cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leif Terje Løddesøl
Han var utdannet cand.jur. fra Universitetet i Oslo i 1960, studerte ved Europa-colleget i Belgia 1960-1961 og gjennomførte Det militære språkkurs i russisk. Han studerte også ved Hague Academy of International Law i Nederland.
Som fullmektig i Utenriksdepartementets rettsavdeling fra 1962 til 1966 arbeidet Løddesøl for Jens Evensen under delelinjeforhandlingene om Nordsjøen. Han var senere blant annet administrerende direktør for rederiet ScanAustral (1969–1974), Wilh. Wilhelmsen (1974–1980), administrerende direktør for Den norske Creditbank (1980–1988) (DnC fusjonerte senere med Bergen Bank og ble Den norske Bank), konsernsjef i rederiet Wilh. Wilhelmsen (1988–2000), president for Norges Rederiforbund (2000–2002) og styreformann i Statoil (2002–2003) og Den Norske Opera (1996–2005). Han var også styreformann i de norske filialene av oljeselskapene BP og Mobil i løpet av karrieren.
Anders Wissler
Anders Henrik Wissler (født 1869 i Linköping, død 1941 i Stockholm) var en svensk skulptør og billedhugger.
Leif Terje Løddesøl
Løddesøl ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1985 og forfremmet til kommandør av samme orden i 2011.
Anders Wissler
Wissler ble utdannet ved Tekniska skolan i Stockholm, ved Konstakademin og i utlandet. Blant hans større arbeider kan nevnes fontenegruppen «Tors fiske» som ble reist i 1903 på det daværende Adolf Fredriks torg (dagens Mariatorget) på Södermalm i Stockholm. Foran lasarettet i Karlskrona står verket «Barmhärtigheten», og i Mariefred står fontene «Vattenlek». Wissler er representert på Nationalmuseum i Stockholm, Kulturhistoriska museet i Lund og Trelleborgs museum.
Leif Terje Løddesøl
Hans far var dr.agric. Aasulv Løddesøl (1896–1978).
Majestet
Majestet (høytysk majestät (middelhøytysk majestat) fra latin majestas, «større») brukes som til- og omtale for en rekke suverene herskere, fortrinnsvis konger og keisere.
Tormod W. Karlstrøm
Tormod Wilhelm Karlstrøm (født 28. mars 1944) er en norsk økonom og statstjenestemann.
Han var var assisterende fylkesmann i Hedmark fra 1997, og hadde tidligere arbeidet i Miljøverndepartementet. Han var fungerende fylkesmann fra Sigbjørn Johnsen ble utnevnt til finansminister i oktober 2009 til Sylvia Brustad ble konstituert i stillingen i februar 2010.
Nerva (holme)
Nerva (russ.: Нерва, svensk: Nervö, finsk: Narvi) er en russisk holme i Finskebukten. Holmen ligger rundt 20 km sør for fastlandet vest for Viborgbukta og rundt 16 km østnordøst for Sommers.
Før 1940 var Nervö en finsk utøy i Viborgs län. Et fyr ble oppført på holmen i 1867.
Det nåværende fyret på Nerva er oppført av Russland etter 1945.
Mikladalur
Mikladalur (dansk: Mygledal) er en bygd og et kirkested på Færøyene. Mikladalur er en gammel jordbruksbygd nord på østkysten Kalsoy, adskilt fra havet med høye klipper. Bygdene Mikladalur og Trøllanes utgjør et kirkesogn, som i 1931 ble en egen kommune, men som i 2005 ble tillagt Klaksvík. Siden 1980-årene har Mikladalur vært forbundet med de øvrige bygdene på Kalsoy gjennom fem veitunneler. Fra Syðradalur lengst sør på øya er det fergeforbindelse til kommunesenteret Klaksvík. Den 1. januar 2016 hadde Mikladalur 27 innbyggere.
Historie
Stedsnavnet er sammensatt av norrønt mikill, «stor», og dal. Mikladalur er første gang nevnt i Hundebrevet fra siste halvdel av 1300-tallet. Stedsnavn antyder at Mikladalur har vært et kirkested siden middelalderen. Kirken er første gang nevnt i tingboken i 1646 og 1709. Den nåværende Mikladals kirkja ble reist i 1859, vesentlig ombygd i 1915 og utbedret i 2012.
Et sagn forteller at en påstått sønn av kong Sverre Sigurdsson og færøyske Astrid Roedatter, Erling, skal ha hevdet rett på den norske tronen under innbyrdeskrigene. Et av de tre slagene mellom Erling og kong Inge Bårdsson skal ha stått i Mikladalur, men Erling led nederlag i alle og dro senere til Norge.
Et av Færøyenes mest kjente sagn, først nedskrevet av V.U. Hammershaimb, finner sted i Mikladalur. En selflokk tar av seg skinnene sine på helligtrekongersaften og ser ut som mennesker. En bondesønn fra Mikladalur gjemmer skinnet til en vakker selkvinne, slik at hun ikke kan vende tilbake til havet, men må leve som hans kone. Mange år senere finner hun skinnet og forenes med sin hannsel. Idet bygdens menn senere skal på selfangst, viser selkonen seg for mannen i drømme og ber ham skåne maken og deres to selunger. Mannen dreper likevel maken og begge ungene og spiser kjøttet. Deretter viser selkonen seg igjen i drømme, og lover blodig hevn over hele Kalsoy. En statue av selkonen, kópakonan, ble avduket i Mikladalur i 2014.
Et viktig samlingspunkt i Mikladalur og på Trøllanes har vært avholdslaget, stiftet av lærer Absalon Guttormsen i 1883.
Fiume Santo kraftverk
Fiume Santo kraftverk (italiensk: Centrale termoelletrica di fiumesanto) er et varmekraftverk beliggende i regionen Sardinia i Italia. Det har en installert produksjonskapasitet på 960MW fordelt på 4 blokker / turbiner. Anlegget ble utbygd omkring 1983–1993. Brenselstypen er kull og fyringsolje, og operatør er energiselskapet E.ON Italia SA. Det eksisterer planer om utvidelse.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 3 928 000 tonn.
Nikolas III
Nicolaus III (født Giovanni Gaetano Orsini omkring 1216 i Roma, død 22. august 1280 i Soriano i nærheten av Viterbo) var pave fra 25. november 1277 til sin død, 22. august 1280.
Han var en romersk adelsmann som tjenestegjorde under åtte paver, blitt gjort til kardinaldiakon med kirken San Nicola in Carcere som titulus av pave Innocens IV (1243–1254), beskytter av fransiskanere av pave Alexander IV (1254–1261), storinkvisitor (Inquisitor Generalis) av pave Urban IV (1261–1264), og etterfulgte pave Johannes XXI etter at den hellige stol sto seks måneder ubesatt i det pavelige valg i 1277. Han vant valget hovedsakelig grunnet sin families innflytelse.
