cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kjelsås skole
Historie
Den første Kjelsås skole lå i Kjelsåsveien 111, og ble åpnet i 1881. Denne skolen ble nedlagt i 1905, og elevene ble overført til Grefsen skole. I 1914 kom behovet for en ny og større skole på Kjelsås. Tomt ble kjøpt av Kjelsås gård og i januar 1917 ble skolen tatt i bruk. Bygget er det som i dag kaller "Gamlebygget". Bygningene etter den gamle skolen ble bygget om til lærerbolig.
Det var rundt 200 elever på den nye skolen, men allerede i 1920 var antall elever økt til 309. Høsten 1933 ble skolen utvidet med fløy til vaktmesterbolig, gymnastikksal, bad, tegnesal, sløydsal, skolekjøkken og tre nye klasserom. Skolens elevtall fortsatte å stige og det ble satt inn brakker før det i 1959 kom nok et påbygg. Skolen hadde da ca. 775 elever. I 1979 ble skolens ungdomstrinn skilt ut med flere spesialrom, samlingssal og ny idrettshall. Fra 1997 og seksåringenes inntog i skolen, ble Kjelsås en ren barneskole. I 2007 var det behov for rehabilitering av bygget fra 1959, og skolen fikk et fleksible lokaler med åpne romløsninger.
11. oktober 2010 ble skolens elever omplassert til brakker ved Engebråten skole og en omfattende ombygging ble iverksatt. Høsten 2012 stod en ny skole klar med plass til mer enn 800 elever. Skolen har ny fleridrettshall og to barnehager er integrert i bygget. Gamlebygget ble renovert innvendig, med en ny skolegård utenfor for 1.-4. klasse. Store deler av bygningen unntatt gamlebygget ble revet og erstattet med et nytt hvor blant annet flerbrukshallen er. I den nye bygningen finner man også biblioteket med et fortellerrom, skolens aula, nesten alle kontorene, en barnehage og klasserom for 5.-7. klasse og halve 4. klasse. Nord for den nye bygningen ble det bygget en ny skolegård for 5.-7. klasse. Den består blant annet av et klatrestativ, løpebane og fotballbane.
Skolens «Tusenfryd» var en egen avdeling med barn med autisme, hvor barna fikk en egen hjelpelærer. Denne klassen har nå skiftet navn til S-klassen, og svært mange barn fra hele Oslo går på Kjelsås skole på grunn av dette tilbudet. Det er også en friluftslivgruppe for barn som trenger å være i mye aktivitet.
Rektorer
Rektor ved Kjelsås skole har siden 2016 hatt administrativt ansvar for Maridalen skole, men assisterende rektor der.
The Sunday Times
The Sunday Times er en engelsk avis som utgis av Times Newspapers Ltd, et datterselskap av News UK. Samme selskap eier The Times, og siden 1960 har de to avisene vært del av samme datterselskap, Times Newspapers Limited. De ble grunnlagt uavhengig av hverandre, og hadde bare navnelikheten til felles før dette. Avisen regnes som konservativ.
Borgen Idrettslag
Borgen Idrettslag kan sikte til:
Grylloblattider
Grylloblattider (Notoptera) er en orden med primitive insekter. Som nålevende gruppe ble de først oppdaget i 1914 av E. M. Walker, i Canada, og ligner litt på kakerlakker (Dictyoptera) eller gresshopper og sirisser (Orthoptera). Navnet er satt sammen av Gryllo fra gresshoppene og Blatta fra kakerlakkene. De har ikke noe norsk navn, men kalles Ice Bugs eller Rock Crawlers på engelsk. Gruppen omfatter nokså få nålevende arter, men mange er kjent fra fossiler.
Utseende
De er noen ganger kalt levende fossiler, primitive insekter. Grylloblattider har ufullstendig forvandling (hemimetabole insekter). De er nålevende artene er alle vingeløse, 2 til 3,5 cm lange, men man kjenner fossile arter med fullt utviklede vinger.
Bakkroppen (abdomen) har to lange haletråder (cerci) med åtte ledd. Hunnen har et synlig eggleggningsrør (ovipositor). Lårene (coxa) er kraftig utviklet og alle beina er like store. Alle føtter (tarsi) har fem ledd. Underordenen Mantophasmatodea kalles gjerne "hælgjengere" fordi de holder føttene oppoverbøyd når de går, vekten hviler da på det innerste leddet.
Nymfene er hos de fleste arter er uten øyne. Munnen er bitende. Antennene er trådformede, lange og tynne, med 28 til 40 ledd, uten utvidet klubbe.
Levevis
Grylloblattider lever i fjellet. De er funnet fra 450 til nesten 2 000 meter over havet. De kryper ofte på snø og er tolerante mot streng kulde.
Mange er aktive når det er mørkt (nattaktive), mens andre er observert i aktivitet i dagslys. De er predatorer eller altetere (omnivore) som suger ut kroppsvæske av andre små levende eller døde dyr (insekter) samt fra plantemateriale.
Eggene er svarte, og legges ett og ett i strølaget eller i mose. Eggene klekkes normalt ganske fort, men kan også ligge i flere år før de klekkes. Å nå fullvoksent insekt (imago) tar gjennomsnittlig sju år og nymfen må gjennom åtte hudskift. Som voksne lever de minst ett år. Det ser ut til at de foretrekker en gjennomsnittlig temperatur på omtrent 4 varmegrader, og det forklarer hvorfor det tar sju år å bli utvokst, og at de har bare ett hudskifte hvert år.
Underordenen Mantophasmatodea lever derimot i tropisk og subtropisk klima.
Maigonis Valdmanis
Maigonis Valdmanis (født 8. september 1933 i Riga, død 30. oktober 1999) var en sovjetisk basketballspiller som deltok i flere olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma. Valdmanis vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i basketturneringen bak USA. Det var tredje gang som basketball sto på det olympiske programmet, tjuetre lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 14. juli til 2. august 1952. Sovjetunionen vant semifinalen over Uruguay med 61-57, men i finalen tapte de mot USA med 25-36.
Valdmanis vant sølvmedalje i de to påfølgende olympiske leker, OL 1956 i Melbourne og OL 1960 i Roma, i basketball med Sovjetunionen.
Kathy Kreiner
Kathy Kreiner (født 30. juni 1954 i Timmins, Ontario) er en tidligere kanadisk alpinist.
