cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elektromagnetisk induksjon
Gjensidig induksjon eller gjensidig induktans
Den induserte spenningen vil være proporsjonal med antall vindinger i de to spolene, strømmen og magnetisk fluks som går gjennom hver av spolene. Diagrammet til venstre viser vanlig symbolbruk for en magnetisk koblet krets. Størrelser relatert til den venstre spolen gis tallet 1. Tallet 2 brukes for størrelser for den høyre spolen. Magnetisk fluks forårsaket av spolen 1 som påvirker spole 2 kalles ΦB2. Den gjensidige koblingen mellom de to spolene virker begge veger, slik at en magnetisk fluks fra spolen 2 kan påvirke spolene 1. Denne fluksen kalles ΦB1. På samme måte som med selvinduksjon kaller en dette for gjensidig induktans, men betegner denne M. Formelen som definerer gjensidig induktans blir lik den i avsnittet over for selvinduktansselvinduktans:
Videre vil den induserte elektromotoriske spenningen i hver av viklingene være gitt av:
Minustegnene viser til Lenz' lov. Ligningene forteller at en endring av strømstyrken i spole 1 forårsaker en endring av fluks i spole 2 som induserer en EMS som motvirker denne fluksendringen. Motsatt forhold for en strømendring i spole 2.
Som nevnt vil det induseres en spenning i de magnetisk koblede spolene om det inntreffer en endring av magnetisk fluks. Dette kan en oppnå ved en inn eller utkobling av likespenning som forklart over, eller at spenningskilden gir vekselstrøm. En innretning som utnytter dette prinsippet er en transformator. Transformatoren har til hensikt å overføre energi mellom elektriske kretser med forskjellig spenning, men andre formål finnes også. I prinsippet er den likt utført som det som er forklart over.
Gjensidig induktans har også ulemper, ved at elektriske kretser og apparatet påvirker hverandre. Dette kan gi forstyrrelser eller ødeleggelse, lynnedslag er et eksempel der induserte spenninger kan føre til ødeleggelser selv om ikke lynet treffer elektriske installasjoner direkte. Et annet eksempel er to parallelle kraftlinjer, der den ene kobles ut for vedlikehold. En skulle da tro at den utkoblede kraftlinjen var spenningsløs og ufarlig, men er linjene lange kan farlige spenninger bli indusert i den. Personalet som skal utføre arbeidet må derfor ha rutiner for å unngå elektrisk sjokk. Et tredje eksempel er mer høyfrekvent påvirkning mellom kraftsystemer, telefonsystemer, mobiltelefoni, samt praktisk talt alle slags elektroniske og elektriske systemer. Det er derfor krav til at apparater og systemer skal ha emisjon av elektromagnetisk støy innenfor visse grenser, samt at hver enkelt enhet skal ha immunitet mot ekstern påvirkning. En kaller slike krav for Elektromagnetisk kompatibilitet (EMC).
Bruksområder
Utnyttelse av prinsippene om induksjon er i bruk i mange maskiner, apparater og systemer som:
CryEngine 2
CryEngine 2 er en grafikkmotor som ble lansert i 2006 og er en forbedret versjon av CryEngine 1. Grafikkmotoren blir bare brukt i et av Cryteks-spillene, Crysis og bruker blant annet Shader Model 4, HDR, dybdeskarphet og motion blur. Den er eksklusiv til PC.
Elektromagnetisk induksjon
Noter
<references group="lower-alpha"/>
CryEngine 2
7. mars 2007 skaffet spillutvikleren Avatar Reality Inc. lisens til å bruke CryEngine 2 i metaverdenen Blue Mars.
Haimen kullkraftverk
Haimen kullkraftverk er et kullkraftverk i Shantou, helt øst provinsen Guangdong, i det sørlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 000 MW, fordelt på 2 x 1 000 MW – og ytterligere 2 x 1 000 MW under installasjon.
Nordøst for dette kraftverket finner vi i samme område det enda større Shantou kullkraftverk, med 1 200 MW installert effekt.
Malaysias Grand Prix 2002
Malaysias Grand Prix 2002 var et Formel 1-løp arrangert 17. mars 2002 på Sepang International Circuit i Malaysia. Det var det andre løpet i Formel 1-sesongen 2002.
Youjiang
Youjiang (kinesisk: 右江区; pinyin: Yòujiāng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Baise i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina. Youjiang er administrasjonssete for Baise.
Arealet er på 3.713 kvadratkilometer og teller 330.000 innbyggere (2004).
Nothing Safe: Best of the Box
Nothing Safe: Best of the Box er det første samlealbumet gitt ut av Alice in Chains. Albumet inneholder sanger fra Facelift, Alice in Chains, Sap, Dirt, og Jar of Flies.
Underkommunisering
Underkommunisering er en språkvitenskapelig betegnelse på fenomenet hvor noe blir kommunisert i utilstrekkelig grad. Dette kan opptre på to nivå: lokalt og globalt.
Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense
Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense, oftest omtalt som Grêmio, er en tradisjonsrik fotballklubb fra byen Porto Alegre i delstaten Rio Grande do Sul, Brasil, stiftet 15. september 1903. Klubben spiller i hvit-, svart- og blåstripede trøyer, svarte shorts og hvite strømper. Hjemmebanen heter Olímpico Monumental, og tar drøyt 54 000 tilskuere. Grêmios erkerival er Internacional, og derby'ene mellom disse to klubbene er et av de mest beryktede i Brasil. Klubben spiller for tiden i Brasils toppdivisjon (Série A), etter å ha blitt nummer tre i 2006-sesongen.
Underkommunisering
Lokal underkommunisering
Her er det snakk om tvetydighet i ytringen. Dette kan forekomme både i muntlig og skriftlig kommunikasjon, i samtaler så vel som i for eksempel brev. Poenget her er at noe i meningsdanningen ikke kommer tydelig nok frem. Det kan eksempelvis dreie seg om et underliggende uttrykk for misnøye som aldri blir gjort eksplisitt nok til at det blir fanget opp.
Global underkommunisering
Denne typen underkommunisering dreier seg om at noe ikke får stor nok plass i den offentlige diskursen – samfunnets lange samtaler. Hva som er underkommunisert og ikke, blir dermed en relativ sak ut fra hver enkelt persons egeninteresser. En miljøaktivist fra Bellona vil typisk kunne fremme et syn om at farene ved global oppvarming er underkommunisert i den offentlige debatten, eller at miljøsaker generelt er underkommunisert i valgkampen.
Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense
Grêmios viktigste meritter er to Série A titler (sist i 1996), tre Copa Libertadores (1983, 1995 og 2017), fire cuptitler og 41 Gaúcho delstatsmesterskap. I tillegg vant de Interkontinentalcupen i 1983. Klubben vant dessuten den brasilianske cupen i 1989, 1994, 1997, 2001 og 2016. Ronaldinho innledet sin karriere i klubben, og andre kjente ex-spillere er blant annet Emerson (nå AC Milan), Anderson, Lucas Leiva og Mário Jardel.
Spillerstall
19. april 2021
Den tridentinske messe
Den tridentinske messe (latin Missa Tridentina) er den messen i den romerske ritus innen Den katolske kirke som ble beskrevet i de autoriserte romersk-katolske messebøker for den latinske ritus utgitt i perioden fra 1570 og fremover med suksessive revisjoner og siste gang i 1962.
Navnet viser til konsilet i Trient, avholdt i Trient (Trento) mellom 1545 og 1563.
Terminologisk avgrensning
Den tridentinske messe er kort for Missale Romanum ex decreto Sacrosancti Concilii Tridentini restitutum, men dekker også de mindre revisjoner autorisert av paven og som kom i utgivelser etter 1545. Den første av disse nye utgaver der den fra 1570, og her følges på forsiden etter nevnelsen av Tridentinerkonsilet en referanse til pave Pius V (Pii V Pont. Max. iussu editum). Den siste, som ble utgitt i 1962, nevner pavene bare generisk (Missale Romanum ex decreto SS. Concilii Tridentini restitutum Summorum Pontificum cura recognitum).
Senere utgaver av Missale Romanum etter 1962 nevner Annet Vatikankonsil i stedet for Tridentinerkonsilet, som i 2002-utgaven Missale Romanum ex decreto Sacrosancti Oecumenici Concilii Vaticani II instauratum auctoritati Pauli Pp. VI promulgatum Ioannis Pauli Pp. II cura recognitum. Det annet Vatikankonsil ble avsluttet i 1965. Det gjør det nærliggende, og kanskje naturlig, at uttrykket «Den tridentinske messe» avgrenses til messer som gjør bruk av 1962-missalets sisteutgave (det eneste som forttsatt er autorisert, skjønt med avgrensninger som har variert, og fra 2021 er blitt strammet opp.
Fra 1990-tallet og særlig fra 2007 har messen opplevd en renessanse. Pave Benedikt XVI opphevet i juli 2007 de fleste restriksjonene på feiringen av messen (ifølge 1962-ritualet) med skrivet Summorum Pontificum. Men i juli 2021 reverserte pave Frans denne og andre lettelser i et eget skriv gitt motu proprio, Traditionis custodes (16. juli 2021), og det uttrykte mål i pavens ledsagende forklaring er å virkeliggjøre at den senere messe (innført under pave Paul VIs myndighet fra advent 1969) skulle bli det eneste uttrykk for den latinske kirkes messe.
Tilblivelse og forhistorie
For å demme opp for misbruk og forhindre en protestantisering av liturgin hadde Tridentinerkonsilet beordret kodifiseringen og nyutgivelsen av den romerske liturgi – en oppgave som i 1570 ble fullført av pave Pius V. Her kom særskilt missalet i fokus, idet såvel Calvin som Luther og Zwingli tolkete messen avvikende. Inntil da hadde liturgien innen den katolske kirkes latinske hoveddel fulgt forskjellige men likevel nokså likeartede ordninger. Noe av variasjonen skyldtes at utviklingen hadde pågått i hundrevis av år i en tid uten boktrykkerkunsten, og det var varianter som kunne være særegne for forskjellige kirkeprovinser, selv med forskjeller mellom bispedømmer og ordenssamfunn. Verdt å nevne er noen slike riter som ikke ble helt tvunget til opphør: den dominikanske rite og erkebispedømmet Milanos egen liturgi - den ambrosianske ritus). Pius Vs kodifisering avskaffet eltså ikke disse forskjellige latinske riter, men gjorde den romerske liturgi til norm. Bispedømmer eller religiøse ordener med eget latinsk rituale hvis liturgiske bøker ikke kunne oppvisaeen alder på minst 200 år, ble avskaffet og erstattet av den romerske rite; de øvrige forble - selv om de i noen grad svant hen med tiden.
Forestillingen om at den tridentinske liturgi var noe nytt som oppstod på 1500-tallet er altså ikke treffende. Den såkalte tridentinske rite er den samme som liturgien i byen Roma omkring år 1000, og trolig allerede i år 850. Den skiller seg ikke seget fra pave Gregor den stores ritus fra 600-tallet, bortsett fra offertoriet, trinnbønnene og sluttevangeliet. Dens eldste deler, deler av kanon samt deler av messens proprium, er fra 300-tallet eller eldre. Den eldre romerske liturgi kan beskrives som et urgammelt romersk grunnlag på hvilket det er innpodet elementer fra den latinske gallikanske liturgi i Frankrike. Karl den store hade bedt Roma om å få overta den romerske liturgi. Den romerske liturgi ble beriket av den gallikanske, og denne rikere form ble norm også i Roma. Liturgihistorikerne mener at det særskilt er i den tridentinske messes offertorium at man ser den gallikanske innflytelse.
Vitenskapsmuseet
NTNU Vitenskapsmuseet i Trondheim er ett av sju norske universitetsmuseer, med natur- og kulturhistoriske samlinger og utstillinger. Museet har forsknings- og forvaltningsansvar innenfor arkeologi og biologi i Midt-Norge. I tillegg driver museet en omfattende formidlingsvirksomhet og har utstillinger i to bygg på Kalvskinnet.
Ringve botaniske hage som ligger på Lade i Trondheim og Kongsvoll fjellhage på Dovre hører også inn under NTNU Vitenskapsmuseet.
Museet har røtter i Det Trondhiemske Selskab fra 1760 (fra 1767: Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab). Fra 1968 har museet vært tilknyttet Universitetet i Trondheim, fra 1996 NTNU.
Emiliano Zapata
Emiliano Zapata Salazar (født 8. august 1879, død 10. april 1919) var en meksikansk geriljaleder og motstandsmann. Han ble en av hovedskikkelsene under den meksikanske revolusjonen som brøt ut i 1910, mot diktaturet til Porfirio Díaz. Zapata var mestis og ledet indianerbøndenes kamp mot de mektige jordeierne under slagordet Reforma, Libertad, Justicia y Ley (cf, Plan de Ayala). Han gjennomførte omfattende jordreformer i de områdene han kontrollerte, men ble til slutt drept av sine fiender i 1919.
