cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tillegg til Esters bok
Den greske Esterboken «har et mye sterkere religiøst preg enn den hebraiske, som ikke en gang nevner Guds navn. Hensikten med den greske versjonen, og særlig utvidelsene, er å knytte Esters bok sterkere til tradisjonell jødisk tro og fromhet. Det dominerende tema er Guds hjelp og beskyttelse til dem som tror på ham».
Teksten sier om seg selv at den har blitt til i Egypt ca. 114 f.Kr., blant jøder som hadde flyttet til Jerusalem fra Egypt.
I Norge har tilleggene tidligere blitt utgitt som separate tekster, men fra 1988-utgaven inneholder utgaven av apokryfene hele den greske Esterboken.
Ancarano
Ancarano er en landsby og kommune i provinsen Teramo i regionen Abruzzo i Italia. Kommunen består av følgende to frazioni: Casette og Madonna della Carità.
William Calley
William H. Calley (født 8. juni 1943 i Miami i Florida) er en amerikansk tidligere offiser som var løytnant i den amerikanske hæren under Vietnamkrigen. Han ble utpekt som hovedansvarlig for My Lai-massakren i 1968 da stort sett alle innbyggerne i landsbyen My Lai ble drept, rundt 500 mennesker myrdet av amerikanske soldater. Han ble domfelt til livsvarig fengsel for dette, men ble senere løslatt.
Militæret
Calley vervet seg til det militære og fikk grunnleggende kamptrening ved Fort Bliss i Texas, og så åtte uker som company clerk ved Fort Lewis i Washington. Han søkte seg så til Officer Candidate School (OCS), og fikk der 26 ukers trening som junior officer ved Fort Benning i 1967. Etterpå ble han sekondsløytnant i infanteriet. Han ble assignert til 1st Platoon, Company C, 1st Battalion, 20th Infantry Regiment, 11th Infantry Brigade, og begynte trening ved Schofield Barracks i Hawaii som forberedelse for deployering til Sør-Vietnam.
Calleys evalueringer beskrev ham som «gjennomsnittlig» som offiser. Senere, mens etterforskningene vedrørende My Lai pågikk, fremstod et mer negativt bilde. Soldater understilt ham fortalte til hærens etterforskerne at Calley ikke var i tilstrekkelig besittelse av sunn fornuft og ikke hadde kompass- eller kartforståelse. Noen av hans underordnede mente at Calley var så dårlig likt at noen soldater skumlet om å fjerne ham ved en «ulykkeshendelse» (fragging).
My Lai
Den 16. mars 1968 inntok en gruppe av soldater, bestående blant annet av 1. tropp av C-kompaniet av Task Force Barker under kommando av løytnant Calley, landsbyen My Lai (egentlig en del av landsbyen Song My) og andre omliggende landsbyer i den sørvietnamesiske provinsen Quảng Ngãi, og drepte mellom 347 og 504 sivilister.
Som i tilfellet Haditha, forsøkte militære myndigheter å skjule massakren. Den ble først kjent halvannet år etterpå, avslørt av journalisten Seymour Hearsh. Avsløringen bidro til å snu offentlighetens støtte til Vietnamkrigen. Den amerikanske presse rapporterte første gang den 16. november 1969 om «My Lai-massakren».
Rettssak og dom
William Calley ble dømt for delaktighet i 22 av de 109 mord han ble tiltalt for, og ble dermed den eneste i sitt kompani som ikke lyktes å komme unna rettslig ansvar for massemordet. Calley forsvarte seg med at han kun utførte en ordre av sin nærmeste overordnede, kaptein Ernest Medina, da han beordret sitt kompani til drepe alle i byen. I henhold til overlevende vitner skjøt Calley selv i hjel et barn på to år.
Calley ble dømt i 1971 til fengsel på livstid. Domfellelsen førte til indignasjon i USA, det være seg fordi man mente han ikke skulle ha blitt funnet skyldig, eller på den annen side fordi han var den eneste som ble dømt.
Reaksjoner
Enkelte delstater – Indiana, Utah, Mississippi – flagget på halv stang som uttrykk for støtte til den anklagede og flere guvernører oppfordret til sympatierklæringer for Calley. Én av disse guvernører var den senere amerikanske president Jimmy Carter. Carter, som da var guvernør i delstaten Georgia, innførte American Fighting Man's Day og oppfordret statens bilførere om å uttrykke sin solidaritet med Calley med å kjøre med lyset på selv på lyse dagen. Delstatsparlamentene i Arkansas, Kansas, Texas, New Jersey og Sør-Carolina krevde at Calley skulle benådes. Alabamas Guvernør George Wallace besøkte Calley. Det Hvite Hus mottok 5.000 telegrammer med en overvekt av 100 : 1 til fordel for benådning. I en telefongallup ytret 79 % seg til fordel for Calley og imot domfellelsen. 81% anså dommen for alt for streng og 69% mente at Calley bare var en syndebukk.
Andre var derimot støttende og var snarere opprørt over at det bare var Calley som ble domfelt. Den såkalte Winter Soldier Investigation i Detroit, organisert av gruppen Vietnam Veterans Against the War, protesterte i januar 1971 mot rettsprosessen fordi de anså den for å ha vært for snever i omfang.
Løslatelse
Straffen ble endret til husarrest av president Richard Nixon og senere ble Calley benådet i 1974 etter sonet 3 og et halvt år av sin straff.
Ettertiden
Han tok seg senere en fagutdannelse som gjorde at han kunne starte opp som juveler i Columbus i Georgia.
Den 19. august 2009 holdt han en tale ved en Kiwanis Club i Columbus og uttrykte en beklagelse for sin rolle i My Lai. Calley sa:"'There is not a day that goes by that I do not feel remorse for what happened that day in My Lai. I feel remorse for the Vietnamese who were killed, for their families, for the American soldiers involved and their families. I am very sorry.... If you are asking why I did not stand up to them when I was given the orders, I will have to say that I was a 2nd Lieutenant getting orders from my commander and I followed them—foolishly, I guess.'"
Guillaume Noellet
Guillaume Noellet (død 4. juli 1394) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han ble kreert til kardinal 30. mai 1371 av pave Gregor XI.
Lilandsaken
Lilandsaken er en kjent norsk uoppklart drapssak som startet julaften 1969. Den 24. desember klokken 10.45 ble to personer (John Olav Larsen og Håkon Edvard Johansen) funnet myrdet i Glemmengata 73 i Fredrikstad. Begge hadde store skader i hodet, og det var mye blod på åstedet. Det ble antatt at en øks hadde vært mordvåpenet. Adressen var kjent som et sterkt belastet rusmiljø, og ble på folkemunne kalt for «Lille Helvete». Tre medlemmer av rusmiljøet ble pågrepet på vei til åstedet. To av dem ble sluppet fri, mens den tredje, Per Kristian Liland, ble fengslet og senere dømt for å ha utført drapene. Liland hevdet hele tiden at han var uskyldig i drapene.