Hun vant gull i storslalåmrennet under OL 1976 i Innsbruck, og forhindret dermed at Rosi Mittermaier tok storeslem (i denne øvelsen tok Mittermaier sølv).
Kreiner vant et storslalåmrenn i verdenscupen i 1974.
Konvoi
Konvoi er en gruppe skip som forflytter seg sammen for felles støtte, i forbindelse med krig eller opprør. Konvoi kan også benyttes for å effektivisere transportsystemer, i Panamakanalen benyttes det konvoier for dette.
I moderne sjøfartsterminologi vil en konvoi bestå av bevæpnet støtte i form av krigsskip som kan avskrekke mulige angripere. Bruken av konvoier til sjøs har lange tradisjoner, og ble sist brukt under den såkalte «tankerkrigen» i Den persiske gulf.
(En convoy kan også referere til kolonnekjøring, gjerne med lastebiler.)
Opprinnelsen til konvoier
Ordet konvoi kommer fra det gamle franske ordet convoier, som igjen stammer fra det latinske ordet for «å gå sammen»; conviare. Bruken av det franske ordet er først dokumentert som et verb i 1375. Ordet brukt som substantiv i betydningen «lede eller eskortere for beskyttelse» er først dokumentert i 1557, mens den nåværende betydningen stammer fra rundt 1600. Handelsfartøyer seilte dog ofte sammen på utsatte strekninger – for eksempel begynte hanseatene (hanse: fra tysk: «samling av våpen») som et slags konvoiforbund for å beskytte hverandres last ved å seile samlet i grupper.
Konvoier er altså kjent fra så tidlig som på 1600-tallet. De ble der benyttet i et stort slag i den første engelsk-nederlandske krig hvor handelsfartøy ble eskortert av bevæpnede marinefartøy. Under Napoleonskrigene ble konvoier brukt i stor grad; for å avskrekke kaperskip og fiendtlige marinefartøy. Konvoiene kunne være på flere hundre skip og ble ofte eskortert, i tillegg hadde de enkelte handelsfartøy gjerne mindre skyts.
Skip som seilte alene kunne bordes og beseires en for en, men dersom man seilte mange sammen, kunne skip som ble angrepet få støtte fra de andre, eventuelt fra eskorterende krigsskip. Ved utbruddet av første verdenskrig var imidlertid situasjonen en annen, da slagskipene utgjorde en ny utfordring. Et slagskip hadde overlegen fart, kunne på flere nautiske mils avstand lett senke en rekke handelsskip, og det var ikke nok slagskip til å eskortere alle konvoiene. Det var først og fremst britene og franskmennene som behøvde forsyninger fraktet over havet, og de første krigsårene seilte handelsskipene alene på grunn av trusselen fra slagskip.
Konvoier mot ubåter
De tyske slagskipene ble nøytralisert tidlig i første verdenskrig, og etter det var det ubåtene som utgjorde den største trusselen mot ententemaktenes handelsfartøy. Tyske ubåter senket handelsskip som seilte på Storbritannia og Frankrike i det som ble kjent som «det første slaget om Atlanterhavet». Motstanden mot konvoier var allikevel stor, argumentene mot var blant annet tap av produktivitet og overbelastning av havner. Konvoiering ble derfor innført så sent som i 1917, men med konvoier gikk skipstapene raskt ned. Analyser av skipstap etter krigen viste at selv konvoier uten eskorte var sikrere enn å seile alene. Unntaket var svært raske skip, som passasjerskip.
Konvoier under andre verdenskrig
Med bakgrunn i erfaringene fra første verdenskrig etablerte de allierte konvoier da krigen brøt ut i 1939. Oversjøiske forsyninger var avgjørende for britene for å kunne fortsette krigen, og den viktigste handelspartneren var USA. Det «andre slaget om atlanterhavet» varte fra 1939 til 1945, og var en stadig kamp mellom forbedrede ubåter og bedre eskorterte konvoier.
Selv om Atlanterhavet var det viktigste området for konvoier, var det utstrakt alliert konvoiering også i Det indiske hav og Stillehavet. Av aksemaktene brukte tyskerne konvoier i begrenset grad, mens japanerne ikke brukte konvoier, det medførte at det meste av japanske handelsskip ble senket.
Ved krigens utbrudd hadde de allierte svært begrensede ressurser for eskorte og konvoier fikk som regel kun en eldre jager, hjelpekrysser eller bevæpnet tråler som beskyttelse. Frem til juli 1940 ble konvoier fra Storbritannia kun eskortert ut til 150 nautiske mil vest for Irland, resten av seilasen til USA gikk uten beskyttelse. Det var ikke før på forsommeren 1941 at allierte konvoier mellom USA og Storbritannia fikk eskorte under hele seilasen.
En typisk alliert konvoi gikk fra New York i USA til Liverpool i Storbritannia, og besto av opptil 60 handelsskip. I begynnelsen av krigen var det sparsomt med eskortefartøy, mens etterhvert ble det mer eskorte, bevæpning av handelsfartøy og utstrakt flystøtte.
Hver konvoi ble ledet av en konvoisjef, fra ett av transportskipene midt i fremste rekke. Konvoisjefen var en marineoffiser, en «Commodore» som bestemte seilingsmønster, fart osv. Ved ubåt-angrep ble kommandoen av konvoien overtatt av eskortesjefen som var om bord i ett av de fremre eskorteskipene, selv om konvoisjefen som regel var av høyere rang. Under overfarten seilte skipene i konvoien i rektangulær formasjon med opptil 12 kolonner. Avstand til fartøyet foran var omtrent fem kabellengder (omkring 900 meter), og avstand mellom fartøyene sideveis var 2 – 3 kabellengder (omkring 500 meter). Konvoien var fullstendig mørklagt om natten, det eneste hjelpemiddel for å se fartøyet foran var en såkalt «spruthest», en trekonstruksjon som kastet opp vann og kunne sees på noen meter – utkikken på bakken måtte holde et skarpt øye med den.
Farten på konvoien var tilpasset de langsomste skipene i konvoien, og var vanligvis mellom 8 – 10 knop, det betydde at overfarten mellom Storbritannia og USA tok et par uker. Imidlertid satte man av og til sammen hurtiggående konvoier, med skip som hadde høyere maksfart, typisk 12-15 knop, og dermed kunne gjøre unna kryssingen raskere.
