cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mikael VIII Palaiologos
Veien til keisertronen
Selv om Mikael vant denne runden, og etterpå ble gift med keiserens barnebarn og utnevnt til megas konostaulos av de latinske leiesoldatene i forbindelse med keiserutnevnelsen i Keiserriket Nikea, var han fortsatt mistrodd. Etter Johannes Vatatzes’ død dro Mikael østover med noen få nære venner og tok tjeneste hos de muslimske seldsjukkene i Rum-sultanatet. Fra sent i 1256 til 1258 tjenestgjorde han som leder for de kristne leiesoldatene i hæren til sultan Kaykaus II. I 1258 ble han tilbakekalt til Nikea av keiser Teodoros II Dukas Laskaris. Etter at de hadde utvekslet løfter om lojalitet og garantier for sikkerhet gikk Mikael i tjeneste for keiseren.
Noen dager etter at keiser Teodoros Laskaris døde i 1258 organiserte Mikael Palaiologos et kupp mot den innflytelsesrike byråkraten George Mouzalon og fratok ham formynderskapet over den åtte år gamle keiser Johannes IV Dukas Laskaris. Mikael tok tittelen megas dux og senere, i november 1258, despot. Den 1. januar 1259 ble han utropt til medkeiser.
Konstantinopel
Nyheten om Konstantinopels erobring nådde først Mikaels søster Eulogia som vekket sin bror tidlig om morgenen. Han ble ikke overbevist før en budbringer fra Strategopoulos kom bærende på kronen og sverdet som keiser Baldwin hadde latt etter seg i flukten fra keiserpalasset. Mikael VIII marsjerte inn i byen den 15. august og lot seg krone sammen med sin nyfødte sønn Andronikos II. Med en gang han hadde kontroll satte han i gang med å avskaffe latinske skikker og gjenopprettet de bysantinske seremonier og institusjoner som hadde eksistert før Det fjerde korstog inntok byen i 1204. I hans tid økte folketallet fra ca. 35.000 da han tok makten til ca. 70.000 ved slutten av hans regjeringstid, og han gjenoppbygde skadde kirker, klostre og offentlige bygninger. Han var samtidig klar over muligheten for at latinerne i vest og spesielt italienerne ville slå tilbake og forsøke å gjenopprette det latinske styret i byen.
I desember 1261 ble den unge nikeiske keiser Johannes IV Laskaris blindet og forvist til et kloster slik at han ble uskikket til å være keiser. Mikael VIII fikk også raskt giftet bort hans tre søstre til to italienere og en bulgarsk adelsmann slik at deres etterkommere ikke skulle bli noen trussel for hans egne etterkommere til keisertronen. Mikael prøvde å holde dette hemmelig, men ryktet lekket etter hvert ut og patriarken i Konstatinopel, Arsenios Autoreianos, ekskommuniserte Mikael VIII. Denne bannlysningen ble opphevet seks år senere, i 1268, da Josef I av Konstatinopel ble utnevnt til ny patriark.
Diplomatiet og erobringene
Mikaels gjenerobring av Konstantinopel medførte både prestisjetap og tap av åndelig autoritet for pavedømmet og den katolske kirke. Grekerne hadde nå gjeninnført sin rett til å ha en ortodoks kirke skilt fra Roma slik det hadde vært fra det store skisma i 1054. De seks påfølgende pavene i Mikaels regjeringstid forsøkte alle å få «de frafalne» inn i den katolske folden igjen.
Mikael gjorde framstøt for å alliere seg med kong Manfred av Sicilia og tilbød i 1262 å skille seg fra sin kone Teodora Dukaina Vatatzina og gifte seg med Manfreds søster Anna av Hohenstaufen. Planen gikk i vasken, ikke bare ble det kontant avvist av Anna selv, men hun søkte også støtte hos patriark Arsenios. Patriarken gikk i rette med keiseren og presset han til å oppgi planen. Mikael sendte deretter Anna tilbake til sin bror med store gaver. Dette bidro for øvrig til å få løslatt den bysantinske general Alexios Strategopoulos.
På denne tiden kom også en annen utfordring. Seldsjukkenes sultan Kaykaus II var blitt avsatt etter en sammensvergelse ledet av storvisir Pervâne og kom til Mikael for å få hjelp. Mikael støttet imidlertid Pervâne i hans strid med mongolene. Han ønsket ikke å risikere stridigheter på imperiets østgrense samtidig som han måtte ha oppmerksomhet mot europeerne som var kastet ut fra Konstantinopel. På denne bakgrunn ble Kaykaus II brysom for Mikael, og han fikk ham fengslet. Kaukaus ble senere senere sluppet fri mot løsepenger fra mongolene i Russland, og han levde resten av sitt liv på Krim.
En rekke militære nederlag fulgte. I 1263 sendte Mikael 15.000 soldater, inkludert 5.000 seldsjukkiske leiesoldater, til Morea i et forsøk på å erobre Fyrstedømmet Akhaia, men dette felttoget mislyktes. Senere samme år ble en flåtestyrke på 48 bysantinske og genovesiske skip beseiret av venetianerne etter at seldsjukkiske soldater deserterte fordi de ikke hadde fått betaling. Det neste nederlaget for Mikael kom våren 1265 da en hær av bulgarere og tatarer fra Den gylne horde under Nogaj Khan herjet Trakia og overfalt Mikael da han var på vei tilbake til Konstantinopel med bare noen få soldater. Mikael klarte med nød og neppe å unnslippe, og kom seg til Marmarahavet hvor han fikk skyss med to latinske skip til Konstantinopel.
Mikaels krigslykke etter erobringen av Konstantinopel så ut til å ha snudd, og han prøvde i stedet å vinne fram gjennom diplomatisk arbeid. Han sendte tilbake en flåte på 60 galeier fra Genova som han hadde leid inn, og prøvde i stedet en diplomatisk tilnærming til Venezia. Han klarte å framforhandle en avtale med vilkår som lignet betingelsene i traktaten fra Nymfeum i 1214, men den venetianske doge Raniero Zeno ville ikke ratifisere avtalen. Mikael signerte også avtaler med den egyptiske sultan Baibars i Mamelukksultanatet og med den mongolske khan i Kiptsjakkhanatet.
Forholdet til Karl I av Napoli
Slaget ved Benevento den 26. februar 1266 skapte en ny utfordrer for Mikael, da Karl I av Napoli (også kjent under navnene Karl av Anjou og Karl I av Sicilia) overvant Mikaels gamle allierte Manfred av Sicilia og sikret seg kontroll over Sicilia. Karl hadde store ambisjoner om å gjenopprette Det latinske rike og fikk i stand en traktat (traktaten av Viterbo) med de forviste latinske lederne Balduin II av Konstantinopel og Vilhelm II Villehardouin fra Morea. Traktaten var også støttet av pave Klemens IV.
