cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cas Oorthuys
Casparus Bernardus (Cas) Oorthuys (født 1. november 1908 i Leiden, død 22. juli 1975 i Amsterdam) var en nederlandsk fotograf og motstandsmann under den andre verdenskrig. Han stod blant annet for fotografier i boken Fremtiden i dine hender skrevet av A. den Doolaard.
Centro Sportivo Alagoano
Centro Sportivo Alagoano er en brasiliansk fotballklubb fra byen Maceió i delstaten Alagoas. Klubben ble stiftet 7. september 1913.
Dalby Söderskog nasjonalpark
Dalby Söderskog er en nasjonalpark nær den vestre grensen av tettstedet Dalby, cirka 10 km øst for Lund i Skåne. Parken er på 36 hektar og består av edelløvskog. Nord for nasjonalparken ligger naturreservatet Dalby Norreskog. Hele området går under fellesbetegnelsen Dalby hage.
Historie
Parken ble etablert i 1918. Da trodde man at skogen var en rest av den opprinnelige urskoger, men området har tidligere vært enger med en glissen bestand av eiker. Da man sluttet med skogavvirkingen begynte alm, ask og bøk å dominere. Almene har nå blitt rammet av almesjuken og holder på å forsvinne fra området. Parken er omgitt av en jordvold, som kan være rester av en bygdeborg.
Flora
Marken består av kalkstein og kritt, som gir en rik vegetasjon. Det finnes et mangfold av vårblomster, først og fremst et dekke av hvitveiser, gulveiser, hol-lerkespore, lerkespore og fingerlerkespore. Også orkideen vårmarihand er tallrik, spesielt i den østre delen av området. Man kan også finne orkideen fuglereir. På seinsommeren er bredflangre veldig tallrik. Også kjempesvingel, skoghøymole, og stortrollurt er tallrike. Andra vekster som forekommer er bredflangre, skogstorr, storklokke, skogsvinerot, krattmjølke, slakkstorr og greinmjølke. Det finnes også godt om uvanlige sporeplanter i parken. Antallet arter av moser har allikevel minsket den seinere tid på grunn av luftforurensninger og på grunn av at almaene har dødt av almesjuken. Men man kan fortsatt finne for eksempel Anomodon) og Neckera complanata. Blant sjeldne lavarter kan nevnes med svenske navn: brun lundlav, stor sönderfallslav, askvårtlav, liten lundlav, stiftklotterlav, stor knopplav, klosterlav, blek kraterlav, olivklotterlav, rikfruktig blemlav, bokvårtlav og grå skärelav. Det finnes også uvanlig sopper.
Bilder
<Gallery> Dalby Söderskog 02.JPG|Løvsprett Dalby Söderskog nationalpark2.jpg|Sommerbilde Dalby Söderskog nationalpark.jpg|Inngangen med informasjonstavle </Gallery>
Flåhakke
Flåhakke eller breihakke er et grev med bredt, flatt, tynt blad som kan være trekantet med spissen bakover, ovalt eller firkantet.
Verktøyet er blant annet brukt til å hakke løs (flå av) tynne gresstorver, hakke av tuer og planere. Flåhakking og brenning var tidligere en vanlig dyrkingsmåte for myr.
Ahmed Suhail
Ahmed Suhail Saber Ali Al-Hamawende (født 8. februar 1999) er en qatarsk fotballspiller som spiller for Al-Sadd SC.
Timothy’s Monster
Timothy's Monster er et musikkalbum med Motorpsycho, utgitt i 1994.
Medvirkende
med:
Sandrip
Sandrip er et skogsområde i Øvrebø i Vennesla kommune i Agder fylke og et populært skiområde vinterstid, der det både er lysløyper, hoppbakker (K60, K40, K20 og K5), skiskytteranlegg og skytebane. Sandrip har mer stabile snøforhold i vinterhalvåret enn i Kristiansand sentrum, om lag 20 km unna, fordi området ligger høyere.
Sandripheia fritidspark
I tilknytning til anlegget er Sandripstua varmestue, der det selges vafler, saft og kaffe. .
Sandrip skytebane
Sandrip skytebane brukes av Det frivillige Skyttervesen, vesentlig i sommerhalvåret.
Neuhaus (Kärnten)
Neuhaus (slovensk: Suha) er en tospråklig kommune i Völkermarkt distrikt i delstaten Kärnten. Per 2013 har byen 1081 innbyggere. Kommunen grenser til Slovenia, og har en stor slovensktalende gruppe.
I 1958 ble den nåværende kommunen til ved å slå sammen de tidligere selvstendige kommunene Leifling og Schwabegg.
Bateau-mouche
Bateau-mouche (på norsk: flue-båt) er en båttype blant de franske sightseeingbåtene i elven Seinen gjennom storbyen Paris, som er attraktiv for turister ettersom båtruten går langs elven og dermed gjennom sjøsiden av den historiske og severdighetsrike byen. Båttypen har glassoverbygde passasjerkabin på hoveddekket som gir reisende svært god utsikt tross værelementene, og om kvelden brukes lyskastere for å fremheve severdigheter ved elvebredden.
De første båtene av typen bateau-mouche var først og fremst passasjerbåter for de bofaste som det siste kapittelet i den sjøbaserte kollektivtrafikken langs elven gjennom Parisregionen, som et begrep på passasjerbåter med propelldrift siden 1867. Disse parisiske båtene kalles også bateaux omnibus, som betyr «båt-busser» eller vannbusser, ettersom de fungerte som busser langs en fast rute mellom Sursnes i vest og Maisons-Alfort i øst. Etter metronettverkets fremvekst i Paris begynte vannbussene i mellomkrigstiden å miste sitt passasjergrunnlag, og tjenesten ble nedlagt i 5. mai 1933.
Da turistvirksomheten tok seg opp i etterkrigsårene, innså en visjonær entreprenør, Jean Bruel, hvilket fantastisk potensiale det lå i sightseeingturer med båt langs Seinen og startet Compagnie des Bateaux Mouches etter å ha kjøpt overlevende vannbussfartøyer og eneretten på navnet «Bateau-Mouche» i 1950.
Historie
Dampbåtens ankomst avløste i begynnelsen ikke pramdragerne på alle kanaler og elver men den ble raskt populær for personbefordring på de seilbare elvene som bateaux à roues à aubes. Etter år 1830 overtok den slanke elvedamperen virksomheten etter passasjerprammene. Avlange og slanke båter med lite fribord mellom salongvinduer og vannlinjen ble regelen; «Picardie» - bygd og sjøsatt i året 1839 - var karakterisk ved å være 50 meter lang og 3,60 meter bred som en slettdekker med benkerekker og et par trapperom som førte ned til salongene, med maskineriet midtskips, med store skovlhjul i forhold til skipet. Slanke og høye skorsteiner var vanlig på elvedamperne, men i Paris med de mange og lave broer måtte skorsteinene tas ned hver gang man skulle under disse. Dette førte til at senere tids passasjerfartøyer i Paris fikk korte skorsteiner.
