cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Greiss
Greiss ble draftet av Sharks som den 94. spilleren totalt i NHL-draften i 2004.
22. oktober 2010 ble Greiss utlånt til den svenske klubben Brynäs IF i Elitserien, og denne låneavtalen gjeldt bare for denne sesongen.
Lam Hin Chung
Lam Hin Chung (født 4. november 1986) er en hongkongkinesisk fekter som fekter i sabelklassen. Han representerte Hongkong under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i første runde.
Gaujadalen
Gaujadalen (latvisk: Gaujas leja) et maleri fra 1891 av den latviske landskapsmaleren Jūlijs Feders.
Bildet forestillet et vue fra Paradizes Kalns ut over Gaujadalen i Latvia, og er et kjent motiv i latvisk kunst. Bortsett fra en røyksøyle i det fjerne, er det ingen tegn på menneskeliv.
Bildet tilhører Latvias nasjonale kunstmuseum i Riga.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2016/17 – Verdenscup 3 – 1000 meter menn
Verdenscup runde nummer tre i sesongen 2016/17 i hurtigløp på skøyter for menn på 1,000 meter i Alau i Astana, Kasakhstan ble arrangert lørdag den 3. desember 2016.
Den canadiske løperen Vincent De Haître tok sin første individuelle verdenscupseier og Canadas første seier for sesongen i verdenscupen på skøyter 2016/17. De Haître vant på tiden 1.08,90 foran russiske Pavel Kulizjnikov på andreplass som gikk opp i sammenlagt ledelse i verdenscupen for sesongen på 1000 meter etter distansen. Kulizjnikov overtok ledelsen fra nederlandske Kjeld Nuis som ledet etter de to første verdenscuphelgene i Harbin og Nagano. Japanske Takuro Oda tok sin første pallplass i verdenscupen på skøyter og tok tredjeplass på distansen. I b-gruppa var det den japanske løperen Shunsuke Nakamura som vant på 1.09,87 foran nederlenderen Pim Schipper på andreplass og canadiske Laurent Dubreuil på tredjeplass.
Mannad Zeid
Mannad Ghazi Ibrahim Shehata Zeid (født 1. oktober 1989) er en egyptisk fekter som fekter i sabelklassen. Han representerte Egypt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i første runde.
EM i trampoline 2018
EM i trampoline 2018 ble arrangert i Baku i Aserbajdsjan fra 12. til 15. april 2018.
Erika Mercado
Erika Mercado (født 27. februar 1992) er en argentinsk volleyballspiller.
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hennes ble utslått i gruppespillet.
Kennedytunnelen
Kennedytunnelen er en vei-, jernbane- og sykkeltunnel sør for Antwerpen under elven Schelde i Belgia. Tunnelen er en del av Highway R1 og er oppkalt etter John F. Kennedy. Veitunnelen åpnet 31. mai 1969, mens jernbanetunnelen åpnet 1. februar 1970.
Så lenge det er live
Så lenge det er live er et konsertalbum med Blått & Rått. Albumet ble utgitt den 26. april 2011.
Senter for molekylær inflammasjonsforskning
Senter for molekylær inflammasjonsforskning (CEMIR – Centre of Molecular Inflammation Research) er et senter for fremragende forskning ved NTNU. Senterets mål er å finne nye diagnostiske metoder og ny behandling for inflammatoriske sykdommer. Senteret forsker på hvordan kroppens betennelsesreaksjoner på sykdom settes i gang og hvordan immunforsvaret aktiveres.
Senter for molekylær inflammasjonsforskning ble etablert i 2013 og ledes av Terje Espevik og Trude Helen Flo. Det holder til i Kunnskapssenteret på Campus Øya i Trondheim.
Alpint under Vinter-OL 2014 – Slalåm menn
Slalåm menn under Vinter-OL 2014 ble avholdt i skianleggene i Roza Khutor den 22. februar 2014.
Resultatet
Første omgang ble avholdt klokken 16:45 og andre omgang ble avholdt klokken 20:15 lokal tid.
Lindbäckveien (Oslo)
Lindbäckveien (1-55, 2-38) er en vei på Nordseter i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Lambertseterveien til Ekebergveien.
Veien fikk navn i 1928 etter Fredrik Lindbäck (1828–97). Han var handelsgartner og eide Tyslevsæter (gnr./bnr. 183/4), som ble fradelt fra Tungebråten i 1768.
VAX
VAX (forkortelse for Virtual Address eXtension) er en tidligere 32-biter CISC datamaskinarkitektur som ble utviklet av Digital Equipment Corporation (DEC). VAX-11/780, som ble lansert 25. oktober 1977, var den første av en rekke datamaskiner som implementerte denne arkitekturen.
Candelaria Herrera
Candelaria Herrera (født 28. januar 1999) er en argentinsk volleyballspiller.
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hennes ble utslått i gruppespillet.
Idutywa (biller)
Idutywa er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.
Levevis
De voksne billene er dagaktive og finnes helst på blomster, der de eter pollen og nektar.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Afrika.
Myndigheten för delaktighet
Myndigheten för delaktighet (MFD) er en svensk statlig myndighet som ble opprettet 1. mai 2014. MFD er en kunnskapsmyndighet innen handikapområdet som jobber for at alle uansett funksjonsevne skal kunne være fullt delaktige i det svenske samfunnet. Myndigheten skal være pådriver i utviklingen, følge opp handikappolitikken og spre kunnskap med bakgrunn i FNs konvensjon om rettigheter for personer med funksjonsnedsettelse.
Socrates B. Villegas
Socrates Buenaventura Villegas (født 28. september 1960 i Manila) er katolsk erkebiskop av Lingayen-Dagupan.
Myndigheten för delaktighet
MFD ble opprettet gjennom en sammenslåing av Handisam og deler av Hjälpemedelsinstitutet.
Socrates B. Villegas
Biografi
Socrates B. Villegas ble presteviet av erkebiskop av Manila Jaime Lachica kardinal Sin den 5. oktober 1985. Pave Johannes Paul II utnevnte ham den 25. juli 2001 til titularbiskop av Nona og hjelpebiskop i Manila. Bispevielsen ble foretatt av Jaime Sin den 31. august samme år; medkonsekratorer var biskopene Crisostomo A. Yalung av Antipolo og Jesse Eugenio Mercado, hjelpebiskop i Manila.
Den 3. mai 2004 ble han biskop av Balanga og den 3. juli samme året innført i embedet. Den 8. september 2009 ble han utnevnt til erkebiskop av Lingayen-Dagupan og den 4. november samme år innført i embedet.
