cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olav Fyrileiv
''Fyrileiv hadde en storproduksjon av møbler (ikke minst kubbestoler) og hele interiører både for gårder og privatpersoner. Han leverte mye i nærområdet i Telemark, men også ellers i landet, og eksporterte dessuten mye til USA. Fyrileiv både formet, skar og malte gjenstandene selv. I 1904 laget han altertavlen til Lisleherad kirke, og i 1908 restaurerte han altertavlen i Heddal stavkirke. Samme år utførte han store utsmykkingsarbeider for Norsk Hydro på Notodden, blant annet i interiørene i Administrasjonsbygningen. I 1954 ble han kunstnerisk leder for restaureringen av Heddal stavkirke, der han gjennomførte en rekke oppgaver. Et stueinteriør fra i Holmenkollen i Oslo, som han laget for Didrik Korgshem i 1932, ble i 1990 overført til Heddal bygdetun under navnet «Fyrileivstugu». Drivkraft i dette arbeidet var hans dattersønn Olav Smedsrud. Olav Fyrileiv arbeidet aktivt som kunstner helt til 1971.''
Fort Yukon
Fort Yukon (gwich'in: Gwichyaa Zheh) er en by i fylket Yukon-Koyukuk Census Area i Alaska. Byen er hovedsakelig befolket av gwich'infolk. Byen ble grunnlagt 12. juni 1847 av Alexander Hunter Murray fra Hudson's Bay Company. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 583 innbyggere.
Kløckers hus
Kløckers hus er et borgerhjem fra 1826 på Tyholmen i Arendal kommune. Kløckers hus er i dag museum, og er eid av stiftelsen Kløckers hus - Arendal bymuseum. Museet viser hvordan en velstående byborgerfamilie levde på 1800-tallet.
John Dee Live Club & Pub
John Dee Live Club & Pub (som regel bare kalt John Dee) er et innendørs konsertlokale i Torggata i Oslo. John Dee er en del av Auditorium AS, som også drifter Rockefeller Music Hall og Sentrum Scene. John Dee har plass til ca. 400 stående tilskuere.
Kløckers hus
Historie
Den fremste, synlige delen av trebygningen er oppført i empirestil av tollinspektør Johannes Nicolai von Kløcker, mens de eldre delene av bygget er fra 1600- og 1700-tallet. Huset ble i slekten i fire generasjoner, før det ble solgt til Stiftelsen Kløckers hus i 1982, som gjorde det om til museum. Bygningen ble fredet i 1984. Johannes Nicolai von Kløcker (født 9. desember 1788 i Fredrikshald, død 6. mars 1862 i Arendal ) var av tysk-dansk adelsslekt og ridder av Dannebrogordenen. I 1824 ble han utnevnt til Kongelig Toldinspektør i Arendal. Den første tiden leide han husvære i nabohuset, og kjøpte så eiendommen til daværende postmester Christian Pettersen for å bygge seg en standsmessig bolig.
Beskrivelse
Huset er i tre etasjer og har høyreist valmtak. Første etasje rommer blant annet en gammel krambod hvor det selges lokallitteratur, et par mindre utstillinger, og kontor for daglig leder. Andre etasje inneholder fullt møblerte rom med gjenstander helt tilbake fra 1700-tallet. Tredje etasje inneholder storsalen, som i dag blir brukt til foreningsmøter og lignende, to rom innredet som hjemmet til en matrosfamilie, og verdens største utstilling av flaskeskuter. En landauer, som er brukt ved mange kongebesøk i Arendal, har fått plass i stallen. Den ble bygget i København rundt 1870.
Flaskeskutesamlingen ble plassert i museet 16. november 2012 og offisielt åpnet av ordfører Einar Halvorsen. De 655 flaskene er donert og produsert av Kjell Birkeland.
Cikada
Cikada, eller Cikada Ensemble, er et norsk ensemble innen samtidsmusikk. Det ble grunnlagt i 1989. Cikada består av ti faste medlemmer (fløyte, klarinett, perkusjon, strykekvintett, klaver og dirigent) som opptrer tutti, i ulike mindre konstellasjoner og som solister. Sentrale ensembler under Cikada-paraplyen er Cikada Strykekvartett, Cikada Duo, Cikada Klavertrio og Cikada RBK. Kunstnerisk leder er pianisten Kenneth Karlsson. Christian Eggen har vært dirigent siden 1989. Cikada har blant annet opptrådt på festivaler som Donaueschingen Musiktage, Huddersfield Contemporary Music Festival, Klangspuren Schwaz og ECLAT Stuttgart. Ensemblet er også stiftelsesmedlem av Ultimafestivalen.
En av Cikadas arbeidsmetoder er å utvikle langsiktige samarbeidsrelasjoner med komponister, og blant komponistene ensemblet har samarbeidet med internasjonalt er Carola Bauckholt, Bent Sørensen, Richard Barrett, Laurence Crane, James Dillon, Georg Friedrich Haas, Clara Ianotta, Klaus Lang og Liza Lim. Cikada legger også stor vekt på å bidra til den videre utviklingen av miljøet for samtidsmusikk i Norge, med bestillinger fra blant andre Harpreet Bansal, Eivind Buene, Lars Petter Hagen, Jon Øivind Ness, Cecilie Ore, Asbjørn Schaatun, Maja Ratkje, Kristine Tjøgersen og Rolf Wallin.
Cikada mottok Spellemannprisen (Cikada Strykekvartett) i 1995, og har siden blitt nominert flere ganger. I 2005 mottok Cikada Nordisk Råds Musikkpris. Cikada ble nominert til Kritikerprisen i 2017 og 2019.
Cikada Ensemble mottar støtte fra Kulturrådet og Oslo kommune, og ytterligere finansiering fra blant annet Fond for utøvende kunstnere, Ernst von Siemens Musikstiftung og Bergensenstiftelsen.
Ensembler innen Cikada
Cikada Strykekvartett, eller Cikadakvartetten, har hatt en omfattende virksomhet i Norge og Europa siden 1989. Kvartetten har gitt ut flere album i eget navn, og har også bidratt på plateinnspillinger med andre artister. For albumet Black Angels med verker av George Crumb, Anton Webern og Witold Lutoslawski fikk de Spellemannprisen 1995 i klassen kammermusikk. Albumet In Due Tempi med musikk av John Cage, Kaija Saariaho og Bruno Maderna mottok den nederlandske Edison-prisen i 2006. Sammen med komponist Knut Olaf Sunde ble de nominert til Spellemannprisen 2018 i klassen samtidsmusikk for Vertigo Room.
