cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Når pikene bliver konfirmert
Teksten
4.Og enkemannen han går og gråter vi må beklage han på en måte, på gravbakken ser han seg ut en jente på en seksten sytten eller atten år. Du må ikke tru han skal lenge vente før han i brudesengen atter går.
USAs etterretningsfellesskap
USAs etterretningsfellesskap (United States Intelligence Community) er et kooperativ av 18 føderale etater som har oppgaver innen etterretning. Etatene har ulike oppgaver og består av både militære og sivile etterretningsorganisasjoner og analyseorganisasjoner underlagt forskjellige departementer. I etterretningsfellesskapet samarbeider etatene, under ledelse av USAs etterretningsdirektør, for å fremme landets interesser og nasjonale sikkerhet. Fellesskapet ble etablert gjennom et dekret undertegnet av president Ronald Reagan 4. desember 1981.
Medlemmer
Etterretningsfellesskapet består av 18 medlemsetater. 16 av etatene tilhører USAs departementer, mens Central Intelligence Agency er en uavhengig etat. Den 18. etaten er Office of the Director of National Intelligence, som leder fellesskapet. I januar 2021 ble etterretningsvirksomheten i U.S. Space Force den 18. og nyeste medlemsorganisasjonen i etterretningskollektivet.
Dall Island
Dall Island er en av Alexanderøyene i den sørøstlige delen av den amerikanske delstaten Alaska. Øya ligger vest for Prince of Wales Island og er en del av Prince of Wales-Hyder Census Area.
Iconha
Iconha er en kommune i delstaten Espírito Santo i sørøstregionen av Brasil.
Arescus
Arescus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utseende
Middelsstore, avlange, blanke, gule eller røde og svarte bladbiller, ikke typisk utseende til skjoldbiller å være. Hodet er lite, med et smalt, neseaktig fremspring mellom antennene, pronotum rektangulært og dekkvingene nokså jevnbrede. Antennene er ganske kraftige, omtrent så lange som hode + pronotum.
Asiamesterskapet i bryting 2020
Asiamesterskapet i bryting 2020 ble arrangert i New Delhi i India fra 18. til 23. februar 2020.
Arescus
Levevis
Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene lwever på slekten Heliconia (Heliconiaceae).
Utbredelse
Slketen lever i Sør-Amerika, fra Colombia i nord til Bolivia i sør.
Systematisk inndeling
Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.
Mattias Andersson (fotballspiller)
Mattias Christer Andersson (født 7. oktober 1981) er en svensk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Andersson ble hentet til fra  i januar 2006 og var en suksess i sin første sesong da han ble toppscorer i 1. divisjon med 19 scoringer. Han vant også tre priser for årets spiller i 1. divisjon: Kniksenprisen, ligaadministrasjonens egen utmerkelse og Drammens Tidendes kåring. Andersson gikk til i august 2009, før han ett år senere ble gjenforent med sin tidligere trener Dag-Eilev Fagermo i Odd.
Mattias Andersson har også spilt for Myresjö IF, Mjällby AIF og. Han er nå ansatt som assistenttrener i
Brachyglutini
Brachyglutini er en gruppe av små, rødlige eller brunlige køllebiller, der mange av artene er knyttet til maur.
Utseende
Små (0,5 – 6 mm), rødaktige eller gulaktige biller, bakkroppen er mye bredere enn forkroppen. Hodet er omtrent så langt som bredt, ofte med påfallende groper eller utvekster. Fasettøynene er vanligvis små og noe utstående, hos noen arter mangler de helt. Antennene er ganske lange og kraftige, lett kølleformede. Det nest-innerste leddet er ofte mer eller mindre kuleformet og kan ha påfallende utvekster. Palpene (munnfølerne) er ofte lange med et kølleformet ytterste ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, vanligvis bredest foran midten, ofte med påfallende groper eller furer. Dekkvingene er mer eller mindre runde i omriss, med tydelige skuldre. og mye bredere enn brystskjoldet. De er vanligvis glatte og blanke, med en eller flere dype lengdefurer. De to eller tre bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, gjerne med fortykkede lår.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.
Frederik Petersen
Frederik Petersen (født 1759 i Ringebu, død 1825 i Drammen) var norsk kunstmaler. Han var sønn av treskjærer og rosemaler Peter Kastrud fra Fåberg i Lillehammer.
Bakgrunn
Frederik Petersen var en overgangsskikkelse i norsk malerkunst, fra håndverksmaler til kunstmaler. Han var en av de første som fikk opplæring ved et kunstakademi, og var hele sitt liv sterkt preget av læretiden i København. Han ble ikke nyskapende i sitt virke, men videreførte tradisjonene fra håndverksmaleriet. Frederik Petersen vokste opp i et folkekunstmiljø i Fåberg i Lillehammer. Faren var treskjærer og maler som arbeidet i Sør-Gudbrandsdalen og Østerdalen. Frederik Petersen arbeidet sammen med faren som dekorasjonsmaler, og fikk der trening både i figurmaling og dekorasjonsmaling.
Utdannelse
I 1788 dro han med støtte av Bernt Anker til København som elev av Jens Juel ved kunstakademiet. Der ble han i to år, men dro i 1790 tilbake til Norge. Det sies at Juel hadde anbefalt ham å dra utenlands, men at kjærlighet til fedrelandet trakk ham hjem til Norge. Han arbeidet videre sammen med faren, og giftet seg i 1792 i Fåberg med Siri Olsdatter Bierke. Petersen arbeidet etter hvert for familien Anker, blant annet med å kopiere malerier av gamle mestere, og bodde tidvis i Kristiania. Blant annet er det kjent at sogneprest Ancher i Ringebu i 1808 hadde flere familieportretter malt av ham.
Maler i Tønsberg
I 1799 flyttet Petersen til Tønsberg, der han i 1803 tok borgerskap som maler. Han har altså arbeidet både som kunstmaler og håndverksmaler. Maleryrket hadde tradisjonelt vært et håndverksyrke, og forståelsen for maleren som kunstner var ennå ikke vokst fram i Norge. Hans sosiale posisjon må ha vært høy, siden han var med blant dem som i 1814 undertegnet akkrediteringspapirene til en representant til Eidsvollsforsamlingen.
Maler i Drammen
I 1816 flyttet han til Strømsø, der han i 1821 fikk borgerskap som malermester. Han bodde der til han døde i 1825.
