cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
James J. Hill
Northern Securities Company
For å konsolidere sine jernbaneselskaper opprettet Hill og Morgan moderselskapet Northern Securities Company. Dette selskapet skulle stå som eier av aksjene deres i Great Northern, Northern Pacific og Burlington. De ville dermed i praksis ha monopol på jernbanetrafikken i det nordlige midtvesten og nordvestlige USA. Lignende masse-konsolideringer hadde blitt tillatt tidligere, selv om det strengt tatt stred mot antitrust-lovgivningen fra 1890. Etter anmodning fra USAs president Theodore Roosevelt, ble Northern Securities Company saksøkt i 1902 av føderale myndigheter med krav om at selskapet måtte oppløses. I 1904 slo USAs høyesterett fast at Northern Securities Company brøt antitrust-loven, og selskapet ble tvangsoppløst.
Annet
I 1910 ga han ut boken Highways of progress (som pr. 2022 fremdeles er tilgjengelig ). I 1910 skaffet han seg kontroll over både First og Second National Bank of St. Paul og gjennomførte en fusjon av disse to bankene.
Nedtrapping og pensjonist-tilværelse
I 1907 trakk han seg som president i Great Northern, og fortsatte i stedet som styreformann. Sønnen Louis Hill tok over posisjonen som president. I 1912 pensjonerte han seg, men fortsatte å være på kontoret daglig, og fulgte med på hva som foregikk i selskapet helt fram til noen uker før sin død i 1916. James J. Hill fikk aldri oppfylt sin store drøm om å samle alle sine jernbaner i ett selskap. Hans etterfølgere i selskapsledelsen forsøkte å gjennomføre en fusjon både i 1927 og i 1955 uten å få myndighetenes godkjennelse. Først i 1970 tillot høyesterett stor-fusjonen mellom de fire selskapene i Hills jernbanesystem. Great Northern, Northern Pacific, Burlington og Spokane, Portland & Seattle ble slått sammen til Burlington Northern Railroad.
Personlig liv
I 1864 møtte han Mary Theresa Mehegan (født 1846) i St. Paul. Også hennes foreldre var irske innvandrere, og hun jobbet som servitør på Merchants Hotel der Hill ofte spiste middag. Hill sendte henne til Milwaukee for å fullføre skolegangen sin før de giftet seg i 1867. De fikk 10 barn i løpet av 18 år; Mary, James, Louis, Clara, Katherine (som døde i ung alder), Charlotte, Ruth, Rachel, Gertrude, og Walter. I oktober 1880 ble han statsborger i USA, og sa samtidig fra seg det kanadiske statsborgerskapet. Fra 1883 hadde familien et landsted og småbruk i North Oaks, Minnesota. Her eksperimenterte Hill med ulike avlinger, kornslag, krøtter og landbruksteknikker - noe som gjorde at han senere kunne gi gode råd til nybyggerne som slo seg ned langs jernbanelinjene hans. I 1891 flyttet han og familien inn i sitt nye storslåtte 32-roms hjem i Summit Avenue, St. Paul. James J. Hill støttet flere skoler og universiteter økonomisk. Han donerte også penger til ofre for ulykker og naturkatastrofer, som etter «Titanic»-forliset og jordskjelvet i San Francisco i 1906. James J. Hill døde i sitt hjem i St. Paul, Minnesota 29. mai 1916. Han er gravlagt på Resurrection Cemetery i St. Paul.
Arven etter Hill
Da han døde i 1916, tok sønnen Louis over som Great Northern Railways president. Etter flere store fusjoner i jernbanebransjen, er fremdeles selskapets jernbanelinje mellom Chicago og Seattle i bruk av BNSF. Det føderale jernbaneselskapet Amtraks passasjertog fra Chicago til Seattle er fortsatt (pr. 2022) oppkalt etter James Hill (Empire Builder). . I Canada er gater i Winnipeg og Brandon oppkalt etter ham. I utkanten av Spokane ligger småbyen Hillyard som ble grunnlagt rundt Great Northerns verksteder. Hill ønsket ikke at byen skulle oppkalles etter ham, men ønsket hans ble ikke tatt til følge. . Det store huset hans i St. Paul ble registrert som National Historic Landmark i 1961. Huset eies (pr. 2022) av Minnesota Historical Society, og det er åpent for besøkende.
Ján Zima
Ján Zima statsautorisert translatør og statsautorisert tolk fra slovakisk språk. Han er ridder 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden'''
Nord-Makedonia
Språk
Tre språk oppfyller kravet om at et språk som tales av mer enn en femdel av befolkningen skal være offisielt språk i en kommune: tyrkisk, serbisk og roma. Den tyrkisktalende befolkningen, som stammer fra flere århundrers osmansk styre, er på knapt 78 000 og finnes spredd i det sentrale og vestre av landet. Tyrkisk er offisielt språk i fire kommuner (Mavrovo og Rostusja, Plasnitsa, Tsentar Zjupa og Vranesjtitsa). Den serbisktalende befolkningen er på 36 000 mennesker og er spesielt konsentrert til Skopje og til landets tredje største by Kumanovo nord i landet. Serbisktalende utgjør likevel bare mer enn en femdel i en kommune, Tsjutsjer-Sandevo.
Ján Zima
2018 Rektors medalje for Comenius universitetet i Bratislava
2009 Gullmedalje fra dekanen for Jessenius medisinske fakultet, Comenius universitetet i Bratislava
Nord-Makedonia
Språk
Kommunen kan selv avgjøre om den skal gjøre et språk som tales av mindre enn 20 % av befolkningen til offisielt språk i egen kommune. Andre språk, som ikke utgjør mer enn en femdel av befolkningen i noen kommune, er arumensk og bosnisk. Arumensk er en dialekt av rumensk som tales særlig rundt byen Krusjevo. Arumenerne i Nord-Makedonia teller 9 700 mennesker. Bosnisk tales av 17 000.
Ján Zima
Oversatt skjønn- og faglitteratur / skuespill
Nord-Makedonia
Religion
Religionsgrensene følger stort sett språkgrensene i Nord-Makedonia, da slik at makedonerne og andre slavisktalende grupper er ortodokse kristne, mens hoveddelen av albanerne, tyrkerne og roma-befolkningen er muslimer. Til sammen utgjør de ortodokse i underkant av to tredeler av befolkningen, mens muslimene utgjør den øvrige tredelen.
