cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Biom
Hav
I havet skjer omtrent halvparten av all fotosyntese på jorden. Diversitet, sammensetning og mengden av organiske organismer i havet er sterkt avhengig av fysiske og kjemiske forhold i vannet. Det grunne øverste laget av havet hvor sollyset gjør seg gjeldende kalles den eufotiske sonen. I denne regionen omdanner planteplankton sollys til organisk materiale via fotosyntesen. Sammen med disse drifter dyreplankton som spiser planteplankton. Under den eufotiske sonen skjer det praktisk talt ikke noen fotosyntese, men allikevel er det mange organismer lengre ned. I hele havet finner en fisk i alle former, fra små selvlysende organismer til store haier, det finnes virvelløse dyr, fra små krepsdyr til store blekkspruter. Selv på dypere hav enn 10 000 m finnes det liv, som stort sett får sin næring fra organisk materiale fra overflaten.
Det åpne havet er tilholdssted for tusenvis av organismer uten motstykke på land. Her finnes det hele 28 dyrerekker – mot 11 i det terrestriske miljøet, og 14 i innsjøer – hvorav 13 er kun finnes i det marine miljøet. Det store forskningsprosjektet Census of Marine Life som publiserte sin rapport i 2010, beskrev 250 000 arter i havet. Enda mener en at det er mange flere.
Tareskog og koraller
På grunt vann i kystområder med steingrunn vokser tareskog. Denne finnes ved kysten, helt fra tempererte til subpolare områder. Desto nærmere ekvator en kommer, jo mer tar korallrev over for tareskog.
Felles for korallrev og tareskog er at de utsettes for sterke strømmer fra både bølger som bryter inn over kysten og havstrømmer. Dette gir tilførsel av oksygen og næring, samt at avfallsstoffer fjernes. Korallrev vokser bare i farvann med stabil saltholdighet, mens tareskog er mer tolerant mot variasjoner. Tare trives ved tempererte kyster der temperaturen er rundt 10 °C om vinteren og 20 °C om sommeren. Koraller trives vanligvis i varme farvann, og tåler ikke temperaturer under 18 °C. Det finnes imidlertid enkelte rev, kaldtvannskoraller, som vokser i kalde farvann.
Korallrev og tareskog er blant de de mest produktive og mangfoldige økosystemer som finnes. Korallrev kan han større primærproduksjon enn selv tropisk regnskog. Årsaken til denne høye produktiviteten er samvirke mellom koraller og en art alger, kjent som zooxantheller.
Strand
I verden finnes det mange tusen kilometer med tidevannssoner. Organismene er forskjellige alt etter om det er strand med sand eller svaberg, eller om stranden er beskyttet eller ubeskyttet mot bølgene fra storhavet. De fleste steder er det flo og fjære to ganger i døgnet, mens det i Mexicogulfen og i Sør-Kina-havet forekommer bare flo og fjære én gang i døgnet. Forskjellen mellom høy og lavvann kan være så liten som noen få cm eller hele 15 m i Bay of Fundy i det nordøstlige Canada.
Saltinnholdet i littoralsonen kan variere mye mer enn i åpent hav. Spesielt der det dannes vannpytter ved lavvann kan mye vann fordampe, dermed kan det gjenværende vannet bli meget salt. I områder med mye avrenning fra land og ved sterk nedbør kan derimot saltinnholdet bli svært lavt. Tilgangen til oksygen er oftest veldig høy både på grunn av lavvann og fordi bølgene bryter mot stranden og blander mye luft inn i vannet. Imidlertid kan det blir lite oksygeninnhold i sedimentene der det er sandstrand eller mudder i avskjermede viker.
Organismer i littoralsonen har en «amfibietilværelse», ved at de lever i et delvis marint og delvis terrestrisk miljø. I strand med svaberg finner en sjøstjerner, rur, blåskjell, kråkeboller og tang. I sandstrand er de fleste organismer av en type som graver seg ned.
Overgangsmiljøer: elvemunning, salt myr, mangroveskoger og våtmarker med ferskvann
Elvemunninger er overgangsmiljøer mellom hav og elv, saltmyr og mangroveskoger er overgang mellom hav og land, mens våtmarker er overgang mellom land og ferskvann. Saltmyr finnes ved kystområder med sand helt fra tempererte områder til de høyeste breddegrader. I tropiske og subtropiske områder blir saltmyr erstattet med mangroveskog. Våtmarker kan dannes overalt på jorden der ferskvann samles i lavtliggende terreng.
Saltmyrer har ofte et nettverk av kanaler som fylles og tømmes i takt med tidevannet. Langs med sidene av kanalene er det naturlig formede diker. Utenfor dikene er det flate myrområder med små pytter som av og til fordamper. Disse pyttene samler derfor salt. Hele dette landskapet blir helt oversvømt ved høyeste forekommende høyvann og tilsvarende helt uttømt ved laveste lavvann. I mangroveskogen er det forskjellige typer planter og trær, alt etter høyden i tidevannssonen.
Elvemunninger, saltmyrer og mangroveskog utsettes for høyst varierende lysforhold. Ved lavvann blir områdene utsatt for sterkt sollys, mens det kan være lite lys ved høyvann. Vannet er også grumset på grunn av skiftende strømmer og grunt vann med vind, som fører til at organiske og uorganiske materialer løses opp. Temperaturen varierer mye, for eksempel vil det i en elvemunning være temperatur lik den i elven ved lavvann, mens sjøvannet bestemmer temperaturen ved høyvann. Saltmyrer på høye breddegrader kan fryse til om vinteren. Mangroveskog derimot finner en bare der temperaturen ikke blir under 20 °C og der vannet er grunt kan det varmes opp til 40 °C eller mer. Elvemunninger, saltmyrer og mangroveskog kjennetegnes også ved hyppige vannstrømninger. Derimot er det ikke så mye bevegelse i vannet i myrer med ferskvann, der bevegelser av vannet er som oftest forårsaket av vind.
Saltinnholdet i vannet i elvemunninger, saltmyrer og mangroveskog kan variere betydelig, spesielt der elvevann og tidevann skifter mye. Oksygeninnholdet er variabelt, men kan ofte bli svært høyt. På den andre siden kan nedbryting av store mengder organisk avfall i disse miljøene kreve mye oksygen, slik at nivået blir lavt.