Arbeider
Ingen malerier er kjent av Frederik Petersen før oppholdet i København. Etter hjemkomsten malte han portretter, foruten at han for Bernt Anker kopierte malerier av gamle mestere. Han malte blant annet flere mer eller mindre frie kopier av Jens Juels portrett av Bernt Anker. Akademitiden kommer fram ved at hans motivvalg var ganske omfattende. Utenom portretter malte han en del religiøse motiver, landskaper og genremotiver. Blant de religiøse motivene var altertavlen til Sør-Fron kirke som han malte i 1797. Motivet er et Golgatamotiv, som neppe er Petersens eget, men trolig malt etter et kobberstikk. Motivet har han senere brukt i altertavlen i Sandar kirke i 1807, og sønnen Peter Petersen har også brukt motivet. To religiøse motiver var han også representert med på den første utstillingen til Den kongelige tegneskole i Christiania i 1818. Ifølge Conradine Dunker var det utstillingens to beste malerier, og kong Karl Johan ble imponert over å høre at det var en bonde som hadde malt dem. Det var kopier av italienske mestere som Petersen hadde malt for Bernt Anker. Hans landskapsmalerier var enten italienske landskaper, som må ha vært kopier, eller danske landskaper malt i hollandsk landskapstradisjon. Blant annet har han i 1806–7 malt landskapsbilder i hagestuen på Ulefos Hovedgaard. Hoveddelen av hans arbeider er likevel portrettene. I et kunstfattig land som Norge var etterspørselen størst etter familieportretter. Blant hans beste portretter er et selvportrett og et portrett av hans kone Siri, malt omkring 1815–20, begge i Nasjonalgalleriet.
Wang
Wang har flere betydninger:
Service hydrographique du Canada
Service hydrographique du Canada (fransk) eller Canadian Hydrographic Service (engelsk) er Canadas sjøkartverk. Verket ble opprettet i 1883 og er en del av vitenskapsdivisjonen i Pêches et Océans Canada. Det har omkring 300 ansatte.
Sjøkartverket undersøker og måler Canadas navigable innsjøer og elver, De store sjøer, og Atlanterhavets, Stillehavets og Nordishavets kyster. Slike hydrografiske undersøkelser omfatter dybder, geografiske fenomener, farer mot seiling, menneskeskapte og naturlige sjømerker, tidevann, havstrømmer og havnivåer og beskrivelser av sjøbunnen.
Service hydrographique du Canada distribuerer 300 000 sjøkart, tidevannstabeller og andre nautiske publikasjoner hvert år.
Brente tomter
Brente tomter (svensk: Brända tomten) er et skuespill av August Strindberg fra 1907. Dramaet er det andre av hans såkalte kammerspill. De øvrige er Uvær, Spøkelsessonaten, Pelikanen og Svarta handsken. Det har fått navn etter Strindbergs revne barndomshjem på Riddarholmen, også hjemmet på Norrtullsgatan 14 forekommer i stykket. Strindberg nevner dette i et brev til Bonniers förlag i 1909: «Min bror Axel har sendt fødselshuset til Schering, men det kommer igjen. Det var Sundhetskollegiums hus på Riddarholmen. Derimot eier han nå en fortreffelig tegning av 14 Norrtullsgatan der vi bodde fra 1852. Der opplev{de} jeg det som står sterkest i tjenestekvinnens sønn, min mors død, min fars omgifte og min artiumeksamen. Huset er revet; men spiller i Tryckt och Otryckt (Nemesis) og forekommer også i kammerspiller Brända Tomten.»
Det finns også en Brända tomten i Gamla stan.
Voltige
Voltige er en sport som ofte beskrives som en blanding av turn og dans på en hest i bevegelse. Dette er en konkurransesport som er forholdsvis lite kjent i Norge, men mer utbredt i land som Tyskland, Sverige og Frankrike. I voltigekonkurranser konkurreres det individuelt, i lag og i par (pas-de-deux). Det meste foregår i galopp (nybegynnerklasser er ofte i skritt), og hesten beveger seg i en volte (sirkel) imens den blir kontrollert av en longør.
Øya (Trondheim)
Øya er en bydel i Trondheim kommune, Trøndelag. Bydelen ligger på ei halvøy dannet av en elveslynge, syd for Nidelva, nær sentrum. I sørøst grenser Øya mot bydelen Elgeseter. St. Olavs hospital, Øya stadion og flerbrukshallen Trondheim Spektrum (tidligere Nidarøhallen) ligger alle på Øya. Klostergata strekker seg gjennom hele bydelen. To gangbruer over Nidelva, Gangbrua og Nidareid bru og forbinder Øya med henholdsvis Kalvskinnet og Ila.
Voltige
En voltigekonkurranse består av obligatoriske øvelser og en kür De obligatoriske øvelsene er (i internasjonalt program) grunnsits, fane, mølle, saks, stående og flanke. Disse øvelsene blir bedømt med karakter fra 1 til 10, hvor 10 er det beste. Kür er et program bestående av øvelser man selv velger, som blir bedømt etter utførelse, vanskelighetsgrad og komposisjon. I lagkür er det 2 eller 3 mennesker samtidig på hesten.
Hesten får også en egen karakter i konkurranser, ut fra hvor godt og stabilt den går.
Øya (Trondheim)
NTNU Campus Øya
Fakultet for medisin og helsevitenskap (tidligere Det medisinske fakultet), ved NTNU holder til i bydelen, på NTNU Campus Øya. Fakultet for medisin og helsevitenskap er samlokalisert med St. Olavs hospital i integrerte sykehus- og universitetsarealer som benyttes til pasientbehandling, utdanning og forskning.
Bibliotek for medisin og helse, som tjener studenter og ansatte ved NTNU og Høgskolen i Sør-Trøndelag, er lokalisert i bygget Kunnskapssenteret på sykehusområdet. Kunnskapssenteret huser også Medisinsk museum.
Pia Perkiö
Pia Perkiö (født 1. desember 1944) er en finsk poet, forfatter og diakon.
Han har skrevet en rekke bøker, både biografier og barnebøker. Hun har også skrevet musikk og sangtekster, særlig for barn. Han har skrevet flere religiøse sanger, og er blant annet representert med en salme i Salmer 1997 og Norsk salmebok 2013.
Dame N’Doye
Dame N'Doye (født 21. februar 1985) er en senegalesisk fotballspiller som fra 1. august 2020 er klubbløs.
Han har tidligere spilt for blant andre Panathinaikos, Lokomotiv Moskva og FC København som spiss.
Den 3. februar 2015 meldte N'Doye overgang fra Lokomotiv Moskva til Hull City AFC, hvor han skrev under på en kontrakt med en varighet på to og et halvt år.