Zapata regnes for å være en av de mest fremragende nasjonale heltene i Mexico. Byer, gater og boligområder kalt «Emiliano Zapata» er vanlige rundt om i landet, og Zapata har til tider vært avbildet på meksikanske pengesedler. De opprinnelige Zapatistene startet i delstaten Morelos. Zapatistene (EZLN), en revolusjonær bevegelse med utgangspunkt i delstaten Chiapas, har i nyere tid tatt navnet sitt etter Zapata.
Vitenskapsmuseet
I tillegg til å forvalte samlinger og produsere utstillinger, deltar museet i store forskningsprosjekter og samarbeider med de andre universitetsmuseene om digitalisering av samlingene og om oppbygging av databaser.
Norges museumsforbund kåret Vitenskapsmuseet til «Årets museum i Norge» i 2010.
Hans K. Stenøien er museets direktør fra 2021. Han etterfølger Reidar Andersen, som har vært museumsdirektør siden 1. august 2013.
Historie
Vitenskapsmuseets historie kan føres tilbake til 1760, da nordmennene biskop Johan Ernst Gunnerus og historiker og rektor Gerhard Schøning og den danske historikeren Peter Frederik Suhm etablerte Det Trondhiemske Selskab. I 1767 fikk selskapet kongelig stadfestelse av sine statutter, og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS) ble offisielt stiftet. DKNVS begynte innsamling av arkeologisk og naturhistorisk materiale, noe som etter hvert ble organisasjonens hovedoppgave.
En ny omorganisering fra 1. januar 1996 førte til opprettelsen av Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Museet heter fra da av NTNU Vitenskapsmuseet.
Museets samfunnsoppdrag
NTNU Vitenskapsmuseet skal utvikle og formidle kunnskap om natur og kultur, samt sikre, bevare og gjøre de vitenskapelige samlingene tilgjengelige for forskning, forvaltning og formidling.
Kulturminnelovens formål og omfang er definert slik i lovens § 1: «Kulturminner og kulturmiljøer med deres egenart og variasjon skal vernes både som del av vår kulturarv og identitet og som ledd i en helhetlig miljø- og ressursforvaltning. Det er et nasjonalt ansvar å ivareta disse ressurser som vitenskapelig kildemateriale og som varig grunnlag for nålevende og fremtidige generasjoners opplevelse, selvforståelse, trivsel og virksomhet».
Vitenskapsmuseets geografiske ansvarsområde er angitt i forskriftens § 2: Sør-Trøndelag og Nord-Trøndelag fylker, kommunene Molde, Kristiansund, Vestnes, Rauma, Nesset, Midsund, Sandøy, Aukra, Fræna, Eide, Averøy, Frei, Gjemnes, Tingvoll, Sunndal, Surnadal, Rindal, Aure, Halsa, Tustna, og Smøla i Møre og Romsdal fylke, samt kommunene Bindal, Sømna, Brønnøy, Vega, Vevelstad, Herøy, Alstahaug, Leirfjord, Vefsn, Grane, Hattfjelldal, Dønna, Nesna, Hemnes og Rana i Nordland fylke.
Museets organisering fra 1. januar 2017
Fusjonen mellom NTNU, Høgskolen i Gjøvik (nå: NTNU i Gjøvik), Høgskolen i Sør-Trøndelag (HiST) og Høgskolen i Ålesund (nå: NTNU i Ålesund) trådte i kraft 1. januar 2016. Aktiviteten ved de ulike enhetene på NTNU fortsatte med små endringer i 2016, samtidig som det ble arbeidet på ulike områder med planer for studier, faglig og administrativ organisering, og kvalitetssikring på alle områder, slik at alt var klart 1. januar 2017.
Som en følge av fusjonen mellom NTNU og de tre høyskolene, ble Vitenskapsmuseets organisering endret, slik at de fagbaserte enhetene ble bedre synliggjort:
De to øvrige seksjonene er i hovedsak tjenesteytende, og ble organisert inn i museumsadministrasjonen:
Instituttet for naturhistorie driver forskning innenfor biogeografi, biosystematikk, og økologi med vekt på bevaringsbiologi. Innenfor NTNU har instituttet et spesielt ansvar for å bygge opp og vedlikeholde vitenskapelige objektssamlinger og langtidsserier av biologiske data. Instituttet drifter taksidermilaboratorium og de to botaniske hagene, og gir undervisning og studentveiledning i fagfeltene sine.
Utstillings- og publikumsseksjonen har ansvar for NTNU Vitenskapsmuseets utstillingsvirksomhet. Dette innebærer produksjon og drift av utstillinger, også på oppdrag fra eksterne, samt aktiviteter og arrangementer, pedagogiske opplegg, vertskap og museumsbutikk. Seksjonen samarbeider også med NTNU Kommunikasjonsavdelingen om forelesningsserien «NTNU Kveld».
Nasjonallaboratoriene for datering bruker naturvitenskapelige målemetoder til å aldersbestemme arkeologisk, naturhistorisk og geologisk materiale. Laboratoriet for 14C-datering er det eneste i Norge som utfører aldersbestemmelse av arkeologiske og naturvitenskapelige prøver av organisk materiale. Ved laboratoriet utføres også datering av tre ved hjelp av årringer, dendrokronologi.
Forskning
Museet er involvert i en rekke forskningsprosjekter, som DNA-strekkoding og AUR-Lab (anvendt undervannsrobotikk). DNA-strekkoding bruker likheter i organismers arvestoff til å identifisere arter. AUR-Lab er en del av NTNUs satsing på havromforskning Ocean Space Science and Technology. I desember 2011 tok Vitenskapsmuseet over koordineringen av Norwegian Barcode of Life (NorBOL) som er Norges bidrag til The International Barcode of Life project (iBOL).
Laboratorier
Vitenskapsmuseet har flere laboratorier i tillegg til Nasjonallaboratoriene for datering.
Konserveringslaboratoriet er ansvarlig for å forvalte museets samlinger. Dette inkluderer både biologiske og kulturhistoriske objekter som lagres i spesialmagasiner og/eller blir utstilt, samt bevaring av funn som ikke kan flyttes (som bergkunst). Laboratoriet utformer magasinene til samlingene, er ansvarlig for klimastyring på utstillingene, bevarer og konserverer kunst.
