cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fantastisk litteratur
Etymologi og definisjon
Vurdert i et bredt perspektiv kan sjangeren fantastiske fortellinger stort sett dekke alle (fiktive) tekster som beskriver den irrasjonelle eller overnaturlige verden. I denne definisjonen vil alle tekster som benytter seg av eksempelvis myter, sagn, legender, fabler, eventyr eller science-fiction (framtidsfabler) tilhøre eller komme inn under fantastisk litteratur. Av praktiske årsaker skilles således eventyr, science-fiction, skrekk og lignende ut i egne undersjangrer. Fantastisk litteratur adskiller seg fra science-fiction ved sannsynligheten i de narrative elementene. En fortellingen innen science-fiction er usannsynlig, men tilsynelatende mulig via logisk vitenskapelig eller teknologisk ekstrapolering, hvor fantastisk fortellinger ikke trenger å være vitenskapelig mulig. Fantastisk litteratur er således definert av dens fantasi-elementene, ved å henspille på en mer eller mindre realistisk forestilling om en tenkt, fantasiverden hinsides denne verden. Dens handling kan ikke eksistere i denne verden da dens handlingsgang som regel involverer trolldom eller magi. Dens samlede tema er en kombinasjon av teknologi, arkitektur og språk som kan minne om den europeiske middelalderen, men som er befolket av ikke-historiske, urealistiske og mytiske vesener, inkludert dyr som kan snakke og oppføre seg som mennesker.
Stil
Symbolisme spiller ofte en betydelig rolle i fantastisk litteratur, ofte ved bruk av arketypeiske figurer inspirert av eldre tiders tekster eller folkeminne. Det kan argumenteres at fantastisk litteratur og dens arketyper oppfyller en funksjon for enkeltindivider og samfunnet, og budskapet er jevnlig oppdatert for det eksisterende samfunn.
Ursula K. Le Guin presenterte i sitt essay «From Elfland to Poughkeepsie» ideen at språket er det mest avgjørende elementet i fantastisk litteratur ettersom det skaper en følelse av sted, eller tilstedeværelse. Hun analyserte feilaktig anvendelse av en formell, gammeldags skrivestil og påpekte at det var en farlig felle for forfattere som skrev fantastisk litteratur ettersom det var latterlig eller meningsløst når det ble brukt feil. Hun advarte forfattere om å holde seg unna å basere deres skrivestil på tidligere mester som lord Dunsany og E.R. Eddison, framhevet at om språket er altfor mildt eller forenklet skaper det inntrykket at den fantastiske settingen er kun den moderne verden i forkledning. Isteden presenterte hun eksempler på klar, effektiv fantastisk beskrivelse basert på korte utdrag fra Tolkien og Evangeline Walton.
Michael Moorcock observerte at mange forfattere benyttet et arkaisk språk for dets klang og i det håp at det ville gi farge til en ellers livløs fortelling. Brian Peters skrev at i ulike former for eventyrlige fantastiske fortellinger kunne selv skurkens språk være upassende om det var for vulgært.
Ved inngangen til 2000-tallet oppnådde bøkene om Harry Potter et enorm popularitet ved å kombinere det fantastiske med realisme, og utforsket et mangfold av samtidige temaer, inkludert å vokse opp, fordommer, tap av uskyldighet, forestående krig, politisk korrupsjon, døde, depresjon, kjærlighet, tap og diskriminering.
Begynnelsen
Fortellinger som involverer magi og fryktelige uhyrer har eksistert i muntlig form før skrevet og trykt litteratur. Antikkens greske og romerske mytologi er fylt opp med fantastiske fortellinger og figurer, den best kjente (og kanskje mest relevant til moderne fantastisk litteratur) er de greske verkene til Homer og de latinske til Vergil. Bidragene fra den gresk-romerske verden til den fantastiske litteraturen er omfattende og inkluderer blant følgende opplegg: den utvalgte helt; heltens reise; den magiske gave donert til vinneren (inkludert maktens ring som i fortellingen om Gyge, som omtalt i Platons filosofiske Staten) ; profetier og spådommer (orakelet i Delfi); fantasimonstre og fryktelige udyr (særlig drager); trollmenn og hekser som kan bruke magi og trolldom.
Platons filosofi fikk en stor innflytelse på fantastisk litteratur generelt. I den kristne platoniske tradisjonen virkeligheten av andre verdener (enn denne), og en omfattende struktur over det hele stor metafysisk og moralsk betydning, har lånt substans til de fantastiske verdener i moderne verker. Den magiske verden er i stor grad forbundet med den senere gresk-romerske verden.
Empedokles (ca. 490 – ca. 430 f.Kr.) er den første som sammenstilte alle de fire elementene, eller røtter som Empedokles selv benevner dem: Jord, Vann, Luft og Ild. I fantastisk litteratur er de ofte framstilt som personifiseringer av naturens krefter. Annet som angikk det magiske inkluderte bruken av mystiske redskaper som hadde særskilt kraft (septer = tryllestav); bruken av en sjelden urt eller plante; en gudommelig figur som avslører hemmeligheten til en magisk handling.
India har en lang tradisjon med fantastiske fortellinger og figurer som er datert tilbake til vedisk mytologi. Dyrefablene i Panchatantra («Fem prinsipper»), som kan være datert tilbake til 200-tallet f.Kr., men er antagelig basert på eldre muntlig tradisjon, «dyrefabler som er like gamle som vi er i stand til å forestille oss.» Denne tradisjonen synes å ha hatt bred innflytelse, også vestover til Midtøsten og Europa. Panchatantra benyttet en rekke fabler og magiske fortellinger med dyr i hovedrollene for å illustrere indiske prinsipper om politisk lære (datidens statsvitenskap). Menneskelignende, snakkede dyr har blitt vanlig kjennetegn på moderne fantastisk litteratur. Baital Pachisi en indisk samling med fantastiske fortellinger innenfor en rammefortelling, er det litterære grepet som synes indirekte å ha inspirert Det gyldne esel som ble skrevet av Apuleius på 200-tallet e.Kr., og som kulminerte med Tusen og en natt, en samling av arabiske eventyr og fantastiske fortellinger fra middelalderen. I samme litterære tradisjon befant Giovanni Boccaccio seg med da han i 1350-årene forfattet og utga Dekameronen, en samling med hundre fortellinger av til dels erotisk tilsnitt innenfor en rammefortelling. En annen italiensk samling av fantastiske fortellinger av ulikt slag, Pentamerone, av Giambattista Basile (1634,1636), var i sitt vesen eventyrfortellinger, samlet og bearbeidet av forfatteren (og hans søster). Fortellingenes stil er barokke og med utstrakt bruk av metaforer.
