cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ernst Heinrich von Schimmelmann
Slavehandel
Danske plantasjeeiere tjente store formuer på sukkerhandelen og slavehandelen i Dansk Vestindia. På 1700-tallet ble Schimmelmann-familien den rikeste familien i Danmark takket være inntektene fra sukkerhandelen. Familien dominerte i stor grad hele det økonomiske liv i Danmark – Heinrich Carl von Schimmelmann var finansminister i Danmark-Norge 1768–82, og Ernst Heinrich von Schimmelmann fra 1784, som tidligere nevnt.
Lea Ann Parsley
Lea Ann Parsley (født 12. juni 1968 Logan i Vest-Virginia), amerikansk skeletonkjører som deltok i de olympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City.
Ernst Heinrich von Schimmelmann
Slavehandel
Schimmelmann utarbeidet en rapport hvor han påviste at den danske slavehandelen medførte store tap for eierne. Han redegjorde for at dersom man behandlet slavene bedre, kunne man forhindre den store barnedødeligheten som hvert år gjorde at antallet slaver på De vestindiske øyer sank. Schimmelmann var selv slaveeier og hadde en stor sukkerplantasje på Saint Croix. Videre var han medeier i selskapet som førte slaver fra Gullkysten i Afrika og over til Vestindia og han hadde store økonomiske interesser i sukkerindustrien. Schimmelmanns fokus var på å forbedre slavenes kår på samme måte som man er i mot dårlig behandling av husdyrene man eier. Han var ikke i mot selve slaveriet, men transporten fra Afrika. Han og familien hadde selv flere slaver også i København.
Lea Ann Parsley
Parsley vant en olympisk sølvmedalje i skeleton under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Hun kom på andreplass bak sin landsmann Tristan Gale.
Ernst Heinrich von Schimmelmann
Slavehandel
Finansminister Schimmelmanns arbeid for å stoppe slavehandelen ble satt i kraft i 1792 ved kongelig Forordning om negerhandelen av 1792. Handelen skulle opphøre fra 1803 og det ble presisert at det i perioden forut ikke var noen begrensninger på slaveimporten. Staten skulle også yte rimelige lån til innkjøp av slaver før opphevelsen av importen.
Kalam
Kalam (arabisk: کلام ) betegner en dogmatisk teologisk tradisjon i Islam. Utøverne benytter resonnementer og dialektiske argumenter i religionsutøvelsen. Selve ordet Kalam betyr tale eller ord. En muslimsk teolog som er utdannet innen Kalam omtales som en mutakallim (pl. mutakallimiin).
Lea Ann Parsley
Hun var en av åtte sportsutøvere som bar World Trade Center-flagget under åpningsseremonien 2002 i Salt Lake City.
Kalam
Muslimsk teologi tar utgangspunkt i Koranen og profet-tradisjonen. Teologene beskjeftiger seg med Gudsbilde, teodicé, eskatologi, menneskesyn, apofatisk teologi, fri vilje innenfor en ramme av sammenlignende religionsvitenskap.
Ernst Heinrich von Schimmelmann
Privatliv
Schimmelmann giftet seg i 1775 med komtesse Emilie Rantzau. Hun døde av tuberkulose fem år senere i en alder av 28 år. Han giftet seg på nytt i 1782 med Charlotte Schubart.
Kalam
Gudsbilde-spørsmålene omfatter både Allahs vesen og egenskaper og spørsmålet om forholdet mellom skaperen og det skapte.
Ernst Heinrich von Schimmelmann
Privatliv
I 1782 fikk han reist minnesmerket «Emiliekilde» til minne om sin første ektefelle.
Kalam
Eskatologi betegnet læren om de siste tider, om døden, om dommedag og om tilværelsen i Paradis, etter døden/dommedag.
Apofatisk teologi er en gren som, i erkjennelse av at Gud ikke kan beskrives, søker å gi en negativ framstilling, det vil si av hva og hvordan Gud ikke er.
OAS
OAS kan referere til:
Kalam
Sunni
Sunnimuslimene har seks trosartikler:
Sjia
Sjiamuslimene har fem trosartikler (Usūl al-Dīn):
Shekou (Shenzhen)
Shekou (kinesisk: 蛇口; pinyin: Shékŏu) er et subdistrikt ytterst på Nantouhalvøya i Shenzhen i Guangdong i Folkerepublikken Kina, sør for Nantou og rett ovenfor Lau Fau Shan (Hongkong) på den andre siden av Deep Bay. Her var det tidligere tollstasjon for Bao'an fylke. Den 31. januar 1979 ble neset til Shekou Industrial Zone, og det ble utviklet av China Merchants av Hongkong. Dette var før dannelsen av Shenzhen Special Economic Zone.
Ernst Heinrich von Schimmelmann
Privatliv
Hans familie og han selv ligger begravet i Sankt Petri kirke i København.
Shekou (Shenzhen)
Området er et senter for utlendinger i Shenzhen; her både bor og arbeider mange av dem, og forretninger og restauranter har tilbud etter deres smak. Shekou har fergeforbindelse til Hongkong internasjonale lufthavn, og man trenger ikke da å gå igjennom Hongkongs passkontroll.
Ernst Heinrich von Schimmelmann
Ordener
I 1790 mottok han Elefantordenen.
Désiré Beaurain
Désiré Beaurain (født 2. september 1881, død 24. oktober 1963) var en belgisk fekter som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1924 i Paris.
Beaurain vant en olympisk bronsemedalje i fekting under OL 1908. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass, bak Frankrike og Storbritannia, i lagkonkurransen i kårde. Seksten år senere, under Sommer-OL 1924 i Paris vant han en olympisk sølvmedalje i fekting, han var med det belgiske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i florett.
Vekkelsen (band)
Vekkelsen er et motkulturelt norsk band som har tre album og en singelutgivelse bak seg.
På nettsiden Religioner.no skriver Didrik Søderlind: «Nye Vekkelsen er musikk for deg som elsker bedehusene og deg som hater dem. Det er en kjærlig dokumentasjon av en kultur som er på vei bort. Men først og fremst er det noe av det mest unike, og ikke minst mest morsomme, norsk musikk har å by på.»
Historie
Vekkelsen ble startet av Einar Stenseng og Filip Ring som i 2018 gav ut debutplata «Vekkelsen».
I 2019 ble Reidun Mork medlem av bandet og dobbelplata Nye Vekkelsen kom ut i 2020.
I desember 2020 kom Julesingelen «24 Luker» ut.
I 2021 utkom det tredje albumet, Skeive Vekkelsen. hvor bandet ble nektet å opptre under Protestfestivalen, begrunnet med at Skeive Vekkelsen harselerte med andres tro. . Avlysninga førte til en debatt om ytringsfrihet og scenenekt. et leserinnlegg i Fædrelandsvennen og samtale i NRK P2 sitt program Kompass.