I 1850 var Paris blitt midtpunktet for et omfattende elvetransportssystem som spredt seg over hele Frankrike med hjelp av kanalene mellom flodene Seinen, Rhone, Loire og Rhinen, og industrialiseringen fulgt til et voldsomt hopp i godsfrakt samtidig som stadige flere i storbyen ønsket adspredelser etter hvert som det bli mer fritid i hverdagslivet. Den økte mobiliteten blant pariserne var blitt mulig med jernbane, omnibus og båter, og mesteparten av severdighetene og adspredelsesmål var aldri langt fra elvebreddene. Fortettingsproblemet fulgt til at myndighetene for mange år framover slet med å bringe båttrafikken under kontroll, og i 1865 ble passasjerbåtene underordnet statlig regulering. Det utarbeides spesifikasjoner for selskaper som vil få konsesjoner for 15 år om gang. Et viktig motiv for inngrepet var kommet med verdensutstillingen planlagt for året 1867, som måtte ha egnede transport for de mange besøkende.
I 1866 hadde propelldrift kommet til den franske elvesjøfarten, de skovlhjuldrevne hjuldamperne avløses med propelldrevne passasjerbåter som vist seg godt egnet for korte rutesamband, og Compagnie des bateaux omnibus de Lyon (CBL) introduserte bateaux omnibus eller vannbuss i 1862. I denne byen langs elven Saône hadde flere elvemunninger tørket inn og blitt bebygd, blant annet La Mouche (Mouche Quarter), en av de søndre forstedene. Ordet «mouche» betyr flue, som en henvisning til forstadens opprinnelighet som våtmark. To entreprenører, mr. Plasson og mr. Chaize, gav deres støtte til et båtsverft i forstaden som var et arbeiderklassedistrikt, opprettet av Michel Felizat som skipsbygger. CBL fikk «Mouche 1» levert for rutetrafikk fra desember 1862. CBL som senere skiftet navn til Compagnie des Bateaux Mouches, fikk en serie av likedesignerte passasjerbåter, samtidig var nummert fra «Mouche 1» og videre, som fraktet både folk og stykkgods mellom La Mulatière og Vaise langs Rhone i 1860-tallet. CBL ble først lagt ned i 1913, men var et populært transportmiddel med 1,5 mill. reisende per år i Lyonregionen, med året 1871 som toppåret med omtrent 4 millioner reisende.
CBL fra Lyons var ansvarlig for konsesjonsdriften fram til 1873, deretter overtok Compagnie des Hirondelles Parisiennes (CHR) som et par år senere, 1875, overførte en del av konsesjonen til Compagnie des Bateaux Omnibus (CBO). Ved utgangen av 1881 ønsket CBO å fornye konsesjonen og deretter være ansvarlig for passasjerbåtdriften i Seinen, men ministeriet for offentligtransport besluttet at båtene i Seinen og Marne skal deretter være gratis for reisende. I 1883 startet Compagnie des Bateaux Express (CBE) en ekspresslinje mellom Suresnes og Charenton ved siden av CBO. I 1886 gikk CBE og CBO sammen inn i Compagnie des Bateaux Parisiens (CBP) som fortsatt fram til 1917. Høydepunktet var mot århundreskiftet til det tjuende århundret, etter all passasjerbåttrafikk var organisert innenfor det ene og samme selskapet, CBP, som opererte på tre båtruter; Tuileries-Suresnes, Charenton-Auteuil og Austerlitz-Auteuil, en fjerde rute ble åpnet i 1895 mellom Louvre og Ablon-sur-Seine. Mellom 1886 og 1900 var det registrerte 25 millioner reisende per år, med rundt 70,000 hver dag, langs en 39 kilometer lang rute fra Charenton-le-Point til Suresnes med 47 anløp. Under verdensutstillingen i 1900 var 42 millioner reisende registrerte på båtene.
I 1934 som et resultat av sviktende passasjeromsetning besluttet generalrådet for Seinen å legge ned passasjerbåtvirksomheten fra den 5. mai 1934. Da hadde 1,3 mill. reist med passasjerbåtene i løpet av sommersesongen året før, vintertrafikken var nedlagt siden 1926.
Kuriositeter
CBE i 1883 lanserte ekspressruten mellom Suresnes og Charenton, og deretter ekspressruten mellom Lagny og Charenton. Etter sammenslåingen med CBO inn i fellesselskapet CBP i 1886 hadde en egne klasse blant bateaux-moutes oppstått, Express amélioé, «Serie A» fra nr. 71 til nr. 102, blant annet for verdensutstillingen i Paris i 1889.
Fire bateaux-moules var stilt til disposisjon for Société des Magasins du Louvre for verdensutstillingen i 1889, og disse skilt seg ut med forgylte dekorasjoner på begge ender. En av båtene ble solgt til Société anonyme des bateaux à vapeur de Namur i 1891 for en båtrute mellom Namur og Dinant under sitt navn «Touriste I». Der fungerte ruten som en sightseeingsbåtrute, og «Touriste I» ble fulgt av andre bateaux-mouches da turisttrafikken i Mosedalen tok seg opp, først «Touriste II» i 1899, deretter «Touriste III» i 1904 og «Touriste IV» i 1907.
Under verdensutstillingen i 1900 var de sedvanlige bateaux-moutes på plass for besøkende, men de fikk konkurranse fra små batteridrevne passasjerbåter kalt Les Libellules, som var i virksomhet siden 1897 av Compagnie Générale des Bateaux Parisiens (CGBP). Disse båtene var åpent på begge ender med et salongrom i midten med soldekk. Disse ferjebåtene fraktet 40,000 reisende mens utstillingen pågikk.
Gjenbruk av utrangerte bateaux-mouches ble etter hvert vanlig som etterspørselen reduseres og CBP måtte kutte ut store deler av flåten som på sitt høyeste besto av 107 båter. Mange ombygges til slepebåter, men flere videreselges som passasjerbåter som til den belgiske S.A. des Bateaux Liégeois som kjøpt fire 27 meter lange båter av «Hirondelle»-type i 1909 og 1910. Der i Liege vist det seg at disse passasjerbåtene som kunne ombygges ved behov, var fortreffende som eksklusjonsbåter for turister og som ferger til øya L'ile Robinson, en båt fikk navnet «Touriste 2» hos S.A. des Bateaux-Tourists Liège-Wandre-Visé i 1921. Bateaux-mouches overlevd fram til 1959.