På grunn av meget varierende fysiske og kjemiske forhold, finner en ikke noe stort artsmangfold ved elvemunninger og saltmyrer. På disse stedene er det gjerne mye fisk og mange arter av yngel. De fleste av fiskene og virvelløse dyrene ved elvemunninger har utviklet seg fra marine forfedre. Elvemunning og saltmyrer tiltrekker seg også fugler, spesielt vadefugler. I mangroveskog er det i tillegg krokodiller og alligatorer. Våtmarker med ferskvann er blant de mest produktive av alle miljøer.
Elver
Elver drenerer det meste av jordens landarealer. Nedbør som faller på landjorden danner strømmer både over og under jordoverflaten, og mye av dette vil før eller siden danne små bekker som går sammen og danner elver. Ikke alle elver fører mot havet, en har også elver som fører vann ut i store innsjøer som Aralsjøen eller Store Saltsjø.
Elvevann er ofte grumsete på grunn av deres nærhet til landskapet som fører med seg organiske og uorganiske materialer. En annen årsak er turbulensen i elvevannet som rører opp sedimenter i elvebunnen. Dette gjør at det er lite sollys som går ned i elver, som igjen påvirker fotosyntesen. Mengden sollys avhenger også av skog og annen vegetasjon ved elvebreddene. I områder hvor skogen vokser tett, skaper dette skygge, mens i tørre regioner kan elvene få mye sollys. Temperaturen i elver kan variere fra 0 °C på høye breddegrader eller i stor høyde over havet, mens elver gjennom ørkener kan ha temperaturer helt opp mot 30 °C.
Elvestrømmen fører med seg næring og oksygen, fjerner avfallsstoffer og påvirker form og størrelse, samt oppførselen til organismer. Vannføringen i elver kan variere mye avhengig av klimaet i regionen. Jevnest vannføring finner en typisk i tempererte regioner med skog. Elvevann inneholder som regel lite salt og elver med mest salt er de som går gjennom ørkener. Oksygeninnholdet er størst i elver som fører kaldt vann med fosser og stryk, og mindre der vannet er varmt. Allikevel er det sjeldent at oksygeninnholdet er en begrensende faktor for organismer.
Innsjøer
En stor del av verdens ferskvann finnes i noen få store innsjøer. De største av disse er De store sjøer mellom USA og Canada og Bajkalsjøen i Sibir. Etter dette kommer de store innsjøene i Afrika, som Victoriasjøen og Tanganyikasjøen. I tillegg finnes det tusenvis av mindre innsjøer i områder som nordre Minnesota, Skandinavia, Canada og Sibir.
Lysforholdene varierer fra mørk blå, brun og i noen tilfeller rødt, noe som avgjøres av kjemiske og biologiske forhold. Innsjøer med høy primærproduksjon har oftest dypt grønt lys. Når vannet i en innsjø er varmt oppstår lagdeling av vannmassene, slik at de øverste delene får høy temperatur, mens det lenger ned er vesentlig kjøligere.
Omrøring av vannet på grunn av vind er den mekanismen for vannstrømning som har størst økologisk betydning. I temperert klima oppstår lagdeling av vannet (sprangsjikt) om sommeren, og omrøring kan derfor ikke skje. Det samme skjer om vinteren når innsjøer i slikt klima fryser til på overflaten. Dermed er det om våren og høsten at omrøring av vannet foregår, slik at oksygen kommer ned i dypet og næringstoffer kommer opp i de øverste vannmassene. I tropiske områder er innsjøene permanent lagdelt, og bare de øvre vannlagene har omrøring.
Gjennomsnittlig er det kun 12 ‰ salt i verdens innsjøer, men variasjonen er stor. Innsjøer i ørkener har ofte svært høyt saltinnhold, i noen tilfeller større enn i havet. Oksygeninnholdet er også meget variabelt, spesielt har innsjøer med mye omrøring og lite næring mye oksygen i vannet. Derimot kan innsjøer med høy biologisk produksjon vært helt uten oksygen, stort sett avhengig av sesongvariasjoner og om vannet er lagdelt.
Oksygentilgangen i en innsjø avgjør når og hvor fisk kan oppholde seg. Tropiske innsjøer kan ha mange forskjellige fiskeslag. For eksempel finnes det over 700 fiskearter i Victoriasjøen, Malawisjøen og Tanganyikasjøen. Virvelløse dyr og alger i innsjøer er mindre studert, særlig i tropiske områder. I innsjøer er det hele 14 dyrerekker.
Forskjellige systemer for klassifisering av biomer
Det er ikke generell enighet om hvor mange biomer som finnes på landjorden. Enkelte biogeografer mener at bare fem kategorier er nødvendig, mens andre mener at en må dele inn jorden i mange flere. Biomer identifiseres ut fra vegetasjonen som er dominant i hver av dem. Disse utgjøres av de ti store biomene som er behandlet i egne avsnitt her, i tillegg til fjellområder som også tas med.
For hav og ferskvann er det ikke noen generell enighet om hvordan inndelingen i biomer skal skje, men flere forsøk har blitt gjort. Noen av årsakene til dette er at i enkelte miljøer i vann er det ofte ikke flercellede planter å finne, dermed blir det viktigste kriteriet for inndeling borte.
Holdridges livssoner
Den amerikanske biologen og klimatologen Leslie Holdridge (1907–1999) laget et klassifikasjonssystem for såkalte livssoner basert på temperaturmålinger (avgrenset til intervallet 0–30 °C), nedbør, potensiell evapotranspirasjon (fordampning fra bakken) og høyde over havet. Livssoner betraktes i denne sammenhengen som de viktige økologiske enhetene, som definerer forholdene økosystemene fungerer under. Et formål med denne inndelingen var at systemet skulle være basert på empiri og objektivitet.
Pendlingsomland
Pendlingsomland er et begrep som brukes innen samfunnsgeografi for det område omkring en by hvor en viss del av befolkningen har daglige arbeidsreiser inn mot sentrum i byen. På norsk brukes ofte begrepet pendling om jevnlige arbeidsreiser; dagpendling og ukependling.
