cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Timothy Finbar Manning
Kardinal
Senere krevde han en stans av deportasjonene av salvadoranske flyktninger fra borgerkrigen i 1983.
Pave Johannes Paul II aksepterte den 12. juli 1985 hans aldersbetingede fratreden. Timothy Manning døde den 23. juni 1989 i Los Angeles og ble gravlagt på Calvary Cemetery.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Tonga under Sommer-OL 1988
Tonga under Sommer-OL 1988. Fem sportsutøvere (fire menn og en kvinne) fra Tonga deltok i to sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. Det var andre gang Tonga deltok i et sommer-OL. De vant ingen medaljer.
Brown
Brown er engelsk for fargen brun. Det er samtidig et vanlig etternavn i engelskspråklige nasjoner, men kan ha flere betydninger i hovedsak avledet fra etternavnet:
Personer med Brown som etternavn:
Gaia Bassani Antivari
Gaia Bassani Antivari (født 8. juli 1978 i Italia) er en aserbajdsjansk alpinist.
Antivari deltok for Aserbajdsjan under Vinter-OL 2010 og fikk en 57.-plass i storslalåm som beste resultat. Hun skulle også delta under Vinter-OL 2014, men en alvorlig skade tre dager før det olympiske slalåmrennet forhindret henne i å starte konkurransen.
Differensialdiagnose
Differensialdiagnose er i medisinsk terminologi på alternative sykdommer som kan tenkes å passe med bestemte symptomer, klinisk undersøkelse og resultater av supplerende undersøkelse. For eksempel er paroksysmal hemikrani en viktig differensialdiagnose for klasehodepine (og omvendt), fordi symptomene er så like. Likeledes er hemicrania continua en differensialdiagnose for migrene, av samme årsak.
Hvert steg i en diagnostisk prosess avgjøres på basis av en liste av differensialdiagnoser, og vurderinger om sannsynlighet og nytte. Listen kan være kun i legens tanker, eller kan formaliseres ved å skrives inn i medisinsk dokumentasjon. Bruken av differensialdiagnoser er ofte en systematisk metode for å bestemme pasientens sykdom ved at en først setter opp en liste over hvilke sykdommer som har pasientens symptomer til felles, før en systematisk gjør tester som enten bekrefter eller avkrefter de enkelte sykdommene på listen. Tanken er at den sykdommen en står igjen med til sist er den sykdommen pasienten faktisk lider av.
Det er vanlig å dele differensialdiagnosene opp i hvilke som er mest sannsynlig, hvilke som er mindre sannsynlig og ikke minst sykdommer som, på grunn av alvorlighetsgrad, alltid må utelukkes eller i det minste ikke overses. Listen over differensialdiagnoser vil oppdateres etter hvert som sykdommen utvikler seg og resultat av utredning foreligger.
Stovnerbakken (Oslo)
Stovnerbakken (9–187, 2A–98) er en vei på Stovner (bydel Stovner) i Oslo. Den begynner i en snuplass nord for jernbanelinjen ikke langt fra Høybråten stasjon (som det er gangveiforbindelse til). Derfra går den nordover og på bro over Østre Aker vei før den dreier mot nordøst, så øst og sørøst. Etter Tangerudveien ender den i en snuplass, men har gangveiforbindelse videre mellom bebyggelsen.
Navnet ble vedtatt i 1929. Det antas å stamme fra husmannsplassen med samme navn.
Mye av rekkehusbebyggelsen i veien nord for Østre Aker vei er fra 1960-årene og tilknyttet Stovner borettslag.
Nedre del av Stovnerbakken, fra Høybråten stasjon til krysset etter broen over Østre Aker vei, ble endret til Jorines vei i 2022. Den opprinnelige Jorines vei ble samtidig endret til Stovnerbakken.
Aften
Aften kan bety flere ting:
Konservatisme
Konservatisme (fra latin conservare, «å bevare») er en tenkemåte innen vestlig idétradisjon som bygger på «respekten for tradisjon, for den visdom og kyndighet som ligger i nedarvet tro og tenkemåte, sed og skikk, lover og institusjoner». Konservatismen er skeptisk til tenkemåter som bygger på utopier eller abstrakte ideer. Tanken om «en høyere orden», at noe er sant og riktig til alle tider, er derimot viktig i konservatismen. Konservative ser på mennesket som et åndsvesen, som fra naturens side er feilbarlig og tilbøyelig til både godhet og ondskap. Ved å ta til seg fellesskapets rettigheter og plikter, kan mennesket bli en ansvarlig samfunnsborger. Samfunnet må derfor betraktes som holistisk og som organisk fremvokst.
Mange anser Aristoteles, Konfucius og Thomas Aquinas som tidlige konservative tenkere. Konservatismen som en politisk bevegelse føres vanligvis tilbake til kritikerne av den franske revolusjon. I den revolusjonsdebatten som fulgte, hevdet den britiske statsmannen Edmund Burke at sivilisasjon og styresett bygget på konsensus, og han forutså at revolusjonen kunne føre til skrekkvelde. Burke kalles ofte «konservatismens far».