Mikael møtte også en utfordring på grensen mot Asia. Selv om fredsavtalen mellom bysantinerne og seldsjukkene fortsatt sto ved lag, hadde turkmenske nomadestammer av Oghuz-tyrkere invadert bysantinsk territorium. Ettersom Mikael hadde blikket vendt mot den vestlige trussel, gjorde han i første omgang ingen mottiltak mot dette. I 1269 sendte han sin bror, «despot» Johannes Palaiologos, inn i den sørlige delen av det bysantinske Anatolia for å tvinge tyrkerne tilbake. Da denne styrken vedte tilbake, kom også tyrkerne tilbake og gjenopptok sine herjinger.
Mikaels reaksjon på Viterbo-traktaten var å prøve å svekke pavens støtte til den. Så lenge paven mente at Karl I av Napoli førte en rettferdig og hellig krig kunne ikke Mikael vinne. Mikael prøvde å forhandle fram en løsning med en union mellom den ortodokse kirken og pavekirken, men uheldigvis for Mikael døde pave Klemens IV i november 1268 og dette satte en stopper for forhandlingene. For å prøve å stagge Karl I appellerte Mikael til Europas ledende hersker, kong Ludvig IX av Frankrike som var Karl I’s eldre bror. Ludvig var mer interessert i et korstog mot muslimene og å ta kontroll i Det hellige land, enn han var i å angripe ortodokse kristne, så han fikk overtalt Karl I til å delta i Det åttende korstog i 1270. Kong Ludvig IX døde den. 24. august 1270, og Karl I fikk kontroll over styrkene. Han framforhandlet en fredsavtale med Emiren av Tunis og seilte så flåten til Sicilia hvor han gjorde seg klar til å dra mot Bysants. På dette tidspunkt ble imidlertid Mikael reddet av en voldsom storm som ødela det meste av flåten. Angrepet ble derfor avblåst.
Etter et tre års interregnum der Karl I forsøkte å påvirke valget ble Gregor X valgt til ny pave. Mikael prøvde å snakke med ham om en union av kirkesamfunnene, men Gregor viste seg å være mindre imøtekommende enn Klemens IV hadde vært. Mikael forhandlet også med Konstantinopels egen patriark Josef I Galesiotes om viktigheten av å godta unionen og pavens krav, men han fikk ikke gehør. I løpet av vinteren 1274-1275 måtte Mikael avsette patriark Josef og erstatte ham med sin egen støttespiller Johannes XI Bekkos for å få et kirkelig samtykke til unionen.
Konsilet i Lyon
Bysantinske utsendinger deltok ved det Andre konsilet i Lyon den 24. juni 1274 og presenterte et forseglet brev fra keiseren og to andre brev fra hans sønn Andronikos og fra det bysantinske presteskapet. På konsilets fjerde sesjon møttes represenantene for de to kirkesamfunn formelt for første gang siden Det store skisma i 1054.
Mikael VIII oppnådde et av sine mål ved denne representasjonen, for nå fikk han legitimitet både for sin besittelse av Konstantinopel, og også for sine krav på land som var okkupert av vestlige inntrengere. Hans motstander Karl I kunne nå ikke regne med støtte fra pave Gregor til et korstog mot Konstantinopel. Paven var også positiv til et korstog mot tyrkerne for å gjenoppbygge de gamle kristne byene i Anatolia, men da Gregor X døde i januar 1276 ble disse planene ikke satt i verk.
Da nyheten om den bysantinske deltakelsen på konsilet ble kjent kom det til store protester i Konstantinopel. Motstanden mot unionen var stor spesielt blant munkene og blant «arsenittene», tilhengerne av den tidligere patriark Arsenios som ble avsatt 1265. En av lederne for anti-unionistene var Mikael VIII’s søster Eulogia som søkte tilflukt hos sin datter Maria som var gift med tsaren av Bulgaria. Sønnene til keiser Mikael II Komnenos Dukas i Despotatet Epirus stilte seg også på anti-unionistenes side og ga støtte til de som ville flykte fra Konstantinopel. Mikael VIII forsøkte først å vinne fram med overtalelser, men måtte snart ty til makt for å få bukt med motstanden. Flere ledende anti-unionister ble mishandlet og blindet, det ble innført dødsstraff for å lese eller være i besittelse av brosjyrer med innhold rettet mot keiseren.
Den religiøse situasjonen ble etter hvert et problem for Mikael. Arsenios hadde bred støtte i provinsene i Anatolia, og Mikael måtte fjerne en rekke sympatiserende offiserer fra hæren, mens enkelte også deserterte over til tyrkerne.
Den 1. mai 1277 sammenkalte herskeren i Thessalia, Johannes I Dukas Komnenos en synode i Neopatras (nåværende Ypáti) som bannlyste keiseren, patriarken og paven som kjettere. Som tilsvar til dette ble en synode sammenkalt i Hagia Sofia (i Konstantinopel) den 16. juli samme år hvor Nikeforos og Johannes ble bannlyst. Johannes sammenkalte deretter en ny synode i Neopatras i desember 1277 hvor et anti-unionistisk konsil av åtte biskoper, noen abbeder og et hundretalls munker igjen bannlyste keiseren, patriarken og paven.
Mikael hadde noe mer suksess på slagmarken, selv om det også her gikk litt opp og ned. Han prøvde å dra fordel av et bondeopprør i Bulgaria, ledet av (den senere) tsar Ivaylo av Bulgaria, men han led nederlag i første omgang. Likevel fikk Mikael satt sin svigersønn Ivan Asen III av Bulgaria på den bulgarske tronen, men ble igjen drevet på flukt etter et slag ved Devina. Fram mot 1275 utkjempet han flere slag i Trakia og Thessalia med blandet resultat.
Til sist seiret han også over sin gamle fiende Karl av Anjou (Karl I av Sicilia). Karls general Hugh av Sully hadde med 8000 mann inntatt Butrinto og beleiret Berat i 1280-1281. En bysantinsk arme ledet av Mikael Tarchaneiotes ankom i mars 1281 og jaget beleirerne på flukt og tok generalen til fange. Denne seieren medførte at Karl måtte legge om sin strategi for å angripe Konstantinopel. Han innså at han ikke kunne angripe på land, men måtte forsøke et flåteangrep fra sjøen.