Her forberedes forskjellige dyr til utstilling eller forskning. Museet mottar dyr som har dødd som følge av jakt, påkjørsel eller av naturlige årsaker. Verkstedet mottar dyr fra privatpersoner, Miljødirektoratet, Statens naturoppsyn (SNO), gjennom forskingprosjekt og fra miljøvernavdelingene hos regionens fylkesmenn. Verkstedet restaurerer også eldre utstoppede dyr, og tar prøver til DNA- eller miljøanalyser.
Her blir det ekstrahert DNA fra alle typer organismer. Det har utstyr til mangfoldiggjøring av DNA-fragmenter (PCR), måling av DNA-konsentrasjoner, elektroforese og klargjøring av prøver for DNA-sekvensering. Dette arbeidet er sentralt for forskningprosjektet NorBOL; et register av arter ved hjelp av korte, standardiserte biter av arvestoff (DNA-strekkoding).
Samlinger
Vitenskapsmuseet har vitenskapelige samlinger innenfor kulturhistorie, zoologi, botanikk og geologi. Ettersom det ikke er mulig å stille ut alle gjenstandene, samarbeider museet med de andre norske universitetsmuseene om å digitalisere samlingene/bilder av gjenstandene. I 2007 etablerte museene Universitetsmuseenes IT-organisasjon, som gjør de digitaliserte samlingene tilgjengelige gjennom universitetsmuseenes samlingsportaler.
Kulturhistoriske samlinger
Disse samlingene går tilbake til 1760-årene, da DKNVS begynte å samle naturhistorisk og kulturhistorisk materiale.
Samlingen inneholder kirkekunst og -utstyr fra 1100-tallet til 1800-tallet, spesielt kirkeutstyr som ble skiftet ut i andre halvdel av 1800-tallet. De fleste gjenstandene har hatt en liturgisk funksjon, og er kommet til museet som gaver og kjøp. Samlingen er ikke åpen for publikum, men brukes som studiesamling.
Museets myntsamling ble grunnlagt rundt 1840 og består av rundt 50 000 mynter, medaljer, pengesedler og sjetonger. Den viktigste delen av samlingen er mynter fra vikingtid og middelalder, funnet ved arkeologiske utgravninger og tilfeldige funn i Romsdal, Nord-Møre, Trøndelag og søndre del av Nordland. I tillegg inneholder samlingen donasjoner, som for eksempel Arne E. Holms samling av greske, romerske og bysantinske mynter, og Anton Røstads samling av europeiske mynter og sedler fra 1700-, 1800- og 1900-tallet. I samlingen finnes blant annet tyske nødsedler fra 1920-årene, den største pålydende 50 milliarder mark.
Denne samlingen inneholder mer enn 200 000 gjenstander som er funnet ved de store utgravningene i midtbyen i Trondheim. Enkelte av funnene er fra tiden før det var by på Nidarneset, men det meste er fra 1000-tallet og fremover. Middelalderutstillingen viser funn fra den byarkeologiske samlingen.
Zoologiske samlinger
Samlingen omfatter rundt 906 000 objekter, fra insekter til utstoppede dyr. Noen av objektene er mer enn 200 år, men de fleste har hatt størst tilvekst i det 20. århundre. En ekstra godt sikret samling er «Typesamlingen», som består av individer som er brukt ved beskrivelse av nye arter. Rundt 90 % av samlingene er registrert i museets egen database ZOOTRON.
Botaniske samlinger
Hoveddelen av de botaniske samlingene består av tørkede planter i herbarier. I tillegg finnes objekter, vevsprøver og DNA-ekstrakter lagret i nedfrosset tilstand, og andre tørrlagrede objektsamlinger. Mesteparten av herbariematerialet er registrert i nasjonale databaser. Forekomstdataene er tilgjengelige i karttjenesten Artskart og GBIF-Norge, den norske deltagernoden i the Global Biodiversity Information Facility (GBIF).
I tillegg til de tørrlagrede samlingene forvalter museet samlingene av levende planter ved de botaniske hagene på Ringve og Kongsvoll.
Geologisamlingen
Museets samling av mineraler, bergarter og fossiler er blant de tidligst innsamlede museumsobjektene i Norge. Samlingen inneholder rundt 8000 objekter, ca. 30 av mineralene inngikk i museets første katalog fra 1779. Ingen deler av geologisamlingen er utstilt.
Utstillinger
Museet har både faste, permanente utstillinger og kortvarige utstillinger. Disse er dels produsert av museet selv, dels er de vandreutstillinger produsert av andre institusjoner eller organisasjoner, eller av museet i samarbeid med andre.
I Gunnerushuset står de aller fleste av museets utstillinger. Utstillingene har tema som arkeologi i form av Midt-Norges forhistorie med arkeologiske funn og tolkninger fra stein-, bronse- og jernalder samt vikingtid, Trondheimshistorie med Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs historie i sentrum, og eksempler fra museets første samlinger. I Gunnerushuset står også flere utstillinger med biologitema med både lokale og fremmede dyr og planter. I Gunnerushusets nyeste utstillinger fokuseres det en del på bærekraftig bruk av både natur og kultur.
Historikk: Bygget i flere perioder, den eldste delen 1864 – 66. Hoveddelen ut mot Erling Skakkes gate (med de fire store utstillingssalene) ble bygget ca 1880-1905. Kontorfløyen (med Forhistorisk utstilling i 3.etasje) ble tatt i bruk i 1930. De eldste delene av bygget er vedtatt fredet av Riksantikvaren, både eksteriør og interiør, se Landsverneplan for Kalvskinnet. Gunnerushuset er tegnet av domkirkearkitekt E.C.B. Christie m.fl. og bygget i 1868 i en enkel nyromansk stil med jevnt grupperte, smale rundbuevinduer.
Ferdinand von Richthofen
Ferdinand Freiherr von Richthofen (født 5. mai 1833 i Carlsruhe i Landkreis Oppeln i Schlesien i Preussen, død 6. oktober 1905 i Berlin) var en tysk geograf og oppdagelsesreisende. Han er mest kjent for å ha navngitt Silkeveien.
Bakgrunn
Ferdinand von Richthofens foreldre var Karl von Richthofen (1801–1874) og Ferdinande von Kulisch (1807–1885), som før hun giftet seg i 1828 var som «Nanny von Kulisch» hoffdame ved det hertugelige württembergiske hoff i Carlsruhe (Oberschlesien) og skulle forfatte en biografi av Ferdinands bror, den i 1873 ekskommuniserte domkapitular Carl Freiherr von Richthofen (1832–1876),.
