tolkningen. Denne tolkningen av teksten forstår Guds handlinger ikke som en straff for stolthet, men som en etiologi på kulturelle forskjeller, og framstiller Babel som sivilisasjonens krybbe.
Forfatter og kildekritikk
Tradisjonen som tilskriver hele Tora/Pentateuk (de fem Mosebøkene) til Moses, men på slutten av 1800-tallet ble dokumenthypotesen fremmet av Julius Wellhausen. Denne hypotesen foreslår fire kilder: J, E, P og D. Det etiologiske vesen til fortellingen om Babels tårn er betraktet som typisk for J. I tillegg er det bevisste ordspillet på byen Babel, og støyen fra menneskene «babling/babbel» funnet i det hebraiske ordet, som det også er i det norske, og er betraktet som typisk for J (Jahvistkilden).
Sumeriske og assyriske paralleller
Det eksisterer en eldre, sumerisk myte som er tilsvarende som Babels tårn. Den er kalt «Enmerkar og herren av Aratta», hvor Enmerkar av Uruk bygde en enorm ziggurat i Eridu og krevde en tributt av kostbart materiale fra Aratta for dens konstruksjon. Ved et tidspunkt siterte en besvergelse som tryglet guden Enki om å gjenopprette (eller i Kramers oversettelse, å avbryte) den språklige enheten til de befolkede områdene — navngitt som Shubur, Hamazi, Sumer, Uri-ki (Akkad), og Martulandet, «hele universet, de godt bevoktede folkene — må de alle påkalle Enlil samme i ett språk.»
I tillegg er det ytterligere en assyrisk myte, datert fra rundt 700-tallet f.Kr. under det nyassyriske rike (911-605 f.Kr.) som har et antall likheter med den senere bibelske fortellingen om Babels tårn.
Etemenanki (sumerisk i betydningen «tempelet for etableringen av himmelen og jorden») var navnet på en ziggurat dedikert til guden Marduk i byen Babylon. Den ble ombygd på 500-tallet f.Kr. av nybabylonske herskere som Nabopolassar og Nebukadnesar II. I henhold til moderne forskere som Stephen L. Harris er den bibelske fortellingen om Babels tårn sannsynligvis påvirket av Etemenanki under jødenes babylonske fangenskap.
Forsvarsmur
Forsvarsmur er en befestning for å beskytte en by eller bosetning fra en mulig angriper. I oldtiden og fram til tidlig moderne tid har de vært benyttet for å omgi og forsvare bosetninger av ulik størrelse. Generelt er de referert til som bymurer, skjønt det har også vært bygget større voller eller forsvarsmurer som hadde til hensikt å beskytte et helt område eller region av et land, eksempelvis Den kinesiske mur og Hadrians mur, og Offas dike, sistnevnte et omfattende byggverk bestående av forsvarsvoller ved grensen mellom England og Wales som ble reist på 700-tallet, og den metaforisk tyske Atlanterhavsvollen. Alle disse strakte seg langt utover grensene av en by og beskyttet grensene av et større område. Utover deres forsvar, hadde mange murer også en viktig symbolsk betydning — de representerte også statusen og uavhengigheten til de samfunn de omga.
Overlevende murer fra oldtiden er bortimot alle strukturer bestående av murerarbeid, men varianter bygd av tømmer eller av stein er også kjent. Avhengig av topografien i området som omga byen eller bosetningen var hensikten til forsvarsmurene å beskytte, elementer i terrenget, som eksempelvis elver, kystlinje eller fjell, kunne bli iblandet for å gjøre murene mer effektive.
Christian Astrup
Christian Astrup (født 31. desember 1909, død 30. mai 1983) var en norsk politiker (Nasjonal Samling), «fylkesmann» i Bergen og Hordaland 1941–44 og fungerende sosialminister fra 8. oktober 1944 til 8. mai 1945. Som sosialminister innførte han loven om barnetrygd i Norge i desember 1944.
Forsvarsmur
Historie
Fra svært tidlig i historien og fram til moderne tid har forsvarsmurer vært en nødvendighet for enhver by. Uruk i oldtidens Sumer (Mesopotamia) er en av verdens eldste kjente byer med bymur. Før den tid er byen (eller heller protobyen) Jeriko, i hva som i dag er Vestbredden, omgitt av forsvarsmurer allerede på 9000-tallet f.Kr. Denne var mer enn 3,6 meter høy og 1,8 meter bred ved grunnlinje, og innenfor var det et tårn som var like høyt.
Christian Astrup
Astrup var utdannet cand. oecon. Han sluttet seg i 1935 til Nasjonal Samling, der han markerte seg som tilhenger av en sosialradikal politikk. Astrup var NS' propagandaleder i Hedmark fra høsten 1940 til våren 1941, fylkesfører i Sunnmøre fra sommeren til høsten 1941, fylkesfører i Bergen, samt «fylkesmann» i Bergen og Hordaland fra høsten 1941 til 1. juni 1944. Reichskommissar i Bergen, Heinrich Christen, likte først Astrup, men endret syn og beskrev ham i sin dagbok 27. november 1941 som «en liten fanatiker».