Den tyske handelsflåten ble plaget av magnetiske miner, ikke minst i danske farvann, britiske ubåter og bombefly. I 1941/42 førte dette til en strid mellom den danske regjering og den tyske okkupasjonsmakten, fordi de danske skipene som hentet kull i Rotterdam, fikk forbud av regjeringen mot å armeres med antiluftskyts. Den tyske flåten anså det som en risiko for hele konvoien at de danske skipene lå som tause «hull» i luftforsvaret, men den danske regjeringen stod på sitt, og okkupasjonsmakten avfant seg med dette.
Mwaro (provins)
Mwaro er en av de sytten provinsene i Burundi. Provinsen har 300,385 innbyggere (2011) og er 839 km² og ligger midt i landet. Provinshovedstaden er Mwaro. Fram til 2002 var Mwaro en del av provinsen Muramvya.
Mwaro er administrativt delt i seks kommuner:
Giulio Antonio Santorio
Giulio Antonio Santorio kalt kardinal Santaseverina (født 6. juni 1532 i Ercole ved Caserta, død sannsynligvis 9. mai 1602 i Roma), var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han arbeidet i den romerske kurie. Han ble erkebiskop av Santa Severina men fortsatte å arbeide i høye stillinger i Vatikanet.
Bakgrunn
Giulio Antonio Santorio kom fra en slekt med mange jurister. Han var sønn av Leonardo Santorio og hans hustru Carmosina Baratucci. Hans farfar Carlo var blitt myrdet tjue år tidligere, og familien var blitt tvunget til å forlate byen. Det tok tilflukt i Gravina di Puglia, som var føydalområde under den mektige Acquaviva-slekten.
Tilbake i Caserta tok de hevn: onkel Pasquale drepte offentlig farens mordere. Hans far Leonardo, advokat for Acquaviva'ene, grevene av Casertad, delte denne families politiske skjebne: Dettersom de var pro-franske, og at den fransk-spanske krig også rammet kongeriket Napoli, falt de i unåde i 1528 etter den spansk seier, med påfølgende tap av de fleste av ine eiendommer.
Etter at Giulio Antonio Santori hadde studert sivilrett i Napoli og blitt advokat, tok det ikke lang tid før han la det yrket til side for å bli prest i stedet.
Prest
Han ble presteviet i 1557. Fra 1560 til 1563 var han generalvikar i sitt hjembispedømme Caserta. Deretter var han i ett år generalvikar for erkebiskopen av Napoli, kardinal Alfonso Carafa. Han var da allerede en del av inkvisisjonen, men holdt nesten på å bli et offer for den selv: Han ble anklaget for attentat mot pave Pius IVs liv, men frifunnet, også fordi kardinalene Carlo Borromeo og Michele Ghislieri, O.P. (den senere pave Pius V) kom til hans forsvar.
Erkebiskop
Etter sitt valg gjorde pave Pius V ham til sin rådgiver, og utnevnte ham i 1566 til erkebiskop av Santa Severina i Calabria. Den 12. mars 1566 ble han bispeviet av kardinal Scipione Rebiba; medkonsekranter var Annibale Caracciolo, titularbiskop av Isola, og Giacomo de Giacomelli, tidligere titularbiskop av Bellicastrum (Belcastro).
De fleste av de katolske biskoper som lever i dag kan føre sin apostoliske suksesjon gjennom kardinal Santorio tilbake til kardinal Rebiba.
Kardinal
Han ble kreert til kardinalprest i konsistoriet av 17. mai 1570 av pave Pius V, med S. Bartolomeo all'Isola som tittelkirke (senere ble han kardinalprest av Santa Maria in Trastevere i 1595 og til slutt i 1597 kardinalbiskop av Palestrina).
Han flyttet da til Roma og gikk inn i Den romerske kurie, og virket derfra i 32 år målbevisst etter den katolske motreformasjons ånd og impulser. Han deltok i en rekke pavevalg: I 1572, 1585, september 1590,  oktober 1590, i 1591 og i 1592. Han ble selv ansett som papabile ved flere konklaver: I 1585 (som istedet valgte pave Sixtus V) og i 1592 (pave Klemens VIII), Det var kardinaler som var skremt av hans energiske reformvilje, og ville ha mer moderate, kanskje svake, paver.
Som president av Kongregasjonen for grekerne engasjerte kardinal Santorio seg for en reform av basilianermunkene som fulgte den bysantiske ritus. I 1586 ble han kardinal Guglielmo Sirletos etterfølger som kardinalprotektor av basilianerordenen. Alt før dette var han blitt kommendatarabbed for det greske kloster Sant’Elia di Carbone, og lot i 1581 utferdige latinske oversettelser av de greske klosterurkunder. Han stod også bak opprettelsen av et pavelig kollegium i Roma for alumner fra Grekenland og Levanten og de gresktalende områder i Sør-Italia, det som senere er blitt kjent som Pontificio Collegio Greco.
I 1584 innviet han jesuittkirken Il Gesù i Roma. I 1595 fikk han tildelt av pave Klemens VII tittelkirken Santa Maria in Trastevere.
Som leder av Det hellige officium var han storinkvisitor og foretatt granskninger av blant andre kardinal Giovanni Morone, mot filosofen Tommaso Campanella, mot kong Henrik IV av Frankrike, og forestod dødsdommene mot Menocchio og Giordano Bruno.
Pave Klemens VIII utnevnte ham ved sin tiltreden i 1592 til sin etterfølger som storpønitentiar, en post som han innehadde til sin død.
I 1597 ble han elevert til kardinalbiskop av det suburbikariske bispedømme Palestrina. Som leder av Congregatio super negotiis Sancta Fidei et Religionis Catholicae, forgjengeren til Kongregasjonen for troens utbredelse (Propaganda Fide), engasjerte han seg sterkt for den sistnevnte kongregasjons etablering, men rakk ikke å se sette i sin egen levetid.
