cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Forum Romanum
Den romerske republikken
I virkeligheten hadde det romerske samfunn enkel smak; preget av dyder for hardt arbeid, i sitt vesen konservativt og puritansk. Plautus' lidderlige horer og horkarer var godt skjult i skyggene, og i krigstider ble det vedtatt lover mot å vise fram luksus og kvinner fikk forbud mot vise smykker eller 'fornærmelige' klær.
Mange av tradisjonene fra Comitium, slik som folkelige forsamlinger, leker og gravlegging av adelen, ble videreført til Forum etter som det ble utviklet. Særlig kjent var flyttingen av comitia tributa (tribusforsamlingen), en underavdeling av folkeforsamlingen i republikken, 145 f.Kr. Særlig betydningsfulle og til da uten presedens, var de politiske handler som utspilte seg i 133 f.Kr. da i midten av opptøyer i og rundt Forum: folketribunen Tiberius Gracchus ble lynsjet av en gruppe senatorer.
På 80-tallet f.Kr., under diktaturet til Sulla, ble det gjort betydelige arbeid på Forum, inkludert å heve nivået på torget med bortimot en meter og steinlegge plassen med et dekke av marmorsteiner. Dette høydenivået ble opprettholdt mer eller mindre intakt for mer enn et millennium: i det minste fram til herjingen av Roma ved Robert Guiscard og hans normannere i 1084 da forsømmelser i vedlikeholdet til sist førte til at grus, jord og annet begynte å samle seg uhindret.
I 78 f.Kr. ble det enorme Tabularium, en bygning for arkiver, bygd på Kapitolhøyden på ordre av Sullas konsuler, Marcus Aemilius Lepidus og Quintus Lutatius Catulus. Dens store korridor, 67 meter land og hevet 15 meter over Forum på en massiv underbygning, er fortsatt delvis bevart. I 63 f.Kr. ga Cicero sin berømte tale som fordømte tilhengerne til konspiratøren Catilina i Forum, nærmere bestemt i Concordiatemplet da dens rommelige hall tidvis ble benyttet som møtested for senatorene. Etter kjennelsen ble de ført til deres død ved Tullianum, det nærliggende mamertinerfengselet som var det eneste kjente statlige fengselet for antikkens romere.
Keiserriket
I løpet av disse tidlige keisertidene ble mye av de økonomiske og juridiske affærene overført fra Forum og til de større og mer storslagne bygningene i nord. Etter at Trajans forum ble bygd i 110 e.Kr., det siste av de store keiserfora, ble disse aktivitetene overført til Basilica Ulpia.
Septimius Severus-buen i hvit marmor ble lagt til i den nordvestlige enden av Forum. Den ble reist i nærheten av Kapitolhøyden og tilstøtende til det gamle, forsvinnende Comitium. Det ble avduket i 203 e.Kr. for å minnes de militære seirene over Partia til keiser Septimius Severus og hans to sønner. Det er et av de mest synlige landemerker der i dag. Keiser Diokletian, som styrte i tiden 284-305, var den siste av de store byggherrer av Romas urbane infrastruktur, og han inkluderte Forum i sitt byggeprogram. På hans tid hadde Forum blitt meget rotete med statuer og minnesmerker av ulikt slag. Han rensket opp og reorganiserte området, og bygget på nytt Saturtempelet, Vestatempelet og Curia. Det opprinnelige hadde brent og det er Diokletians versjon som fortsatt kan bli besøkt i dag.
Under styret til Konstantin den store skjedde fullførelsen i 312 av konstruksjonen av basilikaen som Maxentius hadde påbegynt i 308, den siste betydelige utvidelsen av forumkomplekset. Maxentiusbasilikaen gjenopprettet mye av det politiske fokuset til Forum Romanum som varte fram til Vestromerriket gikk under rundt to århundrer senere.
Middelalderen
På 500-tallet begynte prosessen med å omgjøre en del av de gamle byggverkene i Forum om til kristne kirker. Den 1. august 608 ble Fokassøylen reist foran Rostra og dedisert til ære av den østromerske keiser Fokas. Dette ble den siste monumentale verk som ble gjort i Forum. Ved 700-tallet var hele den åpne plassen blitt omringet av kristne kirker som hadde overtatt plassen til de tidligere førkristne templene som var blitt forlatt og ramponert.
En anonym reisende på 700-tallet fra Einsiedeln (som nå ligger i Sveits) rapporterte at Forum allerede var forfalt i hans tid. Ytterligere ødeleggelser ble påført ved jordskjelvet i 847 og ved den stadige erosjonen fra de omliggende høydene, at folk brøt stein for å bygge kirker og palasser, og at marmor ble brutt fra bygninger og tatt fra antikke kunstverk for å koke kalk. I løpet av middelalderen, selv om minnene om Forum Romanum fortsatt eksisterte, var dets monumenter for det meste tildekket under murrester og grus, og dets lokalisering var blitt utpekt som «Campo Vaccino», område hvor kyr kunne beite i området mellom Kapitolhøyden og Colosseum. Etter 700-tallet ble bygningene i Forum revet, benyttet som byggematerialer for føydale tårn og festninger, og på 1200-tallet ble disse byggene revet og stedet benyttet som avfallsplass. Til sammen førte det til at bakkenivået på nytt steg.
Da pave Urban V kom tilbake fra Avignon i 1367 førte det til en økende interesse i de gamle antikke monumentene, delvis for deres morallære og delvis som et steinbrudd for nye bygninger i Roma etter et langt forfall.
Utgravninger og bevaring
Kunstnere fra slutten av 1400-tallet tegnet ruinene i Forum, fortidsminnegranskere kopierte inskripsjoner på 1500-tallet, og forsøksvise utgravninger begynte på slutten av 1700-tallet. Den tidlige arkeologen Carlo Fea begynte å fjerne grus og jord fra Septimius Severus-buen i 1803, og arkeologer under Napoleons styre markerte begynnelsen på opprenskningen av Forum, som endelig ble helt utgravd og undersøkt tidlig på 1900-tallet. Levninger fra flere ulike tidsepoker er vist sammen grunnet den romerske praksisen med å bygge over eldre ruiner.
I dag (2010-tallet) fortsetter arkeologiske undersøkelser sammen med jevn restaurering og bevaring. Forum har lenge vært et populært må for besøkende og turister, og er åpen for gående langs de antikke romerske gatene som er restaurert til den siste keisertidens nivå. Forum-museet (Antiquarium Forense) befinner seg ved Colosseum ved enden av den moderne veien Via dei Fori Imperiali. Dette lille museet har en betydelig samling av skulpturer og arkitektoniske fragmenter. Det er også rekonstruksjoner av Forum Romanum og andre keiserlige fora i nærheten.