Vitenskapsmuseet
Utstillinger
I Suhmhuset står utstillingen «Middelalder i Trondheim», som ble nominert til Årets museum i Europa i 1997. Suhmhuset, eller "høymagasinet" i Elvegata 6, ble i forrige århundre benevnt "Fouragemagasinet". Det nåværende murverket er oppført i 1847 etter at en laftet bygning med samme funksjon brant ned i november 1844. Dette første magasinet ble sannsynligvis reist i 1805. Bygningen er nå fredet. Suhmhuset ligger inngjerdet sammen med museets øvrige bygninger og inneholder blant annet en middelalderutstilling som er åpen for publikum.
Ferdinand von Richthofen
Bakgrunn
Richthofen studerte geologi i Breslau og Berlin. Han promoverte i 1856, og arbeidet så som geolog. Han foretok fra 1856 til 1860 geologiske undersøkelser i Sydtirol (Alpene) og Siebenbürgen (Karpatene). Han tok del i Franz von Hauers utarbeidelse av en omfattende geologisk beskrivelse av Siebenbürgen (publisert i 1863) og stod bak med et oversiktskart (1861), og som lenge ble betraktet som standardverket om sitt emne.
Vitenskapsmuseet
Utstillinger
I museets tredje bygning, Schøninghuset, ligger museets administrasjon, Institutt for naturhistorie og konserveringslaboratoriet, samt magasiner. Denne bygningen blir ikke brukt til utstillinger. Schøninghuset består av flere bygninger som tidligere var produksjonslokaler for E. C. Dahls bryggeri. Museet kjøpte bygningene etter at bryggeriet flyttet sin virksomhet, og på 1970-tallet ble lokalene bygget om til kontorlokaler for museets ansatte og til laboratorier og magasiner. I 2005 ble deler av bygningen oppgradert og også tatt i bruk av museets administrasjon.
Ferdinand von Richthofen
Forskningsreiser
Etter granskningene i Tirol og Transilvania resiste han rund i store deler av Asia (Ceylon, Japan, Taiwan, Celebes, Java, Filippinene, Siam, Burma, California (der han fant nye områder med gull).
Vitenskapsmuseet
Nettutstillinger
Museet produserer både egne nettutstillinger i tilknytning til fysiske utstillinger i museet, og frittstående utstillinger. Disse kan vise deler av samlingene; museets historie – og samlinger og gjenstander satt inn i en sammenheng.
Ferdinand von Richthofen
Forskningsreiser
Fra 1868 til 1872 foretok han syv ekspedisjoner til Kina. Det var han som var den første vesteuropeer som lokaliserte den uttørrede Lopnur. Under reisene gjennom Kina lette han også etter kullforekomster. En kinesisk fjellkjede ble i Europa oppkalt etter ham: Richthofenfjellene.
Han var professor i geologi ved Bonn fra 1875, professor i geografi ved universitetet i Leipzig fra 1883, og professor i geografi ved Humboldtuniversitetet i Berlin fra 1886. Blant hans mes kjente studenter var Sven Hedin, den svenske oppdagelsesreisende. Også Alfred Philippson, Arthur Berson, Fritz Frech og Wilhelm Sievers var blant hans studenter.
Vitenskapsmuseet
Nye formidlingsmåter
Vitenskapsmuseet har vært involvert i prosjekter for å formidle kunnskap og vitelyst på nye måter og gjennom flere medier. Museet har blant annet samarbeidet med «TV-Adressa» om en nettfjernsynsserie kalt «Døde dyr i arkivet». I museets magasiner finnes et par millioner objekter og gjenstander, og bare en brøkdel av disse er til enhver tid utstilt for publikum. Gjennom «Døde dyr i arkivet» fikk seerne oppleve noen av de ulike dyreartene i museets magasiner.
Ferdinand von Richthofen
Forskningsreiser
Han var president for det tyske geografiske selskap i mange år, og grunnla Berlins hydrografiske institutt.
Vitenskapsmuseet
Nye formidlingsmåter
I samarbeid med studenter ved Institutt for datateknikk og informasjonsvitenskap ved NTNU utviklet Vitenskapsmuseet «Vitenskapsspillet» og virtuelle rekonstruksjoner av Trondheim i middelalderen. Gjennom animasjons- og spillteknologi ble det laget korte filmer som viser hvordan middelalderens Trondheim kan ha sett ut.
Ferdinand von Richthofen
Forskningsreiser
Ferdinand von Richthofen var onkel til flygeresset fra Første verdenskrig Manfred von Richthofen, kjent som «den røde baron».
Vitenskapsmuseet
Nye formidlingsmåter
Vitenskapsspillet var et spill for smarttelefon, som skulle brukes når man gikk rundt i museets utstillinger. Spillet innebar en ny måte å gjøre seg kjent med, og bruke, utstillingene.
Ferdinand von Richthofen
Forskningsreiser
Han er gravlagt på Südwestkirchhof Stahnsdorf.
Vitenskapsmuseet
Ringve botaniske hage
Den botaniske hagen omkranser Ringve Musikkmuseum på Lade, øst for Trondheim, omkring tre kilometer fra byens sentrum. Den botaniske hagens viktigste oppgaver er å ta vare på og videreutvikle plantesamlingene som brukes til forskning og undervisning, å formidle kunnskap om det botaniske mangfoldet, og å bidra til bevaring av truede arter.
Hagen er på rundt 130 dekar, og er inndelt i flere ulike områder: Arboretet med busker og trær fra den nordlige halvkule; «Gamlehagen» med tradisjonelle hageplanter fra Midt-Norge; «Parken», som er den gamle gårdshagen ved Ringve, som en gang var en lystgård; «Renessansehagen», en urtehage som viser ulike planter som ble dyrket i Trondheim på 1600-tallet – og «Plantesystemet», en systematisk hage, oppbygd for å vise plantenes slektskapsforhold og utviklingshistorie.
Kongsvoll fjellhage
Fjellhagen dekker et åtte dekar stort område som ligger 890 moh., ved Kongsvold Fjeldstue på Dovre. Det er en naturhage med lokal flora og vegetasjon. Fjellhagen er den eneste botaniske fjellhagen i Skandinavia. I hagen finnes de fleste vanlige karplantene fra fjellet i Sør-Norge. I tillegg er det en del mindre vanlige planter og noen som særlig kjennetegner den rike floraen på Dovrefjell.