Albumet Skeive Vekkelsen fikk tildels meget god omtale. Albumets forord er skrevet av Halvor Moxnes og etterord av Helge Fauskanger.
For 2022 er det planlagt en turné landet rundt, noe som antageligvis er første gang Norsk Kulturråd har gitt økonomisk støtte til en misjonsreise.
Nidda (by)
Nidda er en by i den tyske delstaten Hessen med 16.848 innbyggere. Byen ligger i Wetteraukreis ved elva av samme navn.
Første gang Nidda nevnes skriftlig er i Codex Eberhardi fra et tidspunkt mellom 802 og 817, der navnet oppgis som Nitaha. Senere kalt Nithehe (På1187), Nitete (1206) og Nitehehe (1234).
Byen fikk rundt 1100 en borg med vollgrav for å beskytte handelsrutea som gikk gjennom byen. Volkold 2. bosatte seg i borgen, og opprettet et lite grevskap rundt byen med seg selv som greve. Denne første borgen ble revet i 1604 og erstattet av et renessanseslott. 1450 ble grevskapet Nidda lagt under landgrevskapet Hessen.
På slutten av det 18. århudre inviterte Katarina den store folk fra Nidda til å flytte til Russland og bosette seg ved Volga i nærheten Saratov. En rekke familier fulgte oppfordringen, og derfor kan man nå til dage finne beboere med navn som Daubert eller Pfaffenroth i dette området.
Papirproduksjon er en tradisjonell sysselsetting i Nidda på grunn av den rike tilgangen på trevirke fra skogene nær byen og rent vann fra elva.
Meieribakken
Meieribakken kan vise til følgende veier eller gater i Norge:
Beiwudangshan
Beiwudangshan (kinesisk:  北武当山, pinyin: Běiwǔdāng Shān) er et hellig fjell for taoismen. Det ligger i fylket Fangshan (方山县) i den kinesiske provinsen Shanxi. Det er oppkalt etter et av de mange navn til den daoistiske guden Den mørke kriger (Xuanwu) eller Sanne kriger (Zhenwu), og heter også Zhenwushan. Beiwudangshan nasjonalpark (北武当山国家公园) ligger i dette området. Det er et viktig område for daoismen, Det daoistiske Beiwudangshan-tempelet (北武当山道观, Beiwudangshan daoguan) ligger i Fangshan.
Beiwudangshan er del av Lüliangfjellene.
Cathrine Fonnes
Cathrine Heggøy Fonnes (født 1989) er en norsk tidligere kickbokser som representerte Champions KBK.
Hun vant fire NM-gull i perioden 2008–2012. Hun vant kongepokalen i 2012.
Fonnes vant VM-bronse i 2009 og 2011, VM-gull i 2013, EM-bronse i 2010 og EM-gull i 2012, alt i fullkontakt 65 kg.
Portland Rosebuds
Portland Rosebuds, også kjent som Portland Uncle Sams, var en profesjonell amerikansk ishockeyklubb fra Portland i Oregon. Den ble stiftet i 1914 og spilte i PCHA fra de ble stiftet og til laget ble lagt ned i 1918.
Historie
Portland Rosebuds ble etablert til PCHA-sesongen 1914–15 da New Westminster Royals ble flyttet fra New Westminster i Britisk Columbia sørover til Portland i det nordvestre USA. I sin åpningsesong kom laget på andreplass, seks poeng bak Vancouver Millionaires. I den følgende sesongen, da ligaen ble utvidet med ytterligere et lag fra USA, Seattle Metropolitans, vant Portland Rosebuds PCHA etter å ha oppnådd 26 poeng på 18 kamper, seks flere enn Millionaires og Metropolitans. Rosebuds fikk da spille om Stanley Cup som første lag fra USA noensinne mot Montreal Canadiens fra NHA. Finaleserien i best av fem kamper, og var jevn og gikk til fem kamper. I den femte og avgjørende kampen tapte Rodebuds knepent med 2-1.
Portland Rosebuds spilte i PCHA også i sesongene 1916–17 og 1917–18, og laget kom på tredjeplass begge sesongene.
1925–26
I sesongen 1925-26 spilte det også et lag fra Portland med navnet Portland Rosebuds. Laget spilte i Western Hockey League etter at WCHL-laget Regina Capitals fra Regina i Saskatchewan, ble flyttet til Portland.
Skjellende hunder
Skjellende hunder er populære jakthunder som vanligvis benyttes til storviltjakt. Dette er hunder som søker ut fra jegeren for å finne viltet og stille det, d.v.s. får viltet til å stoppe opp og så markere for jegeren at det er stilt med høylytt skjelling. Hunder som ikke vil skjelle kan derimot bli gode ledhunder.
Vilt kan stilles både på bakken og i trær. Vilttyper som stilles på bakken er typisk bjørn, elg, jerv, grevling, mårhund, mink, oter og villsvin. Vilttyper som stilles i trær er typisk mår, gaupe og skogsfugl. I de nordlige fylkene har skjellende hunder også blitt brukt til å stille sel på isen i fjordene.
Typiske skjellende hunder er elghunder, jämthunder, laikahunder, kareler og spetser som inngår blant FCIs spisshunder i gruppe 5 seksjon 2.
Hamza Abdo
Abdo har ingen større internasjonale resultater, og fikk sin olympiske debut da han representerte Palestina under Sommer-OL 2008, der han ble slått ut i de innledende heatene.
Jhelum
Jhelum er en by i Punjab i Pakistan. Elven med samme navn renner igjennom byen. Næringslivet består av produksjon av tekstiler og tømmer. Byen er mest kjent for at Aleksander den store skulle ha vært i denne byen mange ganger.
Organisasjonen av amerikanske stater
Organisasjonen av amerikanske stater (OAS) er en internasjonal organisasjon for de selvstendige statene i Amerika. Den består av alle 35 stater i Amerika og har sete i Washington, DC.
Cuba var totalt utestengt fra deltakelse i OAS mellom februar 1962 og juni 2009. Dette ble vedtatt på det åttende konsultative møtet i Punta del Este i Uruguay den 31. januar 1962 siden landet hadde en kommunistisk regjering. 14 stemte for, én mot (Cuba) og seks avholdt seg fra å stemme (Argentina, Bolivia, Brasil, Chile, Ecuador og Mexico). I 2009 ble det vedtatt at Cuba kan få tilbake sin fullverdige status i OAS dersom landet oppfyller organisasjonens formål og prinsipper. Dette etter at USA og OAS-statene hadde hatt samtaler om blant annet demokrati, siden OAS regner Cubas demokratiske situasjon som for dårlig.