Gulflankeskogsnegl
Gulflankeskogsnegl (Arion fasciatus) er et bløtdyr og tilhører de landlevende lungesneglene i familiegruppen skogsnegler. Den er en av «nakensneglene» uten synlig skall.
Forum Romanum
Monumenter
Forum Romanum har vært en kilde for inspirasjon for kunstmalere i århundrer. Særlig kjent er Giambattista Piranesi som i tiden 1748–1776 skapte et sett av 135 etsninger, Vedute di Roma (Utsikt over Roma) hvor særlig Forum ble behandlet. Mange av de monumentene som han tegnet har siden forsvunnet.
Gulflankeskogsnegl
Utseende
Gulflankeskogsnegl likner gråflankeskogsnegl (Arion circumscriptus) og hvitflankeskogsnegl (Arion silvaticus), men kan skilles fra disse på at det er oftest noen gule farger på sidene nedenfor det mørke båndet. For å kunne artsbestemme disse med sikkerhet kan det kreves undresøkelse av de indre organene (genitaliene).
Forum Romanum
Monumenter
Kjente kunstnere som har framstilt Forum er blant annet Maerten van Heemskerck, Pirro Ligorio, Canaletto, Claude Lorrain, Giovanni Paolo Panini, Hubert Robert, J.M.W. Turner og andre.
Gulflankeskogsnegl
Utseende
Gulflankeskogsnegl har to par tentakler. På det øverste paret finnes øyne ute på spissen. Det underste paret brukes til å registrere lukter eller kjemikalier. De har en kappehule som er en del av åndedrettet til sneglen, og den tjenestegjør som en lunge. Man kan lett se åpningen til kappehulen som et hull, normalt på høyre siden av kappen. Skogsnegler har åndehullet foran midten av kappa. Den kan ligne på enkelte arter i familien kjølsnegler (Limacidae), men disse har åndehullet bak midten av kappa og en kjøl på den bakre delen av kroppen.
Levevis
Gulflankeskogsnegl lever for det meste av ulike plantedeler, som den spiser. Den har ikke tenner, men en raspetunge, som den kan raspe i seg maten med. Men den kan spise døde dyr (åtsler) eller mindre snegler som de kommer over.
Gulflankeskogsnegl finnes på fuktige steder med skygge. Den er aktive om natten når luftfuktigheten er høyere. Om dagen hviler den ofte undere steiner eller i tett vegetasjon. Om været blir for tørt og varmt, lukker den åpningen til kapphulen, mest mulig for å spare på fuktigheten.
Gulflankeskogsnegl er hermafroditter (tvekjønnet). For å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under paringen, befrukter hverandre. Den legger flere hundre egg i grupper på 20-30 egg, på skyggefulle fuktige steder. Etter noen uker klekker eggene. De nyklekkete sneglene ser ut som miniatyrer av de voksne individene. Utviklingstiden til et voksent individ kan variere etter arten, men mellom seks og sju måneder er vanlig.
Fagerhult (Västergötland)
Fagerhult er et tettsted i Habo kommune i Jönköpings län i Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 316 innbyggere.
Provinsen Antonio Quijarro
Provinsen Antonio Quijarro er en provins i departementet Potosí i Bolivia. Hovedstaden er Uyuni.
Donald Dunn
Donald V. «Duck» Dunn (født 24. november 1941 i Memphis, Tennessee, død 13. mai 2012 i Tokyo, Japan ) var en amerikansk bassist, låtskriver og plateprodusent. Dunn var kjent som medlem av Booker T. & the M.G.'s og som studiomusiker for Stax Records, samt som medlem av Blues Brothers-bandet.
Han var med på innspillinger med artister som blant andre Otis Redding, Wilson Pickett, Isaac Hayes, Albert King, Bill Withers, Elvis Presley og mange andre.
Noen av de mest kjente innspillingene han var med på er «In the Midnight Hour» med Wilson Pickett (1965), «Hold On, I’m Coming» Sam & Dave (1966), «Sitting on the Dock of the Bay» Otis Redding (1968), «Ain't No Sunshine» Bill Withers (1971) og «Sailing» Rod Stewart (1975).
I 1992 ble han innlemmet i Rock and Roll Hall of Fame som medlem av Booker T. & the M.G.'s. Han er rangert som nummer 40 på Bass Player magazines liste over "The 100 Greatest Bass Players of All Time" og som nummer 15 på Rolling Stone sin liste The 50 Greatest Bassists of All Time.
Karriere
Han startet musikerkarrieren i lokale band, blant annet i The Royal Spades sammen med sin barndomsvenn og senere bandkollega i Booker T. & the M.G.'s, Steve Cropper. Bandet skiftet navn til The Mar-Keys, og fikk platekontrakt med Stax Records. De fikk en hit med låten «Last Night», men i 1962 ble gruppen oppløst. Dunn ble så med i storbandet til Ben Branch, før han i 1965 ble med i Booker T. & the M.G.'s.
Høsten 1970 ble Booker T. & the M.G.'s oppløst da både Booker T. Jones og Steve Cropper fikk nok av Stax Records og sluttet i bandet. Dunn og trommeslager Al Jackson jr. fikk med seg Bobby Manuel og Carson Whitsett, og fortsatte å spille sammen som The MG's. De ga ut albumet The MG's i 1973, men bandet ble snart oppløst grunnet manglende suksess.
I september 1975 hadde Dunn, Jones, Cropper og Jackson samtaler om en planlagt gjenforening av Booker T. & the M.G.'s. Planene fikk en brå slutt da Jackson ble myrdet 1. oktober 1975. Men bandet «gjennoppsto» for en kort tid da Dunne, Jones og Cropper fikk med seg Willie Hall på trommer på albumet Universal Language i 1977.
I 1973 hadde Dunn også jobbet med Elvis Presley på album Raised on Rock.
I 1980 var både Dunn og Cropper med i filmen The Blues Brothers, der de spilte seg selv. De spilte også i Blues Brothers-bandet under en rekke turneer i løpet av 1980- og 1990-tallet. Donald «Duck» Dunn har også spilt sammen med artister som Muddy Waters, Neil Young, Jerry Lee Lewis, Eric Clapton (også under konserten i Drammenshallen i 1985), Tom Petty, Creedence Clearwater Revival, Rod Stewart, Bob Dylan, Roy Buchanan og Freddie King. Han spilte for eksempel bass på Stevie Nicks og Tom Petty «Stop Draggin’ My Heart Around», fra Nicks debutalbum Bella Donna.
