cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ekstraskatten av 1762
Forordningen av 23. september 1762
Uformuende og fattige skulle ikke utelates i manntallene, og det skulle ikke bli noe mindre innbetalt skatt på grunn av dem; enhver kjøpstad og ethvert sogn måtte frembringe det manglende beløp. De fattige skulle anmerkes i manntallet med forklaring om deres tilstand, og magistraten/fogden skulle undersøke forklaringen og fordele deres skattebeløp på de mer formuende.
Til- og avgang, dvs. fylte 12 år, forandring av bolig samt dødsfall, skulle noteres for hver måned slik at oppebørselen kunne forandres. Disse månedlige listene er en viktig kilde i tillegg til hovedmanntallene.
Sønnenfjells skulle skatten fra byene innbetales månedlig til Den norske zahlkasse i Christiania, og nordenfjells skulle den innbetales til henholdsvis Bergen og Trondheim stiftamtstue, mot kvittering. På landet var fogden ansvarlig overfor amtmannen for sin kvartalsvise oppebørsel. I siste punkt i forordningen presiseres det at militæretaten, dvs. offiserer, helt skulle forbigås i disse manntallene, de skulle besørges gjennom generalkommissariatene for Land- og Sjøetaten. Dimitterte over- og underoffiserer og de menige skulle føres på vanlig vis i manntallene.
I realiteten var det én begrensning av ekstraskatten som ikke kom frem ved forordningen. I brev fra Rentekammeret av 20. november 1762 ble finner og allmue i Finnmark fritatt for ekstraskatten, mens embetsmenn, handelsbetjenter og andre formuende fremdeles måtte betale skatt.
Forordningen av 7. februar 1764
Det var stor motstand mot ekstraskatten, og ved forordning av 7. februar 1764 ble det innført visse lettelser for «den gemeene Almue og de Fattige paa Landet». Leilendinger, husmenn og innerster behøvde ikke lenger å skatte for hjemmeværende barn under 17 år. Bestemmelsen skulle gjelde fra 1. april 1764, men de som var fritatt skulle fremdeles føres i manntallene. Videre ble de samme gruppene, samt «Bønder-Karle paa de samlede Proprietair-Godser», fritatt for å være med på å betale for de fattige. Det skulle nedsettes kommisjoner bestående av amtmann, fogd, prost og to proprietærer som etter opptrukne regler i forordningen skulle fordele de fattiges skatt på de formuende som ikke var rangspersoner. Det ble videre innført en egen, forsterket beskatning av rangspersoner, avhengig av hvilken rang de tilhørte, som også skulle bidra til å dekke skatten for de fattige.
Forordningene 1765 - 1772
Forordningen av ''2. april 1765'' innførte ytterligere lettelser i beskatningen. Alle som tilhørte bondestanden skulle nå være fri for å betale ekstraskatt for barn og tjenestefolk som tjente under 10 riksdaler, samt for de fattige i sognet. Etter dette skulle derfor de fleste bare betale for seg selv, hustru og tjenestefolk som tjente mer enn 10 rdlr. Denne bestemmelsen hadde tilbakevirkende kraft og skulle gjelde fra 1. september 1764. Bestemmelsen om en kommisjon som utlignet skatten for de fattige, ble også fjernet, og etter dette var det på landet bare proprietærene ved store gods som skulle betale for de fattige, og da bare for dem på egen eiendom. Men fremdeles ble det presisert at alle som var ettergitt skatt, skulle føres i manntallene. Når det gjaldt ekstraskatt i byene og av rangspersoner ble det ingen endringer i forhold til de tidligere forordningene.
Den ''14. november 1772'' kom den siste forordningen angående ekstraskatten av 1762. Der ble det kunngjort at på grunn av de dårlige tidene i Norge skulle ekstraskatten «aldeles bortfalle» fra denne dato, både i byene og på landet, og også restansene skulle bortfalle. Rangskatten skulle imidlertid fortsatt svares etter forordningene 7. februar 1764 og 12. juni 1770. Den opphevete skatten ble så omgjort til en frivillig avgift for de neste 6 år fra 1. januar 1773. Alle hovedpersoner og enkeltpersoner som ble ansett som formuende, skulle avlegge en erklæring om hvor meget de frivillig ville betale, og deres svar og tilbud skulle føres i to særskilte registre.
Arkivmaterialet
Til tross for disse likhetene ved materialet, er det store variasjoner når det gjelder hvilke opplysninger vedleggene inneholder og hvor meget som er bevart. Noen steder inneholder vedleggene bare summariske talloppgaver, og andre steder kan det være svært få vedlegg, enten på grunn av dårlig regnskapsførsel eller fordi materialet er gått tapt.
Et gjennomgående trekk er at materialet er rikest de første årene, med et hovedmanntall høsten 1762, til- og avgangslister frem til et nytt manntall i april 1764 og noen ganger enda et manntall i september 1764. Etter 1765 er det ikke vanlig å finne manntall, og vedleggene består oftere av summariske ekstrakter. Etter 1767 dukker imidlertid restanseregistrene opp, og de kan ofte være omfattende med navn på mange hovedpersoner.
Ved lettelsene i beskatningen av landbefolkningen i forordningene av 1764 og 1765 ble det krevet at alle fremdeles skulle innføres i manntallene, også de som var fritatt for ekstraskatt, men det er usikkert om det er blitt gjort. Det kan se ut som om de senere manntallene som oftest ikke er like fullstendige som de første; på en del av dem er det også presisert at det bare er manntall over dem som betaler skatt.
De militære skattelistene ble sendt inn til stiftamtstuene med unntak av listene for Vardøhus, som ligger i fogderegnskapet for Finnmark. Disse listene inneholder bare navnene på hovedpersonene.
Bruk av materialet
De første hovedmanntallene for hele lander er skannet og tilgjengelige på Digitalarkivet, og for en del områder er alt materiale skannet. Som nevnt ligger materialet spredt i forskjellige arkivserier, og det gjenspeiler seg i rekkefølgen de blir presentert i på nettet. Først kommer materialet i fogderegnskapene, deretter det som er i byregnskapene, så materialet fra Kongsberg, som ligger i bergverksregnskapene, så kommer forskjellig materiale som ligger i serien Realistisk ordnet avdeling og til slutt materialet fra Ryfylke, som ligger blant hovedkasseregnskapene. Forrest i hvert regnskap ligger en oversikt over alt materialet som er bevart for det området. Det materialet som ikke er skannet, kan man få lånt ut på Riksarkivets lesesal.
Motstand mot ekstraskatten
Ekstraskatten møtte stor motstand i Norge, og det oppsto opprør flere steder. Etter strilekrigen i 1765 ble skatten redusert, og i Norge ble den avviklet i 1772. I Danmark ble den stående til 1812.