Portretter av Dante
Dante i Inferno (Helvete), den første delen av Den guddommelige komedie, nevner pave Nicolaus III kort som fordømt til å tilbringe evigheten i tredje Bolgia i åttende sirkel i helvete, reservert for de som har begått simoni, forbrytelsen i å ha kjøpt kirkelige embeter eller posisjoner. I Dantes fortelling er disse plassert med hodet ned i hull mens flammer brenner fotsålene på deres føtter (Canto XIX). I disse hullene var Nicolaus III den fremste synderen, noe som var demonstrert av graden av flammer på føttene hans. I begynnelsen tror Dante at det er pave Bonifatius VIII som blir straffet i helvete, men da forvirringen blir oppklart, forteller Nicolaus til Dante at han forutser fordømmelsen (for simoni) ikke bare for Bonifatius VIII, men også for pave Klemens V, kjent som en enda mer korrupt pave.
Lars Reynert Olsen
Lars Reynert Olsen (født 1969 i Nairobi, Kenya) er en norsk skuespiller, produsent, regissør og dramapedagog. Han debuterte på Oslo Nye Teater i 1989 og har som skuespiller siden medvirket i ulike scene-, TV- og filmproduksjoner, samt turnert med Den kulturelle skolesekken.
Olsen ble Nominert til "Best Supporting Actor in a Foreign Language Film | Madrid IFF 2020". I 1999 mottok Reynert Aftenpostens revypris for årets beste skolerevy med "Kommunika... hva for noe?" for Ullern Videregående Skole som regissør og tekstforfatter. Han har også mottatt stipend fra Kulturrådet.
Til daglig er Olsen kunstnerisk ansvarlig i Radix Teater- og Kulturformidling.
Vannpolo under Asialekene 2002
Vannpolo under Asialekene 2002. Vannpolo var en av flere sporter under de fjortende Asialekene som ble arrangert i Busan i Sør-Korea mellom 2. og 16. oktober 2002. Det var fjortende gangen vannpolo for menn var med i lekene. Seks lag deltok. Kasakhstan vant finalen med 15-14 over Japan.
Turisme
Turisme er klassisk ansett som reiser for hyggens skyld, selv om denne definisjonen har utvidet seg de senere årene til også å inkludere andre reiser utenom ens normale arbeids- eller bostedsområde.
Turisme utgjør en stor del av næringslivet både direkte via reiselivsnæringen og indirekte for forretningslivet generelt.
Historie
Turismen oppstod når større antall middelklassemennesker begynte å slutte seg til aristokratiske reisende. Når samfunnene ble rikere og mennesker levde lenger, ble det ikke bare mulig, men rimelig at lavere-middel- og middelklassefolk etter avsluttet arbeidskarriere pensjonerte seg med god helse og med betydelige formuer. Turisten er vanligvis interessert i (blant annet) reisemålets klima, kultur og natur. Rike mennesker har alltid reist til fjerne verdensdeler, ikke tilfeldigvis for andre formål, men som et mål i seg selv: å få se fantastiske bygninger eller andre kunstarter; å lære nye språk; eller smake nye matretter. Man tror også at kimen til dagens turisme ble lagt på tolvhundretallet da spesielt unge, uerfarne teologstudenter begynte å reise utenlands for å oppsøke berømte lærere, og sammen med kjøpmannstanden preget dette reisebildet under flere hundre år. Fra seksten-syttenhundretallet ble humanistisk selvrealisering minsket, og turistene på denne tiden var unge adelige gentlemen. Dannethet og galant opptreden søkte man ved å bli "verdensmenn".
Økonomi
Turismen er en tertiærnæring, eller servicenæring, som utgjør et viktig bidrag til økonomien i næringslivet. Direkte inntekt fra turismen får næringer innen transport, hotell og restaurant og varehandel. Spesielt for små steder og for lavinntektsland gir dessuten reiselivsnæringen en positiv indirekte innsprøytning.
Turistmål
Med 842 millioner ankomster og en vekst på 4,5 prosent ble 2006 et rekordår for verdensturismen. Det viser tall fra verdens turismeorganisasjon UNTWO.
Afrika økte mest med en vekst på 8,1 prosent, men verdensdelen forsyner seg fortsatt bare av en liten bit av turistkaka. Afrika har under fem prosent av verdensturismen. Afrikanske land som Sør-Afrika, Marokko og Kenya hadde nok et godt turistår.
Asia og Stillehavet økte med 7,6 prosent, Europa og Midtøsten med i underkant av fire prosent og Sør- og Nord-Amerika med to prosent. Chile, Colombia, Guatemala, Paraguay og Peru er landene som har opplevd størst vekst på det søramerikanske kontinentet.
I Asia har både Kina og India opplevd en solid økning i antall turister. Blant annet bidro Beijing-OL i 2008 til at flere fant veien til Kina. Trolig vil landet i løpet av få år passere Spania som verdens nest mest besøkte, etter Frankrike.
Også Spania opplevde en vekst på 4,5 prosent og nådde 58,4 millioner turister i 2006. 2006-tallene for Frankrike er ikke klare, men UNWTO anslår at de vil ligge rundt de 75,9 millioner besøkende som landet hadde i 2005.
Attraksjoner
Oversikt over verdens mest spektakulære attraksjoner eksisterte allerede i oldtiden. Den eldste kjente listen kalles Verdens syv underverker. Både i antikken og senere i historien frem til i dag er det nedtegnet oversikt over byggverk, og etter hvert som verdensbildet utvidet seg ble kriteriene endret. UNESCO har laget en fortegnelse over Verdensarven.
I Europa var klassiske kultursteder i den gresk-romerske sivilisasjonen høyt verdsatte reisemål. Enkelte reiste så langt som til Lilleasia eller Egypt. I østen hadde turismen hellige fjell og rituelle møtesteder som reisemål. I dag kan opplevelse i seg selv være motiv for å reise hvor som helst i verden uten at avstanden setter grenser.
Ulike typer turisme
Reisebyrå tilbyr i dag temareiser spesielt tilrettelagt for særlige interesser :
Hotell og restaurant
Gourmetguiden over alle, Michelins røde hotell- og restaurantguider, konsentrerer seg kun om spising og soving, og holder seg gjerne i den øvre prisklassen. Bøkene produseres kun på ett språk, vertslandets, men guiden er basert på symboler, og er forståelig og brukervennlig selv om du ikke behersker det lokale språket.