Keltisk folkeminne og legender har vært en inspirasjon for mange moderne verker innen fantastisk litteratur. Den walisiske tradisjonen har vært særlig innflytelsesrik grunnet dens forbindelse til mytene om kong Arthur og dens samling i et enkelt verk, eposet Mabinogion. En kjent gjenfortelling ble gjort av den amerikanske forfatteren Evangeline Walton i fire romaner mellom 1970 og 1974. Den irske Ulster-syklusen og Fenian-syklusen har også gitt mange fortellinger og temaer til moderne fantastisk litteratur. Den største innflytelsen har imidlertid vært indirekte ved å være en betydelig kilde for den arthurianske syklus av ridderromanser, det vil si middelalderens høviske litteratur i form av britiske emner (Matière de Bretagne). Selv om emnet ble tungt omarbeidet av forfattere, utviklet disse romansene seg meget da de gjorde seg uavhengige av de opprinnelige keltiske folkeminnene, og ble et viktig stadium i utviklingen av den moderne fantastiske litteratur.
Fra 1200-tallet
Middelalderens romanser eller høvisk litteratur er en form fortellinger i prosa og poesi som var populære i aristokratiske sirkler i høymiddelalderen og tidlig moderne tid i Europa. De var fantastiske fortellinger om underverker og opplevelser, ofte en ridder med heroiske kvaliteter som drar på en søken eller leting, dog er det «vektlegging på kjærlighet og høvisk oppførsel som adskiller det fra chanson de geste og andre former for epikk hvor maskulin militær heltemot er framherskende.»
Populærlitteraturen lånte også fra romansenes temaer, men behandlet dem med ironi, satire, eller burlesk hensikt. Romansene omarbeidet legendene, eventyrene og historien slik at de var tilpasset lesernes og tilhørernes smak og behag, men omtrentlig ved år 1600 var de ikke lenger på moten, og spanske Miguel de Cervantes’ behandlet dem på burlesk vis i hans roman Don Quijote. Her er hovedpersonen ikke en helt og en høvisk ridder, men i fortellingen omtales han som «ridderen av den bedrøvelige skikkelse». I overført betydning kan betegnelsen brukes spøkefullt om en latterlig idealist eller drømmer med manglende virkelighetssans. Den moderne oppfatningen av «middelaldersk» er mer påvirket av romansen enn av noen annen litterær sjanger fra middelalderen. Selve ordet «middelaldersk» vekker i dag til live forestillinger om riddere, jomfruer i nød, drager og andre romantiske troper.
Renessansen
Ved renessansen som tidsepoke var romansen fortsatt populær. Tendensen gikk mot mer fantastiske fortellinger. Det engelske prosaverket Le Morte d'Arthur (1485) av Thomas Malory kom til å dominere Arthur-litteraturen. Arthurianske motiver har opptrådt jevnlig i litteraturen siden denne boken ble utgitt. Malory omskrev og videreutviklet tidligere fortellinger og la en god del selv. Andre bøker som fulgte var en blanding av fantastiske og ikke-fantastiske. Le Morte d'Arthur og den portugisiske ridderromanen Amadis de Gaula (1508) ble meget populære over hele Europa, og fikk mange imitatorer. Sjangeren førte også til mesterverker innen renessansepoesi som Ludovico Ariostos Orlando furioso (Den rasende Orlando) og Torquato Tassos La Gerusalemme Liberata (Det befridde Jerusalem). Ariostos fortelling med dens mange underverker og eventyr, ble inspirasjon og kildetekst for mange andre, tilsvarende fantastiske fortellinger. I løpet av renessansen skrev og utga Giovanni Francesco Straparola i tidsrommet 1550-1553 en samling i to bind med korte fortellinger, Le piacevoli notti («Frydefulle netter»). Den besto av 73 fortellinger, hvorav 29 var eventyr slik vi kjenner dem, basert på muntlig kilde. Disse ble oversatt til dansk via tysk oversettelse i 1818 under tittelen Staparolas eventyr. Det var den første samling av dette slag som senere ble kjent som eventyrsamlinger, og ble begynnelsen på tradisjonen, men kom også til å påvirke fantastisk litteratur da mange eventyr har overnaturlige, magiske eller merkelige emner.
William Shakespeares En midtsommernattsdrøm (1594/1595), de trolske søstrene i Macbeth, og figuren Prospero i Stormen hadde stor påvirkning på senere verker innen fantastisk litteratur.
I et verk om alkymi fra 1500-tallet, identifiserte legen Paracelsus fire typer av vesener med alkymiens fire elementer: gnomer, elementærånder; undiner, vannånder; sylfer, luftånder; og salamandere, ildånder. De fleste av disse vesener er funnet i folkeminnet foruten også knyttet til alymien; deres navn er ofte benyttet omvekslende med tilsvarende vesener fra folkeminne.
Opplysningstiden
Flere fantastiske fortellinger beregnet på et voksent publikum ble også utgitt i Frankrike på 1700-tallet, inkludert Voltaires contes philosophique, («filosofiske fiksjon): «Prinsessen fra Babylon» (1768) og «Den hvite oksen» (1774).
Denne tidsepoken, opplysningen og fornuftens tidsalder, var ellers fiendtlig innstilt til fantastiske fortellinger. Forfattere som skrev den nye skjønnlitteratur, slike som Daniel Defoe, Samuel Richardson, og Henry Fielding i England, hadde en realistisk tilnærming i sine forfatterskap, og mange tidlige realistiske verker var naturlig nok kritiske til fantastiske elementer i litteraturen.
Romantikken
Romantikken, en litterær og kulturell bevegelse på slutten av 1700-tallet og begynnelsen av 1800-tallet, var en dramatisk reaksjon til opplysningstidens rasjonalisme, og utfordret å sette fornuften framfor følelsene i høysetet. Romantikerne fremmet viktigheten av åndelighet og fantasi. Dens suksess i å rehabilitere fantasien var viktig for utviklingen av den fantastiske litteraturen og romantikkens interesse i middelalderens romanser skaffet mange motiver til den moderne fantastiske litteraturen.