Cikada Duo består av Kenneth Karlsson (piano, synthesizer) og Bjørn Rabben (perkusjon). Duoen begynte å spille sammen i 1988, og ble en del av Cikada i 1989. Duoen har hatt en omfattende konsertvirksomhet, og har blant annet markert seg gjennom sitt tette samarbeid med en av nestorene i norsk samtidsmusikk, Arne Nordheim. Albumet Nordheim, med Elisabeth Holmertz (sopran) og Åke Parmerud (elektronikk), ble nominert til Spellemannprisen 2007 i klassen samtidsmusikk.
Andre konstellasjoner er Cikada Klavertrio (fiolin, cello og klaver), Cikada Point 4 (med Jon Balke og Ingar Zach) og Cikada RBK (bratsj, klarinett og piano).
Cikada tutti
Bidrar på:
Cikada Strykekvartett
Bidrar på:
Cikada Duo
Bidrar på:
Amaury Pasos
Amaury Antônio Pasos (født 11. desember 1935 i São Paulo),n brasiliansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne, 1960 i Roma, 1964 i Tokyo. Pasos vant en olympisk bronsemedalje i basketball under OL 1960 i Melbourne. Han var med på det brasilianske laget som kom på tredjeplass i basketturneringen bak USA og Sovjetunionen. Pasos spilte alle åtte kampene og scoret 130 poeng for Brasil under OL-turneringen.
Liu Gongquan
Lius arbeider dannet skole for flere århundrer, og i faglig sammenheng blir denne kalligrafiske retning gjerne kalt «Yan-Liu».
Akebrett
Et akebrett er en kjelke som kan være et leketøy og lagd av plast, eller mer avansert og brukes i idrett.
Lekeakebrettene er som regel et plast-rumpeakebrett, som bare er en rund plate med et håndtak på, eller man får plastikkrattkjelker med meier, sete, ratt og brems. Man får ikke store hastigheter på disse med mindre bakken er veldig lang og bratt, fordi det er relativt mye motstand mot underlaget i forhold til en stålkjelke.
Idrettsakebrettene er av helmetall med veldig tynne og skarpe meier, og kan bare kjøre på preparerte isbaner.
En oppblåsbar gummiring kan også fungere som akebrett/ekstremsport.
Gaustatoppen
Gaustatoppen eller Gausta er et fjell ovenfor Rjukan i Tinn kommune og delvis i Tuddal i Hjartdal kommune i Vestfold og Telemark. Det har en høyde på 1 883 meter over havet og er fylkets høyeste fjell. Det er ca. 1 600 meter fra dalbunnen og opp til toppen. Telekommunikasjonstårnet på toppen er 68 meter høyt, med tårnets høyeste punkt 1911 moh.
Geografi og annet
Fra Gaustatoppen har man Norges største utsikt, målt etter areal. Under ideelle forhold har en utsikt over et område på 60 000 km², noe som tilsvarer nesten en sjettedel av Fastlands-Norges areal. Til sammenligning dekker Danmark ca. 43 000 km². Ser man Gaustatoppen fra nord ser man en nesten 1 000 meter høy kjegle ruve over Hardangervidda.
Gaustatoppen er også en av landets høyeste topper, hvis man regner med primærfaktoren på 959 meter. Sekundærfaktoren på 94,4 kilometer er den tolvte lengste i Skandinavia.
Nær toppen ligger Gaustatoppen turisthytte, populært kalt Gaustahytta. Hytta har enkel servering hver dag i sommersesongen samt noen helger på høsten. Toppen ble besøkt av omkring 30000 i 2015, 80,000 ifølge Aftenposten. Den besøkes av rundt 100,000 mennesker i året. 17. mai har det vært TV-sending fra NRK på toppen.
Gaustatoppen er en av de mest værharde fjelltoppene i landet, noe som gir ideelle forhold for kraftig ising. Fenomenet atmosfærisk ising oppstår når underkjølte vannpartikler treffer et objekt. Når de små vanndråpene i skyene fester seg til master og antenner, kan det etter hvert bli store mengder is. Dette kan du ofte se på varden på toppen. Antennetårnet på Gaustatoppen er dekket av plater nettopp for å hindre at hele konstruksjonen kollapser av de store ismengdene som dannes her oppe.
De øverste 200 meterne av Gaustatoppen er dårlig, oppsprukket fjell, og enorme steinmasser holdes på plass takket være permafrosten.
Det er adkomst til toppen ved å kjøre fra Rjukan mot Gaustablikk eller man kan kjøre fra Sauland og Tuddal. Velger man å starte fotturen til toppen fra parkering ved Svineroi er turen på ca 4 km og turister bruker ca. to timer opp, fra Stavsro er turen om lag 4,9 km og man bruker ca. tre timer. Gaustatoppen er også regnet som et eldorado for skientusiaster. Inne i fjellet går Gaustabanen, en sesongåpen kabelbane som frakter folk fra Langefonn ved foten av fjellet og opp til toppen.
Navnet
Gausta kan være avledet av gammelnorsk Gausstod til gaus, framstrømmende vatn, og stod, stø, båtstø. Navnet skal ha sammenheng med en gard hvor vatnet fra Månelva ofte svømte over.
Førstebestigning
Under en vitenskapelig ekspedisjon til Telemark i august 1810 ble Gaustatoppen besteget for første gang av geolog Jens Esmark og botaniker Christen Smith. Det var på den tiden spørsmål om Gausta var Norges høyeste fjell, så et viktig formål var å få høyden oppmålt. Esmark fant ut at Gaustatoppen var lavere enn Snøhetta (dette var før fjellene i Jotunheimen var oppmålt), og derved ikke Norges høyeste fjell. Det som imidlertid skulle bli viktig for Norge var Esmarks måling av høyden av Rjukanfossens frie vertikale fall. Han skriver: "Dette Fossefald er det høieste af alle bekjendte Fossefald, ikke alene i Europa, men endog i hele Verden."
Geologi
Gaustatoppen består av omdannet sandstein (kvartsitt) fra prekambriumtiden.
USAs nasjonale økonomiske råd
USAs nasjonale økonomiske råd (Nasjonal Economic Council, forkortet NEC) er det viktigste forumet for den amerikanske presidentens rådslagning om økonomisk politikk. Direktøren for NEC er dermed også en av presidentens viktigste økonomiske rådgivere.
Historie og formål
Rådet ble opprettet i 1993 av president Clinton som ledd i oppfyllelsen av hans valgløfte om å gi USAs økonomiske situasjon topprioritet. Rådet skal koordinere prosessen med å utvikle regjeringens økonomiske politikk og rådgi presidenten herom. Rådet sikrer også at diverse trufne beslutninger og tiltak er i samsvar med presidentens uttalte mål og holder øye med implementeringen av den økonomiske politikk. Rådet ble dannet etter modell av USAs nasjonale sikkerhetsråd.