Guidebokserien ble startet som en ekstraservice til lastebilsjåfører fra dekkforhandleren Michelin, men ble så populære at selskapet bestemte seg for å selge dem på et bredere marked.
Turisme i Norge
Det samlede turistkonsumet i Norge var i 2011 129 milliarder kroner, noe som tilsvarer 4,3 % av BNP (utenom petroleumssektoren) og 6,7 % av sysselsettingen. I dette tallet er også medregnet omkring 21,5 milliarder kroner i forretningsreiser for norske virksomheter. Utenlandske besøkende sto for omkring 26,8 milliarder kroner. Akershus og Oslo hadde størst omsetning, Finnmark og Aust-Agder minst totalomsetning, men i Finnmark utgjorde turismen 8 % av bruttproduktet. Turistkonsumet består av omkring 32 % utlegg til transport samt 11 % til turoperatører og bilutleie, i Akershus sto transporttjenester for over 80 % av turistenes konsum. Overnatting sto for 11 %.
Personer bosatt i Norge gjennomførte i 2007 om lag 23 millioner reiser med overnatting, av dette var 1/3 til utlandet - i tillegg var 6,5 millioner dagsturer til utlandet. Nordmenns viktigste reisemål i utlandet (i fallende rekkefølge): Sverige, Danmark, Spania, Storbritannia, Tyskland, Frankrike, Hellas, Italia, USA og Tyrkia.
Eksterne lenker
سیاح
Slaget ved Alvøen
Slaget ved Alvøen var et sjøslag som ble utkjempet mellom en engelsk fregatt og en norsk styrke bestående av fire kanonjoller og en kanonsjalupp, 16. mai 1808. Slaget fant sted i Vatlestraumen ved Alvøen like sørvest for Bergen, og var en del av den såkalte Kanonbåtkrigen fra 1807 til 1814 under Napoleonskrigene.
Den britiske fregatten HMS «Tartar» var på vei inn til Bergen for å uskadeliggjøre eller ta som prise et hollandsk kaperfartøy som hadde søkt inn til Bergen for reparasjon. Om kvelden den 15. mai løp det inn melding til Bergenhus om at en engelsk fregatt var i leden. Om natten/morgenen den 16. mai ble fem norske kanonfartøyer sendt ut for å møte fienden.
Slaget varte i vel en time og endte med at fregatten flyktet nordover ut Hjeltefjorden. Engelskmennene mistet totalt tolv mann, og skipet fikk store materielle skader. Blant de falne var skipssjefen selv. De norske tapene skrev seg til fem mann, i tillegg til flere sårede. Trefningen fikk betydning da en så at små kanonbåter kunne bekjempe større fartøy innenskjærs langs norskekysten.
Bakgrunn
Krigsårene 1807-1814 var harde tider for Norge. Dette var under Napoleonskrigene – Norge var i union med Danmark, og Danmark-Norge var havnet på «feil» side i konflikten, etter flåteranet i 1807. Engelskmennene blokkerte kysten, og prøvde å hindre fremmede skips tilgang til norske havner – og med det også de livsviktige tilførslene av korn. Diktet Terje Vigen, hvor handlingen er lagt til disse årene, beskriver godt forholdene for befolkningen. Uten tilgang på statlige midler og et ordentlig sjøforsvar, måtte lokale skipsbyggerier langs norskekysten snekre sammen de krigsfartøyene det var mulig å bygge ved hjelp av pengemidler samlet inn fra lokalbefolkningen. Disse krigsfartøyene var små, og var bygget på grunnlag av tegninger som opprinnelig var svenske. I hovedsak ble det bygget et stort antall kanonjoller.
Ved kruttmøllene måtte man produsere hva man maktet med de råvarene som var tilgjengelige, og ved kanonstøperiene var det hektisk aktivitet med å lage kanoner til den vesle flåten av rofartøyer som sakte tok form på beddingene. I Bergen var det flere båtbyggerier. Ett av verftene som bygget kanonfartøyer i 1807 eksisterer den dag i dag, i ytre Sandviken, som Stiftelsen Sandviken Slipp. Her ble det bygget kanonjoller, kanonskonnerter og kanonsjalupper med midler som var samlet inn blant og av byens borgere.
Den generelle oppfordringen til folk fra myndighetene lød omtrent slik:
Fordi Norge hadde få skip, og helt manglet store fartøyer, ble en tvunget til å legge seg på en defensiv linje i krigen. De sjømilitære styrker søkte å hindre fiendtlige (engelske) skip i å ta for seg av norske handelsfartøyer. Kysthandelen var ekstremt viktig for at befolkningen ikke skulle sulte ihjel. Fisk kom nordfra, og ble ført sørover langs kysten på mindre båter – i tillegg kom korntilførslene fra Danmark, som var livsviktige for Norge. Den norske kystdefensjonen plasserte sine fartøyer på strategiske punkter langs kystlinjen hvor transporten foregikk. Fartøyene gikk ut med en gang det ble rapportert om fiendtlig aktivitet i distriktet de var ansvarlige for.
Kaperfarten var legalisert av de dansk-norske myndighetene (som under unionen også styrte Norge). Kaperbrev gjorde det mulig for sivile å utstyre et skip med kanoner og lovlig angripe alle fiendtlige fartøyer langs kysten. 99 % av verdien av byttet de tok, tilfalt dem selv, mens 1 % gikk til staten. Norske kapere hadde begynt å vise seg utenfor kysten av Skottland, og handelsskip som passerte her krevde bedre beskyttelse fra den britiske marinen. Som et mottiltak sendte britene flere krigsskip mot norskekysten for å uskadeliggjøre kapere allerede før de krysset Nordsjøen.
Opptakten til slaget den 16. mai
I april 1808 løp et hollandsk kaperfartøy, fregatten «Gelderland», inn til Bergen havn for reparasjon. I tillegg lå flere andre kapere på havnen. Engelskmennene fikk nyss om at denne hollenderen hadde ankommet, og fregattene «Tartar», «Adriane» og korvetten «Cygnet» ble den 10. mai sendt til Norge fra basen Leith i Skottland. «Tartar» seilte ut med ordre om å vokte bevegelsene til «Gelderland», men det hollandske skipet hadde allerede den 7. mai gått ut for å eskortere en konvoi. Det var i alle fall de opplysningene lokale fiskere gav til skipssjef George Edmund Byron Bettesworth på «Tartar» da fregatten ankom området vest for Stolmen i Austevoll sørvest for Bergen den 15. mai 1808.