Romantikerne påkalte middelalderromansene som rettferdiggjøring for det verker som de ønsket å skrive til forskjell for de realistiske tekstene fra opplysningstiden. Romantikernes tekster var dog ikke alltid fantastiske i sitt vesen, tidvis var handlingsgangen usannsynlig for å ha kunne være mulig å skje. Et av de første litterære resultatene for den nye fascinasjonen var den gotiske roman, en litterær sjanger som begynte i England med The Castle of Otranto (1764) av Horace Walpole. Den ble forløperen til både den moderne fantastiske litteraturen og til den moderne skrekklitteraturen. «Gotisk» her hadde betydningen mørkt, forskrekkelig og gruoppvekkende, og typiske trekk for en gotisk roman er mystikk, det overnaturlige, spøkelser, hjemsøkte bygninger, slott, dommedag, død, forfall, galskap, arvelige forbannelser og så videre. En kjent gotisk roman som også inneholdt en god del fantastiske elementer (avledet fra Tusen og en natt) var Vathek (1786), skrevet av William Beckford.
Romantikernes interesse i middelalderen førte også til en ny interesse i den litterære eventyrfortellingen. Tradisjonen begynte med Giovanni Francesco Straparola og Giambattista Basile på 1500-tallet i Italia, og ble utviklet av Charles Perrault på 1600-tallet og en franske litterære stilen preciositeten, og ble gjenopptatt av den tyske romantiske bevegelsen. Tyske Friedrich de la Motte Fouqué (av fransk hugenottisk opprinnelse) skrev oppdiktede fortellinger med setting i middelalderen, slik som Undine (1811), et eventyr i formen, men med fantastiske elementer. Det handlet om en vannånd ved navn Undine, og som giftet seg med ridderen Huldebrand for å bli tildelt en sjel. I sitt essay «The Fantastic Imagination» (1895) skrev George MacDonald: «Om jeg ble spurt, hva er et eventyr? Jeg vil da svare, les Undine. Det er et eventyr ... av alle eventyr jeg kjenner, mener jeg Undine er det aller vakreste.» En senere bok, Sintram og hans følge (1815) kom senere til å inspirere britiske forfattere som William Morris og George MacDonald.
E.T.A. Hoffmanns fortellinger, som Gullskålen (1814) og Nøtteknekkeren og musekongen (1816) er kjente tillegg til kanon innen tysk fantastisk litteratur. Ludwig Tiecks Phantasus var en samling med sagn, fortellinger og skuespill utkom i tre bind i årene 1812–1816. En av de korte eventyrfortellingene her var «Alvene».
Viktoriatiden
Fantastisk litteratur i Storbritannia var populær i viktoriatiden med verkene til forfattere som Mary Shelley, William Morris og George MacDonald, og ikke minst Charles Dodgson, forfatteren av Alice i Eventyrland (1865).
Danske H.C. Andersen innledet en ny stil for eventyrfortellinger, det vil si kunsteventyr fortalt i fullt alvor, og skrevet like mye for voksne som for barn. Fra denne opprinnelsen skrev John Ruskin The King of the Golden River (1851), et eventyr som benyttet nye nivåer for litterære egenskaper, som «Sørvestvinden», en personifisering av vinden, en hissig og oppfarende, men vennlig figur med skjegg og spiss hatt som kan minne om Tolkiens figur Gandalv.
Historien til moderne fantastisk litteratur begynte med skotske George MacDonald, forfatter av romaner som The Princess and the Goblin (1868) og Phantastes (1868). Sistnevnte fortellingen handlet om en ung mann som ble trukket inn i en drømmelignende verden hvor han jakter på sin ideal for kvinnelig skjønnhet, legemliggjort av «Marmorkvinnen». Boken er blitt anerkjent som den første fantastiske roman som ble skrevet for voksne, og han ble en betydelig innflytelse og inspirasjon for både J.R.R. Tolkien og C.S. Lewis. MacDonald skrev også et av de første kritiske essay om fantastisk litteratur som en sjanger, «The Fantastic Imagination», i sin bok  A Dish of Orts  (1893).
En annen betydelig forfatter i samme sjanger i denne tidsepoken var William Morris, sosialist, beundrer av middelalderen, og fornyer av britisk kunsthåndverk, foruten også poet som skrev flere fantastiske romanser og romaner. Den mest kjent var The Well at the World's End (1896). Han var dypt inspirert av middelalderens romanser og norrøne sagaer; hans stil var bevisst arkaisk for å kunne etterligne middelalderens tone og stemningen. Morris var en viktig milepæl innen fantastisk litteratur ettersom at andre forfattere skrev om fremmede land eller drømmeland, var Morris’ bøker de første som hadde handlingsgang helt og holdent plassert i oppdiktet, fantastisk verden.
Forfattere som Edgar Allan Poe og Oscar Wilde med Bildet av Dorian Gray (1890) utviklet også fantastisk litteratur ved å skrive grøssere og skrekkfortellinger, en adskilt gren av fantastisk litteratur som fikk stor innflytelse på H.P. Lovecraft og andre forfattere som fokuserte på mørk fantastisk litteratur. Oscar Wilde skrev også en rekke fantastiske fortellinger rettet mot barn, samlet i The Happy Prince and Other Stories (1888) og A House of Pomegranates (1891).
Flere klassiske fantastiske fortellinger for barn ble etablert på denne tiden, slik som Lewis Carrolls Alice i Eventyrland (1865), J.M. Barries Peter Pan (1906), Lyman Frank Baums Trollmannen fra Oz (1900), foruten også bøkene til Edith Nesbit og Frank R. Stockton. C.S. Lewis merket seg at i den første delen av 1900-tallet var fantastisk litteratur mer akseptert i barne- og ungdomslitteraturen, og en forfatter interessert i fantastisk litteratur skrev derfor ofte barne- og ungdomsbøker for å få et publikum, til tross for opplegg og konsepter som kunne ha utgjort et litterært verk for et voksent publikum. På denne tiden hadde terminologien for sjangeren ennå ikke blitt etablert. Mange fantastiske fortellinger i denne tiden ble betegnet som eventyr, selv Max Beerbohms The Happy Hypocrite (1896) og MacDonalds Phantastes. Det var ikke før 1923 at begrepet «fantast» ble benyttet for å beskrive en forfatter (i dette tilfellet Oscar Wilde) som skrev fantastisk litteratur. Betegnelsen «fantastisk» ble ikke utviklet før senere, og selv så sent som Tolkiens Hobbiten (1937) ble begrepet «eventyr» fortsatt benyttet.