Honduras ble utestengt fra å delta aktivt den 5. juli 2009 etter at den demokratisk valgte president Jose Manuel Zelaya ble fjernet fra makten i det OAS kalte et kupp. Organisasjonen understreket at dette var midlertidig, og at medlemskap ville gjenopprettes når demokratiet var tilbake i landet. Honduras ble igjen fullverdig medlem i 2011.
Løsing
Løsing eller løysing (av norr. los = (opp)løsing; i sammenheng med løs) var i vikingtiden og middelalderen betegnelse på en frigitt trell.
Som løsing hadde man rett til å tåle mannebot for noen typer forseelser, i stedet for fysisk straff. For en mindre forseelse var manneboten 3/4 mark eller tilsvarende 80,37 gram sølv på 1100-tallet.
Balansekjele
Balansekjele er en beholder for servering av te eller tevann. Balansekjeler har to horisontale tapper på hver side slik at kjelen kan henge i et tilhørende stativ, og i stativet er det gjerne montert en spritlampe for å holde tevannet varmt. Ballansekjeler er laget i sølv eller andre metaller. De var særlig populære i perioden fra ca. 1850 til omkring 1920.
Haugesund Turnforening
Haugesund turnforening er den ledende turnforeningen i Haugesund, samt den 2. største turnforeningen i Norge med over 2000 medlemmer (2008).
Historie
Haugesund turnforening ble stiftet 28. september 1890. Foreningens første formann var Sigvart Rasmussen. I starten ble Middelskolen gymsal brukt som treningslokale, og A. Døsseland var instruktør. Turnforeningen hadde siden 1909 prøvd å få sitt eget bygg i Haugesund da gymsalen på Havnaberg ikke var tilfredsstillende lenger. Men ting gikk sent og i 1912 fikk man den tredje byggekomiteen, som ble ledet av Ingvald Gaard. Våren 1913 fikk turnforeningen en gratis tomt av kommunen og den låg på hjørne av Skåregata/Åsbygata. Kommunen hadde som krav at bygningen måtte stå klar innen 1 år. Byggmesterne Bernhard Sørensen og Ole Halseid laget tegninger og en finansieringsplan ble laget. Dette ble vist frem til Johan Sverre, som var presidenten i Turnforbundet da og holdt til i Kristiania. Hans bror Ole var arkitekt og gratis laget en ny tegning, som man brukte da man satt opp turnhallen. Angående innredningen så brukte man tegningene til Bernhard. Bygningen, som hadde to saler og en loftsal, sto ferdig i 1915 og ble innviet i 1916. Årlig hadde turnforeningen både marknad, utstillinger, revyteatre og andre ting i turnhallen for tjene litt penger. Man arrangerte også møter der og leide ut lokalene til blant annet dans, brylluper og så videre. Omkring år 1931 ble turnhallen utvidet mot nord og fikk da nytt dusjanlegg og et bedre varmtvannanlegg. Tyskerne hadde bygningen under den andre verdenskrigen og dette bar bygget preg av etter krigen. Det ble satt i gang dugnader for restaurere turnhallen.
Haugesund turnforening begynte i 1974 å planlegge et nytt bygg, da den gamle turnhallen begynte å slite på årene. Men de hadde enda ikke fått noe nytt da turnhallen ble rammet av brann natt til 17. mai i 1981. Dette medførte til fortgang i planene om et nytt bygg til turnforeningen og dette sto ferdig allerede i 1982 ved Haraldshallen. Kommunen solgte den brannskada bygningen til fire firma i byen og kravet var at man kun kunne bruke det til kultur og fritidsformål. Man kunne også ha salgsmesser der. Men ikke fast forretningsdrift. I 1983 var den gamle turnhallen ferdig restaurert med et helt nytt tak. Man hadde også gjort noen endringer på fasaden og spesielt mot Åsbygata. Mange var nok glade for at man hadde tatt vare på turnhallen og spesielt etter tapet av Festiviteten, som også brant ned i 1981. Men i 1987 blir den gamle turnhallen revet da man ønsket et stort senter nede i byen og "Markedet" åpner høsten 1988. I 2002 sto trampetthallen klar, vegg i vegg med turnhallen.
Treningstilbud
Haugesund turnforening har et vidt spekter av tilbud for alle aldrer. Bl.a:
Konkurransegrener
Haugesund turnforening har aktive konkurransegymnaster både i troppsgymnastikk og rytmisk gymnastikk. Bl.a har klubben flere gymnaster som konkurrerer på Team SandHaug. Team SandHaug konkurrerer i sesongen 2009 og 2010 for Haugesund turnforening.
Julia Kristeva
Julia Kristeva (født 24. juli 1941 i Sliven i Bulgaria) er en bulgarsk-født fransk psykoanalytiker, filosof, feminist og forfatter.
Mens hun studerte for en doktorgrad i hjemlandet, fikk hun et studiestipend til Frankrike og reiste dit i desember 1965. I 1967 giftet hun seg med forfatteren Philippe Sollers. I tiden under sitt doktorgradsstudium, var hun en del av kretsen rundt tidsskriftet Tel Quel.
Etter doktoravhandlingen La Révolution du langage poétique (1974) utdannet hun seg igjen, denne gangen innen psykoanalyse. Hun har vært professor i lingvistikk og er i dag direktør for Institutt for tekst- og dokumentsvitenskap ved Paris’ sjuende universitet.
Hun har utgitt over tyve bøker, blant annet Soleil noir som også finnes i norsk oversettelse. I 2004 mottok hun Holbergprisen.
I 2018 påstod bulgarske sikkerhetskilder at Kristeva ble vervet av den bulgarske sikkerhetstjenesten som informant i 1971. Hun nektet for å ha samarbeidet med dem, ved å kalle påstandene «usanne og groteske».
I 2020 ble hun forfremmet til storoffiser av Æreslegionen.
Thamspaviljongen
Gründer og verdensmann Christian Thams var daglig leder for Orkladalførets første store industribedrift. Thamsfamiliens ferdighusfabrikk leverte Norges bidrag til flere verdensutstillinger. The Norway Building er den eneste norske utstillingspaviljongen som fortsatt eksisterer, og faktisk en av få bevarte bygninger fra verdensutstillingen i Chicago. Det er også den best bevarte.
I USA ble den kjent som The Norway Building, her hjemme har den fått navnet Thamspaviljongen. Etter verdensutstillingen i Chicago ble bygningen flyttet til Lake Geneva, der den hadde tre eiere i løpet av 52 år. Fra 1935 var den flotte bygningen hovedattraksjonen i innvandrermuseet Little Norway i Wisconsin, som ble nedlagt i 2012.
