cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den internasjonale romdagen
Den internasjonale romdagen (også kjent som Internasjonal dag for mennesker i verdensrommet) er en FN-dag som avholdes 12. april. Dagen er valgt av FNs generalforsamling som «The International Day of Human Spaceflight» og er årsdagen for den russiske kosmonauten Jurij Gagarins første tur ut i rommet i 1961. Russland har feiret denne dagen hvert år siden ettårsjubileet i 1962 der dagen kjent som «Kosmonautdagen».
Brian Augustyn
Brian Michael Augustyn (født 2. november 1954, død 1. februar 2022) var en amerikansk tegneserieredaktør og -forfatter. Han er mest kjent for sitt arbeid for DC Comics. Han har redigert titler som The Flash, Impulse og Justice League. Som forfatter er han kanskje mest kjent for Batman-albumet Gotham By Gaslight (med Mike Mignola). Augustyn har også skrevet en del serier sammen med Mark Waid, deriblant Painkiller Jane, Crusaders og X-O Manowar.
Claudia Scott
Claudia Lorraine Scott (født 8. oktober 1957) er en norsk/britisk sanger, musiker, komponist, tekstforfatter og produsent som forbindes først og fremst med genrene roots og country, eller poprock med røtter i tradisjonell americana. Hun har gjort seg bemerket som soloartist og låtskriver og som medlem av ulike grupper som Clive Scott & The Skywegians og Claudia/Big Hand/Casino.
Tidlig karriere
Scott er født i Newcastle upon Tyne i England og bodde i London til hun var seks år. Hun er britisk statsborger. Familien flyttet til Espeland i Arna, utenfor Bergen hvor hun vokste opp. Knapt ti år gammel turnerte hun sammen med faren, britiske Clive Scott, og bandet hans, The Skywegians (Norges første countryband ifølge TV2), rundt om i Norge og Storbritannia, og elleve år gammel debuterte hun på Best of Country & Western, som ble spilt inn i England. Hun sang sin versjon av «Jackson» som senere imponerte Loretta Lynn da hun hørte den. I 1971 var hun også med på gruppens neste plate, End of October, og hun sang kor på mange andre plater før hun på slutten av 1970-årene forlot musikken og utdannet seg til sykepleier ved Ullevål sykepleierhøgskole. Etter dette har hun perioder arbeidet som sykepleier. Scott bodde fire år i Los Angeles, California.
I 1983 dannet hun trioen Claudia/Big Hand/Casino sammen med Ottar «Big Hand» Johansen og Casino Steel, og de utga tre album i rask rekkefølge, hvorav Oh Yeah! vant Spellemannprisen 1985 i klassen country, mens Fools Never Learn ble nominert i country & western-klassen under Spellemannprisen 1984. Trioen skilte lag i 1986, men Claudia Scott og Casino Steel innledet deretter et samarbeid med Carlene Carter, datteren til June Carter Cash, og britiske John Payne i prosjektet CCCP. Det nye konseptet ga bare ut én plate, og i 1988 kom istedet «Scott & Steel» som duo. De flyttet på slutten av 1980-tallet til Los Angeles, hvor Claudia Scott utover 1990-årene begynte å arbeide som solomusiker.
Soloarbeid
Flowers & Thorns (1992) ble spilt inn i Los Angeles og var hennes første selvstendige plate. Singelen «Heard You On My Radio» ble nr. 1 på Radio Topp 200 listen, albumet ble nominert til Årets Album av Natt og Dag, og hun ble for første gang som soloartist nominert til Spellemannpris i klassen roots-musikk foran 1992-utdelingen. Emanuel's Secret (1997) var et mer personlig album, som blant annet omhandlet hennes bestemor i sangen «The Belle Of Singapore» og maleren Emanuel Vigeland i tittelkuttet.
Soul on Soul (1999) ble innspilt i New Orleans hvor Claudia Scott var medprodusent på innspillingen sammen med Erik Honoré. Albumet inneholdt en hyllest til den britiske sangeren Nick Drake i form av en tolkning av hans komposisjon «Northern Sky». For albumet ble hun nominert til Spellemannprisen 1999 i klassen popsolist mens sangen «Unconditionally» ble nominert til Edvard-prisen, årets verk i TONO.
I desember 1999 flyttet Claudia Scott til Nashville i USA, hvor hun medvirket som musiker og låtskriver på album til andre musikere, så som David Olney, Kieran Kane og Kevin Welch. Scott opptrådte også med Kevin Welch på Grand Ole Opry, Ryman Auditorium og på forskjellige festivaler. Hun mottok i årene 2003, 2006 og 2011 tre priser fra SESAC i USA.
I 2014 ga hun ut albumet Follow the Lines, som hun mottok Spellemannprisen 2014 for i klassen country. I 2016 ga hun ut sitt sjette soloalbum, Let the Ribbons Fly, og ble for femte gang nominert til Spellemannpris, også denne gang i klassen country.
Teodor Runsiö
Teodor Erik Zeron Runsiö (født 28. juli 1995) er en svensk barneskuespiller, kjent for rollen som Lasse i LasseMajas detektivbyrå. Han har også medvirket i blant annet Förortsungar (2006).
Interlining
Interlining er en bilateral forretningsavtale mellom to flyselskap som innebærer at det ene selskapet kan utstede billetter til det andre selskapets ruteflyvninger. Avtalen gjør det mulig for selskapet som utsteder billetten, å betjene passasjerer som har et reisemål som ligger utenfor selskapets eget rutenett og som forutsetter bruk av ett eller flere andre selskapers flyvninger. Selskapet som utsteder billetten vil i mange tilfeller operere som agent for det andre selskapet. Avtalen om interlining kan være gjensidig, men trenger ikke være det.
Interlining gjør det enklere for passasjerer, som kan sjekke inn gjennomgående for hele reisen uavhengig av mellomlandinger, fly- og selskapsbytter, og normalt vil også innsjekket bagasje besørges gjennomgående til endelig destinasjon.
Det utstedende selskap får samlet oppgjør fra den reisende og har ansvaret for oppgjør mellom de forskjellige involverte selskapene samt betaling av eventuelle skatter og avgifter.
Til forskjell fra avtaler om rutesamarbeid/kodedeling har videreflyvningene vanligvis det opererende selskaps rutekode. Imidlertid kan avtaler om rutesamarbeid avgjøre om det kan utstedes en elektronisk interliningbillett. Både selskapet som utsteder billetten og selskapet som opererer flyvninger med rutesamarbeid, må ha interliningavtaler med alle øvrige involverte selskap for at dette skal være mulig.