Judo under Sommer-OL 1976 – 70 kg menn
70 kg for menn i judo under Sommer-OL 1976 i Montréal ble arrangert i juli 1976 på Montreal Biodome.
The Open Championship 1886
The Open Championship 1886 ble arrangert på Musselburgh Links i Musselburgh, East Lothian i Skottland i 1886.
Plagiosterna
Plagiosterna er en slekt med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Plagiosterna er mellom 4-5 mm lange. Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. I Norden lever de på bladene til ulike løvtrær, vanligvis gråor.
Plagiosterna tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Systematisk inndeling
Oversikten har med europeiske arter.
Irupi
Irupi er en kommune i delstaten Espírito Santo i sørøstregionen av Brasil.
MF «Lote» (2006)
MF «Lote» er en bilferge som ble bygget i 2006 og er eid av Fjord1. Fra 2006 til 2008 gikk den i sambandet Mannheller-Fodnes og fra 2008 til 2015 på Anda-Lote. Siden 2015 har fergen trafikkert ferjesambandet Molde–Vestnes. Den har også trafikkert europavei 39-sambandene Festøya–Solavågen og Halsa-Kanestraum. 1. desember 2022 settes den inn på Bognes–Skarberget på europavei 6 i Nordland. Den er søsterskip til MF «Årdal» og MF «Lifjord».
Chelobasis
Chelobasis er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utseende
Middelsstore, avlange, blanke, gule eller røde og svarte bladbiller, ikke typisk utseende til skjoldbiller å være. Hodet er lite, med et smalt, neseaktig fremspring mellom antennene, pronotum rektangulært og dekkvingene nokså jevnbrede med tydelige punktrader. Antennene er ganske tynne, omtrent så lange som hode + pronotum.
Levevis
Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene lwever på slekten Heliconia (Heliconiaceae) og bananplanter.
Utbredelse
Slekten lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra Guatemala i nord til Bolivia i sør.
Systematisk inndeling
Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.
Her kommer Julius
«Her kommer Julius» er en norsk barnesang skrevet av Terje Formoe for Kristiansand Dyrepark i 1983.
Formoe tok kontakt med daværende direktør i Kristiansand Dyrepark, Edvard Moseid, om å lage en kassett med tema rundt dyrene i dyreparken. Dette fikk han avslag på, men Moseid sa at han kunne skrive en sang om sjimpansen Julius. I løpet av to timer lagde Formoe ferdig både tekst og melodi, og innspillingen ble klar i akkurat tide til å komme i fjerde og siste episode av NRKs serie om Julius. Sangen ble urfremført av Formoe i Kjuttaviga amfiteater den 19. mai 1983.
Sangen om Julius ble en slager, og gikk sin seiersgang i radioprogrammet Norsktoppen på NRK Radio. Sangen ble også en hit i Sverige, og ble spilt flere ganger på svensk radio. Senere samme år ble sangen utgitt på Formoes album Livet er toppen!
Insense
Insense er et teknisk hardcore-/metalcore-band fra Nordre Follo.
Furublomstsnutebiller
Furublomstsnutebiller (Cimberidinae) er i dag en artsfattig gruppe av snutebiller. De er regnet som de mest primitive i snutebille-gruppen (Curculionoidea). Både larver og voksne lever av pollen, de aller fleste artene på hannkongler av bartrær. Det finnes to arter i Norge.
Insense
Bandet ble startet av gitarist Tommy Hjelm og trommeslager Håvard Iversen i 1999. I 2002 ga de ut sitt selvtitulerte debutalbum, og reiste på norgesturné. I 2003 dro de på en to ukers europaturné. Håvard Iversen og vokalist Eigil Dragvik bestemte seg så for å forlate bandet. Iversen ble erstattet av Truls Haugen og Hjelm tok over på vokal.
Furublomstsnutebiller
Utseende
Små (2 – 5 mm), avlange biller, mørke på farge. Oversiden er kledt med fine, utstående hår. Hodet er trukket frem til en mer eller mindre lang snute som ofte er noe utvidet mot spissen. Antennene er 11-leddete, perlekjedeformede, litt tykkere mot spissen, ikke knebøyde. De sitter festet på snuten, i den ytterste halvdelen. Fasettøynene er temmelig store, runde og utstående. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, markert smalere enn dekkvingene, sett ovenfra avrundet firkantet. Dekkvingene er parallellsidige, med markerte «skuldre», kraftig punkterte, men uten tydelige punktrekker. Beina er middels lange, slanke, føttene er fire-leddete med det tredje leddet dypt delt i to fliker.
Insense
I 2005 ble oppfølgeralbumet Soothing Torture gitt ut på den norske labelen Black Balloon Records i Norge, og på Candlelight Records i utlandet. Nå som sist gang imponerte de pressen, som fikk problemer med å kategorisere dem. Noen av beskrivelsene de fikk var: «Time signatures in the noise tech vein of the new Dillenger Escape Plan, with the subtlety of Neurosis coupled with the extreme controlled aggression of Slipknot», og «Sepultura’s raw heaviness, Meshuggah’s technical prowess, and Strapping Young Lad ’s ornate song structuring.» Selv om beskrivelsene var ganske varierte, fikk albumet god kritikk.
EOKA-opprøret
EOKA-opprøret var en væpnet konflikt på Kypros mellom EOKA og britiske styrker mellom 1955 og 1959, og førte til sist til kypriotisk uavhengighet fra Storbritannia.
Furublomstsnutebiller
Eksterne lenker
Cimberis attelaboides:. Nemonyx lepturoides:
EOKA-opprøret
Historie
Den militære kampanjen ble offisielt startet av EOKA den 1. april 1955. På denne datoen gjennomførte organisasjonen samtidige angrep på den britiske kringkastingsstasjonen i Nikosia, på britiske kaserner og på mål i Famagusta. Deretter, og til forskjell fra andre anti-kolonisme-bevegelser, holdt EOKA seg til å sabotere militære installasjoner, angripe konvoier og patruljer og å likvidere britiske soldater og lokale informanter. Organisasjonen gjorde ingen forsøk på å kontrollere noe territorium, en taktikk som Georgios Grivas, organisasjonens leder, hevdet ikke ville ha passet det kypriotiske terrenget og den militære ubalansen på øya. Organisasjonen kunne vanskelig ha kontrollert landområder over lang tid, på grunn av britisk overlegen militær kapasitet.