Sightseeingbåter
Startet av sightseeingbåtselskapet i 1950 var ledeført av usannheter, ettersom Jean Bruel i hans markedsføring var ikke hevet over bløff og myteskapelse for å skape størst mulig blest om hans virksomhet. Bruel konspirerte seg med en journalist fra avisen Le Monde for å publisere en fiktiv biografi om «Jean-Sébastien Mouche» som oppfinneren bak bateaux-mouches med en fargerik bakgrunn. Prefekten i Paris og samferdselsdepartementet bet på bløffen som videreutvikles til øyeblikket da «mr. Mouche» hylles med «etableringen» av Compagnie des Bateaux-Mouches (CBM) i 1953. Bløffen virket så godt, at den fiktive mr. Mouche har blitt en del av Parislegenden, uløselig knyttet til de velkjente sightseeingbåtene i Paris.
De første sightseeingbåtene var eldre passasjerbåter som hadde blitt overhalt i 1950, men Bruel var raskt med å erkjenne behovet for moderne båter, de såkalte avant-garde båter med de karakteriske glassoverbygde kabindekkene oppsto som et resultat. Siden har samtidige sightseeingbåter vært utformet etter dette prinsippet, ettersom de reisende skal ha god utsyn til ethvert tidspunkt og ha anledning for adspredelser som restauranttjenester. Bruel som forbli selskapets formann fram til 2003, delt hans båtene inn i utsynsbåter med to dekk, et åpent panoramadekk og et lukket kabindekk, og restaurantbåter med utsøkte og anerkjente kjøkken for romantiske opplevelser. Den typiske reisetiden er på omtrent en time. Flaggskipet for CBM er «Jean-Sebatien Mouche» sjøsatt i Le Havre i 1955, renovert i 1978 og ombygd i 2004 som en restaurantbåt med utsynsdekk og fasiliteter som tillatt private ansamlinger opptil femti personer om gang. Den har blitt dels overgått med båten «Jean Bruel» til minne om grunnleggeren som sluttet i 2003, etterfulgt av hans datter Charlotte Bruel Matovic, sjøsatt i november 2010. Denne båten på 60 meter lengde med rundt 400 tonn i glass og tre har plass for opptil 400 personer, som en kombinerte utsyns- og restaurantbåt.
Flåten besto av omtrent 15 båter, fordelt i 9 utsynsbåter og 6 restaurantbåter, de fleste er individuelt forskjellige fra hverandre, og har historiske navn som «La Besogne», «Le Coche d´eau», «Le Courau», «L´Espoir», «La Flûte», «La Gabarre», «La Galere», «La Galiote», «L´Hirondelle», «Le Mulet Coureau», «Le Zouave» i tillegg til «Jean-Bruel». I kontrast til eldre passasjerbåter før 1950 er disse sightseeingbåtene bredt i forholdet til lengden, og flere har pramskrog.
CBM er ikke alene om å tilby sightseeingsopplevelser på båtkjøl i Paris, men de andre selskapene må markedsføre sine båtene som bateaux omnibus (vannbuss) ettersom ordet «Bateaux-mouche» er patentbeskyttet, selv om dette er det selveste begrepet for den parisiske sightseeingbåten allment sett. Dermed har CBM en dominerende rolle blant sightseeingsbåtselskapene gjennom sin markedsføring og servicetilbud til tross for at nyvinninger, oppsiktsvekkende båtutseende og konservative båter som alternativ presenteres for interesserte turister.
Noen av selskapene fulgt opp sporet etter Breul med oppfinnsomhet som ordet «Batobus» siden 1997 for mindre utsynsbåter som med hyppige anløp tillatt impulsive tur av kort varighet, disse er glassoverbygd med trimaranskrog. Et annet selskap er litt mer jordnært, Bateaux parisiens, som betyr parisernes båt, har vært i konkurranse med CBM siden 1956, med en flåte på 8 utsynsbåter og 5 restaurantbåter med navn hentet fra kjente franske kjendiser som Brigitte Bardot, med trimaranen «Pierre Bellon» med plass for 600 passasjerer i spissen siden 2011.
Dorina Szekeres
Dorina Szekeres (født 30. juli 1992) er en ungarsk svømmer som spesialiserer seg i ryggsvømming. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 200 meter rygg.
Kim Leine
Kim Leine (født 28. august 1961 i Seljord) er en norsk-dansk romanforfatter.
Ruth Negga
Ruth Negga (født 7. januar 1982 i Addis Abeba i Etiopia) er en irsk-etiopisk skuespillerinne.
Kim Leine
Han ble født i Norge, vokste opp i Seljord, og flyttet til Danmark som 17-åring, hvor han utdannet seg til sykepleier. Siden flyttet han til Grønland, der han bodde i 15 år. I 2004 vendte han tilbake til Danmark, og debuterte der med romanen Kalak i.
Ruth Negga
Negga har medvirket i filmer som World War Z (2013) og Loving (2016) samt i fjernsynsserier som Misfits (2010) og Agents of S.H.I.E.L.D. (2013–2015). I forkant av Golden Globe-gallaen 2017 ble hun nominert for beste kvinnelige hovedrolle i en dramafilm for sin rolle i Loving. For denne rollen ble hun også nominert til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for den 89. Oscar-utdelingen.
Kim Leine
For sin roman, Profetene i Evighetsfjorden fra, om den norskfødte misjonæren Morten Falck på Grønland, og hans møte med den karismatiske predikanten Habakuk og dennes kone Maria Magdalene, ble han tildelt De Gyldne Laurbær i 2013. For samme roman fikk han Jytte Borberg-prisen, Politikens Litteraturpris og Statens Kunstfonds Produktionspræmie i 2012, samt Radioens romanpris i 2013.
Han ble i  tildelt Nordisk råds litteraturpris for Profeterne i Evighedsfjorden.
Anabolodes
Anabolodes er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).
Utbredelse
Arten er utbredt i Sørøst-Asia.
Loraphodius
Aphodius (Loraphodius) spp. er en underslekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Disse billene lever i møkk og er hyppigst på steder der husdyr beiter. Mange av artene har gått sterkt tilbake, trolig på grunn av bruksendringer i landbruket, blant annet bruk av midler mot innvollsormer som er giftige for larvene.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i det sørlige Europa og Midtøsten.
Diapterna
Aphodius (Diapterna) spp. er en underslekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore (5,5-8 millimeter), brede, matte gjødselbiller. Hodets forkant er tydelig innbuktet. Pronotums punktur er ganske grov og sparsom. Dekkvingene har smale og skarpe lengdefurer.
Levevis
I motsetning til de fleste andre Aphodius-arter (i vid forstand) ser ikke disse artene ut til å leve på møkk, men på ulike slags råtnende plantemateriale i fuktig jord. Én av artene (Diapterna dugesi) er knyttet til avfallshauger laget av bladskjærermaur (Atta spp.).