Aase Nordmo Løvberg
Aase Nordmo Løvberg (født 10. juni 1923 i Målselv, død 25. januar 2013 på Lillehammer) var en norsk operasanger. I en årrekke sang hun med Jussi Björling ved Kungliga Operan i Stockholm, og hun har sunget under berømte dirigenter som Herbert von Karajan og Georg Solti.
Løvberg debuterte i Universitetets Aula i Oslo i 1948. Hennes operadebut fant sted på Nationaltheatret i 1952 som Imogen i Arne Eggens opera Cymbelin. Fra 1952 til 1970 var hun tilknyttet som sollist ved Kungliga Teatern (Kungliga Operan), i Stockholm. Gjennom hele sin sangkarriere var hun også en ettertraktet sollist ved andre operahus som Wiener Staatsoper og The Metropolitan Opera i New York.
Av utdrag fra den norske yrkeskarrieren, kan det nevnes at hun ble lektor ved Musikkonservatoriet i Oslo i 1970. Hun ble videre professor ved Norges musikkhøgskole i perioden 1973–90 og var sjef ved Den norske opera fra 1978–81.
Priser og utmerkelser
Løvberg ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs orden i 1957 og til kommandør i 1981. Hun var også innehaver av den svenske Nordstjerneordenen (ukjent grad), var ridder av belgiske Leopold IIs orden og stormester av nederlandske Oranje-Nassau-ordenen.
Hun mottok Harriett Cohens gullmedalje i 1958, Petter Dass-medaljen i 1978, Lindemanprisen, kulturpris i Målselv, Lofotpostens kulturpris, Norprofilprisen, Purpurneseordenen og var æresmedlem av Drottningholms slottsteater. Etter å ha avsluttet sin yrkesaktive karriere, fikk hun Gammleng-prisen i klassen veteran i 2000.
Hun var gift to ganger: Første gang i 1947 med Gunnar Eilert Løvberg, og andre gang i 1976 med Børt-Erik Thoresen.
Aebtissinwisch
Aebtissinwisch er en kommune i kretsen Steinburg i Schleswig-Holstein, Tyskland. Aasbüttel hører under Wilstermarsch.
Engelsk 1. divisjon 1989–90
'''Engelsk 1. divisjon 1989–90''' var den 91. sesongen i Football League. Liverpool vant klubbens 18. ligatittel.
Etter Heysel-tragedien 29. mai 1985, ble engelske klubber straffet av UEFA med utestengelse fra alle de europeiske klubbturneringene. Utestengelsen varte i fem år, fra og med sesongen 1984–85 til og med sesongen 1989–90. Liverpool ble opprinnelig utestengt i ti år og fikk ikke delta i Serievinnercupen i 1991. UEFA opphevet utestengingen av Liverpool foran 1991–92-sesongen.
== Tabell ==
Opprykk
De tre dårligste klubbene i 1. divisjon rykket automatisk ned til 2. divisjon og de to beste klubbene i 2. divisjon rykket automatisk opp til 1. divisjon. Play-off ble spilt der klubbene som kom på tredje, fjerde, femte og sjetteplass i 2. divisjon spilte om en plass i 1. divisjon.
Engelsk 2. divisjon 1989–90:
Absolute Music 52
Kilder
Absolute Music 52
Vetterhusbotnet
Vetterhusbotnet er en fjordarm av Blikkengfjorden i Namsos kommune i Trøndelag. Fjorden har innløp ved Vetterhusstraumen og holmen Øltappen i vest og strekker seg 8,5 kilometer nordøstover til gården Duna.
Fv464 krysser fjorden ved innløpet og fortsetter videre langs nordsiden av fjorden. Det ligger spredte gårdsbruk langs veien i nord, mens det på sørsiden ligger enkelte isolerte bruk, blant annet Vetterhus, som fjorden har fått sitt navn etter.
Exa
Exa (symbol E) er et SI-prefiks i SI-systemet som representerer 1018 eller 1 000 000 000 000 000 000.
Det ble tatt inn i systemet i 1991. Exa kommer fra gresk ἕξ, som betyr seks (samme som hexa-), fordi det tilsvarer 10006.
תחיליות במערכת היחידות הבינלאומית
Tomoaki Sato
Tomoaki Sato (født 19. oktober 1968) er en japansk baseballspiller som deltok i De olympiske leker i 1996 i Atlanta.
Sato vant en olympisk sølvmedalje i baseball under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Han var med på det japanske baseballslaget som kom på andreplass i baseballturneringen bak Cuba. Japan tapte finalen 9–13 til Cuba.
Le Bourreau turc
Le Bourreau turc er en fransk stumfilm fra 1903 regissert av Georges Méliès.
Saratov-demningen
Saratov-demningen , med Saratov vannkraftverk (russisk: Саратовская ГЭС, eller Saratovskaja GES) er en demning med vannkraftverk 130 km nordøst for byen Saratov i elva Volga. Vannkraftverket er et av Europas største og ble ferdigstilt i årene 1956–1971 som Lenin Komsomol Saratov Vannkraftverk. Det liggermellom Kujbysjev-demningen oppstrøms i nord og Volgograd-demningen nedstrøms i sør.
Kraftverket gir kraft til industrien ved Volga, samt strøm og flombeskyttelse for byen Saratov. Jordfyllingsdemningen er 14 000 meter lang, og støtter en 1 260 meter lang og 40 m høy betongdam.
Kraftverket er blant Europas fem største målt etter installert effekt, som er inntil 1 360 MW fordelt på 24 generatorer. Produksjonen er på 5,35 TWh årlig i gjennomsnitt.
Anleggets reservoar er det 357 km lange, 25 km brede og 1 831 km² store Saratov-reservoaret. Vannstandens dybde er i gjennomsnitt 7 meter.
Karl Stotz
Karl Stotz (født 27. mars 1927, død 4. april 2017) var en østerriksk fotballspiller.
Hans spilte blant annet for Austria Wien i løpet av sin karriere, og han tok bronse under VM i fotball 1954, og var senere også landslagstrener for landet sitt.
Ingeborg Nilsson
Ingeborg Margrethe Nilsson (født 23. november 1924 i Oslo, død 3. februar 1995 i Oslo) var en norsk kunstløper. Hun representerte Oslo Skøiteklub.
Nilsson deltok under vinter-OL for Norge i 1952 i Oslo med 24.-plass i damenes singelløp. Hennes beste internasjonale resultater var 15.-plass i VM i kunstløp 1947 i singelløp for damer og 15.-plass i VM i kunstløp 1958 i parløp sammen med Reidar Børjeson.