Den sicilianske vesper
Den 22. februar 1281 ble Martin IV valgt til ny pave, en franskmann som historikeren Deno J. Geanaklopos beskriver som «blindt underdanig» til Karl av Anjou. Karl hadde fortsatt ambisjoner om å erobre Konstantinopel, og fikk hjelp av pave Martin som den 18. oktober 1281 ekskommuniserte Mikael uten noe forvarsel eller konkret grunn. Han satte dermed enigheten fra konsilet i Lyon (1274) til side.
Arthur Shaw
Arthur Briggs Shaw (født 28. april 1886, død 18. juli 1955) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Mikael VIII Palaiologos
Den sicilianske vesper
Karl hadde langt større militære styrker enn Mikael, og han hadde alliert seg med en rekke andre makter. Han hadde slektskapsbånd til kongene av Frankrike og Ungarn, og allianse med serberne og bulgarerne samt herskerne i Despotiet Epirus, dissidenter i det bysantinske rike og med Venezia, datidens ledende sjømakt i Europa. Mikale på sin side søkte også allierte, men de var færre. Han hadde en viss støtte hos mamelukkenes sultan i Egypt og tatarene i Den gylne horde i Sør-Russland som «kunne holde et øye med bulgarerne». Han sendte ambassadører til den tysk-romerske kong Rudolf I av Habsburg, men han var reservert. Peter III av Aragon var mer positivt innstilt, for han hadde sine egne grunner for å mislike Karl ettersom han mente at hans egen kone, Constance av Sicilia, var den rettmessige arving til Sicilia. Han betraktet dermed Karl I som en tronraner. Aragon var imidlertid veldig langt unna Mikael.
Mikael VIII var også involvert i opprør på Kreta mot venetianerne som hadde kontroll over øya, og han støttet opprørerne Georgios og Teodoros Hortatzoi.
Død
Mikael VIII døde i Pachomios i desember 1282, kort tid etter Karl I’s fall på Sicilia. Han grunnla det palaiologiske dynasti som hersket over det bysantinske riket i nesten to hundre år, lenger enn noe annet dynasti i romersk historie.
Familie
I 1253 giftet Mikael VIII Palaiologos seg med Theodora Dukaina Vatatzina, en niese av Johannes III Dukas Vatatzes, keiser i Keiserriket Nikea. Som foreldreløs i barndommen ble hun oppdratt av sin grandonkel Johannes III, som besørget hennes ekteskap med Mikael. Deres barn var:
Med en elskerinne, angivelig ved navn Diplovatatzina, hadde Mikael VIII også to uekte døtre:
Marco Jakobs
Marco Jakobs (født 30. mai 1974) er en tysk bobkjører som deltok i De olympiske vinterleker i 1998 i Nagano.
Jakobs ble verdensmester i toerbob i 2001 i St. Moritz.
Rambo III
Rambo III er en amerikansk action-krigsfilm fra 1988 regissert av Peter MacDonald. I denne tredje Rambo-filmen blir Rambo sendt til Afghanistan for å hjelpe opprørere som kjemper mot russiske okkupasjonsstyrker. Hovedrollen som Rambo spilles av Sylvester Stallone, mens rollen som oberst Trautman spilles av Richard Crenna.
Rambo III ble en moderat suksess, men besøkstallene var langt lavere enn dens forgjenger. Den ble ikke så godt mottatt av filmkritikerne.
Erviken (Øvre Ervik)
Erviken hovedbygning er en tidligere lystgård fra 1732 som ligger i Øvre Ervik i Åsane bydel i Bergen.
Rambo III
Den er en oppfølger til Rambo: First Blood 2. En fjerde film, Rambo, kom først i 2008.
Erviken (Øvre Ervik)
Historie
I 1811 ble Erviken skilt ut og kjøpt av Bergenskjøpmannen Christian Jürgens. Gården ble trolig brukt som lyststed den første tiden, men på slutten av 1800-tallet ble stedet helårsbolig for eierne. Gården ble overtatt av døtrene til Christian Jürgens i 1853. Gjennom arv overtok deretter familien Wallem eiendommen. Skipsreder og mesen Haakon Wallem ble eier fra 1910. Han kjøpte også opp flere eiendommer i området. Familieeiendommen forvaltes fremdeles av slekten, både gjennom enkeltpersoner og aksjeselskapet Wallem Steckmest & Co.
Rambo III
Handling
John Rambo har funnet indre fred i et kloster i Thailand. Så dukker hans mentor, Colonel Trautman, opp for å be Rambo om hjelp til et topphemmelig oppdrag i Afghanistan der skal de levere våpen til afghanske frihetskjemper som kjemper mot russerne. Et område i Afghanistan er ledet av en særdeles brutal russisk kommandør som har klart å skjerme hele området sitt for innblandinger fra utenforstående. Rambo svarer at hans krig er over, men Trautman vil likevel ta på seg oppdraget. Men når Rambo senere får høre at Trautman har blir tatt til fange i Afghanistan, forvandler Rambo seg til en drapsmaskin og reiser etter for å redde ham. På grensen mellom Pakistan og Afghanistan møter han Hamid som skal føre ham inn i Afghanistan. Hamid kjenner til en rekke huler i fjellene som de reiser gjennom for ikke å bli oppdaget av russerne, og de kommer til en liten landsby. Denne landsbyen har en russisk avhopper som kjenner russernes base fra innsiden. Rambo klarer etter mange strabaser å befri Trautman, men russerne har ikke tenkt å la dem rømme, og det utvikler seg etter hvert til en dødskamp i det afghanske hulesystemet.
Popularitet og økonomi
Rambo III innbragte $189 millioner dollar på verdensbasis, hvorav $58 millioner i USA. (Til sammenligning spilte Rambo 2 inn $300 millioner og First Blood $125 millioner.) Rambo III havnet på en 6. plass over de mest innbringende filmene i USA i 1988 og på 4. plass på verdensbasis.
Erviken (Øvre Ervik)
Restaureringen av hovedhuset
På oppdrag fra Haakon Wallem ble hovedbygningen «restaurert» av arkitekt Ole Landmark årene 1916-1920. Restaureringen var en tilbakeføring til en tenkt tilstand, en stilgjendiktning i rokokko, Louis-seize-stil og lokale forbilder.
Rambo III
Popularitet og økonomi
Produksjonskostnadene var på $63 millioner.
Anmelderne
Den fikk blandet mottakelse av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 41 % på Rotten Tomatoes og 36 % på Metacritic. Den amerikanske filmkritikeren Leonard Maltin gav den 2,5 av 4 stjerner.