Man kan takke den entusiastiske dugnadsgjengen i Thamspaviljongen Støtteforening for at stavkirkebygningen ble hentet hjem og restaurert til fordums prakt. De la ned mer enn 20 000 arbeidstimer og samlet inn 4,6 millioner kroner for å fullføre «Prosjekt Heimatt». «Et lite stykke Norge er tilbake i landet vårt», sa kulturminister Linda Hofstad Helleland da hun åpnet bygningen 9. september 2017].
Thamspaviljongen brukes nå blant annet som bryllupslokale og konsertarena, og den leies også ut til selskaper og kunstutstillinger.
Danssalongen
Danssalongen er en svensk dramafilm fra 1955 regissert av Börje Larsson. Han skrev også manuset. Norskfødte Sonja Wigert spiller den kvinnelige hovedrollen som Ria. Filmen ble vist i en førpremiere for stampublikumet på «Nalen» noen dager innen den egentlige premieren.
Innspillingsfakta
Innspillingen fant sted mellom 8. januar og 25. mars 1955 med kompletteringer 29. mars 1955. Filmen ble blant annet spilt inn i Svenska AB Nordisk Tonefilms studioer og på Nationalpalatset («Nalen») i Stockholm.
Handling
Sonja Gren (Gunvor Pontén) er vokalist på en dansesalong eid av Viktor (Elof Ahrle). Hun er i ferd med å skape seg en karriere, noe hun i stor grad kan takke Viktor for. Sonjas interesse for ham er ikke bare av ren kameratslig art, selv om det er en stor aldersforskjell mellom de to. Viktor er gift med Ria (Sonja Wigert), men de har problemer i ekteskapet. Ria føler seg svært ensom når ektemannen er på salongen. Hun er også mistenksom overfor Viktors forhold til Sonja. Rias problemer blir forsterket ved at hun nekter å godta at karrieren som operasanger er forbi. Sonjas gamle forlovede «Doggen» (Lars Ekborg) blir løslatt fra fengselet og dukker opp hos henne. Han krever at alt skal være som før, men Sonja ber ham desperat om å forsvinne. «Doggen» oppsøker dansesalongen og prøver å verve sine gamle venner til nye «affärer», men de tar imidlertid avstand fra ham. Alt dette øker følelsen av at han er utstøtt.
Ingibjörg Sólrún Gísladóttir
Ingibjörg Sólrún Gísladóttir (født 31. desember 1954 i Reykjavík, Island) er en islandsk politiker. Hun var leder av det sosialdemokratiske partiet Samfylkingin mellom 2005 og 2009, og islandsk utenriksminister fra 2007 til 2009.
Ingibjörg startet sin politiske karriere i Samtök um kvennalista (Kvinnelista), som hun representerte i Reykjavík bystyre fra 1982 til 1988, samt i Alltinget fra 1991 til 1994.
Hun ble ordfører i Reykjavík i 1994 da Sjálfstæðisflokkurinn (Selvstendighetspartiet) mistet majoriteten partiet hadde hatt i bystyret i 12 år, til en koalisjon som bestod av alle de andre politiske partiene som hadde samlet seg bak Reykjavíkurlistinn (Reykjavíklista). Hun var ordfører fram til 2003, og gikk av etter krav fra Framsóknarflokkurinn (Fremskrittspartiet) og Vinstri hreyfingin – grænt framboð (Venstrebevegelsen – de grønne) som mislikte at hun samtidig representerte Samfylkingin (Sosialdemokratene) i Alltinget, der hun ble innvalgt i 2003.
Hun ble valgt som leder i Samfylkingin etter hard konkurranse med tidligere partileder Össur Skarphéðinsson. I 2009 avslo hun et tilbud om å bli landets statsminister, og ble avløst av Jóhanna Sigurðardóttir som ble landets første kvinnelige statsministerster.
Fatty and Minnie He-Haw
Fatty and Minnie He-Haw er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Roscoe Arbuckle.
Handling
Fatty forsøker å reise med tog uten å kjøpe billett først. Han blir oppdaget, og blir sparket ut av toget uten å vite hvor ham befinner seg. Han snubler gjennom den varme ørkenen, og besvimer til slutt.
En veldig lubben indisk kvinne oppdager ham, og tar ham med seg hjem til stammen sin. Men hun ønsker å gifte seg med ham. I desperasjon, uten annet valg, går Fatty med på å gifte seg med henne. Men samtidig som stammen forbereder seg til ekteskap-seremonien, forsøker Fatty å stikke av - men dette blir oppdaget.
Kanpur Nagar (distrikt)
Kanpur Nagar (hindi: कानपुर नगर जिला) er et distrikt i den indiske delstaten Uttar Pradesh. Distriktets hovedstad er Kanpur.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 4,572,951 innbyggere i distriktet, mot 4,167,999 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 9,66 % av befolkningen.
Nery Pumpido
Nery Pumpido (født 30. juli 1957) er en argentinsk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for River Plate.
Han ble tatt ut til VM i fotball 1986, der laget hans vant gull.
Voss (vann)
Voss er et varemerke for kildevann tappet på flaske av Voss Production som er hovedvirksomheten i konsernet Voss of Norway ASA. Vannet tappes i Iveland i Agder. Det har ikke noe å gjøre med Voss kommune.
Voss markedsfører seg som selger av artesisk vann, men ifølge TV 2 sin dokumentar En dråpe luksus? fra oktober 2010, hevder kanalen at vannet blir pumpet opp fra en grunnvannsbrønn fra det lokale vannverket. TV 2 holder på sine påstander selv om Voss er uenige.
Historie
Varemerket Voss ble stiftet i 1998 av Ole Christian Sandberg og Christopher Harlem. Selskapet fikk hjelp av Neil Kraft til å designe sine karakteristiske sylinderformede flasker, som finnes både i glass og PET. Voss markedsfører flaskene som karbonnøytrale, BPA-frie og resirkulerbare. Strategien for å opprette et eksklusivt varemerke gikk ut på å tidlig samarbeide med hoteller, restauranter, nattklubber og spa.
I 2010 fikk bedriften en ny administrerende direktør, Jack Belsito.
I juni 2017 åpnet et sidespor ved nedlagte Vatnestrøm stoppested på Sørlandsbanen, slik at vannet kan fraktes med jernbane istedenfor på bil til Kristiansand havn.
Den forhenværende russiske utenriksministeren Andrej Kozyrev brukte i et intervju med CNN i oktober 2022 det faktum at Russlands president Vladimir Putin hadde en flaske vann fra Voss på bordet under en pressekonferanse som et eksempel på at Russland ikke ville bruke kjernefysiske våpen i Ukraina. Putin og den russiske eliten var for avhengig av ulike luksusvarer fra vesten ifølge Kozyrev.