Konservative har vært regnet til høyresiden siden de kongetro satt til høyre og de radikale til venstre i Frankrikes nasjonalforsamling.
Spenninger innen konservatismen
Det finnes en rekke retninger og tendenser innen konservatismen, som liberalkonservatisme, nasjonalkonservatisme, sosialkonservatisme, verdikonservatisme og kristendemokrati. Begrepene kan ha ulik betydning ut ifra tid og sted, for eksempel mellom Europa og Amerika, eller mellom Norden og kontinentet. Den norske konservatismen er vanligvis forstått som nokså liberal.
Ettersom konservatismen ikke kan føres tilbake til en bestemt doktrine, et program, men er fremvokst fra mange forskjellige erfaringer, finnes det en rekke spenninger innen konservativ tenkning. Disse spenningene vektes forskjellig, og kommer til uttrykk på ulike måter innenfor de enkelte nasjonale, konservative tradisjonene. Noen eksempler på spenninger innen konservativ tenkning er:
Britisk konservatisme
Den konservative bevegelsen i Storbritannia oppstod ikke før etter den franske revolusjon, men kan spore sine røtter tilbake til torybevegelsen under restaurasjonen i England på 1600-tallet. De gamle toryene støttet tanken om et hierarkisk samfunn med en eneveldig kongemakt av Guds nåde, og de så på staten og statskirken som organisk utviklet. Etter den ærerike revolusjon i 1688 ble England et konstitusjonelt monarki og dominert av whigbevegelsen. Heretter forsvarte toryene et maktfordelingsprinsipp mellom kongemakten og parlamentets overhus og underhus.
Torypartiet gjenspeilte holdningene til landeierne og fremholdt monarkiet, statskirken, familien og eiendomsretten som det beste forsvar av sosial orden. I den industrielle revolusjons tidlige faser fremstod det som fullstendig imot enhver prosess som kunne underminere noen av disse bolverkene. De nye industriherrene ble av mange sett på som fiender av den sosiale ordenen. Robert Peel klarte å forene industriherrene og landeierne ved å overbevise sistnevnte om å akseptere opphevelsen av importforbudet mot korn i 1846. Han greide å skape en ny politisk gruppering, som ønsket å bevare det gamle, men samtidig akseptere prinsippene om laissez-faire og frihandel. Denne grupperingen dannet det man i dag kjenner som Det konservative parti i Storbritannia.
Skjønt han var konservativ, ble noen av chartistbevegelsens krav møtt med sympati av Disraeli, som talte for en allianse mellom landadelen og industriproletariatet mot middelklassens økende makt. Disraeli var derfor i 1842 medvirkende i etableringen av den politiske grupperingen Young England, for å fremme synet om at de rike skulle bruke sin makt til å beskytte de fattige fra middelklassens utnyttelse. Omkalfatringen av Det konservative parti til å bli en moderne massebevegelse skjøt fart da Disraelis idé ble overtatt av Randolph Churchill, far til den senere konservative statsminister Winston Churchill.
Under Margaret Thatchers lederskap i 1980-årene ble det imidlertid foretatt en stor ideologisk dreining i hovedstrømmen av britiske konservative, idet man beveget seg mot ideen om et fritt marked. Som en kommentator beskriver det, «var privatiseringen av statseid industri utenkelig før, men ble alminnelig [under Thatchers styre], og har nå blitt etterlignet over hele verden.» Noen kommentatorer har satt spørsmålstegn ved hvorvidt thatcherismen var forenelig med den tradisjonelle britiske konservatismen, og så hennes meninger som mer forenelige med radikal klassisk liberalisme. Thatcher ble beskrevet som «en radikaler i et konservativt parti.» Hennes ideologi har blitt sett på som konfronterende overfor «etablerte institusjoner» og «holdninger akseptert av eliten», begge deler uforenelig med tradisjonelle konservative konsepter.
Den britiske konservatismen har også vært med på å prege de nasjonale konservative tradisjonene i tidligere kolonier, som Canada, Australia og New Zealand, hvor britisk kulturarv og britiske institusjonelle tradisjoner står sterkt. Ettersom mange britiske lojalister søkte nordover under den amerikanske revolusjon, står den canadiske konservatismen i et historisk motsetningsforhold til den amerikanske.
Tyskland
Den tyske konservatismen har dannet en lang rekke retninger de siste tre hundre årene. I tiden før 1945 kunne man skjelne mellom fire hovedretninger:
Andre viktige strømninger var Friedrich Nietzsches motopplysende romantikk, Otto von Bismarcks konservative realpolitikk og statsmannskunst samt Deutschnationale Volksparteis antirepublikanske monarkisme (eller keiserlige konservatisme) under Weimarrepublikken.