Organisasjon
USAs president er selv formann for rådet, hvis medlemmer dessuten er visepresidenten, utenriks-, finans- og en rekke andre ministre, samt ulike andre høytstående representanter for presidentens regjering, herunder også formannen for Rådet av økonomiske rådgivere. Direktøren for NEC sitter i rådet og er dets daglige leder. Hans fulle tittel er Assistant to the President for Economic Policy and Director of the National Economic Council. To tidligere NEC-direktører, nemlig Robert Rubin og Larry Summers, har også vært finansministre i USA - henholdsvis umiddelbar etter og åtte år før de var direktør for NEC.
USAs nasjonale økonomiske råd og Rådet av økonomiske rådgivere
Ved siden av USAs nasjonale økonomiske råd har presidenten også et annet rådgivende organ i den økonomiske politikk, nemlig Rådet av økonomiske rådgivere (opprettet av president Truman i 1948) til å gi inspirasjon i den økonomiske politikken. De to rådene har en klar arbeidsdeling: Det nasjonale økonomiske råd er dypt involvert i den politiske prosessen med utarbeidelsen og utførelsen av den konkrete økonomiske politikk. Rådet av økonomiske rådgivere er litt mer tilbaketrukket i forhold. Dets medlemmer og ansatte er typisk universitetsforskere eller forskerutdannede med en phd.-grad, og de overvåker og analyserer den generelle økonomiske situasjon og utarbeider analyser og memoranda til presidenten. Tidligere direktør for NEC Keith Hennessey har uttrykt det sådan: «NEC does economic policy and decision-making, and CEA does economics» (NEC står for den økonomiske politikk og beslutningstagning, og CEA står for økonomien). En annen kommentator har sagt at CEA er en tankesmie og NEC en kommandosentral.
Svømming under EM i svømmesport 2021 – 200 meter rygg menn
200 meter ryggsvømming menn er en svømmeøvelse som ble arrangert under Langbane-EM i svømming 2021 i Danube Arena i Budapest, Ungarn. Øvelsen blir svømt den 21. og 22. mai 2021.
Rekorder
Før mesterskapet var gjeldende rekorder som følger:
Forsøksheat
Forsøksheatene startet 21. mai 2021 kl. 10:47.
Omsvømming
Omsvømming fant sted 21. mai kl. 12:15.
Semifinaler
Semifinalene startet 21. mai kl. 18:30.
Finale
Finalen ble arrangert 22. mai kl. 19:17.
Göran Hägglund
Bo Göran Hägglund (født 27. januar 1959 i Degerfors i Örebro län) er en svensk politiker (KD). Han var medlem av Sveriges riksdag 1991–2015, leder i Kristendemokraternas riksdagsgruppe 1991–2002, Kristdemokraternas partileder 2004–2015 og sosialminister i Fredrik Reinfeldts regjering 2006–2014.
Familie og tidlig yrkesliv
Han ble født i Degerfors i Örebro län av finlandssvenske foreldre som innvandret til Sverige i 1950-årene. Begge foreldrene var metallarbeidere og pinsevenner. Hägglund har senere blitt medlem av Svenska kyrkan.
Etter gymnaset begynte han i forsikringsbransjen. Etter noen år som partifunksjonær i 1980-årene gikk han tilbake til forsikringsbransjen etter valget i 1988, og arbeidet som assurandør for livsforsikring for Wasa Försäkring 1988–1989 og finansrådgiver i fondsmeglerfirmaet Alfred Berg 1989–1991.
Hägglund er gift og har to barn. Han har bodd i Jönköping kommune i Småland siden 1978. Etter å ha bodd i forstaden Bankeryd i 20 år, flyttet familien i 2011 inn til selve Jönköping.
Politisk arbeid
Hägglund begynte sitt politiske arbeid i KDU, der han satt i sentralstyret i noen år, ledet det internasjonale utvalget og arbeidet som ombudsmann for Jönköping-distriktet 1978–1980. Han var generalsekretær i den nordiske paraplyorganisasjonen Kristdemokratiska ungdomsförbundet i Norden 1979–1981, ombudsmann for Kristdemokraterna i Jönköping-distriktet 1981–1985, medlem av Jönköping kommunestyre 1982–1986 og leder for partiets riksdagssekretariat 1985–1988.
Hägglund har vært valgt til Riksdagen siden 1991. Han var gruppeleder for Kristendemokraterna 1991–2002, medlem av Riksdagens næringsutvalg 1991–2002, medlem av Riksdagens krigsdelegasjon 1998–2002 og leder i Riksdagens boligutvalg 2002–2004. I 1990-årene var han også styremedlem i de statseide selskapene Aktiebolaget Statens Skogsindustrier (ASSI) og ASSI-Domän, forløperne til Sveaskog.
Lunckefjellet
Lunckefjellet er et fjell sør for Reindalen, Nordenskiöld Land på Svalbard. Fjellet er 1045 moh og ligger to kilometer nordøst for Sveagruva. Nord for Lunckefjellet ligger Reindalen i nord, Marthabreen i vest, Vegbreen i sørøst og Lunckebreen i nord. Den nordvestligste delen av fjellet ligger innenfor Nordenskiöld Land nasjonalpark.
Göran Hägglund
Politisk arbeid
Da han ble valgt til ny partileder i 2004, ble han medlem av Riksdagens utenriksnemnd. Hägglund var sosialminister i Fredrik Reinfeldts borgerlige koalisjonsregjering 2006–2014, og gjennomførte flere endringer i folketrygden, liberaliserte alkohollovgivningen, og avskaffet monopolrettighetene til Apoteket AB. I 2012 ble Hägglund utfordret om partiledervervet av gruppeleder Mats Odell, men ble gjenvalgt med stor margin. Ved valget i 2014 tapte regjeringen sitt parlamentariske grunnlag, og Hägglund gikk tilbake til Riksdagen. Den 29. januar 2015 avgikk Hägglund som partileder etter eget ønske.
Etter politikken
Etter at han gikk ut av politikken i 2015, har Hägglund arbeidet som konsulent innen helsebransjen for PR-byrået Narva og påtatt seg en del styreverv, som i det private helseforetaket Aleris, i sparebankstiftelsen Alfa og i kollektivtrafikkselskapet Samtrafiken.