Etter å ha sonet hele dommen ble han imidlertid frifunnet i 1994, etter at det ble klart at det hadde skjedd et justismord. Saken har forblitt uoppklart og er idag strafferettslig foreldet.
Saksbehandling og dom
Han ble dømt for forsettlig drap på Larsen, og han ble også dømt for drapet på Johansen (for å forsøke å skjule en straffbar handling).
Liland sonte den idømte straffen frem til han ble prøveløslatt 22. juni 1983, da han ble overført til sikring etter straffeloven 1902 § 39 nr 1 bokstav a–c. Sikringsmidlene var meldeplikt, forbud mot opphold på visse steder og alkoholforbud. I sikringstiden var Liland fengslet i ca. et halvt år for brudd på sikringsbestemmelsene. Sikringstiden utløp 22. juni 1993.
Et vesentlig poeng i saken var tidspunktet når drapene var begått, fordi Per Liland med sikkerhet bare kunne knyttes til åstedet dersom drapene var begått den 22. desember om ettermiddagen eller kvelden. En lokalt allmennpraktiserende lege, Mikael Frestad, ble tilkalt før Kripos' tjenestemenn ankom Fredrikstad. Han var på åstedet litt etter kl. 12:00 og konstaterte at likene var «kalde og stive» og anga den 24. desember 1969 som dødsdato for begge ofrene i den legeerklæring om dødsfall som ble utfylt noen dager senere. På spørsmål i skjemaet om når skaden (ulykken) skjedde, er for begge ofrenes vedkommende angitt «23/12-24/12?». I starten av etterforskningen ble det antatt at drapene hadde skjedd mellom 23/12 kl. 19.30 og 24/12 kl. 02.00.
Advokat Alf Nordhus, som representerte Liland som forsvarer, anket saksbehandlingen og straffeutmålingen til Høyesterett. Anken ble forkastet den 28. november 1970.
Forsøk på gjenopptakelse
Liland, ved Alf Nordhus, begjærte saken gjenopptatt den 27. desember 1971. I begjæringen ble det vist til en dokumentsamling på over 1700 sider som var utarbeidet av Sten og Vibeke Ekroth og som også inkluderte lydbåndopptak av vitner som forklarte at de avdøde var blitt observert etter at drapene skulle ha blitt begått. (Den svenske popmusikkmanageren Sten Ekroth var på forlovelsestur med sin tilkommende Vibeke og kom noe tilfeldig til å spille en viktig rolle for den dokumentasjonen som senere dannet grunnlag for begjæring om gjenopptakelse. Paret var nyforelsket, og ville dokumentere alt de opplevde. Derfor hadde de med seg båndopptager og satte den på under rettsmøtene. De fulgte saken nøye og oppfattet Liland som uskyldig.)
Gjenopptakelsesbegjæringen
Dagen etter at sikringsdommen utløp, den 23. juni 1993, fremsatte Liland på ny begjæring om gjenopptakelse av straffesaken. Saken ble fremmet av advokatene Ole Jakob Bae og Cato Schiøtz, som senere ble oppnevnt til forsvarere i gjenopptagelsessaken.
Grunnlaget for gjenopptakelsen
En avgjørende faktor for at Liland ble dømt var at tidspunktet for drapene var satt til den 22. desember. Flere indisier tyder på at de skjedde den 23. eller 24. desember, da Per Liland med sikkerhet ikke kan knyttes til åstedet.
Nye medisinsk sakkyndige
Analyser av blodet til de avdøde viste at Larsen hadde en alkoholkonsentrasjon på 2,3 promille på dødstidspunktet, mens Johansen var uten alkohol i blodet. Den 22. desember var det en fest på åstedet og det ble konsumert mye alkohol. Begge de avdøde ble karakterisert som alkoholikere, og det ble antatt at begge var beruset under festen. De opprinnelige medisinske sakkyndige (dr. med. Jon Lundevall og dr. med. Johan Chr. Giertsen), som påtalemyndigheten hadde støttet seg til, konkluderte derfor med at Johansen måtte ha levd minst 13 timer etter at han ble påført skadene. Uttalelser fra nye medisinsk sakkyndige ga ikke noen støtte til teorien om at Johansen kunne ha levd flere timer etter at han var blitt påført skadene. Det kom dessuten frem at de to opprinnelige sakkyndige hadde ulike begrunnelser for hvordan de var kommet frem til tidspunktet, uten at dette ble oppfattet, verken under rettssaken eller den første gjenåpningssaken. Det var også kommet fram at det var funnet blod på åstedet som ikke var størknet.
Vitneforklaringene
Da Per Liland ble dømt ble det ført flere vitner som mente å ha sett de to drepte etter den 22. desember. Retten valgte å se bort fra disse forklaringene. Sten og Vibeke Ekroth hadde i ettertid avhørt flere vitner som også hevdet det samme. I tillegg ble det ved gjenopptakelsen fremført ytterligere vitner som kunne bekrefte at de avdøde var i live etter den 22. desember.
Rekvisisjonen i Larsens lomme
Ved nærmere undersøkelser i ettertid har det vist seg at rapporten inneholdt en rettelse av datoen fra den 23. til den 22., og rekvisisjonsnummeret var endret fra 121013 til 121031. Selve rekvisisjonen er forsvunnet, og Fredrikstad sosialkontor har heller ikke funnet noen kopi av rekvisisjonen.
Gjenopptakelsen
Eidsivating lagmannsrett besluttet ved kjennelse den 29. april 1994 at saken skulle gjenopptas. Påtalemyndigheten ved statsadvokat Lasse Qvigstad påkjærte avgjørelsen, men kjæremålet ble avvist av Høyesteretts kjæremålsutvalg den 2. september 1994.
Frikjennelsen
Det ble så tatt ut ny tiltale mot Liland. Forut for hovedforhandlingene hadde påtalemyndigheten meddelt at den ville legge ned påstand om full frifinnelse. Saken ble behandlet den 21. november 1994. Uten noen bevisførsel avsa Eidsivating lagmannsrett samme dag dom om full frifinnelse.
Erstatning
Per Liland fremsatte den 20. desember 1994 krav om erstatning etter straffeprosesslovens § 444 og § 446. Påtalemyndighetene anførte at sparte utgifter for kost og losji burde føre til redusert erstatning for økonomisk tap men denne påstanden førte ikke frem. Justisdepartementet har senere støttet lagmannsretten at en slik avkortning er lite naturlig.