Biskoper ordinerte av erkebiskop Santorio
Giulio Antonio Santorio var hovedkonsekrator av de følgende biskoper:
• Giovanni Agostino Campanile, biskop av Minori (1567);
• Andrea Minucci, erkebiskop av Zadar (1568);
• Giovanni Battista Santorio, biskop av Alife (1568);
• Serafino Fortibraccia, biskop av Nemosia (1569);
• Prospero Vitelliano, biskop av Bisignano (1569);
• Gregorio Forbicini, biskop av Strongoli (1572);
• Ottavio Mirto Frangipani, biskop av Caiazzo (1572);
• Francesco Antonio Santorio, erkebiskop av Santa Severina (1573);
• Gaspare Cenci, biskop av Melfi e Rapolla (1574);
• Dermot O'Cleary, biskop av Mayo (1574);
• Giovanni Battista Soriani, biskop av Bisceglie (1576);
• Giovanni Battista Ansaldo, biskop av Cariati og Cerenzia (1576);
• Giovanni Bernardino Grandopoli, biskop av Lettere-Gragnano (1576);
• Vincenzo Cutelli, biskop av Catania (1577);
• Miguel Thomàs de Taxaquet, biskop av Lérida (1577);
• Mario Bolognini, erkebiskop av Lanciano (1579);
• Flaminio Filonardi, biskop av Aquino (1579);
• Pietro Orsini, koadjutor biskop av Spoleto (1580);
• Girolamo Bentivoglio, biskop av Corneto (1580);
• Giulio Monaco, biskop av Lucera (1580);
• Domenico Petrucci, biskop av Strongoli (1582);
• Nicola Stridoni, biskop av Mylopotamos (1582);
• Leonard Abel, titularbiskop av Sidon (1582);
• Enrico Caetani, titularpatriark av Alexandria (1585);
• Fabrizio Gallo, biskop av Nola (1585);
• Giulio Masetti, biskop av Reggio Emilia (1585);
• Enrico Cini, biskop av Alife (1586);
• Giovanni Battista Albani, titularpatriark av Alexandria (1586);
• José Esteve Juan, biskop av Vieste (1586);
• Girolamo Bernerio, biskop av Ascoli Piceno (1586);
• Pietro Ridolfi, biskop av Venosa (1587);
• Bonaventura Bellemo, biskop av Andros (1587);
• Antonio de Marchi, biskop av Santorini (1588);
• Camillo Gualandi, biskop av Cesena (1588);
• Giovanni Battista Costanzo, erkebiskop av Cosenza (1591);
• Scipione Spina, erkebiskop av Cosenza (1591);
• Napoleone Comitoli, biskop av Perugia (1591);
• Claudio de Curtis, biskop av Crotone (1592);
• Nicolò Stizzia, biskop av Cefalù (1594);
• Placido della Marra, biskop av Melfi e Rapolla (1595);
• Giulio Doffius, biskop av Alessano (1595);
• Manuel Quero Turillo, biskop av Cefalù (1597); og
• Alberto Drago, biskop av Termoli (1599). Han var også medkonsekrerende av de følgende: • Tiberio Carafa, biskop av Potenza (1566);
• Tommaso Orsini, biskop av Strongoli (1566);
• Francesco Rusticucci, biskop av Venosa (1566);
• Archangelo de' Bianchi, biskop av Teano (1566);
• Carlo Carafa, biskop av Guardialfiera (1567);
• Marco Landi, biskop av Ascoli Satriano (1567);
• Paolo Burali d'Arezzo, biskop av Piacenza (1568);
• Stanislaus Szezniski, hjelpebiskop i Poznań (1568);
• Marcus Teggingeri, titularbiskop av Lydda (1568);
• Organtino Scaroli, biskop av San Marco (1569);
• Gregorio Cruz, biskop av Martirano (1569);
• Cesare Ferrante, biskop av Termoli (1569); og
.458 Winchester Magnum
.458 Winchester Magnum er en amerikansk patron for rifle.
Patronen ble introdusert i 1956 av Winchester Repeating Arms og er en patron som kan brukes i vanlige glidekasser da den er bygget på en nedkortet .375 Holland & Holland Magnum hylse som har rette hylsevegger. De rette hylseveggene gjør at magnumbeltet har en praktisk funksjon som gjør at patronspillet blir korrekt. Patronen er laget for farlig afrikansk vilt men duger også ellers til annet vilt som elg og bjørn.
Hylsen er relativt liten for det grove kaliberet noe som gjør at den må bruke relativt hurtig krutt. Ganske mange har i de senere år ikke vært fornøyd med ytelsen i denne patronen og brotsjer dermed opp kammeret til .458 Lott som er en .375 Holland & Holland Magnum hylse som er utvidet til .458 kaliber med rette vegger. Den er betraktelig kraftigere. Børser som er brotsjet opp til .458 Lott kan i ett knipetak skyte .458 Winchester Magnum patroner.
Se også
Liste over patrontyper
1508 Kemi
1508 Kemi er en Mars-kryssende asteroide. Den ble oppdaget 21. oktober 1938 av Heikki Alikoski i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter den finske byen Kemi.
Flakstad kirke
Flakstad kirke ligger på stedet Flakstad i Flakstad kommune i Nordland. Kirka er ei korskirke i tre med 300 plasser. Den ble bygd i 1780, og restaurert i 1872 og 1938.
Kazuno
Kazuno (japansk: 鹿角市 – Kazuno-shi) er en by i prefekturet Akita i Japan.
Flakstad kirke
Historie
Flakstad kirke er første gang nevnt i skriftlige kilder i 1413. Ei kirke på Flakstad ble bygd i 1430. Den ble ødelagt av storm på 1700-tallet. Den nye kirka ble bygd av tømmer fra Russland. Den ble bygd utenpå den gamle kirka. Ei av lysekronene i kirka kommer også fra Russland. Flere av gjenstandene i dagens kirke stammer fra den gamle kirka, deriblant to lysekroner, altertavla og prekestolen.
Kazuno
Byen ble grunnlagt 1. april 1972.
Yvonne Rüegg
Yvonne Rüegg (født 2. august 1938) er en tidligere sveitsisk alpinist.
Under OL 1960 i Squaw Valley gikk hun til topps i storslalåm.
Tangmysid
Tangmysid er et rekelignende krepsdyr.
Arten er naturlig utbredt i det nordøstre Atlanterhavet inkludert Østersjøen og finnes sør til Den engelske kanal. I Norge er tangmysid meget vanlig nordover til Troms. I midten av det tyvende århundre dukket arten opp ved Island og østkysten av Nord-Amerika. Den spredte seg antakelig ved hjelp av skip som deltok i konvoier under andre verdenskrig.