Ifølge kilder førte fregatten «Tartar» hollandsk flagg i det den dukket opp utenfor kysten, og gav derfor ikke grunn til særlig mistanke. Holland var ikke en fiendtlig nasjon i den pågående konflikten med England. Norske fiskere og loser seilte ut for å møte fregatten da den kom inn – det hollandske flagget kan ha lurt dem til å tro at det var «Gelderland» som returnerte. Det var viktig for losene å komme først til skipet: Den som først nådde fram, fikk losjobben. I det de satte foten på dekk, ble de norske derimot tatt til fange av britene og tvunget til å vise vei inn mot Bergen.
De norske om bordkomne ble etter hvert satt som fanger under dekk på «Tartar», og kun en eller to loser var på dekk for å lede fregatten innover mot Bergen. Ved Bjorøyhamn la fregatten seg for anker om kvelden den 15. mai. Her ble den observert fra land av befolkningen på Alvøen.
Fra fregatten ble det sendt ut fire lettbåter, barkasser, for å rekognosere i leden innover mot Bergen, finne ut hvilke fartøyer som eventuelt lå på havnen, og sist, men ikke minst: «Bring out the shipping», håpet var at skip fra Bergen havn skulle seile ut og dermed støte på «Tartar» på sin vei.
Slaget
Hele 15. og morgenen 16. mai 1808 var det tåke og vindstille. Dette førte til at «Tartar» ikke ble observert fra land flere steder, men førte også til at man om bord i fregatten ikke kunne se stort – navigering i ukjent farvann kan være vanskelig, og skipssjefen Bettesworth bestemte derfor å sende ut armerte lettbåter for rekognosering. Bielke skriver at én av disse båtene tok til fange fire menn som var ute på patrulje ved Kvarven. Disse ble tatt med tilbake til fregatten, og kan ha blitt utnyttet som kjentfolk og los av besetningen. Siden det var nesten vindstille, var «Tartar» avhengig av å bli slept av egne båter for å i det hele tatt komme frem (buksering). Etter rekognoseringen vendte Bettesworth og to av de andre lettbåtene tilbake til «Tartar». Den siste lettbåten, med 2. løytnanten om bord, ble liggende ved Kvarven for å holde vakt.
Kaptein Bettesworth satte så i gang sitt fremstøt mot Bergen. Strømforholdene, den labre vinden og det ukjente farvannet må ha gjort dette vanskelig.
Om kvelden den 15. mai ble «Tartar» praiet og stoppet litt sønnenfor Alvøen, der fregatten lå til ankers ved Bjorøyhamn, av utsendinger fra den hollandske generalkonsul Hendrich J. Fasmer, som også bestyrte Alvøen kruttmølle. Han var naturlig nok interessert da han fikk øye på et tilsynelatende hollandsk skip i leden. Noen hevder han praiet fregatten og ble tatt til fange om bord, og senere løslatt – andre kilder nevner ikke dette i det hele tatt, og hans egen rapport fra 18. mai nevner ikke dette med ett ord. Da den første utsendte delegasjon ikke kom tilbake, sendte en fra Alvøen en større styrke. Da heller ikke disse kom tilbake, slo Fasmer alarm: Fra Alvøen fikk man etter litt sendt bud til Bergenhus om at en engelsk fregatt var på vei mot Bergen. Hundre mann fra festningen ble sendt for å forsvare kruttverket ved Alvøen, og etter hvert ble de fem fartøyene i roflotiljen som var stasjonert i Bergen og som var kampklare, sendt mot fregatten sent på natten den 16. mai – klokken var da 0230.
Ved Kvarven, like vest av Bergen, støtte flotiljen på barkassen som holdt vakt. Denne barkassen var, som nevnt, under kommando av «Tartar»s 2. løytnant, således skipets nestkommanderende. Bielke beordret ild, og to skudd ble avfyrt mot barkassen. Bielke forsøkte deretter å innhente barkassen, men fienden rodde bedre, og stakk av nordover, mot Hjeltefjorden. Den Bergenske roflotilje rodde derimot sørover, mot Alvøen og fregatten.
Kanonbåtflotiljen observerte «Tartar» mens den ennå lå mellom Brattholmen og Bjorøy, like sørvest for Alvøen: «Tartar» ble forsøkt seilt og buksert oppover mot Bergen. Tidevannsberegninger viser at det på denne tiden, rundt klokken seks om morgenen, var flo. Strømmen har altså gått innover mot Bergen, og «Tartar» har hatt strømmen med seg.
De fem fartøyene i flotiljen var fire kanonjoller og en kanonsjalupp, under ledelse av premierløytnant Christian August Bielke.
En hadde kanskje ikke trodd at de små norske fartøyene kunne utrette stort mot en britisk fregatt, men de små båtene hadde store kanoner for sin størrelse. Samtidig var de små kanonbåtene vanskelige å treffe. Presisjonsskyting var ikke vanlig. Kamp til sjøs bestod fortrinnsvis i å skyte så mange salver som mulig i håp om å treffe i alle fall én av gangene. I tillegg var farvannet trangt, og engelskmennene ukjente. Dette gav de norske fartøyene en stor fordel. Som om ikke dette var nok, hadde de norske fartøyene enda en stor fordel i og med at de var så små. Kanonmunningene kom lavt over vannflaten, og hvis kulebanen var flat nok, ville kulen rikosjettere bortover vannflaten, omtrent som når man kaster steinsmutt. Dette førte til at kulen opprettholdt mye av sin kraft og kunne gi treff i området ved fiendens vannlinje, med store og ofte alvorlige lekkasjer som følge.
I det kapteinen falt, overtok tredjeløytnanten, Herbert Caiger, kommandoen på «Tartar». Han forsøkte å få vendt bredsiden mot de norske fartøyene, i det fregatten i begynnelsen av slaget lå med baugen mot fartøyene. Siden en fregatt har kanonene langs bredsiden, var dette en svært uheldig posisjon. Etter hvert fikk han vendt skipet, men den kraftige ilden fra de små fartøyene og skadene skipet fikk, må ha gjort det vanskelig og uoversiktlig for løytnanten. Det er spekulert i og hevdet at fregatten strøk flagget – et tegn på overgivelse – men faktum er at det på denne tiden begynte å blåse, fregatten med det fikk vind i seilene og kunne stikke av.
Tartar seilte ut mot Hjeltefjorden på østsiden av Litle-Sotra. Bielke seilte altså etter fregatten, og la seg til ved utløpet mot Hjeltefjorden, muligens omtrent der hvor Sotrabroen er i dag. Han skjøt mot «Tartar» en siste gang, og ilden ble besvart. Bielke rodde deretter tilbake mot Bergen, i det han ikke kunne nå igjen fregatten enda en gang.