De ortodokse er organisert i den Den makedonske ortodokse kirke. Denne erklærte seg selvstendig i 1968, etter at den brøt ut av Den serbisk-ortodokse kirke. Kirken står under ledelse av erkebiskopen av Ohrid og Makedonia.
Ján Zima
2010 S. Lindberg ”Lavv” til slovakisk, premiere DAB Nitra, Slovakia
Nord-Makedonia
Under Det osmanske rike
De makedonske områdene kom fra midten av 1300-tallet og videre utover 1400-tallet under osmansk styre. Mot slutten av 1800-tallet vokste det fram bevegelser som hadde til formål å etablere en egen stat i hele regionen Makedonia. Ved århundreskiftet var nesten halve befolkningen i Sofia av makedonsk opphav og medvirket til å destabilisere politikken i Bulgaria. Det sto strid om det slaviske språket som ble talt i området skulle regnes som bulgarsk eller som et eget språk, og både bulgarske og serbiske interesser talte for å regne slavisktalende innbyggere til sine respektive språkgrupper. Den mest kjente makedonske bevegelsen fra denne tiden er Den indre makedonske revolusjonære organisasjon (IMRO), en revolusjonær organisasjon som var dominert av slavisktalende medlemmer. I 1903 sto IMRO bak Ilinden-opprøret (eller St. Eliasdag-opprøret) og i byen Kruševo ble det utropt en makedonsk republikk. Opprøret ble slått ned og området forble under osmansk styre inntil Makedonia ble delt etter Balkankrigene. Det anses likevel som en milepæl i utviklingen av det som skulle bli Republikken Nord-Makedonia.
Makedonia i Jugoslavia
Etter Balkankrigen 1912–1913 ble den historiske regionen Makedonias landområder delt mellom Hellas, Bulgaria, Serbia og Albania. Den serbiskkontrollerte delen, som fikk navnet Sør-Serbia, gikk i 1918 inn i det nydannede kongeriket Jugoslavia. Under den andre verdenskrig ble området delt mellom Bulgaria og italienskokkupert Albania. Landområdet som i dag utgjør Republikken Nord-Makedonia, fikk i hovedsak sine grenser fastsatt etter den annen verdenskrig da Den føderale folkerepublikken Jugoslavia anerkjente slavisktalende makedonere som en egen nasjon og etablerte en delstat med navnet Folkerepublikken Makedonia. Anerkjennelsen av makedonerne som nasjon og opprettelsen av Makedonia som en politisk enhet var politisk viktig for å sikre integrasjon av Makedonia i Jugoslavia og for å motvirke Bulgarias interesser i området, men fikk også avgjørende betydning for makedonsk nasjonsbygging. Delstaten skiftet i 1963 navn til Den sosialistiske republikken Makedonia. Benevnelsen «sosialistisk» ble sløyfet da Makedonia i 1991 gikk ut av Jugoslavia etter en fredelig selvstendighetsprosess. Som selvstendighetsdag regnes 8. september, etter dagen i 1991 da det ble holdt folkeavstemning om selvstendighet.
Ján Zima
2002 J. Fosse „Draum om hausten“ til slovakisk, premiere Astorka Bratislava, Slovakia
Nord-Makedonia
Makedonia i Jugoslavia
Delrepublikken Makedonia var sammen med provinsen Kosovo de fattigste områdene av Jugoslavia særlig sammenlignet med det velstående Slovenia. Dette skapte misnøye internt i Jugoslavia der de fattige områdene mente det ble gjort for lite for å jevne ut forskjellene, mens de rikere områdene i nord mente det gikk for store ressurser til støtte.
Ján Zima
2001 A. Strindberg „ Et drömspel“ til slovakisk, premiere DAB Nitra, Slovakia
Nord-Makedonia
Selvstendighet
Republikken Makedonia meldte seg ut av Jugoslavia høsten 1991 noen måneder etter Slovenia og Kroatia. I Makedonia var det i utgangspunktet ønske om å bevare Jugoslavia i en eller annen form blant annet fordi områdets kompliserte historie og etniske forhold kunne ha fordel av å tilhøre en større stat. Bulgaria var det første landet som anerkjente Makedonia og det makedonske språket anses der som bulgarsk. Bulgaria ønsket med anerkjennelsen å hindre at Makedonia ble delt mellom Serbia og Hellas slik det gikk rykter om. Republikken Makedonia kom ut av Jugoslavias oppløsning på en fredelig måte, uten å være innblandet i jugoslaviakrigene som involverte de andre utbryterrepublikkene Slovenia, Kroatia og ikke minst Bosnia-Hercegovina. Sanksjonene mot Jugoslavia og flyktningstrømmene var en belastning på Makedonias økonomi. Makedonias BNP var på det laveste i 1995. I 1998 var landets BNP på 71 % av nivået i 1989. Til sammenligning hadde Serbia og Montenegros BNP falt til 50 % av nivået i 1989, mens Slovenias BNP i 1998 var tilbake på samme nivå som 1989.
Ján Zima
1999  E. Newth: ”Jakten på sannheten” til slovakisk
Nord-Makedonia
Selvstendighet
Landet var den siste av republikkene som erklærte selvstendighet tidlig på 1990-tallet og som etterlot et Rest-Jugoslavia bestående av Serbia og Montenegro. Det var frykt for at krig ville bryte ut i den skjøre republikken Makedonia etter løsrivelsen. Republikken Makedonias regjering anmodet i slutten av 1992 FN om FN-styrker for å overvåke grensen mot Serbia og Albania. Denne styrken ble etablert av de nordiske landene og var operativ i løpet av første kvartal 1993. Styrken var en del av UNPROFOR.
Ján Zima
1997  J. Gaarder «Hallo, er det noen der?» til slovakisk
Nord-Makedonia
Selvstendighet
Omkring 20 % av befolkningen er etniske albanere og myndighetene fryktet etter uavhengigheten at det skulle bli diskusjon om grensejustering mot Albania og Kosovo. Under Kosovokrigen våren 1999 økte flyktningstrømmen sterkt og makedonske myndigheter forsøkte å holde antallet flyktninger nede av frykt for at den etniske balansen i landet skulle bli forskjøvet betydelig. Etniske albanere i Nord-Makedonia har hatt en større befolkningsvekst enn befolkningen for øvrig. Etniske albanere har minoritetsretter og det oppsto gnissninger da et albansk universitet ble opprettet i Tetovo i 1995 mot myndighetenes ønske. Albanske partier har deltatt i regjeringskoalisjoner. Krav om likestilling mellom albansk og makedonsk språk har blitt avvist av etniske albanere.