Fjellhagen ble opprettet i 1992 av Simen Bretten, som var styrer på Kongsvoll biologiske stasjon. Dette nyanlegget erstattet en tidligere fjellhage som ble opprettet i 1924 av botanikeren Thekla Resvoll. Denne fjellhagen lå ved Kongsvoll stasjon.
Eckhard Baur
Eckhard Baur (født 1965 i Tyskland) er en tysk jazztrompetist, komponist og orkesterleder bosatt i Norge siden 1995. Han har sin utdannelse i jazzmusikk fra musikkakademiet i Köln og musikkonservatoriet i Mainz. Etter endt utdannelse var han med i en rekke band i Tyskland og Sveits, og delte i 1989 utmerkelsen «beste unge jazzgruppe i Baden-Württemberg» med kvintetten «Cornichon». Han var kapellmester for TV 2s serie Skal vi danse i perioden 2006 – 2009. Baur er ansatt som amanuensis ved Universitetet i Oslo, Institutt for musikkvitenskap, i tillegg til å jobbe som frilansmusiker, orkesterleder, komponist og arrangør.
Eckhard Baur overtok jobben som musikalsk leder i Sandvika Storband høsten 2017.
Diskografi
Utgivelser med Geir Lysne
Lingyun
Lingyun (kinesisk: 凌云县; pinyin: Língyún Xiàn) er et fylke i byprefekturet Baise i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 180,780 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Fylket består av tre storkommuner og fem kommuner:
Crore
En crore (Devanagari: करोड़) er i det indiske tallsystemet en enhet som brukes for 10 000 000 (ti millioner).
Uttrykket brukes også i andre språk i det tidligere engelske koloni- og innflytelsesområdet på det indiske subkontinent, inklusive i engelske tekster, både offisielt og i andre sammenhenger, i Bangladesh, India, Myanmar, Nepal, Sri Lanka og Pakistan.
100 lakh (et tallord som brukes om 100 000 (hundre tusen)), utgjør en crore.
I områder som snakker bengali og maharati er en crore kjent som koti. Koti/koodi brukes også i språket tamil.
I underverdenen i Mumbai er slangordet for crore en khokha.
Når uttrykket skrives med tall, settes komma på steder som er uvant for lesere av tall i vesten.
For eksempel skrives 30 000 000 (tretti millioner) eller 3 crore som 3,00,00,000, med komma som markerer skillene mellom tusen, lakh og crore. På engelsk, som også bruker komma i skriving av tall over 1000, vil det samme tallet skrives 30,000,000.
Krore blei også brukt i Iran i mange århundrer, opp til for noen tiår sida. På persisk er en crore (کرور (Korur)) 500 000 (en halv million).
Liste over kulturminner i Sentrum (Oslo)
Liste over kulturminner i Sentrum er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Sentrum i Oslo. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Music Bank
Music Bank er det andre samlealbumet til Alice In Chains. Albumet inneholder en rekke tidligere uutgitte sanger.
Arndt von Bohlen und Halbach
Arndt von Bohlen und Halbach (født 24. januar 1938 i Berlin-Charlottenburg, død 8. mai 1986 i München) var en tysk forretningsmann og sønn til Alfried Krupp von Bohlen und Halbach. Han var det siste medlemmet av Krupp-dynastiet.
Liv og virke
Arndt von Bohlen und Halbach arbeidet i mange år sammen med faren i Kruppkonsernet, men kom aldri til å ta over konsernet etter faren. I 1966 ble det bestemt at familieformuen skulle overføres til den nye stiftelsen Alfried Krupp von Bohlen und Halbach-Stiftung ved at Arndt von Bohlen und Halbach avstod fra arven, men han fikk en årlig økonomisk kompensasjon for dette fra konsernet.
Ved at han ikke lenger hadde noen forbindelse med Krupp-konsernet, kunne han heller ikke ha dette familienavnet, da det var lovbestemt i en særlov fra 1906 («Lex Krupp») at retten til å bruke dette navnet bare tilkom de som ledet familiebedriften. Denne særloven ble godkjent av keiser Wilhelm II, slik at Arndt von Bohlen und Halbachs farfar Gustav von Bohlen und Halbach kunne ta Krupp-navnet da han giftet seg inn i familien og overtok ledelsen av konsernet.
Arndt von Bohlen und Halbach ble i 1969 gift med Henriette von Auersperg, men levde også lenge åpent som homofil, i et jetsetliv pendlende mellom Palm Beach og Marrakech.
De siste årene levde han mer tilbaketrukket og konverterte til den katolske tro. Han døde av kreft i kjeven i 1986, 48 år gammel, og han hadde ingen barn. Han blir i sin biografi (se nedenfor) omtalt ved sin død som schön, klug, reich und sehr unglücklich («vakker, klok, rik og svært ulykkelig»).
Pingguo
Pingguo (kinesisk: 平果县; pinyin: Píngguǒ Xiàn) er et fylke i byprefekturet Baise i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 448,890 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Gullmedalje for fremragende innsats innen arkeologi
Gullmedalje for fremragende innsats innen arkeologi (Amerikansk navn: Gold Medal for Distinguished Archaeological Achievement) er en arkeologipris som blir utdelt årlig av Archaeological Institute of America (AIA).
Liste over kulturminner i Telemark
Liste over kulturminner i Telemark er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Telemark. Listen er oppdelt i egne lister for hver enkelt kommune.
Sven Zetterlund
Sven Zetterlund (født 1948) er en svensk fotograf og forfatter.
Sven Zetterlund har sammen med sin ektefelle Ingegerd blant annet gitt ut boken Masai Mara, på äventyr bland vilda djur och massajer. Boken fikk Carl von Linné-plaketten som beste fagbok for barn og ungdom i 2004. I forbindelse med produksjon av boken forulykket Ingegerd i Kenya. Sven Zetterlund har opprettet ett minnefond til hennes ære, Mama Zebra Memorial Fund, som støtter barn i massajland.
Subdominant
I funksjonsteorien er subdominant betegnelsen på treklangen over fjerde trinnet (kvart) i enten Dur eller moll. I C-dur er F-dur den subdominante treklangen, i c-moll er det f-moll.
Man kan også snakke om subdominant toneart, det vil si tonearten som tilhører subdominantens treklang. Eksempelvis er e-moll den subdominante tonearten til h-moll.