Biom
Whittakers inndeling av biomer
Robert Whittaker (1920–1980) var en av de mest innflytelsesrike økologene i nyere tid, med bidrag innenfor mange felt. Han var tidlig opptatt av strukturer og funksjoner i samfunn og økosystemer. Især forsøkte han å klassifisere disse innenfor brede kategorier, dessuten ville han at dette systemet skulle være mest mulig objektivt. Whittaker lagde et system på slutten av 1960-årene der samfunnene bestemmes ut fra temperatur og nedbør. Ved å sette inn jordens karakteristiske samfunn oppstår mønsteret vist i kartet (Jordens biomer etter vegetasjon) vist lengre opp. Han poengterte at det finnes mange unntak fra denne inndelingen, og at en presis inndeling ut fra nedbørsmengde og temperatur er umulig. Et viktig poeng mente han, var at det viser «de mest vesentlig relasjoner mellom natursamfunnene». Forskjellige utgaver av denne grafiske fremstillingsmåten er vanlig i lærebøker innenfor biologi og økologi.
Pendlingsomland
Grensene for en bys pendlingsomland brukes for å definere byregioner og storbyregioner.
Biom
Whittakers inndeling av biomer
Whittaker delte landjorden inn i 26 biomer. Han benyttet også begrepet for å karakterisere og dele inn biomer i akvatiske og marine områder (vann og hav). Til tross for at hans system er mye brukt er det vanlig å dele jorden inn i færre biomer enn hans opprinnelige 26.
IGBP land‐cover classes
International Geosphere Biosphere Programme utarbeidet et kart over landjordens overflatedekke med opprinnelig 17 overflatetyper. I ettertid har enda en kategori blitt lagt til. Landjorden ble delt inn i kvadrater på 1 km² og kategorisert i klasser som eviggrønn nåleskog, eviggrønn løvskog, blandingsskog, krattskog og savanne. Hensikten med kartet var kartlegging av landjordens emissivitet, altså dens evne til å sende ut varme- og lysstråling. Dette har interesse for å utarbeide klimamodeller for forskning innen global oppvarming.
Olson biomer for WWF / Global 200
World Wildlife Fund (WWF) samlet en gruppe biologier, ledet av David Olsen, som en del av sitt arbeid rundt naturkonversering og biologisk mangfold. De delte jorden inn i 30 regioner, basert på biom og økosone (som er geografisk betinget), der kombinasjonen av disse tilsammen utgjorde 30 områder. Hver av disse delte de videre inn i mindre økoregioner, der hver økoregion er karakterisert av et hovedbiom. 238 av disse økoregionene ble valgt ut i et prosjekt kalt Global 200, der disse ble identifisert til å ha spesiell verdi målt i forhold til unikhet. Dette baserte seg blant annet på artsrikdom, antall endemiske arter, antall slekter, om de representerte unike økologiske og evolusjonsrelaterte fenomen samt unike habitater. En lignende inndeling ble brukt for å identifisere 867 økoregioner. Her dekkes hele landjorden, slik at alle steder her er med i en – og akkurat en – økoregion.
I disse klassifiseringene ble benyttet de fjorten ulike biomer for landjorden, angitt og illustrert i kartet under. Systemet ble utviklet basert på tilsvarende tidligere inndelinger. I tillegg ble det identifisert syv ferskvannsbiomer og fem maritime biomer.
Andre biomer
Mikrobiomer ble oppdaget i stor grad gjennom fremskritt innenfor molekylærgenetikk, som har avdekket et stort mangfold av mikrobielle biomer på jorden. Oseaniske mikrobiomer spiller en betydelig rolle i den økologiske biokjemien i verdens hav. Enda en kategori mikroskopisk biom, er det endolittisk-biomet, som består av mikroorganismer i sprekker og porøse porer i undergrunnen flere kilometer under jordoverflaten. Først på begynnelsen av 1990-årene begynte en å utforske dette biomet, som ikke passer inn i noen av systemene for klassifisering. I tillegg har flere forskere laget kategoriseringer for de menneskeskapte biomene, for eksempel kulturlandskap, landsbyer, skog og utmark.
Mikrobiomer
Mikrobiom er samlingen av alle mikroorganismer som lever på indre og ytre overflater hos dyr, planter og sopp. Biomet omfatter mikroorganismer som har en viktig funksjon i organismen, men også organismer som ikke har noen nytte eller som kan være skadelige. Mikrobiomer betegner i tillegg alle mikroorganismene som danner samfunn på overflater i vann eller jord. Mange av bakteriene i mikrobiom danner en biofilm (tynt lag) med komplekse bakterie- og virussamfunn, hvor produksjon av antibiotiske stoffer blir brukt i konkurransen mellom dem.
Mennesker og andre dyr er en slags superorganismer som består av både menneskelige og mikrobielle komponenter. En del av den internasjonale forskningen på dette feltet ønsker å finne ut om raske endringer av livsstil kan ha betydning for menneskets mikrobielle økologi. Det foregår også forskning hvor en ser for seg store forbedringer innenfor medisinsk behandling. En har også tro på at en kan endre på mikrobiomer slik at giftige kjemikaler i landbruk og akvakultur i fremtiden kan erstattes, slik at en kan få en mer bærekraftig bruk av ressurser og forbedret matproduksjon.
Menneskets biomer
De eksisterende systemene for å kategorisere biomer tar liten eller ingen hensyn til menneskelig påvirkning i sine beskrivelser. Det er en viss praksis for å klassifisere disse i opptil fire klasser, nemlig urbane områder, dyrket mark, og en eller to kategorier av sammensatte områder av dyrket mark og naturlandskap. Forsøk på en inndeling i flere kategorier har også blitt gjort, og forskerne Erle Ellis og Navin Ramankutty var de første som utarbeidet et verdenskart for menneskets biomer i 2008 («Putting people in the map: anthropogenic biomes of the world»).
Inndelingen til Ellis og Ramankutty baserer seg på data for:
Ved hjelp av statistiske metoder er verdens landareal delt inn i 18 forskjellige menneskelige biomer og 3 uberørte naturlige biomer.
Totalt sett ble det funnet at menneskelige biomer utgjør mer enn 75 % av jordens isfrie land. Disse landområdene står for nær 90 % av jordoverflatens netto primærproduksjon og 80 % av arealet dekket med trær. Halvparten av jordoverflatens netto primærproduksjon og areal kom i kategoriene skog og beitemark, altså områder med få mennesker og liten grad av inngrep.