Dunn var bassist i Eric Claptons band under Claptons opptreden på Live Aid i 1985. Dunn spilte seg selv i The Blues Brothers (1980), hvor han hadde den berømte replikken: "We had a band powerful enough to turn goat piss into gasoline!" (Vi hadde et band som var kraftig nok til å gjøre geitepiss til bensin!) og ble ofte vist når han røyke pipe mens han spilte. Han dukket opp i 1998-oppfølgeren, Blues Brothers 2000, og spilte seg selv igjen.
Donald Dunn døde 13. mai 2012 under en turne i Japan. Dunn hadde spilt fem dobbelt konserter sammen med Steve Cropper og Eddie Floyd på Blue Note nattklubb i Tokyo, som en del av en turne i Japan.
Diskografi
Med Booker T. & the M.G.'s
Kaj Leo Johannesens første regjering
Kaj Leo Johannesens første regjering var Færøyenes regjering fra 26. september 2008 til 14. november 2011. Regjeringen var en koalisjon mellom Sambandsflokkurin, Fólkaflokkurin og Javnaðarflokkurin, ledet av Kaj Leo Johannesen fra Sambandsflokkurin.
Den 6. april 2011 brøt Fólkaflokkurin regjeringssamarbeidet, da partiet ikke kunne stå inne for regjeringens budsjettopplegg for året etter. Den 4. mai ble departementene som hadde vært bestyrt av Fólkaflokkurin fordelt mellom de gjenværende ministrene. Statsministeren overtok ansvaret for Utenriksdepartementet, næringsministeren overtok Fiskeridepartementet, helseministeren overtok Innenriksdepartementet (unntatt kommunalsaker), og kulturministeren overtok kommunalsaker. Regjeringen fratrådte etter lagtingsvalget i oktober samme år.
Fylkesvei 692
Fylkesvei 692 går mellom Mysen og Lekum i Indre Østfold. Veien er 5,8 km lang, den går tvers gjennom Folkenborg museum.
Harry Rawson
Harry Holdsworth Rawson (født 5. november 1843, død 3. november 1910) var en britisk admiral som huskes best for å ha leda Benin-ekspedisjonen i 1897, som brente ned og plyndra Kongedømmet Benin i dagens Nigeria. Dette var en straffeekspedisjon, og det var ingen skam knytta til det i samtida, og Rawson blei seinere utnevnt til guvernør av New South Wales i Australia.
16. etappe av Vuelta a España 2009
1. klatring (Alto de Los Villares)
Etter 6,8 km
2. klatring (Puerto de La Chimorra)
Etter 46,8 km
1. spurt (Pozoblanco)
Etter 71 km
2. spurt (Almodóvar del Campo)
Etter 160,3 km
Eksterne lenker
2009 Vuelta a España, Stage 12 to Stage 21
Eureka
Eureka eller Heureka (gresk: εὕρηκα) er gresk for «Jeg fant det», og sies å stamme fra Arkimedes.
Han hadde fått i oppdrag å finne ut om en gullgjenstand var ekte, eller om den bare var belagt med gull. Egenvekten av rent gull var kjent etter veining av nøyaktig oppmålte gjenstander. Gjenstanden det her var snakk om kunne ikke måles, siden det var et gullsmedarbeide. Problemet med å finne volumet av gjenstanden skal etter sigende ha falt ham inn mens han følte oppdriften i sitt badekar. Han skal da ha ropt «Eureka», hoppet ut av badet og løpt til oppdragsgiver med løsningen.
Prinsippet fra den gang er i dag kjent som Arkimedes' lov, som begynner slik: «Når et legeme senkes i vann – – .»
I dag snakker vi like gjerne om a-ha-opplevelser.
Øst-Kina-havet
Øst-Kina-havet (tradisjonell kinesisk: 東海, forenklet kinesisk: 东海, pinyin: Dōng Hǎi, direkte oversatt: Østhavet; japansk: 東シナ海, Hepburn: Higashi Shina Kai; koreansk (hangeul): 동중국해, (hanja): 東中國海, revidert: Dong Jungguk Hae, McCune-Reischauer: Tong Jungguk Hae) er et randhav til Stillehavet mellom Taiwan, Ryukyuøyene, den japanske øya Kyushu og det kinesiske fastlandet. Øst-Kina-havet grenser til Filippinerhavet i øst og Gulehavet i nordvest. Grensa mot Gulehavet trekkes ved 33°17'N. I nordøst forbinder Koreastredet Øst-Kina-havet med Japanhavet, og i sørvest er Taiwanstredet forbindelsen til Sør-Kina-havet. På koreansk kalles havet av og til Sørhavet.
Øst-Kina-havet dekker et område på rundt 1 243 200 km². Det er for det aller meste et flatt kontinentalsokkelhav, som stadig flates ut av sedimentering av slam ført med de store kinesiske elver og inn i havet, særlig fra Chang Jiang. Gjennomsnittlig dybde er på ca. 275 meter. Helt i sydøst, ved Ryukyuøyene, er det imidlertid vesentlig dypere; det dypeste punkt er på 2 719 meter, i Okinawarenna.
Havet påverkes av monsunvinder som gir store årstidsvariasjoner i saltgehalt og temperatur.
Folkerepublikken Kina, Sør-Korea og Japan er uenige om grensene i området. I 1980 ble det oppdaget at det var rike undersjøiske oljefelter under deler av havet. Av betydning for grensene er blant annet Senkakuøyene i sør og undergrunnsskjæret Socotra i nord.
Hanga Roa
Hanga Roa er hovedstaden på den chilenske øya Påskeøya i Stillehavet, og ligger sørvest på øya. I 2002 bodde det 3 304 mennesker i hovedstaden, noe som tilsvarer 87 % av hele befolkningen på Påskeøya.
Modernisering
Regjeringen i Chile har gjort mye de siste årene for å bygge ut kommunikasjonen, noe som har vært til stor fordel for Påskeøya og Hanga Roa. Med utbyggingen av internett har det kommet til både internett-kaféer og minibanker.
Lufthavn
Hanga Roa lufthavn, Mataveri International Airport, trafikkeres av det chilenske nasjonale flyselskapet, LAN Airlines.
Francisco de Orellana
Francisco de Orellana (født 1511 i Trujillo i Spania, død i november 1546 et sted i Amazonas) var en spansk oppdagelsesreisende og conquistador.
Liv og virke
Francisco de Orellana tok del i den spanske erobring av Peru sammen med Francisco Pizarro, og var en av Gonzalo Pizarros offiserer under Gonzalos ekspedisjon i 1541 øst for Quito og inn i Sør-Amerikas indre på leting etter det sagnomsuste El Dorado.