Ján Zima
1997 M. M. Andersen - «Ibsen håndboken” til slovakisk og tsjekkisk
Nord-Makedonia
Selvstendighet
I etterkant av uavhengigheten opplevde landet indre uro og etniske stridigheter mellom slavisktalende makedonere og landets albansktalende minoritet, som særlig er konsentrert i områdene nord og vest i landet. Konflikten ble forsterket av at 360 000 albanske flyktninger tok tilhold i landet i forbindelse med Kosovokrigen. Selv om disse raskt forlot Republikken Makedonia, kom det i januar 2001 til væpnet konflikt mellom Republikken Makedonias militære styrker og den albanske nasjonale opprørsgruppen UCK. Konflikten endte i mars 2001 med at NATO gikk inn med en styrke for å overvåke våpenhvilen. Forhandlinger mellom partene fulgte og 13. august 2001 inngikk Republikken Makedonias regjering og representanter for den albanske folkegruppen, ved partiene Albanernes Demokratiske Allianse og Partiet for Demokratisk Velstand, Ohridavtalen om fredelig løsning på konflikten. Avtalen innebærer kulturell og politisk anerkjennelse av den albanske folkegruppen og overføring av større fullmakter til lokalforvaltningen i albanskdominerte områder, samtidig som den albanske siden overga alle krav om løsrivelse og i stedet aksepterte Republikken Makedonias territorielle integritet og landets politiske institusjoner.
Ján Zima
1996  J. Gaarder «Kabalmysteriet» til slovakisk
Nord-Makedonia
Strid om navn og internasjonal anerkjennelse
Republikken Makedonias selvstendighetsprosess var preget av diplomatisk strid, ikke bare med Rest-Jugoslavia, men særlig med nabolandet Hellas over landets navn. Den makedonske navnekonflikten gjorde at landet i internasjonale sammenhenger og i internasjonale organisasjoner ble kalt Den tidligere jugoslaviske republikk Makedonia (engelsk forkortelse: FYROM). Dette hadde sin bakgrunn i at Republikken Makedonia utgjorde kun rundt 38 % av arealet til det historiske området oldtidens Makedonia. Landets navn ble derfor omstridt, fordi spesielt i Hellas, fant det misvisende. Hellas forsøkte å hindre EU-landenes anerkjennelse av den nye staten om den fikk navnet Makedonia. Hellas mente også at flagget med Vergina-stjernen og 16 stråler var hentet fra antikkens Makedonia. I 1994 stengte Hellas havnen i Thessaloniki for trafikk til og fra Makedonia. Etter internasjonal megling åpnet Hellas havnen i 1995. Makedonia endret symbolet i flagget til en sol og tok i grunnloven inn en bestemmelse om at landet ikke har territorielle krav overfor nabolandene. Navnet «Makedonia» brukes også som navn på et område som ikke følger landegrensene: Republikken Makedonia, den greske provinsen Makedonia (med Thessaloniki) og Pirin-Makedonia i det vestlige Bulgaria. De språklige grensene mellom serbisk, makedonsk og bulgarsk er gradvise og uklare. I forbindelse med Balkan-krigene, oppløsningen av det ottomanske riket og første verdenskrig ble grensene endret flere ganger. Området som utgjør Nord-Makedonia har ikke en gammel statsdannelse å vise til. I mellomkrigstiden ble området også omtalt som Sør-Serbia. Under andre verdenskrig var et kortvarig bulgarsk styre i Nord-Makedonia med tysk støtte. Den makedonsk-ortodokse kirke ble utskilt fra den serbisk-ortodokse kirken i 1967. Mange grekere oppfattet også denne bruken av navnet Makedonia som krenkende, og hevdet at Makedonia er et historisk gresk, ikke slavisk område, og at mesteparten av Makedonia ligger i Hellas. Fra gresk side ble derfor landet omtalt som «Skopje», etter hovedstaden. Nord-Makedonia har også ligget i strid med Hellas om andre spørsmål knyttet til denne problematikken.
Ján Zima
1994  J. Gaarder «Sofies verden» til slovakisk
Nord-Makedonia
Strid om navn og internasjonal anerkjennelse
I november 2004 gikk USA bort fra sin tidligere nøytralitet i navnedisputten og anerkjente landets konstitusjonelle navn, «Republikken Makedonia». En rekke andre land anerkjente også Republikken Makedonia under dens konstitusjonelle navn.
Ján Zima
Forfatterskap:
Nord-Makedonia
Strid om navn og internasjonal anerkjennelse
I juni 2018 ble det meldt at statsministrene i Makedonia og Hellas hadde blitt enige om å bilegge navnestriden, og at Makedonia ville endre navn til Nord-Makedonia. Målet var å fjerne hindringene for makedonsk medlemskap i NATO og EU. Navneendringen krevde grunnlovsendring vedtatt av det makedonske parlamentet. Avtalen ble møtt med kritikk i begge land, men ble undertegnet av de to landenes utenriksministre i grenselandsbyen Préspes den 17. juni 2018. Den 20. juni 2018 godkjente nasjonalforsamlingen i Makedonia avtalen med Hellas om at landet skal hete Nord-Makedonia. Nasjonalforsamlingen i Republikken Makedonia vedtok 11. januar 2019 å ratifisere endringen til Nord-Makedonia. Den greske nasjonalforsamlingen godkjente 25. januar 2019 avtalen med nabolandet. Etter en prosess for iverksettelse av avtalen som også innebar at landet ble medlem av NATO, erklærte regjeringen at landet fra 12. februar 2019 endret navn til Nord-Makedonia. 27. mars 2020 ble landet medlem av NATO.
Ján Zima
2020 Norsk -slovakisk ordbok
Nord-Makedonia
Forfatning
Nord-Makedonia er et parlamentarisk demokrati styrt etter forfatningen som ble vedtatt 17. november 1991. Etter vedtakelsen i 1991 har forfatningen har gjennomgått endringer tre ganger, først i 1992, dernest i 2001 og sist i 2005.
Ján Zima
2001 Medforfatter av boken ”Slovakia” guidebok om Slovakia på norsk, med innføring i landets historie og kultur
Nord-Makedonia
Forfatning
Grunnlovsendringene av 6. januar 1992 gjør det klart at Nord-Makedonia ikke har territorielle krav mot nabolandene, og at landet ikke vil blande seg inn i andre lands indre anliggender. Endringene kom som følge av internasjonal, særlig gresk, press, og var en forutsetning for landets internasjonale anerkjennelse.