Kvintsirkelen til høyre kan blant annet brukes til å finne en tonearts subdominant. Dersom man for eksempel ønsker å finne subdominanten i C-dur tar man utgangspunkt i C (blå skrift) og går et trinn mot urviseren. Der vil man finne F. På samme måte er e-moll subdominanten til h-moll eller b-moll subdominanten til f-moll (rød skrift).
Børre Næss
Børre Næss (født 23. januar 1982) fra Efteløt i Kongsberg er en norsk langrennsløper.
Han debuterte i verdenscupen 8. mars 2003, da han ble nummer 64 på den klassiske femmila i Holmenkollen. Fra og med 2004 har han utelukkende deltatt i sprintøvelser.
Per 25. januar 2008 har Børre Næss vunnet tre enkeltrenn i verdenscupen, og har vært på pallen totalt sju ganger. I 2006 gikk han til topps under norgesmesterskapet som ble arrangert i Kongsberg.
Under NM i 2008 i Granåsen ble han nummer 3 i sprinten.
Mediant
Eksempler på en mediant
Med F-Dur som utgangspunkt dannes det tre hovedfunksjoner, tonika F-Dur, subdominant B♭-Dur, og dominant C-Dur. De tilsvarende medianter er da a-moll (tonikamediant, fellestoner c og a) og d-moll (subdominantens submediant, fellestoner f og d). En mediant til dominanten finnes ikke i Dur siden treklangen som ligger en ters over dominanten i Dur, er en forminsket treklang.
Med h-moll som utgangspunkt dannes det tre hovedfunksjoner, tonika h-moll, subdominant e-moll, og dominant F♯-Dur. Tonikamediant er da D-Dur (fellestoner f♯ og d), subdominantens mediant er G-Dur (fellestoner h og g). Når det gjelder dominantens mediant, må en ta hensyn til at dominanten i molltonearter i utgangspunkt er en molltreklang. (I praksis forekommer den imidlertid nesten alltid i Dur.) Dominantens submediant dannes fra den opprinnelige molltreklangen. I h-moll er det derfor A-Dur (fellestoner c♯ og a) som er dominantens mediant.
Bruker en tysk musikkteori som grunnlag, er det f.eks. Ass-dur og A-dur samt Ess-dur og E-dur som er submedianter eller medianter til C-dur (fellestone hhv. c, e eller g).
Jagerbomber
En jagerbomber er et jagerfly hvis hovedoppgave er angrep mot bakkemål og skip. Det skiller seg fra et rent angrepsfly ved at det i utgangspunktet er, og også kan brukes som, et jagerfly. Jagerbombere kan angripe samme type mål som tradisjonelle bombefly, men har den fordelen at de kan forsvare seg selv mot og angipe andre trusler fra luften. Ulempen er at de ikke kan bære samme mengden med våpen som et bombefly, og ofte heller ikke har samme rekkevidde.
Eksempler på jagerbombere er Focke-Wulf Fw 190F og G og Hawker Tempest fra den andre verdenskrig, og de mer moderne Tornado IDS og Boeing F-15 Strike Eagle.
Dovrefjell-Sunndalsfjella nasjonalpark
Nasjonalparken ligger i kommunene Lesja og Dovre i Innlandet, Oppdal i Trøndelag og Sunndal og Molde i Møre og Romsdal. Parken tar opp i seg den eksisterende Dovrefjell nasjonalpark (etablert 1974 – 265 km²); og den er omgitt av 8 landskapsvernområder og to biotopvernområder. Foruten de to nevnte fjellområdene omfatter parken et separat område øst for Drivdalen. Det tilgrensende Fokstumyra naturreservat ble opprettet i 1969 og utvidet i 2002.
Geografi, landskap, geologi
Parken spenner over et bredt spekter av norske fjellandskapstyper: fra det steile, karrige i vest til det kalkrike, fruktbare med rolige former i øst.
Flora og fauna
Parken skal ta vare på et intakt høyfjellsøkosystem. Den er kjerneområde for villrein, dette var en hovedbegrunnelse for opprettelsen og for avgrensingen av verneområdene i Dovrefjell. Sentrale deler av parken har en bestand av moskusfe, introdusert i mellomkrigstida, dette var ikke en del av begrunnelsen for vernet, men er likefullt det folk flest forbinder med Dovrefjell, sammen med Snøhetta (2286). Området har en fast bestand av jerv, en bestand av fjellrev døde ut rundt 1990, men ble reintrodusert fra 2010, så langt med suksess. Sommeren 2020 er det naturlig født minst 19 valper fordelt på fem kull i Dovrefjell. En har fast bestand av store rovfugler som kongeørn og jaktfalk.
Dovrefjell (særlig Knutshøene) og Sunndalsfjella er kjent for en rik fjellflora med mange endemiske fjellplanter. Vel så rike plantelokaliteter ligger imidlertid i noen av landskapsvernområdene rundt parken. Parkens vegetasjon inneholder også noen særegne planter som trolig overlevde istiden på nunataker: norsk malurt og ulike varianter av fjellvalmue.
Kulturminner
Nasjonalparken er et kjerneområde for arkeologiske kulturminner fra forhistorisk villreinjakt. Her finnes store fangstsystemer med ledegjerder, oppmurte og jordgravde fangstgroper, bogesteller.
Som ikke-materielt kulturminne har Dovrefjell stor betydning i Norges opphavsmyter og sagaer. Herfra stammet de første nordmennene, her ble Harald Hårfagre (AKA Dovrefostre) fostret og fikk kunnskap han brukte i rikssamlingen, her traff han samejenta Snøfrid som ble hans hustru og skrev samefolket inn som en del av nordmennene. At det var samer her i sagatiden er i seinere år bekreftet materielt ved funn av samiske kulturminner nettopp fra denne perioden. Mye tyder på at samer og bofaste nordmenn samarbeidet om villreinfangsten.
Forvaltning og bruk av området
Nasjonalparksenter-nettverket iNasjonalparker, som hadde informasjonssentre i Dombås, Folldal, Otta sentrum/Spranget og på Gjøra i Sunndal ble nedlagt fra 2016. Per i dag finner man informasjon hos Norsk Villreinsenter Nord på Hjerkinn, her er også kontorene til nasjonalparkadministrasjonen (3 personer).