Da ekspedisjonen nådde seilbare strekk langs elven Río Napo lot Gonzalo Pizarro bygge en skute som skulle rekognosere nedover elva. Orellana fikk oppgaven som kaptein på skuta, og sammen med et mindre antall mannskap la de avsted i desember 1541 for å gjøre et siste fremstøt for å finne El Dorado, mens Gonzalo Pizarro og resten av ekspedisjonen lå i leir og ventet på at skuta skulle komme tilbake med nyheter om det forjettede land. Men etter noen dagsreiser innså Orellana at det pga. strømforholdene ville bli vanskelig å seile tilbake, og bestemte seg for å ignorere Gonzalo Pizarros instrukser. Han erklærte overfor mannskapet at han aktet å fortsette nedover elva så langt den rakk for å se hvor den endte. Bare én mann protesterte. Han ble satt iland, og etter flere dagers strabasiøs ferd gjennom jungelen langs elva lyktes det ham å nå leiren med den ventende ekspedisjonen, som måtte oppgi forsøket på å finne El Dorado, og gjorde vendereis.
I en usannsynlig vellykket seilas klarte Orellana å forsere hele veien ned elva Amazonas og nådde dens munning i august 1542. Fra munningen seilte han vestover langs Sør-Amerikas kyst til han kom til øya Margarita ved kysten av Venezuela øst i Karibia, der det var blitt etablert en spansk koloni.
Det var under denne seilasen at Amazonas fikk sitt navn. Orellana skrev at de ble angrepet av kvinnelige krigere, noe som fikk ham til å tenke på antikkens amasoner. Sammenstøtet var med tapuyasindianere, hvor kvinnene kjempet side om side med mennene.
Orellana døde under en senere reise ned Amazonas.
Den nåværende ecuadorianske provinsen Orellana er oppkalt etter ham.
Harr
Harr (Thymallus thymallus) er en fisk i laksefamilien. Den er lett gjenkjennelig på sin lange og høye ryggfinne.
I Norge
I Norge kan harren bli opptil 60 cm lang og veie 3,5 kg. Den trives best i kaldt og oksygenrikt vann, og lever hovedsakelig av plankton, insekter og små krepsdyr. Harren, som er utbredt flere steder i Norge, er en populær sportsfisk, og fanges helst med fluer. Den største harr tatt på sportsfiskeredskap i Norge veide 1,90 kg, og ble tatt i Rena 12.7.1988.
Glomma (med tilførselselvene Gudbrandsdalslågen og Vorma) er den mest kjente østlandselven som har harr. Den er også vanlig i elver og vann i indre strøk av Troms og Finnmark.
Grosio vannkraftverk
Grosio vannkraftverk er et vannkraftverk i Italia, i nærheten av Sondrio i Lombardia, i den nordlig-sentrale italienske alper. Vannkraftverket har en total installert produksjonseffekt på 431 MW. Anleggsarbeidene startet i 1956, og vannkraftverket ble igangsatt for kraftproduksjon i 1960, med utvidelser i 2002. Dette er et såkalt pumpekraftverk med to vannmagasin, et ovenfor og et nedenfor kraftstasjonen.
Premadio vannkraftverk
Premadio vannkraftverk er et vannkraftverk i Italia, i nærheten av Sondrio i Lombardia, helt nord i de nordlig-sentrale italienske alper. Vannkraftverket har en total installert produksjonseffekt på 226 MW. Anleggsarbeidene startet i 1950, og vannkraftverket ble igangsatt for kraftproduksjon i 1956, med utvidelser i 2003. Dette er et såkalt pumpekraftverk med to vannmagasin, et ovenfor og et nedenfor kraftstasjonen.
Soria Moria (andre betydninger)
Soria Moria har flere betydninger:
Furusjö
Furusjö er et tettsted i Habo kommune i Jönköpings län i Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 325 innbyggere.
Provinsen Modesto Omiste
Provinsen Modesto Omiste er en provins i departementet Potosí i Bolivia. Hovedstaden er Villazón.
Ullerentjernet
Ullerentjern er et tjern som ligger på Holleia i Ringerike kommune i Viken. Tjernet har avrenning til Skjærdalsvassdraget.
Provinsen Tomás Frías
Provinsen Tomás Frías er en provins i departementet Potosí i Bolivia. Hovedstaden er Potosí.
Jason Flemyng
Karriere
Flemyng åpnet skuespillerkarrieren med å spille gjesteroller i en rekke TV-serier, som for eksempel The Young Indiana Jones Chronicles (1992). Hans første store filmrolle var som Lt. John Wilkins i The Jungle Book (1994), en versjon av Disney-filmen med samme navn, bare i levende bilder. I 1998 fikk han sitt gjennombrudd som skuespiller, med rollen som Tom i kultfilmen Lock, Stock and Two Smoking Barrels. Guy Ritchie var tydeligvis så fornøyd med innsatsen hans at han to år senere brukte Flemyng igjen, denne gangen som Darren i storfilmen Snatch (2000), som også hadde folk som Brad Pitt, Benicio Del Toro og Jason Statham på rollelisten. Begge disse filmene ble skamrost av et samlet pressekorps.
Året etter var han med i krimfilmen From Hell med Johnny Depp. I 2003 spilte han en av hovedrollene i fantasyfilmen The League of Extraordinary Gentlemen, som samlet en rekke av fiksjonshistoriens mest kjente karakterer. Her spilte han Henry Jekyll/Edward Hyde. Sean Connery hadde hovedrollen i denne filmen, som ikke fikk fullt så mye ros av hverken publikum eller presse.
Senere har Flemyng spilt i filmer som Layer Cake (2004), Transporter 2 (2005), Stardust (2007), The Curious Case of Benjamin Button (2009), Kick-Ass (2010), Clash of the Titans (2010), Hanna (2011) og X-Men: First Class (2011), samt en ukredittert cameorolle i The Social Network (2010).
I 2013 spilte han Joe Gargery i dramafilmen Great Expectations, som er en adaptasjon av romanen til Charles Dickens. Her medvirket også skuespillere som Ralph Fiennes, Helena Bonham Carter og Robbie Coltrane.
Santa Tereza do Oeste
Santa Tereza do Oeste er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Alto Lindoso-demningen
Alto Lindoso-demningen er et vannkraftverk som demmer opp elva Minho i Portugal. Kraftverket har en installert produksjonseffekt på 630 MW, og anlegget stod ferdigbygget i 1992.
Hauge (Bremanger)
Hauge er et tettbebygd sted på øya Bremangerlandet i Bremanger kommune i Sogn og Fjordane. Stedet er sentrum for grendene på Bremangerlandet. På Hauge ligger blant annet Hauge skule, den største skolen i Ytre Bremanger, og Bremanger kirke. Sparebanken Sogn og Fjordane, Bremanger Kino og Scene, den lokale frisørsalongen samt legekontoret og distrikts-tannklinikken holder også til på Hauge.