Astrup var riksfullmektig for Nasjonal Arbeidsinnsats fra 1. juni 1944 og fungerende statsråd og sjef for Sosialdepartementet fra oktober 1944.
Forsvarsmur
Historie
Assyrerne benyttet seg av store arbeidsstyrker for å bygge palasser, templer, men også forsvarsmurer.
Christian Astrup
Han var gift med Else Johanne Marie Prytz, datter til Frederik Prytz som var finansminister i Quislings regjering.
Forsvarsmur
Historie
En del bosetninger i Induskulturen var også befestet. En gang rundt 3500 f.Kr. var hundrevis av små jordbrukslandsbyer spredte langs Indusdalen. Mange av disse bosetningene hadde befestninger og planmessige gatestrukturer. Hus bygget av stein og murstein av soltørket leire ved Kot Diji lå tett bak store elvedemninger og forsvarsmurer ettersom de var stadig truet av nabosamfunn som ønsket kontroll over den framragende jordbruksområdene. Mundigak i provinsen Kandahar i dagens sørlige Afghanistan hadde på 2500 f.Kr. forsvarsmurer og kvadratiske bastionen bygget av soltørket murstein.
Christian Astrup
Astrup var passasjer i ulykkesbilen da minister Gulbrand Lunde og hans frue druknet da bilen skled utfor ferjelemmen på Våge (mellom Åndalsnes og Ålesund) 26. oktober 1942. Astrup kom seg i land og ble berget.
Forsvarsmur
Historie
Babylon var en av de mest berømte byer i oldtidens verden, særlig grunnet byggeprogrammet til Nebukadnesar II som på 500-tallet f.Kr. utvidet bymurene og bygget Istarporten, den åttende byporten til det indre Babylon. Byen var bortimot uinntakelig med en tredobbel rad av forsvarsmurer, og ankomst til byen gikk kun gjennom en av dens porter eller via elven Eufrat.
Det var få unntak — det mest kjente var oldtidens Sparta og oldtidens Roma som i lang tid ikke hadde forsvarsmurer og valgte heller å støtte seg på sine militære kraft. Innledningsvis var disse tidlige bymurene og befestningene kun enkle konstruksjoner av tømmer og jordvoller som senere ble erstattet av ulike eller delvise konstruksjoner av steiner som ble stablet oppå hverandre uten noen form for mørtel.
I Sentral-Europa bygde keltiske stammer store befestninger som siden ble kjent som oppida og disses forsvarsmurer synes delvis påvirket av de som ble bygget ved Middelhavet. I årenes løp ble befestningsverkene jevnlig utbedret og forsterket. Mange oppida utviklet seg fra bygdeborger, men ikke alle hadde forsvarsfunksjoner. Utviklingen av oppida var en milepæl i urbaniseringen av kontinentet, de var de første større bosettingene nord for Middelhavet som kunne beskrives som byer. Hovedfunksjonen til oppida var dens murer og porter, deres vid og romlige form, og dominerende utsikt over omgivelsene. I henhold til forskeren Jane McIntosh, «de imponerende festningsvollene med omstendelige portåpninger (...) var antagelig like viktig for å kontrollere bevegelsen av folk og varer som for forsvar.»
I oldtidens Hellas ble store steinmurer bygd i den mykensk kultur, eksempelvis i bronsealderens Mykene. Byen lå på en befestet høyde med store steinmurer, omgitt av mindre landsbyer og eiendommer, og dets herskere valgte antagelig å plassere sin festning på et mindre befolket område av forsvarshensyn. Innenfor muren ble det bygd monumentale palasser. I klassisk tid ble bystaten Athen bygd med et langt sett av parallelle steinmurer kalt for De lange murer som nådde ned til byens befestede havn ved Pireus.
Store herdete jordmurer (pakket, stampet leirblandet jord) ble bygd i oldtidens Kina siden Shang-dynastiet på rundt 1600-1050 f.Kr. Hovedstaden Ao hadde store murer bygd på denne måten og med dimensjoner på 20 meter i bredden ved fundamentet og omringet et område på 1900 meter kvadratet. Selv steinmurer ble reist i Kina i de stridende staters tid (481-221 f.Kr.), skjedde ikke omformingen til den store steinarkitekturen før på Tang-dynastiet (618-907 e.Kr.). I henhold til Kinas lengste og mest imponerende befestning, den store kinesiske muren, hadde den blitt bygget siden Qin-dynastiet (221-207 f.Kr.), skjønt dens nåværende form var hovedsakelig en ingeniørbragd og omforming som skjedde under Ming-dynastiet (1368-1644 e.Kr.) i løpet av 1400- og 1500-tallet. Likeledes ble de berømte murene i Den forbudte by i Beijing etablert tidlig på 1400-tallet av Yongle-keiseren. Murene om byen er 7,9 meter høye og 6 meter dype ved en 52 meter vid festningsgrav. Murene er 8,6 meter vid ved fundamentet og smalner til 6,6 meter ved toppen. Murene fungerte både som forsvarsmurer og stenge de innenfor inne.