Under nasjonalsosialistenes styre ble alle andre politiske partier, inkludert de konservative, forbudt. Nasjonalsosialistenes såkalte nasjonale revolusjon, rasismen og de sosiale forandringene i det tyske samfunnet, ble ikke tillatt stoppet av «reaksjonen» (nevnt i Horst-Wessel-Lied), altså konservative krefter, slik som katolikker, Deutsche Zentrumspartei og prøyssiske monarkister. Kjente konservative var involvert i den indre motstandskampen, først og fremst gjennom 20. juli-attentatet.
I dagens Tyskland hevder søsterpartiene Christlich Demokratische Union (CDU) og Christlich-Soziale Union in Bayern (CSU) å representere alle former for konservatisme i tysk politikk. Til høyre for CDU og CSU finnes noen marginale politiske partier, som regel kalt nasjonalkonservative for å skille dem fra illegale høyreekstreme grupper. Et eksempel er Die Republikaner. Det finnes også noen mindre, konservative bevegelser som ønsker å gjenopprette monarkiet, i første rekke Tradition und Leben.
Landauer
Landauer (fra tysk Landauer (Wagen) «vogn fra byen Landau») er en firehjult kalesjevogn, opprinnelig trukket av to eller flere hester. (På Jarlsberg Hovedgård er det bevart en landauer som ble trukket av 8 hester).
Konservatisme
Tyskland
En kjent moderne konservativ teoretiker er Arnold Gehlen, som påvirket mange konservative i sin samtid. Erik von Kuehnelt-Leddihn, som kan plasseres innenfor både den kontinentale og den liberale konservatismen, ble kjent for norske lesere som spaltist i Farmand.
Landauer
Betegnelsen brukes i moderne tid om biler som er krysninger av karosseritypene kabriolet og limousin og omtales også som landauletter.
Den finnes først og fremst som statsmannsbil. Blant de mer kjente bilene som har blitt laget i denne klassen er Mercedes-Benz S-Klasse og Citroën SM.
Konservatisme
Amerikansk konservatisme
Konservatismen har spilt en viktig rolle i amerikansk politikk siden 1950-årene. Barry Goldwater anses gjerne som en av nøkkelpersonene i grunnleggelsen av den nevnte, moderne konservative bevegelsen. Historiker Gregory Schneider beskriver flere kjennetegn for amerikansk konservatisme: Respekt for tradisjon, republikanisme, bevarelse av rettsstaten og kristendommen, og et forsvar av «vestlig sivilisasjon fra utfordringene fra moderne kultur og totalitære regimer.» Den amerikanske konservatismens historie har vært preget av konflikter og konkurrerende ideologier. Økonomisk konservative og libertarianere ønsker en liten stat, lavt skattetrykk, få reguleringer og fri konkurranse. Sosialkonservative ønsker en sterk stat som kan håndheve kristen moral. Nykonservative ønsker å spre amerikanske idealer til resten av verden. Den konservative bevegelsen i 1950-årene forsøkte å bringe disse retningene sammen, slik at de kunne unngå spredningen av «gudløs kommunisme». Paleokonservatismen oppstod som en reaksjon på nykonservatismen i 1970- og 1980-årene.
Landauer
Landaulet Landau (automobile) Landaulet Landaulet Ландо Landaulette Ландо
Konservatisme
Amerikansk konservatisme
I 1980-årene forente president Ronald Reagan de konservative i Det republikanske parti med skattelettelser, økte forsvarsbudsjetter, deregulering, antikommunisme, et styrket forsvar og appellering til familieverdier og kristen moral. Reagans politikk ble modell for konservativ politikk på det sosiale, økonomiske og utenrikspolitiske plan i Amerika i samtiden, og perioden ble simpelthen kalt «Reagan-æraen». Den etterfølgende presidenten George H.W. Bush representerte politisk en videreføring av Reagans politikk. Etter Sovjetunionens fall i 1991 ble viktige konservative innenriksspørsmål det den konservative spaltisten William Safire kalte «Gud, våpen og homser» (engelsk: God, guns and gays). I årene 2001–2008 vektla den republikanske presidenten George W. Bush skattelettelser, økte budsjetter, deregulering av industri og bankvesen samt bruk av amerikansk militærmakt til å bekjempe terrorister, fremme demokrati og sikre amerikanske oljeinteresser i Midtøsten.
Andre moderne konservative meninger inkluderer motstand mot en verdensregjering (et syn delt med mange antiglobalister på venstresiden), skepsis overfor viktigheten eller gyldigheten av diverse miljøvernspørsmål, viktigheten av selvstendighet fremfor avhengighet av staten, støtte til Israel, støtte til bønn i offentlige skoler, motstand mot våpenlovgivning, motstand mot forskning på befruktede eggceller, støtte til en streng lov- og ordenpolitikk, streng håndhevelse av loven og lange fengselsstraffer for gjentatte lovbrudd.