1900-tallet
En viktig faktor i utviklingen av den fantastiske sjanger var spredningen av magasiner viet for denne typen populær litteratur. Det første av slike publikasjoner var det tyske magasinet Der Orchideengarten som ble utgitt i tiden 1919-1921. I 1923 kom det første engelskspråklige magasinet for fantastiske fortellinger, Weird Tales, og mange andre tilsvarende magasiner fulgte. Disse populære fortellingene i kioskmagasinene, på engelsk kalt for «pulp» etter det treholdige papiret som ble benyttet, var på høyden av sin tid i mellomkrigstiden og bidro til å gjøre fantastiske fortellinger populære både i USA og i Storbritannia. Slike magasiner spilte en større rolle i framveksten av science-fiction, og det var på denne tiden at de to sjangrene begynte å bli assosiert med hverandre. Flere av sjangerens mest framtredende forfattere begynte deres karriere i slike billige magasiner spredt for et stort publikum, blant annet Clark Ashton Smith, Fritz Leiber, Ray Bradbury og H.P. Lovecraft.
H.P. Lovecraft var meget inspirert av Edgar Allan Poe og til viss grad også av lord Dunsany; med sine Cthulhu Mythos-fortellinger fikk Lovecraft stor innflytelse på skrekk- og fantastisk litteratur på begynnelsen av 1900-tallet. Lovecraft fremmet «kosmisk skrekk», tanken om at livet er ubegripelig for menneskene, som er små ubetydelig sammenlignet med skremmende kosmiske urvesener, og glemte guder.
Til tross for MacDonalds framtidige innflytelse og Morris’ popularitet i sin tid, var det ikke før på begynnelsen av 1900-tallet at fantastisk litteratur begynte å nå et stort publikum med forfattere som lord Dunsany som ved å følge Morris’ eksempel ved skrive fantastiske romaner, men også noveller. Han var særskilt kjent for sin fantasifulle og stemningsfulle stil. Hans stil påvirket mange forfattere, men ikke alltid positivt; Ursula K. Le Guin i hennes essay om stil i fantastisk litteratur, «From Elfland to Poughkeepsie», refererte skjevt til Dunsany som «First Terrible Fate that Awaiteth Unwary Beginners in Fantasy», og antydet at unge forfattere som forsøkte å skrive i lord Dunsanys stil ville få problemer grunnet språkets kompleksitet. I henhold til kritikeren S.T. Joshi hadde Dunsanys forfatterskap en segregerende effekten på den fantastisk sjangeren — en måte hvor forfatteren skapte sitt eget rike fra ren fantasi — fra overnaturlig skrekk. Fra dette grunnlaget som han etablerte kom de senere forfatterskapet til E.R. Eddison, Mervyn Peake, og J.R.R. Tolkien.
Litteraturvitere og kritikere begynte å interesse seg for fantastisk litteratur som en seriøs litterær sjanger. Herbert Read benyttet et kapittel av sin bok English Prose Style (1928) for å diskutere «fantasy» som et aspekt av skjønnlitteraturen. Han argumenterte at det ikke var rettferdig å betrakte sjangeren som kun egnet for barn: «Vesten synes ikke å ha forstått nødvendigheten av eventyrfortellinger for voksne.»
I 1938 med utgivelsen av The Sword in the Stone av T.H. White, innførte han den komiske roman innen den fantastiske sjangeren. Den fortalte om legendariske kong Arthurs barndom, og kombinerte legender, historie, det fantastiske og komedie. Det var denne romanen som Walt Disneys selskap gjorde om til en animert film, Sverdet i stenen (1963). BBC adopterte historien til radiohørespill i 1939 med musikk av komponisten Benjamin Britten.
J.R.R. Tolkien spilte en stor rolle i å gjøre fantastisk litteratur populær ved sin meget vellykte utgivelser av Hobbiten (1937) og Ringenes herre (1954–1955); sistnevnte ble delt opp i seks deler, utgitt i tre bind: Ringens brorskap (bok I og II), To tårn (bok III og IV), og Atter en konge (bok V og VI). Tolkien var i stor grad påvirket av oldtidsmanuskriptene av angelsaksiske myter og mytologi, særskilt eposet Beowulf, foruten også av E.R. Eddisons roman fra 1922, The Worm Ouroboros. Tolkiens nær venn, C.S. Lewis, forfatter av Narnia-serien (1950-1956), var også en professor i engelsk med tilsvarende interesse i oldtidens mytologier og fantastisk litteratur.
Tradisjonen som ble etablert av disse forgjengerne på slutten av 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet har fortsatt å blomstre og er blitt fortsatt og til dels videreutviklet av nye generasjoner av forfattere. Innflytelsen fra Tolkiens bøker har særlig ført til en reaksjon. Verker innen den fantastisk sjanger med metafysisk tilsnitt ble utgitt på slutten av 1900-tallet og som selvbevisst hentyder til sjangerens historie og litterære konvensjoner, blant disse er Terry Pratchetts humoristiske og parodiske bokserie Skiveverdenen (1983-2015), og Neil Gaimans Stardust (1999). Sistnevnte har en stil som skiller seg fra det meste av Gaimans øvrige prosa, og bevisst skrevet i tradisjonen fra før Tolkien, og følger således direkte i forsporene til forfattere som lord Dunsany og Hope Mirrlees.
Ved slutten av 1900-tallet og inn i 2000-tallet fikk romanene om Harry Potter, en ung trollmann som sammen med sine venner er elever ved Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom. Romanenes drama handler om Harrys kamp mot den onde Voldemort, men underveis er det en livlig og detaljert skildring av Harrys ungdoms år på skolen, inkludert hans sportslige aktiviteter i rumpeldunk og begynnende seksualitet. J.K. Rowling oppnådde en enorm suksess med bokserien som har per 2013 solgt i mer enn 500 millioner kopier verden over på over 70 forskjellige språk.
Det er ikke uvanlig at fantastiske romaner havner på bestselgerlisten til New York Times, og en del har tatt førsteplassen på listen, blant annet Brandon Sanderson i 2014, George R.R. Martin i 2011, Neil Gaiman i 2013, Terry Goodkind i 2006, og Patrick Rothfuss i 2011.
Lovforslag
Et lovforslag er et forslag om en ny lov eller en lovendring.
Initiativ
I Norge starter lovarbeidet som oftest med initiativ fra sittende regjering. Enten på egen hånd, eller med basis i et Stortingsvedtak.