Voss Foundation
Voss Foundation ble stiftet i 2008 av Knut Brundtland, og har som mål å gi flere tilgang til rent vann og bedre sanitære og hygieniske forhold. Stiftelsen fokuserer spesielt på unge jenter, men har også kvinner og barn som målgruppe.
Prosjektene finner sted i Afrika, sør for Sahara, hvor de ifølge hjemmesiden til nå har konstruert 130 rene vannkilder og 462 sanitæranlegg i sju land. Stiftelsen ønsker å møte disse behovene gjennom en tilnærming som sikrer lokalt eierskap og langsiktig bærekraft gjennom partnerskap med troverdige organisasjoner.
Zakiya Nassar
Zakiya Nassar (født 2. april 1987) er en palestinsk svømmer, som spesialiserer seg i disiplinen fristil.
Kellsboken
Kellsboken (irsk: Leabhar Cheanannais) er en evangeliebok i form av en kodeks av illuminerte manuskript fra 700- eller 800-tallet. Den er kjent for sine mange og vakre illustrasjoner. Boken ble tidligere også kalt «Sankt Columbas bok», etter den hellige Columba av Iona. Den inneholder de fire evangeliene fra Det nye testamente skrevet på latin. Evangelieteksten er hovedsakelig fra Vulgata, skjønt også en del tekst fra tidligere versjoner av Bibelen som Vetus Latina, den gammellatinske oversettelsen som Vulgata erstattet. I motsetning til mange evangeliebøker som var beregnet for reiser, misjon eller for egen oppbyggelse, var denne og andre store bind ment for alteret og til pryd for kirken.
Zakiya Nassar
Nassar har ingen større internasjonale resultater, og fikk sin olympiske debut da han representerte Palestina under Sommer-OL 2008, der han ble slått ut i de innledende heatene.
Angela van Bengale
Angela van Bengale (død ca 1720) var en slavinne fra Sørøstasia som ble bragt til Kapstaden i 1657 og kjøpt av koloniens grunnlegger Jan van Riebeeck.
Kellsboken
Kellsboken er et mesterverk av irsk kunsthåndverk og kalligrafi, og representerer høydepunktet innenfor insulære illuminerte manuskript i tidlig middelalder. Gerald av Wales mente den var et verk, «ikke av mennesker, men av engler», og Umberto Eco kalte den for «produktet til en kaldblodig hallusinasjonist.» Den blir også regnet som en irsk nasjonalskatt. Illustrasjonene og ornamentene i boken overgår tidligere irske evangeliebøker i prakt og kompleksitet. Dekorasjonene kombinerer tradisjonell kristen ikonografi med de snirklete, komplekse motivene som er typisk for insulær kunst. Manuskriptsidene er rikt dekorert med figurer av mennesker, dyr og mytologiske uhyrer, sammen med keltiske knuter og flettverkmønstre i stimulerende farger. Mange av de små dekorative elementene er gjennomsyret av kristen symbolisme, og bidrar til å ytterligere framheve temaene i de større illustrasjonene.
Angela van Bengale
Hun ble senere frikjøpt, og ble derved en av de første kvinnelige slavene i Sørafrika som atter ble fri.
Kellsboken
Boken er skrevet på pergament av kalveskinn (vellum) og har 340 folioblader, siden 1953 har manuskriptet vært innbundet i fire bind. Det er ti fullsideillustrasjoner, men også tekstsidene er vakkert dekorert. Tekstsidene er smykket med forseggjorte forstørrede initialer og miniatyrer mellom tekstlinjene. Teksten er skrevet med insulær majuskelskrift, og synes å være utført av tre, kanskje fire, forskjellige skrivere. Det er i hovedsak brukt et brunaktig jerngallusblekk, laget av knuste eikenøtter og jernsulfat i en blanding med harpiks og vann, men også karbonblekk er benyttet. Fargene er framstilt fra en lang rekke substanser, mange av dem importert fra fjerne land.
Angela van Bengale
Angela fikk i februar 1667 en tomt i Kapstaden, der hun kunne drive jordbruk. I 1668 kunne hun selv skaffe seg en slave, og samme år giftet hun seg med en Arnoldus Basson, med hvem hun fikk sju barn. Hun hadde fra sin tid som slave tre ytterligere barn, blant annet datteren Anna, som kom til å gifte seg med en svenske, Oloff Bergh, med hvem hun hadde en vingård på slutningene av Taffelberget.
Kellsboken
Manuskriptet har sitt navn fra klosteret Kells abbedi i Kells hvor boken ble oppbevart i århundrer. I dag blir det oppbevart i biblioteket i Trinity College i Dublin, katalogisert som MS A. I. (58). Vanligvis blir to av de eksisterende fire bindene stilt ut, et som viser en side med illustrasjoner, og et som viser en typisk tekstside. Boken oppbevares i et lukket glasskap med kontrollert atmosfære og belysning. En maskin sørger for at den blir bladd fram daglig til neste side, slik at alle sider får utlufting, og slik at en over tid kan studere alle sidene. Utstillingen har over 500 000 besøkende hvert år.
Opprinnelse
Kellsboken er den mest berømte, og en av de vakreste av de insulære manuskriptene, en gruppe av middelaldermanuskripter i det som er kjent som insulær stil. Disse ble laget fra på slutten av 500-tallet og fram til tidlig på 800-tallet i klostre i Irland, Skottland og England, og i en del klostre i fastlandseuropa som var grunnlagt av irsk-skotske eller angelsaksiske munker. Disse manuskriptene inkluderer Sankt Columbas Cathach, Ambrosiana Orosius, en fragmentert evangeliebok i Durhamkatedralen (alle fra første halvdel av 600-tallet) og Durrow-boken fra slutten av 600-tallet. Fra tidlig på 700-tallet kom Durham-evangeliene, Echternachevangeliene, Lindisfarne-evangeliene og Lichfieldevangeliene. Blant senere manuskripter er Sankt Gallen-boken fra sent på 700-tallet, og Armagh-boken (datert til 807-809) fra tidlig på 800-tallet. Forskere har plassert disse manuskriptene sammen basert på likheter i kunstnerisk uttrykk, skriftsystem, og teksttradisjoner. Den fullt utviklede ornamentstilen i Kellsboken plasserer den sent i denne rekken, enten fra slutten av 700-tallet eller tidlig på 800-tallet. Kellsboken følger mange av de ikonografiske og stilistiske tradisjonene funnet i de tidligere manuskriptene. For eksempel er formen på de dekorative bokstavene som er funnet på incipit-sidene (innledende tekst) i evangeliene overraskende konsistente. Sammenlign eksempelvis incipit av Evangeliet etter Matteus i Lindisfarne-evangeliene og i Kellsboken (se illustrasjon til høyre), begge har intrikate dekorative knutemønstre innenfor omrisset som er formet av forstørrende initialbokstaver i teksten.