Betydningen av «konservatisme» i Amerika har lite til felles med hvordan ordet er brukt annensteds. Ifølge Leo P. Ribuffo er «det som amerikanere nå kaller konservatisme, mye av det som verden kaller liberalisme eller nyliberalisme.» Siden 1950-årene har amerikansk konservatisme i all hovedsak vært assosiert med Det republikanske parti. Mange demokrater i Sørstatene var imidlertid konservative under rasesegregeringen, og de spilte en nøkkelrolle i den koalisjonen av republikanere og sørstatsdemokrater som dominerte i Kongressen i perioden fra 1937 til 1963.
Konservatismen i Norge
I Norge var Ludvig Holberg en tidlig konservativ tenker, og etter 1814 var fremtredende konservative Anton Martin Schweigaard, Frederik Stang, Johan Sebastian Welhaven, Marcus Jacob Monrad og Aasmund Olavsson Vinje. Schweigaard, Stang og Welhaven representerte en embetsmannstradisjon, Monrad var metafysisk orientert, og Vinje var nasjonalkonservativ.
Kulturradikalismen dominerte norsk kulturliv, men ble i 1930-årene utfordret av kulturkonservative tenkere. «Den annen front» i kulturkampen forsvarte klassiske kunstformer, kritiserte normoppløsning og radikale, materialistiske ideer i samtiden, slik som marxismen og psykoanalysen. Grunnleggende sett var de i opposisjon til positivismen. Blant de mest synlige på «den annen front» var Sigrid Undset, A.H. Winsnes, Eugenia Kielland, Fredrik Ramm, Ronald Fangen, Eivind Berggrav og Ole Hallesby.
«Den annen front» påvirket etterkrigsintellektulle som Asbjørn Aarnes og Egil A. Wyller, men også den unge kretsen rundt tidsskriftet Minerva. Om Minerva-kretsen i 1950- og 1960-årene er det sagt at de «så seg selv i kamp på flere arenaer: De følte seg skviset mellom arbeiderpartistaten og næringslivsliberalismen og søkte her å skape en plattform for et tredje, konservativt standpunkt i norsk politikk.» Lars Roar Langslet og Francis Sejersted er blant de mest kjente bidragsyterne.
I 1900-tallets norske språkstrid representerte både Noregs Mållag og Riksmålsforbundet hver sin kulturkonservative ytterlighet. De oppfattet samnorskstrevet som en uorganisk og radikal språkutvikling.
Hovedstrømmen innen den norske konservatismen har historisk sett gått gjennom partiet Høyre. Det gjelder ikke minst den gamle embedsmannskulturens grunnlovskonservatisme. Høyre har hatt et svakere grep om motkulturene – bygdekonservatismen, lekmannskristendommen og målsaken – som har fått prege Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Kristelig Folkeparti står, til forskjell fra de kristendemokratiske partiene på kontinentet, i en mer radikal protestantisk tradisjon.
Torbjørn Røe Isaksen definerer de fremste ideene i konservatismen i Norge som frihet under ansvar, rettsstat, privat eiendomsrett, balanse, grenser for politikk, styrken i fellesskapene og vegring mot politisk perfeksjon. Bernt Hagtvet mener at den norske konservatismen har en liberal tendens med skepsis til byråkratisering og en utflytende statsmakt, noe som skiller den fra den svenske og tyske tradisjonen med stabilitet og orden som fremste mål. Francis Sejersted har også pekt på ønsket om balanse mellom statens makt og individets frihet som en rød tråd gjennom partiet Høyres historie, og at dette særlig har dreid seg om individets rettsvern, spesielt overfor staten, og defineringen av statens makt.
Etter andre verdenskrig har norske konservative hatt som hovedmål å bekjempe statlig maktkonsentrasjon, byråkratisering og reduksjon av individets frihet. For Høyre har maktspredning gjennom det såkalte selveierdemokratiet vært viktig. Norske konservative har også opponert mot hva de har oppfattet som moralsk normoppløsning, sentralisering og uansvarlig ressursutnyttelse, sistnevnte på bekostning av vernehensyn. Striden om selvbestemt abort skapte klare skiller mellom ulike typer konservative i Norge i 1970- og 1980-årene, og mens Kristelig Folkeparti gikk klart imot, landet Høyre til slutt på en restriktiv linje som allikevel åpnet for dette. Den ledende borgerlige og konservative politikeren i Norge på denne tiden var Høyres Kåre Willoch.
Fra 1970-årene har partipressen i Norge gått over til å bli mer og mer partipolitisk uavhengig, men spesielt Morgenbladet og Aftenposten har historisk sett bidratt til å spre konservative ideer. Det har også vært mange lokal- og regionalaviser som har vært redigert ut ifra et konservativt ståsted. Den liberale tankesmien Civita har i de senere årene tiltrukket seg flere konservative, slik som Kristin Clemet, Torbjørn Røe Isaksen, Henrik Syse og David Hansen.