Lovforslag kan også komme fra det enkelte medlem av odelstinget, såkalte representantforslag. Disse kalles ofte dokument 8 forslag.
NOU
Større lovarbeider blir først satt ut til en fagkomitee som lager utrednings som publiseres NOU-serien (Norges offentlige utredninger). I denne utredningen blir det redegjort for mandatet, rettstilstanden i dag, rettstilstanden i andre land, og så blir det gjort en vurdering av nye regler og hvordan de kan virke. Til sist vil en lovforarbeids-NOU inneholde et lovforslag.
Dersom det mindre omfattende lover eller revisjoner kan det oppnevnes en utreder som eventuelt knytter til seg medhjelpere, oppnevnes en interdepartemental arbeidsgruppe eller utredningen kan utarbeides internt i det aktuelle departementet.
Høring
NOU-en vil bli overlevert regjeringen (ved fagstatsråden). Deretter går forslaget ut på høring til departementer, offentlige instanser, organisasjoner og andre som ønsker å kommentere forslaget.
Proposisjon
Når uttalelsene fra høringsrunden foreligger, utarbeider departementet et utkast til en proposisjon til Stortinget. Utkastet til proposisjon skal legges fram for Finansdepartementet og berørte departementer før det sendes til Lovavdelingen i Justisdepartementet for lovteknisk gjennomgang (skattelovforslag sendes ikke til Lovavdelingen). Deretter går proposisjonen til godkjenning hos Kongen i statsråd.
Stortingsbehandling
Proposisjonen behandles deretter i Stortinget. Først av fagkomiteen, deretter i Odelstinget og så i Lagtinget. Deretter sendes Kongen til sanksjon.
Sverige
Den svenske prosessen er inndelt i ulike moment. Innføringen av nye lover kan innebære færre steg ved mindre lovendringer, men for mer omfattende lovendringer følges nesten alltid samme ordning. I og med Sveriges medlemskap i EU finnes idag to måter hvorpå nye lover kan introduseres i Sverige. Nedenfor beskrives den svenske prosessen i de tilfeller der EU ikke er involvert.
Utredning tilsettes
Ved utredningens slutt sendes utredningens forslag på høring (remiss) til et antall høringsinstanser, organisasjoner og i visse tilfeller individuelle eksperter som anses å ha vesentlige ting å si om forslaget. Høringsinstansene svarer, om de vil, til departementet med sine synspunkter. Når høringssvarene har kommet inn til ansvarlig departement sammenstilles de av departementets tjenestemenn.
Proposisjon
Deretter skriver departementet et utkast til en proposisjon. Denne inneholder såvel lovforslag som en bakgrunnsvurdering av spørsmålene — et forarbeide. Teksten sendes også på såkalt delning til andre berørte departementer innen Regeringskansliet slik at de kan komme med sine synspunkter.
Utkastet til lovtekst, lagrådsremissen, sendes vanligvis til Lagrådet for uttalelse. Lagrådet har til oppgave å se over i tilfelle proposisjonen strider mot konstitusjonen. Lagrådet har imidlertid ingen vetorett. Regjeringen kan altså legge frem forslaget for riksdagen selv om det strider mot Lagrådets anbefaling. Denne prosedyren har blitt kritisert som svak i forhold til lovprosessen i mange andre demokratiske land.
Etter lagrådets granskning tas en endelig versjon av proposisjonsteksten frem av det ansvarlige departementet.
Riksdagen behandler proposisjonen
Når regjeringen har vedtatt en proposisjon sendes den til Riksdagen. Den riksdagskomiteen som har ansvar for proposisjonens område behandler proposisjonen og skriver en betenkning. Det er en skrivelse til den øvrige Riksdagen med forslag til riksdagsbeslutning, det vil si om og hvordan det skal stiftes nye lover. Riksdagsmedlemmene kan også komme med motforslag eller forslag til endringer som svar på proposisjonen.
Loven kunngjøres og innføres
I tilfelle Riksdagen stiller seg bak regjeringens proposisjon og beslutter en ny lov, får regjeringen i oppdrag å kunngjøre den nye loven. Dette gjør regjeringen via Svensk författningssamling, det såkalte SFS-systemet.
Rødenessjøen
Rødenessjøen er en innsjø på 118 moh i midtre del av Haldenvassdraget, i Viken fylke. Sjøen har tilsig gjennom Skirfossen fra Skulerudvannet som bare ligger en halv meter høyere (118,6 moh), og fra Øgderen 133 moh. Vannet er betydelig preget av eutrofiering (overgjødsling).
Canyonlands nasjonalpark
Canyonlands nasjonalpark ligger i nærheten av byen Moab og Arches nasjonalpark i delstaten Utah, USA. Den ble opprettet som nasjonalpark 12. september 1964 og dekker et område på 1366 km².
Canyoner som elvene Colorado og Green har skåret ned i Colorado-platået deler området i 3 hoveddeler:
I tillegg til de tre hovedområdene er det en separat del i nord som kalles Horseshoe Canyon.
Geografi
Områdene «Island in the Sky» og «Needles» kan nås via asfaltert vei fra US Route 191 som går gjennom Moab. «The Maze» er det mest utilgjengelige av de tre områdene og kan bare nås via grusveier fra vestsiden. Det er ingen veiforbindelse mellom områdene gjennom selve parken, det kan derfor ta mange timer med bil å kjøre fra det ene til det andre området.
Himmelblå (EP)
Himmelblå er en EP med Trond Nilsen, utgitt i 2008.
Asmara
Asmara (arabisk: أسمرة, tigrinya: ኣስመራ ) er Eritreas hovedstad og største by. Byen ligger i den sentrale delen av landet, på en høyde av 2325 moh. Byen hadde et innbyggertall på ca. 963,000 i 2020. Navnet på byen betyr «la det gro».
Fransk film
Fransk film viser til filmindustrien som basert i Frankrike, som er filmens fødested og var ansvarlig for mange av filmens første betydelige bidrag. Flere betydningsfulle kinematiske bevegelser, inkludert Nouvelle Vague, den nye franske bølge, begynte i Frankrike. Kjente representanter er Jean-Luc Godard, en kontroversiell anti-borgerlig regissør, og andre er François Truffaut og Claude Chabrol.
Asmara
Asmara grenser mot distriktene Serejaka i nord, Berikh i vest og Ghala-Nefhi i sør og Semenawi Keyih Bahri i øst. Byen er delt opp i 13 administrative områder.