Kun områdene vest for Drivdalen er enkelt tilrettelagt for fotturisme. Turisthyttene i verneområdene er selv- eller ubetjente og mange av dagsmarsjene er lange. Hyttene er Snøheim (betjent, 80 senger, kun sommeråpen), Reinheim (selvbetj, 36 senger), Åmotsdalhytta (selvbetj, 34 senger), Loennechenbua (ubetj, 4 senger) og Raudbergshytta (selvbetj, 18 senger). Vest for Snøhetta blir terrenget tungt med store høydeforskjeller og steinet grunn, her blir også klimaet en utfordring med ustabilt vær, mye vind og mye nedbør, i motsetning til lenger øst. Området gir flotte naturopplevelser, men krever erfaring. Nasjonalparkstyret etablerte i 2022 en nettside med omfattende informasjon rettet mor besøkende.
Pinghua
Pinghua (forenklet kinesisk: 平话; tradisjonell kinesisk 平話; pinyin: pínghuà, eller 广西平话 /  廣西平話 / Guǎngxī pínghuà, det vil si «Guangxi-pinghua») er et språk eller en dialekt innen den større gruppen språk som kalles kinesisk. Det tales i deler av den autonome region Guangxi, og i en liten del av provinsen Hunan.
Det har noen likhetstrekk med kantonesisk, men betraktes ikke som en variant av dette språket.
UseModWiki
UseModWiki er en type wikiprogramvare utviklet mellom 1999 og 2000 av Clifford Adams, basert på programmeringsspråket Perl. Det er lisensiert under GNU General Public License. Sider i UseModWiki lagres som vanlige filer, ikke i en relasjonsdatabase.
Adams laget programvaren for sitt Usenet Moderation Project (Usemod) som eksisterte fra 1991 til 1999. Han baserte sin programbare på AtisWiki 0.3, laget av Markus Denker. Denne var igjen basert på CvWiki, laget av Peter Merel. CvWiki var basert på Wiki Base, wikiprogramvaren til Ward Cunninghams WikiWikiWeb.
Den første internettsiden som brukte UseModWiki var Clifford Adams' egen side usemod.com, som hadde brukt AtisWiki fra 11. oktober 1999. Den andre hjemmesiden som tok i bruk UseModWiki var MeatballWiki, som ble laget av Adams og Sunir Shah.
Fra januar 2001 til begynnelsen av 2002 ble UseModWiki brukt av alle versjoner av Wikipedia. Utviklerne i Wikipedia-miljøet utviklet senere den programvaren som idag er kjent som MediaWiki, men enkelte mindre prosjekter fortsatte å bruke UseModWiki frem til desember 2003. Dette gjaldt blant annet norsk Wikipedia. I desember 2003 ble de siste prosjektene flyttet over fra UseModWiki til den nye programvaren, som dengang het «fase 3».
Sidetitlene kan ikke inneholde mellomrom. Programvaren har heller ikke funksjonalitet for å laste opp bilder slik som i MediaWiki, men bilder lagret på andre nettsteder kan brukes på sidene. Mange av funksjonene utviklet for MediaWiki, som kategorier, innholdsfortegnelser osv., mangler også.
Liste over kulturminner i Vestfold
Liste over kulturminner i Vestfold er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Vestfold. Listen er oppdelt i egne lister for hver enkelt kommune.
Hygroskopisk
Hygroskopisk er en betegnelse på stoffer som trekker til seg fuktighet (vanndamp) fra omgivelsene. Det fins mange materialer som er hygroskopiske, f.eks. tre, honning, etanol, konsentrert svovelsyre og konsentrert natriumhydroksid. Noen stoffer, som f.eks. kalsiumklorid er så hygroskopiske at de tar opp så mye vann at de løses opp i det.
Tekniske egenskaper
Mengden fuktighet som holdes av hygroskopiske materialer er vanligvis proporsjonal med den relative fuktigheten. Tabeller som inneholder denne informasjonen, finnes i mange tekniske håndbøker og er også tilgjengelige fra leverandører av forskjellige materialer og kjemikalier.
Hygroskopi spiller også en viktig rolle i konstruksjonen av plastmaterialer. Noen plastmaterialer er hygroskopiske, mens andre ikke er det.
Polymerer
Mange tekniske polymerer er hygroskopiske, inkludert nylon, ABS, polykarbonat, cellulose og polymetylmetakrylat.
Andre polymerer, som polyetylen og polystyren, absorberer normalt ikke mye fuktighet, men er i stand til å bære betydelig fuktighet på overflaten når de utsettes for flytende vann.
Biologi
Frøene til noen gressarter har hygroskopiske utvidelser som bøyer seg med endringer i fuktighet, slik at de kan spre seg over bakken. Et eksempel er Hesperostipa comata. Hvert frø har et "hår" som vrir flere svinger når frøet slippes ut. Økt fuktighet får det til å vri seg ut, og ved tørking vrir det seg igjen, og borer derved frøet i bakken.
Applikasjoner i baking
Bruken av forskjellige stoffers hygroskopiske egenskaper ved baking brukes ofte for å oppnå forskjeller i fuktighetsinnhold og dermed sprøhet. Ulike varianter av sukker brukes i forskjellige mengder for å produsere en knasende, kjeks versus en myk, seig kake. Sukker som honning, brunt sukker og melasse er eksempler på søtningsmidler som brukes til å lage mer fuktige, seige kaker.
Oldtidsrike
Oldtidsrike er et begrep som brukes om statsdannelser i tiden fra ca. 4000 f.kr til år 500 (oldtiden). De aller fleste var kortvarige riker som gikk til grunne på grunn av krig eller folkevandringer. Likevel har noen få av oldtidsrikene overlevd og utviklet seg til moderne stater, slik som Kina, Egypt og Etiopia. Begrepet oldtidsrike brukes om kulturer som brukte skriftspråk, noe som utelukker de amerikanske høykulturene i samme periode.
Tonika
Tonika (gresk tonos = spenning) er en musikkteoretisk betegnelse på treklangen over grunntonen i en dur- eller mollskala. I engelskspråklig musikkteori blir navnet tonika også brukt om grunntonen i et musikkstykke og dermed ofte forvekslet med grunntonen i andre treklanger.
Navnet tonika går tilbake til Jean-Philippe Rameau (1683–1764) og hans begrep «l'accord tonique» («Grunntonens akkord» eller «den betonte akkorden»). Han beskrev tonikaens viktigste karaktertrekk som dens evne til å stå i sentrum av alle harmoniske spenningsfelt, omtrent som en magnet. Tonikaen og dens relaterte akkorder tonikamediant og tonikasubmediant beskrives derfor også som det tonale sentrum.