Insense
Bassisten Ruud bestemte seg så for å slutte, og ble erstattet av Ola S. Hana. Kort tid etter dro de på en ny europaturné, og like etterpå begynte de å spille inn deres tredje album, The Silent Epidemic. Det ble innspilt på flere forskjellige steder i løpet av 8 måneder, og for første gang lot Hjelm noen andre enn ham selv mikse plata. Albumet ble utgitt i 2007.
EOKA-opprøret
Historie
Ved konfliktens høydepunkt hadde EOKA-geriljaen 1,250 medlemmer (250 regulære og 1,000 aktive i undergrunnen). De britiske sikkerhetsstyrkene talte totalt 40,000 soldater. EOKA var støttet av den greske regjeringen i form av våpen, penger og propaganda.
Franz Wiegele
Franz Wiegele (født 23. november 1965 i Villach) er en østerriksk tidligere skihopper.
EOKA-opprøret
Historie
Den 12. desember 1955 ble det utkjempet et større slag mellom britiske styrker og EOKA-geriljaer, når 700 britiske soldater forsøkte å omringe hovedkvarteret til EOKA-generalen Georgios Grivas ved Troodos-fjellene nær landsbyen Spilia. Troppene ble oppdaget tidlig, og Grivas delte styrkene sine i to. Halvparten ble kommandert personlig av Grivas og skulle kjempe mot de innkommende britiske enhetene fra nord, mens en annen del under kommando av Grigoris Afxentiou skulle stå imot styrkene som angrep fra sør. Begge EOKA-enhetene retirerte til nærliggende fjelltopper, hvorfra de planla å angripe britene ettersom de ankom. Når de britiske styrkene ankom ved det forlatte hovedkvarteret, oppstod det kaotisk stemning idet de trodde EOKA hadde omringet dem, og i forvirringen begynte de britiske soldatene å skyte på hverandre. 50 soldater ble drept i løpet av hendelsen, og som et resultat av dette ble ikke målet om å slå ut EOKAs lederskap oppnådd. Geriljaen ville fortsette å operere i de kommende år.
Franz Wiegele
Han debuterte i verdenscupen med 34.-plass i Innsbruck 4. januar 1983. Hans beste plassering i verdenscupen var 2.-plass i Oslo (Holmenkollbakken) 10. mars 1985. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 18 i 1987/88-sesongen. Samme sesong ble han nummer 5 i den tysk-østerrikske hoppuka.
EOKA-opprøret
Historie
Den 16. juni 1956 omkom CIA-offiser William P. Boteler i en restaurantbombing. Umiddelbart var Grivas ute og forsikret at organisasjonen hans ikke med hensikt siktet på amerikanske borgere.
Franz Wiegele
Franz Wiegele ble juniorverdensmester i Kuopio i 1983. Han deltok i VM i skiflyging i 1985, 1986 og 1988, med 7.-plass i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1986 som beste plassering.
Josep Mussons
Josep Mussons i Mata (født 15. juli 1925 i Igualada i Katalonia i Spania, død 17. april 2021 i Barcelona) var en spansk forretningsmann og sportsleder, som var visepresident for fotballklubben FC Barcelona fra 1978 til 2000, og blant dem som stod bak La Masia. Han trakk seg egentlig tilbake i 1995; frem til 2000 var han ærespresident for fotballklubben.
Mussons døde 17. april 2021 i en alder av 95 år av covid-19.
Franz Wiegele
Hans siste verdenscuprenn var i Bad Mitterndorf 31. januar 1993.
EOKA-opprøret
Historie
I oktober 1956 ble Pilots Christof, en av EOKAs ledere, fanget under Operasjon Spurvhauk. Det følgende året ble Grigoris Afxentiou, en annen leder, brent til døde under slaget om Machairas. Et antall greske krigere ble hengt, inkludert den 18 år gamle Evagoras Pallikarides.
EOKAs aktiviteter fortsatte inntil desember 1959 da en våpenhvile ble erklært. Våpenhvilen banet vei for Zürich-avtalen, som sikret kypriotisk uavhengighet.
EOKAs mål om å bli kvitt britiske styrker på Kypros ble delvis nådd den 16. august 1960 da Kypros mottok sin uavhengighet fra Storbritannia og fikk suverenitet over hele øya unntatt Akrotiri og Dekelia, som forble britiske baser.
Nikolaj Lie Kaas
Nikolaj Lie Kaas (født 22. mai 1973) er en dansk skuespiller. Han er sønn av skuespilleren Preben Kaas.
Han debuterte i Søren Kragh-Jacobsens 2. verdenskrigs-film Drengene fra Sankt Petri (1991), som han både fikk en Bodil for og en Robert for beste mannlige birolle for. Han har hatt roller i dogmefilmene Idiotene, Et virkelig menneske og Elsker deg for evig.
Kortfilmer
Filmografien er fra oversikter hos Danskefilm.dk, Det Danske Filminstitut og IMDb.
Itaguaçu
Itaguaçu er en kommune i delstaten Espírito Santo i sørøstregionen av Brasil.
Susie O’Neill
Susan «Susie» O'Neill (født 2. august 1973 i Brisbane, Queensland) er en australsk tidligere svømmer som under sommer-OL 1996, i Atlanta, vant gullmedalje på 200 m butterfly, og under sommer-OL 2000, i Sydney, vant gullmedalje på frisvømming. Hun har også fire sølvmedaljer og to bronsemedaljer fra OL. I tillegg har hun tre gullmedaljer, fem sølvmedaljer og fem bronsemedaljer fra VM, syv gullmedaljer, fem sølvmedaljer og en bronsemedalje fra Stillehavslekene, samt ti gullmedaljer og fem sølvmedaljer fra Samveldelekene.
I 2018 ble hun utnevnt til medlem av Order of Australia.
Victoria Embankment
Victoria Embankment, tidligere Thames Embankment, er en gate og gangvei langs den nordlige bredden av Themsen i London, i byområdene City of Westminster og City of London.
Prosjektet innebar en utbygning av Themsens strandlinje, og følgelig en innsnevring av elven. Bygningsarbeidet krevet oppkjøp og nedrivning av en rekke dyre eiendommer langs elvebredden. Tunneler for District-linjen ble bygget under elvebredden. På bakkenivå, i tillegg til de nye veiene, ble det anlagt to offentlige parker.
Undergrunnsstasjoner på Victoria Embankment er Westminster, Embankment, Charing Cross, Temple og Blackfriars.