Asaf Jah I
Kamar-ud-din (født 11. august 1671 i Delhi, død 22. mai 1748 i Burhanpur) var en mogulsk adels- og embetsmann og grunnlegger av staten Hyderabad. Han er også kjent med titlene Nizam-ul-Mulk og Asaf Jah. Kamar-ud-din var nizam av Hyderabad fra 1724 til sin død i 1748.
Nord-Makedonia
Forfatning
Den andre, og mer omfattende, grunnlovsendringen ble vedtatt av nasjonalforsamlingen 16. november 2001 og var en følge av avtalen de største makedonske og albanske partiene inngikk for å gjøre slutt på den væpnede konflikten mellom den albanske minoriteten og makedonske myndigheter. Grunnloven fikk et nytt preambel der det vektlegges at Nord-Makedonia er en stat for alle dens innbyggere. Albansk ble anerkjent som offisielt språk på nasjonalt nivå, og ethvert språk som tales av mer enn en femdel av befolkningen i en kommune blir offisielt innenfor offentlig virksomhet i kommunen. Det ble nedfelt spesielle parlamentariske prosedyrer som krever dobbelt flertall i saker som særlig angår minoritetene (språk, kultur, utdanning, symboler), det vil si at slike saker for å bli vedtatt også trenger et flertall av stemmene fra minoritetsrepresentantene i parlamentet. Nasjonalforsamlingen ble tilført en ny Komiteen for interetniske valgt av og blant forsamlingens medlemmer. Denne har lik representasjon av makedonere og albanere, samt en representant for tyrkere, vlacher, roma, serbere og bosniere. Videre ble det gjort endringer for å sikre minoritetsrepresentasjon i offentlig forvaltning. Endringene medførte også vidtrekkende overføring av myndighet fra sentralregjeringen til kommunene. Grunnlovsendringene vedtatt av nasjonalforsamlingen 7. desember 2005 gjaldt landets rettssystem og hadde som mål å styrke rettsapparatets uavhengighet og effektivisere dets arbeid. Etter disse endringene er ikke lenger dommere og statsadvokater utnevnt av nasjonalforsamlingen men av to uavhengige råd.
Ján Zima
Verv og profesjonell erfaring:
Asaf Jah I
Bakgrunn
Farfaren kom fra Samarkand og gikk i tjeneste for stormogul Aurangzeb.
Embetsmann
Også Kamar-ud-din var en av Aurangzebs lojale offiserer og embetsmenn. I 1713 ble Kamar-ud-din første gang utnevnt til subahdar eller guvernør i seks provinser i Deccan og faujdar av Karnataka. Embetet beholdt han til 1715. Han ble igjen utnevnt til denne posisjonen i 1720. Imidlertid oppholdt han seg i Deccan bare periodevis. Tittelen Nizam-ul-Mulk ble gitt ham i 1713.
Kamar-ud-din ble i 1722 utnevnt til vesir, eller statsminister, i Mogulriket. Forsøkene hans på å reformere statsadministrasjonen mislykkes og i 1724 tapte han embetet som førsteminister. Samme år dro han til Deccan for å slå ned et opprør og befeste sin makt der.
Staten Hyderabad
Han ble værende, gjorde Aurangabad til hovedstad og etablerte en stat som i praksis ble uavhengig av mogulene i Delhi, selv om stormogulens overhøyhet nominelt ble anerkjent. Han måtte forsvare sitt rike mot angrep fra marathaene. Mogulkeiser Muhammed Shah ga Kamar-ud-din tittelen Asaf Jah.
Kamar-ud-din grunnla et dynasti som styrte Hyderabad inntil staten ble innlemmet i India i 1948. Nizamdynastiet sikret seg kontrollen over landet, beholdt noe som privat eiendom og benyttet øvrige landområder som len til adelsklassen nizamen støttet seg på.
Etter Kamar-ud-dins død fulgte det kamp om tronen mellom hans etterkommere, da han, liksom i Mogulriket, ikke hadde fastsatt regler for arvefølge. Han ble etterfulgt på tronen av sin nest eldste sønn, Nasir Jang, som så ble etterfulgt av Kamar-ud-dins dattersønn Muzaffar Jang. Deretter kom Kamar-ud-dins sønner Salabat Jang og Ali Khan på tronen. Sistnevnte hadde tittelen Asaf Jah II og fra ham gikk staten Hyderabad i arv fra far til sønn inntil den sjuende og siste regjerende nizam, Osman Ali Khan, ble styrtet ved en indisk invasjon i 1948.
Ján Zima
2006 Åpner historisk første undervisning i slovakisk språk og kultur i Norge for norske medisinstudenter ved Bjørknes høyskole. Sensor for statsautorisasjonsprøven for norsk/dansk og slovakisk / tsjekkisk språk ved NHH Bergen, HH København, Comeniusuniversitetet i Bratislava.
2003 president i Norsk slovakisk forum – Spoločnosť priateľov Slovenska v Nórsku - Slovakenes interesseorganisasjon i Norge. Foreningen er en aktiv brobygger mellom Norge og Slovakia med en rekke arrangement for barn og ungdom, integrering og kulturutveksling.
1992 Starter norskundervisning på universitetsnivå ved Comenius  universitetet i Bratislava: For første gang i Slovakias historie blir norsk språk og kultur undervist på universitetsnivå.
Tolking:                     DDMM Kong Harald og Dronning Sonja – statsbesøk til Slovakia. Tolking for norske slovakiske delegasjoner på statsministernivå, stortings- og parlaments-presidenter, statsråder etc.
Nord-Makedonia
President
Etter forfatningen er landet republikk, med en president som statsoverhode, men der den utøvende makten ligger til en regjering utgått av nasjonalforsamlingen. Presidenten velges for en periode av fem år i direkte valg. En og samme person kan bare velges for to perioder. Bare statsborgere som er over 40 år og som har bodd i landet i minst ti av de siste femten år er valgbare til presidentembetet. Presidenten har mest symbolske oppgaver, men er øverstkommanderende for republikkens væpnede styrker og leder for Statens sikkerhetsråd. Formelt er det presidenten som gir mandat for regjeringsdannelse etter valg, men er forpliktet til å gi dette mandatet til det eller de partier som har flertall i nasjonalforsamlingen.