Bart Kroek
Barty Crouch Barty Croupton Sr. Barty Crouch Barty Crouch Senior Barty Crouch Bartolomeus Krenck Sr. バーテミウス・クラウチ・シニア Barty Crouch Trolldomsministeriet Barty Crouch Sr
Santa Terezinha de Itaipu
Santa Terezinha de Itaipu er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Diamonds Or Pearls
Diamonds Or Pearls er et musikkalbum som ble utgitt av Alejandro Fuentes i 2005.
Sporene «Stars» og «Sail Away» ble gitt ut på singler, og kom på 1.-plass og 17.-plass på VG-lista. Albumet lå 17 uker på lista, og hadde #1 som beste plassering.
Orichella vannkraftverk
Orichella vannkraftverk er et vannkraftverk i Italia, i vassdraget Ampollino, en sideelv til Arvo. Vannkraftverket har en total installert produksjonseffekt på 150 MW. Anleggsarbeidene startet i 1976, og vannkraftverket ble igangsatt for kraftproduksjon i 1981. Dette er et såkalt pumpekraftverk med to vannmagasin, et ovenfor og et nedenfor kraftstasjonen.
Bertrand Besigye
Bertrand Besigye (født 24. oktober 1972 i Kampala, Uganda) er en norsk forfatter.
Besigye debuterte i 1993 med diktsamlingen Og du dør så langsomt at du tror du lever, som han mottok Tarjei Vesaas' debutantpris for. Debutboken oppnådde stor oppmerksomhet. Den er en av svært få moderne norske diktsamlinger som er blitt bestselger.
René Ortubé
René Marcelo Ortubé Betancourt (født 26. desember 1964 i La Paz) er en boliviansk fotballdommer. Han dømte en kamp i fotball-VM 2002; –. Han har også dømt Confederations-cup i 1997 og tre Copa América. Han dømte sitt fjerde Copa América i 2007.
Alfred Brehm
Alfred Edmund Brehm (født 2. februar 1829 i Renthendorf i storhertugdømmet Sachsen-Weimar-Eisenach, død 11. november 1884 samme sted) var en tysk zoolog og sønn av Christian Ludwig Brehm. Han er mest kjent for det populærvitenskapelige verket Tierleben, som i norske utgaver kalles Dyrenes liv.
Brehms liv var preget av skriving, vitenskapelige ekspedisjoner og forelesningsreiser. I 1860 reiste han eksempelvis til Norge og Sameland.
Bakgrunn
Alfred Brehm var sønn av Christian Ludwig Brehm og hans andre hustru Bertha, og vokste opp i den lille byen Unterrenthendorf i Thüringen. Faren hadde fått seg et navn i ornitologkretser ved sine skrifter og en anselig samling utstoppede fugler, bestående av 9000 eksemplar europeiske arter.
Farens interesse smittet over, men Alfred Brehm hadde først tenkt å bli arkitekt. Våren 1844 begynte han på studier hos en byggmester i Altenburg og ble der til september 1846, da han fortsatte arkitekturstudiene i Dresden.
Ekspedisjoner, forskning og forfatterskap
Brehm avbrøt imidlertid disse studiene etter et par terminer, da Johann Wilhelm von Müller, en velkjent ornitolog, søkte selskap for en ekspedisjon til Afrika. Brehm deltok i ekspedisjonen fra 31. mai 1847 som sekretær og von Müllers assistent. Reisen gikk til Egypt, Sudan og Sinaihalvøya. Oppdagelsene han gjorde var så bemerkelsesverdige at han allerede ved tyve års alder ble innvalgt i Det tyske akademi for naturvitenskapene.
Da Brehm var tilbake i 1853, begynte han å studere naturvitenskap ved universitetet i Jena. I likhet med sin bror Reinholdt, ble han medlem i studentforeningen Saxonia Jena. På grunn av sin reise til Afrika fikk han tilnavnet Faraoen. Etter fire terminer tok han eksamen i 1855, og året deretter befant han seg på en to år lang rundreise i Spania med sin bror. Så slo han seg ned i Leipzig, og arbeidet som forfatter, og skrev da flere populærvitenskapelige artikler. Ved siden av dette, foretok han i 1860 en reise til Norge og Lappland.
I mai 1861 giftet han seg med sin kusine Mathilde Reiz, og de fikk fem barn. Etter som han hadde fått smaken på å reise, tok han imot tilbudet fra hertug Ernst II av Sachsen-Coburg-Gotha om å følge med ham til Abessinia. Senere reiste Brehm til såvel Afrika som Skandinavia og Sibir. Hans essayer og reiseskildringer ble meget populære i den dannede borgerklasse. Han ble derfor betrodd av Herrmann Julius Meyer å skrive et stort flerbindsverk om dyrenes liv. Dette verket ble verdensberømt, under navnet Brehms Tierleben. Verket var det første, mer systematiske verket om dyrenes beteende.
Brehms liv ble fylt av forfatterskap, av forelesninger og vitenskapelige ekspedisjoner. Til tross for det takket han ja da han ble tilbudt å bli sjef for Hamburgs zoo i 1862, og han ble der til 1867. Deretter flyttet han til Berlin og åpnet et akvarium. Ved akvariet ble han til 1874. Vinteren 1883-84 hadde Brehm satt seg fore å reise til USA, men kort før avreisen ble fire av hans barn syke med difteri. Han hadde imidlertid ikke råd til å bryte kontrakten, og derfor la han avgårde selv om han var enkemann siden 1878.
På slutten av januar mottok han beskjeden om at hans yngste sønn hadde dødd. Det var et hardt slag for Brehm, og han fikk et sykdomstilbakefall til malaria som han hadde pådratt seg i Afrika i ungdommen. Den 11. mai 1884 kom han hjem til Berlin. For å finne sinnsro begav han seg til sin fødeby Renthendorf, der han døde 11. november samme år. Det ble bygd et museum om Brehm på det sted hvorfra han forlot denne verden.
Om Dyrenes Liv
Brehms Tierleben kom i mange opplag og på mange språk, og det har blitt omarbeidet og oppdatert helt opp til 1970-årene. Boken er strukturert etter den faglige klassifisering som fantes ved tilkomsten.