Thoresen
Thoresen er et vanlig etternavn i Norge. I 2009 hadde 3,688 nordmenn etternavnet Thoresen. Per januar 2020 var antallet 3,492. Navnet er et patronymikon og betyr «sønn av Thore».
MT «Berge Edda» (1970)
MT «Berge Edda» var et tankskip bygget ved Rosenberg Mekaniske Verksted A/S som byggenummer 192. Levert til rederiet Sig. Bergesen d.y. & Co. i januar 1970. Solgt til Kypros i 1984. Hugget i Pakistan i 1991
Agethorst
Agethorst er en kommune i kretsen Steinburg i Schleswig-Holstein, Tyskland. Agethorst hører under Schenefelds amt.
EM i friidrett innendørs 2019
EM i friidrett innendørs 2019 ble arrangert i Emirates Arena i Glasgow i Storbritannia fra 1. til 3. mars 2019.
Deltakende nasjoner
Det er påmeldt 637 deltakere fra 49 nasjoner. De eneste forbundene som ikke deltar er Liechtenstein og Monaco.
Svømming under EM i svømmesport 2018 – 50 meter rygg kvinner
50 meter ryggsvømming kvinner er en svømmeøvelse som blir arrangert i Langbane-EM i svømming 2018 i Glasgow i Storbritannia. Øvelsen ble svømt den 4. og 5. august 2018.
Rekorder
Før konkurransen var gjeldende verdens-, europa- og mesterskapsrekord som følger:
Følgende ny rekorder ble satt i konkurransen.
Forsøksheat
Forsøksheatene staret 4. august kl. 10:17 lokal tid.
Semifinaler
Semifinalene ble avholdt 4. august kl. 17:49 lokal tid.
Finale
Finalen ble avholdt 5. august kl. 18:21.
Irrfan Khan
Irrfan Khan (hindi: इरफ़ान ख़ान; født Sahabzade Irfan Ali Khan 7. januar 1965 i Jaipur i delstaten Rajasthan i India, død 29. april 2020 i Mumbai ) var en indisk skuespiller og filmprodusent.
Bakgrunn
Khan ble født i Rajasthan i en muslimsk familie med pathansk bakgrunn. Khans mor Saeeda Begum Khan var fra Jodhpur, og faren, Yaseen Ali Khan, fra landsbyen Khajuriya i Tonk district i Rajasthan, og de drev en dekkforretning. Han tilbrakte barndommen i Tonk, og deretter i Jaipur.
Bollywood
Khan hadde en lang karriere i Bollywood og debuterte med en liten rolle i den prisbelønte filmen Salaam Bombay! fra 1988. Etter flere år med motgang og fikk han hovedrollen i den britiske filmen The Warrior fra 2001. Først i 2003 fikk han sitt gjennombrudd med filmen Hassil og året etter med filmen Maqbool.
Han fikk sitt internasjonale gjennombrudd i A Mighty Heart og The Darjeeling Limited fra 2007, Slumdog Millionaire – Han som hadde svar på alt fra 2008, samt New York, I Love You fra 2009.
Khan hadde også biroller i Hollywood-filmene The Amazing Spider-Man og Historien om Pi fra 2012, Jurassic World fra 2015 og Inferno fra 2016.
I 2018 gjorde Khan det kjent at han hadde blitt diagnostisert med nevroendokrin svulst. Han tilbrakte et år i Storbritannia der han mottok behandling. Hans siste film ble Angrezi Medium, utgitt i mars 2020. Den 28. april 2020 ble han innlagt på sykehus i Mumbai på grunn av en nyreinfeksjon. Helsetilstanden hans ble forverret og han døde dagen etter, 29. april 2020.
Han ble i 2011 hedret med den indiske offisielle sivile utmerkelse Padma Shri for sitt kunstneriske virke.
Romandie rundt 2009
Romandie rundt 2009 var den 63. utgaven av Romandie rundt og ble arrangert fra 28. april til 3. mai.
I tillegg til ProTour-lagene ble Cervélo TestTeam og BMC Racing Team invitert.
Tsjekkeren Roman Kreuziger vant sammenlagt etter å ha blitt nummer to i 2008.
Tyska kyrkan (Stockholm)
Tyska kyrkan, Sankta Gertruds kyrka er en kirke i Juno-kvartalet i Gamla stan, Stockholm. Kvartalet omfattes av Prästgatan, Svartmangatan, Tyska stallplan og Tyska brinken. Kirken tilhører Tyske Sankta Gertruds menighet, som ble grunnlagt i 1571 og er en av fem utenlandske menigheter innen Svenska kyrkan. Menigheten følger den Svenske kirkes vanlige liturgi, men de fleste gudstjenester holdes på tysk.
Ved en brann i 1878 brant kirketårnet ned. I 1886 fikk kirken sitt nåværende tårn, som er 96 meter høyt og i dag er det høyeste punktet i Gamla stan. Tyske Sankta Gertruds kyrka er en av 43 kirker i Stockholm som er særskilt bevart etter den svenske Kulturmiljøloven.
Historikk
Kirkebygget var opprinnelig, i Hansaforbundets storhetstid, i bruk som Sankta Gertruds gjestehus for tyske kjøpmenn. Gjestehuset hadde en separat festsal på plassen foran den nåværende kirken. Gudstjenestene ble holdt i et eget kapell i den nærliggende Storkyrkan. I forbindelse med reformasjonen ble Sankta Gertruds gjestehus inndratt til Kronen, og kom etter hvert til å bli brukt til gudstjenester. På 1570-tallet ble gjestehuset bygget om til kirke. Gjestehusets kjellerhvelv finnes fortsatt bevart under den nåværende kirken. I 1613–1618 ble kirkens første tårn bygget etter tegninger av arkitekt Hubert de Besche.
Eksteriør
Tyska kyrkan er orientert i nordøstlig-sydvestlig retning. Det nåværende utseendet (unntatt tårnet) ble bygget i årene 1638–1642, da Jacob Kristler fra Strassburg ble ansatt som arkitekt. Kirken ble innviet i 1642. Kristler oppførte bygget i tysk-nederlandsk renessanse blandet med gotiske formelementer, og han bygde det en-skipede Sankta Gertruds kapell om til en to-skips-kirke. Murmesteren Hans Ferster var byggmester, og var trolig den som bygget hvelvet. Grunnmuren er bygget i kalksten. Fasaden er i mørkrød håndlaget teglsten, inndelt med støttepilarer i sandsten, og hjørnepilarer av samme materiale. Etter brannen natt til 7. oktober 1878 og renoveringen i 1878–87, fikk kirken sin nåværende form. De nye tegningene var laget av arkitekt Julius Raschdorff fra Berlin. Yttermurene ble kledd med maskinlagd teglsten (uteom den søndre veggen). Viduene er innfattet i støpejernsrammer. Det kobberkledde høye tårnspiret fra 1887 er flankert av fire mindre tårn (turell), og omkranset av en forgylt topp. I sydvestfasaden (fra gårdsplassen) finnes kirkens hovedportal, som prydes av skulpturer i sandsten utført av Jost Henne.