I desember 1878 ble Victoria Embankment den første gaten i Storbritannia med permanent elektrisk gatebelysning. Belysningen kom fra 20 av Pavel Jablotsjkovs buelamper drevet av en Gramme-dynamo. 16. mars 1879 ble systemet utvidet til 40 lamper og 10. oktober til 55 lamper. Tidligere hadde gaten vært belyst av gasslamper og i juni 1884 ble gassbelysningen gjeninnført fordi den elektriske belysningen var for dyr.
Cheddarost
Cheddar er en fast løpeost som produseres av kumelk. Denne melken kan være upasteurisert, men det er mest vanlig å pasteurisere melken ved en såkalt HTST (High temperature, short time)- metode, som innebærer varmebehandling av melken ved 72 °C i 15 sekunder. Ystemelken tilsettes syrekultur som hovedsakelig bidrar til å danne melkesyre fra karbohydratene i melken, men disse bidrar også til ostens karakteristiske utseende, konsistens og smak under modning ved proteolyse og lipolyse. Ved produksjon av cheddar tilsettes det vanligvis fargestoffer for at osten skal få en lys gul eller en kraftig oransje eller rød farge, avhengig av mengde fargestoff som tilsettes. Cheddarost har et vanninnhold på 31-38 % og et fettinnhold på 32-36 %.
Historie
Cheddar har sin opprinnelse i Somerset i England, og ble produsert allerede på slutten av 1100-tallet. Siden den gang har utviklingen av cheddar utviklet seg fra gårdproduksjon i småskala til å bli industriproduksjon i storskala over hele verden. I dag produseres størstedelen av cheddar i USA, Storbritannia, Canada, Australia, Irland og New Zealand.
Syrekulturer i cheddar
Syrekulturen (av noen også kalt starterkultur) som tilsettes ved produksjon av cheddar, er Lactococcus lactis subsp lactis og Lactococcus lactis subsp cremoris, som sammen utgjør en O-kultur. Disse melkesyrebakteriene er homofermentative, og kan da danne kun melkesyre fra laktose, men de er også med på å danne det karakteristiske utseendet, konsistensen og smaken på cheddar under modning gjennom frigjørelse av enzymer i form av proteaser og peptidaser, og lipaser som bidrar til proteolyse og lipolyse. I tillegg til starterkulturen kan det, i likhet med andre oster, forekomme vekst av såkalte NSLAB (non starter lactic acid bacteria) som ikke tilsettes i ystemelken, men som kan komme naturlig fra melken, blant annet på grunn av feil under pasteurisering eller fra omgivelsene som blant annet ystekar eller pressutstyr. Eksempler på NSLAB i cheddar er Pediococcus sp., Lactobacillus sp. og Leuconostoc sp., som i likhet med andre NSLAB kan bidra til dannelse av større mengder små peptider og aminosyrer i sluttproduktet og danne forløpere til aromakomponenter som Lactococus-artene i O-kulturen kan omdanne videre til aromastoffer. Enkelte NSLAB kan imidlertid også gi sprekkdannelse og hulldannelse som ikke er ønsket i cheddarost.
Modning
Cheddar modnes ved 6-10 °C i alt fra 3-4 måneder til 2 år, men vanligvis i 6-9 måneder. Under modningen dannes det ulike syre- og smakskomponenter som bidrar til smak og tekstur på osten. Dette skjer hovedsakelig gjennom proteolyse, men også noe ved lipolyse. Under proteolysen skjer den første nedbrytningen av kaseinene til store peptider i de første ukene av modningen, noe som bidrar til en endring av konsistensen fra gummiaktig til en mykere konsistens, men dette bidrar lite til smak da store peptider stort sett er smakløse. Videre nedbrytning av store peptider til små peptider og aminosyrer og videre til aromakomponenter, ved hjelp av starterkulturen og NSLAB, bidrar til smaken på cheddarost. Lipolyse bidrar også til smak i mindre grad ved nedbrytning av triglycerider til frie fettsyrer og videre ned til ulike aromakomponenter ved hjelp av enzymer i form av lipase fra starterkulturene og NSLAB, i tillegg til lipoprotein lipase fra melken.
Sensoriske egenskaper
Når det gjelder utseende på cheddarost, skal overflaten ha en lys gul farge eller en sterk gul eller orange farge. Flammet ost er en vanlig fargefeil noe som skyldes ujevn fordeling av vann og syre i osten og er en vanlig feil i oster som er sure og inneholder mye vann.
Smaken på cheddarost skal være ren og mild, og den har ofte en søt, nøtteaktig ettersmak. Osten skal ikke smake surt, gjæret, bittert, beskt, urent eller fruktaktig. Hvis formodningen av melken og dannelsen av syre i ystekaret er for kraftig, kan osten bli for sur. Sur smak kan også skyldes for høyt vanninnhold i osten. Hvis ystemelken har dårlig kvalitet eller har blitt infisert av urent utstyr, kan osten smake bittert, beskt eller urent.
Priasilphidae
Priasilphidae er en liten gruppe av biller som bare lever på den sørlige halvkule. Den omfatter 11 kjente arter, de fleste nylig beskrevet. Inntil nylig ble de regnet som en undergruppe av familien Phloeostichidae, men en fylogenetisk undersøkelse publisert i 2005 førte til at de ble skilt ut fra disse. Disse billene finnes i løvstrø, på råtnende ved og mellom mose, og er sannsynligvis soppetere.
Utseende
Små (3 – 5,5 mm), ganske brede biller, oversiden uten lange hår. Hodet er kort og bredt (Priastichus) eller avalngt med tydelig "snute". Fasettøynene er nokså store, ovale og noe utstående. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen. Det innerste leddet er tykt, de tre ytterste danner en lite markert kølle. Brystskjoldet (pronotum) er lengre enn bredt (Chileosilpha) eller bredere enn langt (Priasilpha og Priastichus), tilsmalnet framover, med markert sidekant, ofte med knøler på siden. Bortsett fra hos Chileosilpha har sidekanten en "knekk" omtrent på midten, foran og bak denne er det rettlinjet. Brystskjoldet er tydelig smalere enn dekkvingene hos Chileosilpha, omtrent like bredt hos Priasilpha og bredere enn dekkvingene hos Priastichus. Dekkvingene er avlange, langt tilspisset bak. De mangler punktrekker, men har ofte noen store, ovale knøler som av og til er vokst sammen til lengdelister. Beina er middels lange og slanke. Larvene er noe avlange, mer eller mindre elliptiske på form, hodet er temmelig flatt med sylindriske, kraftige antenner. Ryggsiden er ganske hard (sterkt sklerotisert). Hvert ledd har en fingeraktig utvekst på hver side av ryggplaten, denne er kledt med lange hår. Både larvene og de voksne billene er ofte dekket av rusk og rask som fester seg i ujevnheter på kroppen og bidrar til å kamuflere dem.