Eidsivating lagmannsrett tilkjente ham erstatning for lidt økonomisk tap på kr. 2 900 000 for fremtidig økonomisk tap på kr. 840 000 og for oppreisning på kr. 10 000 000, tilsammen kr. 13 740 000.
Utmålingen av oppreisningsbeløpet ble påklaget av påtalemyndigheten til Høyesterett. Avgjørelsen ble deretter påklaget av Liland. Ved Høyesteretts kjennelse av 3. juli 1995 ble begge kjæremålene forkastet.
Politianmeldelse av sentrale aktører i saken
Like etter lagmannsrettens beslutning om å gjenoppta saken, den 30. mai 1994 innga Tore Sandberg, på eget initiativ, anmeldelse til Riksadvokaten mot syv navngitte personer:
Sammen med anmeldelsen lå en skriftlig fullmakt fra Per Liland til Tore Sandberg til å «treffe et hvert juridisk og rettslig skritt i sin videre behandling av øksedrapssaken». Riksadvokaten oppfattet derfor anmeldelsen som inngitt av Liland.
Studstrupverket
Anlegget ble utbygd i 1965–85, med første oppstart av drift i 1967. Brenselstypen er kull og subsidiært olje, biomasse og naturgass. Det er landets fjerde største kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Lilandsaken
Politianmeldelse av sentrale aktører i saken
Selve anmeldelsen var på 19 sider, og var bilagt en 143 siders dokumentasjon. Ankepunktene var bl.a. påvirkning av vitner; at aktor, politi og rettsmedisinere avga forklaringer for retten som de måtte vite var uriktige, samt at Statsadvokaten nektet ny etterforskning på tross av åpenbare, påviste feil.
Studstrupverket
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 2 742 600 tonn, mens det samme årets kvote som var 2,575 mill tonn.
Lilandsaken
Politianmeldelse av sentrale aktører i saken
Anmeldelsene ble alle henlagt. Dette skjedde ved beslutninger fra Riksadvokaten datert henholdsvis 9. juni og 13. juli 1994.
Granskningsutvalget
Tore Sandberg, som hadde engasjert seg sterkt i saken, skrev den 1. mai 1994, to dager etter at lagmannsretten hadde besluttet at saken skulle gjenopptas, et brev til justisministeren der han tok til orde for en granskning av Liland-saken, med særlig vekt på politiets og påtalemyndighetens håndtering av saken. Dette kravet fikk senere tilslutning fra mange hold, og Stortinget vedtok 9. mai 1995 å nedsette et regjeringsoppnevnt granskningsutvalg. "«Stortinget ber regjeringen oppnevne en granskningskommisjon for å granske og vurdere politiets og påtalemyndighetens behandling av Liland-saken»"
Oppnevning og sammensetning
«Liland-utvalget» ble oppnevnt ved kgl. res. av 13. juli 1995.
Utvalget fikk ved oppnevningen slik sammensetning:
Mandat
Utvalgets mandat var å «granske og vurdere politiets og påtalemyndighetens behandling av Liland-saken». Dessuten skulle utvalget se om det var behov for prosessuelle endringer i regelverket, hvis slike behov ble avdekket. Det heter videre i mandatet: ''«Granskingen skal primært rette seg mot politiets og påtalemyndighetens behandling av saken. Den skal særlig ha for øyet om disse myndigheter til enhver tid har oppfylt sin plikt til å sørge for at en straffesak er tilstrekkelig opplyst, slik at en uriktig domfellelse unngås og fellende dom blir prøvet på nytt ved gjenopptagelse av saken.»''
Utvalgets konklusjoner
Justisdepartementet sendte ut en pressemelding i forbindelse med overleveringen av rapporten den 1. juli 1996. Her heter det:
Utvalget fant likevel at det ikke var grunnlag for kritikk av Riksadvokatens henleggelse av Tore Sandbergs anmeldelse av de syv navngitte personene. En kritikk av riksadvokatens henleggelse ville ha skapt alvorlige internasjonale reaksjoner.
Rettslige konsekvenser
«NOU 1996:15 Liland-saken» omhandler de rettslige konsekvenser av avsløringene i Liland-saken.
To instanser
I denne rapporten er det anført at det allerede er foretatt endringer i straffeprosessloven som ivaretar noe av den kritikken som fremkom i granskingsrapporten. Blant annet ble den såkalte to-instansreformen satt i verk i 1995 (Tidligere ble alvorlige straffesaker behandlet direkte i lagmannsretten, uten forangående behandling i herredsretten eller tingretten).
Privat etterforsking
Granskingsrapporten konkluderte med at Liland-saken neppe var blitt gjenopptatt hvis det ikke var for det arbeidet som de private etterforskerne Ekroth og Sandberg hadde bidratt med. Spørsmålet om dekning av utgifter til private etterforskere i slike saker ble derfor drøftet, men flere organer gikk imot dette. Justiskomiteen uttalte imidlertid: ''«Komiteen har også med tilfredshet merket seg at det foreslås en endring i straffeprosessloven § 438 slik at Høyesterett i spesielle tilfeller gis adgang til å tilkjenne også andre enn siktede omkostninger dersom en straffesak blir gjenopptatt. Komiteen bemerker at det var en svakhet under behandlingen av Liland-saken at de som bisto Liland, og som i avgjørende grad medvirket til at saken kunne gjenopptas, ikke kunne få dekket sine omkostninger. Dette er nå rettet opp.»''
Pierre Flandrin
Han ble kreert til kardinal 30. mai 1371 av pave Gregor XI.
Lilandsaken
Lydbåndopptak
Et vesentlig poeng i Liland-saken var at ekteparet Ekroth smuglet inn en lydbåndopptaker i rettssalen og tok opptak av vitneforklaringene. Disse opptakene skulle vise seg å bli svært nyttige i frifinnelsesaken. Siden lydbåndopptakene var gjort ulovlig, ble dette et "ikke-tema" i den offentlige debatten. I NOU 1996:15 ble imidlertid spørsmålet om lydbåndopptak i strafferettssaker tatt opp: «Utvalget peker på at Liland-saken har aktualisert debatten om det er behov for lydopptak fra behandlingen av straffesaker i norske rettssaler.» ''«På bakgrunn av to-instansreformen ble det i 1997 satt i gang en prøveordning med lydopptak av hovedforhandlinger i straffesaker. Departementets foreløpige inntrykk av ordningen er at lydopptak kan være til nytte i vurderingen av om det er grunnlag for å gjenoppta en sak, men departementet vil vente til evalueringen er foretatt med å vurdere om det i større grad enn i dag bør være obligatorisk å gjøre lydopptak.»''