Tsarens kurér (TV-serie)
Tsarens kurér (orig: Michel Strogoff) er en fransk-tysk dramaserie som gikk på TF1 i 1975. Handlingen er lagt til tsar-tidens Russland der en av tsarens kurer Michel Strogoff må legge ut på en farefull ferd med et viktig budskap til en storhertug. Serien er basert på Jules Vernes roman med samme navn. Hovedrollen spilles av Raimund Harmstorf, mens andre sentrale roller spilles av Lorenza Guerrieri, Valerio Popesco, Pierre Vernier og Vernon Dobtcheff. Serien ble regissert av Jean-Pierre Decourt og omskrevet til TV av Claude Desailly.
Tsarens kurér berører sjangere som historisk drama, eventyr og romantikk. De nasjonale krinkastingsselskapene i Østerrike, Sveits og Belgia var også involvert i produksjonen.
Den ble sendt på NRK i 1979 og i 1993.
Handling
Året er 1875. Michel Strogoff får i oppdrag av tsar Alexander II å ta seg fram til Sibir for å komme tsarens bror, storhertug Dimitri, til unnsetning. Oppdraget skal utføres i all hemmelighet. Dimitris posisjon trues av et opprør blant tartarene, som vil løsrive seg og danne en selvstendig republikk. Strogoff begir seg av gårde med en eneste formaning: at han for enhver pris skal unngå å avsløre at han er tsarens kurer. Tidlig på reisen møter Michel den unge Nadia på Sibirekspressen. Om bord er også to vestlige journalister – og rebellederen Ivan.
Bush
Bush er et sted- og etternavn. Mest kjent er den amerikanske presidentfamilien Bush.
Stovnerlia (Oslo)
Stovnerlia (1–101; ingen partallsadresser) er en vei på Stovner (bydel Stovner) i Oslo. Den går som blindvei østover fra Fossumberget.
Bilde
Et bilde er et synsinntrykk, altså det vi ser. Ordet brukes særlig om avbildninger, det vil si gjengivelser eller etterlikninger av den synlige virkeligheten eller av uvirkelige eller tenkte visuelle forestillinger. Slike bilder gjengis vanligvis på et plant, to-dimensjonalt underlag, enten det er et papir, en vegg, en TV-skjerm eller dataskjerm. Bilder kan altså omfatte alt fra abstrakte symboler og enkle tegninger til malerier, fotografier og levende filmbilder, men det kan også være sterke synsopplevelser eller imaginære stjernebilder på nattehimmelen.
Andre betydninger
Ordet bilde kan brukes på mange måter på norsk. Bilde kan i overført betydning betegne noe konkret som anskueliggjør noe abstrakt. Det kan således være språklige symboler, metaforer eller lignelser, bildeskapende skildringer, framstillinger og beskrivelser eller indre bilder, altså konkrete forestillinger, ideer og oppfatninger. At Gud skapte menneske i sitt bilde betyr at han hadde seg selv som forbilde. Helhetsbilde, det politiske bildet, sykdomsbilde, lydbilde eller å regne med i bildet er andre uttrykk. Ordet bilde kan også brukes om en scene i et teaterstykke, det vil si et tablå eller opptrinn.
I avisspråk og andre steder blir ofte bilde feilaktig brukt bare om fotografi i motsetning til for eksempel tegning.
Etymologisk stammer ordet bilde fra oldnordisk bilæti som igjen kommer fra gammelsaksisk biliþi eller nedertysk bilde eller belde, visstnok med grunnbetydninga «noe som svarer til eller er lik med noe annet»
Bildenes psykologi og egenskaper
Synet er menneskets viktigste sans, og vi oppfatter bilder og synsinntrykk raskere og mer effektivt enn de fleste andre dyrearter. Dette viser seg særlig i vår evne til å kjenne igjen andre mennesker og å tolke ansiktsuttrykk. Bildenes sterke psykologiske virkning gjenspeiles ellers blant annet i effekten av farlige og sterke bilder, for eksempel i pornografi eller gjennom bildeforbudet i kristendommen og islam. Å selv lage bilder tilfredsstiller vårt behov for å skape og lage noe vakkert, men også ønsket om å kommunisere, bli sett og sette spor etter oss.
Som andre kunstuttrykk og kommunikasjonsmidler formidler også bilder både tanker og følelser. I motsetning til tekst, som ofte uttrykker noe abstrakt, er bilder konkrete og kan romme håndfast informasjon. De fleste bildene krever dessuten ingen opplæring for å kunne forstås, men virker umiddelbart, og kan derfor appellere lettere til følelsene våre. I tillegg har en alltid kunnet lagre bilder på en eller annen måte, og de egner seg derfor godt som informasjons- og kommunikasjonsbærere, for eksempel i form av kart eller indirekte som visuelle symboler for lyder og ord, det vil si som bokstaver.