Han var formann for den filippinske katolske bispekonferanse fra 2013 til 2018.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Brendan Casey
Brendan Casey (født 22. februar 1977) er en australsk seiler som spesialiserer seg i finnjolle. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 13.
Elina Maria Rodríguez
Elina Maria Rodríguez (født 11. februar 1997) er en argentinsk volleyballspiller.
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hennes ble utslått i gruppespillet.
Westlake Village
Westlake Village er en by i Los Angeles County på sin vestlige grense til Ventura County. Med en innsjø i sentrum, strekker samfunnet linjen mellom Los Angeles og Ventura fylker.
Slaget ved Quiberonbukta
Slaget ved Quiberonbukta (Bataille des Cardinaux) var et sjøslag som fant sted 20. november 1759 under syvårskrigen i Quiberonbukta, utenfor kysten av Frankrike nær St. Nazaire. Den britiske admiralen Sir Edward Hawke med 23 linjeskip tok igjen en fransk flåte med 21 linjeskip under Marshal de Conflans og etter harde kamper, senket, kapret eller grunnstøtte britene de fleste av de franske skipene, og ga Royal Navy en av de største seirene sine.
Bakgrunn
I løpet av 1759 hadde franskmennene planer om å invadere England og Skottland og hadde samlet transportskip og soldater rundt munningen av elven Loire. Nederlaget til middelhavsflåten i slaget ved Lagos i august gjorde at invasjonsplanene ikke kunne gjennomføres, men Choiseul hadde fremdeles planer om å ta Skottland, så flåten fikk ordre om å komme seg unna den britiske blokaden utenfor Brest og samle transportskipene i Morbihanbukta.
Den første uken i november slo en vestlig sterk kuling inn og etter tre dager, måtte skipene til Hawke vende tilbake mot Torbay på sørkysten av England. Robert Duff ble tilbake i Quiberonbukta med en skvadron på 5 'fifties' og 9 fregatter for å holde et øye med transportskipene. I mellomtiden kom en liten skvadron fra Vestindia til Conflans i Brest og da østavinden kom den 14. november, kom Conflans seg ut. Han ble oppdaget av HMS «Actaeon», som hadde blitt tilbake ved Brest, tross den kraftige vinden, men hadde ikke klart å nå Hawke med HMS «Juno» og HMS «Swallow». Disse skipene hadde prøvd å advare Duff, men ble tilsynelatende jaget bort av franskmennene. Duff fikk melding dagen etter og heiste seil mot Quiberon i en kraftig sørøstlig vind. Samtidig hadde HMS «Vengeance» nådd Quiberonbukta kvelden før for å advare Duff og han sendte skvadronen sin til havs i den kraftige vinden.
Slaget
Conflans hadde bekjempet vinden som hadde slakket av om kvelden den 19. Han hadde satset på å nå Quiberon ved daggry. 20 nautiske mil utenfor Bellisle hvor han så han syv av skipene i skvadronen til Duff. . Da han skjønte at dette ikke var hovedflåten til britene, satte han opp farten. Duff delte skipene sine mot nord og sør, med fronten og sentret til franskmennene jagende etter, mens de bakerste franske skipene holdt seg tilbake på vindsiden for å observere noen seil de hadde sett dukke opp i vest. Franskmennene avbrøt forfølgelsen, men de var fremdeles spredt da flåten til Hawke kom til utsetning. HMS «Magnanime» så franskmennene kl. 08:30 og Hawke ga signal om å sette skipene side om side.
Conflans måtte ta et valg, å starte kampen i den ufordelaktige posisjonen han nå hadde til havs og en særdeles kraftig vind fra nordvest, eller gå inn til Quiberonbukta, forsvare seg der og lokke Hawke inn i labyrinten av skjær og grunner. Rundt kl. 09:00 ga Hawke signal om generell forfølgelse, samt et nytt signal om at de første syv skipene skulle danne en linje fremfor seg og tross i været sette fullt seil. Kl. 14:30 hadde Conflans rundet Leser Cardinaux klippene ytterst på Quiberonhalvøya som har gitt det franske navnet på slaget. De første skuddene ble hørt samtidig som han rundet klippene, selv om Sir John Bentley på «Warspite» hevdet at de ble avfyrt uten hans ordre. Britene var i ferd med å ta igjen de bakerste franske skipene mens skipene i midten og helt fremme var på vei inn i den tryggere bukten.
Like før kl. 16:00 overga den skadede franske «Formidable» seg til HMS «Resolution», samtidig med at Hawke selv rundet Leser Cardinaux. Samtidig tapte «Thésée» duellen med HMS «Neptune» og gikk ned. «Superbe» kantret og den hardt skadde «Héros» heiste flagget for vicomte Howe før hun gikk på grunn i løpet kvelden.
Samtidig dreidde vinden fra vest-nordvest til nordvest, og dette gjorde den halvveis opprettede linjen til Conflans ytterligere forvirret. Conflans prøvde uten hell å få orden i rekkene, men valgte til slutt å gå ut til havs igjen. Flaggskipet hans, «Soleil-Royal», var på vei ut bukten, samtidig med at Hawke var på vei inn med HMS «Royal George». Hawke så muligheten til å skyte langskips mot «Soleil Royal», men «Intrépide» la seg i mellom og tok imot ilden. Samtidig hadde «Soleil Royal» falt mot lesIden og ble tvunget tilbake og ankret opp utenfor Croisic, vekk fra resten av den franske flåten. Nå var klokken blitt 17:00 og mørket var i ferd med å senke seg, så Hawke gjorde signal om å kaste anker.
I løpet av natten klarte åtte franske skip å gjøre det «Soleil Royal» ikke hadde klart, å navigere gjennom grunnene og ut i det trygge havet ved Rochefort Syv skip og fregatter lå i Villaine-estuaret like utenfor, mot øst (se kartet over), men Hawke våget ikke å gå til angrep mot dem i den kraftige vinden. Franskmennene kastet kanoner og utstyr over bord og benyttet tidevannet som var på vei inn, og nordvestavinden til å komme seg over sandbanken og inn i Villaine-elven. Fire linjeskip gikk på grunn i gjørma. Den hardt skadede «Juste» gikk tapt med alle mann, seilene mot Loire og HMS «Resolution» gikk på grunn i løpet av natten. «Soleil Royal» prøvde å komme seg i trygghet ved batteriene i Croisic, men HMS «Essex» jaget etter, noe som bevirket at begge gikk på grunn ved siden av «Heros». Den 22. november minket vinden og tre av skipene til Duff ble sendt for å ødelegge dem eller grunnstøtte dem
Conflans satte «Soleil Royal» i brann selv, mens britene satte fyr på «Heros», (som vist på maleriet til Richard Wright til høyre). Hawke prøvde å angripe skipene i Villaine med brannbåter, men det hadde ingen effekt.