Etter slaget - konsekvenser og reaksjoner
En av de flere sårede etter trefningen døde dagen etter på sykehus, så antallet drepte på norsk side ble totalt fem. Et minnesmerke står i dag ved Korskirken i Bergen.
De fem omkomne på norsk side i slaget var:
På britisk side mistet en 12 mann. Dette inkluderte skipssjefen Post Captain Bettesworth, flere midshipmen og matroser. En midshipman i den britiske marinen, i alle fall på skip på størrelse med en fregatt, ledet ofte en kanon eller kanonavdeling. Tap av én mann ville derfor forvanske kommandoen over kanonene og dermed ildgivningen.
Tilbake i Alvøen lå flere kanonkuler på strendene og bergene som vitnet om slaget – og kan den dag i dag kan beskues på Alvøen hovedgård.
Etter å ha blitt beskutt siste gang ved Hjeltefjorden, la «Tartar» bi et sted like ved Vindenes på Sotra. Her slapp man fri en del av de fangede nordmenn. De kom seg senere til Bergen, og gav opplysninger som Bielke tok med i en rapport den 24. mai. Et eller annet sted må de også ha truffet på barkassen med skipets andreløytnant om bord, den barkassen som stakk nordover da Bielke rodde ut fra Bergen.
«Tartar» selv gikk ut Ulvsundet - dette er et svært smalt sund mellom Rongøyna og Blomøyna i Øygarden. Grunnen til at «Tartar» gikk ut her, var at en av de fangede fiskerne om bord på Tartar var lokalkjent, og måtte overta for de norske losene, da de kun hadde lospapirer fra Stolmen (hvor de kom fra) til Bergen. Ulvsundet er trangt, men forholdsvis dypt (12-16 meter) Dokumentene fra den fra før nevnte rettssaken og avhørene av de involverte bekrefter at «Tartar» valgte denne ruten. Etter å ha loset fregatten utenfor de ytterste skjærene, fikk de norske fangene lov til å gå fra borde, og rodde inn til Sotra. De fangede nordmenn ble alle stilt for retten for landsforræderi. De hadde loset et fiendtlig fartøy, og således hjulpet fienden.
Tilbake i havn, Leith i Skottland, skrev tredjekommanderende, 2nd Lieutenant Herbert Caiger, som overtok kommandoen da kapteinen falt, en rapport om slaget. Craiger skrev blant annet fra slagets begynnelse: «(...)a heavy and well directed cannonading on us, which cut our rigging, hulled us in several places, and killed the Captain who was in the act of firing a gun.»
Dette utsagnet understøtter det Bielke selv skrev, og ikke minst kan det fortelle oss noe om hvilken taktikk Bielke brukte. I mars 1808, altså få uker før slaget, ble det fra Danmark utgitt et hefte i taktikk, kalt Nogle Tanker om Brugen af Canon-Chaloupper. Det var skrevet av den danske kontreadmiralen Otto Lütken, som ble øverstkommanderende for sjøforsvaret i tiden 1811-1814. I forordet forklarer Lütken nødvendigheten av et slikt skrift, i det flåten av større skip er borte, og sjøoffiserene nå må lære seg «det fordeelagtigste Brug og Anvendelse af de nye Angrebs- og Forsvarsmidler», med andre ord rokanonbåtene. Her står blant annet å lese om de taktiske forskjellene mellom kanonbåter og større krigsskip:
Hvorvidt Bielke hadde lest dette, vites ikke.
Etterspill
En visste det ikke like etter slaget, men «Tartar» hadde vært i en så vanskelig situasjon at skipets nestkommanderende, som tok kommandoen da sjefen falt, vurderte å overgi seg. Enkelte kilder hevder også at flagget ble strøket (et tegn på overgivelse), men at fregatten flyktet like etter uten å la nordmennene borde skipet, da en gunstig vind blåste opp og gav fregatten mulighet til å flykte. Det siste er i alle fall riktig, og Bielke hadde nok dekning for sin påstand: «Hvis ikke den for oss usalige vinden hadde kommet, tør jeg nesten påstå, at fregatten nu hadde vært våres.»
Moralen steg betraktelig etter at de norske mannskapene på de tilsynelatende underlegne fartøyene hadde klart å drive vekk den store, engelske fregatten. Dette førte til økt giverglede og moral på norsk side. Så selv om man ikke fikk en fregatt servert på sølvfat, fikk man flere sølvpenger til bygging av nye fartøyer. Dessuten ble HMS «Tartar» det siste britiske krigsskipet som prøvde å ta seg helt inn til Bergen. Således var det en svært viktig seier, siden den demonstrerte at forsvaret rundt Bergen holdt stand også mot større skip. I tillegg viste dette britene at de norske rofartøyer var overlegne på hjemmebane, i den indre led, hvor manøvreringsegenskaper var viktig, og større skip var lite annet enn store, langsomme skyteskiver.
Kampen varte totalt 57 minutter, og ifølge Bielke skjøt hvert fartøy rundt 16-17 skudd. Dette betyr at det ble avfyrt ett skudd hvert tredje minutt fra hvert av fartøyene. Dette må sies å være en bra skuddtakt, de små fartøyene tatt i betraktning. På kanonjollene måtte kanonmannskapet stå på et dekk utenfor ripen når de skulle lade og viske ut kanonløpet. Ladetiden er i tillegg imponerende tatt i betraktning at Bielke kun hadde hatt 2-3 uker til å trene hele flotiljen.
Pengene som ble samlet inn fra private, var tilstrekkelig til å bygge tre nye kanonjoller. Med dette fikk man nok til å opprettholde en styrke i Bergen og samtidig la en del fartøyer gå i konvoitjeneste langs kysten for å beskytte handelen.
Hva «Tartar» angår, seilte skipet tilbake til England og ble der reparert. Skipet deltok i flere aksjoner langs norskekysten etter dette, da med ny skipssjef: Joseph Baker. «Tartar» grunnstøtte og sank i Østersjøen 18. august 1811.
Slaget ved Alvøen var ikke noe stort slag, men hadde dog stor betydning for britenes operasjoner langs norskekysten under krigen videre fra 1808 til 1814. I stedet for å trenge inn i indre led, holdt de seg stort sett litt på avstand. Det kom likefullt til flere større trefninger senere i krigen, så som for eksempel slaget ved Lyngør. Dette var langt mer dramatiske hendelser enn den ved Alvøen, men ikke noen hendelse som fikk så stor operativ og strategisk betydning for krigføringstaktikken for både briter og nordmenn.