Interlining har lenge vært del av samarbeidet mellom nasjonale flyselskap, såkalte full-serviceselskaper, også før alliansene og andre formelle nettverksavtaler ble etablert. Nye lavprisselskap som bare selger billetter direkte til sine kunder, har ikke avtaler om interlining. Det er derfor den reisende selv som har ansvaret for innsjekking og bagasjehåndtering underveis og også for kostnader som påløper i forbindelse med eventuelle forsinkelser som gjør det nødvendig med endring av avganger, ireiseruten og for uventede opphold og ventetid underveis.
US Arezzo
Arezzo er et italiensk fotballag fra Arezzo, Toscana som spiller i Serie C1 (2007–2008). Klubben ble stiftet i 1923.
Under dommerskandalen i 2006 ble Arezzo idømt 6 poengs straff for sesongen 2006–07, og rykket ned fra Serie B til Serie C1.
Heggedal skole (Asker)
Heggedal skole er en barneskole i Heggedal i Asker kommune. Skolen ble bygget i 1906. Det har vært mange utbygginger siden den gang, blant annet i 1960. Skolen har ca. 400 elever fordelt på syv klassetrinn.
I 2014 startet prosjektet om ny Heggedal barneskole. Fra skolestart 2014 ble avlastningsskolen i Johan Drengsruds vei 60 tatt i bruk. Rivingen startet i september 2014, og byggestart i november samme år. Den nye skolen ble ferdigstilt og tatt i bruk i desember 2016.
Guybrush Threepwood
Guybrush Threepwood er hovedpersonen i videospillserien Monkey Island. I tredje og fjerde spill gir skuespilleren Dominic Armato stemme til Guybrush. Selv om han ofte skryter av å være en mektig sjørøver, er han mer en sjarmerende antihelt. Han er en ung mann, omtrent 18 år i det første spillet. Han giftet seg etterhvert med sin forlovede, guvernør Elaine Marley-Threepwood.
Navnet Guybrush kommer av at grafikkfilene fikk endelsen *.brush. Da man ikke hadde funnet på noe navn ennå, ble filen hetende guy.brush («fyr».brush).
Referanser
Monkey Island
Mari Kanstad Johnsen
Mari Kanstad Johnsen (født 7. august 1981) er en norsk billedkunstner, illustratør og barnebokforfatter.
Mari K. Johnsen bor og arbeider i Oslo. Hun er datter til designeren og grafikeren Augon Johnsen (født 1953) og lillesøsteren til illustratøren Åshild K. Johnsen (født 1978).
NCIS (TV-serie)
NCIS, tidligere kjent som NCIS: Naval Criminal Investigative Service, er en amerikansk TV-serie som kretser rundt et fiktivt lag med spesialagenter fra USAs marineetterretning, Naval Criminal Investigative Service. Det er en gruppe som driver etterforskning som involverer den amerikanske marinen, og spesialenheten US Marines.
Konseptet og figurene ble opprinnelig introdusert i en todelt episode av CBS-serien JAG (episode 20 og 21 i sesong åtte). TV-serien NCIS er dermed en spin-off fra JAG, og hadde premiere den 23. september 2003 på CBS. Den er per 2014 i sin 12. sesong. Donald Bellisario, som skapte JAG samt de velkjente seriene Airwolf, Magnum, P.I. og Quantum Leap, er medskaper og utøvende produsent av NCIS.
NCIS ble opprinnelig omtalt som Navy NCIS, i tillegg til feilsiteringen Navy CSI, i løpet av sesong 1, men «Navy» ble senere droppet fra tittelen siden det var overflødig. NCIS fikk i sin 7. sesong en spin-off-serie, NCIS: Los Angeles (2009-2023, 14 sesonger), som starter med Chris O'Donnell og LL Cool J, i sin 11. sesong kom NCIS: New Orleans (2014-2021, 7 sesonger) med Scott Bakula, i 2021 kom en 3. spinn-off NCIS: Hawaiʻi med Vanessa Lachey. En 4. serie, NCIS: Sydney, er forventet i 2023.
Oversikt
NCIS er en TV-serie som følger et oppdiktet lag med spesialagenter innenfor den amerikanske marinen. Deres oppgave er å beskytte og etterforske personer tilknyttet marinen, med et hovedfokus på drapsetterforskning. Arbeidet utføres av spesialagentene i samarbeid med bevisanalysepersonell og leger. Humor er blitt beskrevet som en nøkkelfaktor for seriens suksess, i tillegg til fokus på karakterer og deres liv i forbindelse med jobben.
FA-cupfinalen 2009
FA-cupfinalen 2009 var den 128. finalen av den engelske FA-cupen. Finalen ble spilte mellom Chelsea og Everton på Wembley Stadium den 30. mai 2009. Chelsea vant kampen 2–1 etter å ha snudd kampen. Louis Saha første Everton i ledelsen alt etter 25 sekunder (tidenes raskeste mål i en FA-cupfinale), men Didier Drogba utligna etter 21 minutter og Frank Lampard ble matchvinner med sin scoring i det 72. minuttet.
Bakgrunn
Før finalen hadde Chelsea vunnet FA-cupen fire ganger; 1970, 1997, 2000 og 2007. Everton på sin side hadde vunnet cupen i 1906, 1933, 1966, 1984 og 1995. Forøvrig slo begge Manchester United i finalen i deres siste respektive finaleseire.
Begge ligakampene mellom lagene endte 0–0 denne sesongen. Før denne finalen hadde Chelsea eller Everton ikke spilt mot hverandre i en FA-cupfinale. Deres siste møte i FA-cupen før denne finalen, var i fjerde runde i 2006 da Chelsea vant 4–1 på hjemmebane etter at den første kampen endte 1–1. I 154 kamper klubbene i mellom hadde Chelsea vunnet 60, Everton vunnet 48 og 46 kamper hadde endt uavgjort. Everton har ikke slått Chelsea i en kamp siden år 2000.
Åpningsseremonien
Den tradisjonelle sangen som synges før finalen, Abide With Me, ble sunget av London Community Gospel Choir. Deretter ble trofeet bragt ut på banen, fulgt av dommerne og de to lagene, før finalens æresgjest, tidligere generalsekretær i FN, Kofi Annan hilste på trenerne, spillerne og dommerne. Etter dette ble nasjonalsangen, God save the Queen, sunget av Britain's Got Talent-finalist fra 2008, 13 år gamle Faryl Smith. Hun er den yngste som har sunget nasjonalsangen i FA-cupfinalen.