Austanbottstindane
Austanbottstindane, også kalt Austanbotntindane er et fjell i Hurrungane i Jotunheimen i Luster og Årdal kommune i Sogn og Fjordane. Den høyeste toppen heter Store Austanbottstind og har en høyde på 2 203 meter over havet. Dette er det 55. høyeste fjellet i landet.
Checkmate
Checkmate er en amerikansk stumfilm fra 1911.
Austanbottstindane
Søre Austanbottstind ligger bare i Årdal kommune og har en høyde på 2 103 meter over havet.
Checkmate
Handling
En ung arving har to friere. Den ene var en fransk adelsmann, med mange velstående forfedre og stor rikdom. Den andre frieren var en ung amerikansk forretningsmann. Den unge kvinnen har en tante som ønsker at hun skal gifte seg med en mann med størst mulig sosial klasse. Tante favoriserer derfor den franske adelsmannen, og blir såret når hennes niese i stedet velger den amerikanske forretningsmannen. Baronen, som aldri trodde et øyeblikk at han skulle bli avvist, sverger hevn på sin rival.
Kort tid senere bytter de plass, og den amerikanske forretningsmannen besøker snart hennes tante igjen. Hun blir konfrontert av mannen hun hadde anklaget, og tror at han er et spøkelse. Tanten innrømmer at hun og baronen planla å sette en uskyldig mann i fengsel. Hun tilstår at baronens skader var selvpåførte, og en mann ble dermed straffet for en forbrytelse han aldri hadde begått.
Lunckefjellet
Lunckefjellet har fått sitt navn etter den norske topografen Bernhard Luncke (1894–1963) som deltok i flere ekspedisjoner til Svalbard og Eirik Raudes Land.
I 2005 begynte Store Norske Spitsbergen Kulkompani å kartlegge Lunckefjellet, og 3. mars 2008 sendte de en forhåndsmelding til Sysselmannen på Svalbard om at de ønsker å starte gruvedrift der fra 1. januar 2013. Ifølge selskapet er det 13 millioner tonn kull i Lunckefjellet og 10 millioner tonn kan utvinnes. Driftsperioden er anslått fra 2013 til 2018, og at den påfølgende restaureringen av naturmiljøet skal være ferdig i 2019.
I begynnelsen av desember 2011 hadde Store Norske enda ikke fått svar på søknaden, og varslet driftshvile og mulige permitteringer om en avgjørelse ikke kom innen nyttår, da avslutningen av gruvedriften i Svea Nord nærmet seg. 22. desember kom imidlertid nyheten om at gruvedrift ble innvilget. Nyheten ble overbrakt Longyearbyens lokalstyreleder Christin Kristoffersen på Statsministerens kontor.
Gruvedriften startet i februar 2014 og opphørte i 2016.
Massakren i Paris i 1961
Massakren i Paris i 1961 (fransk: Massacre du 17 octobre 1961) var fransk politis voldelige undertrykkelse av en demonstrasjon i Paris den 17. oktober 1961. Etter ordre fra hovedstadens politisjef, Maurice Papon, angrep fransk politi og sikkerhetsstyrker en fredelig, men ulovlig demonstrasjon til støtte for den nasjonale frigjøringsfronten FLNs side i Algeries uavhengighetskrig. Detaljer om hendelsene og det eksakte dødstallet er omstridt. Anslag på antall drepte spenner fra 30 til 200. Episoden ble ikke skikkelig etterforsket, og erkjent først i 1990-årene. Offentlig omtale av saken ble den første tiden sensurert.
Forløp
Maurice Papon, politisjef i Paris, innførte 5. oktober 1961 portforbud hver kveld fra 20:30. Portforbudet gjaldt bare «algeriske muslimske arbeidere», «franske muslimer» og «franske muslimer fra Algerie», som Papon formulerte det. Hensikten med portforbudet var å begrense FLNs virksomhet. FLN appellerte til boikott av portforbudet kvelden 17. oktober. Demonstrasjonen var ikke godkjent av politiet. Papon hadde omkring 7,000 politimenn og 1 400 sikkerhetsstyrker (CSR) til disposisjon for å hindre demonstrasjonen. Politiet sperret broer, metrostasjoner, jernbanestasjoner og andre knutepunkter. Deltakere i demonstrasjonen kom fra blant annet Nanterre og Gennevilliers i utkanten av Paris. Det er anslått at omtrent 25 000-40 000 algeriere deltok i organiserte demonstrasjoner. Omkring 4,000-5,000 gikk i demonstrasjonstog på Grands Boulevards før de ble stanset av politiet ved operaen og trakk seg tilbake mot Rex Cinema («Le Grand Rex») der politiet skjøt med skarpe skudd og drepte flere. Ved Pont de Neuilly, som forbinder sentrum med forstedene, skjøt politi og sikkerhetsstyrker med skarpt mot folkemengden og drepte flere. Drapene skjedde flere steder i byen (inkludert i Palais des sports der mange var internert), over flere dager og noen av likene skal ha blitt kastet i Seinen. En del av dødsfallene skal ha blitt kamuflert som hjertefeil. Papon skal også ha gitt ordre om å plante våpen på de døde algerierne for å legitimere voldsbruken. Ved Rex kino ble en tilfeldig kinogjest slått ihjel av politiet. Politiet skal også brukt maskingevær montert på stativ. 11 538 ble anholdt og internert samme kveld. I alt 14 000 ble arrestert og fraktet til interneringssentre i løpet av 17. oktober og de følgende dagene. Noen av de internerte ble overført til leirer i Algerie (trolig ble flere hundre deportert ), andre ble sluppet fri. En del av de internerte innledet sultestreik i protest.
En protestmarkering mot den høyreekstreme terrororganisasjonen Organisation de l’armée secrète (OAS) ble arrangert av venstreorienterte grupper 8. februar 1962. Politiet i Paris, under ledelse av Papon, angrep demonstrantene, og de søkte tilflukt i metrostasjonen Charonne. Politiet kastet tunge jernplater ned i stasjonen, og åtte personer ble drept. Generalstreiken 13. februar til minne om de døde fra Charonne var den største politiske markeringen i Paris siden 1934. Flere hundre tusen deltok i begravelsen for de døde fra Charonne. De samme politimennene som deltok 17. oktober deltok ifølge forskningen 8. februar, og til dels ble samme metodene brukt for å skjule hva som egentlig hadde skjedd.