Over porten mot Tyska brinken, som fører inn til kirken og gårdsplassen, står det i forgylt tekst på tysk: "Fürchtet Gott! Ehret den König!", som kan oversettes med "Frykt Gud og hedre kongen!".
Interiør
Kirken er en to-skipet hallkirke. Kirkerommet er en luftig, nesten kvadratisk hall med et stjernehvelv. Hvelvet hviler på halvkolonner av kalksten. Gulvet i kirkerommet er av svart, hvit og brun mønstret marmor. Interiøret preges av senrenessansens "staplande arkitektur", med trepaneler, et rikt skulpturert alter og en prekestol utført i Ibenholt og alabast. Det er trolig Kristler som har tegnet også interiøret.
På galleriet står et orgel, innviet i 2004, som er en rekonstruksjon av det opprinnelige barokkorgelet som ble bygget til Tyska kyrkan i 1609. Rekonstruksjonen er basert på originalorgelet slik det var på midten av 1680-tallet. Arbeidet ble utført av Grönlunds Orgelbyggeri i Gammelstad. Originalorgelet ble solgt på slutten av 1700-tallet, og har siden 1779 stått i Övertorneå kyrka, der det fortsatt er i full bruk.
I kirkens kor finnes en såkalt «Kongestol» som ble tegnet i 1672 av et av menighetens medlemmer, Nicodemus Tessin d.ä. Kirkebenkene ble installert i år 1649, og er formgitt av nederlenderen Christoffer Wellendorf.
Brannen i 1878 og nytt tårn
Tyska kyrkans tårn har brent flere ganger. Natten til den 2. september 1625 tok det fyr i tårnet to ganger, men man lykkedes i å slukke brannen og redde kirken. I 1829 hendte det igjen, og også denne gang kunne man forhindre en større brannkatastrofe. Klokken 02.15 natt til 7. oktober 1878 ble det oppdaget at Tyska kirken ennå en gang var i flammenes vold. Ilden ble bekjempet med to brannsprøyter. Tross innsatsen klarte man ikke å redde det 70 meter høye, smale tårnet fra 1600-tallet, og spiret falt ned og traff dels bakken i Tyska brinken, dels kirketaket. Kirkeklokkene falt ned på hvelvet, som imidlertid tålte påkjenningen og holdt. Også kirketaket tok fyr, men takket være det stabile, brannsikre hvelvet kunne ikke ilden nå kirkens indre. Stockholms brannvesen, som nylig var etablert, klarte å begrense ilden slik at den ikke nådde selve bygningen.
I 1886 fikk kirken sitt nåværende 96 meter høye tårn, med det høye, slanke spiret på toppen. Arkitekt for det nye tårnet var Julius Carl Raschdorff fra Berlin, som også tegnet Berliner Dom. Tårnet ble bygd med reisverk i stål, noe som var en svært moderne konstruksjon på den tiden. Tyska kyrkans tårn er Gamla stans høyeste punkt, og det er et fremtredende innslag i Stockholms bybilde. I forbindelse med en omfattende renovering i årene 1910–1912 ble tårnet kledd med nye kobberplater. I årene 2005–2006 ble tårnets kobberplater pusset opp.
Klokker og klokkespill
Kirken har 4 kirkeklokker, hvorav storklokken er den nest største av Sveriges kirkeklokker. Den veier cirka 6 tonn (trolig uten kolben), og har en diameter op 2,1 meter. Storklokken ble støpt av J.G. Grosse i Dresden. Det er dog bare de tre største som benyttes i moderne tid, ettersom den minste ikke har blitt påmontert noen motor. Det opprinnelige klokkespillet ble installert i år 1666. Det ble konstruert i Amsterdam, og bestod av 28 klokker som spilte salmen "Nun danket alle Gott" (Nu takker Gud, alt folk) i harmoni; melodien er skrevet av Johann Crüger fra 1647. Klokkenes grunntoner ligger på g0, h0 og d1. Den minste klokken har grunntonen giss1.
Etter brannen i 1878 ble det installerert fire nye kirkeklokker samt et nytt klokkespill med 24 klokker som ble gitt av riksgrevinne Wilhelmina von Hallwyl. Klokkespillet spiller ulike melodier fire ganger hver dag, blant dem "Nun danket alle Gott" og "Lobe den Herren". De daglige spillene skjer automatisk, men klokkespillet kan også spilles manuelt. Tangentbordet er installert høyt oppe i tårnet. Det trengs kraft til å spille på det; klokkenisten må slå på tangentene med knyttede never, og fra tangentene føres kraften via vaiere direkte til klokkene. Det nåværende klokkespillet ble renovert i 2004.
Frøken Chic
Frøken Chic er en svensk filmkomedie fra 1959, i regi av Hasse Ekman. Hovedrollene spilles av Sickan Carlsson og Hasse Ekman.
Handling
Talent-agenten Buster Carell står på konkursens rand etter at hans største talent, en syngende tømmerhogger, stikker av med alle pengene til firmaet hans. Mens han ser på et quiz-program på TV, oppdager han Isabella Linder, som synger en liten sang etter at hun vinner quizen. Carell oppsøker henne snart, og tilbyr henne en kontrakt.
Men hun ønsker heller å begynne som lærer. Problemet er at Carell er ikke en mann som tar et nei som et svar.
Absolute Music 53
Absolute Music 53 er det 53. samlealbumet i den norske Absolute Music-serien og ble utgitt 3. april 2006.
Kilder
Absolute Music 53
Philip Snyman
Philip Snyman (født 26. mars 1987) er en sørafrikansk rugbyspiller.
Han representerte Sør-Afrika under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse i herrenes sjumannsrugbyturnering.
Illustratør
En illustratør er en person, ofte en tegner, som lager illustrasjoner, det vil si bilder med et klart formål eller budskap, for eksempel til en tekst.