Maurice Glaize
Maurice Glaize (født 26. desember 1886 i Paris, død 17. juli 1964 i La Rochelle) var arkitekt, arkeolog, og konservator ved Angkor fra 1937 til 1945. I 1944 ga han ut en guide til templene med tittelen Les Monuments du groupe Angkor (Monumentene i Angkorgruppen), som stadig brukes av besøkende.
Bakgrunn
Maurice Glaize kom fra en kunstnerisk begavet parisisk slekt. Hans far var arkitekt og hans bestefar var maleren Auguste-Barthélemy Glaize.
Karriere
Etter å ha studert arkitektur ble han uteksaminert i 1919 som DPLG-arkitekt i slutten av første verdenskrig. Han var han arkitektekspert hos Credit Foncier, først i Phnom Penh (Kambodsja), deretter i Saigon (Cochin), mellom 1928 og 1934. Fra 1934 til begynnelsen av 1936 var han arkitekt på Credit Foncier de Dakar (Senegal). Tilbake i Paris, la han fram sitt kandidatur til Den franske skole i Det fjerne østen (EFEO), ble medlem i slutten av 1936 og vendte tilbake til Kambodsja, hvor han var i Angkor fra oktober 1936.
På Angkor ledet han utgravningen og restaureringen av Østre Mebon, Phnom Krom og Phnom Bo, samt begynte arbeidet på Preah Khan, Bayon og Angkor Thom. Han gjorde en rekke betydningsfulle funn, som skulpturer og steler (for eksempel Preah Khan-stelen), og skrev noen kritiske analyser om restaurasjonsmetodologier vedrørende Khmer-monumenter.
Hans forfatterskap
Ut over tallrike artikler i publikasjoner av EFEO, er Maurice Glaize kjent i den brede offentlighet gjennom utgivelsen av boken Monumentene i Angkorgruppen, hvis første utgave kom ut i 1944. Boken brukes fortsatt av besøkende. Den ble trykt på nytt i 1948, 1963 og 1993 og flere ganger siden da.
Bells Ringing/Bilbo and Frodo
«Bells Ringing» / «Bilbo and Frodo» er en singel utgitt av Prudence i 1974. Dette var den siste produksjonen med Kjell Ove Riseth på bass. B-siden var ikke med på albumet No. 3, men kom med på samlealbumet Det det va i 2005. Singelen var produsert av Svein Gundersen og var innspilt fra 3. til 10. juli 1974 i Arctic Studios i Trondheim.
Todd Brooker
Todd Brooker (født 24. november 1959 i Paris, Ontario) er en tidligere canadisk alpinist. Fra 1977 til 1987 var utforkjøreren medlem av det canadiske landslaget, og ble regnet som den siste av de såkalte Crazy Canucks.
Karriere
I 1975 vant han det canadiske juniormesterskapet i utfor, og ble tatt opp på landslaget i 1977. Etter en alvorlig kneskade tvang ham til å ta pause fra skisporten i mer enn ett år, tok han i desember 1981 i Gröden sine første poeng i verdenscupen. Bare tre måneder senere var han, takket være en andreplass i utforrennet i Aspen, for første gang på seierspallen.
I sesongen 1982/83 vant han utforrennene i Kitzbühel og i Aspen. I de følgende årene etablerte han seg som utforkjører i verdenstoppen. I løpet av karrieren startet han totalt i 62 utforrenn i verdenscupen, og plukket poeng i 33 av disse. Han vant tre seire, og stod på seierspallen ved ytterligere fire anledninger. Han deltok i utforrennet under OL 1984 i Sarajevo, der han endte på 9.-plass. Han kjørte også utfor i to verdensmesterskap, og ble nr. 13 i Schladming 1982 og nr. 9 i Bormio 1985.
Verdenscupseire
Bjarne Lindstrøm
Bjarne Lindstrøm (født 3. juni 1942) er en norsk diplomat. Han var bl.a. utenriksråd og Norges ambassadør i London.
Diplomatisk karriere
Lindstrøm begynte som assistent og bud i administrasjonsavdelingen i Utenriksdepartementet i 1962. I tiden 1968 til 1970 var han attaché ved Norges ambassade til Nigeria i Lagos. Fra 1970 til 1973 arbeidet han med handelspolitiske spørsmål i Utenriksdepartementet. I tiden 1973 til 1975 var han ambassadesekretær ved ambassaden i Budapest, deretter ved Norges faste delegasjon til FN i New York. Han var byråsjef for FN-kontoret i UD fra 1983 til 1986. Fra 1986 til 1990 var han generalkonsul i Sør-Afrika. Han var ekspedisjonssjef og sjef for UDs admnistrative avdeling fra 1993 til 1996. Lindstrøm var departementets høyeste embetsmann, utenriksråd, i tiden 1996 til 2005. I 2005 til 2010 var han Norges ambassadør i London.
I forbindelse med tsunamikatastrofen i Sørøst-Asia julen 2004 ble Utenriksdepartementet sterkt kritisert av det nedsatte Reinås-utvalget for manglende beredskapsplaner og retningslinjer for håndtering av situasjonen. Utvalget mente at hovedansvaret for denne svikten i første rekke lå hos ledelsen i Utenriksdepartementet.
Utmerkelser
Lindstrøm er kommandør med stjerne av St. Olavs Orden (1996) og kommandør med stjerne av Den Kongelige Norske Fortjenstorden (2001). Han er også innehaver av storkors (første klasse) av den estiske Terra Mariana-korsets orden og av storkors av Den islandske falkeorden (1997).
Rutana (provins)
Rutana er en av de sytten provinsene i Burundi. Provinsen har 366,773 innbyggere (2011) og er 1 959 km².
Administrativt er provinsen delt i seks kommuner:
.22 Eargesplitten Loudenboomer
.22 Eargesplitten Loudenboomer er en patron for rifle.
428 Monachia
428 Monachia er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaga den 18. november 1897 av Walther Augustin Villiger fra Bogenhausener Sternwarte i München. Monachia er latin for München.
Ogoni (folk)
Ogoni-folket er et av mange folk som bor i Niger-deltaet sørøst i Nigeria. I likhet med ijawene, en annen etnisk gruppe på Niger-deltaet, har ogoniene store miljømessige problemer med oljeindustrien. Det bor omtrent fem millioner ogonier på et område på omkring 1050 kvadratkilometer. Dette området er deres historiske hjemland og blir ofte omtalt som «Ogoni-land».