Av jordens 6,4 milliard mennesker (i 2008) hadde 40 % tilholdssted i biomer med tett bosetning, 40 % levde i landsbyer, 15 % i kulturlandskap og 5 % holdt til i utmark. Selv om flesteparten av verdens mennesker bor i områder med tett bosetning og landsbyer, utgjør disse områdene bare 7 % av jordens isfrie landarealer.
Menneskelig innflytelse på den terrestriske biosfæren har blitt gjennomgripende. Mens klima og geologi har formet økosystemer og drevet evolusjonen tidligere, bidrar menneskelig påvirkning til at disse kreftene ikke lengre er de dominerende på mesteparten av jordens overflate. Villmark utgjør bare en liten brøkdel av jordens landareal. I overskuelig fremtid vil skjebnen til jordens økosystemer være sammenflettet med menneskelige systemer. Det meste av naturen er nå innebygd i menneskeskapte mosaikker av arealbruk.
Bysentra
Denne kategorien (engelsk: dense settlements) består i henhold til Ellis og Ramankutty's klassifisering av tett befolkede områder, der den ene underkategorien er byer, og en annen kategori er blanding av forsteder og landsbyer. Totalt utgjør bysentra 1,5 millioner km², og 40 % av verdens befolkning bor i områder med tett befolkning.
Landsbyer
Landsbyer (engelsk: villages) er en kategori bestemt av jordbruket i omgivelsene, den består av seks underkategorier der alle har tett befolking. Eksempler på underkategorier er landsbyer omsluttet av rismark, en annen er landsbyer med beiteland og den med minst inngrep er landsbyer med blanding av trær og beitedyr. Landsbyer utgjør totalt 7,7 millioner km². Dette er tilholdssted for halvparten av verdens ikke-urbane befolkning, som utgjør (1,6 milliarder mennesker).
Landsbybiomet er det vanligste i Asia og dekker 25 % av landjorden. Afrika kommer på andreplass med 6 % av landjorden dekket av landsbyer. I dette biomet finnes de mest intensivt dyrkede landarealene. Halvparten av verdens jordbruk som benytter vanning finnes her, og i tillegg til to tredjedeler av alle rismarker.
Kulturlandskap
Kulturlandskap (engelsk: cropland) består av dyrkningsland blandet med andre former for arealbruk og forskjellige vegetasjonsformer. Kategorien er inndelt i fem underkategorier der befolkningstetthet bestemmer inndelingen. Av jordens isfrie landareal er rundt 20 % i denne kategorien av biomer. Biomet er en mosaikk av kultivert land, skog og beitemarker. Det utgjør noe mer en halvparten av verdens landareal som er oppdyrket, og 17 % av alt beiteland.
Kulturlandskap som biom er mest utbredt i Afrika og Asia, hvor til sammen 600 millioner mennesker er bosatt (2008). I kulturlandskap finnes verdens mest produktive klima og jordsmonn.
Utmark
Utmark (engelsk: rangelands) er kategorisert av landområder som gresslette, krattskog, skogsmark, våtmark og ørken hvor husdyr beiter, men hvor det knapt er oppdyrking. I biomet er det tre underkategorier, der graden av bosetning er avgjørende.
Dette biomet er det største og dekker omtrent en tredjedel av verdens isfrie land. Her finnes 73 % av verdens beiteland (28 millioner km²) karakterisert av regioner med tørt klima, lav produktivitet og stort innslag av bart jorddekke.
Skog
Biomet skog (engelsk: forested) er en kategori der både bosetning og jordbruk finnes, men i liten grad. Det er to underkategorier bestemt av om befolkningen er liten eller knapt eksisterende.
Skog dekket et areal omtrent like stort som biomet kalt utmark. Total netto primærproduksjon er omtrent det samme som for biomet kalt kulturlandskap. En stor del av dette biomet utgjøres av boreal skog.
Naturlandskap
Naturlandskap (engelsk: wildlands) er i denne klassifiseringen land uten hverken bosetning eller jordbruk. Det er tre underkategorier bestemt av tettheten av trær; mange, få eller ingen.
Det uberørte naturlandskapet, altså områder uten tegn til bosetning eller inngrep, utgjør 22 % av verdens isfrie landareal. En finner dette biomet i de minst produktive delene av verden, der mer enn to tredjedeler av arealet er bart eller har lite dekke av skog.
Beskyttelse av menneskets biomer
Det er behov for både økt produksjon i landbruket og bevaring av jordens biodiversitet, dermed har det vært en diskusjon om hva som er det viktigste av å bevare biodiversitet i menneskets biomer eller bevaring av naturlige biomer. Et argument for økt produksjon via intensivering i eksisterende jordbruksland, er at det vil spare naturlandskapet for ytterligere inngrep. En annen strategi er såkalt landdeling (engelsk: land sharing), der en forsøker å balansere intensiteten i jordbruket med naturkonservering. Landdeling vil resultere i noen lavere produktivitet der det må tas hensyn til bærekraftig utvikling for naturmiljøet.
En har begynt å innse at naturkonservering og landdeling er to strategier som må kombineres, spesielt fordi menneskets biomer rommer et stort innhold av verdens naturlige biodiversitet. En annen årsak er at menneskets påvirkinger i beskyttede naturområder knapt ser ut til å kunne stoppes, bare styres mot en bærekraftig utnyttelse.
Menneskelig transformasjon av landjordens biomer
Om en legger til grunn de mest konservative måtene for å vurdere klassifisering på, har nesten en tredjedel av landjordens biosfære blitt forvandlet til menneskelige biomer, der de opprinnelige økosystemer har blitt endret. Netto primærproduksjon i disse biomene overstiger det en finner i uberørte områder, og utbredelsen av de menneskelige biomene skjer i regionene med størst biologisk mangfold. Resultatet er mange endringer, over hele jordens jordoverflate, som vil fremstå som geologisk bevis på menneskenes aktiviteter svært langt inn i fremtiden. Disse endringene på geologisk nivå ligger til grunn for begrepet antropocen.