Kilder
Leschen, R.A.B., Lawrence, J.F. og Slipinski, S.A. 2005. Classification of basal Cucujoidea (Coleoptera: Polyphaga): cladistic analysis, keys and review of new families. Invertebrate Systematics 19 (1): 17-73. Med tegning av de fleste artene.
Stari Grad
Stari Grad (norsk: «Gamlebyen») er en sentrumsbydel og en av de 17 kommunene i hovedstadsregionen Beograd i Serbia. Bydelen har 55,543 innbyggere (2002), og utgjør 7 km² av Beograd storkommune. Bydelen utgjør sentrumsområdet med gamle gatebebyggelser, forretningsstrøk og gågater, samt kastellet Kalemegdan mot vest.
Kommunen strekker seg vestover ned til bredden av Sava og Donau, hvor nabokommunen Novi Beograd begynner i vest og Zemun nordover. I Stari Grad finner vi også det nye og gamle parlamentet, sentraltorget Trg Republike, og en rekke hoteller og forretningskomplekser. Det pittoreske nabolaget Skadarlija er en turistmagnet.
Befolkningen har gått sterkt tilbake etter krigen, i takt med at byen vokser og flere foretrekker forstedene i øst og vest. Folketallet har utviklet seg slik:
Kommunen ble formelt opprettet ved en sammenslåing i 1957. Økonomien baserer seg på handel og turisme. Universitetet i Beograd har noen fakulteter i sentrum.
Pink Cadillac
Pink Cadillac er en amerikansk actionkomedie fra 1989 med Clint Eastwood i hovedrollen. Andre sentrale roller spilles av Bernadette Peters og Timothy Carhart. Regi er ved Buddy Van Horn.
Handling
Tommy Nowak (Clint Eastwood) er en menneskejeger som lever av å spore opp og pågripe kriminelle som har stukket av mens de har vært løslatt mot kausjon. Hans liv tar en dramatisk vending da han må spore opp Lou Ann McGuinn (Bernadette Peters), sist sett i en 1959-modell rosa Cadillac cabriolet. Hun er på rømmen, både fra sin ektemann og en rasistisk gruppering som han er medlem av, etter å ha stjålet en stor sum penger fra dem. Tommy Nowak klarer å oppspore Lou Ann før de andre finner henne, men ender opp med å bli romantisk involvert med henne.
Om filmen
Filmen ble dårlig mottatt av anmelderne og har bare fått 17% på Rotten Tomatoes (juli 2011). Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den kun en av fire stjerner. Ebert mente at filmens rasistiske tematikk var missplassert i en komedie.
Aftenpostens anmelder gav den dårlige kritikker og beskrev den som: «Lite morsom og enda mindre spennende».
Filmen ble ingen stor suksess i USA, hvor den innbrakte $12 millioner.
IOS 14
iOS-14 er den 14. lanseringen av iOS mobiloperativsystem utviklet av Apple Inc. iPhone og iPod Touch. Det erstatter iOS 13. iOS 14 ble tilgjengelig 16. september 2020.
Historie
Den første betaversjonen av iOS-14 ble utgitt 22. juni 2020 og var tilgjengelig for utviklere. Den første offentlige betaversjonen av iOS 14 ble utgitt 9. juli 2020. iOS-14 ble offisielt utgitt 6. september 2020.
Ibrahima Baldé
Landslaget
Under Sommer-OL 2012 i London deltok han for landet sitt der laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Luxembourgs distrikter
Luxembourg var inndelt i tre distrikter som ble avskaffet i 2015. Distriktene var igjen inndelt i tolv kantoner som fortsatt eksisterer:
Kantonene ble opprettet tidlig på 1840-tallet. Fra 1857 til 1867 hadde man et fjerde distrikt, Mersch, som bestod av kantonene Mersch og Redange.
Jean-Marcel Rozier
Jean-Marcel Rozier (født 22. mars 1936) var en fransk rytter som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by og 1976 i Montréal.
Rozier ble olympisk mester i hestesport under Sommer-OL 1976 i Montréal. Han var med på det franske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning. Laget besto av Rozier på hesten «Bayard de Maupas», Hubert Parot på «Rivage», Michel Roche på «Un Espoir» og Marc Roguet på «Belle de Mars».
Åtte år tidligere, under sommer-OL 1968 i Mexico vant han og hesten «Quo Vadis» en olympisk sølvmedale i lagkonkurransen i sprangridning. De andre på laget var Jane Lefébvre på «Rockett» og Pierre Jonquères d'Oriola på «Nagir».
Melt sandwich
En melt sandwich, også kalt toasted cheese sandwich (toastie), er en sandwich laget med brød og en form for fyll med ost, i blant revet, som grilles eller stekes til osten er smeltet.
Et vanlig fyll er tunfisk med majones, som da kalles tuna melt sandwich. Andre populære varianter har skinke, roastbiff, kyllingkjøtt, kalkunkjøtt eller karbonadekjøtt (hamburger patty, som da kalles patty melt).
Retten kan serveres som et smørbrød, og det er fyllet som skiller den fra et ostesmørbrød.
Ånge stasjon
Ånge stasjon er en grenstasjon som forbinder Mittbanan med Norra stambanan. Den ligger i Ånge kommune.
Den blir betjent av regionaltog mellom Östersund og Sundsvall, og av nattog Storlien–Göteborg og Narvik–Stockholm.
Nympharescus
Nympharescus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utseende
Middelsstore, avlange, matte, gule eller røde og svarte bladbiller, ikke typisk utseende til skjoldbiller å være. Hodet er lite, med et smalt, neseaktig fremspring mellom antennene, pronotum rektangulært og dekkvingene nokså jevnbrede. Antennene er ganske kraftige, omtrent så lange som hode + pronotum.
Utbredelse
Slekten lever i Sør-Amerika, kjent fra Colombia, Ecuador og Peru.
Lars Pinnerud
Lars Pinnerud (født 18. august 1700, død 1762) var en norsk treskjærer.
Lars Pinnerud var den fremste av trekjærerne i treskjærermiljøet i Hedmark i første halvdel av 1700-tallet. Hans arbeider finnes for det meste i Hedmark og Oppland, og han fikk stor betydning for senere treskjærere i dette området. Ikke minst fikk han stor innflytelse på utviklingen av treskurden i Gudbrandsdalen.