De eldste bildene
De eldste avbildningene vi kjenner, er bergkunst som hulemalerier og helleristninger. De kan ha hatt religiøse og kultiske funksjoner, men ble også lagd for å fortelle historier og minne om tidligere tider. Siden har bilder blitt brukt i stadig flere sammenhenger. De første har antakelig hatt en slags magisk kraft og autoritet som siden ble overført til utsmykking av byggverk som i seg selv var uttrykk for makt. De estetiske egenskapene ved bildene har vært en naturlig del av opplevelsen til alle tider, men fikk først i moderne tid en egenverdi som kunst for kunsten egen skyld. På samme måte må en regne med at bilder alltid har vært psykologisk motivert ut fra et personlig uttrykksbehov, selv om navngitte bildekunstnere er et forholdsvis nytt fenomen i historien.
Oppfinnelser og massekommunikasjon
Parallelt med bildekunsten i palasser og kirkebygg, har det alltid vært enklere bilder på bruks- og pyntegjenstander i folkekunsten. Etter at boktrykkerkunsten ble oppfunnet rundt 1500 ble imidlertid avanserte bilder sakte, men sikkert en massevare tilgjengelig for alle. Dette gjaldt særlig på 1800-tallet da nye oppfinnelser og reproduserende teknikker som litografi og fotografi og ikke minst mye billigere, treholdig papir la grunnlaget for moderne massekommunikasjon. Originalbilder ble nå kopiert og spredt i illustrerte magasiner og bøker, på plakater og postkort, og vi fikk de første tegneseriene og enkle kameraer for folk flest. På 1900-tallet fortsatte veksten med nye, populære bildemedier som film og etter 2. verdenskrig også TV.
Det moderne bildesamfunnet
I dag er det profesjonelle bilder praktisk talt overalt, og det moderne informasjonssamfunnet kan like gjerne kalles et bildesamfunn. Det skyldes flere forhold. Fjernsynet spredte seg raskere og videre enn noe annet da det ble innført for rundt femti år siden. Siden har programtilbudet vokst i takt med stadig økende vareproduksjon, større personlig frihet og kommersielt press, og TV masseproduserer hver dag bilder i enorme mengder. De siste tiåra har det dessuten kommet nye bildemedier som video, datateknologi, internett, digitale kameraer og bildetelefoni. Teknologien har også gjort det billigere og enklere å gjengi bilder i stadig flere trykte medier.
En av de store bildeteoretikerne er Roland Barthes.
Bilder i kunsten
Kunstnere som arbeider med bilder, er ofte særlig opptatt av komposisjonen, det vil si hvordan de ulike bildeelementene settes sammen, og den grafiske virkninga av linjer og flater. Viktig er også farger, teksturer, lys og skygge, romvirkninger og andre effekter og illusjoner for å gjenskape en tredimensjonal virkelighet på et flatt underlag. Bildekunst er for øvrig en samlebetegnelse som ikke bare omfatter plane bilder, men også skulptur, film, performance og annet.
Kunstformer som formidles gjennom mer eller mindre flate bilder, er:
Maleri – tegning – grafikk – collage – mosaikk – glassmaleri – billedvev – Illuminert manuskript – graffiti – fotografi – film – lyskunst – video- og datakunst – tegneserier – fotomontasje – fotomanipulasjon
524 Fidelio
524 Fidelio er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 14. mars 1904 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter hovedpersonens alias i Ludwig van Beethovens opera Fidelio.
Bilde
Bilder i pressen
Bilder har lenge vært viktige for å formidle nyheter og sakopplysninger i aviser og andre massemedier. Særlig bruken av fotografier har en lang historie i pressen. De overtok for de mer eller mindre presise avistegningene, enten det var reportasjetegninger eller portretter, og gjorde aktuelle saker enda mer levende og virkelighetsnære for leseren. De dokumentariske kvalitetene ved et fotografi gjorde at slike bilder, selv om de til å begynne med svært ofte var kraftig retusjert, ble en slags sannhetsgaranti for innholdet i de redaksjonelle tekstene. Seinere har det også kommet diagrammer, oversikter og annet bildestoff i mange aviser og blader, mens tegnekunsten er blitt begrenset til mer følelsesbetonte og personlige teatterillustrasjoner, vitsetegninger og ikke minst satiriske samtidskommentarer i form av politiske karikaturer og liknende..
Kullkraft
Kullkraft framstilles ved at kull brennes slik at forbrenningvarmen overføres til en dampkjel. Dampen kan så brukes til å drive en dampmaskin eller en turbin som driver en elektrogenerator. Damp kan også ledes i isolerte rør til bruk som fjernvarme. Kullkraft er verdens største elektrisitetskilde, med 40 % av global el-produksjon.
Produksjon og forbruk
Om lag 90 % av verdens kullforbruk går til energiproduksjon. Verdens forbruk av kull var ca. 6,7 milliarder tonn i 2006 og er forventet å øke til 10 milliarder tonn innen 2030. I Kina ble det brukt 2,3 milliarder tonn i 2006, i India om lag 447 millioner tonn. 69 % av Kinas elektrisitet kommer fra kullkraft, mens i USA er om lag halvparten av elektrisitetsproduksjonen basert på kull.