Se også: Liste over Nord-Makedonias statsoverhoder
Nasjonalforsamling
Nasjonalforsamlingen, Sobranie på makedonsk, er en ettkammerforsamling som er republikkens lovgivende og bevilgende myndighet. Regjeringen utgår fra og står til ansvar overfor nasjonalforsamlingen. Nasjonalforsamlingen består av 120 medlemmer valgt etter listevalg og proporsjonal representasjon uten sperregrense. Landet er inndelt i seks valgkretser, hver med 20 mandater. Valgperioden er fire år. Siden selvstendigheten har Nord-Makedonia hatt tre ulike valgsystemer. Fra 1991 av gjaldt flertallsvalg i enmannskretser. I 1998 ble et blandet valgsystem av flertallsvalg og proporsjonal representasjon innført. En valgordning basert på ren proporsjonal representasjon ble innført i mai 2002.
Politiske partier
Den dominerende politiske skillelinjen i Nord-Makedonia går mellom landets største etniske grupper, makedonere og albanere, og partiene tar utgangspunkt i en av disse. Det ledende nasjonale makedonske partiet er Den Indre Makedonske Revolusjonære Organisasjon-Det Demokratiske Parti for Makedonsk Nasjonal Enhet (VMRO-DPMNE). Partiet framstiller seg som et kristeligdemokratisk parti. Det største partiet på venstresiden er Makedonias Sosialdemokratiske Allianse (SDSM), arvtakeren etter Makedonias Kommunistliga, det statsbærende partiet i tiden landet tilhørte Jugoslavia. SDSM inntar en forsonende holdning til landets øvrige etniske grupper. På albansk side er Demokratisk Union for Integrasjon det ledende partiet, i konkurranse med Albanernes Demokratiske Parti. Det finnes en rekke andre partier, blant annet flere som representerer landets etniske minoriteter. Disse stiller gjerne til valg i allianse med ett av de dominerende partiene. Ved valget i 2008 ble antallet partier representert i nasjonalforsamlingen redusert til fem, en nedgang fra åtte etter valget i 2006. Dette reduserer tendensene til fragmentering som har preget makedonsk politikk. De to første valgene, i 1991 og 1994, brakte 13 og 12 partier inn i nasjonalforsamlingen, mens henholdsvis 8 og 7 partier vant representasjon ved valgene i 1998 og 2002.
Valg og regjeringsdannelse
Nasjonalforsamlingen velges i allmenne valg for fire år av gangen. Nasjonalforsamlingen kan oppløse seg selv. Regjeringen har rett til å be om tillitsvotum. Nasjonalforsamlingen kan også stemme over tillit til regjeringen dersom minst 20 av representantene ber om det. Om det framkommer mistillit til regjeringen, avholdes det nyvalg innen 60 dager etter at nasjonalforsamlingen ble oppløst.
2006
Ved valget 5. juli 2006 ble sentrums-høyre koalisjonen VMRO-DPMNE størst med 32,5 % av stemmene og 45 mandater. Partiet vant 38 mandater, mens koalisjonspartnerne Makedonias Sosialistparti fikk tre representanter, Makedonias Liberale Parti to representanter, mens Demokratisk Union og Unionen av Roma i Makedonia fikk en representant hver. Koalisjonen Sammen for Makedonia, bestående av partiene Makedonias Sosialdemokratiske Allianse (SDSM), Det liberaldemokratiske parti, Tyrkernes demokratiske parti, Det Forente Parti for Roma i Makedonia og Serbernes Demokratiske Parti, fikk 23,3 % og 32 av plassene i nasjonalforsamlingen. SDSM ble det største av koalisjonspartnerne med 23 representanter, mens de liberale fikk 5. Partiene for tyrkerne fikk to representanter valgt inn, mens koalisjonspartnerne for roma og serberne fikk ett mandat hver. Koalisjonen ledet av Demokratisk Union for Integrasjon, som samarbeidet med Partiet for Demokratisk Velstand og Bosniernes Liga, fikk 12,1 % av stemmene og 17 representanter innvalgt. De to albanske partiene ble her valgt inn med 14 og 3 representanter, mens bosniernes parti ble uten representasjon. Albanernes Demokratiske Parti stilte alene, fikk 7,5 % av stemmene og vant med et 11 mandater. Partiet Nytt Sosialdemokratisk Parti, som ble stiftet i november 2005 av utbrytere fra SDSM, fikk 6 % og 7 mandater. VMRO Folkepartiet fikk 6,1 % og 6 representanter, mens partiene Demokratisk Rekonstruksjon av Makedonia og Partiet for Europeisk Framtid fikk en representant hver med henholdsvis 1,9 % og 1,2 % av stemmene.
Valget i 2006 ledet til en koalisjonsregjering av partiene VMRO-DPMNE, Makedonias Sosialistparti, Albanernes Demokratiske Parti, Makedonias Liberale Parti, Nytt Sosialdemokratisk Parti og Partiet for Tyrkernes Bevegelse i Makedonia.
2008
Valget til nasjonalforsamlingen i 2006 var for perioden 2006–2010. På bakgrunn av at Nord-Makedonia ikke ble invitert til å bli medlem av NATO under organisasjonens toppmøte i București, foreslo partiet Demokratisk Union for Integrasjon å skrive ut nyvalg. Forslaget ble støttet av regjeringskoalisjonen bestående av VMRO-DPMNE og Albanernes Demokratiske Parti. Forslaget var omstridt og opposisjonen, med Makedonias Sosialdemokratiske Allianse og Det liberaldemokratiske parti, boikottet avstemningen. Forslaget fikk likevel flertall og nasjonalforsamlingen vedtok 12. april 2008 å oppløse seg selv. Dette var første gang siden selvstendigheten at det ble utskrevet nyvalg. Valget ble avholdt 1. juni 2008. Det var preget av uro og voldsepisoder, særlig mellom de rivaliserende albanske partiene, noe som medførte at det ble nødvendig med omvalg ved 193 av 2 976 stemmelokaler. Valgdeltakelsen var imidlertid lav, 57 %.