Gjenopptakelseskommisjonen
Det må også antas å være en av Liland-sakens konsekvenser (sammen med omfattende og også internasjonal kritikk av norsk rettsvesen, Moen-saken, og en rekke saker som er gjenopptatt som en konsekvens av Bjugn-saken), at en egen gjenopptakelseskommisjon ble opprettet i 2004, som skal gjøre det lettere å få alvorlige straffesaker gjenopptatt i rettsapparatet.
Skattekrav for rettshjelp
Som en takk for hjelpen, og til dekning av en del av de utgiftene som Tore Sandberg hadde hatt i forbindelse med sitt engasjement, fikk Tore Sandberg 1,1 millioner kroner av erstatningssummen som «gave» av Liland. Likningsmyndighetene anså imidlertid denne gaven som skattbar inntekt, og krevde Tore Sandberg for kr. 700 000 til statskassen. Saken ble tatt opp i Stortinget av Carl I. Hagen, som foreslo at Stortinget bevilget kr. 900 000 til Tore Sandberg til dekning av skattekravet. Forslaget falt mot Høyre og Fremskrittspartiets stemmer.
Senere frafalt staten skattekravet administrativt, etter at Per-Kristian Foss ble finansminister og Foss overprøvde Skattedirektoratet (noe som aldri hadde skjedde tidligere).
Svenstavik
Svenstavik er et tettsted i Jämtlands län i landskapet Jämtland i Sverige. Det er Berg kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 1 004 innbyggere.
Trubadurix
Trubadurix er en av figurene fra tegneserien om Asterix, Obelix og de uovervinnelige gallerne, skrevet av René Goscinny og illustrert av Albert Uderzo.
Trubadurix er landsbyens skald, musiker og poet. Han en respektert mann i landsbyen og hans musikk blir godt tatt i mot, så lenge han ikke synger. Skalden liker derimot godt å synge, noe som fører til bråk fra medborgerne og gjerne endre med at Trubaduren får bank eller blir kneblet og bundet fast. I serien bor han i et trehus sentralt plassert i landsbyen. Trubadurix' musikk har ved mer enn én anledning reddet landsbyen, og hans sangstemme kan forårsake regnvær, om det skulle behøves. I nesten alle Asterix-historier finner vi på siste siden Trubadurix bundet til et tre, ikke langt unna der resten av landsbyen feirer eventyrets utfall.
Eksterne lenker
Offisielt nettsted
Всебедикс Characters in Asterix Figurer i Asterix
Garrett County
Garrett County er et fylke i den amerikanske delstaten Maryland. Det ligger lengst vest i staten og det grenser mot kun mot et fylke i Maryland; Allegany County i øst. Det har også grense mot delstatene Pennsylvania i nord og Vest-Virginia i sør og vest.
Garret Countys totale areal er 1,699 km² hvorav 21 km² er vann. I 2000 hadde fylket 29,846 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Oakland.
Fylket som ble grunnlagt i 1872 av land som ble utskilt fra Allegany County. Det har fått sitt navn etter John Work Garrett.
Elven Youghiogheny går igjennom fylket.
Soccer against crime
Soccer Against Crime er et vedledighetsprosjekt i regi av Norges Røde Kors. Prosjektet ble opprettet i 1994 av fotballklubbene Rosenborg og Vålerenga, etter initiativ fra Rune Bratseth, Kjetil Siem og Sven Mollekleiv. Prosjektet omhandler barn og unge i Sør-Afrika, som ble valgt rett etter at apartheid var oppheved.
Burma under Sommer-OL 1960
Burma under Sommer-OL 1960. Burma deltok for fjerde gang i et OL under Sommer-OL 1960 i Roma. De vant ikke noen medalje.
National Security
National Security er en amerikansk actionfilm og komedie som hadde premiere 23. mai 2002.
Dennis Dugan var regissør for filmen og medvirkende var Martin Lawrence, Steve Zahn, Colm Feore og Eric Roberts
Sammendrag
To LAPD-politimenn, Hank Rafferty og Charlie Reed, etterforsker et ran og oppdager en gjeng tyver. En av ranerne dreper Charlie før gjengen kommer seg unna. I mellomtiden blir Earl Montgomery sin livslange drøm om å begynne som politimann forhindret når han blir sparket ut av politi-utdannelsen etter å ha forårsaket en eksplosjon. Etter en konfrontasjon med Earl får Hank sparken fra politiet, og blir siktet for å ha angrepet Earl. Han blir deretter dømt til seks måneder i fengsel. Etter å ha blitt løslatt, finner Hank seg jobb som sikkerhetsvakt og forsøker å undersøke Charlies død på egenhånd.
Ved den nye jobben sin oppdager Hank en alarm som blir utløst ved et lager, og han undersøker saken. Der forhindrer han ett tyveri og et slagsmål bryter løs, hvor Hank og Earl krysser stier igjen. De kjører etter tyvene, men blir forhindret av politiet på grunn av en fartsovertredelse. En kveld sporer Hank og Earl opp tyvene til en adresse, men Earl blir konfrontert av tyvene. Hank dukker opp i det Earl blir skutt i beinet, men de gjenkjenner en av tyvene, Nash, som Charlie's morder. Hank og Earl deler all informasjonen de vet med Hanks tidligere sjef i politiet, Washington. Imidlertid får Nash vite om dem, og han tar Washington som gissel. Hank og Earl må derfor forsøke å redde deres kollega, og forhindre at den kriminelle gjengen begår flere lovbrudd.
Guyana
Guyana, offisielt kalt Den kooperative republikk Guyana og tidligere kjent som Britisk Guiana eller Britisk Guyana, er et land i det nordøstre Sør-Amerika med kyst mot Atlanterhavet. Guyana har tidligere vært nederlandsk koloni og var i over 200 år en britisk koloni. Landet er medlem av Caribbean Community (CARICOM), som har sitt hovedkvarter i Guyanas hovedstad, Georgetown. Landet er det eneste landet i Samveldet av nasjoner som ligger på fastlandet i Sør-Amerika, og det grenser til Brasil, Surinam og Venezuela. Surinam krever å få overta områder i østre Guyana, og Venezuela områder i vestre. Guyana erklærte seg uavhengig fra Storbritannia 26. mai 1966 og ble en republikk 23. februar 1970.
Med sine 215 000 km² er Guyana det tredje minste landet på Sør-Amerikas fastland (etter Uruguay og Surinam). Guyana har ca. 770 000 innbyggere. Guyana er et av fire land i Sør-Amerika som ikke er spansktalende, sammen med Brasil (portugisisk), Fransk Guyana (fransk) og Surinam (nederlandsk).