Romerne befestet sine byer med massive, mørtelfestet steinmurer. De mest kjente av disse er i stor grad fortsatt bevart, Aurelianusmuren i Roma og Theodosiusmurene i Konstantinopel. I tillegg finnes det delvise levninger andre steder. Disse er hovedsakelig gjenværende byporter, som Porta Nigra i den tyske byen Trier og Newport Arch («Newportbuen») i den engelske byen Lincoln.
Bortsett fra disse utviklet det seg tidlig i middelalderen en del byer som ble bygd rundt festninger. Disse byene var kun sjelden beskyttet av enkle steinmurer og det var mer vanlig med en kombinasjon av murer og jordvoller. Fra 1100-tallet var det hundrevis av bosetninger av bosetninger av forskjellige størrelser over hele Europa som ofte fikk retten av sin overherre til å befeste seg. Opprettelsen av urbane sentre var et viktig virkemiddel i territoriale utvidelser og mange byer, særlig i Øst-Europa, ble opprette med dette målet for øye, særlig i den tyske ekspansjonen østover. Disse byene er lett å gjenkjenne grunnet deres regelmessig byplanlegging og store markedsplasser. Befestningen av disse bosetningene ble jevnlig forbedret for å reflektere samtidens nivå innenfor den militære utviklingen.
I løpet av renessansetiden, opprette Venezia store murer rundt de byene som var truet av det muslimske osmanske rike. Blant de beste eksempler på byer med forsvarsmurer er Nikosia og Famagusta på Kypros, og befestningene i Iraklio og Khaniá på Kreta som fortsatt står den dag i dag.
217/II
217/II var et eksperimentelt sovjetisk luftvernmissil, et av Sovjetunionens første.
Rydaholm
Rydaholm er et tettsted i Värnamo kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1,474 innbyggere.
Europavei 8 (Norge)
Europavei 8 (E8) er en norsk riksvei som går mellom Tromsø og grensen mot Finland ved Kilpisjärvi. Mellom Nordkjosbotn og Skibotn deler den trasé med Europavei 6. Veiens lengde i Norge er 167,3 km inkludert 43,6 km felles trasé med Europavei 6. Veien er del av Europavei 8.
Historikk
Betegnelsen E78 ble innført 1. juni 1965 for strekningen Tromsø – Kilpisjärvi – Torneå. UNECE besluttet i 1983 å reformere systemet. E78 skulle få nummeret E08 og E6 skulle få nummeret E47. Det tok noen år med forhandlinger om E6 og først 1992 ble det nye systemet innført i Norge der E8 gikk (Tromsø – Kilpisjärvi – Torneå). Etter det gamle nummersystemet fra 1950 gikk E8 fra London via Warszava til grensen mot Sovjetsamveldet.
I 2013 ble 9,6 km av E8 gjennom Lavangsdalen utbedret med midtrekkverk og forbikjøringsstrekninger. Arbeidet kostet 220 millioner kroner. I perioden fra 2000 til 7. januar 2011, da fem mennesker omkom i bussulykken i Lavangsdalen, har 22 mennesker mistet livet her.
2019 ble den tidligere riksvei 862 del av E8.
Standard
Det er ikke bygd motorveier eller motortrafikkveier langs europavei 8, men på noen strekninger med en fartsgrense på 90 km/t. Disse er: Firefeltsvei finnes kun i Tromsø. De finns i Giævernesettunnelen og Tromsøysundtunnelen og tilsluttende strekninger.
Tacaimbó
Tacaimbó er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Jingning She
Befolkningen var på 175,484 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Mats Stjernstedt
Mats Stjernstedt (født 1968 i Gävle, Sverige) har studert kunsthistorie ved Lunds universitet og har bakgrunn som kurator og skribent, blant annet i Artforum,, , the Nordic Art Review og Aftonbladet. I 2011 tiltrådte han som kunstnerisk leder på Kunstnernes Hus i Oslo. Før dette hadde han ledet i ti år, en uavhengig kunsthall og stiftelse for samtidskunst i Stockholm. Ved siden av kuratorvirksomhet på institusjonene han har ledet, har Stjernstedt kuratert utstillinger for, Svenska Institutet og laget utstillinger i samarbeid med europeiske institusjoner som , i Praha og.
Under Mats Stjernstedts ledelse har aktivitetsnivået gått kraftig opp på Kunstnernes hus, fra 40 arrangmenter i 2011 til over 160 i 2014.
Maria Guida
Maria Guida (født 23. januar 1966 i Vico Equense) er en italiensk tidligere friidrettsutøver (langdistanseløper).