Ettervirkning
Den franske flåten var kraftig svekket og kom seg ikke på fote før krigen var over. Som Alfred Thayer Mahan sa, «Slaget den 20. november 1759 var denne krigens Trafalgar [...] den engelske flåten var nå fri til å handle mot de franske koloniene og senere de spanske, i en langt større skala enn tidligere.» For eksempel klarte ikke franskmennene å følge opp seieren sin i Slaget ved Sainte-Foy i 1760 fordi de ikke fikk ettersendt forsyninger fra Frankrike, så hendelsen i Quiberonbukta kan ha vært avgjørende for skjebnen til Ny-Frankrike og dermed Canada.
Frankrike opplevde en kredittinnstramming, siden finansmennene innså at britene nå kunne angripe når de måtte ønske mot fransk handel.
Hoàng Xuân Vinh
Hoàng Xuân Vinh (født 6. oktober 1974 i Hanoi) er en profesjonell sportsskytter (pistol) fra Vietnam, og representerer hjemlandet. Han deltok under Sommer-OL 2012 i grenen skyting og øvelsen 50 m pistol hvor han tok en 4.-plass bare 0,1 poeng bak bronsemedaljen. Vinh deltok og i 10 m luftpistol, her hadde han ett poeng for lite til å nå finale-skytingen og ble nummer ni. Han var Vietnams eldste utøver under Sommer-OL 2012 med sine 37 år. I Sommer-OL 2016 i Brasil tok han Vietnams første gullmedalje noensinne i de Olympiske leker. Dette skjedde i grenen 10 m luftpistol der han oppnådde en skår på 202,5, foran Brasils Felipe Almeida Wu på andreplass med 202,1 poeng. Senere i lekene tok han også sølv i 50 m pistol, bak Jin Jong-oh, og ble med det første utøver fra Vietnam til å ta to olympiske medaljer.
Referanser
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 22 i 10 meter luftpistol.
Wolfgang Wilhelm av Pfalz-Neuburg
Wolfgang Wilhelm av Pfalz-Neuburg (født 4. november 1578 i Neuburg an der Donau, død 20. mars 1653 i Düsseldorf) var en tysk riksfyrste i det hellige romerske rike av den tyske nasjon. Han var både hertug av Pfalz-Neuburg og hertugdømmet Jülich-Berg fra 1614 til 1653. Han var eldste sønn av Pfalzgreven og hertugen av Neuburg Philipp Ludwig von Pfalz-Neuburg (1547–1614) og Annas av hertugdømmet Jülich-Kleve-Berg (1552–1632).
Hengebre
Hengebreer er oftest selvstendige flak i bratte fjellsider der det ikke er noen botn, men kan også være utløpere av platåbreer. Små breer som forekommer spredt i områder med isbreer er også hengebreer. Større hengebreer er vanlig i Alpene og på vulkankjegler, for eksempel Beerenberg på Jan Mayen.
Et viktig trekk ved hengebreer er at det ikke er dannet noen markert botn (fordypning i fjellsiden), men om breen vokser seg stor nok vil den over tid erodere dalsiden og forme en botn og da blir breen gradvis til en botnbre.
Snøskred
Snø- og isskred fra hengebreer er vanlig og frakter is og snø til dalbunnen under. Når dette skjer kan det for katastrofale følger for personer og eiendom som befinner seg nedenfor breen.
I 1937 ble alle 16 deltagere i en ekspedisjon til Nanga Parbat drept da de slo leir under en hengebre som kollapset og ismassene traff leiren.
Football League 3. divisjon sør 1924–1925
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Hengebre
Snøskred
Steinras og isskred fra en hengebre var ansvarlig for Kolka-Karmadon-raset i Russland i 2002, som tok livet av minst 125 mennesker og begravde deler av landsbyen Karmadon.
Sabrina Germanier
Sabrina Germanier (født 7. juni 1999) er en argentinsk volleyballspiller.
Deniss Karpak
Deniss Karpak (født 18. juli 1986) er en estisk seiler som spesialiserer seg i finnjolle. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 11.
Sabrina Germanier
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hennes ble utslått i gruppespillet.
Eugenia Nosach
Eugenia Nosach (født 31. mars 1993) er en argentinsk volleyballspiller.
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hennes ble utslått i gruppespillet.
Eirik Eikrann
Eirik Finn Eikrann (født 29. mars 1899 i Oslo, død 4. august 1977 ) var en norsk arkitekt.
En periode i 1920-årene var Eikrann medarbeider hos Sverre Pedersen, som vant reguleringskonkurransen for Blindern. Før krigen var han blant Tønsbergs toneangivende arkitekter og deltok i utviklingen av Slottsfjellsmuseet i 1930-årene. I denne perioden tegnet Eikrann den særpregede Husøy kirke utenfor Tønsberg (innviet 1933). Kirken er forblendet med lokal, rød syenitt og er i det ytre påvirket av norske middelaldersteinkirker, mens den innvendig er preget av en funksjonalistisk påvirket klassisisme.
Eikrann var opptatt av husflidstradisjoner og ble sekretær i Landsråd for husflid, husindustri og småindustrisaker (opprettet 1934). Fra 1937 var han inspektør i samme råd. Han redigerte en utgave av Eilert Sundts verk Husfliden i Norge som ble utgitt i 1945.
Fra 1940 arbeidet Eikrann som lærer i frihåndstegning ved Statens håndverks- og kunstindustriskole. Under krigen var Eikrann heimeyrkesjef, og etter at heimeyrkediplomet ble innstiftet i 1942, var han året etter med og delte det ut til blant andre Anders Sandvig. Eikrann virket en periode som gjenreisningsarkitekt, men ble i 1946 ekskludert fra Norske arkitekters landsforbund på grunn av medlemskap i Nasjonal Samling under krigen. Han utarbeidet en reguleringsplan for kvartalet mellom Sannergata, Thv. Meyers gate, Beyerbrua og Akerselva i Oslo i 1955–1959.
Nasjonalmuseet sitter på Eikranns privatarkiv, som omfatter en rekke prosjekttegninger.
Daniela Simian Bulaich
Daniela Simian Bulaich (født 5. september 1997) er en argentinsk volleyballspiller.