Erviken (Øvre Ervik)
Hageanlegget
Haakon Wallem fikk i årene 1913–1918 også restaurert hageanlegget etter anleggsgartner og hagearkitekt Ingolf Eides planer, senere Torborg Zimmer Frølich. Parken og naturtomten er på rundt 40 mål og var antakelig Vestlandets rikeste privatborgerlige anlegg fra denne perioden. Hagen er i engelsk inspirert stil med buktende grusveier, grønne plener og en rik vegetasjon. Hagen er utstyrt med saluttbatterier, skulpturer og lysthus. Skulpturen Havmann og Havfru er utført av den svenske skulptøren Carl Milles. «Stabbur» og «hønsehus» er oppført i en humoristisk sveitserstil. Badehus og paviljong ble av Ole Landmark holdt i klassiserende stil.
Fredning
Erviken hovedbygning ble fredet av Riksantikvaren i 1923. Nedre delen av hagen og området rundt viken ble regulert til område av antikvarisk og kulturell verdi 1970. Resten av hagen ovenfor ble regulert til bevaring 1991.
Annet
I 1921 fikk Haakon Wallem bygget DS «Erviken» på 10 800 dvt. I konvoi fra Tampa til Liverpool ble skipet senket den 16. oktober 1941. Viken shipping AS sin oljetanker MT «Erviken» (2004) på 151 000 dvt er også oppkalt etter stedet.
Rambo III
Anmelderne
Den ble dårlig mottatt av de norske anmelderne. VG og Aftenposten gav den terningkast to, mens Dagbladet og Arbeiderbladet gav den terningkast én. Den norske filmnettstedet CINERAMA gav den terningkast tre i 2001.
Priser og nomineringer
Stallone ble tildelt en Razzie Award i klassen verste mannlige hovedrolle.
I rollene
(utvalg)
Orlando (roman)
Romanen er inspirert av Woolfs venn og elsker Vita Sackville-West, hun var en kjent britisk aristokrat, som hadde forhold til flere kvinner gjennom sitt liv ved siden av ekteskapet. Vita Sackville-West lekte med kjønnsroller og kledde seg noen ganger som mann. Romanen behandler temaer som kvinnens stilling, kjønnets betydning, tidens gang, øyeblikket og evigheten.
Film
I 1992 hadde filmen Orlando premiere med Tilda Swinton i hovedrollen som Orlando. Filmen ble nominert til to Oscar-statuetter og vant en rekke andre priser. I 2012 skrev Swinton et essay om romanen og dens tilblivelse som en innledning til en nyutgivelse av boken. En forkortet utgave av Swintons tekst ble publisert i avisen The Telegraph.
Teater
I 2017 ble Heddaprisen for årets forestilling tildelt Rogaland Teaters produksjon Orlando, og Heddaprisen for beste kvinnelige hovedrolle 2017 ble tildelt Nina Ellen Ødegård for hovedrollen som Orlando i samme oppsetning. Manus var skrevet av Sigrid Strøm Reibo og Njål Helge Mjøs på grunnlag av Virginia Woolfs roman.
Francis’ Lonely Nights
Francis' Lonely Nights er et musikkalbum med Janove Ottesen. Albumet ble utgitt i 2004 mens han spilte i Kaizers Orchestra.
Guidimaka
Guidimaka er en region i Mauritania. Hovedstaden heter Sélibaby. Regionen hadde 267,029 innbyggere ved folketellingen i 2013.
720-årene
-- 720 -- 721 -- 722 -- 723 -- 724 -- 725 -- 726 -- 727 -- 728 -- 729
Tiårsoversikt
John Garrels
John Carlyle Garrels (født 18. november 1885 i Bay City i Michigan i USA, død 21. oktober 1956 i Grosse Ile Township i Michigan) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Final Fantasy VII: Advent Children
Final Fantasy VII: Advent Children er en japansk dataanimert film. Denne filmen kom etter at japanerne hadde en stor suksess med spillet Final Fantasy VII som ble utgitt til PlayStation og PC. Filmen finner sted 2 år etter spillets tid.
John Garrels
Garrels vant to olympiske medaljer i friidrett under 1908 i London. Han kom på andreplass på 110 meter hekk med tiden 15,7 bak amerikaneren Forrest Smithson som satte ny verdensrekord med 15.0. I kulestøt ble Garrels nummer tre bak sin landsmann Ralph Rose og britiske Denis Horgan.
Final Fantasy VII: Advent Children
Handlingsreferat
Filmen finner sted to år etter hendelsene i videospillet Final Fantasy VII i 1997, hvor antagonisten Sephiroth forsøkte å absorbere livstrømmen (livets blod og sjel på planeten) og bli gjenfødt som en Gud. Men Sephiroth ble beseiret av Cloud Strife og hans ledsagere. Likevel ødela Sephiroths siste magi, Meteor, hele byen Midgar. Siden slutten av spillet grunnla de overlevende i Midgar den nye byen Edge. Der bor Cloud og barndomsvennen Tifa Lockhart, og driver deres egen budtjeneste. De tar seg også av den foreldreløse Denzel, og den adopterte datteren til Barret Wallace - Marlene. Cloud føler seg skyldig fordi han ikke reddet Aerith Gainsborough, så Cloud har nylig flyttet ut og isolert seg fra vennene sine.
Historien skildrer også at mange mennesker, inkludert Cloud og Denzel, er infisert med en mystisk sykdom aom går under navnet «Geostigma» men som ikke har noen kjent medisin. Cloud blir kontaktet gjennom Tifa, og innkalt til et møte med Shinra-selskapets tidligere president Rufus Shinra, som ble antatt drept i Final Fantasy VII. Rufus ber om Clouds hjelp til å stoppe Kadaj, Loz og Yazoo. Trioen er den fysiske manifestasjonen av Sephiroths overlevende ånd. De ønsker å gjenopplive ham, ved å bruke restene av den utenomjordiske skurken Jenova. Cloud nekter å hjelpe til, og går sin vei. I mellomtiden rekrutterer Kadaj og hans kolleger en gruppe barn som har blitt smittet med Geostigma. Denzel blir en del av denne gruppen, tiltrukket av løftene om å endelig få medisin mot sykdommen deres.
Loz følger etter Tifa og Marlene til en kirke, hvor de leter etter Cloud. Tifa slås bevisstløs i kampen, og Loz kidnapper Marlene. Alle de bortførte barna blir ført til ruinene av den glemte byen, hvor Kadaj omfavner dem som brødre. Kadaj kunngjør at han har til hensikt at de alle skal bli gjenforent med Jenova. Når Cloud kommer for å redde dem, overmanner Kadajs håndlangere ham, men han blir reddet av hans tidligere kamerat Vincent Valentine. Cloud vender deretter tilbake til byen, hvor Kadaj har stevnet Bahamut SIN og andre monster for å terrorisere befolkningen. Ved hjelp av hans ledsagere fra Final Fantasy VII forsøker Cloud å beseire monstrene.