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Nord-Amerika sør til Mexico.
Ate
Ate (gresk: ἄτη) er i henhold til gresk mytologi en gudinne for ulykke, selvbedrag, og dårskap. Hun var en ånd, daimona, som var forbundet med uvøren og skjødesløse beslutninger og handlinger som førte helten og mennesker generelt til deres ødeleggelse eller død, som regel på grunn av hybris. Hennes makt ble motvirket av Litaiene, «bønner», som fulgte i hennes fotefar. I henhold til Homer var hennes foreldre Zevs og Hera, men i henhold til Hesiods Theogonien var hun en datter av Eris, en personifisering av tvisten og striden:
I Homers Iliaden, nittende sang, er hun kalt for Zevs eldste datter uten at noen mor er nevnt. På Heras tilskyndelse benyttet hun sin store innflytelse på sin far slik at han sverget en ed om at en dag skulle en dødelig nedstamme fra ham som ville bli en stor hersker. Hera sørget umiddelbart for å forsinke Herakles' fødsel og bringe fram Eurysthevs' fødsel forhastet. I raseri kastet Zevs Ate ned på jorden for alltid, for aldri å kunne vende tilbake til gudenes bolig på Olympos. Ate vandret deretter rundt, tråkket på menns hoder framfor jorden, og påførte skader på de dødelige. Litaiene fulgte etter henne, men Ate var rask og løp fra dem.
Bibliotheca hevdet at da hun ble kastet ned fra himmelen av Zevs, landet Ate på en fjelltopp i Frygia som er oppkalt etter henne. Etter å ha fulgt etter ei ku, grunnla Ilos en by som siden ble kjent som Troja.
Nonnos' Dionysiaka fortelles det at på Heras tilskyndelse overtalte Ate gutten Ampelos, som var elsket av Dionysos elsket, til å ri på en okse. Ampelos falt deretter av oksen og brakk nakken.
I William Shakespeares drama Julius Cæsar introduseres Ate som en påkalling av hevn og trussel. Markus Antonius, som sørget over Cæsars mord, forstilte seg at:
Shakespeare nevner Ate også i skuespillet Stor ståhei for ingenting når Benedikt, i referanse til Beatrice:
I Edmund Spensers The Faerie Queene er en djevel fra Helvete forkledd som en vakker kvinne kalt for Ate. Det er en mulig parallell til falne engler.
Kim Daniela Pavlin
Kim Daniela Pavlin (født 25. april 1992) er en kroatisk svømmer som spesialiserer seg i ryggsvømming. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 200 meter rygg.
Kjetil Høngs saga
Kjetil Høngs saga (norrønt: Ketils saga hœngs) er en norrøn fornaldersaga. Den er nedskrevet i det 14. århundre og handlingen foregår i det 8. århundres Norge. Det er den første av de fire sagaene som er kalt Ramstasagaene (Hrafnistumannasögur) hvor handlingen foregår rundt Kjetil Høng og hans slektninger og etterkommere.
Handling
Handlingen tar utgangspunkt i storbonden Hallbjørn halvtroll som bor på slektens hovedsete på øya Ramsta i Namdalen. Tilnavnet halvtroll henspiller på at hans mor var samisk. Hallbjørn var far til Kjetil, som i starten framstilles som en udugelig askeladd med tilnavnet «Ramstatosken». Men Kjetil vokser til og blir sterk, og sagaen varter opp med at han overvinner jotner, troll og gygrer. Tilnavnet sitt - høng - betyr hanlaks. Han får dette tilnavnet etter en vidløftig fisketur hvor han overvinner jotner. Under en dristig ferd nordover møter han samen Brune – en nærmest Odin-aktig skikkelse – og Kjetil har en affære med datteren hans, Ravnhild. Etter at Kjetil har kommet tilbake til Ramsta får han besøk av Ravnhild som setter igjen sønnen deres Grim Lodenkinn. Kjetil blir etter press fra sin far gift med en «passende» norsk pike, Sigrid. De får datteren Ravnhild.
Markus Mol
Markus Mol (født 3. april 2002) er en norsk sandvolleyballspiller fra Strandvik. Mols største meritt er EM-gull i U22-klassen, som han vant sammen med Jo Sunde i 2023. Duoen tok også EM-sølv i U20-klassen i 2021. På seniornivå har Mol vunnet en bronsemedalje i NM. Den vant han i 2020 sammen med Nils Ringøen.
Kjetil Høngs saga
Handling
Ved to anledninger må Kjetil gå holmgang, det vil si duellere, for å bli kvitt uønskede friere til datteren. Beskrivelsen av holmgangen vies oppmerksomhet, og er et populært tema i all sagalitteratur. Den siste holmgangen er mot berserken Framar, som Kjetil dreper. Framars sønn Bodmod er Kjetils skjoldbærer under kampen, og Bodmod gifter seg til slutt med Ravnhild.
Sagaen var med i Carl Christian Rafns samling og utgivelse av 32 fornaldersagaer i 1829-30.
Den historiske Kjetil Høng
Handlingen i Kjetil Høngs saga med sine overnaturlige vesener er oppdiktet, men hovedpersonen regnes som en historisk person. Den islandske litteraturforskeren Finnur Jónsson skriver at «''I Hrafnista, nu Ramsta, en ø i Hálogaland, bode en gammel, kraftig slægt; nogle af dens medlemmer er knyttede til landnamsmænd på en sikkert historisk riktig måde. Af den slægt var selve landnamsmanden Ketill hæingr.''» Den Kjetil Høng som her vises til er barnebarn av sagaens Kjetil. Landnåmabok fra 1100-tallet nevner Kjetil Høng som en «''gjev mann i Namdalsfylke. Han var sønn av Torkjell Namdalsjarl og Ravnhild, datter av Kjetil hæng fra Ramsta.''» Denne Ravnhild kjenner vi også igjen fra sagaen.
Álex Quiñónez
Karriere
Quiñónez vant både 100 meter og 200 meter ved det Iberoamerikanske mesterskapet i friidrett 2012 i Venezuela, og deltok på stafettlaget som fikk bronse på 4 x 100 meter stafett. På 200 meter satte han ny nasjonal rekord, med 20,34, og ble kvalifisert til sommer-OL 2012 i London.
Han forbedret den ecuadorianske rekorden på 200 meter til 20,28 i innledningsheatet ved sommer-OL 2012.
Nasjonalteateret i Albania
Nasjonalteateret i Albania (albansk: Teatri Kombëtar) var hovedteateret i Tirana i Albania.