Antall drepte
Anslaget av antall omkomne i hendelsen varierer og er et omstridt tema. Papon hevdet at det bare var tre dødsfall i forbindelse med demonstrasjonen og at voldsbruken skjedde i selvforsvar. I 1998 uttalte den franske regjeringen at det hadde vært 40 dødsfall, andre kilder opererer med over 200. Ifølge den franske historikeren Jean-Paul Brunet er det sikret bevis for at minst 31 ble drept. Han har anslått at mellom 30 og 50 personer ble drept, og mener at tall på 300 eller 400 – som har vært nevnt – ikke har blitt underbygget med bevis. Brunet skriver at selv hans lavere anslag representerer den blodigste politiske undertrykkingen siden Paris-kommunen i 1871. Historikeren Brunet har kalt hendelsen «barbarisk politiatferd». Jim House og historikerkollegaen Neil MacMaster (Paris 1961: Algerians, state terror and memory) har på sin side anslått at 108 til 121 algeriere ble drept som følge av politiets voldsbruk. House er imidlertid ike konsekvent på dette punkt; et annet sted har han anslått at antallet drepte lå mellom 50 og 200. En kommisjon ledet av Dieudonné Mandelkern kom i januar 1998 til syv dødsfall, mens en annen kommisjon ledet av Jean Géronimi i 1999 konkluderte med 48 døde. De Gaulle skal ha vært kjent med at Papons offisielle dødstall var gale. Historikeren Jean-Luc Einaudi, som selv var aktivist innen m-l-bevegelsen mellom 1968 og 1982, hevdet at det var over 200 drepte, og baserte dette på skildringer fra øyenvitner, mens FLNs arkiver angir 550 savnede personer.
Døde ble til dels lagt i anonyme massegraver, og politiet fjernet identitetskort og lignende fra en del av de døde. Jim House mener at franske sikkerhetsstyrker hadde en innarbeidet praksis med å «anonymisere» drepte algeriere ved å fjerne dokumenter og andre personlige eiendeler. Brunet mener at det innad i politiet neppe var noen kultur for å skjule dødsfall. Noen av de sårede ble holdt internert og fraktet til sykehus først etter flere dager; «fullstendig skammelig», ifølge Brunet.
To måneder tidligere hadde FLN intensivert sine bombeanslag i Frankrike og gjenopptatt angrepene på pro-franske algeriere og den rivaliserende organisasjonen Mouvement national algérien (MNA). I perioden 1958–1961 var også 54 polititjenestemenn blitt drept og 128 skadet i attentater. Av denne grunnen var det blitt innført portforbud for alle franske borgere med algerisk bakgrunn to uker før den 17. oktober. Hoveddelen av demonstrasjonen begynte i tolv-tiden på dagen, men strakk seg utover kveldstimene, slik at den teknisk sett ble ulovlig etter fransk lov. Etterhvert som demonstrasjonene fortsatte, ble demonstranter skutt, slått ihjel eller druknet i Seinen.
Reaksjoner og etterspill
Den internasjonale pressedekningen var begrenset. Noen vestlige aviser rapporterte at demonstrantene var bevæpnet og hadde løsnet skudd, eller at politiet i Paris hadde vært litt for brutale uten å gjøre seg skyldige i mord. Time beskrev demonstrantene som «pøbel» eller en «mobb». The Spectator gjenga historier om at FLN var ansvarlig for dødsfallene, og nevnte samtidig rasistiske tendenser i fransk politi. I islamske land ble politiets brutalitet fordømt i pressen. Fotografer fikk film fra hendelsen beslaglagt av politiet og i noen tilfeller fikk fotojournalister materialet beslaglagt av egen redaktør. Politiet brukte rettsapparatet for å stanse offentlig omtale av hendelsen. Innvandrerorganisasjoner og antirasister arbeidet lenge for offisiell erkjennelse av hendelsen. Massakren nevnes ikke i franske skolebøker. I 1990-årene brøt franske historikere tausheten om massakren. I oktober 1996 ble en rekke eksemplarer av den algeriske avisen Liberté, som i anledning 35-årsdagen skrev om Maurice Papons rolle under hendelsene, beslaglagt av tollmyndighetene på flyplassen i Lyon. Under andre verdenskrig var Papon politisjef under Vichy-regimet der han samarbeidet med tyske SS og var dessuten ansvarlig for jødesaker. Han ble i 1998 dømt til ti års fengsel for forbrytelser mot menneskeheten for sin medvirkning til holocaust. Han tjenestegjorde som politimann i Algerie-krigen. Papon tapte i 1999 i rettssak mot Jean-Luc Einaudi, forfatter av La Bataille de Paris om massakren, for injurier. Denne injuriesaken og saken mot Papon for medvirkning til holocaust bragte massakren på dagsorden i Frankrike og ble i den politiske debatten koblet til Vichy. Papon ble tildelt Légion d'Honneur av de Gaulle senere samme år. Det er uklart om Papon selv ga direkte ordre til voldsbruken 17. oktober, men han gjorde ikke noe for å hindre voldsbruken og benektet til det siste at politiet hadde gjort noe galt.
Den franske regjeringen og borgermesteren i Paris brukte sensur for å hindre pressedekning av saken. Fra 24. oktober omtalte ikke lenger fransk media hendelsen. Jacques Panijels film Octobre a Paris ble umiddelbart stanset av sensur i 1962 (og ble først vist i 2011 da massakren var akseptert som et faktum). Franske myndigheter lyktes på denne måten offentlig oppmerksomhet om saken i lang tid. Amnesti for gjerningsmennene og selektiv tilgang til arkivene bidro også til å hindre belysning av saken. Frankrike har tradisjon for hemmelighold av følsomt arkivmateriale, noe som har begrenset historieforskningen. Dekningen i fransk presse var svært begrenset i mange år senere, og mange har etterhvert tatt til orde for offentlighet omkring hendelsene. På grunn av sensuren i Frankrike ble for eksempel Pierre Vidal-Naquets bok utgitt på italiensk og engelsk i 1963, og i Frankrike først i 1972. Frankrike hadde lenge praktisert sensur om forholden i Algerie og filmen La bataille d'Alger (av Gillo Pontecorvo, 1966) ble ikke tillatt vist i Frankrike før i 1970-årene, til protester fra Jean-Marie Le Pen. Krigen i Algerie ble lenge ikke erkjent som krig av franske myndigheter.