To brede valgallianser, ledet av de to viktigste partiene, ble dannet foran valget. VMRO-DPMNE sto i spissen for alliansen «For et bedre Makedonia», som også omfattet atten mindre partier. Makedonias Sosialdemokratiske Allianse (SDSM) ledet an i «Sol – koalisjonen for Europa» og fikk følge av åtte andre partier. VMRO-DPMNE og «For et bedre Makedonia» ble valgets vinner med 48,8 % av stemmene og 63 av 120 mandater. SDSM og «Sol – koalisjonen for Europa» vant 23,6 % av stemmene og 27 mandater i nasjonalforsamlingen. De to albanske partiene Demokratisk Union for Integrasjon og Albanernes Demokratiske Parti fikk henholdsvis 12,8 % og 8,3 % av stemmene. Partiene fikk 18 og 11 representanter i nasjonalforsamlingen. Partiet for europeisk framtid fikk 1,5 % av stemmene og ett mandat. Ingen av de øvrige tretten partiene som stilte til valg oppnådde representasjon.
Valget sikret nytt og større regjeringsflertall for VMRO-DPMNE og statsminister Nikola Gruevski, som likevel av hensyn til ønske om stabilitet og forsoning mellom folkegruppene søkte støtte fra det største av de albanske partiene, denne gang Demokratisk Union for Integrasjon. Landets regjering ble i juli 2008 en koalisjon bestående av VMRO-DPMNE, DUI og det lille Partiet for europeisk framtid.
Administrativ inndeling
Nord-Makedonia er delt inn i 84 kommuner (makedonsk: opsjtini (pl.), opsjtina (sing.)). Hovedstaden Skopje er organisert som en samling av ti kommuner, men utgjør samtidig i seg selv en egen kommunaladministrativ enhet.
Kommunestrukturen ble revidert i 2005, da antallet kommuner ble redusert fra de 123 kommunene som var etablert i 1996. Før 1996 var landet inndelt i 34 distrikter, kommuner eller fylker. Nord-Makedonias åtte regioner har kun statistiske funksjoner.
Forsvar
Nord-Makedonias forsvarsstyrker er organisert i hæren, med 9760 mannskaper, og flyvåpenet med 1130 mannskaper. En mindre maritim styrke, som opererer på innsjøene som også utgjør deler av landets grense, sorterer under hæren og er oppsatt med patruljebåter. Totalt har landet 10890 mannskaper under våpen, i tillegg kommer en reservestyrke på 21000. Den paramilitære politistyrken teller 7600, av disse er rundt 5000 væpnet. Landet har tidligere hatt verneplikt med en tjenestetid på seks måneder, men ordningen ble avskaffet i 2006. Makedonia skal fra da av ha et forsvar bestående av vervet personell.
Nord-Makedonia aspirerte i flere år til medlemskap i NATO og var medlem av det NATO-tilknyttede Euro-atlantiske partnerskap. I mars 2020 ble landet fullverdig NATO-medlem.
Nord-Makedonias forsvar har gitt styrkebidrag til internasjonale operasjoner, inkludert ISAF i Afghanistan og de multinasjonale styrkene i Operation Enduring Freedom i Irak. I 2007 var disse bidragene på henholdsvis 120 mann i ISAF og 33 til Operation Enduring Freedom.
Internasjonale forbindelser
Nord-Makedonia er medlem av de fleste internasjonale organisasjoner. Landet ble opptatt som medlem av FN 8. april 1993 under navnet «The former Yugoslav Republic of Macedonia» og sorterer deretter under bokstaven T i FN-systemet, der landet er medlem av de fleste særorganisasjonene. Landet fikk medlemskap i OSSE 12. oktober og medlemskap i Europarådet fulgte 9. november samme år, i begge tilfeller under same navn som i FN. Makedonia er videre med i organisasjonen av fransktalende land, La Francophonie. Fra 4. april 2003 har landet vært medlem av Verdens handelsorganisasjon (WTO).
Erich Adickes
Erich Adickes (født 29. juni 1866 i Lesum, død 8. juli 1928 i Tübingen) var en tysk filosof.
Nord-Makedonia
Internasjonale forbindelser
Nord-Makedonias ambassade i Stockholm er sideakkreditert til Norge. I Norge har landet generalkonsulat i Molde, representert ved generalkonsul Knut Ødegård. Norge hadde fram til 2012 ambassade i Skopje. Norges ambassade i Beograd overtok da ansvaret for Makedonia.
Erich Adickes
Adickes ble utnevnt etter Christoph von Sigwart til professor i filosofi i Tübingen i 1904. Adickes filosofiske standpunkt kan betegnes som moderat kantianisme med sterke realistiske forbehold. Blant hans skrifter kan nevnes: Kants Systematik als systembildender Faktor (1887), Kant contra Haeckel (1901, 2. opplag 1906), og stridstidsskriftene Kant und die Als-ob-Philosophie (1927). Sin egentlige betydning fikk allikevel Adickes som Kantfilolog; han utgav den prøyssiske vitenskapsakademiets store Kantutgave Kants handschriftlicher Nachlass (3 bind, 1911-14) samt Kantstudien og Kants Opus postumum dargestellt und beurteilt (1920).
Umari
Umari er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
Nord-Makedonia
Flytransport
Til sammen finnes det tolv flyplasser i Nord-Makedonia, de fleste av disse mindre. Det er to internasjonale lufthavner, den ene ved hovedstaden, Skopje internasjonale lufthavn, den andre ved byen Ohrid, med navnet «Ohrid St. Paul Apostelen». Skopje har direkteforbindelser til 17 europeiske byer; Oslo, København, Amsterdam, Berlin, Düsseldorf, Hamburg, Paris, Praha, Zürich, Milano, Wien, Ljubljana, Budapest, Roma, Zagreb, Split og Istanbul. Ohrid har direkteforbindelser til Amsterdam, Düsseldorf, Ljubljana, Tel Aviv, Wien og Zürich.
Jernbane
Jernbanenettet er forholdsvis dårlig utbygd. Det har en total lengde på 699 km der 233 km er elektrifisert. Hovedlinjen går hovedsakelig til Serbia og Hellas. Skopje som viktigste knutepunkt og internasjonal stasjon også som stoppested for trafikken mellom Serbia og Hellas. Det finnes planer for utbygging av jernbanenettet til nabolandene Albania og Bulgaria.
Jernbanen drives av det statlige selskapet Makedonski Zjeleznitsi.
Vegnett
Nord-Makedonia har et vegnett på 8684 km, der 5540 km har fast dekke. Hovedferdselsåren er motorvegen E75, som går fra den serbiske grensen i nord og sørøstover via Skopje til grensen mot Hellas. I og rundt hovedstaden Skopje finnes det også et motorvegnettet. Vegnettet har vært under opprustning siden selvstendigheten.