Nasjonalteaterets bygning ble oppført i 1938 av det italienske firmaet Pater Costruzioni Edili Speciali og var et særlig eksempel på innovativ konstruksjon og moderne arkitektonisk uttrykk fra sin tid. I mars 2020 ble nasjonalteateret i Albania valgt av Europa Nostra som et av de mest truede monumenter i Europa, både som et særlig eksempel på moderne italiensk fra 1930-årene, men også som et av de mest prominente kultursentre i landet.
Ham Chan-mi
Ham Chan-mi (født 2. mai 1994) er en sørkoreansk svømmer som spesialiserer seg i ryggsvømming. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 200 meter rygg.
Sven Gjeruldsen
Sven Gjeruld Gjeruldsen (født 8. april 1961) er en norsk journalist og informasjonsrådgiver. Han assisterende kommunikasjonssjef ved Det kongelige hoff. Gjeruldsen arbeidet fra 1988 til 2001 som journalist i Dagbladet. Han tiltrådte deretter stilling ved Det kongelige hoff. Ved hoffet er Gjeruldsen også ordenssekretær i ordenskanselliet for St. Olavs Orden. Sammen med Per Egil Hegge har Gjeruldsen forfattet en biografi over kong Harald og dronning Sonja.
Utmerkelser
I 2015 ble Gjeruldsen utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for fortjenstfullt virke i Kongefamiliens tjeneste.» Gjeruldsen er innehaver av H.M. Kongens erindringsmedalje i sølv, Kongehusets 100-årsmedalje og Kong Olav Vs 100-årsmedalje. Han mottok i 2011 kommandørkorset av Litauens fortjenstorden i forbindelse med statsbesøk fra Litauens president. Gjeruldsen ble i 2017 utnevnt til storridder av Den islandske falkeorden i forbindelse med statsbesøket til Islands president i Norge.
Tatshenshini-Alsek Park
Tatshenshini-Alsek Park eller Tatshenshini-Alsek Provincial Wilderness Park er en provinsiell nasjonalpark som ligger i Britisk Columbia i Canada. Den er en av de fire sammenhengende nasjonalparkene i Canada og USA (Alaska) som står oppført på UNESCOs verdensarvliste. (De øvrige tre er Kluane nasjonalpark og verneområde, Glacier Bay nasjonalpark og Wrangell-St. Elias nasjonalpark.)
Om nasjonalparken
Nasjonalparken er cirka 9580 kvadratmeter stor, og den ble etablert i 1993 etter en intensiv kampanje av mange forskjellige kanadiske og amerikanske naturvernor-ganisasjoner som arbeidet for å stoppe gruvedriften i dette området og å beskytte området for dens sterke naturarv og de store verdiene av biologisk mangfold som finnes i dette området.
Tatshenshini-Alsek var et av de siste områdene i delstaten British Columbia som ble kartlagt og utforsket; dette skjedde i andre halvdel av 1900-tallet. På 1960-tallet ble den første geologiske undersøkelsen etter mineraler utført i dette området. Betydelige forekomster av kobber ble funnet i nærheten av en fjellkjede, omtrent midt i Tatshenshini-regionen.
I 1991 ble Tatshenshini International Park etablert, og den ble knyttet sammen med de 50 beste naturvernorganisasjoner i Nord-Amerika. En svært intensiv kampanje fulgte i Canada og i USA, særlig overfor den amerikanske kongressen og Det hvite hus, og etter hvert engasjerte daværende visepresident Al Gore seg sterkt i dette arbeidet.
Kluane-Wrangell-St. Elias-Glacier Bay-Tatshenshini-Alsek er et system av nasjonalparker som består av parkene Kluane, Wrangell-St Elias, Glacier Bay og Tatshenshini-Alsek, ble erklært som en del av World Heritage Site til UNESCO i 1994 på grunn av de spektakulære isbreene og landskapet, og for betydningen som habitat for grizzlybjørn, karibu (villrein) og dallsau (som er en type tynnhornsau).
I 1999 fant en gruppe sauesankere flere gjenstander og levninger av et menneske ved foten av en stor isbre. Denne isbreen ble senere gitt navnet «Kwäday Dan Ts'ìnchi», som kan oversettes med «Long Ago Man Found» («Lenge siden mann funnet»). Den nedfryste og meget godt bevarte kroppen viste seg å være mellom 300 og 550 år gammel.
Dyreliv
Tatshenshini-Alsek Park har en stor grizzlybjørnstamme, som holder til på en stripe grøntareal som skjærer gjennom en barriere av fjell og is ut til kysten. Denne nasjonalparken er det eneste stedet i Canada der bjørnearten glacier bear (Ursus americanus emmonsii. finnes; dette er en ekstremt sjeldne blå-grå variant av svartbjørn som foruten i denne parken kun finnes rett over grensen i USA. I Tatshenshini-Alsek nasjonalpark omfatter det rike dyrelivet også sauer, fjellgeiter, elg, grå ulv, ørn og falker – hovedsakelig vandrefalk. Langs kysten holder sjøløver og knølhval til.
Fjell og jordskjelv
Den høyeste fjelltoppen i nasjonalparken er Mount Fairweather, som er 4663 meter høy, og er dermed også den canadiske provinsens høyeste topp. Tatshenshini-Alsek ligger i et område av Canada med høy aktivitet av jordskjelv.
Jon Lomøy
Jon Karleiv Andreas Lomøy (født 21. juli 1953) er en norsk diplomat og ambassadør. Han er fra Moholt.
Han er cand.polit., og tok i 1982 Utenriksdepartementets aspirantkurs. Fra 1989 til 1996 var han avdelingsdirektør i Norad. Deretter ble han ambassadør til Zambia, stasjonert ved Norges ambassade i Lusaka fra 1996 til 2000, og fra 1997 sideakkreditert til Lilongwe i Malawi. Deretter var han tilbake som avdelingsdirektør i Norad med ansvar for det sørlige Afrika. I 2004 ble han utnevnt til avdelingsdirektør i Utenriksdepartementet og i 2006 til å være Norges ambassadør til Tanzania ved Norges ambassade i Dar-es-Salaam, sideakkreditert til Victoria. I 2010 ble han sjef for OECDs avdeling for utvikling og samarbeid i Paris.
Fra 2015 til 2019 var han direktør i Norad.
En mann ved navn Ove (film)
En mann ved navn Ove er en svensk spillefilm regissert av Hannes Holm, basert på Fredrik Backmans roman med samme navn fra 2012.
Filmen ble nominert til seks priser ved Guldbagge i 2016, herunder i kategorien for beste film. Den ble også nominert til to Oscar-priser for beste fremmedspråklige film og beste sminke og hår.