Variabelt seljefly
Variabelt seljefly (Orthosia incerta) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Nordland i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 37 – 41 mm) nattfly, svært variabel i fargen. Forvingen kan være brun, grå, rødlig eller oransje, mer eller mindre brokete. Vanligvis har den tydelige, hvitkantede nyre- og ringmerker, men disse kan mangle. Bølgelinjen langs ytterkanten av vingen er gjerne tydelig, lys og svakt buet, ikke tannet. Larven er grønn med små, lyse flekker og en smal, gul sidestripe.
Levevis
Variabelt seljefly lever i skog og på andre steder der det vokser trær. Larvene lever på ulike løvtrær, særlig eik (Quercus spp.). De voksne sommerfuglene flyr om natten i mars – mai. De besøker blomster (gåsunger) av selje og kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa. I Norge er den vanlig nord til det sørlige Nordland.
Hans Mark
Hans Michael Mark (født 17. juni 1929, død 18. desember 2021) var minister for det amerikanske flyvåpenet og en tidligere viseadministrerende direktør for National Aeronautics and Space Administration (NASA). Han var en ekspert og konsulent i luftfart og nasjonal forsvarspolitikk. Mark arbeider i en avdeling for Aerospace Engineering og Mekanics ved University of Texas at Austin.
Bakgrunn
Mark bodde i Wien for i en periode før han og familien flyktet via det nøytrale Sveits, etter nazistenes annektering av Østerrike. Frem til Tysklands okkupasjon bodde familien i Frankrike, da de flyttet til London hvor de bodde under slaget om Storbritannia og den tyske bombingen av London. Hans Marks far, Herman Francis Mark, arbeidet som kjemiker og fikk seg jobb i Canada, og deretter flyttet hele familien til Toronto, der de bodde for en kortere periode. Kort tid senere flyttet familien videre til USA i 1940.
Etter at Mark ble en naturalisert amerikansk statsborger i 1945, ble han uteksaminert fra New Yorks Stuyvesant High School i 1947, og han studerte til en bachelorgrad i fysikk fra University of California, Berkeley i 1951 og han fikk en doktorgrad i fysikk fra Massachusetts Institute of Technology (MIT) i 1954.
Karriere
Etter å ha blitt tildelt doktorgraden sin, arbeidet Mark i en periode ved MIT som førsteamanuensis og som fungerende leder for Neutron Physics Group Laboratory for Nuclear Science. Han returnerte til Berkeley igjen i 1955 og han ble der frem til 1958 som en fysiker ved Lawrence Radiation Laboratory som ligger i Livermore.
Senere reiste Mark tilbake til MIT og begynte som assisterende professor i fysikk. I 1960, vendte han igjen tilbake til University of California og han begynte å studere eksperimentell fysikk. Han ble der frem til 1964. Mark har også undervist både lavere og høyere kurs i fysikk og ingeniørvitenskap ved Boston University og ved University of California. I februar 1969 ble han valgt til direktør for et forskningssenter som var en del av romfartsorganisasjonen NASA som ligger i Mountain View i California. I denne posisjonen administrerte han dette senterets forskning og anvendelser innen luftfart, romforskning og teknologi til bruk i verdensrommet.
Mark ble utnevnt til viseadministrerende direktør for NASA av daværende president Ronald Reagan, en stilling han hadde fra 10. juli 1981 til 1. september 1984. Da han forlot NASA i 1984, ble Mark tildelt en stilling ved University of Texas som han holdt frem til 1992. Deretter ble han en ledende professor i luftfartsteknologi ved University of Texas at Austin. I juli 1998 begynte han å arbeide ved Pentagon etter å ha blitt nominert til denne posisjonen av president Bill Clinton.
I 2001 returnerte Hans Mark til en stilling ved University of Texas at Austin. Hans Mark var medlem av National Academy of Engineering, som er USAs høyeste utmerkelse for tekniske fagfolk. Han var også æresmedlem av American Institute of Aeronautics. Han har mottatt flere medaljer og utmerkelser, blant disse er en Joe J. King Engineering Achievement Award som han ble tildelt i 1999.
Pie Jesu
Pie Iesu er en motett hentet fra det siste verset av den kjente latinske 1200-talls hymnen Dies irae (Vredens dag). Motetten er gjerne inkludert i musikken knyttet til rekviemmesse. En rekke rekviem inneholder Pie Iesu i egne vers. Av disse er versjoner av Luigi Cherubini, Maurice Duruflé, Gabriel Fauré, John Rutter, Karl Jenkins og Fredrik Sixten de mest kjente, med Faurés Requiem som den mest kjente. Camille Saint-Saëns, som døde i 1921, beskrev Faurés Requiem: «Slik Mozarts er den ene Ave verum corpus, er dette den ene Pie Iesu.»
Tekst
Verselinjene fra Dies irae er slik:
I Andrew Lloyd Webbers versjon er teksten fra Pie Iesu satt sammen med en versjon av Agnus Dei som tidligere ble brukt ved rekviemmesser:
Provinsen Sud Chichas
Provinsen Sud Chichas er en provins i departementet Potosí i Bolivia. Hovedstaden er Tupiza.
Nizjnekamsk vannkraftverk
Nizjnekamsk vannkraftverk (Nizjnekamskaja GES) er et vannkraftverk som demmer opp elva Kama i Russland. Kraftverket har en installert produksjonseffekt på 1.205 MW, og anlegget stod ferdigbygget i 1987, etter ni års utbygging.
Santana do Itararé
Santana do Itararé er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Maytenus
Maytenus er en slekt i spolebuskfamilien.
De er busker eller små trær, som regel med opprett vekst, men en sjelden gang klatrende. Torner mangler, og bladene er spredte. Blomstene er tvekjønnede, hvitgrønne og femtallige. I snever betydning vokser slekta i Mellom- og Sør-Amerika helt sør til Ildlandet.
Tradisjonelt har slekta også omfattet mange arter i den gamle verden, men de fleste av disse ble skilt ut i slekta Gymnosporia i 1999. Noen problematiske arter ble beholdt i Maytenus. En fylogenetisk studie fra 2011, som bruker både genetiske og morfologiske data, viser at Maytenus er begrenset til den nye verden. De gjenværende afrikanske Maytenus-artene bør flyttes til Gymnosporia og en eller flere nye slekter. Åtte arter fra Australia og stillehavsområdet kan flyttes fra Maytenus til Denhamia.
Tsjeboksary-demningen
Tsjeboksary-demningen er et vannkraftverk som demmer opp elva Volga i Russland. Kraftverket har en installert produksjonseffekt på 1.404 MW, og anlegget stod ferdigbygget i 1988, etter tjue års utbygging. Årsproduksjonen er inntil 2,1 TWh elektrisk kraft.
Clydedemningen
Clydedemningen er en demning med et vannkraftverk i elva Clutha på New Zealand. Installert total vannkrafteffekt er 445 MW. Det sto ferdig i 1992 og produserer 2,10 TWh årlig.