Den amerikanske biologen Erle Ellis (1963–) har vært opptatt av å studere årsak og virkning av menneskelig langtidspåvirkning av økosystemer. Han og flere andre forskere stiller spørsmål med hvor lenge den menneskepåvirkede biosfæren vil bestå. Det er mange arkeologiske og historiske bevis for at omfattende befolkningsreduksjon og systemsammenbrudd har oppstått i tidligere tider, slik at kulturer har blitt satt tilbake til mer primitive teknologiske nivåer og enklere sosial organisering. Et slik kollaps ville redusere eller stoppe mange nye menneskeskapte biosfæriske prosesser. Imidlertid viser de samme bevisene at selv med katastrofal kulturell tilbakegang har menneskene hverken blitt utryddet lokalt eller globalt. Menneskene har i slike tilfeller hverken mistet evnen til å lage ild, temme arter eller mistet andre effektive måter for endring av økosystemer. Selv om befolkning eller samfunn skulle kollapse globalt, viser den historiske utviklingen at menneskene uansett henter seg inn igjen og fortsetter med sin endring av biosfæren i en eller annen form.
For vurdering av biosfærens tilstand i dag og i fremtiden er et sentralt spørsmål om dens tilstand, slik den fremstår nå, er ønskelig. Eventuelt kan dagens tilstand betraktes som en uønsket bieffekt av rask befolkningsvekst og utdaterte systemer der ressurser forbrukes destruktivt. Mange økosystemer har blant annet blitt degradert så mye at de ikke gir noen ønskelige avkastning hverken for mennesker eller andre organismer. Allikevel har den menneskeskapte biosfæren sannsynligvis gitt mesteparten av verdens befolkning den høyeste levestandarden noen gang oppnådd.
Per 2020 er omtrent 15 % av landjordens areal og 7,4 % av havene på en eller annen måte beskyttet, ifølge FNs miljøprogram. Konvensjonen om biologisk mangfold har som mål at 30 % av land og sjø beskyttes innen 2030, og 50 % innen 2050. Dette for å gjenopprette økosystemer og ivareta mangfoldet av arter på jorden.
Biologer påpeker at å bestemme hvor mye av naturen som skal beskyttes avhenger av hva en vil oppnå. Om en ønsker å forhindre at en bestemt dyreart blir utryddet, bevare et unikt økosystem eller sikre fremtiden for kommersielle fiskebestander, så vil arealbehov og vernetiltak være høyst forskjellig. Noen bevaringsbiologer argumenterer for å bevare store villmarker som ennå ikke er endret av menneskelig aktivitet. De boreale skogene i Canada og Russland har ikke så mange arter som Amazonas, men biomassen i disse inneholder opptil en tredjedel av jordens terrestriske karbon og er derfor et viktig lager for karbondioksid som ellers kunne kommet ut i atmosfæren. De argumenterer for at å beskytte disse områdene, sammen med andre store landområder, er avgjørende for både for å unngå klimaendringer og redusere tap av biologisk mangfold.
Den amerikanske biologen Edward O. Wilson sier i sin bok fra 2016 Half-Earth at 80 % av planetens biologiske mangfold kan reddes ved å beskytte halvparten av planetens overflate.
Noter
<references group="lower-alpha"/>
Arvidsjaur kommune
Arvidsjaur kommune (umesamisk: Árviesjávrrie, pitesamisk: Árvehávvre) er en kommune i Norrbottens län i landskapet Lappland i Sverige. Kommunen har grenser mot nabokommunene Arjeplog, Jokkmokk, Älvsbyn, Piteå, Skellefteå, Norsjö, Malå og Sorsele. Kommunens administrasjonssenter ligger i Arvidsjaur.
Samisk språk
Samisk har status som offisielt minoritetsspråk i kommunen og Arvidsjaur inngår i forvaltningsområdet for samisk språk i Sverige.
Administrativ historikk
Sogndanninga i nordlige deler av Sveriga var sein; Arvidsjaur sogn ble danna i 1606 ved oppdeling av Piteå sogn. Deretter var det noen flere oppdelinger fram til kommunalreformen i 1863, og landskommunen Arvidsjaur ble danna. Kommunen har ikke blitt slått sammen med andre kommuner, men har samme grenser som sognet hadde i 1863. Mellom 1895 og 1962 utgjorde Arvidsjaur et municipalsamhälle.
Geografi
Arvidsjaur kommune ligger ved Inlandsbanan midt i landskapet Lappland, ca. 110 km sør for polarsirkelen.
Tettsteder
Arvidsjaur kommune hadde tre tettsteder i 2010. I tabellen oppgis antall innbyggere pr. 31. desember 2010.
Småsteder
Arvidsjaur hadde fire småsteder (tätorter) i 2005. I tabellen oppgis antall innbyggere pr. 31. desember 2005.
Næringsliv
Dessuten prøves franske, italienske og tyske biler ut i kommunen for å teste vinterklimaet på bilene.
Samferdsel
Fra Arvidsjaur lufthavn går det daglige fly til Stockholm. Inlandsbanan går også gjennom Arvidsjaur. E45 går gjennom kommunen.
Arrow-Debreu
Arrow-Debreu kan enten vise til Arrow-Debreu-modellen (heretter AD-modellen), en modell for generell likevekt i økonomi eller Arrow-Debreu-verdipapirer, som også kalles tilstandspriser (en form for risikojustert diskonteringsfaktor), et konsept av betydning i moderne finansteori. Modellen ble utviklet av Kenneth Arrow og Gerard Debreu på 50-tallet.
Sammenlignet med tidligere teori, går AD-modellen lenger i hva man innbefatter i definisjonen av et gode, slik at man kan ta hensyn til aspekter som tid, sted og risiko. For eksempel tillater modellen at olje har ulik pris ved levering i dag enn om ett år, men også ulik pris avhengig av hvilken tilstand som inntreffer på et gitt tidspunkt i fremtiden (herav begrepet tilstandspriser).
Modellen forutsetter komplette markeder altså at det eksisterer priser for alle tenkelige tilstander.
Arrow-Debreu modellen i finans
I finans brukes begrepet Arrow-Debreu mest i sammenheng med AD-verdipapirer. Disse verdipapirer betaler én enhet gitt at en bestemt tilstand inntreffer og ingenting i alle andre tilstander. Nåverdien i dag av et slikt verdipapir betegnes dermed som en "tilstandpris".
1626 Sadeya
1626 Sadeya er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 10. januar 1927 av Josep Comas Solá ved Observatori Fabra i Barcelona.
Christer Tromsdal
Christer Tromsdal (født 6. januar 1969 i Verdal) er en norsk finansmann.
Næringsvirksomhet
Tromsdal var i 1997 styreformann i selskapet Norwegian Yacht Broker, som ble ledet av Erik Øye.