Fransk film
Frankrike er kjent for å ha en sterk filmindustri, blant annet grunnet beskyttelse gitt av de franske myndigheter. Mange av filmens pionerer kom fra Frankrike: brødrene Lumière som lagde verdens første filmer, Émile Cohl som lagde den første animerte filmen, samt Georges Méliès som var en foregangsmann i å eksperimentere med filmatisk teknikk. Philippe Binant viste den 2. februar 2000 den første digitale filmframvisningen i Europa med DLP CINEMA-teknologien i Paris.
Asmara
Demografi
Asmaras befolkning var i 2008 på rundt 912,000 mennesker. Den var dermed den største byen i Eritrea. Selv om alle etniske grupper er representert i byen, var de største gruppene i 2008 Tigrinja (77%) og Tigre (15%). I Asmara er hovedspråket tigrinja. Engelsk, arabisk og italiensk er også utbredt og forstått. Lesekyndighet for menn er 95,2 % og for kvinner 89,95 %. Ifølge den eritreiske regjeringens folketelling i 2003 hadde 99,67 % av folk som bodde i boliger tilgang til rent drikkevann, 96,9 % hadde toalett, 2,1 % pit-toaletter (både ventilerte og uventilerte), og 1 % hadde ingen toalettfasiliteter.
Fransk film
De viktigste regissørene i fransk filmhistorie er Jean Renoir, Marcel Carné, François Truffaut og Jean-Luc Godard. Andre viktige regissører er René Clair, Jean Cocteau, René Clément, Robert Bresson, Jacques Demy, Claude Chabrol, Jean-Pierre Melville, Bertrand Tavernier, Claude Sautet, Eric Rohmer, Claude Lelouch, Georges Lautner, Jean-Paul Rappeneau, Michel Deville, Yves Boisset, Maurice Pialat, Bertrand Blier, Coline Serreau, André Téchiné, François Ozon.
Asmara
Demografi
Innbyggerne er tilhengere av den eritreisk-ortodokse kirke (60 %), katolisisme (15 %) og sunniislam (25 %). Byene og landsbyene rundt byen i høylandet er overveiende kristne (de fleste steder er alle kristne). Nedover mot lavlandet ligger det noen få muslimske byer og landsbyer.
Tre store landemerker i byen er den katolske Sankt Josef-katedralen, Enda Mariam Ortodokse Kirke som tilhører den eritreisk-ortodokse kirke og den islamske Al Khulafa Al Rashiudin-moskeen.
Fransk film
Fransk film i tall
Det er flere årsaker til styrken i fransk film. Et annet element er det faktum at Paris har den høyeste tettheten av kinoer i verden, målt ved antallet kinoer per innbygger. Med 206,5 millioner kinobilletter solgt i 2010 og 215,6 millioner i 2011, er Frankrike det tredje største filmmarkedet i verden både hva gjelder besøk, (etter USA og India) og inntekter (etter USA og Japan).
Asmara
Italiensk-eritreere
Byen har en betydelig befolkning av italiensk-eritreere. Noen av dem er eritreisk-fødte etterkommere av italienske bosettere, andre er italienske innbyggere i Eritrea. Den italienske koloniseringen av Eritrea startet på slutten av det 19. århundre, men det var først etter den andre italo-abyssinske krigen i 1935 at et stort antall italienere etablerte seg i Eritrea. I 1939 ble det holdt en folketelling i Eritrea der det ble registrert over 75,000 italiensk-eritreere (over 10 % av den eritreiske befolkningen), de fleste av dem (53,000) bodde i Asmara. Mange italienske nybyggere forlot kolonien etter at landet var blitt erobret av de allierte i november 1941, og i 1946 var det bare 38,000 italiensk-eritreere i Eritrea.
Fransk film
Fransk film i tall
Fransk film er den mest suksessfulle filmindustrien i Europa i henhold til antall filmer som blir produsert per år. Det høyeste antallet var 261 filmer i 2010. Frankrike er også et av de få landene hvor ikke-amerikanske filmproduksjoner har høyest andel: amerikansk film er kun representert med 47,7 prosent av totale antall billetter i 2010. Det er hovedsakelig grunnet den kommersielle styrken til innenlandsk film, noe som utgjorde 40 prosent av billettene i 2011 (35,7 prosent i 2010; 45,4 prosent i 2008).
Fransk filmindustri er også nærmere å være fullstendig selvforsynt enn noe annet land i Europa ved at det får rundt 80 til 90 prosent av kostnadene dekket fra inntekten fra det innenlandske markedet alene. I 2013 var Frankrike den nest største eksportør av film i verden etter USA. Tilsvarende viste en undersøkelse fra 2014 at fransk film er mest verdsatt i verden, nest etter amerikansk film.
Asmara
Historie
Mens Eritrea var en italiensk koloni i mange tiår, og store deler av bygningene i Asmara er følgelig av italiensk opprinnelse. Noen butikker har fortsatt italienske navn, blant annet Bar Vittoria, Pasticceria moderna, Casa del Formaggio og Ferramenta.
Økonomi
Som hovedstad og største by i Eritrea, har de fleste eritreiske bedrifter sine hovedkontor i Asmara. Byen var en gang en fabrikkby. Byen var i sentrum av Italiensk Øst-Afrika som gjorde at mange store italienske bedrifter åpnet i byen. Da britene kom til landet i 1941, ble mange bedrifter nedlagt eller flyttet utenfor byen. Dette forverret henhold til Haile Selassie I av Etiopia, som ga ut propaganda som viste at de ønsket å modernisere Eritrea. Eritrean Airlines og Nasair har sine hovedkontor i Asmara. Eritrean Telecommunications Corporation har sitt hovedkontor i Asmara. Landets statlige TV-stasjon Eri-TV har også mange studioer i ulike områder i Asmara.
Utdanning
I Asmara finnes de fleste høgskoler og universiteter i landet. Byen har alltid vært sentrum for utdanning i landet. Det er hjem til mange elementære og videregående skoler, og inntil nylig åpningen av universitet i Mai Nefhi og Sawa, var det eneste universitetet i landet, Universitetet i Asmara. Under tider av etiopiske føderasjon og annektering, var Universitetet i Asmara knyttet til Mekelle University i Mekelle, Tigray. Så det største universitetet i landet var Addis Abeba University. Siden Eritreas uavhengighet, har mange campus "blitt åpnet opp over hele landet hovedsakelig for medisin og ingeniørfag.