Idar-Oberstein
Idar-Oberstein er en by i delstaten Rheinland-Pfalz i Tyskland, i fjellkjeden Hunsrück. Byen ligger i Landkreis Birkenfeld og er sammenvokst av de to byene Idar og Oberstein. Byen er kjent i hele Tyskland som smykkebyen (Die Schmuckstadt), for sin sentrale plass i europeisk smykkeindustri, og er også militær garnisonsby.
Under Universität Mainz er det opprettet et sentralsykehus med høy ekspertise innen blant annet benmargstransplantasjon og haematologi. Under Fachhochschule Trier er det opprettet et studiested som gir Europa eneste vitenskapelige høyskolestudium i smykkedesign.
Idar-Oberstein har 32 000 innbyggere (2007), og ligger i en skråning sør i fjellkjeden Hunsrück på 200-450 meters høyde over havet. Elven Nahe har sitt utspring her oppe og renner gjennom byen. Middeltemperaturen (1961–90) i januar er 16,9°C, mens temperaturene er ganske nøyaktig rundt frysepunktet i desember, januar og februar.
I 1974 åpnet den tyske nasjonale edelstensbørs (Deutsche Diamant- und Edelsteinsbörse e. V) i byen. Den er en av 25 diamantbørser globalt og var verdens førstde børs for omsetning av smykkeedelstener da den ble åpnet.
Områdets viktigste steinarter er agat, jaspis og bergkrystall.
Historie
Både Idar og Oberstein framtrer som viktige tettsteder omkring 1790, og tilvirkingen av lokal edelsten med smykke-smier hadde da vært viktig i lengre tid. Nærmere 1800 var smykkeindustrien i nedgang, det var tidvis hungersnød i Hunsrück, og mange utvandret. Flere av byens håndverkere emigrerte til Brasil og slo seg opp som edelstensarbeidere der, og det ble etterhvert importert sten fra Brasil til Idar-Oberstein.
I 1827 gjorde utvandrere fra Idar-Oberstein verdens hittil største funn av edelstenen agat, i Rio Grande do Sul i Brasil, og importen av rå-edelsten herfra begynte i 1834.
I nesten 200 år har skiftevis franske og tyske militæravdelinger vært stasjonert i Idar-Oberstein. Her ligger siden 1956 det tyske forsvarets artilleriskole (Artillerieschule).
Partiene CDU og SPD har skiftet på å ha flertall i kommunen, fra 1. mars 2007 er Bruno Zimmer (SPD) borgermester.
Den amerikanske skuespilleren Bruce Willis er æresborger og spesialambassadør for Idar-Oberstein. Nestelderen i SPDs gruppe i den tyske Forbundsdagen (Bundestag), Elke Ferner, er født i Idar-Oberstein.
Immenstedt (Ditmarsken)
Immenstedt er en kommune i kretsen Ditmarsken i delstaten Schleswig-Holstein i Tyskland. Immenstedt ligger i Midtre Ditmarskens amt, og var inntil 25. mai 2008 en del av Albersdorfs amt.
Hildesheim
Hildesheim er en by i Niedersachsen, Tyskland. Byen ligger i Landkreis Hildesheim og omtrent 25 kilometer sørøst for Hannover, ved Bundesautobahn 7. Folketallet er 103 448 (2002). Hildesheim ble grunnlagt av Ludvig I av det tysk-romerske rike i 815.
I byen ligger Hildesheimerdomen og St. Michael kirken som fra 1985 begge er oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv.
Den viktigste arbeidsgiveren i Hildesheim er Bosch-Blaupunkt med over 4 000 ansatte.
Historie
Hildesheim ligger hvor den gamle øst-vestlige handelsvei, Hellweg, kryaser elven Innerste. Det er funnet rester av en bosetning og en helligdom fra tiden før frankerne. Karl den store grunnla i 815 Hildesheims stift, og den første domkirke ble bygd av biskop Altfrid. Biskop Bernward utbygde den omkring år 1000 til en massiv kirkeborg som ble sentrum for en voksende borgerlig by.
I år 1249 fikk Hildesheim kjøpstadsrettigheter. Omkring 1300 ble biskopen tvunget til å oppgi makten over byen som så fikk egne byrettigheter og sitt eget segl. I 1367 ble byen medlem i Hanseforbundet. Etter 1542 er flere av kirkene i Hildesheim blitt lutherske, men domkirken er forblitt katolsk.
År 1807 kom Hildesheim under prøyssisk overhøyhet, men ble etter Napoleonskrigene en del av Kongedømmet Hannover. Etter 1866 ble byen sammen med Hannover igjen del av Preussen.
Den 22. mars 1945 ble en del av Hildesheims historiske sentrum ødelagt under et alliert bombeangrep. Mange historiske bygninger ble senere rekonstruert.
Pausanias (general)
Pausanias (gresk: Παυσανίας) var en spartansk general i det 5. århundre f.Kr. Han var nevø av Leonidas I og tjente som regent etter sin onkels død, siden sønnen til Leonidas, Pleistarkos, fremdeles var mindreårig. Han var ansvarlig for den greske seieren over Mardonios og perserne i slaget ved Plataiai i 479 f.Kr. og var leder for det hellenske forbund som ble opprettet for å gjøre motstand mot den persiske aggresjonen i perserkrigene.
Etter de greske seirene ved Plataiai og slaget ved Mykale, mistet spartanerne interessen for å frigjøre de greske byene i Lilleasia. Men da det ble klart at Athen ville dominere det hellenske forbundet i Spartas fravær, sendte Sparta Pausanias tilbake for å lede forbundets militærvesen.
Pausanias ble i 478 f.Kr. mistenkt for å konspirere med perserne mens han var spartansk regent og tilbakekalt til Sparta. Han ble frikjent og forlot Sparta på en trirem fra byen Hermione. Pausanias tok Bysantium og løslatte noen av krigsfangene som var venner og forbindelser av kongen av Persia. Etterpå hevdet han at fangene hadde flyktet. Han sendte et brev til kong Xerxes I (sønn av Dareios I) hvor han sa at han ønslet å gjøre ham en tjeneste, at han ønsket å gifte seg med kongens datter og hjelpe til med å føre Sparta og Hellas under persisk kontroll.