Han var storeier og daglig leder i selskapet Aker Brygge Invest, som på slutten av 90-tallet bedrev salg av aksjer. De andre eierne var Terje Lien og Kenneth Sandvold. I 2000 ble det påstått at Tromsdal og andre i Aker Brygge Invest i 1998 og 1999 hadde spredt villedende opplysninger om markedsverdien på aksjer i barberhøvelselskapet Ruud & Rye. I 2004 ble Tromsdal i Oslo tingrett dømt til seks måneders betinget fengsel for et ulovlig tingsinnskudd, og de øvrige tiltalepunktene ble Tromsdal frikjkent for. Økokrim anket saken på grunn av straffeutmålingen, men trakk senere denne fordi det tok for lang tid å få saken opp i lagmannsretten. I 2005 ble Tromsdal i Oslo tingrett dømt til seks måneders fengsel for å ha påvirket vitner i ABI-saken.
Politiagent
Tromsdal ble brukt som agent av politiet på jakt etter ransutbyttet fra NOKAS-ranet. Han ble skutt i kneet mens han satt i en bil utenfor Frogner kirke 7. desember 2004, men hevdet selv at dette ikke hadde noe med rollen som politiagent å gjøre. Historien ble dokumentert i Brennpunkt-episoden «Jakten på NOKAS-pengene» som ble vist på NRK i 5. oktober 2005. Tromsdal fikk Namsrettens kjennelse på å stoppe programmet fordi han mente det satte hans sikkerhet i fare, men NRK valgte allikevel å vise det. I dokumentaren sier Tromsdal at han i jakten på pengene møtte NOKAS-dømte Ridvan Halimi, men han tok senere avstand fra denne uttalelsen. Halimi benektet også dette møtet, men påstod at han ved en annen anledning fikk hemmelige politidokumenter fra Tromsdal. Tromsdal avfeide dette. Mannen som skjøt Tromsdal i kneet ble i 2006 dømt til sju måneders fengsel.
Mens Tromsdal jobbet for politiet ble han stevnet for retten av Økokrim i forbindelse med ABI-saken. Dette passet dårlig for Oslo Politikammers ønske om bistand fra Tromsdal i jakten på Nokas pengene, og han skaffet seg da tre, ifølge ham, falske legeerklæringer på politiets oppfordring med viten at de var falske for å få utsatt rettssaken. Én av disse var fra psykiater Pål Herlofsen. Kildefører i Oslo Politikammer mente ifølge Tromsdal at disse var for dårlige og rådet ham til å ta koffeintabletter før han gikk til politilegen. Politilegen utstede da en erklæring og ABI-saken ble utsatt. Forholdet var i 2008 fremdeles under etterforskning hos Spesialenheten for Politisaker.
Båtsertifikatsaken
Tromsdal ble flere ganger trukket inn i båtsertifikatsaken, der Kjell Inge Røkke i 2005 ble dømt for korrupsjon for å ha bestukket en svensk skipsinspektør til å skaffe ham et fritidsbåtskippersertifikat. Verken forsvarerne eller aktoratet valgte å bruke Tromsdal som vitne under rettssaken.
Krangel om leiligheten på Aker Brygge
I 2005 leide politikeren Henning Holstad en toppleilighet på Aker Brygge av Tromsdal. I 2006 ble Holstad kastet ut etter en krangel om leiekontrakten, men han fikk byfogdens medhold om at utkastelsen var ulovlig og flyttet da inn igjen. Tromsdal forsøkte i 2007 via retten å få Holstad kastet ut, men tapte. Tromsdal forsøkte også å få slått Holstad konkurs. Det ble totalt syv rettsrunder i denne saken før de i den åttende runden inngikk forlik, med at Holstad måtte betale kr. 900 000,- samt flytte ut av leiligheten.
Europaparlamentets president
Europaparlamentets president er Europaparlamentets øverste leder. Vedkommende representerer parlamentet innad i EU og dessuten i forholdet til andre land og organisasjoner. Presidentens underskrift er nødvendig for iverksettelse av de fleste EU-lover og av EUs budsjett. Presidenten velges for to og et halv år av gangen, som er halvparten av parlamentets valgperiode. Vervet som Europaparlamentets president rangerer som det høyeste i EU-systemets diplomatiske protokoll.
Romy Schneider
Romy Schneider (født Rosemarie Magdalena Albach-Retty 23. september 1938 i Wien, død 29. mai 1982 i Paris) var en tysk-fransk skuespiller.
Christer Tromsdal
Bedragerisak
I september 2013 opphevet Borgarting lagmannsrett dommen fra tingretten på grunn av en inhabil fagdommer. Økokrim anket, men Høyesterett forkastet 28. januar 2014 anken slik at saken må opp til ny behandling i tingretten.
Romy Schneider
Romy Schneider ble populær i Tyskland allerede som femtenåring i de tre «heimatfilmene» om Sissi, keiserinne Elisabeth av Østerrike, i 1950-årene. Deretter ble hun internasjonalt kjent gjennom roller i Prosessen (Orson Welles' filmatisering The Trial, 1963) og Hva nytt, pusekatt? (Woody Allens komedie What's New, Pussycat?, 1965). Hun medvirket også i franske filmer, som De små ting i livet (Claude Sautets Les Choses de la Vie, 1969) og Fordømte uskyldige (Claude Chabrols Les Innocents aux Mains Sales, 1975).
Romy Schneider mottok den franske César-prisen tre ganger, sist i form av en æres-César posthumt i 2008.
Romy Schneider var gift to ganger. Hun døde 43 år gammel, trolig delvis på grunn av alkoholisme og sorg over tapet av sønnen som døde etter en ulykke 14 år gammel ett år tidligere. Moren, tyskfødte Magda Schneider, bodde sammen med datteren under andre verdenskrig i Schönau am Königssee, nær Adolf Hitlers feriested Berghof i Bayern. Hitler uttalte at Magda Schneider var hans favorittskuespiller og hun var på besøk hos Hitler sammen med Romy. Det finnes filmopptak av lille Romy som leker på Berghof. I et intervju i 1976 hevdet eller antydet Romy Schneider at moren hadde en seksuell relasjon til Hitler. Romy Schneider fremstilte i film blant annet jøder forfulgt av nazistene. Magda Schneider var en venn av Gerda Buch, Martin Bormanns kone. Bormanns barn lekte med Romy. På 1960-tallet kom det frem at nazistenes propagandaministerium hadde sørget for å frita foreldrene for skatt.