Blikana
Levevis
Larvene lever i jorda av røtter, utviklingen kan gjerne ta 2-3 år. De voksne billene besøker gjerne blomster, men aktivitetsperioden er kort.
Daniela Simian Bulaich
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hennes ble utslått i gruppespillet.
Blikana
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Lilloseterveien (Oslo)
Lilloseterveien (1-99, 2-62B) er en vei på Ammerud i bydel Grorud i Oslo. Den går fra Kristian Bogneruds vei til en parkeringsplass nord for Alundamveien og derfra videre 3,6 km som turvei inn til Lilloseter i Nittedal.
Navnet ble vedtatt i 1963.
Mojtaba Abedini
Mojtaba Abedini Shormasti (født 11. august 1984) er en iransk fekter som fekter i sabelklassen. Han representerte Iran under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i første runde.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble han utslått i åttendedelsfinalen i den individuelle konkurransen.
Farley Granger
Farley Granger (født 1. juli 1925 i San Jose i California, død 27. mars 2011 i New York City) var en amerikansk skuespiller på teater, TV og i filmer.
Den persiske sibylle
Den persiske sibylle er en sibylle som ble sagt å være den profetiske prestinne som presiderte over det apolloniske orakel. Hennes stedsplassering er temmelig vag, vag nok til at hun også kalles den babylonske sibylle.
Farley Granger
Bakgrunn
De var nedtynget av gjeld, og til slutt ble resten av deres eiendeler solgt på en tvangsauksjon. Familien slo seg ned i en liten leilighet i en annen del av Hollywood, og Grangers foreldre hadde forskjellige midlertidige jobber. Deres alkoholproblemer økte etterhvert i omfang på 1930-tallet. Grangers far fikk først arbeid som kontorist i North Hollywood i departementet for arbeidsledighet i California.
Den persiske sibylle
Den reisende geografen Pausanias fra 100-tallet e.Kr., som besøkte Delfi, nevner fire sibyller. Én av dem kaller han den hebraiske sibylle, og sier om henne at hun var: "''«oppdratt i Palestina og kalt Sabbe, faren het Berosus og moren het Erymanthe. Boen sier hun var babylonier, mens andre kaller henne en egyptisk sibylle.»"
Farley Granger
Skuespiller
I løpet av sin lange karriere som skuespiller som spenner over flere tiår, var Farley Granger kanskje mest kjent best for hans to prosjekter som han samarbeidet med Alfred Hitchcock om. Deres første felles filmprosjekt var Rope («Repet») fra 1948. Deretter hadde han ofte roller av typen «søk gutt med store problemer». På grunn av sitt utseende ble han spådd en lysende karriere, men helt i toppen kom han ikke, til tross for de store forventninger. Hans mest kjente rolle var i Hitchcocks Farlig reisefølge i 1951. En annen viktig film i hans karriere var Luchino Viscontis Lidenskap (1954), en italiensk film. Året etter spilte han i den biografiske film Den store kandidat.
Den persiske sibylle
Den middelalderske bysantinske encyklopedien Suda hevder at den hebraiske sibylle er forfatterinne av de sibylliske orakler.
Farley Granger
Skuespiller
I 2003 hadde Granger sin aller siste filmopptreden; i dokumentarfilmen Broadway: The Golden Age, by the Legends Who Were There.
Zach Railey
Zach Railey (født 9. mai 1984) er en amerikansk seiler som spesialiserer seg i finnjolle. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 12. Han tok sølv i samme klasse under Sommer-OL 2008.
Farley Granger
Senere livsår
I 2007 publiserte Granger en selvbiografi, skrevet sammen med samboeren, Robert Calhoun. I boken tar han opp ikke bare sin lange karriere, men også sitt personlige liv og sin seksuelle legning. Samboeren Robert Calhoun døde av lungekreft i New York City den 24. mai 2008.
Granger selv døde av naturlige årsaker den 27. mars 2011, da han var 85 år gammel.
For sine mange bidrag til TV og film er Granger blitt tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Denne stjernen er ved 1551 Vine Street i Hollywood.
Byutvidelser i Oslos historie
Byutvidelser i Oslos historie har øket Oslo bys og Oslo kommunes areal fra å omfatte Kvadraturen i 1624, mindre enn en kvadratkilometer, til 454 kvadratkilometer etter den siste, mindre byutvidelsen i 1980.
Av fire store byutvidelser er tre – 1839, 1859 og 1878 – knyttet til den voldsomme byveksten på 1800-tallet; byen fikk det arealet den trengte for å vokse til en storby frem til 1900. Kristiania (byens navn til 1925) ble landets eneste murby etter kontinentale forbilder, med et rutenett av gater, plasser og fire etasjer høye murgårder i lukkede kvartaler, dagens indre by.
I 1948 ble hele resterende Aker herred innlemmet i Oslo, til det som med et ubetydelig unntak utgjør dagens areal for Oslo kommune. Det avgjørende var en situasjon med stor bolignød etter andre verdenskrig og vilje til å bygge på de store jordbruksområdene i Aker. Det som var Aker til 1948 utgjør nå ytre by med villaer og delte boliger, blokker i drabantbyer og et bylandskap mye mer preget av biltrafikk og med mye mindre tett befolkning enn indre by. Marka, det vernede naturområdet som dekker to tredeler av kommunens areal, ble også en del av byen.
Nye kommunikasjonsmidler var med å gjøre byveksten mulig, fra en hest- og fotgjengerby frem til sporveien kom i 1875 og byen kunne strekkes rundt tre kilometer ut fra sentrum, og til mellom- og etterkrigstidens ytre by preget av bil og T-banen.
De politiske kampene rundt byutvidelsene har handlet om interessemotsetninger: beskyttelse av byborgernes handelsmonopol eller rett til å drive alle typer næring i og utenfor byen, særlig tom. 1839; alles rett til å sette opp trehus eller murtvang og profesjonell, regulert byutvikling; tiltrekke gode skattebetalere og samtidig unngå ansvar for understøttelse av fattige. Allerede fra 1629 ble bymarken, fellesmarken på mer enn fem kvadratkilometer der byen var grunneier, regnet som «byens grunn» og styrt av byens myndigheter. I 1657 kom den første byutvidelsen i form av utfylling i Bjørvika med nye kvartaler. Fra 1784 til 1819 ble handelsområdet utvidet fire ganger, men disse gjaldt små områder og fikk liten betydning for ettertiden. En grunn er at frem til midten av 1800-tallet var handelsområdet (kjøpstaden) bare en av flere avgrensninger av byen. Fra utvidelsen i 1839 var kommunens territorium og mulighetene for fremtidig byvekst utvidelsens hovedtema.