Lars Pinnerud vokste opp på Pinnerud og delvis hos sin stefar på Lundby i Furnes. Han kjøpte selv Vallum i Vang i 1735, og fra 1737 overtok han bygselen på Lundby etter halvbroren. Han var gjennom hele sitt liv gardbruker ved siden av virket som treskjærer.
Fra andre halvdelen av 1600-tallet av hadde det vært et treskjærermiljø i Hedmarksbygdene, med Johannes Skråstad som den sentrale. Utover på 1700-tallet var det mange som skar akantusskurd, blant annet Jens Strammerud og Erik Kolstrup.
Pinnerud ble i 1731 gift med Kjersti Strammerud, datter til Jens Strammerud. Lars Pinnerud må ha lært mye om treskjæring fra ham, og kan også ha lært noe av Erik Kolstrup, som var en eldre bror av Pinnerud. Pinnerud må også ha lært mye av arbeidene til Kristianiabilthuggeren Lars Borg, slik han kjente dem fra Fluberg kirke, Ringsaker kirke, Ringebu kirke og Sør-Fron kirke.
Pinnerud er mest kjent for sine kirkelige arbeider. De eldste kjente er inventaret til Østsinni kirke i Nordre Land fra 1725. Han skar kirkeinventar med rik akantusdekor, men var åpen for nye impulser og stivnet ikke i en fast stil, selv om arbeidene hans er lett gjenkjennelige. Pinneruds akantus er flatere og ikke så plastisk som Borgs, men er velkomponert og med flittig bruk av detaljer som bladkranser og blomster og med lange, spisse nesten gotifiserende bladformer. Figurskjæringen er noe hjelpesløs, og røper den manglende utdannelsesbakgrunnen som skiller bygdehåndverkere fra de bymessig utdannede håndverkere.
Påvirkningen fra Lars Borg er tydelig i mange av Pinneruds arbeider. De første av hans prekestoler er polygonale, slik Borgs prekestol i Fluberg kirke er, mens prekestolen i Veldre kirke ble rund, påvirket av Borgs sylindriske prekestol i Ringsaker kirke.
Gjennom arbeidet med prekestolen i Dovre kirke fra omkring 1736 har Pinnerud fått stor betydning for utviklingen av akantusskurden i Gudbrandsdalens folkekunst. Prekestolen er av samme hovedtype som Lars Borgs prekestol i Sør-Fron kirke fra 1703, men med et noe forenklet, mer oversiktlig bladverk. Pinneruds arbeider er en forutsetning for Jakob Klukstads senere arbeider i Nord-Gudbrandsdalen.
Pinneruds åpenhet for nye impulser kommer fram i arbeidet med altertavlen i Fluberg kirke. Den er en portaltavle, ikke etasjedelt slik Pinneruds vanlige altertavletype var. Johannes Friederich Ehbischs altertavle fra 1730-årene i Vor Frue kirke i København ble forbildet for altertavlen i Fluberg. Proporsjonene ble noe forskjøvet, men komposisjonen er den samme. Pinnerud, som til vanlig hadde en frodig bruk av akantus i sin treskurd, har i Fluberg laget en altertavle der akantusen kun finnes i søylenes korintiske kapiteler. Tavlen er en arkitektonisk oppbygget ramme for et maleri, ikke et rent treskjærerarbeid. Pinneruds viktigste profane arbeid er en kiste fra Storlien i Veldre, nå på Maihaugen. Den viser en sikker hånd både i detaljer og i helheten.
Anders Jonsen Lunder
Anders Jonsen Lunder (født 1675, død 1743 på Kongsberg) var en norsk stempelskjærer og medaljekunstner.
Lunder kom fra en familie av stempelskjærere. Han var sønn av stempelskjærer ved den kongelige mynt i Christiania Jonas Olufsen Lunder og stesønn av stempelskjærer Caspar Barth ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg. Lunder var far til stempelskjærer ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg Gabriel Andersen Lunder og farfar til stempelskjærer Anders Jonsen Lunde, som virket samme sted.
Bare elleve år gammel begynte Lunder i lære ved Den Kongelige Mynt på Kongsberg, der han senere var assistent for sin stefar. Han fikk først embetet som stempelskjærer i 1709, men laget stemplene til mynter og medaljer allerede fra 1697. Lunder utformet i 1697 medaljen til Kongsberg Sølvverk og medaljene til kong Frederik IVs besøk på Kongsberg i 1704 og 1719.
Oline Felle
Oline Felle bedre kjent som  Madam Felle, født 1831 i Breim i Gloppen kommune i Nordfjord, død 9. januar 1908 i Bergen, drev gjestgiveri og skjenkested i Sandviken i Bergen. Oline Felle var Madam Felle nummer 2 i rekken, siden også hennes svigermor ølhandlerske Randine Nielsdatter Felle drev skjenkestedet sammen med sin mann Rasmus Olsen Felle før henne. Randine var også kalt Madam Felle og var nok den opprinnelige. (Mange medier oppgir at Randine sitt navn egentlig var Rannvei, men dette fremkommer ikke i verken Digitalarkivet eller eiendomsopplysninger, derav brukes Randine her.)
Skjenkestedet er første gang nevnt i 1752.
Bakgrunn
Rasmus Olsen Felle (f.1790) ble viet 13. februar 1833 til Randine Nielsdatter Felle (f.1790 i Brekkhus i Teigdalen i daværende Vos Præstegjæld). Disse to var svigerforeldre til Oline. Oline giftet seg 25. juli 1858 med sønnen deres Jørgen Benjamin Olai Felle (f.1833) og de fikk to barn, Oline Randine Felle (f.1858) og Jahn Peder (Jonnemann) Felle (f.1862) som 20. februar 1887 giftet seg med Elisabeth Andrea Iversen (f.1862). Etter svigerforeldrenes død og ektemannens død drev Oline skjenkestedet i Sandviksveien 21 videre alene og angivelig mot bystyrets vilje. Det ble visstnok ikke godkjent før i 1871, selv om svigerfaren innehadde gjestgiverbevilling fra 1796.
Ut fra referanselenken til bryllupet kan det se ut til at Oline Felles fulle navn var Jensine Oline Felle og at hun også til pikenavn het Felle siden brudens far oppgis å hete Jan Pedersen Felle. Dette samsvarer i så fall med andre opplysninger at bruden Oline og brudgommen Jørgen var i nær slekt. (*Dessverre var det mange med nøyaktig samme navn den gang som nå og hvor kun fødselsår skiller dem - hvorav opplysningene kan inneha en viss usikkerhet.) Ut fra denne referansen virker datteren Oline Randine å være oppkalt etter mor og farmor, mens sønnen Jahn Peder er oppkalt etter morfar Jan Pedersen Felle.