Arbeidsoppgaver
En illustratør arbeider med visuell kommunikasjon. Det betyr at han eller hun lager et visuelt uttrykk som skal formidle en idé til en mottaker eller målgruppe. Illustratøren er bundet av et konkret oppdrag fra en oppdragsgiver, for eksempel en avis, et reklamebyrå eller et forlag. Han eller hun står altså ikke like fritt som en selvstendig billedkunstner. På den annen side vil illustratørens personlige stil være helt avgjørende for hvordan bildene utformes, og illustratøren er dermed mye friere enn den reproduserende håndverkeren. Ikke sjelden er illustratøren også grafisk formgiver og jobber med den totale visuelle utforminga av en trykksak.
Konkret vil det si at en illustratør kan få i oppgave å illustrere en gitt tekst, for eksempel en boktittel, et begrep, en artikkel og liknende. Som illustratør kan en arbeide med bedriftsprofilering, bokillustrasjon og -design, emballasje, identitetsbygging, redaksjonell illustrasjon og design, medisinsk eller vitenskapelig sakillustrasjon, plakater, skriftdesign og kalligrafi, reklame, skilting, strategisk design, animasjon, tegneserier, webdesign, multimedia, film, TV og mer.
Teknikker
Illustratøren benytter forskjellige bildeteknikker, alt fra tegning og maleri til kollasj, fotografi og digitale tegne- og bilderedigeringsprogram.
Arbeidssituasjon og organisering
Illustratører kan være tilknyttet dags- eller ukepresse (avis- og vitsetegnere), forlag, reklamebyråer, fjernsynsselskaper eller andre mediainstitusjoner. De fleste illustratørene arbeider som frilansere, aleine eller i større fellesskap.
Mange norske illustratører er medlemmer av interesseorganisasjonene Grafill eller Tegnerforbundet. Utdannelse gis i Norge blant annet ved Kunsthøgskolen i Oslo, Kunsthøgskolen i Bergen, Westerdals School of Communication og Norges Kreative Fagskole. De fleste norske illustratører er selvstendige næringsdrivende og jobber frilans.
Báišjohka (Karasjok)
Fiske
Baisjohka er ei lita, klar elv som er lakseførende over 20 kilometer. For tilreisende fiskere ble det først i 2014 mulig å kjøpe kort for denne sideelva.
Muminjon Abdullaev
Muminjon Abdullaev (født 24. desember 1989) er en usbekisk bryter som konkurrerer i gresk-romersk stil i 120-kilosklassen. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i andre runde.
Agility
Agility betegner en form for hundesport som fokuserer på samspill og samarbeid mellom hund og hundefører i konkurranser som foregår i en løype med forskjellige hindre som hunden skal passere i riktig rekkefølge, med færrest mulig feil, på kortest mulig tid. Hundeføreren bidrar aktivt med styringskommandoer hunden må følge for å lykkes.
Didier Défago
Karriere
I 1996 vant Didier Défago junior-VM i super-G og fikk bronse i storslalåm. I mars samme år debuterte han i verdenscupen i mars 1996 i Hafjell. Karrierens første verdenscupseier kom 20. desember 2002 i et super-G-renn i Val Gardena. Over seks år senere, i januar 2009, tok han sin andre seier, i utforløypa i Wengen.
Muminjon Abdullaev
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han utslått i kvartfinalen.
Agility
Opprinnelse
Ordet agility kommer fra engelsk språk og betyr «evne til å bevege seg hurtig, smidig og lett». Det har sin opprinnelse i det latinske agilis som på norsk finnes i ordet agere, å handle eller å gjøre.
Didier Défago
Karriere
Under VM 2007 i Åre kom Défago på fjerdeplass i kombinasjonen. Dermed la sveitsiske utøvere beslag på tre av de fire fremste plasseringene (Daniel Albrecht tok gullet, mens Marc Berthod fikk bronse).
Agility
Opprinnelse
Denne hundesporten, som ikke har fått et norskspråklig navn, har sin opprinnelse i Storbritannia, og ble første gang presentert offentlig på Crufts Dog Show i London i februar 1978. Like etter ble sporten eksportert til USA. I Norge ble agility godkjent som konkurranseform av NKK den 27. januar 1986.
Didier Défago
Karriere
I OL 2010 i Whistler gikk Défago til topps i utfor, sju hundredeler foran Aksel Lund Svindal. Défago la opp i 2015.
Agility
Opprinnelse
Bakgrunnen for sporten var en hendelse fra 1977, der et medlem av Crufts Show Committee, John Varley, fikk i oppdrag å organisere et morsomt og fengende innslag i pausene mellom lydighetschampionmesterskapet og gruppebedømmelsene i den store showringen. John Varley var egentlig hesteinteressert og tok utgangspunkt i sprangridning med hest da han planla innslaget. Siden han ikke hadde særlig erfaring med hunder selv, kontaktet han sin venn Peter Meanwell, en kjent hundedommer og lydighetsutøver, og spurte om han kunne hjelpe med å konstruere hinder og regler til en slik øvelse, ut fra sin kunnskap og erfaring med hunder. Resultatet ble agility.
Didier Défago
Karriere
Broren Daniel Défago har også vært på det sveitsiske alpinlandslaget.
Agility
Agilitybanen
Agility utøves på en agilitybane der hindre er satt i system etter bestemte regler. Hindrene kan være høydehopp, oxer (dobbelthinder), mur, bord, balansebom, vippe, møne, slalåm, tunnel, pølse, hjul og lengdehopp satt i system og kombinasjoner. Utformingen av banen er utelukkende opp til dommeren og dommerens fantasi, men den naturlige siden å handle hunden på må skifte minst to ganger. Det arrangeres også agilitykonkurranser for lag og i hopp.
Det skal være minst 15 og maks 22 hindre med en avstand på mellom a og 7 meter, avhengig av størrelsesklasse. Ikke færre enn 7 av hindrene skal være hoppehinder. Et standard sett med konkurransehindre må inneholde minst 14 høydehopp-hindre. Den totale banelengden hunden skal tilbakelegge skal være mellom 100 og 200 m. Banestørrelsen kan variere ganske mye, men ringen man trenger for å bygge banen bør være minst 30 x 40 meter. Innen dette område skanl banen bygges med en minimum størrelse av 20 x 40 meter.
Trening og konkurranser
Agility krever mye trening om man vil bli god. De beste ekvipasjene med registrerte rasehunder kan komme med på landslaget, men de fleste velger å drive med denne sporten for sin egen og hundens fornøyelse.
Det arrangeres konkurranser i agility på lokalt, nasjonalt og internasjonalt plan, herunder også Norges- og Verdensmesterskap. VM er arrangert årlig siden 1996. Statistikk fra VM viser at Norge er nr 19 på adelskalenderen med 4 medaljer, hvorav 1 gull. I Norge organiseres agilitymiljøet av de lokale hundeklubbene, med Norsk Kennel Klubb som topporgan.