Oversikt over byutvidelser
Tabellen viser byutvidelser med tillagt areal og strøk eller bydeler for hver utvidelse.
Areal ved byutvidelser
1000 dekar = 1 kvadratkilometer
Per 2020 er arealet 454,12 kvadratkilometer fastland og øyer ifølge Statens kartverk.
Middelalderbyen Oslo
Formell fastsetting av grenser for middelalderbyen Oslo skjedde da Magnus Lagabøtes bylov av 1276 ble gjort gjeldende for Oslo. Byens areal var mindre enn én kvadratkilometer (1000 dekar) inkludert takmarken, den tids bymark der bymyndighetene styrte og byfolket kunne dyrke og bruke beite. Byloven fra 1276 angir byens grenser ved blant annet Tøyenbekken, Eikabergkleiva, ut i vågen på høyde med Akersneset og tilbake til Tøyenbekken. Dette tilsvarer omtrent Gamlebyen, deler av Vålerenga og Grønland, og halvparten av Bjørvika samt den bratte skråningen ovenfor Loenga mot toppen av Ekeberg. Middelalderbyen ble liggende utenfor Christiania til 1878.
Christiania 1624 og Bymarken 1629
Byen Christiania som ble bygget etter brannen i 1624 var avgrenset av festningen, Bjørvika og vollene, som gikk fra Bjørvika til sydlige enden av Stortorvet og videre på skrå til de møtte Pipervika omtrent der Rådhusgata i dag kommer ut på Rådhusplassen, slik det er fremstilt på Coucherons kart. Bystatus var knyttet til byborgerskap – og byen var det området der gårdeierne kunne oppnå fulle handelsrettigheter. Dette ble omtalt som «den egentlige by», og omfattet ved oppmåling i 1737 byen innenfor vollene, grovt sett det som i dag er Kvadraturen, og dessuten eiendommene syd for Grensen fra Akersgata til Stortorget, nordsiden av Stortorget og tre kvartaler øst for Domkirken.
Byen var grunneier og utøvet myndighet over Bymarken, områdene nord og vest for den egentlige by, der hver gårdeier i byen kunne få tildelt et areal til beite og dyrking av fôr og grønnsaker. Bymarken ble omtalt som «byens grunn», men ble ikke regnet til byens areal. Mellom byen og bymarken lå forstedene, som i 1745 var Pipervika, Grensen, Vaterland og Sagbanken (området vest for utløpet av Akerselva) og – nordøst for bymarken – Sagene. Byborgerne som var tildelt løkke betalte løkkeskatt til byen, men ikke eiendomsskatt til staten. På 1600- og 1700-tallet omfattet altså byen den egentlige by, forstedene og bymarken, til sammen 5552 dekar.
Den første byutvidelsen i 1657
Kvartalene innenfor vollene var fullt bebygget rundt 1650, som Geelkercks kart og perspektivtegning viser. Behovet for utvidelse førte til at stattholder Niels Trolle tillot folk å bygge på oppfylt grunn ute i Bjørvika, mot at de selv bekostet fyllmasser og tiltak for å stabilisere grunnen. Ingeniøroffiseren Willem Coucheron utarbeidet en «reguleringsplan» for forlengelse av de øst-vest-gående gatene og anlegg av tre rekker kvartaler utenfor Dronningens gate. Hans kart viser eksisterende bebyggelse med kraftig rød strek og de nye kvartalene med tynnere strek. Denne utvidelsen ble langt på vei fullført før 1680. De ytterste kvartalene mellom Store og Lille Strandgate ble delvis bebygget før en brann i 1708 rammet dette strøket.
Fire små byutvidelser fra 1784 til 1819
Gjennom fire byutvidelser fra 1784 til 1819 fikk en del gårdeiere handelsrett, altså anledning til å drive handel på linje med gårdeiere i Kvadraturen. Handelsretten måtte kjøpes fra bykassen, og gårdeiere kunne si nei takk. Gårdene som fikk handelsrettigheter lå langs gater, slik at noen gårder langs en gate hadde handelsrett, andre ikke. Byen var ikke bestemt som et sammenhengende territorium.
Tildeling av kjøpmannsrettigheter utenfor byen hadde skjedd før 1780, det året var det sju kjøpmenn i Storgata som hadde slik rett og fem til sammen i Møllergata, Grensen og Sagbanken. I 1784 ble byen utvidet ved at gårdene langs Storgata (frem til Brugata), Brugata og ved Lilletorget (daværende Vaterlands torv) fikk adgang til å få kjøpmannsrettigheter. Plankekjørerne passerte Lilletorvet og ga grunnlag for handel her. Rettighetene var knyttet til person, slik at nye gårdeiere måtte ha egen bevilling for å drive handel. De fleste gårdene fikk tilbud om å kjøpe handelsrettigheter, og omtrent halvparten benyttet seg av tilbudet ved utvidelsen.
Neste utvidelse kom i 1794, da to gårder i Dronningens gate ved Biskop Gunnerus gate fikk handelsrett. I regjeringens forlag til utvidelsen i 1839 slås det fast at det siden 1784 bare var foretatt små utvidelser i 1817 og 1819, som beskrevet her. Den store byutvidelsen i 1794 som er vist på et mye brukt kart er en misforståelse, og utstrekningen på kartet er forvekslet med utvidelsen i 1839.
I den sydlige enden av byen skjedde en utvidelse i 1817, ved at deler av glaciet som ikke lenger hadde militær betydning, ble innlemmet. Etter at Grev Wedels plass og tomt til Frimurerlogen var avsatt, ble det innlemmede området begrenset til seks dekar som i dag er kvartalet som grenser til Grev Wedels plass og Glacisgata. Begrunnelsen var å gi rom for boliger og offentlige bygninger, anslått til 6 til 8 tomter. Området ble ikke sett på som attraktivt nok til at private ville bygge, og det forble stort sett åpent inntil det igjen ble båndlagt for militære formål i 1830-årene.
I 1819 ble åtte bebygde eiendommer nord for Grensen, fra Stortorget til Akersgata, lagt til byen. Av de åtte var det tre, med et areal på under to dekar, som i 1839 hadde benyttet seg av muligheten til å få handelsrett. Handelsterritoriet, den egentlige by, utgjorde etter utvidelsen i 1819 282 dekar.