Minner og markeringer
Et minnesmerke ble satt opp ved Korskirken i Bergen, og de døde ble begravet fra samme kirke. De senere år har det vært tradisjon for Sjøforsvaret i Bergen å arrangere en kransenedleggelse på minnestøtten hvert år på 17. mai.
Løytnant Bielke fikk en gate oppkalt etter seg i Bergen, og det samme fikk «Tartar» – henholdsvis Løitnant Bjelkes Gate og Tartargaten.
200-årsjubileum
I skuespillet inngikk også en rekonstruksjon av slaget – «Øster Riisøer 3», en replika av en kanonjolle, var blant de mest autentiske deltagerne. Galeasen «Loyal» gikk inn i rollen som «Tartar», mens en del mindre båter, blant annet «Enigheten», var med i rollen som de andre fartøyene i den Bergenske Roflotilje. Det ble skutt med løskrutt, med saluttkanoner, men også med «Øster Riisøer 3»s 3,5-tonn tunge 24-punds kanon.
Deltager var også Forsvarets Musikkorps Vestlandet, som stod for blant annet marsjer, men også urfremførelsen av musikken til «Hvad tenker du britiske røver», et dikt skrevet i 1808.
Kunsthøgskolen i Oslo
Kunsthøgskolen i Oslo (ofte forkortet KhiO) er en vitenskapelig høyskole med rundt 500 studenter og 180 ansatte. Kunsthøgskolen i Oslo ble opprettet 1. august 1996 gjennom sammenslåingen av fem tidligere selvstendige høyskoler. Skolen tilbyr treårig bachelorstudium, toårig masterstudium, årsstudium og PPU. Det undervises i billedkunst, kunst og håndverk, design, teater, dans og opera.
Kunsthøgskolen ble samlet ved åpningen av siste byggetrinn på den gamle Seilduksfabrikken på Grünerløkka, ved semesterstart 30. august 2010. I 2011 ble Kunsthøgskolen delt opp i seks avdelinger: Teaterhøgskolen, Balletthøgskolen, Operahøgskolen, Design, Kunst og håndverk og Kunstakademiet.
Kunsthøgskolen i Oslo er i dag den siste selvstendige nasjonale institusjon som tilbyr høyere utdanning innen visuell kunst og design. Den tidligere Kunst- og designhøgskolen i Bergen ble i 2017 slått sammen med Universitetet i Bergen.
Historikk og organisering
Kunsthøgskolen i Oslo ble opprettet 1. august 1996 gjennom sammenslåingen av fem tidligere selvstendige høyskoler:
I 2003 ble de tre scenekunstavdelingene samlet i ett fakultet, Fakultet for scenekunst. Samme år ble avdeling Statens håndverks- og kunstindustriskole (SHKS) delt i to avdelinger, Avdeling Design og Avdeling Kunstfag. Stortinget fattet vedtak om full samlokalisering. I 2003 flyttet scenekunstutdanningene dans, teater, opera og scenografi inn i nye lokaler på Grünerløkka. Resten av utdanningene innen visuell kunst og design flyttet inn i annet byggetrinn 30. august 2010 på samme campus ved tidligere Christiania Seildugsfabrik ved Akerselva. Arkitekten bak byggetrinn 1 er Samark AS, mens Lund Hagem Arkitekter AS og Søyland Arkitekter AS står bak byggetrinn 2. Det totale areal er på 43 000 kvadratmeter brutto.
Rektorer
Peter Butenschøn var rektor ved Kunsthøgskolen fram til 1. august 2007, da tidligere rektor ved Einar Granums kunstfagskole, Cecilie Broch Knudsen overtok som rektor. I 2011 ble Cecilie Broch Knudsen gjenvalgt for fire nye år som rektor. Fra 2015 til 2019 var Jørn Mortensen rektor. I 2019 ble valg til rektor for et åremål på fire år. I oktober 2020 sa han opp stillingen som rektor etter kritikk etter at han hadde tatt side for en av partene en identitetspolitisk konflikt mellom studenter på høyskolen. tok over som rektor fra 2021 og fra 2023.
Avdelinger
Kunsthøgskolen har følgende inndeling (pr 2018):
Lomma (Sverige)
Lomma er et tettsted i Skåne län i landskapet Skåne i Sverige. Det er Lomma kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 10 837 innbyggere.
Borgerarrest
Borgerarrest er en arrestasjon som utføres av en sivil person, til forskjell fra en polititjenestemann. Fenomenet er gjerne hjemlet i ulovfestet sedvanerett eller i landets strafferett, eventuelt spesiallovgivning om vaktselskaper o.l. Borgerarrest er vanligvis kun tillatt når den arresterte er i ferd med å begå lovbrudd, og når overtredelsen er av en viss alvorlighetsgrad. Som regel kreves det at personen som utfører borgerarresten kontakter myndighetene umiddelbart etter arrestasjonen.
Knoppmåler
Knoppmåler (Gymnoscelis rufifasciata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den finnes over hele Sør-Norge.
Borgerarrest
Norge
Den som uten å høre til politiet har foretatt en pågripelse, skal straks overgi den pågrepne til politiet.
Danmark
I Danmark er borgerarrest (civil anholdelse) en arrestasjon foretatt av andre enn politifolk under visse omstendigheter hvor forutsetningene fremgår av retsplejelovens § 755 annet ledd.
Knoppmåler
Levevis
Denne arten kan finnes i mange ulike habitater. Larven lever på knopper, blomster og frukter av en rekke forskjellige planter. De voksne målerne flyr i to generasjoner hvert år, i april – mai (enkelte ganger så tidlig som i januar i milde vintre) og i juli.
Utbredelse
Dette er en palearktisk art som finnes i Nord-Afrika, Europa og Nord-Asia. I Norge er den funnet nord til Sør-Trøndelag.
Borgerarrest
Danmark
Uttrykket «andre enn politifolk» omfatter her både private i deres fritid, for eksempel en borger som blir vitne til en forbrytelse, personer som er på arbeide, så som butikkansatte eller dørvakter og personer som er i offentlig tjeneste, for eksempel togbillettkontrollører eller hjemmeværnsfolk (i fredstid).
Reglene for politiets arrestasjoner og borgerarrest er stort sett like. Det følger av retsplejeloven:
Eminense
Eminense er en protokollær tittel for enkelte høye geistlige, særlig kardinaler, i Den katolske kirke. Det kommer opprinnelig fra det bysantinske hoffet, hvor det ble brukt som tiltaleform for keiserens nærmeste rådgivere. En såkalt grå eminense (fra fransk éminence grise) er en maktperson som holder seg i bakgrunnen, men likevel påvirker utviklingen. Ordet eminense stammer fra latin eminentia, «fremragende» eminent.