Etymologi
Navnet Guyana kommer fra Guiana, som var det opprinnelige navnet på område som i dag omfatter Guyana, Surinam, Fransk Guyana og deler av Venezuela og Brasil. Ifølge Oxford English Dictionary, kommer navnet fra et indiansk ord som betyr «vannenes land».
Geografi
Guyana kan grovt deles inn i tre regioner: en smal, myrlendt slette langs atlanterhavskysten, et sandbelte lenger inn i landet som også inneholder regnskog og mye av Guyanas mineralreserver, og til slutt et større høylandsområde som består av savanner og fjell, hvor det høyeste er Mount Roraima (2772 moh). De viktigste elvene er Essequibo, Demerara, Corentyne og Berbice.
Klimaet er tropisk, men blir noe mildere på grunn av passatvinder. Det er to regntider, en fra mai til august, og en fra november til januar. Disse regntidene fører ofte til flom.
Demografi
Ved folketellingen i 2012 hadde landet en befolkning på 747,884.
89,1 % av befolkningen bor i kystområdene (2012). Innlandsbefolkningen økte fra 6,6 % i 1980 til 10,9 % i 2012. Hovedstaden Georgetown har 118,363 innbyggere (2012), med 24,849 i bykjernen og 93,514 i forstedene.
Folkegrupper
Hoveddelen av befolkningen stammer fra ulike deler av verden og mange er etterkommere etter slaver og kontraktsarbeidere. Ved folketellingen i 2012 oppga 39,8 % av befolkningen at de hadde øst-indisk opphav, en andel som falt fra 51,9 % i 1980. 29,3 % hadde afrikansk opphav. 20 % oppga blandet opphav, en kategori som hadde økt fra 11,2 % i 1980. Andelen som rapporterte å ha indiansk opphav steg fra 5,3 % i 1980 til 10,5 % i 2012.
Religion
Over 60 % av befolkningen er kristne, fordelt på ulike kirkesamfunn. Pinsebevegelsen har vokst kraftig og ved folketellingen i 2012 var 22,8 % av befolkningen pinsevenner. I 2012 tilhørte 7,1 % den katolske kirke, 5,4 % var sjuendedagsadventister, 5,2 % var anglikanere og 1,4 % var metodister. Andre kristne utgjorde 20,7 % av befolkningen. 1,3 % var Jehovas vitner. En firedel av befolkningen, 24,8 %, var hinduer, mens 6,8 % tilhørte islam. Ved folketellingen i 2012 oppga 3,1 % at de ikke tilhørte noen religiøs retning.
Språk
Engelsk er administrasjons-, undervisnings- og hovedspråk.
FC Emmen
Football Club Emmen (normalt bare kjent som FC Emmen) er en nederlandsk fotballklubb fra byen Emmen i provinsen Drenthe. FC Emmen ble grunnlagt den 21. august 1925, og spiller sine hjemmekamper på De Oude Meerdijk.
Guyana
Historie
Guyana var opprinnelig en del av en nederlandsk koloni på 1600-tallet, men denne ble delt mellom Nederland, Storbritannia og Frankrike i 1815. Landet som i dag er Guyana gikk over i britisk eie i 1815 og fikk navnet Britisk Guyana, mens de andre delene ble kjent som Nederlandsk Guyana (i dag Surinam) og Fransk Guyana. Da slaveriet ble forbudt, flyttet flesteparten av de tidligere slavene til byene, og man ble nødt til å importere arbeidskraft til sukkerplantasjene fra India. Det har siden vært store konflikter mellom disse befolkningsgruppene på grunn av forskjeller i velstandsutviklingen. Guyana ble selvstendig i 1966, og ble frem til 1985 styrt av sosialistiske regjeringer ledet av Forbes Burnham, og hans oppfølger Desmond Hoyte i 1992. I 1992 ble Cheddi Jagan valgt til president i det som anses å være landets første demokratiske og rettferdige valg siden det ble selvstendig. Da Jagan døde ble han etterfulgt av Sam Hinds som styrte inntil Jagans kone, Janet Jagan, overtok 19. desember 1997. Hun gikk av på grunn av helseproblemer i 1999, da Bharrat Jagdeo tok over. I desember 2011 ble Donald Ramotar innsatt som president. Tidligere offiser David Granger tok over som president i 2015.
FC Emmen
Emmen rykket opp etter play-off i 2017–18-sesongen, og ble dermed det første laget fra Drenthe som spiller i Eredivisie.
Guyana
Politikk
Guyana er et representativt demokrati og republikk med semipresidentsystem. Presidenten er regjeringssjef. Den utøvende makt utøves av regjeringen. Den lovgivende makt utøves av både regjeringen og nasjonalforsamling. Landet har flerpartisystem.
Historisk har landet hatt en spent politisk situasjon og det har vært flere voldelige opprør når det arrangeres valg. På 1970- og 1980-tallet, var politikken i landet dominert av People's National Congress.
FC Emmen
Kjente spillere med tilknytning til klubben
• Jan van Beveren
Guyana
Politikk
I 1992 ble det første «frie og rettferdige» valget arrangert under oppsyn av tidligere president i USA, Jimmy Carter og People's Progressive Party hadde makten fram til 2015, hvor en koalisjon med blant andre elementer fra People's National Congress tok over under president Granger. I 2018 tapte Granger et mistillitsvotum i parlamentet, og skrev til slutt ut nyvalg i mars 2020. Dette nyvalget ga fortsatt uklart resultat, og flere valgobservatører nektet å godkjenne resultatet.
FC Emmen
Kjente spillere med tilknytning til klubben
•  Bas Dost
Grunnkretser i Dønna kommune
Grunnkretser i Dønna kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Dønna kommune, Nordland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
FC Emmen
Kjente spillere med tilknytning til klubben
•  Sergio van Dijk
Guyana
Administrativ innledning
Guyana er inndelt i ti administrative regioner:
FC Emmen
Kjente spillere med tilknytning til klubben
•  Martin Drent
Guyana
Administrativ innledning
Kilde: Bureau of Statistics Guyana, befolkningsdensitet 2002.
FC Emmen
Kjente spillere med tilknytning til klubben
•  Dick Kooijman
Guyana
Forsvars- og utenrikspolitikk
Landets forsvarsstyrke, Guyana Defence Force, ble etablert i 1965. I tillegg til oppgaven med å ivareta landets forsvar, skal forsvarsstyrken også bidra til indre sikkerhet og orden og bistå ved naturkatastrofer og krisesituasjoner.
FC Emmen
Kjente spillere med tilknytning til klubben
•  Edu Nandlal
Guyana
Forsvars- og utenrikspolitikk
Guyana Defence Force har hærstyrker, kystvakt og et flykorps. Hærstyrkene består av to infanteribataljoner, en støttebataljon, en ingeniørbataljon, et artillerikompani og en spesialstyrkeskvadron. Til sammen disponerer forsvaret en styrke på 3,428 mann (2010).