Ogoni-folket fikk mye internasjonal oppmerksomhet etter massive protester mot diverse oljeselskaper.
1509 Esclangona
1509 Esclangona er en asteroide i det indre av hovedbeltet. Den ble oppdaget 21. desember 1938 av André Patry ved Observatoire de Nice i Nice.
Pierre-Joseph Proudhon
Pierre-Joseph Proudhon (født 15. januar 1809, død 19. januar 1865) var en fransk anarkist.
Proudhon er den første som positivt har identifisert seg som anarkist (i Hva er eiendom?). Denne betegnelsen var blitt benyttet nedsettende senest under den franske revolusjon, hvor Brissot holdt en tale om anarkistenes negative innflytelse og nødvendigheten av å undertrykke dem. Dette går tilbake til diskusjonen om erklæringen om borger- og menneskerettighetene og eiendomsrettens plass.
Proudhon er også kjent for aforismer som Anarki er Orden (visstnok utgangspunktet for den kjente anarkistiske graffitien) og Eiendom er tyveri.
Drunk and Happy/Sitting Bull
«Drunk and Happy»/«Sitting Bull» er en singel utgitt av Prudence i 1973. Også utgitt på albumet Drunk and Happy fra samme år.
Pierre-Joseph Proudhon
Idéer
Føderalisme, mutualisme, Banque de peuple ...
Drunk and Happy/Sitting Bull
Musikkvideo var et ukjent begrep i Norge i 1973, så det finnes ikke videoer til noen av Prudences singler, men denne låten ble filmet på Ragnarock i Holmenkollen og er med i filmen og DVD-en fra festivalen.
Pierre-Joseph Proudhon
Innflytelse
Francisco Pi y Margall, som senere ble statsminister i Spania, oversatte Proudhon til spansk.
Lev Tolstoj brukte tittelen på Proudhons bok fra 1861, Krig og Fred, som tittel på sitt hovedverk som en hyllest.
Zoran Đinđić, senere statsminister av Serbia, skal ha oversatt Proudhon til serbisk.
Karl Marx' Filosofiens Elendighet er et svar på Proudhons Elendighetens Filosofi.
John Lennons Imagine inneholder en avvisning av de samme tre autoriteter som Proudhon kjempet mot.
Ingen av Proudhons verker er oversatt til norsk, men Marcus Thrane publiserte noen stykker med presentasjon av Proudhons idéer på norsk.
Sydbanen (Hannover)
Sydbanen (Hannover) (Hannöversche Südbahn) er en tysk, delvis historisk jernbanestrekning mellom Hannover og Kassel. Strekningen sto ferdig i 1856, strekningen mellom Göttingen og Hannoversch Münden ble nedlagt 1995.
Joe Manchin
Manchin var guvernør i Vest-Virginia fra 2005 til han ble senator. Etter at den demokratiske senatoren Robert Byrd døde, ble det kunngjort et spesialvalg 2. november 2010, hvor Manchin stilte og vant. Manchin blir en av de mer moderate demokratene i Senatet.
Reine kirke
Reine kirke (også kalt Reine kapell) ligger på Reine i Moskenes kommune i Nordland. Kirka er ei langkirke i tømmer med 250 plasser, bygd i 1890. Den ble innviet 8. februar 1891 og restaurert i 1923 og 1955. Arkitekt for kirka var Ole Scheistrøen.
Kirka var privateid til 1922, da kommunen overtok som eier.
Sead Ramović
Sead Ramovic (født 14. mars 1979 i Stuttgart, Tyskland) er en tysk fotballspiller og målvakt av bosnisk opprinnelse. Han spilte frem til sommeren 2010 for Tromsø IL, da han ble solgt til tyrkiske Sivasspor.
Ramovic ble hentet til Tromsø sommeren 2006, og har vist seg som en av Tippeligaens beste målvakter. Han er reaksjonsterk og har reddet TIL i mange situasjoner. Foruten sine målvaktsegenskaper, er Ramovic kjent for sitt sterke temperament, noe som har ført til mange gule kort og konfrontasjoner med motspillere. Han har tidligere spilt for de tyske klubbene FC Feuerbach, SpVgg Feuerbach, Stuttgarter Kickers, VfL Wolfsburg, Borussia Mönchengladbach og Kickers Offenbach.
17. november 2011 ble det kjent at Ramovic signerte for Lillestrøm SK ut 2012.
20. mars 2014 signerte Ramovic en kontrakt med Strømsgodset Toppfotball ut 2014-sesongen, som lagets andrekeeper. Ramovic hadde egentlig lagt opp etter at han avsluttet kontrakten med Lillestrøm SK i 2012.
Ramovic har spilt én kamp for.
Ramovic var en kort period i Strømsgodset i 2014.
Anne-Flore Rey
Anne-Flore Rey (født 2. februar 1962 i Brignand) er en tidligere fransk alpinist som fortrinnsvis deltok i Super-G og storslalåm.
Anne-Flore Rey debuterte i verdenscupen som 17-åring, den 26. januar 1979 i kombinasjonsøvelsen i Schrums i Østerrike, og ble nummer 9. I mars 1983 vant hun sitt første og eneste renn i verdenscupen, storslalåmrennet i Mont Tremblant i Canada. Hun hadde ytterligere en plassering på seierspallen, en tredjeplass i storslalåm fra St. Gervais i januar 1985. Totalt hadde hun 21 plasseringer blant de 10 beste.
Under OL 1984 i Sarajevo ble hun nr. 10 i storslalåm.
Bob Dylan
Bob Dylan (IPA: dɪln, født Robert Allen Zimmerman 24. mai 1941 i Duluth i Minnesota i USA) er en amerikansk musiker, sanger, låtskriver, poet og forfatter som har vært en av de mest framtredende og innflytelsesrike personlighetene innen populærmusikken gjennom mer enn 50 år.
I de senere år har Dylan hatt en renessanse gjennom plater, memoarbok, dokumentarfilm av Martin Scorsese og sin kontinuerlige konsertvirksomhet, som har bidratt til å befeste en enestående posisjon innen populærkulturen.
Bob Dylan økte populærmusikkens betydning av sangteksten Han har blitt nominert til nobelprisen i litteratur flere ganger og mottok den i 2016.