Maurice Le Sage d’Hauteroche d’Hulst
Maurice Le Sage d'Hauteroche d'Hulst (født 10. oktober 1841 i Paris, død 6. november 1896 samme sted) var en fransk katolsk prest, med kirkelig tittel monsignore, forfatter og predikant. Han grunnla Institut Catholique de Paris.
Liv og virke
Etter undervisning på Collège Stanislas de Paris begynte han på presteseminaret Saint-Sulpice og fortsatte så til Roma for å fullføre sine kirkelige studier. Der tok han doktorgraden i teologi.
Da han kom tilbake til Paris var han en tid sjelesørger i menigheten St. Ambrose. Under den fransk-prøyssiske krig i 1870 var han frivillig feltprest i den franske hær. I 1873 kalte kardinal Guibert ham til å ta del i administrasjonen av bispedømmet. Men det meste av hans energi gikk med på å grunnlegge og organisere det frie katolske universitet (den gang ved navn Université Catholique de Paris), som biskopene hadde åpnet i Paris fort etter iverksettelsen av loven av 12. juli 1875, som tillot frihet i den høyere utdannelse. Han ble dets rektor i 1880, og i femten år viet han seg til å utvikle universitetet innen alle grener av undervisningen.
I 1892 ble han valgt som deputert for Finistère etter Mgr Freppels død.
Han døde mens han fremdeles var aktiv, etter en kort tids sykdom.
Verker
Ved siden av to biografier, Vie de la Mère Marie-Thérèse (Paris, 1872) og Vie de Just de Bretenières (Paris, 1892), skrev han L'éducation supérieure (Paris, 1886); Le Droit chrétien et le Droit moderne, som var en kommentar til pave Leo XIIIs encyklika «Immortale» (Paris, 1886), et bind av Mélanges philosophiques (2. utgave, 1903); og han publiserte også to bind Mélanges oratoires (Paris, 1891 og 1892) og seks bind med sine Conférenees de Notre-Dame, med noter og appendikser (Paris, 1891–96).
Blant de mange artikler han bidro med i aktualitetstidsskrifter, er «Examen de conscience de Renan», «Une Ame royale et chrétienne» (nekrolog for Comte de Paris) og «La Question biblique». De fleste av hans taler ble samlet og utgitt av Abbé Odelin i de fire bind som fikk tittelen Nouveaux Mélanges oratoires (Paris, 1900–07). Alfred-Henri-Marie Baudrillart, hans etterfølger i ledelsen av universitetet etter Pierre-Louis Péchenard rektorat, publiserte en samling av «Lettres de Direction» fra d'Hulst.
Regina Sterz
Regina Sterz (født 23. mars 1985 i St. Johann) er en østerriksk tidligere alpinist.
Hun debuterte i verdenscupen i alpint 14. januar 2007, og hennes beste verdenscup-plasseringer er tre femteplasser: to i utfor i 2013 og én i super-G i 2014.
Sterz deltok for Østerrike under vinter-OL 2010 og endte på 14.-plass i utfor, som var den eneste øvelsen hun deltok i. I OL 2014 ble hun nummer elleve i super-G.
Hun la opp i 2015.
Rosslare Europort
Rosslare Europort er en moderne havn i Wexford i Irland. Havnen ble grunnlagt på begynnelsen av det 20. århundre, fordi havnen i Wexford by ikke var egnet for større skip på grunn av stadig skiftende sandbanker. Landsbyen Rosslare Harbour har vokst opp rundt den.
I tillegg til transportskip er det fergeruter til Cherbourg, Fishguard, Pembroke og Roscoff. Den viktigste transportruten er til Le Havre i Frankrike.
Da havnen ble anlagt var det praktisk talt ingen bebyggelse i området, men det har vokst opp en liten by med noen hoteller, en katolsk sognekirke, bank og noen butikker.
Rett sør for havnen ligger Greenore Point, hvor man oftest kan se seler.
FC Crotone
Crotone (grunnlagt 1910) er en fotballklubb fra byen Crotone som ligger i Calabria, helt sør i Italia.
Etter flere år i lavere divisjoner nådde de i Serie B i 2000 med Antonello Cuccureddu (1949–) som trener. Ledet av kroatiske Ivan Jurić (1975–) vant de Serie B i 2015–16. De overlevde første år i Serie A 2016–2017, og manager David Nicola (1973–) måtte sykle helt til Torino, og sluttet. Ny trener i 2017 er den tidligere keeperbautaen Walter Zenga (1960–).
Far Goriot
Far Goriot (fransk Le Père Goriot) er en roman fra 1835 av den franske forfatteren Honoré de Balzac (1799–1850). Boken ingår i Balzacs tematiske romanserie La Comédie humaine – Scènes de la vie parisienne, og blir beskrevet som personifiseringen av forblindet farskjærlighet.
Handlingen er lagt til et billig pensjonat i Paris. Romanens hovedperson Rastignac er en ambisiøs ung mann som har flyttet hit fra provinsen for å kjempe seg opp og frem i samfunnet. Tittelens Far Goriot er en annen av pensjonatets gjester, en eldre makaroniprodusent. Han får regelmessig besøk av sine to døtre Anastasia og Delphine, som på den ene side skammer seg over ham, og på den annen side er avhengige av hans pengebidrag for å opprettholde sin levestandard. Mens mange oppfatter Goriot som en patetisk skikkelse, som lar seg utnytte, oppfatter Rastignac ham lenge som en positivt oppofrende Kristusfigur, og en kontrast til alles kamp mot alle. Goriots hjelpsomhet har imidlertid gått over til en besettelse som har gjort døtrene både hjelpeløse og utakknemlige, og de prioriterer til sist å gå på ball framfor å besøke farens dødsleie. Goriot innser sin ettergivenhet, og forbanner både seg selv og de egoistiske barna. Begravelsen bekostes av Rastignac.
Romanens andre hovedhandling er Rastignacs liv og oppdrift. Under den mystiske Vautrins veiledning innleder han lønnsomme kjærlighetseventyr med rike gamle menns unge koner, en av dem er bankierkonen Delphine Nucingen, Goriots datter.
Både Rastignac og Vautrin er gjennomgangsfigurer i Balzacs Comédie humaine, og Rastignacs videre liv omfatter både en karriere som gigolo og som statssekretær og minister. , og «alt i alt tegnes skikkelsen som ondskapsfull og destruktiv, uten varme». Vautrin på sin side er både forbryterkonge, prest og politisjef.