Europa prøver å redusere avhengigheten av kullkraft, og reduserer egen kullproduksjon. Reduksjonen erstattes foreløpig av import. Årlig importerer Europa 200 millioner tonn kull for å møte etterspørselen.
Lauritz Beich
Lauritz Beich (født 1678, død 1729) var en dansk prest og salmedikter.
Han var sogneprest i Stiftsbjergby på Sjelland fra 1704 til sin død. Han er kjent for salmen «Bedre kan jeg ikke fare», som står i Norsk Salmebok, og skrev en lang rekke salmer, inspirert av Thomas Kingo.
William Colby
William Egan Colby (født 4. januar 1920, død 27. april 1996) var direktør i USAs Central Intelligence Agency (CIA). Han ble utnevnt som CIA-direktør 4. september 1973, som etterfølger av James R. Schlesinger. Han tjente som CIA-direktør under president Gerald Ford, og ble etterfulgt av den senere president George H.W. Bush den 30. januar 1976.
Tilknytning til Norge
Under krigen ledet William Colby Operasjon Rype en tropp fallskjermjegere hovedsakelig av skandinavisk opprinnelse. De skulle gjøre sabotasjeaksjoner bla for å hindre tyske troppeforflytninger. Styrken tilhørte OSS Norwegian Special Operations Group (NORSOG), som igjen var en del av 99th Infantry Battalion. The Office of Strategic Services var forløperen til det amerikanske etterretningsbyrået U.S. Central Intelligence Agency (CIA). Operasjon Rype hadde base på Gjefsjøen Fjellgård og gjennomførte flere vellykkede sabotasjeaksjoner mot Nordlandsbanen i Snåsa. Dette er de eneste amerikanske styrker som kjempet på norsk landjord under krigen. Gjennom motstandsbevegelsen ble nordmenn rekruttert opp i fjellene for å bistå amerikanerne, men krigen var i praksis over.
Sønnen Carl Colby er filmprodusent og har regissert filmen "The Man Nobody Knew: In Search of My Father, CIA Spymaster" om sin far William Colby.
Guéra
Guéra er en av 23 regioner i Tsjad. Regionens hovedstad er Mongo. Regionen består av det som tidligere var prefekturet Guéra.
Inndeling
Guéra-regionen er inndelt i to departement:
Demografi
Regionen hadde i 2009 en befolkning på 538,359, hvorav 523,839 var fastboende og 14,520 nomader.
De viktigste etnisk-språklige gruppene er hadjeraiere (66,18 %) og arabere (21,11 %).
Medium (TV-serie)
Medium er en amerikansk drama- krim- og thrillerserie som gikk på amerikansk TV fra 2005 til 2011.
Serien handlet om kvinnen Allison DuBois (Patricia Arquette) som var et etterforskende medium for en av Arizonas statsadvokater. Serien er løst basert på livet til Allison DuBois, som påstås å ha paranormale evner som for eksempel kontakt med døde mennesker, som hun angivelig har brukt til å hjelpe politi og rettsvesenet med. TV-serien ble laget av Glenn Gordon Caron, og er produsert av Picturemaker Productions og Gramnet Productions i samarbeid med CBC Paramount Television. I USA gikk serien opprinnelig på NBC, deretter på CBS.
Ved den 57. årlige Emmy-utdelingen vant Patricia Arquette Emmy for Beste kvinnelige skuespiller i en dramaserie.
Handlingsreferat
Allison DuBois, en mor til tre og gift med Joe, påstår at hun kan kommunisere med døde mennesker, samt forutse enkelte hendelser i fremtiden, og være vitne til tidligere hendelser i drømmene hennes. Etter at hun begynner å arbeide for distriktsadvokat Manuel Devalos (spilt av Miguel Sandoval) i Phoenix som praktikant, får hun en drøm knyttet til et drap i Texas, hvis vellykkede oppklaring overbeviser Devalos og flere ved kontoret hans om at hun er klarsynt. Men ny informasjon som kommer til Allison i drømmer, eller i andre kryptiske visjoner, betyr ofte noe annet enn de i utgangspunktet antyder.
I politiets etterforskning følger Allison ofte med etterforsker Lee Scanlon (spilt av David Cubitt) som i utgangspunktet ikke trodde på evnene hennes. Allison bøyer noen ganger regelverket, når hun blir fast bestemt på å forhindre en forbrytelse hun har fått en visjon om. I tillegg blir Allison hjulpet av kaptein Kenneth Push fra Texas Ranger Division, som var den aller første Allison avslørte mulighetene sine sin til, og Cynthia Keener (spilt av Anjelica Huston) fra AmeriTips, et landsdekkende privatdetektiv-byrå. I sesong fire blir det avslørt at Cynthia hadde en savnet datter, men Allisons drømmer avslørte at Cynthias datter var død. Cynthia tok et valg om å drepe datterens morder, selv om dette betyr at hun havner i fengsel. Cynthia dukket senere opp igjen i løpet av Sesong fem, for å hjelpe Allison med en annen etterforskning.