Sebastian Waldejer
Sebastian Waldejer (født 1984) er en norsk musiker. Han debuterte i 2009 med platen Rise Of The Urban Child.
Provinsen Rafael Bustillo
Provinsen Rafael Bustillo er en provins i departementet Potosí i Bolivia. Hovedstaden er Uncía.
Majid bin Said av Zanzibar
Majid bin Said av Zanzibar (arabisk: ; Māǧid ibn Saʾīd al-Būsaʾīd; født 1834, død 7. oktober 1870) var den første sultanen av Zanzibar. Han styrte Zanzibar fra 19. oktober 1856 til sin død 7. oktober 1870.
Majid blei sultan av Oman og Zanzibar da faren, Said bin Sultan, døde, men Majids rett til tronen blei bestridt. Etter arvestriden blei Oman og Zanzibar delt i to forskjellige sultandømmer, der Majid var sultan av Zanzibar og broren hans, Thuwaini bin Said, var sultan av Oman.
Said fikk kun ett barn, ei datter, og da han døde blei han etterfulgt av sin bror, Barghash.
Den gamle synagoge i Kraków
Den gamle synagoge (polsk Synagoga Stara) er en ortodoks synagoge i bydelen Kazimierz i Kraków, ved Szeroka-gaten 24. Den er Polens eldste bevarte synagoge og en av de mest verdifulle severdigheter innen jødisk sakralarkitektur i Europa. Frem til den tyske invasjonen av Polen i 1939 var den en av Krakóws viktigste synagoger og fungerte som det religiøse, kulturelle og sosiale hovedsenteret for det jødiske miljøet i byen.
Synagogen ble bygd i 1407 eller 1492, og ble fullstendig herjet og plyndret av tyske nazister under andre verdenskrig. I 1956 begynte en omfattende renovasjon (frem til 1959), som i sin helhet ble finansiert av den polske stat. I dag huser synagogen et museum. Det er en undergren av Krakóws historiske museum.
I dag er Den gamle synagoge rektangulær og toskipet, bygd i gotikk og renessanse. Dens nåværende form er resultatet av mange ombygninger og restaureringer i århundrenes løp.
Prioritet
Prioritet (fortrinnsrett eller rekkefølge) kan referere til:
Buemerket seljefly
Buemerket seljefly (Orthosia gothica) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt over hele Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 33 – 39 mm), tettbyd, rødlig brunt nattfly. Arten kjennes vanligvis lett på den svarte tegningen på forvingen. Forvingen er gråbrun til brunrød. I vingens midtfelt er det en flekk, vanligvis svart, som strekker seg fra indre mellomlinje til nyremerkets indre kant, og omslutter den nedre halvparten av ringmerket. Bak nyremerket er det en kort, smal, svart lengdetrek (tappmerke) som går fra ytre mellomlinje halvveis til indre mellomlinje. Ytre mellomlinje, som danner ytterkanten av vingens midtfelt, er brun, smal og buet. Det mangler vanligvis en tydelig bølgelinje langs vingens ytterkant. Bakvingen er lysgrå. Larven er blågrønn på ryggen, gulgrønn på buken, med en grønngul og svart sidestripe mellom.
Levevis
Arten er meget vanlig og kan påtreffes nært sagt hvor som helst der den finnes. Larvene lever på ulike løvtrær og urter. De voksne sommerfuglene flyr om natten i mars – mai og er blant de første sommerfuglene på vingene om våren. De kommer ofte til lys og besøker blomster (gåsunger) av selje.
Utbredelse
Arten er utbredt i hele Europa, og også over så godt som hele Norge. Den finnes også på Kurilene i Stillehavet.
Kåre André Nilsen
Kåre André Nilsen (født 1945) var formann for Norges Kommunistiske Parti mellom 1987 og 1991. Denne perioden falt sammen med sammenbruddet i Sovjetunionen og Øst-Europa, og var en periode der partiets aktiviteter også falt kraftig sammen. Under Nilsens ledelse gikk NKP også inn i listesamarbeidet Fylkeslistene for miljø og solidaritet i 1989.
Nilsen meldte senere overgang til Senterpartiet og har blant annet vært nestleder i Oslo Senterparti og varamedlem til partiets representantskap. Han er også varamedlem til styret for Fritt Norden.
La Santé-fengselet
La Santé-fengselet (Maison d'arrêt de la Santé eller Paris - La Santé) er et fengsel som drives av Frankrikes justisdepartement. Det ligger i 14. arrondissement i Paris i Frankrike. Det er et av Frankrikes mest kjente fengsler.
Sammen med Fleury-Mérogis-fengselet (Europas største fengsel) og Fresnes-fengselet, begge i de sørlige forsteder, er det et av de tre hovedfengslene i Parisområdet.
Arkitekten Joseph Auguste Émile Vaudremer bygde fengselet etter panoptikonprinsippet. Det ble åpnet 20. august 1867.
Kjente fanger
og
Contrapàs
Contrapàs er en gammel dans som ble danset frem til midten av det nittende århundre. Dansen er knyttet til Andorra og regnes som forløperen til den mer moderne ringdansen sardana.
Dansens navn kommer av trinnene, der et skritt etterfølges av et annet i motsatt retning til den første.
Contrapàs ble danset kun av menn i en sirkel, som ikke var lukket. Dette tilsier at dansen kan ha gresk opprinnelse. Etter hver kom kvinner til dansen og den utviklet seg til sardana, en dans for både kvinner og menn.
Maraetai vannkraftverk
Maraetai vannkraftverk (I-II) er to vannkraftverk i elva Waikato på New Zealand. Installert total vannkrafteffekt er 360 MW. Det to kraftverkene sto ferdig i henholdsvis 1952 og 1971, og produserer tilsammen 0,86 TWh årlig.
Internasjonal lufthavn
En internasjonal lufthavn er en særskilt lufthavn der fly til og fra andre stater kan lande og ta av. Slike lufthavner er vanligvis store, og har lange rullebaner for å betjene store fly som brukes i internasjonal eller interkontinental flyvning. Internasjonale lufthavner tar normalt imot innenrikstrafikk i tillegg til internasjonal trafikk.
Kureja vannkraftverk
Kureja vannkraftverk , også kjent som Nedre Kureja vannkraftverk (Kurejskaja GES eller Niznij Kurejskaja GES) er en demning i Krasnojarsk kraj i sentral-nordlige, sibirske del av Russland. Det konstrueres i sideelva Kureja til nedre del av elva Jenisej, litt øst for den planlagte Evenkij-demningen.