Borgerarrest
Danmark
Reglene for borgerarrest fremgår av annet ledd:
Sverige
I Sverige er borgerarrest (envarsgripande) den rettighet som enhver (det vil si hvem som helst) har til i visse spesielle situasjoner å arrestere personer som har begått lovbrudd.
Eminense
Fra 600-tallet kunne tittelen høres innen den katolske kirke om kardinaler og dessuten om vanlige biskoper, men for de sistnevbnte bortfalt bruken og ble erstattet av den protokollære tittel eksellense.
Borgerarrest
Sverige
Rättegångsbalkens kapittel 24 § 7 lyder: «''Om den som har begått brott, på vilket fängelse kan följa, påträffas på bar gärning eller flyende fot, får han gripas av envar. Envar får också gripa den som är efterlyst för brott. Den gripne skall skyndsamt överlämnas till närmaste polisman.''» Det er av stor betydning at arrestanten fremstilles for politi så snart som mulig.
Eminense
Også geistlige kurfyrster og Malteserordenens stormester kunne bruke tittelen. Den 19. juni 1630 regulerte pave Urban VIII kardinalenes titler slik at eminense ble protokollært enerådende. Før da var den vanlige tittelen illustrissime. Malteserordenens stormester fikk føre blandingsformen Hans eminente høyhet.
Borgerarrest
Sverige
I henhold til rettspraksis kreves det ikke at den som utfører en borgerarrest fullt ut har utredet arrestantens skyld til lovbruddet, men inngrepet kan ikke skje uten en konkret indikasjon på at det er nettopp denne personen som har begått lovbruddet, for eksempel kan det være bra om den som utfører arrestasjonen har sett den mistenkte begå lovbruddet.
Eminense
Erkebiskoper i den ortodokse kirke kalles også eminenser.
Borgerarrest
Eksterne lenker
Stortinget: Representantforslag om en gjennomgang av regelverket for ervervsmessig vaktvirksomhet
Farriselva
Farriselva er ei elv i Larvik kommune i Vestfold. Den har utspring fra innsjøen Farris, og løper ca. 1 100 meter før den munner ut i Larviksfjorden, midt i Larvik by. Den har et nedbørfelt på 494,96 km² og middelvannføringen ved munningen er 10,78 m³/s. Elva er nederste del av Siljanvassdraget, som også kalles Farrisvassdraget. Vassdraget har utspring fra Skrimfjella i Buskerud og har en total lengde på 74,6 kilometer.
Borgerarrest
Eksterne lenker
Festnahme
Saldobalanse
Saldobalanse eller råbalanse er en forenklet oversikt over regnskapet. Det er en opplisting av alle kontoene i regnskapet som det er bokført et beløp på og brukes for å få en rask og effektiv oversikt. Summen av alle posteringer vil vises akkumulert per konto. Bokføring følger prinsippet for dobbelt bokholderi. Dette betyr at hver transaksjon registreres på minst to steder (konti), med like store beløp til debet (+) og til kredit (-). Sum av et bilag, dvs. debet (+) og kredit (-), er alltid null i bokføring. Ettersom alle føringer skal gå i null må følgelig summen av saldobalansen gå i null.
Farriselva
Farriselva har med sitt fossefall vært en viktig kraftkilde for Larviks industri siden 1500-tallet. De siste årene har elva hatt svært liten vannføring, blant annet på grunn av at drikkevannsuttaket er så stort.
Saldobalanse
En forenklet saldobalanse vil kunne se omtrent slik ut:
Konto 1200 Maskiner
Konto 1400 Varelager
Konto 1500 Kundefordringer
Konto 1900 Bank
Konto 2000 Egenkapital
Konto 2200 Banklån
Konto 2700 Skyldig offentlige avgifter
Konto 2900 Annen kortsiktig gjeld
Konto 3000 Salg
Konto 4000 Varekjøp
Konto 5000 Lønn
Konto 6000 Avskrivninger
Konto 6100 Andre driftskostnader
Konto 8000 Renteposter
Ved å stille opp regnskapet på denne måten kan man få all regnskapsinformasjon i sammendradd form på få sider i motsetning til hovedboken som viser alle transaksjoner i detalj. En hovedbok kan være fra noen hundre sider til flere tusen.
Eksempel på bruk
Kjøp av vare kr 1 000 + kr 250 i merverdiavgift eller mva:
Konto 1900 Bank               – 1 250
Konto 2700 Offentlig avgifter +   250
Konto 4000 Varekjøp           + 1 000
---
Kontroll for korrekt bokføring =    0
En saldobalanse har sine klare begrensninger. Det er f.eks. ikke lett å se resultatet til selskapet ut ifra en saldobalanse. Den enkleste måten er ofte å summere alle balansekontoer (mellom 1000 og 2999) og finne det på den måten. I eksempelet ovenfor blir dette kr -1 000, dvs dårligere resultat som følge av en kostnad på kr 1 000.
Eksellense
Eksellense (latin, «fortreffelighet») brukes som til- og omtale for personer i enkelte høye stillinger. Den brukes om statsoverhoder som ikke er majesteter, eller har andre tiltaleformer. Statsministre og fremmede lands ambassadører tiltales ofte Deres eksellense. I Danmark er alle i første rangklasse eksellenser. I Sverige var tidligere statsministeren og utenriksministeren eksellenser, men det er nå bare riksmarskalken som har tiltalen. Offisiell bruk av tittelen er avskaffet i Norge, men før unionsoppløsningen var de to statsministrene eksellenser.
I Den katolske kirke er eksellense den formelt riktige tiltaleformen for biskoper. I Norge brukes formen ikke daglig, men i formell korrespondanse er det ikke uvanlig å ta den med. I enkelte land brukes andre former, f.eks. i Storbritannia hvor biskoper tiltales som «My Lord» og erkebiskoper som «Your Grace» («Deres Nåde»).
Anne Markestad
Anne Markestad (født 27. desember 1955) var leder av Norges Farmaceutiske Forening fra 2005 til 2009. . Hun er utdannet farmasøyt og er nå rådgiver for forsyningssikkerhet ved Sykehusapotekene HF. .
Hun ble utnevnt til "Årets farmasøyt 2018" av Farmasøytisk forening 25.09.2018.
Rosenpelikan
Rosenpelikan (vitenskapelig navn Pelecanus rufescens) er en fugl i pelikanfamilien. Vingespennet kan bli 2,4 meter og vekten 5,5 kilo, dette er likevel en liten pelikan, mye mindre enn hvitpelikanen. Kroppen er grå og hvit, med en rosa rygg.