På 30-årsdagen gikk omkring 10,000 personer den symbolske ruten fra Canal Saint-Martin til Rex cinema. Demonstrantene marsjerte under antirasistiske banner. Markeringen fikk betydelig mediedekning og på samme tid kom Einaudis bok La Bataille de Paris ut slik at 1961-massakren kom på dagsorden i forbindelse med 30-årsjubileet for slutten på Algerie-krigen. På 40-årsdagen, den 17. oktober 2001, avduket den daværende borgermester i Paris en minnetavle ved Pont Saint-Michel. Tilsvarende minnesmerker er å finne i Aubervilliers og Saint-Denis. President Hollande erkjente offentlig at massakren hadde skjedd og ønsket å minne de døde: «le 17 octobre 1961, des Algériens qui manifestaient pour le droit à l'indépendance ont été tués lors d'une sanglante répression. La République reconnaît avec lucidité ces faits’». Hollande nevnte ikke hvem som hadde begått drapene. Hollande ble kritisert for erkjennelse blant annet av Sarkozy og Fillon som mente at Hollande splittet nasjonen og for at han tildelte skyld og ansvar uten grunn. Algerie og den politiske venstresiden applauderte erkjennelsen som de hadde ventet lenge på. Hollande var den første franske president som erkjente massakren offentlig.
Historikere strides om hvilke kilder som er pålitelige og relevant, for eksempel hvilken vekt som skal legges på intervju med vitner og på skriftlig materiale i politiets arkiv. For eksempel blir Brunet kritisert for å stole for mye på politiets rapporter. Det er også et spørsmål om tolkning, for eksempel om politiets voldsbruk var et «forståelig» svar på demonstrantenes voldsbruk eller om det var kaldblodig drap. House og MacMaster beskyldte Jean-Paul Brunet for å lese politiets rapporter bokstavelig, for å holde seg inne med politiet som ga ham tilgang til arkivene. Dette ledet til en opphetet debatt mellom de to leirene.
I 1998 ble Papon dømt til 10 år i fengsel for delaktighet i utryddelsen av franske jøder under andre verdenskrig. Tiltalen gjaldt forbrytelser mot menneskeheten ved at han medvirket til deportasjoner til utryddelsesleirene.
Bakgrunn
FLN hadde kjempet for et uavhengig Algerie siden 1954 og besluttet i 1958 innledet væpnede aksjoner i selve Frankrike. Maurice Papon ble innsatt som politiprefekt i 1960 som et svar på voldshandlingene. Papon hadde blant annet erfaring som brutal politisjef i Constantine i årene 1956-1958. I oktober 1961 ble det ført forhandlinger mellom den franske regjeringen og FLN. I en folkeavstemning hadde 75 % av franskmennene sagt ja til uavhengighet. Franske kolonister («colons») i Algerie, senere kjent som pied-noir, var sammen med høyresiden i Frankrike helt mot uavhengighet. Terrororganisasjonen Organisation de l’armée secrète (OAS) hadde forsøkt å myrde president de Gaulle, og blodbadet i Algerie fortsatte. Maurice Papon innførte portforbud i Paris fra 5. oktober; portforbudet gjaldt fra kl 20:30 og bare for algeriere («franske muslimer fra Algerie» ). De omkring 150,000 algerierne som bodde i Paris på den tiden var franske statsborgere. FLN forberedte en boikott av det «rasistiske og diskriminerende» portforbudet kvelden 17. oktober. Hensikten med portforbudet var å få slutt på FLNs angrep mot politi og sikkerhetsstyrker i Paris, og å hindre FLNs pengeinnsamling som i stor grad foregikk på kafeer på kveldstid. Portforbudet la sterke begrensninger på FLNs virksomhet. Personer fra Spania, Italia og Marokko ble også utsatt for politiets hardhendte kontroller fordi de så algeriske ut.
Brunet mener det var en ond sirkel av vold, der det grunnleggende rasistiske politiet i Paris nesten daglig ble utsatt for voldelige angrep av FLN - 47 politimenn var drept og 140 såret alt i alt siden 1958. Mange politifolk sympatiserte med den høyreekstreme OAS (Organisation de l'armée secrète) som motsatte seg uavhengighet for Algerie. Innad i politiet var skillet mellom medlemmer av FLN og nordafrikanske personer mindre og mindre klart. Politiets voldsbruk 17. oktober fremstår dermed som en hevnaksjon ifølge Brunet. Demonstrantene fryktet ikke voldsbruk fra politiet fordi dette var i Paris med mange vitner inkludert mange utenlandske turister.
Det uvanlige med denne voldelige episoden er at den skjedde i France métropolitaine, «selve Frankrike», mens voldsbruk i Frankrikes kolonier og oversjøiske territorier var ikke noe nytt. Etter andre verdenskrig var det vanlig at statlige tjenestemenn krysset Middelhavet og tjenestegjorde vekselvis i Algerie og i selve Frankrike. Tjenestemennene tok med seg erfaringer og holdninger fra Algerie tilbake til hovedlandet. I 1953 skjøt politiet i Paris mot en «14. juli-marsj» og drepte åtte personer, hvorav syv var algeriere som holdt nasjonalistiske bannere. Historikeren og frankrikeviteren Jim House har konkludert med at massakren 17. oktober dels var resultat av at voldsbruk hadde blitt normalisert og at offentligheten var likegyldig og apatisk.
Establishment
Establishment eller Etablissement er den sosiale gruppen eller klassen som har institusjonell autoritet innenfor samfunnet eller innenfor en organisasjon, da gjerne en dominerende elite. Begrepet brukes som regel med nedsettende betydning.
Grethe Wolan
Grethe Beate Wolan (født 15. oktober 1968 i Trondheim) er en norsk curlingspiller. Hun representerer Snarøen CC.
Wolan deltok under vinter-OL for Norge i 1998 i Nagano med 5.-plass.
Hanne Woods
Hanne Pettersen Woods (født 19. mars 1960 i Oslo) er en norsk curlingspiller. Hun representerer Snarøen CC.
Woods vant VM i curling i 1990 og 1991 og EM i 1990 og 1999. Hun har tilsammen tatt ni medaljer i VM i curling og ni medaljer i EM i curling, i tillegg til at hun var med på lagene som tok bronse og sølv i henholdsvis Vinter-OL 1988 og Vinter-OL 1992 der curling var demonstrasjonsøvelse. Hun deltok under vinter-OL for Norge i 1998 i Nagano med femteplass og i 2002 i Salt Lake City med syvendeplass.
Liste over kriger Brasil har deltatt i
Denne listen er laget for å vise hvilke kriger Brasil har vært delaktig i.
Achloa
Achloa er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore (10–14 millimeter), brede og kraftige, gulbrune oldenborrer. Forkroppen er tett kledt med lange, lyse hår. Antennene er ni-leddete med en tre-leddet klubbe. "Snuten" er rundet fremskutt, med en tett tverr-rad av stive børster litt bak forkanten. Bare hannene har blitt beskrevet.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Sør-Afrika og Zimbabwe.