En biografisk film om henne, kalt 3 Days in Quiberon (regi: Emily Atef), ble utgitt i 2018.
Europaparlamentets president
Oppgaver
Presidenten er Europaparlamentets øverste leder. Hun eller han leder parlamentets plenumsmøter, og har dessuten ansvaret for at parlamentet er organisert i samsvar med reglene.
Presidenten representerer parlamentet i internasjonale forbindelser, ved seremonier, samt i administrative, juridiske og økonomiske forhold.
Europaparlamentets president leder presidiet som består av presidenten, 14 visepresidenter og fem kvestorer, de siste uten stemmerett. Presidenten har dobbeltstemme. Hun eller han leder også presidentkonferansen (svensk: talmannskonferensen) som består av presidenten og de politiske gruppene.
Når Europaparlamentet har vedtatt en lov under den alminnelige lovgivningsprosdyre, undertegner presidenten loven sammen med presidenten i Rådet. Presidenten undertegner parlamentets vedtak om EUs budsjett, som dermed blir iverksatt.
Presidenten deltar i møtene i Det europeiske råd (EUs toppmøte). Ved begynnelsen av møtet redegjør hun eller han for Europaparlamentets syn på temaene møtet skal behandle, og dessuten i andre, aktuelle spørsmål.
Europaparlamentets president er den høyest rangerte i EU i henhold til den diplomatiske protokoll. Det skyldes at Europaparlamentet står først på listen over EUs institusjoner, slik den fremgår av EU-traktaten artikkel 13. EU skiller seg dermed fra de fleste nasjonalstater, der statssjefen har høyest rang.
Valg
Valget av president skjer av og blant medlemmene i Europaparlamentet. Dersom ingen kandidat etter tre valgrunder oppnår absolutt flertall av de avgitte stemmer, går de to medlemmer som oppnår det høyeste antall stemmer, videre til fjerde valgrunde. Ved stemmelikhet anses den eldste kandidaten som valgt.
Valgperioden er to og et halvt år, hvilket er halvparten av en valgperiode for parlamentets medlemmer. Presidenten kan gjenvelges.
Liste over presidenter i Europaparlamentet
Listen over presidenter deler seg naturlig i fire perioder. Den første perioden er Common Assembly i Kull- og stålunionen fra 1952 til 1958. Den andre perioden går fra vedtakelsen av Roma-traktaten i 1958, og til 1962 da parlamentet skiftet navn til parlament, riktignok i ulike språkversjoner. Fra og med 1962 ble Europaparlamentet brukt som navn på medlemslandenes språk. Forsamlingen besto imidlertid av medlemmer utnevnt av sine respektive hjemland helt frem til 1979. Fra og med 1979 er det avholdt direkte valg til Europaparlamentet, i hvert av EUs medlemsland.
Kastamonu (provins)
Kastamonu er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 13 473 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Kastamonu.
Provinsen ligger nord i de sentrale delene av Tyrkia og grenser til provinsene Sinop i øst, Çorum i sørøst, Karabük, Bartın og Çankırı og i nord har den kystlinje mot Svartehavet.
Distrikter
Provinsen Kastamonu består av tjue distrikter:
O Brother, Where Art Thou?
O Brother, Where Art Thou? er en svart humoristisk film regissert av Joel Coen. Tittelen er uoffisielt oversatt til «Å broder, hvor er du?». Filmen ble sluppet ut i 2000.
Kjente skuespillere er George Clooney, John Turturro, Tim Blake Nelson, John Goodman, Holly Hunter, og Charles Durning. Filmen er opprinnelig basert på Odysséen av Homer. Filmmusikken vant Grammy for «Album of the Year» (årets album). Den best kjente sangen derfra er «Man of Constant Sorrow» meed Dan Tyminski.
Handling
Filmen skildrer USAs landsbygd på 1930-tallet, midt i depresjonstiden. Vi følger tre fanger som rømmer fra fengselet for å finne en skatt som Ulysses Everett McGill (spilt av George Clooney) skal ha gravd ned etter et kupp. På veien møter de vanskeligheter overalt, da lovens hånd leter etter dem. I et desperat forsøk på å tjene penger, bestemmer de tre fangene seg, sammen med Tommy Johnson (Chris Thomas King), som var en haiker de tok med seg som også kunne spille gitar, for å spille gamle kjente amerikanske countrylåter på en lokal radio, under navnet «The Soggy Bottom Boys». Dette endte svært bra for dem, da det motiverte innbyggerne og gav dem glede, midt i denne depresjonstiden. The Soggy Bottom Boys ble etterhvert veldig omtalte og kjente, og publikum unnet seg alltid en liten konsert fra dem – om mulig.
Emnekart
Emnekart (eng. Topic Maps) er en ISO-standard for representasjon og utveksling av strukturert og semistrukturert informasjon. Standarden startet som en generalisering av konseptene rundt stikkordregister, ordbøker og synonymordlister, men har vist seg å ha stor nytteverdi i en rekke andre sammenhenger.
Emnekart brukes til informasjonsgjenfinning og navigering i informasjon. Standarden er en semantisk teknologi, som kan sammenlignes med W3C-standardene for semantisk web. Emnekart har i tillegg en mekanisme (scope) for å angi kontekst for informasjonen, slik at man i et språkfilosofisk perspektiv kan si at den har støtte for pragmatikk. Emnekartstandarden har også innebygget mekanismer for å flette sammen to eller flere emnekart som kan ha ulik struktur, basert på et standardisert URI-basert ID-system.
Standarden er formelt kjent som ISO/IEC 13250:2003.
Irkutsk
Irkutsk (russisk: Ирку́тск) er en by og administrasjonssenter i Irkutsk oblast i Russland. Byen er en av de største i Sibir og ligger 5185 km med tog øst for Moskva. Innbyggertall: 593 604 (folketelling 2002).
Emnekart
Hvordan ser datamodellen i emnekart ut?
Emnekart lar forfattere representere meget komplekse strukturer og sammenhenger. Allikevel er de grunnleggende konseptene, som f.eks. beskrevet i Steve Peppers artikkel «The TAO of Topic Maps», eller beskrevet av Networked Planet (https://web.archive.org/web/20060620195856/http://networkedplanet.com/technology/topicmaps/intro.html), enkle å forstå. Kjernen i emnekartmetaforen er emner, forekomster og assosiasjoner, eller på engelsk: Topics, Occurrences og Associations (TAO).