Habitat
Den holder til i sumper og grunne innsjøer. Den bygger reir av en haug med kvister og legger to til tre store, hvite egg i det. Ungene får mat ved å dukke hodene inn i foreldrenes gap og spise halvfordøyet fisk fra dem. Den lever av fisk og amfibier.
Utbredelse
Rosenpelikan finnes i Afrika, sør i Arabia og på Madagaskar.
Bokbåt
Bokbåt er et flytende bibliotek som driver oppsøkende bibliotekvirksomhet på samme måte som en bokbuss.
Steder som har eller har hatt bokbåttjeneste er:
Hans Howaldt
Howaldt var en høyt dekorert ubåtkommandør i Kaiserliche Marine under første verdenskrig. Under hans kommando stod ubåter som opererte i det meste i Den engelske kanal og som senket 76 skip på rundt 150 000 tonn. Han mottok Jernkorset i begge klasser for sin innsats. Han deltok også i andre verdenskrig, da som kaptein på en stor minelegger og kommandant for en gruppe mineleggere som opererte i Østersjøen, Kattegat og Skagerak. Han ble i løpet av krigen forfremmet til Kapitän zur See (tilsvarer oberst i hæren).
Han vant en olympiske bronsemedalje i seiling under OL 1936 i Berlin. Han var med på den tyske båten «Germania III» som kom på tredjeplass i 8-metersklassen bak den italienske båten «Italia» og «Silija» fra Norge. Seilingene ble avviklet utenfor Kiel i perioden 4. til 12. august 1936. Mannskapet på «Germania III» var Howaldt, Felix Scheder-Bieschin, Alfried Krupp von Bohlen und Halbach, Eduard Mohr, Fritz Bischoff og Otto Wachs.
Louis Yu Runchen
Louis Yu Runchen (forenklet kinesisk: 余润深; tradisjonell kinesisk: 余潤深; pinyin: Yú Rùnshēn; født 1. desember 1931 i landsbyen Yuwang i Hanzhong i Shaanxi i Kina) er katolsk biskop i bispedømmet Hanzhong i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina.
Biografi
Han ble bispeviet 30. november 1986, uten pavelig mandat, av biskop Joseph Zong Huaide, til «den åpne kirke»s biskop av Hanzhong. Han har i 2004/2005 forsonet seg med og underordnet seg stedets undergrunnsbiskop Bartholomew Yu Chengti, som var hans storebror, og fungerte som hans koadjutor inntil hans død i 2009. Da overtok Louis Yu Runchen som ordinarie biskop.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Christopher Manns
Christopher Manns (født 30. juni 1980 i Buffalo i New York) er en kjelkehockeyspiller fra USA. Han mistet venstre fot og høyre bein over kneet i en togulykke i 1991.
Den allkinesiske fagforeningsføderasjon
Den allkinesiske fagforeningsføderasjon (forenklet kinesisk: 中华全国总工会, tradisjonell kinesisk: 中華全國總工會, pinyin: Zhōnghuá Quánguó Zǒnggōng Huì) er den eneste nasjonale fagforeningsføderasjon i Folkerepublikken Kina. Den er samlet sett verdens største fagforening (2011) med 134 millioner medlemmer i over 1,7 millioner fagforeninger på prinærnivå.
Føderasjonen har sin egen dagsavis, Gongren Ribao (Arbeidernes dagblad).
Da Mao Zedong kom til makt i 1949 ble føderasjonen gjort til enerådende fagforeningsføderasjon, men den ble atter oppløst i 1966 i forbindelse med kulturrevolusjonen.
I oktober 1978 kunne føderasjonen sette i gang på nytt, og hadde da sin første kongress siden 1957. Føderasjonen har nå et lovfestet monopol på fagforeningsarbeid, og opprettelsen av fagforeninger utenfor dens rammer er lovstridig.
Bøylepingvin
Bøylepingvin (Pygoscelis papua) er en mellomstor sjøfugl som hører til pingvinene. Arten er nært beslektet med adeliepingvin (Pygoscelis adeliae) og ringpingvin (Pygoscelis antarcticus), som begge tilhører samme slekt. Arten kalles også av og til for eselpingvin.
Beskrivelse
Bøylepingvinen er blant de største pingvinene. Som pingviner flest er den sort på oversiden og hvit og gulhvit på undersiden. Arten har to karakteristiske hvite flekker i tinningen, på hver side over øynene, som vokser sammen lenger bak på hodet. Mønsteret kan minne om en bøyle, noe som er opphavet til navnet. I tillegg finnes små hvite prikker i det sorte på hodet. Lemmene, som sitter langt bak på kroppen og gir fuglen en oppreist holdning når den står og går, er lys oransje og føttene har svømmehud mellom tærne. Nebbet er sort med oransje sider. Stjerten er forholdsvis lang til pingvin å være.
Fuglene blir omkring 51–90 cm høye (80 cm i snitt). Hannen veier typisk 4,9–8,5 kg, mens hunnen veier 4,5–8,2 kg. Den store variasjonen i vekt skyldes for det meste at fuglene taper seg i hekketiden, da den som ruger ikke spiser.
Underarter
To underarter er beskrevet og blir vanligvis anerkjent. P. p. papua hekker på Falklandsøyene, Sør-Georgia, Kerguelen, Heard, Macquarieøya og Estadosøya. P .p. ellsworthii hekker på Antarktishalvøya, Sør-Sandwichøyene, Sør-Shetlandsøyene, Sør-Orknøyene. Sistnevnte er fysisk litt mindre enn stamformen.
Utbredelse og bestand
Bøylepingvinen har en sirkumpolar utbredelse på den sørlige halvkule, mellom 65°16'S og 46°00'S. Omkring 80 prosent av bestanden holder til på Falklandsøyene, Sør-Georgia og Antarktishalvøya.
Totalbestanden av bøylepingvin er trolig økende og har nylig (2012) blitt estimert til omkring 387 000 par. I 1993 ble bestanden anslått til cirka 314 000 par. Det knytter seg imidlertid usikkerhet til estimatene og framtidsutsiktene, hovedsakelig på grunn av menneskelig aktivitet i utbredelsesområdet. Derfor står arten oppført som nær truet på IUCNs rødliste.
Atferd
Bøylepingvinen er den hurtigste svømmeren blant pingvinene. Den har en toppfart på cirka 36 km/t og kan dykke til dyp på mer enn 170 meter. Typiske dykke skjer til 20–100 m når fuglene jakter på føde, som regel innenfor en radius av 20 km fra hekkeplassene. Arten kan dykke opptil 450 ganger om dagen når den jakter på føde. Hoveddietten består av krill og andre skalldyr, men dyra spiser fisk og blekksprut.