Mange av Dylans mest kjente sanger er fra 1960-tallet, da han ofte ble omtalt som «talsmann for en generasjon», og ble en ledende skikkelse i den voksende amerikanske motkulturen. Sanger som «Blowin' in the Wind» og «The Times They Are A-Changin'» ble viktige for borgerrettsbevegelsen i USA og krigsmotstandere verden over. I 2020 gikk Dylan for første gang til topps på Billboards singelliste med «Murder Most Foul» fra albumet Rough and Rowdy Ways.
Den afghanske grunnlovskommisjonen
Den afghanske grunnlovskommisjonen ble etablert 5. oktober 2002 som krevet av Bonn-avtalen som stipulerte at en ny afghansk grunnlov skulle godkjennes av et loya jirga. Loya jirgaen skulle kalles sammen innen 18 måneder etter opprettelsen av den afghanske overgangsautoriteten, som ble etablert i juni 2002. Etter noe forsinkelse ble den foreslåtte grunnloven gitt til president Hamid Karzai 3. november 2003. Et loya jirga begynte 14. desember 2003 (fire dager etter skjema) i Kabul og grunnloven ble godkjent 4. januar 2004.
Steinar Strøm
Steinar Strøm (født 10. april 1942) er en norsk samfunnsøkonom. Han er professor i økonomi ved Universitetet i Torino, forsker på Frischsenteret og styreleder og partner i Vista Analyse. Strøm var professor i økonomi ved Universitetet i Oslo fra 1976 til 2008. Strøm har særlig forsket mye innen mikroøkonometri og arbeidsmarkedsøkonomi, og har også forsket på energiøkonomi og miljøøkonomi. Strøm er medlem av Rikslønnsnemnda, oppnevnt til 28. februar 2013. Strøm er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.
Den afghanske grunnlovskommisjonen
Kommisjonen sammensetning
Den opprinnelige komitéen bestod av ni medlemmer og startet arbeidet 5. oktober 2002. Etter at arbeidet var ferdig (selv om et utkast ikke ble offentliggjort) ble kommisjonen skiftet ut 7. mai 2003 av en 35 medlemmer stor gjennomgangskomíté, henvist til som grunnlovskommisjonen. De 35 medlemmene ble alle oppnevnt av president Karzai. Syv av medlemmene var kvinner.
Bob Dylan
Med et bredt utvalg av musikere med seg har Dylan turnert jevnt og trutt siden slutten av 1980-tallet. Han har også opptrådt sammen med en rekke kjente artister: The Band, Tom Petty, Joan Baez, George Harrison, Grateful Dead, Johnny Cash, Willie Nelson, Paul Simon, Eric Clapton, Patti Smith, Emmylou Harris, Bruce Springsteen, U2, The Rolling Stones, Joni Mitchell, Jack White, Merle Haggard, Neil Young, Van Morrison, Ringo Starr og Stevie Nicks. Selv om opptredenene har hatt stor betydning for Dylans karriere, regnes først og fremst prestasjonene som låtskriver som hans viktigste.
Den afghanske grunnlovskommisjonen
Kommisjonen sammensetning
Kommisjonen satte opp åtte regionale kontor i Jalalabad, Herat, Kandahar, Kunduz, Kabul, Gardez, Mazar-e Sharif og Bamiyan i tillegg til i de pakistanske byene Peshawar og Quetta og i de Iranske byene Teheran og Mashhad.
What Man Has Made of Man/North in the Country
«What Man Has Made of Man»/«North in the Country» er en singel utgitt av Prudence i 1972. Sangene er fra debutalbumet Tomorrow May Be Vanished som ble utgitt samme år.
Den afghanske grunnlovskommisjonen
Kommisjonen sammensetning
Prosessen ble fulgt av FNs Assistans Oppdrag i Afghanistan og ble betalt av FNs Utviklingsprogram.
Bob Dylan
Gjennom årene har Dylan blitt hedret for sine utgivelser og opptredener mange ganger. Utgivelsene hans har vunnet både Grammy, Golden Globe og Academy Award, og han har blitt tatt opp i Rock and Roll Hall of Fame, Nashville Songwriters Hall of Fame og Songwriters Hall of Fame. I 1999 ble Dylan regnet blant de 100 mest innflytelsesrike personene fra det 20. århundre av TIME Magazine.
Den afghanske grunnlovskommisjonen
Konsultasjonsprosessen
Konsultasjoner med den afghanske offentligheten begynte 10. juni 2003. Undergrupper av kommisjonen fra Kabul og regionale kontor foretok turer gjennom Afghanistan, Pakistan og Iran. Afghanske flyktninger i USA ble også konsultert. Kommisjonen distribuerte plakater og flygeblad, samt en månedlig avis. Annonseringer i radio og tv ble også foretatt.
Bob Dylan
I 2004 ble han listet som nummer to på magasinet Rolling Stone sin kåring «Greatest Artist of All Time», kun slått av The Beatles. I 2015 ble han av Rolling Stone rangert som den beste låtskriveren foran McCartney, Lennon og Chuck Berry.
I april 2008 ble han tildelt en «Special Citation» under utdelingen av Pulitzer-prisen, som første rockemusiker. Dylan ble i 2012 tildelt Presidentens frihetsmedalje.
Den afghanske grunnlovskommisjonen
Utsettelse og endelig offentliggjøring
Det innledende målet for kommisjonen var å presentere utkastet til grunnlov innen 1. september 2003, men i august ba kommisjonens medlemmer om en to måneders utsettelse for å få mer tid til å samle reaksjoner. 28. august annonserte Wardak at loya jirga var utsatt til 10. desember. Kommisjonen ønsket mer tid til å konsultere med afghanerne. Farooq Wardak, lederen av kommisjonens sekretariat, sa at utsettelsen ville gi afghaneerne mer tid til å bestemme om de ønsket en republikk, et palamentarisk system eller vende tilbake til monarki. Andre saker, sa han, inkluderte graden av desentralisering i Kabul og islams rolle. Han sa videre at 100 000 spørreskjema fra alle provinsene i Afghanistan var ferdige og sent til kommisjonen.
Bob Dylan
Albumet Modern Times kom ut den 29. august 2006 og toppet umiddelbart hitlistene i USA. I en alder av 65 ble han den eldste som har toppet disse listene. Magasinet Rolling Stone utropte Modern Times til årets album.