Utdanning
I oktober 2001 åpnet det private Sørøsteuropeiske universitetet i Tetovo, grunnlagt etter initiativ fra OSSEs Høykommissær for nasjonale minoriteter og finansiert av internasjonale donasjoner. Videre finnes det et privat University American College Skopje i hovedstaden. Dette gir utdanninger på engelsk.
Nord-Makedonia deltar fra 2003 i Bologna-prosessen.
Presse
Det utgis omkring 10 dagsaviser i Nord-Makedonia. Selv etter privatisering har den største avisutgiverne forblitt i statlig eie. De største av dagsavisene utgis i Skopje og skrives på makedonsk. Den statssubsidierte «Nova Makedonija» ble grunnlagt i 1944 og har et opplag på omkring 25000. «Vetsjer», som også er statsstøttet, ble grunnlagt i 1963 og har et opplag på i overkant av 29000. De viktigste private dagsavisene er «Utrinski Vesnik», «Dnevnik» og «Vreme». Den albanskspråklige avisen «Flaka e vëllazërimit», opprinnelig grunnlagt 1945 og relansert i 1994, utkommer i Skopje og har et opplag på 4000.
Kringkasting
Makedonska Radio-Televizija (MRT) er den eldste kringkastingsorganisasjonen i Nord-Makedonia. MRT ble grunnlagt i Skopje i 1944 og er tidligere kjent under navnene Radio Skopje og Radiotelevizija Skopje. Radioprogrammene startet i 1944, mens fjernsynssendinger kom til i 1964. Sitt nåværende navn fikk MRT i 1993 da organisasjonen gikk ut av den jugoslaviske kringkastingsunionen. MRT er en statlig kringkaster som er lisensfinansiert. Den kringkaster tre kanaler og en satellittkanal i fjernsyn og tre radiokanaler. MRT kringkaster på makedonsk og albansk, men har også programmer på språkene til landets nasjonale minoriteter, det vil si tyrkisk, serbisk, roma, vlach og bosnisk. Til utlandet kringkastes det på bulgarsk, gresk og serbisk. Det finnes tre større private fjernsynsstasjoner i Makedonia, A1 Television, Kanal 5 og Sitel TV. Til de riksdekkende private radiostasjonene hører Antenna 5 Radio, Kanal 77 og Radio Ros. Det finnes i tillegg mange mindre radio- og fjernsynskanaler, samt flere som opererer uten lisens.
Macedonian Information Agency (MIA) er et statlig nyhetsbyrå med hovedkvarter i Skopje. Det har konkurranse fra det private nyhetsbyrået Makfax, etablert i 1993.
Byer
Landets største byer er (innbyggertall fra folketellingen av 2002):
Andre viktige byer er Ohrid, Veles, Sjtip, Kotsjani og Strumitsa. 58 % av befolkningen bor i byer.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
UNESCO satte i 1979 Ohridsjøen på sin Verdensarvliste som naturarv og året etter ble dette utvidet til å gjelde Ohrid-regionens kulturelle arv. Noen av de eldste bosettinger i Europa finnes ved innsjøen. Byen Ohrid ble grunnlagt på 600-tallet og rommer St. Pantaleon-klosteret, det eldste slaviske kloster. Den viktigste samlingen av bysantinske ikoner, for det meste fra 1000- til 1300-tallet, finnes i byen.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Sergej Nemtsjinov
Sergej Lvovitsj Nemtsjinov (russisk: Сергей Львович Немчинов; født 14. januar 1964 i Moskva) er en pensjonert russisk/sovjetisk ishockeyspiller som spilte aktivt fra 1981 til 2004. Han spilte 761 NHL-kamper for klubbene New York Rangers, New York Islanders og New Jersey Devils og fikk totalt 345 poeng. Han vant to Stanley Cup-titler med New York Rangers i 1994 og med New Jersey Devils i 2000. Han tok også to VM-gull med Sovjetunionen i 1989 og 1990 og også OL-sølv med Russland i 1998.
Paul D. Gleditsch
Paul David Gleditsch (født 1803 i Christiania, død 30. august 1869 i Tørberget, Trysil) var lokalpolitiker, jernverksfunksjonær, og gårdbruker på gården Gleditsch i Tørberget i Trysil, som han etablererte i 1845. Han var i årene ​1843-1845 ordfører i Trysil.
Redhill (Surrey)
Redhill er en by i distriktet Reigate and Banstead i grevskapet Surrey, England. Byen, som ligger opp mot Reigate i vest, er lokalisert rett sør for Stor-London og er innenfor Londons pendlerbelte. Byen oppsto da en vei gjennom området ble anlagt i 1818. Den ble først kalt Warwick Town, men ble omdøpt til Redhill da postkontoret flyttet fra allmenningen Red Hill i 1856. Byen er et kommersielt område med tre tilstøtende samfunn, Merstham, Earlswood og Whitebushes, foruten også to små rurale landsbyer i øst i distriktet Tandridge, Bletchingley og Nutfield. I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 18 163 innbyggere.
Paul D. Gleditsch
Han var den yngste av de tre sønnene til premierløytnant Carl August Ludvig von Gleditsch (1759–1810), og var med det andre generasjon av slekten Gleditsch i Norge. Han kom til Trysil i 1832 for å arbeide ved Øiensjøfos Brug.
Redhill (Surrey)
I England er byen mest kjent for sitt psykiatriske sykehus, hvor to av den nå avdøde dronningmoren Elizabeth Bowes-Lyon sine nieser hadde tilhold i mange år.
Paul D. Gleditsch
Paul giftet seg i 1834 med Olea Olsdatter Larsgården fra Tørberget, og i 1845 kjøpt han halvparten av Mattisgården for å etablere sin egen gård.
Redhill (Surrey)
Redhill er et av få steder i Storbritannia hvor fullerjord (eller bleikejord) kan bli ekstraktet, skjønt produksjonen opphørte i 2000. Fullerjord er et naturlig mineralprodukt som er dannet ved forvitring av gassholdig vulkansk aske eller tuff (bentonitt). Alfred Nobel demonstrerte dynamitt for første gang ved et grustak rundt 3 km nord for Redhill i 1868.
Tony-prisen for beste mannlige hovedrolle i en musikal
Tony-prisen for beste mannlige hovedrolle i en musikal (engelsk: ) er en amerikansk teaterpris som hedrer mannlige skuespillere i musikaler som blir satt opp på Broadway, enten det er i en ny produksjon eller en nypremiere. Prisen har blitt delt ut siden 1948, men de nominerte som ikke vant ble ikke offentliggjort før i 1956.