Størrelsesklassene
Det konkurreres i tre størrelsesklasser. Deltakeren melder selv hunden på i riktig klasse. En godkjent dommer må måle hunden før første konkurranse. Ved tvil kan dommeren forlange hunden kontrollmålt. En hund som har deltatt i en størrelsesklasse kan ikke senere meldes på i en annen størrelsesklasse, med mindre den blir flyttet som følge av kontrollmåling.
Klasseinndeling
Det er 2 offisielle konkurranseformer: Agility, som inkluderer kontaktfelthindre. Hopp, uten kontaktfelt-hindre.
Opprykk i henhold til norske eller utenlandske stevner som arrangeres av FCI tilknyttede kennelklubber eller deres medlemsklubber har gyldighet i Norge.
Lagklassen
Hvert lag kan bestå av 3 eller 4 forskjellige hunder med forskjellige førere (ekvipasje) med minst 2 forskjellige førere. Bare de 3 beste ekvipasjene teller. Deltakere på et lag skal også være påmeldt i en av de individuelle klassene. Kun klubber som har samarbeidsstatus med NKK kan delta med lag. Klubben melder laget på. Førerne av samtlige hunder på et lag må være medlem i klubben. Et lag er en helhet og utgjør ett katalognummer. Før start i lagklassen (eller før tidspunkt angitt av arrangøren) på stevnedagen, meddeler klubben til ringsekretæren hvilke individuelle ekvipasjer (katalognummer) som skal delta på hvilket lag. En og samme hund kan kun delta for én raseklubb samt for én ikke-raseklubb pr. kalenderår.
Hunder
Alle hunder (med unntak jf. Mattilsynets forskrift nr. 614) kan delta i agility, men noen raser ser ut til å ha større potensial en andre. de mest populære hundene er: shetland sheepdog, border collie, jack russel terrier, puddel, pyreneisk gjeterhund og belgisk fårehund.
Little Brickhill
Little Brickhill er en landsby og verdslig sogn i distriktet (borough) Milton Keynes i det seremonielle grevskapet Buckinghamshire, England. Den ligger rett utenfor og med utsyn til selve byen Milton Keynes, omkring 3 km sørøst for Fenny Stratford og 4 km vest for Woburn. Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen og sognet en befolkning på 407 innbyggere.
Stedsnavnet
Navnet Brickhill, som den deler med Bow Brickhill og Great Brickhill, består av det brytoniske breg og det angelsaksiske hyll, som begge betyr «ås». I Domesday Book (1086) er den stavet som Brichelle.
Landsbyen har i dag kun et vertshus, The George, som ligger noe høyere oppe i landsbyen på motsatt side av kirken. Den er også kjent som La Collina ved den også er en ristorante og pizzaria med «smak av Italia». Det andre vertshuset, The Green Man, stengte i 2012 og er nå omgjort til boliger. Postkontoret som lå i landsbyens butikk stengte i 2008, noe som førte til at også butikken ble stengt.
Operasjonssone Alpenvorland
Administrasjon
OZAV ble styrt av høykommissær Franz Hofer og hovedstaden i regionen var Bozen. Sonen ble administrert som det var en del av Reichsgau Tirol-Vorarlberg. Hofer, som også var landeshauptmann i Tirol-Vorarlberg, ville slå sammen operasjonssonen med sitt reichsgau slikk at man kunne få en gjenforening av Tirol og vinne tilbake landområder som Østerrike-Ungarn tapte til Italia etter første verdenskrig. Denne sammenslåingen fant ikke sted ettersom Adolf Hitler ville vise hensyn til Benito Mussolini. Den italienske sosialrepublikk som ble styrt fra Salò hadde praktisk talt ingen innflytelse over operasjonssonene som var under tysk kontroll.
Tyskerne tvang den etnisk italienske Podestà i Sør-Tirol til å resignere. De ble erstattet av tyskspråklige borgere som ble rekruttert fra den tyske lokalbefolkningen og var vennlig innstilling til det tredje riket. I september 1943 ble det tyske språket gitt en formell lik status i distriktet som italiensk. Tyske og ladinske gate- og lokalnavn ble fremvist på lik linje med italiensk. Fascistiske og italiensk språklige aviser ble stengt og det ble forbudt å importere aviser fra den italienske sosialrepublikk. Det italienske fascist partiet ble forbudt og det ble innført lover som begrenset immigrasjon av italienere for å forsøke å stoppe de som prøvde å unnslippe militærtjenesten for den italienske sosialrepublikk. Disse tiltakene var en sterk motsetning til den sterke italieniserings prosessen som var blitt utført av den italienske regjeringen siden 1920-tallet.
Elina Partõka
Elina Partõka (født 2. august 1983) er en estisk svømmer.
Hun representerte Estland under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 200 meter fri.
Helgesen
Helgesen er et vanlig etternavn i Norge. I 2010 hadde 3,454 nordmenn etternavnet Helgesen. Per januar 2020 var antallet 3 422. Navnet er et patronymikon og betyr «sønn av Helge».
Uncle Tom’s Cabin (1903)
Uncle Tom's Cabin er en amerikansk stumfilm fra 1903, regissert av Edwin S. Porter.
Handling
Basert på romanen til Harriet Beecher Stowe: Eliza, en slave som har et lite barn, ber Tom - en annen slave - om å stikke av sammen med henne og barnet hennes.
Tom reiser ikke sammen med dem, men Eliza flykter sammen med det lille barnet sitt. Men hun må unngå slavehandlerne som leter etter henne, og krysse den iskalde Ohioelven hvis hun vil skal bli fri. I mellomtiden blir Tom solgt fra en mester til en annen, og opplever sine egne problemer.
Tyska brinken
Tyska brinken er en gate i Gamla stan i Stockholm. Tidligere navn var Vattubrinken (1454) og Skomakarbrinken.
Martin Søreide
Martin Søreide (født 9. oktober 2000) er en norsk fotballspiller som spiller for den islandske klubben Haukar Hafnarfjörður.
Han ble tatt opp i A-stallen deres på permanent basis, i forkant av 2019-sesongen. 20. november 2019 skrev han under en ny kontrakt ut 2022 sesongen.
Tyska brinken
På 1700-tallet fikk bakken vest for Stora Nygatan navnet Jockum Bryggares gränd, etter den tyskfødte bryggerioldermannen Jochum Ahlstedt (død 1680). Fra 1880 ingikk dette gateavsnittet i Tyska brinken.
Tyska brinken 20 og 22 var opprinnelig tre hus som ble bygd sammen i 1789. Skjøtene skjules av blindvinduer. Huset er i rokokkostil og har rundede hjørner.