FC Emmen
Kjente spillere med tilknytning til klubben
•  Mika Nurmela
Guyana
Menneskerettigheter
Guyana har straffen livstid i fengsel for homofili.
FC Emmen
Kjente spillere med tilknytning til klubben
•  Lee Payne
Guyana
Økonomi
Guyanas økonomi har bedret seg noe i begynnelsen av 2000-tallet på grunn av utvikling i jordbruks- og bergverksnæringene, bedret forretningsklima, en god utvikling i valutakursene, lav inflasjon og støtte fra internasjonale organisasjoner. Landet sliter fremdeles med mangel på kvalifisert arbeidskraft og en dårlig utviklet infrastruktur. Landet har i tillegg en betydelig utenlandsgjeld.
FMA IA-63 Pampa
FMA IA-63 Pampa er et argentinsk treningsfly. Flyet ble utviklet i samarbeid med tyske Dornier-Werke, som sammen med Dassault Aviation utviklet treningsflyet Alpha Jet, og har benyttet mye av den samme konfigurasjonen som denne.
FC Emmen
Kjente spillere med tilknytning til klubben
•  Michel van Oostrum
FMA IA-63 Pampa
Prototypen fløy første gang 6. oktober 1984, og IA-63 Pampa ble levert til Argentinas flyvåpen fra mars 1988. Flyet blir brukt til våpeninstruksjon og har fem festepunkter, to under hver vinge og én under buken, som kan utstyres med forskjellige typer våpen på til sammen opptil 1 550 kg, blant annet en gondol med en DEFA 30 mm kanon, og Mk 81 250-lb og Mk 82 500-lb bomber.
Guyana
Sport
De viktigste idrettene i Guyana er cricket (Guyana er en del av det Vestindiske cricketlandslaget), softball cricket (strandcricket) og fotball. Mindre idretter omfatter nettball, rounders, tennis, basketball, bordtennis, boksing, squash, rugby og flere andre.
FC Emmen
Kjente spillere med tilknytning til klubben
•  Rick Slor
Guyana
Sport
Guyana var vertskap for flere kamper under Verdensmesterskapet i cricket i 2007. Den nye Providence Stadium med 15 000 seter, ble bygget til mesterskaper og ble åpnet 28. mars samme år.
I internasjonal fotball er medlem i CONCACAF.
Den blå stein
«Den blå stein» er en steinskulptur i Bergen av Asbjørn Andresen, plassert så å si midt på det som i dag heter Kong Olav Vs plass (tidligere midtre del av Ole Bulls plass), området mellom Torgallmenningen og Torggaten.
Utforming
Verket består av en ni meter lang, rektangulær betongblokk kledd i blå steinheller (brasiliansk sodalitt, med handelsnavnet «Azul Bahia» ), som hviler på en tversliggende blokk som sørger for den karakteristiske helningen i nordøstlig retning. Den blå steinen er plassert på et større fundament sammen med en mindre, grå kvadratisk stenskulptur som fremstår som et deksel til en åpning i enden av fundamentet.
Sterke følelser
Under arbeidet med utsmykningen av området mellom Torggaten og Torgallmenningen var det debatter i lokale medier om denne steinen kunne regnes som en utsmykking eller ikke. Noen mente den blå steinen skjemte ut plassen; andre syntes hellingen var håpløs. Det tok imidlertid ikke lang tid før steinen var blitt en viktig møteplass for bergensere i alle aldre, selv om det kanskje er det ungdommelige publikum som bruker steinen mest aktivt. «Den blå steinen» har blitt et begrep som «alle» i Bergen kjenner til, og et typisk sted hvor en avtaler å treffes i Bergen sentrum. I 2007 havnet den blå steinen igjen i fokus for sterke følelser da en bedrift dekket stenen med rosa plast som en del av et markedsføringsstunt. Steinen er også brukt til å legge ned blomster på ved minnemarkeringer, særlig synlig dagene etter 22. juli 2011, da stenen og området rundt ble dekket av blomster.
VM i freestyle og snøbrett 2015
VM i freestyle og snøbrett 2015 ble avholdt i Kreischberg, Østerrike fra 15. til 25. januar 2015. Dette var første gang freestyle og snøbrett holdt VM sammen.
Den blå stein
Gave fra Kavlifondet
Skulpturen ble gitt i gave fra «O. Kavli og Knut Kavlis Allmennyttige Fond» til Bergen kommune i forbindelse med Kavlis 100-årsjubileum. Den ble skjenket 27. mars 1993.
Esbjergverket
Esbjergverket er et kombinert kullkraftverk og oljekraftverk utenfor Esbjerg på det sørvestre Jylland i Danmark. Det har en installert produksjonskapasitet på 738 MW fordelt på 3 blokker / turbiner. Operatør er DONG Energy.
Anlegget ble utbygd i 1965–1992. Brenselstypen er kull og subsidiært olje. Det er landets femte største kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 1 158 900 tonn, mens det samme årets kvote var 1,051 mill tonn.
Tempograf
Tempograf er et instrument som brukes til å måle farten til et legeme. Den virker ved at en elektromagnet lager flekker på et papirbånd med en vibrator med spiss og blåpapir. Vibratoren trekker seg tilbake og fram igjen grunnet vekselspenninga. Ved hjelp av dette instrumentet kan kan man blant annet regne ut akselerasjon og mekanisk energi.
Grunnkretser i Kåfjord kommune
Grunnkretser i Kåfjord kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Kåfjord kommune, Troms, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Stønne-Stina
Plačljiva Myrtle Figuren der Harry-Potter-Romane Ghosts (Harry Potter) Myrtle la llorona 모우닝 머틀 Plačljiva Myrtla Myrtle Merana Myrtle Mengerang Jammerende Jenny 嘆きのマートル Murta Que Geme Плакса Миртл Spöken i Harry Potter Ma Myrtle Khóc nhè Hogwarts Hayaletleri 桃金娘 (小说人物)
Hollekim-saken
Hollekim-saken eller «mysteriet Hollekim» er en av Norges uoppklarte drapssaker, påbegynt lørdag 18. januar 1958 da frisørdamen Astrid Aardal sist ble sett på vei ut fra sin bopel ved Skjoldskiftet i Fana bydel i Bergen. Hun ble meldt savnet, men aldri funnet.
I 1963 tilsto hennes husvert Sigurd Hollekim å ha tatt livet av henne, men hans forsvarsadvokat, Alf Nordhus, mente at tilståelsen var falsk, og Hollekim ble frikjent av retten.