Raija
Raija er en romanserie om Nordkalottens folk på 1700-tallet. Serien består av 40 bøker og kom ut i et opplag på til sammen fem millioner eksemplarer i de nordiske land på 1980-tallet. Serien Raija er skrevet av Bente Pedersen, og er utgitt av Schibsted Forlagene AS. Siden er serien kommet ut i dobbeltbind i en serie som ble fullført i 2007.
Titlene i serien
01. Fremmed fugl
02. Brukne vinger
Djevelens advokat
Djevelens advokat er en folkelig betegnelse på en som fremmer et syn som ikke er populært, bakgrunn for uttrykket er helligkåring innen den katolske kirke.
Bakgrunn
Djevelens advokat (på latin advocatus diaboli) er en uoffisiell betegnelse på den kirkelige embetsmann troens advokat eller troens fremmer (latin promotor fidei), som er medlem av kongregasjonen for helligkåringer i den katolske kirke. Under kanoniseringsprosesser (helligkåring) mellom 1587 og 1983 var det hans oppgave å fremlegge argumenter og eventuell dokumentasjon som tilsa at personene det var snakk om, ikke burde bli helgener. Man kan si at han talte djevelens sak idet han motarbeidet utkåringen av hellige personer. Tilsvarende fikk prosessens promotor det folkelige tilnavnet advocatus Dei, «Guds advokat».
Reglene for katolske helligkåringsprosesser ble revidert i 1983, slik at den funksjon som innebærer å påpeke svakheter ved hellighetsindikasjonene ikke lenger tilligger kun én person (som kan ha medarbeidere), men utøves bredere.
Moderne betydning
I overført betydning er djevelens advokat en som kommer med kritiske innvendinger, negative synspunkter og pessimistiske spådommer, særlig når de øvrige debattantene er skjønt enige og optimistiske. Vedkommende kan være negativt innstilt i utgangspunktet, eller kan ha fått tildelt en slik rolle i gruppen, eller inntar denne posisjonen på eget initiativ for å belyse en sak bedre.
Raija
Titlene i serien
03. Huldreplassen
05. Huset ved havet
06. Frihetens lenker
07. Skipet fra øst
08. Trollkvinne
09. Rotløs
10. Tidevarv
11. Under en fremmed himmel
12. Villroser
13. Farsarven
14. I skyggen av Raija
15. Blodspor over vidda
16. Farlige flammer
17. Vingeskutt
18. Dødens sendebud
19. Skjebnenatt
20. Frostnetter
21. I sorgens skygger
22. Mannen med masken
23. Gullfuglen
24. I fremmed fotspor
Krigen mellom Nederland og Scillyøyene
Krigen mellom Nederland og Scillyøyene var en krig som pågikk mellom Nederland og Scillyøyene fra 30. mars 1651 til 17. april 1986.
Hamadan (provins)
Hamadan (persisk: استان همدان Ostān-e Hamedān) er en av de trettien provinsene i Iran. Provinsens areal er 19 368 km². I 2016 hadde Hamadan 1 738 234 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i Hamadan.
Krigen mellom Nederland og Scillyøyene
Krigen varte i 335 år, noe som gjør det til den lengste krigen i historien, i tillegg til at det er krigen med færrest drepte, siden ingen skudd ble avfyrt, og dermed heller ingen drepte. Selv om det er tvil om gyldigheten av krigserklæringen, ble det offisielt inngått fred i 1986.
Bakgrunn
Opprinnelsen til denne konflikten kan bli funnet i Den engelske borgerkrigen. Vest i Storbritannia var Cornwall den siste royalistiske høyborg. I 1648 presset Oliver Cromwell på til fastlandet Cornwall var i hendene på parlamentarikerne. Den royalistiske marinen ble tvunget til å trekke seg tilbake, til Isles of Scilly - som lå utenfor kysten av Cornwall, og var under eierskap av royalisten John Granville. Marinen til De forente Nederlandene var på den tiden alliert med parlamentarikerne. Nederland hadde tidligere fått hjelp av engelskmennene under Åttiårskrigen (mellom 1568 og 1648) som begynte med Elizabeth I av England. Fredsavtalen i Münster (fra 30. januar 1648) hadde bekreftet nederlandsk uavhengighet fra Spania. Nederland forsøkte å opprettholde deres allianse med England, og hadde valgt å alliere seg med de britiske parlamentarikerne som den tiden var sannsynlig å vinne den engelske borgerkrigen.
I mange år på Isles of Scilly var den lokale legenden at krigstilstanden fremdeles var gjeldende. I 1986 bestemte Roy Duncan, historiker og styreleder for Isles of Scilly Council, seg for å undersøke saken grundigere og skrev et brev til den nederlandske ambassaden i London. Ambassadens ansatte oppdaget at ingen fredsavtale noen gang hadde blitt signert, og Duncan inviterte den nederlandske ambassadøren Rein Huydecoper til å besøke øyene - og offisielt avslutte hele "konflikten" en gang for alle. Fred ble dermed offisielt erklært 17. april 1986, nøyaktig 335 år etter den antatte krigserklæringen.
Raija
Titlene i serien
26. Fredløs
27. Tsarina
28. Sjamanens datter
29. Veien hjem
30. I nød og lyst
31. Annen manns kvinne
33. Drømmestier
34. I vesterled
35. Himmelbarnet
36. Gjennom tårer
37. Rederens sønn
38. Trekkfugl
39. Det gule lyset
40. Fremmed fugl flyr
Sylvie Fréchette
Sylvie Fréchette (født 27. juni 1967 i Montréal) er en canadisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta. Fréchette ble olympisk mester i synkronsvømming under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Hun og Kristen Babb-Sprague fra USA kom på delt førsteplass i solo. Fumiko Okuno fra Japan kom på tredjeplass.
Fire år senere, under Sommer-OL 1996 i Atlanta vant hun en sølvmedalje. Hun var med på det canadiske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen bak USA. De andre på laget var Karen Clark, Janice Bremner, Karen Fonteyne, Christine Larsen, Erin Woodley, Cari Read, Lisa Alexander, Valerie Hould-Marchand og Kasia Kulesza.
Gjensyn med Brideshead
Gjensyn med Brideshead (Brideshead Revisited) er en britisk roman av Evelyn Waugh fra 1945. Romanen handler om hvordan verdenskrigen forandret den engelske overklassen. Handlingen kretser rundt kaptein Charles Ryder som under andre verdenskrig vender tilbake til det storslagne engelske slottet Brideshead, der han tilbrakte mye tid i sin ungdom, og om hans minner fra den tiden. Ryder er protagonisten i fortellingen. Handlingen strekker seg tilbake til 20-tallet, og fram til 1945. Tematikken er katolisisme, alkoholmisbruk, overklasse og homofili. Det ble også laget en TV-serie i 1981, regissert av Charles Sturridge og Michael Lindsay-Hogg.