Irreemplazable
Irreemplazable er en spansk/engelsk-språklig EP av R&B-sangerinnen Beyoncé Knowles. Den ble lansert i USA 28. august 2007. På samme tid ble en kombinert CD og DVD lansert på Wal-Mart. DVD-en inneholder blant annet en bak kulissene-dokumentar kalt «La Evolucion Latina de Beyoncé» («The Latin Evolution of Beyoncé») samt musikkvideoen til Beyoncés «Get Me Bodied» (Timbaland-remiks med Voltio).
Bob Dylan
Opphav og oppvekst
Robert Allen Zimmerman (jødisk navn: Shabtai Zisel ben Avraham) ble født den 24. mai 1941 i Duluth, Minnesota i USA, og vokste opp i Hibbing, Minnesota, nordvest for Lake Superior. Besteforeldrene hans hadde emigrert fra Øst-Europa ved begynnelsen av det 20. århundre på grunn av pogromer. Bestemoren Florence Edelstein ble født i Kaunas (i dagens Litauen) i 1896. Hun reiste i 1902 til Halifax sammen med foreldrene B'chezer og Lybba Edelstein, de slo seg deretter ned i Hibbing, Minnesota. B'chezer døde i 1961. Florence giftet seg med Ben Stone av russisk herkomst, og deres datter, Beatrice («Betty») giftet seg 19 år gammel med Abraham Zimmerman fra Duluth. Anna og Zigman Zimmermans, Dylans mormor og morfar, hadde utvandret fra Odessa ved Svartehavet. På den tiden var det mange jøder som utvandret på grunn av pogromer i tsarens Russland. Familien holdt de jødiske skikkene i hevd. Menigheten i Hibbing var så liten at de ikke hadde egen rabbiner. Før sin bar mitzvah skulle 12 år gamle Robert bli opplært i toraen og menigheten innlosjerte rabbineren Ruben Maier fra New York i etasjen over en kafe i sentrum av Hibbing. Hver dag etter skolen hadde han et par timer undervisning hos Maier. Deretter gikk han ned i kafeen for å høre på Hank Williams, Little Richard og Elvis. De fleste innbyggerne var kristne og av disse var de fleste katolikker. Som gutt lyttet Dylan til programmet Grand Ole Opry på lørdagskveldene.
Den afghanske grunnlovskommisjonen
Utsettelse og endelig offentliggjøring
Kommisjonen presenterte forslaget til grunnlov 3. november 2003. President Karzai, tidligere kong Zahir Shah og FNs spesialutsending Lakhdar Brahimi deltok på seremonien
Utkastet ble distribuert ut til provinsenes guvernører og Wuluswals for distribusjon til politiske ledere. Det ble også vidt utdelt via sekretariatets regionale kontor til distriktenes representanter og til media, inkludert magasinene Kellid og Morsal.
Bob Dylan
Opphav og oppvekst
Robert brukte mye av tiden på å høre på radio, først blues og country, og etter hvert på tidlig rock and roll. Han dannet flere band i løpet av High School. Det første, kalt The Shadow Blasters, gjorde ingen særlig suksess, men det neste bandet – The Golden Chords – holdt sammen lenger. Da de fremførte låta «Rock and Roll is Here to Stay» (opprinnelig av Danny & the Juniors), i en talentkonkurranse på skolen, var de så støyende at rektor slo av mikrofonen. I skolens årbok fra 1959 skrev den unge Zimmerman at han planla å bli med i Little Richards band. Samme år opptrådte han to ganger sammen med Bobby Vee, der Zimmerman, under navnet Elston Gunn, spilte piano og klappet takten. Han flyttet samme år til Minneapolis for å gå på universitetet i Minnesota. Der ble hans opprinnelige interesse for rock and roll erstattet av interessen for amerikansk folkemusikk. I et intervju med magasinet Playboy fra 1978 fortalte han at det som fikk ham til å bytte inn sin elektriske gitar mot en kassegitar, var da han hørte en plate av Odetta i en butikk.
Den afghanske grunnlovskommisjonen
Motstand mot den foreslåtte grunnloven
Bacha Khan Zadran, en pashto krigsherre i Paktia kritiserte den foreslåtte grunnloven for å avskaffe det arvelige monarkiet.
Bob Dylan
Opphav og oppvekst
Snart begynte Zimmerman å opptre på kafeen The Ten O'Clock Scholar som lå like ved campus. Der ble han involvert i folkemusikkmiljøet i Dinkytown (et område i Minneapolis nær universitetet) og «lånte» plater av andre folk-entusiaster.
Det var i Dinkytown at Zimmerman begynte å introdusere seg selv som «Bob Dylan». Da Dylan ble spurt om navnet var inspirert av den walisiske poeten Dylan Thomas, benektet han som regel dette og henviste til ulike onkler med navnet «Dillon». Imidlertid skal Dylan i desember 1959 ha fortalt sin barndomsvenn John Bucklen at navnet var tatt fra Dylan Thomas. «Dylan» kan skrive seg fra figuren Matt Dillon i westernserien Gunsmoke.
Den afghanske grunnlovskommisjonen
Motstand mot den foreslåtte grunnloven
Mahbuba Hoquqmal, den afghanske ministeren for kvinners saker, sa at grunnloven ikke ga beskyttelse for kvinners eiendomsrett, ikke hindret tvangsekteskap og ikke ga bedre garantier for lik behandling av domstolene.
Moskenes kirke
Moskenes kirke ligger i Moskenes sokn på stedet Moskenes i Moskenes kommune i Nordland. Kirka er ei korskirke i tømmer med 280 plasser, bygd i 1819. Kirka ble innviet 1. august 1821. Moskenes kirke ligger ikonisk til ved fergeleiet på Moskenes, godt synlig for de som kommer sjøveien til Lofoten.
Bob Dylan
Familie
Dylan giftet seg med Sara Lownds den 22. november 1965; deres første barn, Jesse Byron Dylan, ble født den 6. januar 1966. Bob og Sara Dylan fikk fire barn sammen: Jesse Byron, Anna Lea, Samuel Isaac Abraham, og Jakob Luke (født den 9. desember 1969). Dylan adopterte også Saras datter fra et tidligere ekteskap, Maria Lownds (senere Dylan), (født 21. oktober 1961, nå gift med musiker Peter Himmelman). I løpet av 1990-tallet ble Jakob Dylan kjent som vokalisten i bandet The Wallflowers. Jesse Dylan er filmregissør og suksessfull forretningsmann.