Bakgrunn
Astrid Aardal var i 1958 44 år gammel og ansatt i Sløks frisørsalong på Nesttun, der hun var blitt kjent med den jevngamle Else Hollekim som var blant kundene. En kveld i 1950 dro frk Aardal til småbruket Frønsdal som ekteparet Hollekim forpaktet, 50 mål og to kuer på Skjold. Hun klaget over at hennes egen fuktige kjellerleilighet var ubeboelig, så de lot henne overnatte på divanen, og gradvis flyttet hun inn permanent. I de følgende årene sov hun på divanen og leide kjøkkenet og stuen deres, der hun tok imot kunder som ønsket frisørbehandling på kveldstid. Frk Aardal håpet å spare opp nok til å åpne sin egen frisørsalong en dag, og i 1958 mente familien hennes at hun hadde lagt seg opp rundt kr 70.000. Lørdag 18. januar 1958 kom hun innom på Frønsdal, men var angivelig på vei til en venninne i Ytre Arna der hun skulle overnatte, før hun tilbrakte søndagen hos sin familie som bodde ved Haukeland stasjon. Hun skulle betale tilbake et lån på kr 2.500 til sin ene bror, ettersom hun hadde plassert penger i det amerikanske pengemarkedet etter råd fra Else Hollekim som hevdet å ha gode forbindelser i utlandet. I vesken sin gikk frk Aardal med en «lykke-dollar» som var en gave fra Else. Men Astrid Aardal kom aldri frem til venninnen eller broren. Hun forsvant sporløst denne lørdagen.
Det snødde tett lørdag 18. januar 1958 da Sigurd Hollekim kom hjem fra en begravelse. Han gikk i gang med snømåkingen før han skulle til Flesland flyplass hvor han deltok i anleggsarbeidet ved utvidelsen av rullebanen, men Else stanset ham. Tiden var inne for en samtale med frisørdamen, for leieboeren i kjellerleiligheten klaget over alt tråkket fra den næringsvirksomheten hun drev i en privatbolig. 23. januar 1958 ringte Else Hollekim politivakten på Minde i Bergen og meldte frk Aardal savnet. Hun meddelte politiet at frisørdamen hadde forlatt gården lørdag 18. januar 1958 med kr 33.000 (tilsvarende i underkant av kr 400.000 i 2012) i vesken, og at hun var forelsket i en gift mann i Arna og derfor ville bestikke hans kone med kr 20.000 for å la ham gå. Men allerede et par dager senere begynte Else å ta i bruk frisørdamens eiendeler, blant annet gikk hun i morgenkåpen hennes. Else sørget også for å sette ut rykter der hun omtalte den forsvundne som «frøken Mø» for å poengtere hennes ugifte status. Else Hollekim foreslo blant annet at frk Aardal var reist sin vei med en utlending, at hun kunne ha druknet seg i elven, eller en nabokone ha tatt livet av henne.
Politiet behandlet saken helt overfladisk. Etter en uke ble Astrid Aardal etterlyst, med et foto som viste henne med en annen frisyre og hårfarge enn da hun forsvant. Det ble ikke funnet spor etter hennes påståtte formue, og hennes bror fikk avdekket at det var pågått lånetransaksjoner mellom henne og Else Hollekim. Men allerede 8. april 1958 ble saken henlagt.
Gjenopptakelse
Etter over fem år uten noen spor etter forsvinningen, og etter press fra Astrid Aardals familie, bestemte politiet seg for å se nærmere på saken. I 1960 hadde Else Hollekim tatt ut separasjon og flyttet sammen med en mann hun ofte hadde festet med på gården. Sigurd mistet forpakterstillingen, og han og den yngste sønnen måtte flytte inn i samme hus som Else og hennes nye mann.
Politiadjutant Øystein Djuvik overtok savnet-saken i august 1963. Ekteparet Hollekim var nå skilt. De ble avhørt en rekke ganger. Onsdag 9. oktober 1963 konfronterte han Sigurd Hollekim med at han ikke festet lit til forklaringen hans.
Tilståelsen
Sigurd Hollekim tilsto umiddelbart å ha tatt livet av Astrid Aardal. «Jeg skal legge alle kortene på bordet», sa han, og forklarte at han var kommet i gjeld til frk. Aardal, og skyldte henne mellom kr 15,000 og kr 20,000. Han hevdet nå at han fikk lurt frk. Aardal med seg inn på låven under påskudd av at han trengte hjelp til å bære en stamp opp dit. I stedet slo han henne bevisstløs med en slegge og kvalte henne med en gummikabel. To dager senere brente han den drepte på gården. Han la ikke skjul på at hans ekskone stod bak drapet. Hun skulle ha sagt: «Kan ikke du ta livet av Astrid? Ingen vil tro du har gjort det. De vil tro det er meg.» For Hollekim var dette utenkelig, men drapsdagen forfalt første avdrag til frk Aardal, kr 4.000, og han hadde ikke pengene.
Politiet anså dermed saken som oppklart. De manglet riktignok spor av den døde, men de hadde drapsmotivet, tilståelsen og en drapsmann.
Ektefellen siktes for medvirkning
Den tidligere ektefellen nektet for medvirkning, men innrømmet i avhør at hun alltid hadde visst at Sigurd drepte Astrid på låven, og mente at han hadde trukket ut tennene på den døde. «Det var mye gull i dem,» forklarte hun. Politiet mente at hun ikke var så uskyldig som hun påstod, og pågrep henne den 12. oktober 1963 og siktet henne for medvirkning til drap. Hun ble varetektfengslet den 14. oktober. Mens ektemannen fikk et godt skussmål av alle, uaktet sitt medlemskap i Nasjonal Samling under krigen, var ekskonen kjent for sitt høye forbruk, blant annet utstrakt drosjekjøring. Tre jobber hadde Sigurd Hollekim (født i 1930 på Tysnesøy) for å livberge familien sin med fem barn, det yngste var ikke han far til. Han drev gården, var anleggsarbeider og solgte i tillegg forsikringer for Norske Folk. Hans arbeidsdag tok til ved daggry og varte til sene natten, og når han kom sliten hjem, slapp han ikke alltid inn. Astrid Aardal la ofte beslag på kjøkken og stue til sin frisørpraksis, og da stod et vaskefat med kaldt vann ute på trappen. Etter vask måtte Sigurd bare gå igjen.