TV-serien
TV-serien fikk mange priser og ble enormt populær over hele verden. Blant annet fikk Anthony Andrews en Golden Globe for sin skuespillerprestasjon som den dypt ulykkelige Lord Sebastian Flyte. Laurence Olivier fikk en Emmy for sin rolle som den døende Lord Marchmain. Serien har blitt kåret til Englands beste TV-serie noensinne. Serien gjorde det engelske slottet Castle Howard, der mye av serien ble spilt inn, verdensberømt og til et svært populært turistmål.
Forholdet mellom Charles Ryder og Sebastian Flyte
Kunstneren Charles Ryder og den alkoholiserte Sebastian Flyte blir venner da de starter på University of Oxford. Forholdet mellom dem er nært, og det antydes at de kan ha et homofilt forhold. Det blir fortsatt debattert omkring hvorvidt deres romantiske forhold var platonisk eller ei.
Gonnesa
Gonnesa (sardisk: Gonnèsa) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 5 033 innbyggere og ligger rundt 40 meter over havet.
Valdemar Vedel
Vedel studerte ved Metropolitanskolen og tok eksamen i 1882. Han studerte deretter jus og ble juridisk kandidat i 1887, til tross for at det først og fremst var litteraturstudiet, filosofi, psykologi og sosiologi som lå hans hjerte nærmest. I 1888 vant han universitetets gullmedalje for sin filosofiske avhandling Om Ret og Moral. I 1890 skrev han sin filosofiske doktoravdandling Studier over Guldalderen i dansk Digtning. Dette var første gang begrepet ble benyttet for å beskrive perioden ca.1800-1850 som en av de rikeste avsnitt i dansk kulturhistorie.
Vedel ble bl.a.assistent i kulturministeriet og dosent i alminnelig litteraturhistorie ved universitetet i København. Han holdt en rekke kulturhistoriske forelesninger ved Kunstakademiet. Han hadde en stor litterær produksjon, kort kan nevnes Stavnsbaand (1888), en studie over Dante (1892), Om Nydannelser i Tidens Aandsliv, Spillets Formler, Humanisme og Nikodemus’ Skriftemaal (Tilskueren 1892, 1894, 1899 og 1901) Svensk Romantik (1894) og to store litterær-kulturhistoriske undersøkelser By og Borger i Middelalderen (1901), og Helteliv fra (1903). Han har skrevet en rekke kritikker og avhandlinger tidsskrifter m. m., blant annet om Ibsen og Danmark i festskriftet for Ibsen (1898).
Kristiansund
I historieverket som ble utgikk til byens jubileum i 1942 omtales Kristiansund som byen på de tre øyene: Kirkelandet, Innlandet og Nordlandet. Men kristiansundere snakker om byens fire land; i tillegg til de tre nevnte regnes da Gomalandet som er forbundet med Kirkelandet ved et eide og på den måten ikke er ei øy.
Omkring den gode naturlige havna som disse øyene danner vokste ladestedet Lille-Fosen fram på 1600-tallet. Ladestedet fikk i 1742 status som kjøpstad og nytt kongelig navn, Christianssund.
Etter kommunesammenslåingen i 2008 ble Frei kommunens største øy.
Tettstedet Kristiansund ligger helt ut mot havet og har innbyggere per 1. januar.
Den gode naturlige havna og plasseringen ved skipsleia er sammen med fjordene mot bygdene på Nordmøre bakgrunnen for at en by ble etablert nettopp her. Kristiansund vokste fram basert på trelasteksport, fiskeri og klippfiskproduksjon, mens næringslivet i dag er sentrert rundt olje- og gassvirksomheten på Haltenbanken.
Navn og etymologi
Byvåpenets motiv viser at navnet Fosen ikke ble forstått i København i 1742, og byvåpenets motiv ble en foss.
I 1929 ble det avholdt folkeavstemning over om byen skulle ta tilbake sitt gamle navn, Fosna. Av 4740 stemmer var kun 41 for navneendringen. Bystyret valgte derfor å beholde navnet Kristiansund.
Steinalder og vikingtid
Det første funnet fra eldre steinalder i Norge ble gjort ved Voldvatnet på Nordlandet i Kristiansund så tidlig som i 1909 av Anders Nummedal. Fosnakulturen fikk sitt navn etter byen på Nordmøre og går helt tilbake til 8000 år f.Kr. Disse ytre distriktene var tidlig isfrie, og i havet fantes rikelig med føde. Folk kan ha bodd på Nordmørskysten før istiden var slutt. Dessuten var det tilgang på flint og andre harde bergarter. I Kristiansund er det også hellere med spor etter veidefolk fra yngre steinalder.
Slaget på Rastarkalv er kjent fra Snorres kongesagaer. Slagstedet fra år 955 ligger på sørsiden av øya Frei. Kong Håkon den gode kjempet mot Eirikssønnene som hadde støtte fra Danmark. Det står tre bautasteiner på Raskarkalv, på haugen bak Frei kirke, til minne om dette slaget.
Det er 15 meter lange skipsrøyser på Rastarkalv.
Middelalderen
Tørrfisk var et viktig eksportprodukt fra Norge i middelalderen, gjennombruddet foregikk på 1100-tallet. Fiskeværet Grip var et av produksjonsstedene. Kysten utenfor Nordmøre var et viktig gyteområde for skrei, og var naturgrunnlaget for et viktig fiskeri på seinvinteren. Det er grunn til å tro at fiskeværet på denne tiden hadde fast bosetning, og at tilreisende fiskere fra fjordene innenfor var sesongarbeidskraft i den viktigste fisketiden. I middelalderen var Grip den eneste tettbebyggelsen i det som i dag er Kristiansund kommune med blant annet erkebiskopen i Nidaros som væreier. Stavkirken er et viktig kulturminne fra denne tiden og blant annet alterskapet forteller om handelsforbindelsene til Hansabyene i Nord-Tyskland. Men fiskeværet hadde ingen plassering som kunne utvikles til en by, og på 1500-tallet ble det stadig dårligere lønnsomhet i fiskeriene. Nå var det fjordbygdene som hadde den mest etterspurte ressurs, nemlig skog.