Handlingsreferat
Den 60 år gamle enkemannen Ove Lindahl bor i et rekkehus. Han var tidligere formann i det lokale grendelaget, men ble erstattet av Rune, som var hans ungdomsvenn. Rune er nå lam etter å ha fått hjerneslag, og blir tatt hånd om av sin kone, Anita. Ove er deprimert fordi hans egen kone, læreren Sonja, døde av kreft et halvt år tidligere. Etter å ha jobbet i samme firma i 43 år, blir Ove presset til å gå av med pensjon. Hans forsøk på å begå selvmord blir gjentatte ganger avbrutt av den iranske immigranten Parvaneh, hennes svenske ektemann Patrick og deres to barn, som har flyttet inn i huset på den andre siden av gaten.
Under et nytt selvmordsforsøk gjenopplever Ove en episode fra barndommen. Moren hans døde da han var barn, og deretter var det bare Ove og faren. Oves far var mekaniker ved jernbanen, og Ove lærte mye om motorer og teknikk av ham. En dag da Ove hadde gjort det spesielt godt på eksamen ble faren så ivrig etter å spre de gode nyhetene videre at han blir mister oppmerksomheten, blir truffet av et tog og drept.
En tid etter dette selvmordforsøket går Ove til garasjen for å prøve å ta livet av seg ved å la bilen gå på tomgang slik at han skal dø av kullosforgiftning. Nok en gang husker han episoder fra fortiden; denne gangen fra tiden da han som ung mann ble ansatt i det samme togselskapet som hadde vært farens arbeidsgiver. En dag kom det to menn fra kommunestyret hjem til Ove; han Ove kaller dem «The Whiteshirts» ankommer den unge Oves hjem, og erklærer at huset bør rives. Ove forsøker i stedet å reparere eiendommen. En natt tar nabohuset fyr, og Ove redder ut to personer. Men gnister fra brannen fører til at hans eget hjem brenner ned. «The Whiteshirts» sørger for at brannen hos Ove ikke blir slukket, fordi de uansett hadde planlagt å rive huset. Dermed er Ove hjemløs, og han søker ly for natten i et togsett på jobben. Når han våkner oppdager han en ung kvinne som heter Sonja. De begynner snart å gå på stevnemøter. Hun oppfordrer Ove til å ta mer utdannelse, og han studerer til å bli ingeniør. I det han har kommet så langt i sin gjenopplevelse av fortiden banker Parvaneh på garasjeporten, og Oves selvmordforsøk blir avbrutt. Parvaneh har kommet for å be om skyss til sykehuset, fordi ektemannen hennes har vært utsatt for en ulykke.
Ove tar seg deretter av Parvanehs og Patricks to døtre, Sepideh og Nasanin. Senere går Ove til togstasjonen for å kaste seg fremfor et tog i fart. Men da en mann på plattformen besvimer og faller ned på togskinnene, hopper Ove ned og redder ham.
Parvaneh ber Ove om å lære henne å kjøre bil, og han samtykker til slutt. Han tar også inn en hjemløs katt, som han tidligere hadde opplevd som et irritasjonsmoment. Han forteller Parvaneh om sitt tidligere vennskap med Rune, og hvordan de jobbet sammen for å etablere regler og orden, med Ove formann i nabolagets styre, og Rune som nestleder. Men de vokste fra hverandre med årene, mye på grunn av at Rune foretrakk Volvo og Ove likte Saab bedre.
Ove mener at Rune gjennomførte et «kupp» for å erstatte Ove som styreleder i grendelaget. Han begynner også å bli knyttet til sin nye katt. Han reparerer en sykkel som han har konfiskert fra en tenåring i nabolaget; sykkeleieren heter Adrian, og Ove tar sykkelen med tilbake til ham. Adrian arbeider i en kebab-kiosk sammen med tenåingen Mirsad.
Ove har begynt å komme bedre overens med naboene, men han havner i en krangel med to «Whiteshirts» som forsøker å tvinge Rune inn på et sykehjem. Etterpå står Ove klar til å begå selvmord ved hjelp av en hagle, da han blir avbrutt av at Adrian og Mirsad ringer på døren hans.
Adrian sier at Mirsad har blitt kastet ut hjemmefra etter å ha fortalt familien sin at han er homofil, og derfor trenger et sted å bo. Ove inviterer motvillig Mirsad inn. Senere forteller Ove til Parvaneh hvordan Sonja, da hun var gravid, ønsket å reise på ferie før babyen kom. Hun og Ove reiste med buss til Spania, men på hjemreisen krasjet bussen. Sonja mistet babyen og ble bundet til rullestol, noe som gjorde at hun ikke kunne arbeide som lærer. Da myndighetene ignorerte Oves bønner om å bygge en rullestolrampe ved skolen, gikk Ove til skolen om natten og installerte en rampe.
Hallsetheimen
Institusjonens opprinnelige navn var Klæbu pleie og arbeidshjem, og institusjonen ble opprettet i 1917 som et hjem for åndssvake. Hallsetheimen ble nedlagt i 1996 i forbindelse med HVPU-reformen.
Lipschitz-kontinuitet
Lipschitz-kontinuitet angir en form for kontinuitet innen matematisk analyse, strengere enn uniform kontinuitet og intuitivt en begrensning på hvor raskt en funksjon kan endre seg. En funksjon sies å være Lipschitz-kontinuerlig dersom det finnes et reelt tall slik at, for hvert par (x, y) i funksjonens definisjonsmengde, er absoluttverdien av forskjellen mellom avbildningen av disse ganget med konstanten større enn absoluttverdien mellom punktene x og y. Begrepet er oppkalt etter den tyske matematikeren Rudolf Lipschitz.
10 Gigabit Ethernet
10 Gigabit Ethernet (10GE, 10GbE, eller 10 GigE) er en gruppe av datanettverksteknologier for overføring av datapakker med en hastighet på 10 gigabit/s, med andre ord 10×109, 10 milliarder bits per sekund. Det ble definert i IEEE 802.3ae-2002.
Lipschitz-kontinuitet
En deriverbar funksjon er alltid Lipschitz-kontinuerlig, og en Lipschitz-kontinuerlig funksjon er alltid (uniformt) kontinuerlig. Det motsatte er ikke nødvendigvis sant; en funksjon kan være (uniformt) kontinuerlig uten å være Lipschitz-kontinuerlig, og en funksjon kan være Lipschitz-kontinuerlig uten å være deriverbar. Lipschitz-kontinuitet kan generaliseres til Hölder-kontinuitet.
Definisjon
En funksjon f : X \to Y, der X og Y er delmengder av de relle tallene, sies å være Lipschitz-kontinuerlig (eller å være en Lipschitz-funksjon) dersom det finnes en konstant C slik at
10 Gigabit Ethernet
10 Gigabit Ethernet er er kun definert som full dupleks punkt-til-punkt, det vil si at datamaskinene sender og mottar samtidig.