Sandvikens Bataljon
Hun ivaretok også buekorpset Sandvikens Bataljon ved at de fikk avholde sine møter hos henne og oppbevare sine effekter der. Hentet fra Sandviksgutten nr.1 2008: ''«Madam Felle var  en  ivrig  støttespiller  for  Sandvikens  Bataljon. I hennes hus holdt Rådet sine møter og korpsets effekter ble i en lang periode oppbevart på loftet. Sønnen som i sangen omtales som Johnemann gikk i Sandvikens Bataljon.»''
Sandviksveien 21
Hentet fra «Adresse-contoiret»: ''«I adressebok 1888 står ölskjenkerske Oline Felle som eier, mens matriklen samme år har: 1888: Jan Felle, areal 1036 kv.meter. 1898: Randine og Johan Felle. areal 746 kv.meter.»'' «I adressebok 1901 står oppført: Felle, Oline Ølhandler, Sandvigsvei 21.» Huset beskrives slik: ''«...foruten adressen anføres bestaar af 2de Stuer med Bielægger Kakkelovm, et Kiøkken og et Ildhuus med Skorsteen, samt et tømret Øll-kammer og et tømret Kammer i gangen. ovenpaa er et stort tømret Kammer med Lem over Pandetag, endelig en tømret Floer med Pandetag».''
Tradisjonen forteller at kong Haakon VII besøkte Sandviken i 1906, og da han passerte Oline Madam Felle utenfor vertshuset, reiste hun seg og neiet, hvoretter han hilste henne med hatten.
I 1991 intervjuet Bergens Tidende en pensjonert gesell og fiskevraker, Peter E. Jacobsen (f. 1899). Han mintes fra guttedagene hvordan «sildekonene» mislikte madam Felle pga ølsalget hennes.
100-årsmarkeringen
På 100-årsmarkeringen for hennes død i 2008 ble det avholdt blomsternedleggelse ved bronsestatuen skapt av billedhuggeren Kari Rolfsen, reist i 1990 på Sandvikstorget. Oline Felle sine etterkommere/slektninger deltok, også med markering i gravlunden Fredens bolig, nå et parkområde på Stølen, der hun ligger begravet.
Siden det strider mot Wikipedia sine retningslinjer å legge inn foto av statuen er det derfor på sin plass å henlede oppmerksomheten til sokkelen på statuen. Når man setter seg på huk vil man oppdage en rekke detaljrike mikrofigurer der Madam Felle skjenker øl i et lystig lag.
Oppkalt etter Madam Felle
En tunnelboremaskin som i perioden 1984-1986 ble brukt under arbeidet med Fløyfjellstunnelen ble oppkalt etter henne og gitt navnet Madam Felle.
Også en restaurant på Bryggen i Bergen er oppkalt etter henne og gitt navnet Madam Felle.
Drikkevisen
Oline Felle sin berømmelse som Madam Felle skyldes mye en ukjent dikter som etter hennes død skrev en drikkevise på en fengende gospelmelodi om henne, eller mest sannsynlig handlet den egentlig om svigemoren hennes Randine Madam Felle og sønnen Jahn Peder Jonnemann Felle. Dette ble en populær drikkevise: «Madam Felle». I 1977 ble «Madam Felle» spilt inn på LP/albumet som heter «Kjenner dokker Madam Felle?» av skuespillerne Lothar Lindtner og Rolf Berntzen. .
Madam Felle
Kjenner dokker Madam Felle, — Jonnemann sin gamle mor? — — (2.stemme svarer høyt/tydelig: Om eg kjenner hon ja?) Hon så hadde øl te selle, ut i Sandviken hon bor, — — ja hon bor
Kjenner dokker Madam Felle, Jonnemann sin gamle moa, moa, moa, moa Hon som hadde øl te selle, ut i Sandviken hon boa, boa, boa, boa
No e hon dau for lenge siden, Jonnemann sin gamle moa, moa, moa, moa Hon som hadde øl te selle, ut i Sandviken hon boa, boa, boa, boa
Halesjantien
Også halesjantien «Ane Madam» omtaler Madam Felle i 4.-6. vers:
« «Ane Madam» 4.Til madam Felle underveis vi stakk inn for der steds å oppfriske litt våres sinn. 5.Men madammen stengte døren med stikker og strå at ingen sjømanner der skulle gå. 6.Men så sprang der opp en nordvestlig vind så døren sprang opp og sjømannen tred inn.»
Referanser
<References />
Paradise (film)
Om filmen
Filmen er den Oscar-belønnede manusforfatteren Diablo Codys regissørdebut etter at hun skrev manus til filmer som Juno (2007), Jennifer's Body (2009) og Young Adult (2011).
Walter Hines Page
Walter Hines Page (født 15. august 1855 i Cary i Nord-Carolina i USA, død 21. desember 1918 i Pinehurst i North Carolina) var en amerikansk publisist og diplomat.
Bakgrunn
Page var bror av kongressmedlemmet Robert N. Page. Han studerte ved Trinity College (Duke University), Randolph-Macon College og fra 1871 til 1878 ved Johns Hopkins University.
Page viet seg etter universitetsstudier fra og med 1880 til journalistisk virksomhet og vant stor oppmerksomhet. I 1880-årene ble han betraktet som en av USAs fremste publisister. I årene 1900–1913 utga han magasinet World's Work.
Ambassadør
Forut for valgkampen i 1912 engasjerte han seg tidlig for Woodrow Wilson som presidentkandidat og ble etter dennes valg i 1913 utnevnt til USAs ambassadør i London. Som sådan virket den siden ungdommen sterkt britiskorienterte Page fra 1915 ivrig for USAs inngripen i første verdenskrig på ententens side.
I Washington ble Pages pro-britiske virke oppfattet som anglofil propaganda. Det førte til at det ble et brudd med president Wilson og bragte ambassadøren i miskreditt i hjemlandet. Til slutt fikk USA uansett inn på britisk side i krigen.
Selv om han på dette tidspunkt var av svekket helse, fikk Page forbli på sin ambassadørpost til oktober 1918. Han døde fire måneder etter.
Han ble i 1918 innvalgt i American Academy of Arts and Sciences.
Page ble begravet på Old Bethesda Cemetery i Aberdeen i North Carolina.
Kaptein Sabeltann enda mer gull
Kaptein Sabeltann enda mer gull er en samlealbum med Terje Formoes sjørøverfigur som ble utgitt 14. juni 2014.