Etter at han mottok et brev fra Xerxes hvor han gikk med på planene, begynte Pausanias å kle seg i persiske klær og oppføre seg etter persiske skikker. Mange spartanske allierte sluttet seg til den athenske siden på grunn av Pausanias' arroganse. Spartanerne kalte ham igjen tilbake, og Pausanias returnerte siden han ikke ønsket å bli mistenkt for persiske sympatier. Da han ankom Sparta, fengslet eforene ham, men han ble senere løslatt. Ingen hadde nok bevis til å dømme et medlem av kongefamilien, selv om noen heloter vitnet om at han hadde tilbudt enkelte heloter frihet dersom de sluttet seg til ham i et opprør.
En av budbringerne som Xerxes og Pausanias hadde brukt til å kommunisere åpnet brevet og gav nesten nok beviser som de spartanske eforene trengte. Senere overvåket de Pausanias for å sikre at bevisene var sikre, de hadde bestemt seg for å arrestere Pausanias i gaten, men han ble tipset om dette og flyktet ved å løpe til et tempel. Eforene barrikaderte dørene, satte vakter utenfor og forsøkte å sulte ham ut. Da Pausanias var døden nær, bar de ham ut, og så snart han kom utenfor, døde han. Etter å ha gravlagt ham i nærheten, fortalte guden ved Delfi, Apollon, dem at de skulle flytte Pausanias' grav til stedet hvor han døde. (Thukydid 1.128-136) Kimon og athenerne ble så ledere av det hellenske forbundet som gav dem makt til å opprette det athenske sjøforbundet.
John Eisele
Eisele vant to olympiske medaljer i friidrett under 1908 i London. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i 3 miles lagløp, de andre på laget var George Bonhag og Herbert Trube. På 3200 meter hinder ble han nummer tre bak de britiske løperne Arthur Russell og Archie Robertson.
Muntiadok Brennibukk
Munti likte båter og kart, og var en av Frodo Lommeluns beste venner, og var også i slekt med han på flere ulike måter.
Biografi
Da han rømte med Pippin fra orkene inn i Fangorn møter de på enten Treskjegg og den nylig gjenoppståtte Gandalv den hvite. Sammen med Pippin drikker han en stor mengde entdrikke, og blir derav ganske mye høyere. Da de følger Treskjegg til entatinget og senere til Jarnagard, hvor Munti og Pippin blir satt til å vokte Jarnagards ødelagte porter etter Sarumanns fall. Det er her at han for første gang møter kong Théoden av Rohan, og blir gjenforent med fire av medlemmene fra Ringens brorskap (Aragorn, Legolas, Gimli og Gandalv).
Munti og Pippin blir skilt fra hverandre da Pippin drar med Gandalv til Gondor etter at Pippin ser inn i Jarnagards palantír. Munti sverger troskap til Théoden og blir hans væpner. Uten tillatelse rir han sammen med Rohans ryttere til Slaget på Pelennor-enga, sammen med den unge soldaten Dernhelm. Da Rohans ryttere blir angrepet av Nazgûlene blir Théoden såret, og Munti og Dernhelm møter Heksekongen av Angmar alene. Her viser det seg at Muntis følgesvenn Dernhelm faktisk er jomfru Éowyn av Rohan, som heller ikke fikk lov til å reise i krigen og derfor snek seg med under falskt navn. Siden hun måtte bekjempe både Heksekongen og ridedyret hans får Éowyn god hjelp av Muntis avgjørende trekk: sverdet hans, som opprinnelig var blitt laget for nettopp dette formålet, var et av de sverdene som kunne bryte den eldgamle trolldommen til Heksekongen, men dette kostet Munti mye. Dette gjorde at Éowyn kunne drepe Heksekongen. Munti hørte Théodens siste ord, men blir, noe som virker som vanlig hell blant hobbiter, ikke oppdaget av Rohans æreseskorte inn i Minas Tirith, og blir funnet av Pippin mens han vandrer rundt i byen. Han blir reddet av Aragorns legekunst sammen med Éowyn, som også lider av svartpusten, og blir helt frisk igjen. Munti kommer seg betraktelig fortere enn Éowyn fra denne sykdommen.
For sin tapperhet i striden blir Munti slått til ridder av kong Éomer som Ridder av Marken. I slaget for å vinne tilbake Hobsyssel fra Sarumann er Munti i den første rakken i slaget ved Rennabu, og brukte der hornet som han hadde fått i gave av Éowyn av Marken.
Andre framstillinger
I Ralph Bakshis animerte versjon av Ringenes herre i 1978, ble Muntis stemme spilt av Simon Chandler.
I den animerte versjonen av Atter en konge fra 1980, laget for TV, ble Muntis stemme spilt av radiostjernen Casey Kasem, også kjent for å ha spilt stemmen til Shaggy i Scooby-Doo.
I 1981, da BBC radio laget en serie om Ringenes herre, ble Munti spilt av Richard O'Callaghan.
I Peter Jacksons filmversjon av Ringenes herre i 2001–2003 ble Munti spilt av Dominic Monaghan. Hans rolle gjennomgikk flere forandringer for at han skulle bli mer aktivt med i historien. I boka reiser Munti før Samvis Gamgod, Frodo og Peregrin Tók for å forberede Frodos nye hjem i Bukkenland. Derfor er han ikke tilstede da de tre hobbitene først møter en Svart rytter, på deres reise fra Hobsyssel til Bukkenland, i Frodos forsøk på å forlate Hobsyssel så ubemerket som mulig. Siden dette ikke dukker opp i filmen blir Munti introdusert samtidig som Pippin. Ralph Bakshis film hadde også denne forandringen. Munti er i Jacksons film også inne i vertshuset den steilende ponni da Frodo kom til å ta på seg ringen, mens i boka er han ute og går en tur nettopp da.
I To tårn er både han og Pippin tilstede ved Entatinget kalt sammen av Treskjegg, men der bestemmer entene seg selv for å angripe Jarnagard. I filmen vil egentlig ikke entene blande seg inn i krigen, og Munti og Pippin må overbevise dem om at det er nødvendig.
I Atter en konge brekker Munti armen mens han forsvarer Éowyn fra heksekongen i slaget på Pelennor-enga, og er derfor ikke i stand til å følge med Aragorn til Mordors svarte port. I filmen er skadene hans mindre alvorlige, og han er derfor også med på dette siste slaget.
Figuren in Tolkiens Welt
Iset
Iset (russisk: Исеть) er ei elv i Sverdlovsk, Kurgan og Tjumen oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Tobol. Iset er 606 kilometer lang, med et nedbørfelt på 58 900 km². Elva fryser over i november og er islagt til april. De største sideelvene er Miass, Tetsja og Sinara. Byene Jekaterinburg, Kamensk-Uralskij, Katajsk, Dalmatovo og Sjadrinsk ligger langs Iset.