Peter Lei Wang-Kei
Peter Lei Wang-Kei (født 29. mars 1922 i Nam Hoi i Guangzhou i Guangdong i Kina, død 23. juli 1974 i Hongkong) var katolsk biskop av Hongkong.
Liv og virke
Han ble presteviet 6. juli 1952.
Den 3. juli 1971 ble han utnevnt til hjelpebiskop i Hongkong og ble bispeviet 8. september samme år.
Den 21. desember 1973 ble han utnevnt til biskop av Hongkong. Men han døde bare et drøyt halvår etter.
Absolute Music 54
Absolute Music 54 er det 54. samlealbumet i den norske Absolute Music-serien og ble utgitt 26. juni 2006.
Roscko Speckman
Roscko Speckman (født 28. april 1989) er en sørafrikansk rugbyspiller.
Han representerte Sør-Afrika under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse i herrenes sjumannsrugbyturnering.
Metazuphium
Utbredelse
Arten lever på Sri Lanka.
Spartaco Landini
Spartaco Landini (født 31. januar 1944, død 16. april 2017) var en italiensk fotballspiller.
Hans spilte blant annet for S.S.C. Napoli i løpet av sin karriere.
Zagorsk vannkraftverk
Zagorsk vannkraftverk  (russisk: Загорская ГАЭС, eller Zagorskaja GAES) er et vannkraftverk i elva Zagorsk 100 km nord for Moskva. Vannkraftverket er blant Europas største pumpeverk og ble ferdigstilt i 2000. Det ligger ved byen Sergijev Posad (tidligere Zagorsk).
Kraftverket gir kraft til industrien rundt Moskva, og installert effekt er 1 200 MW, og årsproduksjonen er ca. 950 GWh.
Det er planlagt en utvidelse av verket – Zagorsk 2 vannkraftverk, som også blir et pumpekraftverk. Det skal få en installert effekt på om lag 840 (4x210) MW, og skal etter planen stå ferdig i 2012.
Fallhøyden (hydraulic head) er på 100 meter (260-160 meter).
Shoma Uno
Shōma Uno (宇野 昌磨, Uno Shōma; født 17. desember 1997 i Nagoya, Japan) er en japansk kunstløper. Han ble verdensmester i 2022. Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok han bronse i både mennenes konkurranse og i lagkonkurransen. Han vant sølv under Vinter-OL 2018 i mennenes konkurranse. Han har vunnet to VM-sølv; i 2017 og 2018. Han har også vunnet medalje i ISU Grand Prix -finalen fem ganger.
Han er første kunstløper til å vellykket utføre hoppet kvadrupel flipp i konkurranse.
Bjørg Skjælaaen
Bjørg Skjælaaen (født 6. september 1933 i Oslo, død 11. januar 2019) var en norsk kunstløper. Hun representerte Oslo Skøiteklub.
Primærundersøkelse
Primærundersøkelse er en fysisk undersøkelse som skal identifisere livstruende tilstander på en pasient for en person som utfører førstehjelp. Undersøkelsen skal hjelpe til å ta standpunkt i forhold til kritisk eller ikke kritisk pasient og tar normalt ca. 1 minutt.
Bjørg Skjælaaen
Skjælaaen deltok under vinter-OL for Norge i 1952 i Oslo med trettendeplass i parløp sammen med Reidar Børjeson. Hennes beste plassering i VM i kunstløp var tiendeplass i 1954 i parløp sammen med Johannes Thorsen.
Primærundersøkelse
Undersøkelsen
Undersøkelsen består av punktene A-B-C-D-E.
Tyska stallplan
Tyska stallplan er en gate og en plass i Gamla stan i Stockholm. Gaten går mellom Svartmangatan og Prästgatan.
Navnet stammer fra flere staller som lå ved plassen. Plassen ble kalt Stallplan i 1820, og Stallplan äfven Tyska skolg[atan] i 1844. I adresskalenderen fra 1870 ble det brukt både Tyska stallplan og Tyska skolgatan. I huset med adresse Tyska stallplan nr. 2, ble Gamla stans bibliotek åpnet i 1937, det ble stengt i 2013. Biblioteket hadde blant annet en fremragende samling stockholmslitteratur. Ifølge Stockholms kulturkomite var lokalene vanskelige å finne og heller ikke tilrettelagt for mennesker med nedsatt funksjonsevne.
På stedet står skulpturen Pojke bestigande häst i granitt skapt av Ivar Johnsson fra 1956.
Nanchang (Wuxi)
Nanchang (kinesisk: 南长区; pinyin: Náncháng Qū) er et bydistrikt som tilhører byprefekturet Wuxi i den kinesiske provinsen Jiangsu.
Det har et areal på 22 km² og teller 320 000 innbyggere (2004).
Eilertsen
Eilertsen er et vanlig etternavn i Norge. I 2010 hadde 3,361 nordmenn etternavnet Eilertsen. Per januar 2020 er antallet 3,222 Navnet er et patronymikon og betyr «sønn av Eilert».
Tony Radakin
Antony David Radakin (født 10. november 1965) er en britisk offiser (admiral) i Royal Navy som sideen 30. november 2021 er Storbritannias forsvarssjef. Han har tjenestegjort som First Sea Lord siden juni 2019.
Radakin har juristutdannelse fra University of Southampton, og ble medlem av rettssamfunnet Middle Temple i 1996. Senere studerte han internasjonale relasjoner og forsvarsstudier ved King's College London, der han fullførte en mastergrad i 2000.
Han ble utnevnt til offiser i Royal Navy 20. oktober 1990. Han har blant annet vært skipssjef på fregatten HMS «Norfolk». Etter Irak-krigen ble han dekorert med den amerikanske Bronze Star Medal.
I 2018 ble Radakin utnevnt til Companion of the Order of the Bath, og i 2021 ble han adlet gjennom forfremmelse til Knight Commander of the Order of the Bath.
Ducci-sekvens
En Ducci-sekvens is er en sekvens av tallrekker satt sammen av heltall. Gitt en tallrekke lages en ny tallrekke, eller n-tuppel ved å ta den absolutte differansen:
Sagt på en annen måte, så setter vi n tall rundt en sirkel og lager en ny sirkel av tall ved å ta differansen mellom hvert par av tall. Vi ignorer deretter negative fortegn og gjentar prosessen.
Siden n er et endelig tall er det ikke til å komme utenom at sekvensen må begynne å gjenta seg selv etter en stund. Det er bevist at hvis n ikke er en potens av to vil Ducci-sekvensen enten gå mot bare nuller eller gå inn i en løkke med det man har kalt "binære" n-tupler, det vil si tallrekker som bare inneholder to forskjellige tall. Ducci sekvenser er også kjent som the n-numbers game og konseptet har blitt utvidet med mer generelle resultater
Eksempelsekvenser
Den følgende sekvensen har lengde 6 som ikke er en potens av to, men den ender likevel opp med bare nuller.