Lipschitz-kontinuitet
Definisjon
Dersom det finnes en slik C, kalles denne for en Lipschitz-konstant for funksjonen f. Denne betingelsen kalles for Lipschitz-betingelsen.
Dette gjelder også i andre metriske rom enn de reelle tallene. Gitt to metriske rom (X, d_X) og (Y, d_Y), der d_X og d_Y angir metrikkene på henholdsvis mengdene X og Y, sier man at en funksjon f : X \to Y Lipschitz-kontinuerlig (eller at f er en Lipschitz-funksjon) dersom det finnes en konstant C slik at
Dersom betingelsen holder i en omegn rundt en x \in X sier man at funksjonen er lokalt Lipschitz-kontinuerlig.
Klassen av alle Lipschitz-kontinuerlige funksjoner over et intervall I angis av og for generelle metriske rom kan dette analogt defineres som
10 Gigabit Ethernet
SFP+
Enhanced small form-factor pluggable (SFP+) er en avansert versjon av SFP med teoretisk hastighet opptil 16 gigabit\s. SFP+ versjonen ble først utgitt i 9. mai 2006. Versjon 4.1 ble utgitt 9 juli 2009. SFP+ støtter OTU2 (Multimode/singlemode og twinax-kabling.)
Basert på Intel x540, finnes for eksempel på noen Asus-hovedkort.
You Can’t Teach an Old Dog New Tricks
You Can't Teach an Old Dog New Tricks er Seasick Steve sitt femte studioalbum.
Bakgrunn
Etter det forrige albumet Man from Another Time brøt Seasick Steve samarbeidet med Warner Bros. Records og stod uten platekontrakt da han begynte på innspillingen, noe som ifølge ham selv ikke bekymret han: «I didn’t have no record company when I made this record, I got away from the Warner Brothers or Atlantic or whatever it was. So I was just kinda sitting around and I didn’t have anyone calling me or anything, it was pretty easygoing». Han signerte senere for Jack White sitt plateselskap Third Man Records (Amerika), og Play It Again Sam (Europa).
Bildet på forsiden av albumet er av hunden Twm som er en krysning av labrador og collie, ca 12 år gammel. Han ble dumpet på en motorvei i Swansea, South Wales og tatt med til dyrebeskyttelsen. Han er oppkalt etter Twm Siôn Cati, ofte omtalt som den walisiske Robin Hood. Bildet ble tatt i Eastney Beach, Portsmouth. Twn døde oktober 2012, noe Seasick Steve fikk med seg og uttalte via Facebook: «Thanks for bein' my Cover Dog, Twm ... sure woulda liked to known you ... See you on the other side!»
Mottagelse
Albumet ble stort sett godt mottatt av musikk-kritikere, der flere påpekte at de så en utvidelse av hans horisont ved å inkludere blant annet bassgitar. På Metacritic har albumet en score på 68/100 og blir klassifisert til å ha «generelt gode anmeldelser».
Sporliste
Alle sanger av Seasick Steve med unntak av «Whiskey Ballad» (Paul Martin Wold)
Klaus Finne
Klaus Finne (født 30. mars 1990) er en norsk freestylekjører fra Voss, som deltok i «Big Air»-finalen under X Games Oslo 2016.
Etter å ha debutert med en 6.-plass under Vinter-X Games Aspen 2017, ble han også invitert til X Games Norway 2017.
Du levande
Du levande er en svensk film fra 2007 regissert av Roy Andersson. Tittelen er hentet fra Goethes diktsamling Romerske elegier. Filmen hadde premiere under Filmfestivalen i Cannes i 2007. Filmen kan sees å være en oppfølger til Anderssons forrige film Sanger fra andre etage
«Gläds då, du levande, i din ljuvt uppvärmda säng, innan Lethes iskalla våg slickar din flyende fot»
Om filmen
Du levande skiller sterkt ut fra hva som er vanlig. Filmen holder ikke samme dramaturgiske mønster som vanlige filmer, og består istedenfor en sammenhengende historie av mange ulike stiliserte tablåer som gjennom sitt visuelle uttrykk er ment å fortelle noe om medmennesklige forhold, enten de er nyforelskede ungpiker, gamle ektepar, på jobb eller fest. De ulike tablåene har ikke nødvendigvis noe til felles eller noe slektskap, selv om enkelte vil se en sammenheng mellom de ulike handlingslinjene.
De til sammen 58 tablåene, er stort sett skutt med stillestående kamera, der hver enkelt scene er filmet i én sammenhengende tagning. Scenene er også ofte skutt fra lang avstand.
Hvis man skal konkludere med et tema i filmen, kan dette sies å være «menneskelige relasjoner i det til dels vanskelige fenomenet kalt livet.» Hverdagsmenneskets kamp for tilværelsen. En gjennomgående sitat i filmen er «det kommer en dag i morgen». Karakterene i filmen har vansker for å vise glede over dette uttrykket. Regissør Roy Andersson sier i et intervju med Magasinet RUSHPRINT «- Jeg har forsøkt å skape en spennvidde i filmen, gjennom å omtale viktige politiske, sosiale, økonomiske og sosiologiske saker – og i bunnen vise hvor sårbart mennesket er, i alle sjikt og aldrer»
Demon Box
I den første pressingen av LP-en på 500 eksemplarer ble side A og D plassert på en LP og B og C på den andre. For CD-utgaven ble sporene «Gutwrench», «Mountain» og «Mr. Who?» utelatt fordi albumet ellers ikke ville fått plass på én CD, i tillegg er «Babylon» (første spor på side D) kortet ned på CD-en.
Antidrivhuseffekt
Den vanlige drivhuseffekten oppstår fordi atmosfæren i stor grad lar solstråling gå uhindret gjennom atmosfæren, mens infrarød stråling (varmestråling) blir fanget inne i atmosfæren. Med en antidrivhuseffekt skjer det motsatte (det vil si at sollyset ikke trenger gjennom atmosfæren, mens varmestrålingen slipper ut).
Du levande
Om produksjonen
Filmen tok 3 år å produsere, da mesteparten av scenene ble skutt i studio, inkludert det som i filmen oppleves som ute-scener. Ifølge magasinet Film & Kino (oktober 2007), har Du levande kostet «62 kilometer film og 100 000 arbeidstimer». Roy Andersson på sin side, har mistet noe av lysten til å lage film igjen på bakgrunn av at han synes prosessen med å skaffe finansiering er for slitsomt.
Demon Box
Produsenter, coverart etc.
Innspilt og mikset i Brygga Studios i Trondheim i desember 1992.