Marcel Rohner
Marcel Rohner (født 21. juni 1964) er en sveitsisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano.
Rohner vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh under vinter-OL 1998 i Nagano. Han var med på det sveitsiske laget som kom andreplass i firerbob bak Tyskland. De andre på laget var Markus Nüssli, Markus Wasser og Beat Seitz.
Jorge Carlos Fonseca
Jorge Carlos de Almeida Fonseca (født 20. oktober 1950) er en kappverdisk jurist og politiker for høyrepartiet Movimento para a Democracia (MpD). Han ble 9. september 2011 president i Kapp Verde.
Biografi
Fonseca er utdannet jurist. Han har arbeidet som advokat, vært sjef for immigrasjonsetaten og departementsråd i utenriksdepartementet, samt vært tilknyttet universiteter i Lisboa og Macao. I Kapp Verde ledet han Instituto Superior de Ciências Jurídicas e Sociais, der han også er professor.
Fonseca var blant grunnleggerne av partiet Movimento para a Democracia. Fra 1991 til 1993 var han utenriksminister. Han forsøkte å vinne presidentvalget i 2001, uten å vinne tilstrekkelig støtte blant velgerne.
I presidentvalget i 2011 sikret han seg 54,2 % av stemmene. Han ble dermed Kapp Verdes fjerde president. Fonseca styrte med et parlament der det rivaliserende partiet Partido Africano da Independência de Cabo Verde (PAICV) hadde flertall.
Han ble gjenvalgt i presidentvalget i 2016 da han fikk 74 % av stemmene. Partiet hans, Movimento para a Democracia, fikk flertall ved parlamentsvalget samme år.
Galacticidae
Galacticidae er en liten gruppe av sommerfugler som vanskelig lar seg plassere systematisk. De hører til den store gruppen Ditrysia, men deres plassering innen denne er svært usikker. Galacticidene ble først identifisert som en egen gruppe i 1986, og det er fortsatt usikkert om slektene Tanaoctena og Zarcinia bør regnes med her. Av utseende og delvis også av levevis ligner de sterkt på spinnmøll (Yponomeutidae og Plutellidae), der de før ble plassert. Galacticidae finnes i den gamle verdens tropiske områder, i tillegg er en art blitt innført til Nord-Amerika.
Utseende
Små (vingespenn 8 – 17 mm), tettbygde sommerfugler. Kroppen er mer eller mindre sylindrisk, hodet forholdsvis lite, tett hårete. Labialpalpene er ikke påfallende lange, antennene er middels lange og trådformede. Forvingene er avrundet firkantede, avlange, med middels lange hårfrynser langs ytterkanten. På farge er de gjerne lyst brunspraglete, eller sølvgrå med små, mørke flekker (i det siste tilfellet ligner de sterkt på spinnmøll-slekten Yponomeuta). Bakvingene er bleke, avrundede og ganske brede, forhjørnet er noe uttrukket. Ytter- og bakkanten bærer ganske lange hårfrynser. Beina er forholdsvis korte, med markerte sporer.
Levevis
Galacticidenes larver ser ut til å ha et levevis nokså likt spinnmøll (Yponomeutidae), og mange av dem ble også før regnet til denne gruppen. De lever på levende planter, i "telt" av silke og plantedeler.
Skadedyr
Den opprinnelig asiatiske arten Homadaula anisocentra har blitt overført til det østlige Nord-Amerika, der den gjøe skade på mimoser og andre prydbusker i erteblomstfamilien. Den overvintrer som puppe i en silekokong mellom løvstrø på bakken, eller i en barksprekk. De voksne sommerfuglene klekkes om våren og flyr i mai-juni. De er sølvgrå med små, svarte flekker og ligner mye på slekten Yponomeuta (Yponomeutidae). Etter paring legger hunnen egg i små klynger nær spissen på greinene på vertstreet. En hunn kan legge egg over flere uker. Larvene bygger et reir av silke og blader i greinspissene. Bladene visner etter hvert og reirene er lett synlige som brune flekker. Om de er tallrike kan de ødelegge det meste av bladverket. En andre generasjon flyr om ettersommeren, dennes avkom overvintrer.
Norges Politilederlag
Norges Politilederlag (NPL) er en arbeidstakerorganisasjon for ledere på alle nivå og fagområder i politi- og lensmannsetaten. Fokus er lederes lønn, arbeidsvilkår, faget ledelse og organisasjon. På engelsk har organisasjonen navnet Norwegian Association of the Chiefs of Police (NACP). Den må ikke forveksles med organisasjonen Politijuristene, som tidligere het Politiembetsmennenes Landsforening.
Fra og med 2016, etter at politiet reduserte fra 27 til 12 politidistrikt, består NPL av 12 lokallag, ett i hvert politidistrikt. Medlemskap oppnås ved innmelding i et lokallag. Alle medlemmene av NPL er også individuelle medlemmer i Parat. Organisasjonen har kontor sammen med Parat hos YS i Lakkegata i Oslo.
Ledere
Norges Politilederlag
Norges lensmanns- og politilederlag
Norges Lensmannslag
(Kilde: Fra lensmann til politileder, NPL, 1993-2018 (2018).
Norske Meierifolks Landsforening
Norske Meierifolks Landsforening (NML) er et fagforbund som organiserer ansatte i meieriindustrien. NML ble dannet i 1914 og har vel 1250 medlemmer. Forbundet ble medlem i Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund 1. juli 2006.
Legatus
Legatus (legat, som opprinnelig betydde som betyr utsending, sendemann) var i romersk tid en embetstittel for en militær leder, tilsvarende dagens generaloffiser, i den romerske hær. Hans direkte overodnede var duxen, og han utrangerte alle militære tribuner. Legater måtte ha graden pretor eller høyere. Legatene fikk store utbytter av hærens gevinst, slik at en stilling av denne typen var svært lukrativ.
De som ble legater kom ofte fra senatorklassen i Roma, og det var to hovedstillinger: legatus legionis, en tidligere pretor som var i føringen for en av Romas elitelegioner, og legatus propraetor som var en tidligere konsul som fikk utdelt en guvernørstilling i en av Romas provinser med magistergrad, som i noen tilfeller gav ham kontrollen over fire eller flere legioner.
Grand County (Colorado)
Grand County er et fylke i den amerikanske delstaten Colorado. Det ligger i de nordlige delene av staten og det grenser mot Larimer County i nordøst, Gilpin County og Boulder County i øst, Clear Creek County i sørøst, Summit County i sør, Eagle County i sørvest og mot Jackson County og Routt County i nordvest.