Internasjonal lufthavn
Ved internasjonale lufthavner har toll- og immigrasjonsmyndighetene stasjonert personell for å kontrollere utlendingers reisepapirer, passasjerenes bagasje og flyenes last.
Kureja vannkraftverk
Vannkraftverket ble ferdigstilt 1985–94, med en installert effekt på 600 MW.
Gjest Bårdsen
Gjest Bårdsen (født 1791, døpt 13. april 1791, død 13. mai 1849) var en norsk forbryter og forfatter fra Sogndalsfjøra i Sogndal. Han er kjent for sine mange rømninger fra arresten. Det verserer mange historier, myter og fortellinger om Bårdsen, om hans reiser og gjerninger. Han var en samtidig av Ole Høiland.
Et liv på rømmen
Baardsen var imidlertid en uforbederlig lovbryter, og i 1827 ble han idømt livsvarig straffarbeid og innsatt i Akershus slott. I fangenskapet forfattet han blant annet selvbiografien Gjest Baardsen Sogndalsfjærns Levnetsløb (1835, tre bind), hvor han i stor grad konstruerte en versjon av sitt eget liv som romantisk og ridderlig rettferdig gentlemanstyv. Han skrev også en bok om rodi (fantespråket) og en utredning om fangelivet. Han ble benådet i 1845. Resten av livet reiste han omkring og solgte bøkene sine. Under koleraepidemien i Christiania i 1833 ble han smittet, men døde først i Bergen i 1849. Han ble da titulert som «Boghandler».
Om hans utseende gis ifølge «Protokoll over uærlige slaver paa livstid ved Agershuus Fæstnings Slaverie» følgende beskrivelse: ''«Signalement: 62 tommer (161-163,5 cm) høi, mørkebruun af haar, blaa af øine, sortsmudsket af ansikt med enkelte kopar, mørkladen af hud, maadelig og noget undersat af bygning. Særkjende: På høire forarm 2de hjerter hvori 2de pile, nedenunder I.S.G., og på venstre arm en saakaldet havfrue. Et ar på venstre kindbeen. Det vises paa ryggen at han har været kagstrøgen.»''
Første gang den selvlærte Bårdsen rømte fra arresten på Bergenhus, sørget han for å få med seg sin franske grammatikk og en komedie av Ludvig Holberg. Han oppgir at det alltid var bøndene som var ute etter ham, alltid fire i følge, bevæpnet med stokker. De fattige tok ham inn, og han betalte dem alltid for dette (av det han hadde stjålet fra andre). Han skildrer sin fredløse tilværelse med realisme: «Da jeg hadde lagt byporten bak meg, var jeg så svak at jeg måtte hvile for hver hundre meter. Jeg fortsatte likevel å gå hele natten, og kjente hele tiden uhyggen fra tukthuset. Det ble sikkert satt inn mange mann i jakten på meg, og uten mat, penger og i tukthusklær syntes jeg det så mørkt ut.»
I 1939 regisserte Tancred Ibsen en romantisk fremstilling av ham i filmen Gjest Baardsen.
Tradisjonen om Gjest Baardsen
Norsk Folkeminnegransking har dokumentert en tradisjon om Gjest som må ha vokst fram i årene etter at han ble satt på festningen. Her fremstår han som en folkets mann som ligger i stadig konflikt med øvrigheten. Når vi ser folketradisjonen fra dansketiden samlet, finner vi ofte et bilde av griske futer og lensmenn som legger tunge skatter på småkårsfolk. I novelleeventyrene og småstubbene hos Asbjørnsen og Moe er dette trekket fremtredende. Gjest ble raskt et symbol på vanlige folks kamp mot urettferdig skattlegging, og vant et rykte i folketradisjonen som en norsk Robin Hood. Mange av fortellingene om ham handler dermed om hvordan han lurte lensmenn og futer for pengene, og gav dem tilbake til dem som trengte dem. For øvrig finnes det en rekke historier om hvordan han greide å slippe fra arresten. Gjest Baardsen levde og virket i en oppbruddstid for Norge, og kan ha samlet opp i seg sagntrekk som passer godt i samtiden. De største bragdene hans forekommer i årene rett etter 1814, mens de folkelige forestillingene om det danske embedsveldet fremdeles satt godt igjen på norske bygder.
Tancred Ibsens film bruker disse fortellingene i rikt monn. Erling Gjelsvik problematiserer i høy grad denne tradisjonen med sin Bårdsen-biografi fra 2002. Her framstår «mestertyven» som en forholdsvis tradisjonell vinningsforbryter som stjal der han kom til, uansett ofrenes sosiale status. I 2001 ble skulpturen av Gjest Baardsen avduket i Sogndal sentrum. Skulpturen er laget av kunstneren Stig Eikaas.
Eugen Hoffmann
Eugen Hoffmann (født 1892 i Dresden, død 1955 samme sted) var en tysk tegner, maler og billedhogger.
Han startet som lærling ved en tapetfabrikk, og med avbrudd av krigstjeneste og -fangenskap (1915 – 1917) ble han elev og senere mesterelev i billehoggerkunst hos prof. Karl Albiker ved Akademie für Schöne Künste in Dresden. Han oppnådde på den tid stor anerkjennelse hos andre kunstnere. En av hans lærere kjøpte privat ett av hans arbeider.
Han meldte seg inn i det tyske kommunistpartiet i 1922, og var med i på den tid suspekt virksomhet. Dette førte til at han ble arrestert i 1933, etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen. Løslatt med yrkesforbud (ikke lov å lage, stille ut eller omsette egne verker) 1936 og med på listen over entartete kunstnere i 1937. 7 verk er listet i beslagsoversikten.
Ved hjelp av blant andre Oskar Kokoschka fikk han flyktet til England i 1938 via Tsjekkoslovakia og Polen. I England livnærte han seg dels som industriarbeideer. Som kunstner og kommunist skildret han sivilbefolkningens lidelser under tysk bombing.
Han kom tilbake til Dresden i 1946, og var med på å få i gang kunsthøyskolen. I perioden 1947 til 1954 var han professor i billedhoggerkunst der, men fikk ikke fornyet engasjement. Han ble ellers skuffet over at ingen av hans forslag til utsmykning ble antatt. Samtiden anså at han var opphengt i gammel stil.
Han døde ensom og fattig i 1955.
Canada under Sommer-OL 1956
Canada under Sommer-OL 1956. Nittiseks sportsutøvere, åttien menn og femten kvinner, fra Canada deltok i femten grener under Sommer-OL 1956 i Melbourne og Stockholm. Canada kom på 15.-plass med to gull-, en sølv- og tre bronsemedaljer. Robert Steckle var Canadas flaggbærer under åpningsseremonien.