Elisa Ulvig
Elisa Margrethe Ulvig (født 25. juli 1868 i Hyllestad, død 26. januar 1945 i Oslo ) var en norsk lærer, forfatter, oversetter og redaktør.
Liv og virke
Elisa Ulvig bosatte seg i Oslo. Der ble hun lærer ved Vahl skole og Lakkegata skole (1900–1928).
Hun engasjerte seg i Dyrebeskyttelsen, og var i perioden 1934–1937 redaktør for medlemsbladet Dyrenes beskytter, utgitt av Norsk kvinneforening til dyrenes beskyttelse.
Hun utga de skjønnlitterære bøkene Utenom alfarvei (1917) der handlingen er lagt til Hyllestad, hvor hun vokste opp og En familiekrønike (1918), som foregår i Bergen. I 1920 utga hun sammen med Pål Kleppen læreboken Diktater og gjenfortellinger uten valgfrie former. Samme år kom Til stevne i Blaafjeld som et særtrykk av Stavanger Turistforenings aarbok. Hun skrev også flere artikler i tidsskriftene Samtiden og Urd.
Hun virket også som oversetter, og sto blant annet for de norske utgavene av Sajo og beverungene av Grå Ugle (Grey Owl) (1936) og Carcajou : villmarkens hersker – en fortelling fra Canada av Rutherford G. Montgomery (1936). Hun var også kjent som en dyktig foredragsholder, og berettet ofte fra sine mange reiser til fjerntliggende land.
Familie
Elisa Ulvig var datter av kirkesanger og lærer Ole Sørensen Ulvig og Dorothea Sofie Krohn Wiese (av slekten Wiese). Hun forble ugift.
Bernardino Cametti
Bernardino Cametti (født 1669 i Gattinara, Piemonte, Italia, død 1736 i Roma, Italia) var en italiensk billedhugger under barokken.
Cametti var elev hos billedhuggeren Lorenzo Ottoni og arbeidet i verkstedet hans i femten år. Et av Camettis første dokumenterte verk er lavrelieffer Sankt Ignatius kanonisering (1695-1698) i jesuittenes moderkirke Il Gesù i Rom. I kirken San Marcello al Corso i Roma har Cametti utført gravmonumenter over Giovanni Andrea Muti og hans hustru Maria Colomba Vincentini Muti (1725) i polykromi marmor. Paret fremstilles på kne i bønn.
I La Superga i Torino har Cametti utført en dramatisk høyrelieff som skildrer Bebudelsen (1729). Hans viktigste skulpturelle verk anses å være gravmonumentene over Taddeo Barberini og Antonio Barberini i kirken Santa Rosalia i Palestrina (1704).
Edward Winslow
Edward Winslow (født 18. oktober 1595, død 8. mai 1655) var en engelsk leder av pilegrimene på skipet «Mayflower». Han tjenestegjorde som guvernør av kolonien Plymouth i 1633, 1636 og til sist i 1644. Hans vitnemål i boken A Relation or Journal of the Beginning and Proceedings of the English Plantation Settled at Plimoth in New England («En Relasjon eller Dagbok om Begynnelsen og Framferden til den Engelske Plantasjen bosatt i Ny-England»), til vanlig kalt Mourt's Relation, er den ene av kun to hovedkilder til den første amerikanske takksigelsesdag (Thanksgiving) som eksisterer.
Tidlig liv
Det er ikke mange detaljer om Winslow første tid, men han ble født i England i 1595 og gikk på skole ved The King's School i Worcester på den tid da Henry Bright var rektor. Winslow var deretter lærling som trykker i London.
Passasjer på «Mayflower»
I 1617 forlot Winslow England 22 år gammel og seilte til Leiden i Nederlandene for å bli forent med John Robinsons kirke der. Det var også i Leiden han møtte Elisabeth Barker som ble hans første hustru. De giftet seg i 1618. I 1620 var Winslow en av «pilegrimene» som utflyttet til New England i Nord-Amerika på skipet «Mayflower» og grunnla kolonien Plymouth. Han reiste sammen med sin bror Gilbert, og familietjenerne George Soule, en lærer, og Ellen More, et barn på åtte år.
Ellens tre brødre og søstre ble gitt til omsorgen til andre voksne i selskapet. Inntil ganske nylig ble det antatt at barna var foreldreløse eller hittebarn, men på 1990-tallet ble det beviselig vist at de ble sendt til Amerika ettersom de var født utenfor ekteskap, og en kilde til stor kontrovers i England. Det er ikke kjent om Edward Winslow viste noe som helst om Ellen Mores bakgrunn. Ellen døde vinteren 1620.
I Amerika
Elisabeth Winslow døde den frøste vinteren i New England og Edward Winslow giftet seg på nytt i mai 1621 til fru Susannah White, enken etter en annen pilegrim, William White, og mor til Resolved White (født ca 1615) og Peregrine White (født 1620, de første barna født av pilegrimer i Den nye verden. Winslows bryllup var også det første i New England. Winslow grunnla senere hva som ble Marshfield, Massachusetts i kolonien Plymouth hvor han bodde på en eiendom han kalte Careswell.
Roberto Ferreiro
Roberto Ferreiro (født 25. april 1935, død 20. april 2017) var en argentinsk fotballspiller.
Edward Winslow
I Amerika
Winslow ble utpekt av sine egne til å forhandle med de innfødte indianere i nærheten og greide å vinne vennskapet til indianerhøvdingen Massasoit (ca. 1580–1661). Han var en av assistentene fra 1624 to 1647, unntatt i 1633–1634, 1636–1637 og 1644–1645, da han var guvernør for kolonien. Han var også i 1643 en kommisjonærene til New Englands konfødererte kolonier. Ved flere anledninger ble han sendt til England for å overvåke interessene til koloniene i Plymouth og Massachusetts Bay, og forsvarte disse koloniene fra angrep fra menn som John Lyford, Thomas Morton og Samuel Gorton. Han dro på sitt siste ærend som sendebud for Massachusetts Bay i oktober 1646 og tilbrakte ni år i England og hadde da et mindre kontor under lordprotektor Oliver Cromwell. I 1654 ble han gjort til medlem av en kommisjon som ble utpekt for å avgjøre verdien til bestemte engelske skip som var blitt ødelagt av Danmark.
Roberto Ferreiro
Hans spilte blant annet for Independiente i løpet av sin karriere, og var senere trener for klubben.