Utvidelsen i 1839 – Vaterland, Fjerdingen, et areal for fremtidig byvekst og noe i vest
I 1804 søkte gårdeiere i forstedene Grensen og Vaterland om å bli innlemmet i byen. Byens valgte representanter (12 byborgere) og magistraten uttalte seg imot, da en utvidelse ville trekke handel ut av byen og til forsteder som lå gunstigere til for å fange opp bøndene som kom til byen. Søknadene ble avslått i København i 1806.
Vaterlandsbeboernes søknad i 1836 om å bli en del av byen startet en ny debatt om byutvidelse. Grunneier Nils Young søkte på samme tid om å få utparsellere sin eiendom nord for Stortorvet og anlegge forbindelse mellom Storgata og Møllergata, mot at området fikk handelsrett. Både befolkningen, antall med kjøpmannsrett og omsetningen i handel hadde økt mer enn 50 % mellom 1784 og 1835, og det var bred enighet om at byen trengte en stor utvidelse.
Stortinget vedtok å innlemme fire områder: Område C innebar noe nytt: et ubebygget område ble lagt til byen for å sikre at fremtidig gate- og byregulering kunne
I dette området kom en velregulert murbebyggelse med Youngstorget og Torggata som avlastning for Stortorvet og Storgata. Dette la til rette for den murbyen som ble bygget i perioden 1840 til 1910 og fremdeles preger det sentrale Oslo. Utvidelsen i 1839 utgjorde 442 dekar, 152 dekar bebygget og 285 dekar ubebygget grunn. Byarealet ble dermed mer enn fordoblet.
De forstedene som etter 1839 fortsatt lå utenfor byen var Hammersborg, Bergfjerdingen, Pipervika, Ruseløkkbakken og Sagene på byens grunn, og Grønland, Lakkegaten og Enerhaugen på landets grunn.
Før midten av 1800-tallet: Byen var ulikt avgrenset av ulike myndighetsområder
Fra sent på 1800-tallet har bygrenser vært avgrensning av et territorium for en kommune. Byens grenser før midten av 1800-tallet var ulik for ulike myndighetsområder, handelsområdet (kjøpstaden) var bare en av flere avgrensninger av byen. Jan Eivind Myhre har i avsnittet «De ni byer» i Oslo bys historie en oversikt over ulike måter byens grenser ble trukket, før utvidelsen i 1859 i all hovedsak skapte én grense:
Utvidelsen i 1859 – Bymarken og noe av den fremtidige østkanten
Etter initiativ fra sin fattigkommisjon krevde Aker i 1832 at byen måtte utvides, slik at byen overtok det økonomiske ansvaret for de fattige i forstedene, som tynget Akers herredskasse. Akershusrepresentanter fremmet ved hvert storting fra 1833 forslag om utvidelse eller bidrag til Akers fattigutgifter. Stortinget vedtok utvidelse i 1851 og 1854, ved begge anledninger også med støtte fra Christiania, men begge ganger nektet kongen å gi lovvedtaket sanksjon. I 1854 var sanksjonsnekt begrunnet særlig med at kommunen ikke hadde tatt med det området som ble Grünerløkka.
En kommisjon oppnevnt av staten for å utrede forholdet mellom Christiania, forstedene og Aker foreslo i sin innstilling i 1843 at forstedene som lå i Aker skulle innlemmes i byen. Som et alternativ til dette foreslo kommisjonen å opprette en egen kjøpstad (by) som skulle hete Akerstad og omfatte forstedene Grønland, Leret, Lakkegata og Enerhaugen; og bebyggelsen ved Smalgangen, Nordbygata, Tøyengata og Platous gate. Den nye kjøpstaden skulle få tilskudd fra byen og Aker.
Utvidelsen som ble vedtatt i Stortinget i 1857 og gjaldt fra 1. januar 1859 omfattet områdene der forstedene Grønland, Leret, Oslo (Gamlebyen), Sofienberg, Grünerløkka, Rodeløkka sydvest for Verksgata og østre og nordlige Sagene lå, strøk av den fremtidige østkanten. Folkemengden var 9551 i de områdene som ble innlemmet i byen 31. desember 1855, av dette 1399 i Oslo (Gamlebyen), 5844 i Grønland og de andre forstedene, og 2308 i «landdistriktene» i Aker. Hele bymarken på om lag 5,5 kvadratkilometer, et område avgrenset av Akerselva opp til Sagene, Lovisenberg, Fagerborg, Bislett, Uranienborg og Skillebekk regnes også fra 1859 som fullt ut en del av byen. Et viktig tema ved utvidelsen var at «hele Fabrikbyen langs elven forenes med Staden.»
Før utvidelsen ble det bygget trehus utenfor den gamle grensen, for å komme murtvangen i forkjøpet. Mest kjent er «Ny York» nederst på Grünerløkka, som fikk navn etter byggehastigheten.
Utvidelsen i 1878 – areal for å vokse til storbyen Kristiania
Allerede kort tid etter utvidelsen i 1859 grodde det opp nye forsteder på utsiden av den nye bygrensen: Balkeby i vest, Moløkka syd for Bjølsenparken, Bjølsen og Sandakerjordet i nord og Torshov, Rodeløkka, Kampen, Vålerenga og Ekebergskråningen i øst. Diskusjonen om forsteder som samlinger av mennesker som førte med seg fattigdom, laster og forbrytelser, var levende. Ved utvidelsen i 1878 ble det forhandlet frem et byggebelte utenfor bygrensen der bygningsloven for byen av 1875 gjaldt. Slik ville man unngå at det kom nye forsteder der fattige bygget egne boliger og de sosiale forholdene ble dårlige. Byggebeltet hadde den virkningen det var ment å ha.
Utvidelsen utgjorde 6,8 kvadratkilometer og folkemengden i de områdene som ble innlemmet i byen var nær 25,000. Mer enn to tredjedeler av Akers befolkning ble hjemmehørende i byen, og Akers innbyggertall var etter utvidelsen rundt 12,000. De strøkene som ble innlemmet i 1878 var Anefeltløkken (området omfatter dagens Gamlebyen gravlund), Bakerenga (vest for Anefeltløkken), Ekeberg (til sammen cirka 1800 innbyggere), Vålerenga, Svendengen (løkken like nedenfor Kværnerfossene), Kværner, Rosendalløkken, Jordal og Strømsveien (cirka 2200), Kampen og Grueløkka (cirka 3700), Rodeløkka, Dælenenga, Sinsen og Torshov (cirka 5000), Sandakerjordet (cirka 750), Bjølsen og Moløkken (cirka 1150), Balkeby (cirka 1100), Hegdehaugen og Frognerjordet (cirka 1650), Holteløkken, Briskeby og Schafteløkken (cirka 350). Nydalen med store fabrikker lå lenger fra sentrum enn noen av områdene som ble innlemmet, men det var strid om dette strøket skulle omfattes av byutvidelsen eller ikke helt til Stortinget avgjorde at det ble liggende i Aker.