Skipsleia og ei god havn er grunnlaget for byens eksistens, og havna i Lille-Fosen er kjent så langt tilbake som det finnes kilder. Fosna gård i Vågen regnes for å være byens vugge, men det er usikkert i hvilken grad det var fast bosetning rundt havna allerede i middelalderen.
Ladestedet Lille-Fosen
På 1600-tallet utviklet det seg en liten tettbebyggelse ved havna mellom de tre øyene. Fremveksten av stedet hadde særlig bakgrunn i økende eksport av råvarer (særlig trelast) til resten av Europa. Det var særlig hollandske skip som årvisst kom til Nordmøre. Vågen i Fosna ble fast oppankrings- og samlingssted for fartøy som besøkte distriktet. Her opprettet staten tollstasjon (i 1630) for å kontrollere trelasthandelen på Nordmøre. Fra Fosna var det lett for tollerne å holde oppsyn med leden og de fleste fartøy som passerte. Nordmøre bla tolldistrikt i 1606 eller tidligere. Stedet fikk status som ladested underlagt Trondheim, en by med en tillatelse til å drive handel med begrenset utvalg varer. 1600-tallet kalles for hollendertiden i Kristiansunds historie. Nederlandske sjøkart fra denne tiden har mange navn langs fjordene på Nordmøre. Det var trelast nederlenderne var interessert i. Tollstedet ble først og fremst opprettet for å kontrollere trelasthandelen. De første kjøpmennene i Lille-Fosen handlet med trelast, tørrfisk og sild.
I 1690-årene brakte nederlenderen Jappe Ippes med seg kunnskaper om produksjon av klippfisk til Norge. Den 11. august 1691 fikk han et kongelig privilegiebrev som gav ham tillatelse til å drive med tilvirkning og eksport av klippfisk i ladestedet Lille-Fosen og på Tustna. Etter noen år måtte han gi opp.
I 1733 hadde Lille-Fosen besøk av Christian VI og dronning Sophie. Noen år senere skulle han, tross protester fra kjøpmennene i Trondheim og Bergen, gi status som kjøpstad og bynavn til ladestedet på Nordmøre.
Kjøpstaden Christianssund
Den 29. juni 1742 fikk ladestedet status som kjøpstad og nytt navn, Christianssund, av kong Christian VI. Byen utviklet seg hurtig og ble en viktig by for fiskehandel. Dette trakk utenlandske kjøpmenn til byen, spesielt britiske.
Skotten John Ramsay var en av de som igjen tok til med klippfiskproduksjon. Midt på 1700-tallet utviklet dette seg til en stor virksomhet. De mest driftige av kjøpmennene i Kristiansund skaffet seg kontroll over alle ledd i klippfiskproduksjonen: De kjøpte opp fiskeværene og innførte et system som ble kalt for værtvang. De tok imot fangsten og sto for produksjonen av klippfisk, og de var eksportører. Klippfisk var på denne tiden ukjent i norsk matstell. Klippfiskproduksjonen var arbeidsintensiv og krevde mange hender i tørkesesongen på våren og sommeren. Fisken skulle saltes og vaskes før den skulle saltes igjen og vekselvis tørkes og presses på «fiskbergan». Milnbrygga og Milnbergan, midt i Kristiansund sentrum, er viktige kulturminner fra denne tiden.
Klippfisken skulle eksporteres, og de mest velstående kjøpmennene kunne skaffe seg egne skip. I årene etter 1776 bygde byen opp en stor skipsflåte med flere skipsverft og reperbaner. Kompetanse på skipsbygging ble hentet fra København. Videre fram mot 1806 hadde næringslivet i Kristiansund en eksplosjonsartet utvikling, hvor byen ble tilført store rikdommer.
I Napoleonskrigene var Danmark-Norge alliert med Frankrike. Den 7. juli 1808 ble Kristiansund angrepet av engelske krigsskip, «Cygnet» og korvetten «Tartar». Angrepet ble slått tilbake fra byens kanonbatterier. Flere hus i byen fikk skader, og én ble drept. En 11 meter høy bautastein ble reist til minne om slaget i anledning hundreårsmarkeringen i 1908.
Kjøpstaden sorterte under Bremsnes sogn i Kvernes til Kristiansund prestegjeld ble opprettet ved kongelig resolusjon av 20. august 1827.
Spansketida
Spansketida kalles perioden fra 1830 og utover på 1800-tallet da spanske skip kom til Kristiansund for å kjøpe klippfisk direkte fra kjøpmennene i Kristiansund. Denne perioden var viktig for utviklingen av byens næringsliv. Det var de spanske sjøfolkene som besøkte Kristiansund som gis æren av å ha innført bacalao til byen. Den opprinnelig danske Christian Johnsen hadde lært seg klippfiskhandelens prinsipper i Bilbao, og i 1854 etablerte han seg i Kristiansund etter å ha besøkt byen flere ganger som utsending fra sin spanske arbeidsgiver Gurtubay. I Kristiansund bygget han opp en blomstrende handelsvirksomhet som strakte seg til både Asia og Sør-Amerika foruten ut i Europa. Han bygget også opp en lokal industrivirksomhet som ga arbeidsplasser til svært mange gjennom flere tiår.
Midt på 1800-tallet ekspanderte klippfiskproduksjonen ut over det fiskeriene på Nordmøre, Romsdal og Trøndelag ga av råstofftilgang. Byens kjøpmenn måtte satse på oppkjøp av råfisk i Lofoten og Finnmark for å tilfredsstille etterspørselen. Byen fikk en stor flåte av små seilfartøyer, jakter og galeaser til denne trafikken. Markedet ble også utvidet, blant annet til Amerika. Byens klippfiskkjøpmenn tjente godt og Nicolai H. Knudtzon ble på slutten av 1800-tallet regnet som Norges rikeste mann.
I 1884 ble klippfisknæringen rammet av et økonomisk krakk som rammet alle firmaer i bransjen hardt. Krakket skyldtes en plutselig fall i prisene på markedet i Spania, med det resultat at alle klippfiskeksportører, med ett unntak, gikk konkurs.
Navnestrid
Byens navn var en periode et stridstema; det ble tatt til orde for at det gamle norske Fosna, byens navn som ladested, skulle erstatte Kristiansund, et navn byen fikk i dansketiden. Allerede i midten av 1890-årene ble navnebyttet foreslått av enkelte i lokalavisene, men særlig hard ble striden etter første verdenskrig. Dette er samtidig med at mange andre norske byer og steder fikk tilbake tidligere norske navn. I Kristiansund kulminerte navnestriden i 1929 med folketog hvor halve byen befolkning deltok og til sist folkeavstemning. Resultatet var overveldende: 4699 (99,1 % ) stemte mot navneendring, kun 41 for. Bystyret gjorde kuvending i saken og byen beholdt navnet den hadde hatt siden 1742.