Vinnere og nominerte
{{legend|#B0C4DE|markerer vinneren}}
2 nominasjoner
• Billy Flynn fra Chicago
• Bobby fra Company
• Charley Wykeham fra Where's Charley?
Ari Hjelm
Ari-Juhani Hjelm (født 24. februar 1962 i Tammerfors) er en finsk fotballtrener og tidligere fotballspiller. Han er den nåværende hovedtreneren for Tampere United i Veikkausliiga.
Tony-prisen for beste mannlige hovedrolle i en musikal
2 nominasjoner
• Chuck Baxter fra Promises, Promises
Ari Hjelm
I sin karriere som spiller var Hjelm spiss. Han spilte for den tyske Bundesliga-klubben Stuttgarter Kickers i 1988-1989. Klubben rykket ned og Hjelm spilte der også i 1989-1990-sesongen.
Tony-prisen for beste mannlige hovedrolle i en musikal
2 nominasjoner
• Don Quijote / Cervantes fra Mannen frå LaMancha
• Dr. Pangloss fra Candide
• Emile de Becque fra South Pacific
• Fagin fra Oliver!
• Georg Nowack fra She Loves Me
• Georges fra La Cage aux Folles
• George fra Sunday in the Park with George
• Harold Hill fra The Music Man
• Henry Higgins fra My Fair Lady
• Horace Vandergelder fra Hello, Dolly!
• J. Pierrepont Finch fra Hvordan man blir direktør
• Jean Valjean fra Les Misérables
• Kongen av Siam fra The King and I
• Marvin fra Falsettos
• Herr Applegate fra Damn Yankees
• Nathan Detroit fra Guys and Dolls
• Porgy fra Porgy and Bess
• Tony fra The Most Happy Fella
Oppsetninger med flere nominasjoner
• Damn Yankees – Ray Walston (vant) og Stephen Douglass
• Take Me Along – Jackie Gleason (vant), Robert Morse og Walter Pidgeon
• To muntre herrer fra Verona – Clifton Davis og Raúl Juliá
• My Fair Lady – George Rose (vant) og Ian Richardson
• La Cage aux Folles – George Hearn (vant) og Gene Barry
• Les Misérables – Terrence Mann og Colm Wilkinson
• Starmites – Gabriel Barre og Brian Lane Green (Jerome Robbins' Broadway og Starmites konkurrerte det samme året)
• City of Angels – James Naughton (vant) og Gregg Edelman
• Ragtime – Peter Friedman og Brian Stokes Mitchell
• Svindlere med stil – Norbert Leo Butz (vant) og John Lithgow
• Monty Python's Spamalot – Hank Azaria og Tim Curry (Svindlere med stil og Monty Python's Spamalot konkurrerte det samme året)
• The Book of Mormon – Josh Gad og Andrew Rannells
• Follies – Danny Burstein og Ron Raines
• Kinky Boots – Billy Porter (vant) og Stark Sands
• A Gentleman's Guide to Love and Murder – Jefferson Mays og Bryce Pinkham
• Hamilton – Lin-Manuel Miranda og Leslie Odom jr. (vant)
Giulia Lapi
Giulia Lapi (født 5. november 1985) er en italiensk synkronsvømmer. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 7 i duett.
Errett Lobban Cord
'''Errett Lobban «E. L.» Cord''' (født 20. juli 1894, død 2. januar 1974) var en foregangsmann i USAs transportindustri i første halvdel av 1950-tallet.
Cord grunnla Cord Corporation i 1929 som et selskap for over 150 datterselskaper. Han kontrollerte i sin tid det meste av transportindustrien i USA. Selskapet kontrollerte blant mange selskaper:
Han var foregangsmann i utviklingen av flyet Vultee V-1, som førte til en serie av sivile og militære fly fra Vultees fabrikker.
Han ble født i Warrensburg, Missouri, og hadde drevet med motorsport, var mekaniker og selger av biler før han fikk tilbud om å lede det døende Auburn Automobile Company i 1924. Allerede i 1928 kontrollerte Auburn som i 1931 var den 13. største selger av biler i USA. I løpet av 1934 flyttet han til England av frykt for å bli kidnappet. Han flyttet tilbake til USA i 1936, men kom da i myndighetenes søkelys på grunn av sin befatning med omsetning av aksjer i Checker cab. I 1937 solgte han Cord Corporation til Aviation Corporation og trakk seg tilbake til Los Angeles for å tjene enda flere millioner i eiendomsomsetning.
Inn i radio- og TV-virksomhet
Cord kjøpte opp og startet flere av de første radio- og fjernsynsstasjoner i California og senere Nevada, da han flyttet dit på 1940-tallet. I kallesignalet for sin Los Angeles radio stasjon, KFAC, står A.C. for Auburn Cord.
Cord etablerte i 1950 i Reno, KCRL-TV og radio og han drev den i mer enn 25 år. I stasjonens kallesignal står 'CRL' for "Circle L"- en ranch Cord som Cord eide i Nevada-ørkenen.
På 1940-tallet ble Cord medlem av Nevadas lovgivende forsamling etter en som døde. Han ble kjent som politiker senere sitt liv, da han ble bedt om å stille som kandidat til stillingen som guvernør t i 1958. Han avslo uten å oppgi noen grunn. Han døde av kreft i Reno, Nevada i 1974, 79 år gammel.
Fysiske konsekvenser av global oppvarming
Fysiske konsekvenser av global oppvarming har å gjøre med endring av jordens klimasystem og andre fysiske systemer på grunn av global oppvarming. Siden den den industrielle revolusjon har det skjedd en endringer av jordens klima, ikke bare ved høyere gjennomsnittlige temperaturer, men også endringer relatert til smelting av is og snø på høye breddegrader, mer og kraftigere nedbør i Nord-Amerika og Europa, hyppigere tørke i Middelhavsområdet og Vest-Afrika, samt økning av havnivået og flere andre endringer. Den pågående klimaendringen er en trend som er forventet å gi betydelige høyere globale gjennomsnittstemperaturer i forhold til førindustrielle verdier. Dette har og vil få konsekvenser som havnivåstigning, tilbaketrekning av isbreer, endring av klimasoner, vegetasjonssoner og habitater, endringer av nedbørsmønstre, sterkere eller hyppigere ekstremvær som for eksempel flom, stormer og tørke.