Bygrensen fra 1878 omfatter det som ble murbyen med gater, kvartaler, byparker, den tette byen laget for sporveien og fotgjengere, med mer enn 10,000 innbyggere per kvadratkilometer, i dag kalt indre by. Sporveien ble sett på som nødvendig for å kunne bygge leiegårder i ytterkant av de nye grensene: I 1893 ble byggetomter i Elisenbergveien på Frogner annonsert med «Diligenceforbindelse til Karl Johansgade til sporveispris.» Indre by skiller seg tydelig fra ytre by, som er preget av spredt blokk- og småhusbebyggelse og en befolkningstetthet på om lag en tredjedel av dagens indre by.
James Honeybone
James Benjamin Honeybone (født 11. januar 1991) er en britisk fekter som fekter i sabelklassen. Han representerte Storbritannia under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i første runde.
Yanahuara (distrikt)
Yanahuara er et distrikt i provinsen Arequipa i regionen Arequipa i Peru. Distriktets nasjonale statistikkode er 040126 og hovedstaden er Yanahuara.
Delphinobius
Delphinobius er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.
Utseende
Små, kraftige, matt brunlige oldenborrer med påfallende lange og kraftig bakbein.
Atlantiske språk
Atlantiske språk, eller vestatlantiske språk, er en gruppe språk i familien niger-kongospråk.
De atlantiske språkene snakkes langs Atlanterhavskysten fra Senegal til Liberia. Wolof i Senegal og flere av fula-språkene er de mest folkerike av de atlantiske språkene, med flere millioner brukere hver. Andre viktige medlemmer inkluderer serer og jola-dialektklyngen i Senegal.
De fleste atlantiske språk har konsonantmutasjon og har substantivklasse-systemer som ligner på de fjernt beslektede bantuspråkene. Noen språk er tonale, mens andre, som wolof, har tonehøyde-aksent-systemer. Den grunnleggende ordrekkefølgen har en tendens til å være subjekt-verb-objekt.
Byutvidelser i Oslos historie
Utvidelsen i 1878 – areal for å vokse til storbyen Kristiania
Den nye bygrensen ble markert ved 81 cirka 100 cm høye og cirka 450 kg tunge merkesteiner i granitt, fra sjøkanten i Kongshavn i øst (nr. 1) til Frognerelvens utløp i vest. I 1998 var minst 15 steiner fortsatt plassert der de opprinnelig sto.
Doune Castle
Doune Castle er et slott og en borg fra middelalderens Skottland, og ligger i landsbyen Doune, ikke langt fra Dunblane i regionen Stirling.
Byutvidelser i Oslos historie
Sammenslåingen med Aker i 1948
Allerede mens den kompakte 1800-tallsbyen ble bygget, startet bybygging utenfor grensene fra 1878, særlig langs jernbanene: Bryn kom som landets kanskje første togforstad rundt 1860, og i 1900 bodde det 2600 mennesker i stasjonsbyene i Østre Aker (Grorud var den andre av størrelse), og 3100 langs Smålensbanen (Bekkelaget, Nordstrand og Ljan). Jernbane og trikk kom til Grefsen henholdsvis i 1900 og 1902 og langs Holmenkollbanen, som kom i drift til Slemdal i 1898, kom det tidlig villabebyggelse. Hagebybevegelsen, som kom fra England ved århundreskiftet, traff nordmenns ønske om eget hus med hage rundt, og tidlig på 1900-tallet ble det etablert hagebyer i Aker, Ullevål hageby, Lille Tøyen hageby og Lindern hageby (halvdelen i Aker).
Doune Castle
Historie
Anlegget ble oppført av Robert Stewart, 1. hertug av Albany sent på 1300-tallet, etter at det første anlegget som skal ha blitt bygget på 1200-tallet ble ødelagt under den skotske uavhengighetskrigen. Robert Stewart var sønn av kong Robert II av Skottland og regent for Skottland fra 1388 og fram til sin død. Hertugens støttepunkt har overlevd relativt intakt og fullstendig, og det blir antatt at hele anlegget slik det står ble bygget under ett. Da hertug Richards sønn og arvtaker Murdoch ble henrettet i 1425 gikk slottet over i kongelig eie og ble hovedsakelig benyttet som kongelig jakthus og enkesete, hvor blant andre Mary av Gueldres (c.1434–1463), Margrete av Danmark (1456–1486) og Margaret Tudor (1489–1541), enkene etter henholdsvis Jakob II, Jakob III og Jakob IV.
Byutvidelser i Oslos historie
Sammenslåingen med Aker i 1948
Oslo kommune kjøpte fra slutten av 1800-tallet grunn og tilrettela for boligbygging i beltet rett utenfor bygrensen, som Marienlyst og Sinsen, der det begge steder ble bygget tette rekker av blokker i 1930-årene. Bolignøden viste seg i statistikken ved at 36,500 personer (14,000 familier / husholdninger) sto som boligsøkere ved Oslo kommunale leiegårdskontor i 1948.
Cansu Özbay
Cansu Özbay (født 17. oktober 1996) er en tyrkisk volleyballspiller.
Doune Castle
Historie
Maria, skottenes dronning, (styrte i årene 1542–1567) bodde på Doune ved en rekke anledninger hvor hun hadde en gruppe rom over kjøkkenet. Doune var bemannet med en styrke lojal til Maria gjennom den korte borgerkrigen som brøt ut da hun ble tvunget til å abdisere i 1567, og ble sittende her til de overga seg til regenten Matthew Stewart, 4. jarl av Lennox i 1570 etter en tredagers blokade.
Cansu Özbay
Hun representerte Tyrkia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hennes ble utslått i kvartfinalen.