I postal sammenheng ble betegnelsen «Kristiansund N» brukt for å skille byen fra Kristiansand S. Spesielt håndskrevne adresser kunne ellers lett lage problemer dersom a eller u var slurvet skrevet. Problemet opphørte etter innføring av postnumre.
Byen før krigen
Kristiansund var på slutten av 1800-tallet en særdeles vakker by med mange store kjøpmannsgårder og sjøboder eller brygger. Byen var likevel preget av at det ikke var noen spesiell reguleringsplan for oppføring av bygninger. Dette skulle vise seg å være upraktisk da bilene på 1900-tallet gjorde sitt inntog i bybildet.
Byen besto i hovedsak av trehus med stående panel. I første halvdel av 1900-tallet ble det bygget flere murhus og større bygårder. Blant nevneverdige bygg som preget Kristiansund på den tiden, var Festiviteten, Norges Banks filial, Grand Hotell og Nordlandet kirke.
Bombing og krigstid
I april 1940 ble Kristiansund bombet av tyske fly. Etter bombingen var store deler av byen totalskadd. Rundt 800 av byens 1300 bygninger ble helt eller delvis ødelagt, noe som tilsvarer 28 prosent av landets samlede krigsskader på bygninger under 2. verdenskrig. Omkring 290.000 m2 bygninger ble ødelagt (sammenlignet med 80.000 m2). Under krigen startet Brente steders regulering planleggingen av gjenreisingen, men lite kunne likevel bli bygget i krigstid. De fleste innbyggerne som hadde blitt bostedsløse måtte bo i brakker til krigens slutt.
Den tyske okkupasjonsmakten hadde også vesentlige anlegg i kommunen, blant annet Kvalvik fort østligst på øya Frei.
Gjenreisingen
Gjenreisingen ble innledet i 1940 i regi av Brente steders regulering og professor Sverre Pedersen. Pedersen hadde skisse reguleringsplan klar i august 1940 og endelig reguleringsplan fra 1941 ble vedtatt etter krigen uten vesentlige endringer. Pedersen la særlig vekt på ny oppfartsgate fra havna. Kristiansund ble etter krigen gjenoppbygd med en markant gjenreisningsarkitektur i en nøktern funkisstil. De sentrale deler av Kirkelandet og Nordlandet ble totalt endret. Den gamle trebyen med en selvgrodd struktur på ferdselsårer og eiendomsgrenser ble erstattet av rette gateløp. Kirkelandet ble nå dominert av Kaibakken, en bred ny gate som forbinder kaiene med øvre bydel. Arkitekturens akser er rettet mot storslagne naturmotiver som Freikollen og Jørgenvågsalen i nabokommunen Aure. I sentrale boligstrøk ble enkelte hus utstyrt med klassistiske detaljer som for eksempel dørportalene. I enkelte gater, som (Vuggaveien), ble det oppført ferdighus sendt fra Sverige som nødhjelp. Reisingen av Kirkelandet kirke i 1964 markerte at gjenreisingen var sluttført.
Innen 1950 var 68 % byen gjenreist, målt i areal.
Gjenreisningsbyen Kristiansund er trukket fram som et av de 20. århundrets mest verneverdige kulturmiljøer i Norge. Dette begrunnes med at byens sentrum er et av de best bevarte eksemplene på etterkrigsarkitektur.
1950-årene var preget av gjenreising og et rikt sildefiske om vintrene. Byen hadde på denne tiden også en trålerflåte som skaffet råstoff til klippfiskproduksjonen.
Kommunegrensene justeres
1. januar 1964 skjedde store endringer i kommunegrensene i Norge som et resultat av Schei-komiteens arbeid. Grensene ble endret som følge av overgang fra sjøveis til landeveis kommunikasjon. Dessuten ble mindre kommuner slått sammen til større enheter. Grip som da var landets minste kommune, ble innlemmet i Kristiansund. Deler av Nordlandet hadde fram til nå vært en del av daværende Bremsnes kommune, men ble nå overført til Kristiansund. Samtidig ble Bolga og Vadsteinsvik på Frei overført fra Bremsnes til Frei kommune.
Kommunene Kristiansund og Frei ble 1. januar 2008 slått sammen etter folkeavstemning. I Kristiansund ble resultatet 95,5 % ja-stemmer og 4,5 % nei-stemmer, og på Frei ble resultatet 1330 ja-stemmer (51,5& %) og 1252 nei-stemmer (48,5 % ).
Geografi
Frei er den største øya i Kristiansund kommune, med 63,08 km². Omkring Frei er det flere mindre øyer som Flatsetøya, Husøya, Fugløya, Hansøya, Rensvikholmen, Amundøya, Brattøya, Flatøya og Kattholmen. På Frei ligger kommunens høyeste punkt, Freikollen, 629 moh.
Kristiansund sentrum ligger fordelt på en øya Kirkelandet: Nordlandet er den største øya og tilhørende Kvernberget. Den nest største øya består av to sammenhengende «land»: Kirkelandet og Gomalandet som er geografisk adskilt ved Vågen og et dalsøkk i forlengelsen av denne. Broen Viadukten forbinder «landene». Innlandet er den minste av de tre øyene i byen Kristiansund. Frei er den største øya i Kristiansund kommune
Innlandet og Kirkelandet er forbundet med Sørsundbrua, mens Gomalandet og Nordlandet er forbundet med Nordsundbrua. Den gamle bybebyggelsen er fordelt på alle de tre øyene, mens selve forretningssenteret ligger på Kirkelandet. Et nytt sentrum har vokst fram på Nordlandet, blant annet med Futurasenteret, et stort kjøpesenter. Omsundbrua forbinder Nordlandet med Frei.
Også øya Skorpa er en del av byen. Skorpa har broforbindelse over til Gomalandet via Meløya. På Skorpa planlegges stor utbygging med nye boliger. Mindre øyer: Eaholmen i Brunsvika, Eaholmen i Dalabukta, Meldalsholmen, Meløya og Nordholmen.
Øya Grip som ligger ute i havet, nord for byen, er også en del av Kristiansund kommune. Fiskeværet Grip hadde tettbebyggelse og kirke allerede i middelalderen.