Don’t Mess With My Rock’n’Roll
Don't Mess With My Rock'n'Roll er et fjortende studioalbumet og det sekstende albumet alt i alt fra det norske boogierock-bandet Backstreet Girls.
Kellsboken
Opprinnelse
Navnet Kellsboken kommer fra klosteret Kells abbedi i Kells i grevskapet Meath i Irland som var bokens hjem det meste av middelalderen. Datoen og hvor boken ble produsert har vært emne for betydelig faglig diskusjon. Tradisjonelt har det vært antatt boken ble skapt i Columba av Ionas (521 – 597) levetid, faktisk også som et arbeid av hans egne hender. Selv på dronning Victorias tid ble den framstilt som «Sankt Columbas bok». Det var antagelig James Ussher som var den første som benyttet begrepet «the books of Kelles» om manuskriptet. Den tradisjonelle krediteringen av Columba har forlengst blitt avvist basert på stilistiske og paleografiske vurderinger. De fleste bevis peker til en opprinnelse rundt år 800, lenge etter Columbas død. Den anslåtte datering til 800-tallet sammenfaller med angrep fra norrøne vikinger på øya Iona som begynte i år 794 og til sist førte til at munkene og deres hellige relikvier forflyttet seg til Irland og Skottland. Det finnes en annen teori, med en viss tiltrekning blant irske forskere, om at manuskriptet ble skapt til 200 årsmarkeringen av helgenens død. Det finnes imidlertid ingen bevis for at slike markeringer ble gjort på denne tiden.
Don’t Mess With My Rock’n’Roll
Plata ble utgitt på CD av Voices of Wonder i 2017.
Kellsboken
Opprinnelse
Manuskriptet ble aldri fullført. Det er minst fem konkurrerende teorier om hvor og når manuskriptet ble laget. Den første teorien går ut på at boken, eller bare teksten, kan ha bli gjort på Iona, deretter ført til Kells hvor illuminasjonene ble lagt til, men aldri fullført. Den andre er at boken kan ha blitt produsert i sin helhet på Iona. Tredje, manuskriptet kan ha blitt frambrakt i sin helhet i scriptorium på Kells. Fjerde, det kan ha blitt produsert nord i England, kanskje ved Lindisfarne, deretter fraktet til Iona og derfra til Kells. Sist, det kan ha blitt produsert på et ukjent kloster i piktiske Skottland, skjønt det er ingen faktiske bevis for denne teorien, særlig i betraktning på fraværet av noe bevart manuskript fra Piktland. Selv om spørsmålet om manuskriptets eksakte tilblivelsessted kanskje aldri vil bli besvart helt ut er det den første teorien, at det ble påbegynt på Iona og fullført på Kells, som er mest akseptert. Uansett teori er det sikkert at Kellsboken ble frambrakt av columbianske munker i nær tilknytning til samfunnet på Iona.
Middelalderen
Kells abbedi ble plyndret og herjet av vikinger mange ganger i løpet av 900-tallet, og hvordan boken i det hele tatt overlevde der er ikke kjent. Den tidligste historiske referanse til den og faktisk også bokens tilstedeværelse på Kells kan bli funnet i en anførsel for året 1007 i Ulster-annalene som sier at «den store evangelieboken til Columkille, den fremste relikvie i den vestlige verden, ble ugudelig stjålet i løpet av natten fra det vestlige sakristi i den store steinkirken på Cenannas [Kells] på grunn av dets utsmykkete skrin [cumdach].» Manuskriptet ble gjenfunnet «to måneder og tjue dager» senere — uten dens forgylte og besmykkede skrin — «under en torv».
Det er generelt antatt at omtalen som «den store evangelieboken til Columkille» er Kellsboken, i så fall var boken på Kells i 1007. Denne episoden kan være årsaken til at det mangler folioark i begynnelsen og i slutten av boken. Beskrivelsen i annalene som boken «til Columkille», det vil si Colum Cille, gammelirsk for «kirkens due», et annet navn på Columba, viser til tradisjonen om at den hadde tilhørt og kanskje også var blitt skapt av helgenen. Det antyder også at det var utbredt antagelse på denne tiden at manuskriptet hadde sin opprinnelse på nettopp Iona.
Boken var helt sikkert på Kells på 1100-tallet da et charter for landområdet vedrørende Kellsklosteret ble kopiert inn på en del av de blanke sidene i boken. Praksisen å kopiere chartere inn i viktige bøker var en utstrakt skikk i middelalderen, og slike inskripsjoner i Kellsboken er konkrete bevis for dens lokalisering på denne tiden. Klosteret på Kells ble oppløst på grunn av de kirkelige reformene på 1100-tallet. Klosterkirken ble omgjort til en sognekirke og her ble Kellsboken oppbevart.
Kildare-boken
Gerald av Wales, en skribent fra 1100-tallet, har i sin bok om Irland, Topographia Hibernica, beskrevet i et kjent avsnitt å ha sett en stor evangeliebok i Kildare. Denne kan ha vært Kellsboken, Geralds beskrivelse passer i alle fall på den:
Ettersom Gerald hevder å ha sett denne boken i Kildare kan han ha sett en annen, i dag en tapt, bok av tilsvarende kvalitet som Kellsboken. Han kan også ha gitt feil informasjon om hvor han så boken.
Tidlig moderne og moderne tid
Kellsboken forble på Kells fram til 1654. I det året ble kavaleriet til Oliver Cromwell innkvartert i Kells' kirke, som da var i en slik falleferdig tilstand at den passet kun som stall. Guvernøren av byen, Charles Lambart, jarl av Cavan, fikk sendt boken avsted til Dublin for at den skulle være trygg. Henry Jones, som senere ble biskop av Meath etter restaurasjonen i England, ga manuskriptet til Trinity College i Dublin i 1661. Det har blitt oppbevart ved dette lærestedet siden da, unntatt noen korte perioder hvor det har vært på utlån til andre biblioteker og museer. Det har vært på offentlig utstilling i det gamle biblioteket på Trinity College helt siden 1800-tallet, og er et av de mest kostbare klenodier ved lærestedet.