Byutvidelser i Oslos historie
Sammenslåingen med Aker i 1948
I Aker herredsstyre kom saken opp første gang i 1908, da Christiania magistrats forslag om sammenslåing ble avvist. I 1931 ble det nedsatt et forhandlingsutvalg som skulle forberede saken, på grunnlag av en innstilling fra en skjønnsnemnd, som kom i 1932. Valget i 1934 ble for Akers del preget av sammenslåingssaken, og fra da og frem til 1948 sto Arbeiderpartiet for sammenslåing, mens Høyre fryktet at Aker ville bli oppslukt av byen og ønsket i stedet et lovpålagt samarbeid mellom de to kommunene. Ap og Venstre, med støtte fra Frisinnede, dannet flertall for å gå videre med saken. Borgerlig flertall (Høyre og Bondepartiet med støtte av Frisinnede) ved valget i 1937 dempet takten i prosessen. Dette flertallet sto nå også for et forslag om at Aker skulle forlate Akershus fylke og danne fylke sammen med Oslo.
Doune Castle
Historie
Mot slutten av 1500-tallet gikk eiendommen over til jarlene av Moray.
Byutvidelser i Oslos historie
Mindre utvidelser: Sjursøya 1938, Etterstad 1946 og Tangerud 1980
Sjursøya, som Kristiania kommune kjøpte fra Aker herred i 1920, og Kneppeskjær ble innlemmet i byen ved kgl. res. 11. februar 1938 etter at havnevesenet hadde gjort Sjursøya landfast og omdannet den til havneområde. Utsprengningen begynte i 1921 og var ferdig i 1934. En landtunge som innbefattet jernbanen, men ikke Riksvei 1, forbandt Sjursøya med Oslo. Området utgjorde 181 dekar.
Doune Castle
Historie
Slottet deltok i kamphandlinger under krigen i de tre kongeriker i årene 1644 til 1651 og Glencairn-opprøret mot Oliver Cromwell i 1653 og under Jakobittopprørene på slutten av 1600-tallet og begynnelsen av 1700-tallet. I 1800 var anlegget ganske skadet, men restaureringsarbeider ble gjennomført i 1880-årene. På 1900-tallet kom anlegget i statlig eie, og blir nå ivaretatt av Historic Scotland.
Simge Şebnem Aköz
Simge Şebnem Aköz (født 23. april 1991) er en tyrkisk volleyballspiller.
Doune Castle
Utforming
På bakgrunn av den status og posisjon lå til hertug av Albany, uttrykket Doune de daværende forestillingene om hvordan et kongelig slott skulle være. Slottet og befestningen er bygget rundt en borggård omgitt av bygninger, men hovedsakelig er bare de nordlige og nordvestlige fløyene ferdigstilt. Disse består av et 29 meter høyt tårnhus over adkomsten og består av rom for slottsherren og hans familie, og et eget tårnhus med kjøkken og gjesterom. Disse er forbundet med en stor hall på 20 x 8 meter, og med en høyde på 12 meter opp til tømmertaket. Steinarbeidene er nesten overalt fra slutten av 1300-tallet, med bare mindre reparasjoner som ble utført i 1580-årene.
Simge Şebnem Aköz
Hun representerte Tyrkia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor laget hennes ble utslått i kvartfinalen.
Byutvidelser i Oslos historie
Mindre utvidelser: Sjursøya 1938, Etterstad 1946 og Tangerud 1980
Etterstad som lå i Aker ble innlemmet i byen i 1946 for å lette kommunens boligbygging på østsiden av byen. Siden rundt 1930 var det bygget blokker i strøket. Området som ble innlemmet i byen utgjorde 406 dekar.
Doune Castle
Utforming
Slottets utforming blir av historikere sett på å være som en del av en utvikling mot mer integrerte borggårdsbygninger, slik som kongelige slott som Linlithgow, som ble bygget gjennom 1400-tallet og tidlig 1500-tallet. Utformingen av Doune tilsvarer utformingen av samtidige slottsanlegg som Tantallon og Bothwell, og framstår, i varierende grad, slik som andre anlegg fra samme periode.
Byutvidelser i Oslos historie
Mindre utvidelser: Sjursøya 1938, Etterstad 1946 og Tangerud 1980
Den siste byutvidelsen kom i 1980, da Tangerud ved Stovner, et område på 252 dekar med ca. 50 innbyggere, ble overført fra daværende Skedsmo kommune til Oslo.
Doune Castle
Utforming
Under restaurasjonene på 1880-tallet ble tømmertakene og tregulvene erstattet, samt innredningen.
Byutvidelser i Oslos historie
Navn knyttet til bygrenser
Bekken Skillebekk var frem til 1859 grense mellom bymarken og Frogner Hovedgård. Gaten Grensen var grense mellom kvartalene (Kvadraturen) og forstedene da byvollene ble revet, bekreftet i matrikuleringen som ble gjort i 1736. Grenseveien, navnsatt i 1926, fulgte bygrensen er par hundre meter fra Carl Berners plass. Hegdehaugsveien går over i Bogstadveien i Smithebakken der bygrensen inntil 1878 fulgte kryssende Underhaugsveien og Professor Dahls gate. Gatene var navnsatt i hver sin kommune.
Doune Castle
Moderne tid
I moderne tid har Doune Castle blant annet blitt brukt som innspillingssted for filmene Ivanhoe - den svarte ridderen (1952) med Robert Taylor og Elizabeth Taylor. , Monty Python og ridderne av det runde bord, TV-serien Game of Thrones og en filmatisering av En sang om is og ild av George R.R. Martin.
Byutvidelser i Oslos historie
Litteratur
Lovene om byutvidelser
Annen litteratur
Bad Godesberg
Bad Godesberg er en bydel i Bonn, Tyskland. Her bygde frankerne tilfluktsborgen Godesburg i middelalderen.
Turbo Basic
Turbo Basic er en kompilator og en dialekt av programmeringsspråket BASIC som opprinnelig ble skapt av Robert Zale (1945–2012) og som deretter ble oppkjøpt av Borland. Da Borland stoppet utviklingen og salget av den, kjøpte Zale den tilbake, omdøpte den til PowerBASIC og grunnla PowerBASIC Inc. for å fortsette utvikling av den.
Munkelia (Oslo)
Munkelia (1–19, 2-20) er en vei på Munkerud i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Kittel-Nielsens vei til Kaptein Oppegaards vei.
Turbo Basic
Merkenavnet Turbo betyr at eksekverbare filer ble generert raskt, og ikke nødvendigvis at koden var optimal. Kompilering og lenking av objektfiler foregikk automatisk i én enkelt sekvens, mens disse oppgavene som regel tidligere ble utført manuelt hver for seg. Borland benyttet samme konsept og merkenavn i Turbo Pascal, Turbo C, Turbo C++, Turbo Modula-2, Turbo Prolog og Turbo Assembler.