I byhistorien omtales Kristiansund som byen på de tre øyene. En kristiansunder omtaler hjembyen som byen med fire land: Kirkelandet, Gomalandet, Nordlandet og Innlandet. Omkring havna ligger fire markante land. At to av dem er forbundet ved et smalt eid (slik at de tilsammen utgjør en øy) forhindrer ikke at de omtales som to land.
Fjorder og vann
Bremsnesfjorden ligger vest for Kristiansund kommune, i øst ligger Talgsjøen, og Freifjorden ligger i sør og sørøst. Nord for Kristiansund er det vestlige utløpet av Trondheimsleia.
Bolgsvaet og Omsundet skiller øya Frei fra Innlandet og Nordlandet. De tre innløpene til Kristiansund havn går gjennom Sørsundet, Markussundet og Nordsundet. En viktig del av havneområdet i Kristiansund by var Vågen.
Klima
Kristiansund kommune har kystklima, med relativt mild og kort vinter, og moderat varm sommer. Været varierer en god del fra ytre og nordligste del av kommunen til den indre og sørligste del som ligger skjermet fra havet av høye fjell. For perioden 1985–2015 er august gjennomsnittlig den varmeste måneden med en middeltemperatur på 14 °C, mens januar var kaldest med 1 °C. Desember var i samme perioden den mest nedbørrike måneden med gjennomsnittlig 77,5 mm, mens april var tørrest med 30,3 mm nedbør. Målestasjonen ligger sentralt i gamle Kristiansund kommune.
Tettsteder
Tettbebyggelsen i byen danner tettstedet Kristiansund, og ligger fordelt på øyene Kirkelandet, Innlandet, Skorpa og Nordlandet. Dette defineres av SSB som ett sammenhengende tettsted med en befolkning på.
På Frei er det ett større og to mindre tettsteder. Det største, Rensvik, som tidligere var administrasjonssenter for Frei kommune, har innbyggere. På østsiden av øya ligger Solsletta med, mens bor på Storbakken som ligger på sørsiden av Frei. Kvalvåg regnes ikke lenger som et eget tettsted.
Kirker
Grip stavkirke er kommunens eldste kirke og ligger i det tidligere fiskeværet Grip, Nordmøres eneste tettbebyggelse i middelalderen. Stavkirken er fra 1400-tallet.
Kirkelandet kirke er kommunens nyeste kirke, og den er bygd sentralt på hovedøya Kirkelandet som siste brikke i gjenreisingen av byen etter ødeleggelsene under annen verdenskrig. Kirkelandet kirke er et hovedverk i moderne norsk kirkearkitektur, og den ligger plassert øverst i en akse gjennom Øverparken med Freikollen som fondmotiv. Dagen kirke på Kirkelandet er den tredje i rekken. En kirke fra 1700-tallet ble revet midt på 1800-tallet for å gi plass til en stor kirke i nygotisk stil i Øverparken. Denne brant under bombingen i 1940.
Nordlandet kirke ligger på øya Nordlandet, og er en av de få bygningene i denne bydelen som ikke brant ned i aprildagene 1940. Kirken er i huggensten og er oppført 1914.
Frei kirke er bygd 1897 i nygotisk stil og ligger sørligst på øya Frei.
Misjonssalen Kristiansund er en menighet tilsluttet Norsk Luthersk Misjonssamband. Menigheten ligger sentralt på Løkkemyra og ble startet i 2018.
Betania Kristiansund er en frikirkelig menighet tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Betania Kristiansund ble stiftet 1936.
St. Eystein kirke er en katolsk kirke som ligger sentralt på Kirkelandet. Den første kirka brant ned ved bombingen i 1940, mens dagens kirke ble bygd i 1958. St. Eysteins menighet ble opprettet i 1934 og dekker den katolske kirke på Nordmøre.
Utdanning og media
Totalt er det ni barneskoler i Kristiansund. Allanengen barneskole og Dalabrekka barneskole ligger på Kirkelandet, Gomalandet barneskole ligger på Gomalandet, Nordlandet barneskole og Dale barneskole ligger på Nordlandet, Innlandet barneskole ligger på Innlandet, mens Rensvik skole, Frei skole og Bjerkelund barneskole ligger på Frei.
Det finnes tre ungdomsskoler innenfor kommunens grenser. Nordlandet ungdomsskole og den nyere Atlanten ungdomsskole ligger begge innenfor den gamle bygrensen til Kristiansund, mens Frei ungdomsskole ligger i tettstedet Rensvik på Freiøya.
Byen har to videregående skoler: Den studieforberedende Atlanten vgs. og den yrkesfaglige Kristiansund vgs..
Avisen Tidens Krav ble etablert i 1906 og er enerådende på papir i byen etter at Romsdalsposten gikk inn på 80-tallet. Mediehuset KSU 24/7 startet opp i april 2016 og har i dag en nettside for nyheter og sender lokalradio i Kristiansund og på Nordmøre. NRK Møre og Romsdal har også et lokalkontor med tre ansatte på Kongens plass i sentrum.
Samferdsel
Havna er byens egentlige sentrum og grunnlaget for byens eksistens. Havna har tre innseilingsløp. Sundbåten driver lokal passasjertrafikk mellom de fire landene i byen.
Kristiansund har anløp av hurtigruta to ganger hver dag. Kystekspressen trafikkerer strekningen Kristiansund-Trondheim med hurtigbåt.
Kristiansund hadde lenge ingen fast veiforbindelse til riksvegnettet. Tidlig i 1950-åra ble ideen om en undersjøisk tunnel lansert, og høsten 1992 kunne Krifast åpne. Kristiansund og Freis fastlandsforbindelse består av Freifjordtunnelen under fjorden fra Fladsetøya i Frei til Bergsøy i Gjemnes, derfra hengebru over fjorden til Gjemnes i retning Molde. Fra Bergsøya er det flytebru østover mot Tingvoll i retning Sunndalsøra og Trondheim.
Fra Kristiansund er det bussforbindelse blant annet til Trondheim, Sunndalsøra, Oppdal, Molde, Ålesund, Ørsta og Volda.
Fra Kristiansund lufthavn, Kvernberget er det daglige flyvninger til Oslo, Bergen, Haugesund, Kristiansand, Stavanger og Trondheim. Kvernberget lufthavn har også en helikopterbase for oljevirksomheten på Haltenbanken.
Første gang Kristiansund fikk flybesøk var 3. september 1919, da et sjøfly besøkte byen.
Dialekt
Kristiansundsdialekten er et bymål med sterke trekk fra fosenmålet. Dativ mangler, diftongene ei/øy/au er i all hovedsak bevarte; svake hunkjønnsord har -a i bundet form entall.