Grand Countys totale areal er 4,842 km² hvorav 59 km² er vann. I 2000 hadde fylket 12,442 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Hot Sulphur Springs og fylkets største by er Granby.
Fylket ble grunnlagt i 1874 av land som ble skilt ut fra Summit County og det har fått sitt navn etter innsjøen Grand Lake og elven Grand River som renner gjennom fylket.
Otoroshi
Otoroshi (おとろし) er vesener fra den japanske mytologien. De er store, hårete monstre med skrekkinnjagende ansikt. Det blir ofte sagt at de ligger på lur på høye plasser, for så å plutselig hoppe ned på uvitende mennesker og drepe dem.
Société des Mines de l’Aïr
Société des Mines de l'Aïr (SOMAÏR) er et nigersk gruveselskap, som utvinner uran fra forekomster nord i landet. Det er det ene av de to store urangruveselskapene i Niger. SOMAÏR er eid av det franske selskapet Areva NC med 63,4% og den nigerske stat med 36,6%. Selskapets hovedkvarter ligger i Niamey.
SOMAÏR ble grunnlagt i 1968 og i 1971 startet det utvinning av uranholdig malm i dagbrudd utenfor byen Arlit i regionen Agadez. Selskapet har foredlingsfabrikk samme sted. Årlig kapasitet er på 2,300 tonn uran. Reservene SOMAÏR har rett til å utvinne var ifølge selskapets franske eier på 23,171 tonn i 2009.
Utvinning av uran er i inntekter den viktigste industrien i Niger.
Arendal rutebilstasjon
Arendal rutebilstasjon ble innviet i 1962. Rutebilstasjonen lå tidligere på det igjenfylte havneområdet Malmbrygga, midt i Arendal sentrum.
Rutebilstasjonen ble landskjent gjennom humorserien Lille Lørdag med Bård Tufte Johansen og Harald Eia på 1990-tallet. I 2002 ble rutebilstasjonen jevnet med jorden for å gi plass til Arendal rådhus og kulturhus.
Drift
Selskapet Rutebilstasjonen A/S ble stiftet i 1961 av de lokale rutebilselskapene som trafikkerte stasjonen og hadde i oppgave å drifte rutebilekspedisjon.
Arkivet
Arkivet etter Rutebilstasjonen A/S befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal og består av selskapets møtebøker.
Skøyen stasjon
Skøyen stasjon ligger på Skøyen i Oslo vest og er idag fredet. 800 tog passerer Skøyen i døgnet pr 2018 og de fleste av disse stopper her, herunder alle åtte lokaltogsruter samt Flytoget og enkelte regiontog. Strekningen Oslo S – Skøyen er Norges mest trafikkerte jernbanestrekning, og Skøyen er landets nest mest trafikkerte stasjon.
Historie
Stasjonen ble åpnet i 1872 og het Tyskestranden til 1876, deretter Bygdø til 1903. Den ble raskt høyt trafikkert. Dette har medført at den er blitt påbygd flere ganger, senest i 1998 da den fikk 4 plattformer. Da Flytoget kom i drift høsten 1998, var Skøyen stasjon et naturlig stoppested.
Robbie Findley
Robbie Findley (født 4. august 1985 i Phoenix i Arizona) er en amerikansk profesjonell fotballspiller som spiller for den engelske fotballklubben Gillingham, på lån fra Nottingham Forest. Han spiller spiss, og er også en del av. Findley har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Boulder Rapids Reserve, Los Angeles Galaxy og Real Salt Lake.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Lauren Harris
Lauren Harris (født 6. juli 1984) er en britisk vokalist og skuespiller.
Harris er datter av Iron Maidens bassist Steve Harris. Hun har eget band som har turnert som supportband for Iron Maiden i flere år, samt spilt på festivaler som Download Festival, Heineken Jammin' Festival, Gods of Metal i Italia og Graspop Metal Meeting i Belgia.
Peter, Paul and Mary
Gruppa ble satt sammen av Albert Grossman, som og fungerte som agent for dem. Han ville lage en «supergruppe», og de opptrådte for første gang i 1961 i Greenwich Village i New York. De er kjent for blant andre sangene «Puff, the Magic Dragon», «If I Had a Hammer» og Bob Dylans «Blowin’ in the Wind».
Nexhmije Hoxha
Nexhmije Hoxha (, fødenavn Xhuglini 7. februar 1921 i Bitola, død 26. februar 2020 i Tirana ) var en albansk kommunistisk politiker. Hun var gift med Albanias kommunistiske statsleder Enver Hoxha fra januar 1945 til han døde i april 1985.
Bakgrunn
Hun ble født Nexhmije Xhuglini av albanske foreldre i Bitola i Kongeriket av serbere, kroater og slovenere i dagens Nord-Makedonia. Hun studerte ved en lærerhøyskole for kvinner i Tirana, hvoretter hun underviste på grunnskolenivå i byen 1941–1942. Under den andre verdenskrig deltok hun i den kommunistiske motstandsbevegelsen mot den italienske og tyske okkupasjonen av Albania.
Framvaren
Framvaren er en terskelfjord i Farsund kommune i Agder. Den er en av få fjorder som har råtnet uten menneskelig påvirkning. Fjorden er mer enn 170 meter dyp på enkelte steder, og overvåkes i dag av forskere som referanse mot andre terskelfjorder som er forurenset av industri. På grunn av sin uberørte status ble Framvaren i juni 2013, sammen med Tauterryggen og Saltstraumen, vernet som marint verneområde i Norge – de første i sitt slag. I marine verneområder er det forbudt med trålfiske og oljeboring.
Nexhmije Hoxha
Enver Hoxhas hustru, politiker
I januar 1945 etter krigen giftet hun seg med Enver Hoxha. Paret hadde tre barn, de to sønnene Ilir og Sokol og datteren Pranvera, men ingen av dem spilte noen politisk rolle av betydning. Lite var kjent om familielivet deres i samtiden.
I likhet med Fiqrete Shehu og Vito Kapo, som var gift med henholdsvis Mehmet Shehu og Hysni Kapo, fikk hun viktige verv i Arbeidets parti og offentlige stillinger. Nexhmije Hoxha var leder i Forbundet av albanske kvinner 1946–1955 og medlem av partiets sentralkomité fra 1948. Hun ledet Instituttet for marxistisk-leninistiske studier 1966–1992, og ble den siste rektoren ved V.I. Lenins høyere partiskole i Tirana. Hennes innflytelse og påståtte brutalitet gav henne økenavnet «Tiranas sorte enke». Hun overtok i mars 1986 som leder for massebevegelsen Den demokratiske front, etter at ektemannen døde året før, og satt frem til 1990.