Antidrivhuseffekt
Titan
Dis med organiske molekyler i den øvre atmosfæren på saturnmånen Titan absorberer 90 % av solstrålingen som når månen, men klarer likevel ikke å fange varmestrålingen fra overflaten. Selv om en kraftig drivhuseffekt likevel gjør at temperaturen på Titan er mye høyere enn termal likevekt, har Titan også en annen antidrivhuseffekt, som delvis opphever oppvarmingen som drivhuseffekten fører til. Overflatetemperaturen er dermed ca. 9 °C kaldere enn den ellers ville ha vært med bare drivhuseffekten alene. Ifølge McKay et al., reduserer antidrivhuseffekten på Titan overflatetemperaturen med 9 ºC, mens drivhuseffekten øker overflatetemperaturen med 21 ºC. Den samlede effekten er at overflatetemperaturen (på 94 K eller -179 ºC) er 12 ºC høyere enn den effektive temperaturen (på 84 K, temperaturen en ville hatt på planeten om det ikke var noen atmosfære).
I tillegg skaper denne effekten en permanent omvendt termoklin på Titan, der atmosfæretemperaturen øker med høyden over tropopausen. Denne formen for antidrivhuseffekt er bare kjent på Titan, men man får en lignende avkjølingseffekt under en atomvinter.
Pluto
På Pluto finnes det en annen mekanisme som ikke egentlig er en antidrivhuseffekt. Sollyset treffer nitrogenis på overflaten av dvergplaneten og får den til å sublimere. Dette fører til at temperaturen på Pluto er ca. 10 ºC lavere enn på månen Charon. Sublimasjonen fører til avkjøling og ligner prosessen på jorden når sollyset direkte fordamper is. Dette er den motsatte effekten av rimdannelse. På jorden blir derimot ikke dette kalt en antidrivhuseffekt.
Nguyễn Thị Ánh Viên
Nguyễn Thị Ánh Viên (født 9. november 1996) er en vietnamesisk svømmer som spesialiserer seg i ryggsvømming. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 200 meter rygg.
Submillimeter Array
Submillimeter Array (SMA) består av åtte 6 meters radioteleskoper arrangert som et interferometer for observasjoner av submillimeterbølgelengder. Det er den første submillimeterinterferometeret bygd for dette formål og er konstruert etter et vellykket interferometereksperiment ved bruk av det eksisterende James Clerk Maxwell Telescope (15 m) og Caltech Submillimeter Observatory (10,4 m) som et interferometer.
Hopla
Hopla er ei grend i Åsenfjord i Levanger kommune i Trøndelag. Grenda ligger innerst i Hoplafjorden og like nedenfor Hammervatnet. Hoplaelva, som er en del av det lengre Hoplavassdraget, munner ut i Hoplafjorden ved Hopla. Elva har vært utnyttet til industriformål, og Hopla var lenge et betydningsfullt handelssted og industrisentrum i Åsen og omegn.
Veien som går gjennom grenda (fylkesvei 6850) bærer også navnet Hopla. Veien var tidligere en del av hovedveien mellom Åsen og Frosta, som ble omlagt da Hoplatunnelen ble ferdigstilt og åpnet i 1969.
Hopla gård
Gården Hopla, eller Hoplen, oppsto trolig som gårdsbruk i førkristen tid, sannsynligvis i vikingtida (800–1000 e.Kr.). Gården er nevnt for første gang i skriftlige kilder i 1432 (Aslak Bolts jordebok), hvor det fremgår at gården på den tiden var delt i to. Etter 1500 blir kun ett bruk nevnt.
Gårdsnavnet er opprinnelig navnet på Hoplaelva, som gården ligger ved. Elvenavnet eksisterer ikke andre steder i Norge, og har blitt sett i sammenheng med verbet hoppe. Navnet har gjennom tida vært skrevet på ulike måter: Hupplo (1432), Hople (1520), Hopelnn (1548), Hopehl (1605), Hoppelen (1612), Hoppen og Hopplin (1645), Hoplien (1647), Hoplen (1661), Hoplehn (1668 og 1690), Oplen (1711), Hopplen (1801) og Hoplen (1664, 1723, 1762, 1838 og 1907).
I Aslak Bolts jordebok fra 1432 kommer det fram at deler av Hopla var eid av erkebispesetet i Nidaros. Det blir også nevnt en bygning som sammen med Kvernfossen hadde blitt gitt i gave til Nidaros Domkirke, og at erkebiskopen eier den østre delen av gården sammen med halvparten av nabogården Hellem. Etter reformasjonen ble gården krongods.
Stiftsamtskriveren i Trondheim, Iver Baltsersen, kjøpte Hopla i 1667, trolig med tanke på skogsdrift og eksport av trelast. Jacob Thullin, rådmann i Trondheim, eide gården i 1741, da den ble bygslet bort til ny bruker. I 1768 solgte Thullin Hopla til brukeren, lensmann Ole Olsen Hoplen, og eiendommen har siden da fulgt brukerne. Den første fradelingen skjedde i 1870, da Nydalen ble skilt ut fra Hopla, etter å ha blitt solgt allerede i 1841.
Sagbruk
Ved Hoplafossen ble det anlagt et sagbruk for saging av virke fra allmenningene tidlig, kanskje før 1600. En innførsel i lensregnskapene fra 1604–1605 tyder på at det på den tiden var sagmesteren ved saga som også drev Hopla gård. I 1667 ble Hopla med sagbruket kjøpt av stiftsamtskriver Iver Baltersen fra Trondheim, som drev sagbruksdrift både her og ved Ringfoss-saga. Kjøpet ble gjort etter bybrannen i London 1666, og trolig ble mye av trelasten fra Hopla eksportert til England. Dette sagbruket ble lagt ned før 1790, da allmenningene ble fredet for hogst.
Virket som ble hentet og saget ved Hopla sag ble hentet fra det som rundt 1800 ble omtalt som Hoplen eller Nordre Aasens Allmenning. Denne allmenningen var kongelig allmenning fram til 1798, da den ble solgt ved auksjon den 7. mai. Den nye eieren døde kort tid etter kjøpet, og enken fikk i 1802 kongelig bevilling til å bygge et nytt sagbruk ved Hoplaelva. Hopla allmenning ble i 1803–1804 overdratt til Peter Rasmussen Hoplen, og allmenningen fulgte deretter eierne av Hopla fram til 1854, da den ble overdratt til Åsen formannskap.
Hopla mølle
Allerede i 1843 fantes det et større kvernbruk ved Hopla, i det området som senere ble eiendommen Nydalen. Mølla ble drevet i tilknytning til Hopla gård, og fra 1885 ble det også drevet bygdemølle etter kontrakt med Statens Kornforretning. Både mølla og sagbruket ved Hopla brant ned i 1911, og i 1912 ble det bygd en ny mølle ved det nedre fossefallet i Hoplaelva. Mølla ved Hopla var i bruk fram til omkring 1980, og den 27. juni 1988 brant mølla og sagbruket ned igjen.