Irkutsk
Geografi og klima
Byområdet ligger ved elven Angara (en sideelv til elven Jenisej) 75 km nedenfor dens utspring fra den 700 km lange Bajkalsjøen, og på motsatt bredde i forhold til forstaden Glaskovsk. Elven som her er 580 m bred, krysses av en hengebro. Elven Irkut, som har gitt navn til byen, er en liten elv som møter Angara like ved byen. Hoveddelen av byen avgrenses av en del viktige landemerker: Klosteret, Fortet og Havna, i tillegg til dens forsteder ved en annen sideelv: Ida, eller Usjakovka.
Emnekart
Hvordan ser datamodellen i emnekart ut?
Et emnekart består av et sett med emner av forskjellige typer. Disse emnene er knyttet sammen i en grafstruktur gjennom assosiasjoner. Et emne representerer et tema (eng. subject). Et tema kan være hva som helst. Det kan være en bil, en biltype, en bilfabrikant eller til og med selve konseptet bil. Kort sagt kan temaer være alt mennesker kan snakke om.
Forekomster er data om emnet. En forekomst kan sees på som en peker fra indeksen til informasjon om temaet emnet representerer. I web-sammenheng kan dette være en hyperlenke til en nettside, men informasjonen kan også ligge direkte i emnekartet.
All informasjon forholder seg til emnet de handler om på litt forskjellige måter. Derfor er forekomster typet. De er ikke typet i klassisk datamodellerings forstand med integere, flyttall eller tekst, men heller hvordan informasjonen henger sammen med temaet.
Eksempler på forekomster er en lenke til en persons hjemmeside, en beskrivelse av en organisasjon eller antallet gjenværende varer av en bestemt varetype i en butikk.
En forekomsttype er et tema mennesker kan snakke om og representeres derfor av et emne i emnekartet. Denne gjenbruken av emner i store deler av datamodellen er det som på mange måter gjør emnekart internt konsistente og delvis selvdokumenterende.
Assosiasjoner sier noe om hvordan temaer henger sammen. F.eks. er Norge medlem av NATO. Alle slike relasjoner en ønsker å ha med i et emnekart legges inn som en assosiasjon mellom to eller flere emner.
Merk at assosiasjonstypen her er temaet (eller konseptet) medlemskap. Den representeres også av et emne i emnekartet på samme måte som forekomsttypen over.
Assosiasjonsroller brukes til å vise hvem som er hva i en assosiasjon. Uten assosiasjonsroller vil en ikke kunne se om det er Norge som er medlem i NATO eller NATO som er medlem i Norge. I et emnekart som tar med denne assosiasjonen vil typisk Norge spilt rollen medlem, og NATO spilt rollen organisasjon.
Rolletypene er også temaer på samme måte som typen på assosiasjoner og forekomster.
Emner kan også ha flere navn. Et lett gjenkjennelig eksempel er hvordan landet Norge heter Norway på engelsk. Disse skilles ved å bruke perspektiver (eng. scopes). Et perspektiv er et sett med emner, i dette eksemplet et sett som inneholder et emne som representerer temaet engelsk og et annet for temaet norsk.
I tillegg kan navn også ha flere varianter. Eksempler på varianter er flertallsnavn og sorteringsverdi.
I den neste utgaven av ISO standarden forventes navn å få typer på samme måte som forekomster.
Temaidentifikatorer Noe av poenget med å lage en slik datamodell er å gjøre det mulig for datamaskiner å forstå når det snakkes om samme ting eller tema. Dette løses ved å gi hvert enkelt emne en identitet. Identiteten angis ved å benytte en eller flere URI-er. Disse utgjør en såkalt temaidentifikator.
Temaidentifikatorene kan brukes til å flette emnekart sammen.
Hvordan brukes emnekart?
Det fins like mange måter å benytte emnekart på som det fins brukere. Likevel er det mulig å dele dem inn i to hovedretninger.
Små emnekart kan en jobbe på som dokumenter i et tekstbehandlingsprogram. Da kan man tenke på den som skriver emnekartet som en forfatter. Disse emnekartene kan ofte være ment å brukes til integrasjon (å flette sammen flere emnekart), men er ofte også personlige. Et eksempel er et TODO-emnekart eller et familietre.
Det er spesifisert syntakser i tillegg til XTM og HyTM som er enklere å jobbe med. Spesielt er Ontopias Linear TopicMap Notation (LTM) populær, men også asTMa fra australske Bond University har fått stor interesse.
Dersom en skal bygge større emnekart, kan det være verdt å bruke en emnekart-prosessor med forskjellige visualiseringsteknikker, spesielt dersom emnekartet får flere forfattere. Den mest brukte metoden i Norge er å ha en emnekartmotor i bunnen som vedlikeholder datamodellens integritet og bygge dynamisk genererte nettsider oppå.
Irkutsk
Geografi og klima
Som en sibirsk by har Irkutsk et subarktisk klima, kjennetegnet ved ekstrem variasjon i temperaturer mellom årstidene. Det kan være veldig varmt om sommeren, og brutal kulde om vinteren. Den varmeste måneden i året i Irkutsk er juli, med en gjennomsnittstemperatur på 18 ℃, og den kaldeste måneden i året er januar med en gjennomsnittlig temperatur på −19 ℃. Nedbørsmengdene varierer også mye. Den våteste måneden er juli, med 119 mm nedbør i snitt. Tørrest er februar med et snitt på bare 7,6 mm, hovedsakelig fordi nesten all nedbør i den sibirske vinteren faller som tørr snø.
Emnekart
Historie
Den første versjonen av Topic Maps standarden fra ISO ble ferdig i 2000, etter nesten 10 års tenkning og arbeid. Emnekartstandardene har utviklet seg mye etter dette, noe som har ført til en del misforståelser, bl.a. at en del tror at Emnekart er en XML-standard. Denne historikken gir en detaljert oversikt over standardutviklingen.
Irkutsk
Transport
Viktige veier og jernbaner, som Den transsibirske jernbanen, forbinder Irkutsk med andre regioner i Russland og Mongolia. Byen har to flyplasser: Irkutsk internasjonale lufthavn og den mindre Irkutsk nordvestre lufthavn.