Wisconsin River
Wisconsin River  (engelsk: Wisconsin River) er ei elv som renner nord-sør i delstaten Wisconsin, i USA. Den er ei stor sideelv til Mississippi River, og er rundt 692 km lang. Vassdragets totale nedslagsfelt er på 31 805 km².
Elveløp
Elvens løp kan deles i tre avsnitt. Først har man Upper Wisconsin fra dens utspring, Lac Vieux Desert nordøst i delstaten Wisconsin og ned til Plover. Etterpå følger Middle Wisconsin fra Plover til Wisconsin Dells, og så Lower Wisconsin fra Wisconsin Dells til elvemunningen i Mississippifloden, om lag 16 km sør for Prairie du Chien.
De største sideelvene er Tomahawk River, Big Rib River, Eau Claire River, Big Eau Pleine River, Yellow River, Lemonweir River, Baraboo River, Pine River og Kickapoo River.
Større byer som passeres er - regnet ovenfra - Eagle River, Rhinelander, Tomahawk, Merrill, Wausau, Mosinee, Stevens Point, Wisconsin Rapids, Wisconsin Dells, Portage, Sauk City og Prairie du Sac.
På grunn av den relativt markente høydeforskjellen fra topp til munning (325 m) blir Wisconsin River flere steder oppdemmet og benyttet til hydroelektrisk energi. Det finnes i alt 26 vannkraftverk langs elven.
Adkomst mellom elvesystemene
Ved Portage er Wisconsin River bare ca 3,2 km fra elven Fox River. Den korte avstanden ble nyttiggjort av indianerne og av de tidlige franske oppdragere som kunne dra sine lette kanoer mellom elvene og slik komme seg greit fra De store sjøene (Michigansjøen) til floden Missisippis store elvesysten og helt ned til Nouvelle Orléans (New Orleans) rett innenfor Mexicogolfen.
De første hvite menn som benyttet denne muligheten var den franske katolske misjonæren Jacques Marquette, prest i jesuittordenen, og den fransk-kanadiske oppdagelsesreisende Louis Joliet, som sommeren 1673 ble vist denne muligheten av deres indianske veivisere. De hadde et håp og en ønskedrøm om at de derved var kommet seg over til et elvesystem som førte dem til Stillehavet. Selv om de etterhvert ble overbevist om at elvene ikke foretok den ønskede vending mot vest men snarere førte til Mexicogulfen fulgte de med ned til på høyde med Arkansas River. De ble informert av indianere om fiendtlige stammer lenger sør, og begynte også å se spanske varer. Da snudde de, for ikke å falle i spanjolenes hender - de hadde ry for å gå hardt frem mot inntrengere i sine kolonier.
Områdene langs Wisconsin ved Sauk City og Prairie du Sac er et viktig overvintringsevir for hvithodehavørnen.
Bugatti
Bugatti er et fransk bilmerke som produserer sportsbiler. Firmaet er grunnlagt av italienske Ettore Bugatti i Molsheim i 1909. Siden 1998 har Bugatti vært et merke i Volkswagen-gruppen.
Det opprinnelige Bugatti-firmaet gikk inn ved starten på den andre verdenskrigen, men merket har vært gjenopplivet to ganger, sist under Volkswagen. Bilene blir produsert i Dorlisheim, nabokommunen til Molsheim i Alsace, Frankrike, hvor de også de opprinnelig ble produsert.
Automobiles Ettore Bugatti (1909 - 1963)
Automobiles Ettore Bugatti var en tysk og senere fransk produsent av luksus og racebiler.
Selskapet ble grunnlagt i 1909 i den daværende tyske byen Molsheim, av den italienskfødte industridesigneren Ettore Bugatti. Bilene var kjent for sin designskjønnhet og for sine mange løpsseire.
Kjente Bugatti modeller er Type 35 Grand Prix-biler, Type 41 "Royale", Type 57 "Atlantic" og Type 55 sportsbil.
På 1930-tallet var Bugatti også involvert i flyproduksjon og i produksjon av motorvogner for jernbane.
Ettore Bugatti sin død i 1947 viste seg å være et alvorlig slag for bilmerket, og med sønnen Jean Bugattis som døde allerede i 1939 i en ulykke når han testet en bil, betydde dette at det ikke var noen etterfølger til å lede fabrikken. Det var ingen stor fabrikk og de hadde kun laget rundt 8000 biler.
Villblomst
Villblomst er et musikkalbum med Trond Nilsens Salong, utgitt i 2011. Dette er trioens debutalbum.
Ås (Västmanland)
Ås er et tettsted i Nora kommune i Örebro län i landskapet Västmanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 499 innbyggere.
Bugatti
Automobiles Ettore Bugatti (1909 - 1963)
Selskapet sluttet å produsere biler i 1956, men fortsatte innen flyindustrien frem til 1963.
Bugatti Automobili S.p.A. (1987–1995)
Bugatti Automobili S.p.A. ved den italienske gründeren Romano Artioli kjøpte Bugatti-merket i 1987. Fabrikken ble bygget i 1988 i Campogalliano, Modena, Italia. Den første modellen kom to år senere i 1990. Bilmodellen Edonis er bygget på understell fra en Bugatti EB110.
Bugatti Automobiles S.A.S. (1998 — )
Bugatti Automobiles S.A.S. er en fransk produsent av luksusbiler med høy ytelse og et luksusmerke for hypersportsbiler. Selskapet ble grunnlagt i 1998 som et datterselskap av Volkswagen Group og har base i Molsheim, Alsace, Frankrike.
I november 2021 ble selskapet en del av Bugatti Rimac, et joint venture mellom Rimac Automobili og Porsche AG.Siden 1. november 2021 har selskapet vært ledet av Mate Rimac som administrerende direktør i Bugatti Rimac.
Det er mange kjente personer som ønsker seg en Bugatti, men bare noen få blir invitert av Bugatti til å få kjøpe en. Cristiano Ronaldo er en av de som har flere, en Bugatti Veyron Grand Sport Vitesse, en Bugatti Chiron, en Bugatti Centodieci og en Bugatti La Voiture Noire.
Grace Hopper
Grace Murray Hopper (født 9. desember 1906 i New York City i New York, død 1. januar 1992 i Arlington County i Virginia) var en amerikansk dataforsker og offiser (kontreadmiral) i United States Navy. Hun var en av dataverdenens pionerer. Hun var den første programmereren av kalkulatoren Harvard Mark I. Hun utviklet også den første kompilatoren for et programmeringsspråk. På grunn av sine bragder og offisersgrad blir hun noen ganger referert til som «Amazing Grace».