Endret forklaring
Gunnar Askeland som var reporter i Verdens Gang, merket at etterforskerne hadde stor sympati for Hollekim og håpet at han fikk en god forsvarer. Dette fikk Askeland til å ringe Alf Nordhus som straks tok saken. Nordhus trakk Hollekims tilståelse i tvil. Hollekim endret forklaring da politiet påpekte at den døde ikke lot seg brenne på et lite bål på en gård. Da påstod han at han om tirsdagen, tre dager etter drapet, hadde partert avdøde og kjørt henne med hest og kjerre til Flesland flyplass, der han grôv henne ned med hendene i en fylling hvor det pågikk anleggsarbeid. Nå måtte asfaltdekket på deler av rullebanen endevendes, iverksatt i november 1964, men etter fjerning av 2.400 m3, til dels i en dybde av fire meter, ble ingenting funnet. Hollekim ga uttrykk for at han beklaget dette, ikke minst fordi kostnadene med gravearbeidet kom på oppunder kr 100.000
Rettssaken
Rettssaken startet 26. april 1965 og varte i fire uker. Sigurd Hollekim fortalte om ekteskapsproblemer, pengevansker og lite søvn, men fastholdt tilståelsen. Alf Nordhus gikk imot sin klient, og hevdet at han ikke fikk saken til å stemme. Han mente at det lå i Sigurd Hollekims natur å påta seg all skyld. Han fortalte at i de møtene han hadde med den tiltalte i Bergen kretsfengsel hadde Hollekim aldri vært opptatt av sin egen skjebne, men bekymret seg for ekskonen og barna. Han var sterkt religiøs, og Nordhus mente i retten at han hadde levet seg inn i en slags Jesus-rolle, og at tilståelsen måtte sees i den sammenheng. Sigurd Hollekim protesterte ikke på det Nordhus hevdet.
«Det særegne ved denne saken er en forsvarer som forsvarer seg selv og ikke tiltalte», var statsadvokatens kommentar. Den 14. mai 1965 svarte lagretten «nei» på alle skyldsspørsmål. Fru Hollekim gråt av glede. Også Hollekim smilte. «Jeg har ikke penger å betale deg med», sa han til Nordhus på trappen utenfor. Nordhus sa han kunne ta dette med ro
Senere
Saken er aldri blitt oppklart.
Fru Hollekim krevde erstatning for uberettiget varetektsfengsling, og ble tilkjent kr 25.000 (tilsvarende ca. kr 300.000 i 2012 ) i erstatning den 21. oktober 1965 av Gulating lagmannsrett. Sigurd Hollekim krevde ingen erstatning.
Else Hollekim flyttet til Danmark og giftet seg på nytt. Sigurd Hollekim giftet seg på nytt og bosatte seg på Sørlandet. Han døde i 1999, 91 år gammel.
Bräcke kommune
Bräcke kommune er en kommune i Jämtlands län i landskapet Jämtland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Bräcke.
Anna Wierzbicka
Anna Wierzbicka (født 10. mars 1938 i Warszawa i Polen) er en internasjonalt kjent lingvist og semantiker som arbeider ved Australian National University i Canberra, der hun har en personlig lærestol.
Hun er primært kjent for sitt arbeid i semantikk, pragmatikk og kryss-kulturell lingvistikk. Hun er særlig kjent for sitt forsøk på å finne frem til grunnord (og uttrykksformer) som gjenfinnes i alle verdens språk, og som dermed er semantiske primitiver (dvs. ord som ikke kan defineres nærmere uten at man går i sirkel) og universalier (dvs. som gjenfinnes over alt). Hun har – sammen med sin kollega Cliff Goddard – forsøkt å lage et naturlig semantisk metaspråk (natural semantic metalanguage), som er basert på disse primitivene og universaliene.
Hughes de Montelais
Hughes de Montelais (den yngre) (død 29. februar 1384) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Saint-Brieuc i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal 20. desember 1375 av pave Gregor XI.
Bangweulusjøen
Bangweulusjøen eller Bang Weulu er en innsjø i Sentral-Afrika i Luapula-provinsen i Zambia. Sjøen ligger på 1 140 moh og har et areal 1 510 km², med en maksimal dybde på 10 meter. Den skotske oppdagelsesreisende David Livingstone var ved denne sjøen da han døde av malaria i 1873 under sin siste oppdagelsesreise med det formål å finne Nilens kilder. Lualaba som han håpet var Nilen er i stedet den østlige opprinnelsen til Kongoelven.
Rundt innsjøen ligger det vernede våtmarksområdet Bangweulusumpene som har et areal på 6 000 km².
Mal Whitfield
Malvin Greston «Mal» Whitfield (født 11. oktober 1924 i Bay City i Texas, død 19. november 2015 i Washington, D.C.) var en amerikansk friidrettsutøver.
Under OL 1948 i London tok han bronse på 400 meter, slått av jamaicanerne Arthur Wint og Herb McKenley. Deretter tok han gull på 800 meter samt gull på 4 x 400 m stafett sammen med lagkameratene Arthur Harnden, Clifford Bourland og Roy Cochran.
Under OL 1952 i Helsingfors forsvarte han tittelen på 800 meter. Denne gangen ble det sølvmedalje på 4 x 400 m stafett, sammen med Ollie Matson, Gene Cole og Charles Moore.
Insomnia
Insomnia kan sikte til:
1940
1940 (MCMXL) i den gregorianske kalenderen var et skuddår som begynte på en mandag.
Burma under Sommer-OL 1964
Burma under Sommer-OL 1964. Elleve sportsutøvere fra Burma deltok i fem sporter under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Burma, som deltok i et OL for femte gang, vant ikke noen medaljer.
Pierre de la Jugée
Pierre de la Jugée (født ca 1319 i Eyran, Limoges (Frankrike), død november 1376 i Pisa) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Rouen i Frankrike.
De la Jugée tok doktorgraden i kirkerett ved Universitetet i Orléans, og ble kreert til kardinal 20. desember 1375, med San Clemente som tittelkirke,  under det andre konsistoriet hans fetter, pave Gregor XI, avholdt. Ikke lenge etter at han ble kreert til kardinal reiste han sammen med paven til Italia, og ankom Livorno 7. november 1376. Underveis hadde kardinalen blitt syk, så han ble en uke i Livorno for å komme til krefter. Etter å ha blitt ført til Pisa døde han. Pierre de la Jugée ble begravet i Santa Maria Assunta-katedralen i Pisa. Senere ble levningene overført til Saint-Just-et-Saint-Pasteur-katedralen i Narbonne, Aude.
1834 i Danmark
Begivenheter i året 1834 i Danmark.
Sørvær (Bodø)
Sørvær er den såkalte hovedøya på Helligvær i Bodø kommune i Nordland, der mesteparten av Helligværs befolkning bor. Her ligger Helligvær skole, Helligvær Sjømat og nærbutikken.
Gui de Malesec
Gui de Malesec (den yngre) (død 8. mars 1411) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Poitiers i Frankrike.
Han ble kreert til kardinal 20. desember 1375 av pave Gregor XI.