Gülnar
Gülnar er en by med 25 452 innbyggere (2015) i den tyrkiske provinsen Mersin. Den ligger nord for Middelhavet, nordøst for Aydıncık, nordvest for Bozyazı, sør for Mut og Ermenek, og vest for Anamur.
Linderud senter
Linderud senter er et kjøpesenter på Linderud i bydel Bjerke i Oslo. Senteret ligger på sørsiden av Trondheimsveien drøyt 4 kilometer nord for Sinsenkrysset.
Ved senteret ligger en bensinstasjon og Linderuds drabantblokker. To barnehager ligger tett på bygget til sør, og noe mot sør ligger Linderud skole, Bjerke videregående skole, Linderudhallen med svømmehall. Nabo til vest er Linderud gård.
Senteret, med adresse Erich Mogenssønsvei 38, har i overkant av 60 forretninger. I tillegg er det rundt 20 leietakere, hvorav ett helsesenter.
Historie
Linderud senter ble bygget i 1967 og var Norges første bilbaserte kjøpesenter med varehuskjeden EPA som største leietaker. EPA ble lagt ned på 80-tallet og ICA overtok som største leietaker. I 1992 fikk senterets fire bygninger et overbygg og ble et innendørssenter.
I 2009 nyåpnet senteret som et nytt, rehabilitert og utvidet bygg med økt areal og flere butikker. Blant annet har senteret Norges største saltvannsakvarium blant kjøpesentra.
Article 19
Navnet er tatt fra FNs menneskerettighetsærklæring som sier:
"Enhver har rett til menings- og ytringsfrihet. Denne rett omfatter frihet til å hevde meninger uten innblanding og til å søke, motta og meddele opplysninger og ideer gjennom ethvert meddelelsesmiddel og uten hensyn til landegrenser."
Aktiviteter
Article 19 jobber internasjonalt for å sikre ytringsfrihet, og jobber :
Samarbeidspartnere
Article 19 har samarbeidet i flere land og med flere prosjekter sammen med organisasjoner som FN, OSSE,
Finansiering
Article 19 lister på hjemmesidene følgende hovedbidragsytere :
Trollsteinhøe
Trollsteinhøe er et fjell i Lom kommune i Innlandet, helt nord i Jotunheimen nasjonalpark mellom Smådalen og Visdalen. Fjellet har tre topper, hvorav den høyeste er Nørdre Trollsteinhøe med en høyde på 2 201 meter over havet. Dette er det 57. høyeste fjellet i landet.
Frank Davidsen
Frank Sidney Davidsen (født 26. september 1941 i Tórshavn) er en tidligere, færøysk toller og sosialdemokratisk politiker (Jv.). Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Vágar fra 1990 til 1994.
Han er sønn av færøyske Sunneva Davidsen og den britiske soldaten Frank Albert Seward, som tjenestegjorde på Færøyene under andre verdenskrig. Han vokste opp hos moren i Sørvágur. Han giftet seg i 1963 med Anny Elisa Frederiksen fra Miðvágur. Frank Davidsen var reservepoliti og tollbetjent i noen år før han ble tollkontrollør på Vágar lufthavn i 1979.
Davidsen stilte for første gang til valg ved lagtingsvalget i 1984. Han var innvalgt på Lagtinget fra 1990 til 1994 og satt i Lagtingets markeds-, industri-, samferdsel- og landbrukskomiteer.
The Amazing Race 15
The Amazing Race 15 er den 15. sesongen av den amerikanske realityserien The Amazing Race. Denne sesongen fulgte 12 lag bestående av to personer, med et etablert forhold, i et kappløp rundt i verden.
Leptinopterus gracilis
Leptinopterus gracilis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
The Amazing Race 15
Kjærestene Meaghan Rickey & Cheyne Whitney vant denne sesongen av The Amazing Race.
Produksjon
The Amazing Race 15 strakk seg over 40 000 km i løpet av 21 dager, i perioden 18. juli til 7. ausgust 2009. Denne sesongen besøkte ni land på tre kontinenter, alle på den nordlige halvkule. Sverige og Estland ble besøkt for første gang, og for første gang siden den femte sesongen ble De forente arabiske emirater besøkt.
Denne sesongen introduserte en ny vri til kappløpet: Et lag ble eliminert rett ved startstreken. I tillegg introduserte denne sesonen et nytt element; Switchback (Tilbakeblikk). Lagene må gjennomføre en av de mest utfordrende oppgavene i The Amazing Race. Denne sesongen måtte lagene gjennomføre den berømte Veisperringsoppgaven i Stockholm i den sjette sesongen, der et lagmedlem måtte rulle ut en av 270 høyballer for å finne en av 20 ledetråd. I stedet for å være et nøyaktig kopi av Veisperringen, inneholdt denne Veisperringsoppgaven færre høyballer (186), og istedenfor 20 ledetråder, ble bare syv flagg gjemt blant høyballene. I tillegg var det ni lag som gjennomførte Veisperringen i den sjette seongen mens denne sesongen hadde fem lag som gjennomførte Veisperringen.
Leptinopterus gracilis
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.
The Amazing Race 15
Produksjon
Under etappene i Vietnam, ble rutemarkørene farget gule og hvite, istedenfor rød og gul, for å unngå å bli forvekslet med flagget til den tidligere staten Sør-Vietnam.
Leptinopterus gracilis
Utbredelse
Arten lever i Brasil.
The Amazing Race 15
Produksjon
Denne sesongen var den andre sesongen til å ha et elimineringspunkt et annet sted en ved Pit-Stop. Den andre var i den tiende sesongen. Eric & Lisa, som ble eliminert ved startstreken, uttalte i et intervju etter racet at de var det første laget som frivillig forlot konkurransen, istedenfor å tilbringe resten av racet ved Elimination Station. Som en konsekvens av dette, var de ikke til stede ved målstreken, og visste ikke utfallet av sesongen før etter sesongen var sendt på TV.
Wayne Newton dukket opp under finaleetappen. Lagene måtte finne han på en suite på MGM Grand Las Vegas, der han ville fortelle dem plasseringen av målstreken.
Casting
Søknadsfristen for denne sesongen var opprinnelig 24. februar 2009, men ble senere utvidet.
Listen over deltagere inkluderte de profesjonelle pokerspillerne Maria Ho og Tiffany Michelle, Miss America 2004 Ericka Dunlap, Harlem Globetrotters-spillerne Herbert "Flight Time" Lang and Nathaniel "Big Easy" Lofton og countrysanger og låtskriver Canaan Smith.
En av deltagerne, Zev Glassenberg, har Aspergers syndrom. Hans lagkamerat, Justin Kanew, er sønnen til regissøren av Jeff Kanew, som regisserte «The Revenge of the Nerds».