Tidlige liv og utdannelse
Hopper ble født Grace Brewster Murray i New York City. De 12 første skoleårene gikk hun på privatskolen Hartridge School i Plainfield, NJ. Hun giftet seg med Vincent Hopper (Ph.D. i engelsk som i mange år var styreformann i engelskavdelingen ved NYU) i 1930, men de ble skilt i 1945. Hun ble uteksaminert Phi Beta Kappa fra Vassar College med Bachelorgrad i matematikk og fysikk i 1928. Hun fortsatte sin utdannelse ved Yale University, hvor hun tok en Mastergrad i de samme fagene i 1930. I 1934 fikk hun en Ph.D. i matematikk. Hennes tese het New Types of Irreducibility Criteria. Hopper startet å undervise i matematikk ved Vassar i 1931, og i 1941 var hun blitt «associate professor».
UNIVAC
I 1949 ble Hopper ansatt i Eckert-Mauchly Computer Corporation og gikk inn i teamet som utviklet UNIVAC I. Tidlig på 1950-tallet ble selskapet kjøpt opp av Remington Rand og det var mens hun jobbet for dem som hennes opprinnelige kompilatorarbeid ble gjort. Kompilatoren var kjent som «A kompilatoren» og den første versjonen var A-0. Senere versjoner ble utgitt kommersielt som kompilatorene ARITH-MATIC, MATH-MATIC og FLOW-MATIC.
COBOL
Hun returnerte senere til US Navy hvor hun arbeidet med valideringsprogramvare for programmeringsspråket COBOL og dens kompilator. COBOL ble definert av CODASYL komiteen som utvidet hennes FLOW-MATIC språk med noen ideer fra IBMs tilsvarende programmeringsspråk, COMTRAN. Det var hennes ide at programmer kunne bli skrevet i et språk som var nærmere engelsk enn maskinkode eller programmeringsspråk som var tett opp til maskinkode (slik som assemblerkode) som var det normale på den tiden. Det kan godt sies at COBOL var basert i stor grad på hennes filosofi.
Standarder
På 1970-tallet pionerte hun implemetasjonen av standarder for testing av datasystemer og komponenter, mest signifikant for tidlige programmeringsspråk som FORTRAN og COBOL. US Navys påpasselighet med å etterleve disse standardene førte til en samordning av programmeringsspråkenes dialekter hos de større dataprodusentene. På 1980-tallet ble disse testene og deres offisielle administrasjon ble overtatt av National Bureau of Standards (NBS) som idag er kjent som National Institute of Standards and Technology (NIST).
Pensjonering
Hopper ble pensjonert fra US Naval Reserve med graden kommandørkaptein i slutten av 1966. Hun ble kalt tilbake i aktiv tjeneste i august 1967 for en seksmåneders periode som resulterte i forlengelse på ubestemt tid. Hun ble pensjonert igjen i 1971, men ble spurt om å komme tilbake til aktiv tjeneste igjen i 1972. Hun ble forfremmet til kaptein i 1973 av Admiral Elmo R. Zumwalt, Jr..
Etter at Rep. Philip Crane så henne i et mars 1983 innslag av 60 Minutes, kjempet han for H.J.RES.341 en resulosjon i United States House of Representatives som førte til hennes forfremmelse til Commodore ved spesiell presidentutnevning. I 1985 ble graden Commodore omdøpt til Rear Admiral, Lower Half (Kontreadmiral). Hun ble pensjonert (ufrivillig) fra US Navy 14. august 1986. En fest ble avholdt i Boston ombord på USS «Constitution» for å feire hennes pensjonering. Hopper ble beæret med Defense Distinguished Service Medal, som er den høyeste æresbevisningen som USAs forsvarsdepartement kan gir for tjeneste ikke i strid. Ved hennes pensjonering var hun den eldste offiser i United States Navy, og ombord på det eldste skipet i United States Navy.
Hun ble da ansatt som seniorkonsulent ved Digital Equipment Corporation, en stilling som hun hadde til sin død i 1992 i en alder av 85.
Hun ble begravet med fulle militære æresbevisninger på Arlington National Cemetery. I 1994 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Incheon Metro
Incheon Metro er et offentlig eid selskap som har ansvaret for drift av Incheons undergrunnsbane. Selskapet ble etablert 15. april 1998 som Incheon Rapid Transit Corporation.
Eksterne lenker
Incheon Metro
Helge Wikström
Helge Wikström (født 29. april 1907, død ca. 2005) var en svensk langrennsløper og orienteringsløper.
I langrenn deltok han kun i to Ski-VM. I 1930 (Oslo) deltok han i militært patruljeløp, og fikk sølv bak det norske laget. I motsetning til de olympiske vinterleker i Chamonix i 1924 og St Moritz i 1928 ble våpnene i 1930 brukt til skyting, og ikke bare som vekt på ryggen.
Lokalt representerte han Luleå SK som langrennsløper, og noen år også Fyrishofs SK i Uppsala. Han fikk tredjeplass i Vasaloppet i 1929, men vant lagseier samme året. Han vant også to lag-SM, bl.a. SM i Skidbudkavle 1931 (stafett), da Luleå SK vant med over en og en halv time (1:38,05). Vinnertiden var 19:17,15. På laget deltok begge brødrene Wikström; Helge mellometappen og John sluttetappen.
Under VM på ski i 1934 (Sollefteå i Sverige) fikk han en hederlig 6.-plass, bak 4 andre svensker og en finne.
Som orienteringsløper representerte han Sunderby SK. Orientering var i starten kun en militær sportsgren, men i distriktet Norrbotten ble Wikstrøm den første sivile som vant et Distriktsmesterskap, i 1931. Han brukte 1 time og 31 minutter på den 11 km lange løypa.
Helges bror, John Wikström var en enda mer merittert skiløper. En annen svensk langrennsløper med samme etternavn, Axel Wikström var derimot ikke i slekt med John og Helge.
Bentley
Bentley Motors Limited er en engelsk produsent av luksusbiler og Grand tourer-biler. Bentley Motors ble stiftet i England den 18. januar 1919 av Walter Owen Bentley, kjent som W.O. Bentley eller bare «W.O.» (1888–1971). Han ble også kjent for sine rotasjonsmotorer under 1. verdenskrig, hvor den mest kjente var Bentley BR1. I dag eies selskapet av Volkswagen AG.