I årenes løp har det kommet flere tillegg til manuskriptets tekst. På 1500-tallet la en viss Gerald Plunkett fra Dublin til en rekke romerske tall for å nummerere kapitlene i evangeliene i henhold til den inndeling som ble opprettet på 1200-tallet av Stephen Langton, erkebiskopen av Canterbury. Den framtredende anglikanske geistlig James Ussher telte og nummererte sidene i 1621, kort tid etter at kong Jakob I av England hadde gjort ham til biskop av Meath. Dronning Victoria og prins Albert ble invitert til å sette sine signaturer i boken i 1849, men heldigvis signerte de kun et moderne forsatsblad som ble feilaktig antatt å ha vært en av de opprinnelige folioene. Siden som bærer deres signaturer ble senere fjernet da boken ble gjeninnbundet i 1953.
I århundrenes løp har boken blitt innbundet gjentatte ganger. I løpet av en innbinding på 1700-tallet ble sidene ganske grovt beskåret hvor mindre deler av illustrasjonene gikk tapt. Boken ble innbundet på nytt i 1895, men denne innbindingen brøt sammen ganske raskt. På slutten av 1920-tallet hadde flere folioer løsnet fullstendig og ble oppvart adskilt fra hovedbindet. I 1953 bant bokbinder Roger Powell manuskriptet inn i fire bind og strakk flere sider som hadde utviklet bulker. To av bindene kan vanligvis bli studert på utstilling på Trinity, en åpnet på en meget dekorativ side, og den andre åpnet slik at man se to tekstsider med mindre dekorasjoner.
I 2000 ble det bindet som inneholdt Evangeliet etter Markus sendt til Canberra i Australia for en utstilling av illuminerte manuskripter. Dette var kun den fjerde gangen at Kellsboken hadde blitt sendt utenfor Irland for en utstilling. Beklageligvis fikk dette bindet hva som har blitt karakterisert som «mindre pigmentskader» på reisen til Canberra. Det er antatt at det var vibrasjonene fra flyets motorer i løpet av den lange flyturen førte til skaden.
Reproduksjoner
I 1951 produserte den sveitsiske utgiveren Urs Graf Verlag i Bern den første faksimile av Kellsboken. De fleste av sidene ble reprodusert i svart-hvitt fotografier, men denne utgaven inneholdt også 48 reproduksjoner i farger, inkludert samtlige av de fullsidedekorasjonene. Under lisens fra styret til Trinity College produserte det engelske forlaget Thames and Hudson en andre faksimileutgave i 1974. Denne utgaven omfattet alle fullsideillustrasjonene i manuskriptet og et representativt utvalg av ornamentene på tekstsidene, sammen med en del forstørrede detaljer av illustrasjonene. Reproduksjonene var alle i farger, fotografert av John Kennedy, Green Studio, Dublin.
Johann Bayer
Bayer er mest kjent for sitt stjerneatlas Uranometria, publisert i 1603, som var det første atlaset til å dekke hele himmelkulen. I atlaset introduserte han et nytt system for navnsetting av stjerner – Bayer-betegnelse. Atlaset introduserte 12 nye stjernebilder som fylte ut den sørligste delen av himmelen, som var ukjent for antikkens Hellas og Roma.
Krateret Bayer på månen er oppkalt etter han.
Kellsboken
Reproduksjoner
I 1979 fikk det sveitsiske forlaget Faksimile-Verlag Luzern tillatelse til å produsere en faksimile av boken i farger. Tillatelsen ble innledningsvis avslått da Trinity College mente at risikoen for å skade boken var for høy, men ved 1986 hadde forlaget utviklet en prosess som ville benytte forsiktig sug for å rette ut sidene slik at det ville bli fotografert uten behov for retusjering. Forlaget fikk således tillatelse til å utgi en ny faksimileutgave. Etter at hver side hadde blitt avfotografert ble en faksimile på enkeltsider forberedt slik at fargene kunne bli nøye sammenlignet med originalen og gjort justeringer der hvor det var nødvendig. Det komplette verket ble utgitt i 1990 i et sett på to bind som inneholdt den komplette faksimilen og forskerkommentarer. En kopi er blitt gitt til den anglikanske kirke i Kells på det sted hvor det opprinnelige klosteret sto.
Mario Kleff har også reprodusert folioer fra Kellsboken og sammen med utgiveren Urs Düggelin fra forlaget Faksimile-Verlag har de satt opp en utstilling av manuskriptet som inkluderte disse faksimilesidene. Disse ble skapt ved å benytte originale teknikker og ble også presentert i Bispemuseet i Trier, Tysklands eldste by.
Beskrivelse
Kellsboken består av de fire bibelske evangeliene skrevet i svart, rødt, purpur og gult blekk i insulær majuskelskrift, før disse er det forord, sammendrag og sammenstillinger av evangelieavsnitt. I dag består av boken av 340 pergamentpapir eller folioer. Mesteparten av folioene er deler av større ark som kalles bifolioer og som er foldet til det halve for å utgjøre to folioer. Bifolioene er lagt i hverandre og sydd sammen for å utgjøre samlinger (engelsk: «quires») av ark. Av og til er det enkle folioer som bare er satt inn i en slik samling. De bevarte folioer er organisert i 38 slike samlinger. Det er mellom fire og tolv folioer (to til seks bifolioer) per samling; folioene er vanligvis, men ikke alltid, bundet sammen i grupper av ti. En del folioer er enkeltark, slik det ofte er tilfelle med de viktige dekorerte sider. Folioene hadde hjelpelinjer trukket langs teksten, noen ganger på begge sider, etter at bifolioene ble foldet. Merker etter prikker og hjelpelinjer kan fortsatt bli sett på noen av sidene. Vellumpapiret er av meget høy kvalitet, selv om folioene har ulik tykkelse. Noen er så tykke at de nærmest er lær mens andre er så tynne at de er nesten gjennomsiktige.
Bokens nåværende dimensjoner er 330 x 250 mm. Opprinnelig var folioene ikke av samme størrelse, men de ble beskåret til dagens størrelse i løpet av en innbinding på 1700-tallet. Tekstområdet utgjør bortimot 250 x 170 mm. Hver side har mellom 16 og 18 linjer med tekst. Manuskriptet er i bemerkelsesverdig god forfatning i betraktning sin høye alder, skjønt mange av sidene har fått en del skader på det fintfølende kunstarbeidet på grunn av gnidning og slitasje. Boken må ha vært resultatet av et betydelig scriptoriums arbeide gjennom mange år, dog ser det ut til at den aldri ble fullført. En del av de planlagte dekorasjonene på noen sider opptrer kun i omriss. Det er antatt at rundt 30 folioer av det opprinnelige manuskriptet har gått tapt i århundrenes løp. Ussher telte 344 folioer i 1621, men flere sider hadde gått tapt allerede da. Den samlede beregning er basert på hull i teksten og fraværet av bestemte nøkkelillustrasjoner.