Zev Glassenberg og Justin Kanew og Herbert "Flight Time" Lang og Nathaniel "Big Easy" Lofton deltok igjen i The Amazing Race: Unfinished Business, der lag fra den tolvte sesongen til den syttende sesongen deltok for andre gang. Flight Time og Big Easy deltok også for tredje gang, da de deltok i den The Amazing Race: All-Stars (2014).
Resultat
Følgende lag deltok i kappløpet, med deres relasjon på det tidspunktet innspillingen foregikk.
Premier
Premiene ble gitt til laget som kom på førsteplass i den etappen. Alle reisepremiene ble sponset av Travelocity.
Etappe 1 (USA → Japan)
I sesongens første Veisperring, måtte et lagmedlem delta i et japansk gameshow; Sushi-Rulett. Når alle lagene hadde ankommet studioet, ville programlederen begynne å spinne et hjul med ni sushibiter og to wasabibomber. Deltakeren måtte spise det som havnet foran dem. Men de måtte fortsette å spille til de fikk en wasabibombe. Da hadde de bare to minutter på å få i seg wasabibomben og få neste ledetråd. Hvis ikke de klarte wasabibomben innen to minutter, måtte de fortsette å spille.
Tilleggsoppgaver:
Etappe 2 (Japan → Vietnam)
Som Fartsdump i denne etappen, måtte Maria & Tiffany finne en suppetralle og bestille ingredienser til den vietnamesiske suppen, phở. Ved havnen måtte de blande ingrediensene og servere suppen slik at havnebetjenten likte den, for å motta neste ledetråd. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem lede 150 ender over en bro og tilbake igjen til innhegningen på ti minutter. De fikk bare bruke flagg som hjelpemiddel. Hvis de ikke klarte å fullføre innen tidsfristen, måtte de gi opp plassen sin og vente på tur. Men hvis de klarte det i løpet av ti minutter, fikk de neste ledetråd.
Tilleggsoppgave
Etappe 3 (Vietnam)
I sesongens første Veivalg, måtte lagene velge mellom Child's Play (Barnelek) eller Word Play (Ordspill). I Child's Play, måtte lagene gå til fots til en park og velge et betongdyr. Så måtte de transportere dette tunge og uhåndterlige dyret langs parkens humpete stier og få fem ballonger fra selgere. Når de hadde levert ballongene og dyret på lekeplassen, ville de få neste ledetråd. I Word Play, måtte lagene gå til hoteller A Dong og finne utsiktsbalkongen. Så måtte de sjekke den travle rundkjøringen etter seks vietnamesiske bokstaver i den tette trafikken. Når de hadde sjekket med vakten at de hadde de riktige bokstavene, måtte de forlate hotellet og få hjelp til å stave ordet «Độc Lập», det velkjente vietnamesiske ordet for «frihet». Når de hadde fått riktig ord, fikk de neste ledetråd. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem, ved hjelp av utdelte verktøy, demontere to videospillere og kaste delene i forskjellige hauger. Når alle delene var demontert og sortert, ville de få neste ledetråd.
Tilleggsopplysning:
Tilleggsoppgave:
Etappe 4 (Vietnam → Kambodsja)
I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Cover (Hjelm) eller Wrap (Skjerf). I Cover, måtte lagene finne en hjelmbod og velge fire motorsykkelhjelmer. Ved å overtale folk, måtte lagene selge hjelmene for $10 til en familie på fire, bestående av to voksne og to barn.Når lagene gav pengene til hjelmbutikkeieren fikk de neste ledetråd. I Wrap, måtte lagene finne det russiske markedet, bod 980 og 981, der eieren ville gi dem et mønstret skjerf. De måtte lete gjennom markedet etter en dame med et identisk skjerf. Hvis de matchet de to skjerfene, ville butikkeieren gi dem neste ledetråd. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem lære å være en ape og bokstavelig talt gå bananas. Iført en maske og hale, måtte lagmedlemmet fullføre tre apemanøvre som ble demonstrert av apemesteren. Hvis de kunne fortsette apeoppførselen gjennom manøvrene, ville apemesteren gi dem neste ledetråd.
Tilleggsoppgaver:
Etappe 5 (Kambodsja → De forente arabiske emirater)
I sesongens eneste Snarvei, måtte lagene dra til Dubai Autodrome. Der måtte et lagmedlem kjøre en F3 Racerbil i 160 km/t. Personen måtte kjøre en runde på 45 sekunder eller mindre for å vinne Snarveien. Etter Snarveien, ble de kjørt i en Maserati til pit-stop. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem velge en tradisjonell vannbag og lete etter vann som var lagret i nedgravde urner. Men ikke alle urnene inneholdt vann. Når de hadde fylt bagen med vann, måtte de gi den til en beduin og kamelene for å få neste ledetråd. I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Build a Snowman (Bygg en snømann) eller Find a Snowman (Finn en snømann). I Build a Snowman, måtte lagene bære snø fra vinteren inne til 49 grader celsius ute. Der måtte de bygge en tradisjonell snømann. Hvis de ble ferdige før heten gjorde snømannen til sørpe, fikk de neste ledetråd. I Find a Snowman, måtte lagene ta stolheisen til toppen av bakken og ake ned på rumpeakebrett til noen snøhauger. Der måtte de lete i haugene etter en liten snømann. Når de fant snømannen, måtte de gi den til isbjørnen for å få neste ledetråd.
Tilleggsoppgave:
Etappe 6 (De forente arabiske emirater)
I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem ro en gummibåt til en båt ute i bukten og finne en sheik, som ville gi dem en klokke. Så måtte de returnere til land og åpne kofferten. For å åpne den, måtte de finne ut at tidspunktet på klokken, 8.35, var koden til kofferten. Når de åpnet den, fant de neste ledetråd. I denne etappens veivalg, måtte lagene velge mellom Gold (Gull) eller Glass. I Gold, måtte lagene finne en gullsmed. Der måtte de bruke en vekt for å nøyaktig (til nærmeste unse) veie gull for $500,000. For å gjøre dette, måtte de finne ut at de måtte dele 500,000, med vekslekursen for gull, som ble vist på en skjerm i butikken. Men kursen endret seg hele tiden, så de måtte jobbe fort for å veie gullet og få neste ledetråd. I Glass, måtte lagene dra til kryddermarkedet, og velge en kasse med Vannpiper i løse deler. Lagene måtte bruke alle delene i kassen til å lage 12 hookaher og bruke tre utstillingshookaher som modell. Når de hadde satt sammen alle 12 korrekt, fikk de neste ledetråd.