Innhold
Den bevarte boken inneholder innledende emner, de fullstendige tekstene til evangeliene til Matteus, Markus, Lukas og Johannes fram til 16:13. Resten av Johannesevangeliet og en ukjent mengde av innledende tekster mangler og gikk kanskje tapt i den tiden da boken var stjålet på 1000-tallet. Det bevarte av innledningen består av to fragmentariske lister av hebraiske navn fra evangeliene, Breves causae (evangeliesammendrag), Argumenta (korte biografier av evangelistene), og Eusebius av Cæsareas kanonske tabeller. Det er sannsynlig at Hieronymus' brev til pave Damasus opprinnelig har vært gjengitt i innledningen, slik som det er i Lindisfarne-evangeliene, Durrow-boken, og Armagh-boken. Det er også mulig, skjønt mindre sannsynlig, at det tapte materialet inkluderte brev fra Eusebius til Carpianus hvor han forklarer bruken av de kanonske tabellene. Av alle de insulære evangeliene er det kun Lindisfarne-manuskriptet som inneholder dette brevet.
Det første fragmentet med lister er fulgt av de kanoniske tabellene som har opphav som går forut teksten til Vulgata og ble utviklet som kryssreferanse til evangeliene. Eusebius delte evangeliene inn i kapitler og skapte deretter tabeller som gjorde det mulig for leserne å finne hvor en gitt episode i Jesu liv var lokalisert i hver av evangeliene. De kanoniske tabellene ble tradisjonelt inkludert i de innledende delene i de fleste middelalderkopiene av Vulgatateksten av evangeliene. Tabellene i Kellsboken er imidlertid uvanlig ved at skriverne klemte tabellene sammen på slik måte at de er forvirrende. I tillegg er de korresponderende kapittelnumrene aldri plassert i tekstens marger, noe som gjorde det umulig å finne de seksjoner som tabellene refererte til. Grunnen for denne utelatelsen er uklar; skriverne kan ha planlagt å legge til referansene helt til slutt, eller de kan bevisst ha utelatt dem, slik at de ikke forstyrret sidenes visuelle utseende.
Breves causae og Argumenta tilhører en før-Vulgata-tradisjon av manuskriptene. Breves causae er sammendrag av de gammellatinske oversettelsene av evangeliene og er inndelt i nummererte kapitler. Disse kapittelnumrene, som numrene på de kanonistiske tabellene, er ikke benyttet på tekstsidene til evangeliene. Det er usannsynlig at disse numrene ville ha blitt benyttet, selv om manuskriptet hadde blitt fullført ettersom kapittelnummereringene tilsvarte de gammellatinske oversettelsene og ville ha vært vanskelig å få til stemme overens med teksten i Vulgata. Argumenta er samlinger med legender om evangelistene. Breves causae og Argumenta er arrangert i en merkelig orden: først kommer Breves causae og Argumenta for Matteus, fulgt av Breves og Argumenta for Markus, og deretter ganske merkelig nok, Argumenta for både Lukas og Johannes, fulgt av deres Breves causae. Denne avvikende orden speiler hva som er funnet i Durrow-boken, skjønt i sistnevntes tilfelle er disse seksjonene plassert helt i slutten av manuskriptet framfor som en del av kontinuerlig innledning. I andre insulære manuskripter, som eksempelvis Lindisfarne-evangeliene, Armagh-boken og Echternach-evangeliene, er hvert evangelium behandlet som et adskilt verk og har sine innledninger umiddelbart forut. Den slaviske gjentagelsen av rekkefølgen av Breves causae og Argumenta fra Durrow-boken tyder på at den (eller en kopi av den) må ha vært modell for innledningsstoffet i Kellsboken.
Teksten og skriverne
Kellsboken inneholder teksten til de fire evangeliene basert på Vulgata. Den er dog ikke en ren kopi av Vulgata. Det er tallrike avvik fra denne teksten, og hvor de gammellatinske oversettelsene er benyttet istedenfor Hieronymus' tekst. Selv om disse variantene er felles for alle de insulære evangeliene synes det ikke å være et felles og konsistent mønster mellom disse. Når skriverne skrev teksten stolte de muligens mer på sin egen hukommelse enn på teksteksemplar. Tatt i betraktning det omfattende arbeid som er lagt i dekoreringen av boken, er det bemerkelsesverdig at selve transkriberingen av tekst er skjødesløst utført. Både bokstaver og hele ord er utelatt, og tekst allerede kopiert på én side blir gjentatt på den neste (folio 218v, 219r)
Regjeringen Hans Hedtoft I
Regjeringen Hans Hedtoft I var Danmarks regjering fra 13. november 1947 til 16. september 1950.
Den besto av følgende ministre fra Socialdemokratiet:
Kellsboken
Teksten og skriverne
Kategoriseringen A, B, C og D følger rekkefølgen i bokens innhold, men rekkefølgen de arbeidet i er ifølge O'Sullivan en annen. De synoptiske evangeliene skrevet av C og D må ha vært gjort først, fulgt av Johannesevangeliet og begynnelsen av innledningstoffet (Hånd A) og tilslutt Hånd B som skulle fullføre manuskriptet. Foruten innledningstoffet er Hånd B synlig i slutten av Matteusevangeliet og verso av åpningsiden til Lukasevangeliet.
Rally Korsika
Rally Korsika (fransk Tour de Corse) er en fransk rallytevling som holdes på Korsika.
Kellsboken
Teksten og skriverne
I tillegg til de fire skriverne identifiserer Bernard Mehaan tre kunstnere som har laget de store dekorerte sidene. I hvilken grad disse kunstnerne kan ha vært de samme personene som skriverne er ifølge Mehaan blant «ubesvarte nøkkelspørsmål om manuskriptet».
Rally Korsika
Tour de Corse ble kjørt første gangen i 1956. Mellom rally-VM i 1973 og rally-VM i 2008 inngikk tevlingen i rally-VM. Opprinnelig kjørtes rallyet rundt hele øya, men nå går det på veier runt byen Ajaccio. Opp gjennom årene har tevlingen vært utsatt for flere alvorlige ulykker og etter rally-VM i 2010 er den i VM-kalenderen blitt erstattet av Rally Frankrike i Alsace. Rally Korsika inngår nå i Intercontinental Rally Challenge.
Kellsboken
Feil
Det er et antall av forskjeller mellom teksten og de aksepterte evangeliene. I Jesu slektsregister, som begynner ved Lukasevangeliet 3:23 har Kellsboken feilaktig navngitt en ekstra slektning. Andre steder som i Matteus 10:34b hvor det skal leses «Jeg er ikke kommet for å bringe fred, men sverd» lar manuskriptet det stå gaudium («glede») der hvor det burde ha stått gladium («sverd») og oversetter det så med «Jeg kom ikke [ bare ] for sende fred, men glede.»