I finalen av Sesong fem oppdager Allison at hun har en svulst på hjernestammen. For å forhindre de brutale drapene på familien hennes i fremtiden, risikerte Allison sitt eget liv når hun utsatte den kritiske operasjonen av frykt for at dette ville hindre henne i å løse saken. Under operasjonen hennes blir svulsten fjernet, bortsett fra et lite stykke som var alt for dypt innebygd i hjernestammen hennes. Joe blir deretter fortalt at Allison ligger i koma, og kanskje ikke vil overleve. Men i begynnelsen av den sjette sesongen våkner Allison fra koma, men lider konsekvensene av å utsette operasjonen. Hennes eldste datter Ariel (spilt av Sofia Vassilieva) får etter hvert rollen med å ta mer vare på de yngre søsknene Bridgette og Marie. Etter operasjonen hennes, kommer Allison tilbake til sin vanlige rutine med å arbeide tett sammen med Devalos og Lee Scanlon, med mulige bivirkninger av operasjonen hennes som påvirker drømmene hennes.
I løpet av TV-serien er Scanlon i ett forhold med Lynn DiNovi, en assistent for ordføreren i Phoenix, og de får barn sammen før han frir til Lynn. Ariel besitter de samme kreftene som moren sin, og løser en forbrytelse i fremtiden. I den syvende og siste sesongen skapes det problemer mellom Allison og ektemannen, på grunn av deres forskjellige karriere-veier. På jobben ønsker Manuel å stille til valg som ordfører, men han er bekymret for at publisiteten om datterens selvmord kan bli brukt mot familien hans. Allison ønsker å studere juss, fordi hun risikerer å miste jobben etter at Manuel blir valgt til ordfører. I mellomtiden ønsker Joe også å ta mer høyere utdannelse, men de har ikke råd til at begge to skaffer seg mer utdannelse samtidig. Til tross for Allisons ønsker, melder Joe seg til skolen - uten å vite at Allison nylig har gjort det samme.
Datteren Ariel begynner ved college, og flytter hjemmefra. Spøkelset etter Scanlons kriminelle bror dukker også opp, for å lokke Scanlon til å gjøre noe galt. Scanlons handlinger ødelegger nesten forholdet hans til Allison. Joes mor Marjorie blir diagnostisert med hjerne-kreft. Etter at Marjorie dør får Allison besøk av spøkelset hennes som advarer henne om kommende «mørke» i livet hennes. Men før hun rekker å utdype videre, kommer Joe plutselig inn i rommet og Marjorie forsvinner, noe som etterlater Allison i frykt for hva dette «mørket» egentlig kan innebære for henne og familien hennes.
Anpingbroen
Anpingbroen (forenklet kinesisk: 安平桥; tradisjonell kinesisk: 安平橋; pinyin: Ānpíng Qiáo) er en bro av steinblokker bygget på 1100-tallet i provinsen Fujian i Kina. Broen er 2223 meter lang, og det største spennet av granittblokker er 11 m langt og 0,75 m i dybde og bredde. Broen kalles også «5 li-broen», etter den kinesiske måleenheten lǐ.
Denne historiske broen, som frem til 1905 var Kinas lengste, krysser bukten mellom Anhai (i byfylket Jinjiang) og Shuitou (i byfylket Nan'an), nær byen Quanzhou.
Broen er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Neukölln
Neukölln er den åttende av Berlins bydeler. Bydelens navn er hentet fra den nordligste av Neuköllns fem ortsteiler.
Historie
Neuköllns kjente historie begynner med landsbyen Richardsdorp, grunnlagt i 1360. Senere ble stedet kalt Ricksdorf, Rieksdorf og Rixdorf. Sentrum i området lå ved Richardplatz i dagens Berlin, hvor man forøvrig finner den historiske bygningen Rixdorfer Schmiede, Rixdorf smedstue. Richardsdorf hørte opprinnelig til Tempelridderordenen i Tempelhof som overdro stedet til Johannitterordenen. Johannitterkorset er gitt en plass i bydelens våpen.
Fredrik Vilhelm I av Preussen inviterte i 1737 protestantiske familier fra Bøhmen til å slå seg ned i Rieksdorf. Deres begrunnelse for å flytte var motreformasjonen i Böhmen, som gjorde det vanskelig for dem å praktisere som troende protestanter. Innvandrernes nye hjemsted i Berlin ble kalt Böhmisch-Rixdorf og nabolandsbyen Deutsch-Rixdorf.
De to Rixdorfkommunene ble slått sammen 1. januar 1874 og fikk da 8 000 innbyggere. Rixdorf utviklet seg til Preussens største landsby og ble bykommune 1. mai 1899.
Rixdorf endret i 1912 navn til Neukölln. Begrunnelsen for navneskiftet var at Rixdorf hadde et dårlig rykte, som høyborg for kriminalitet og «dårlige seder». Ved å gi stedet et nytt navn håpte myndighetene å forbedre dets renommé. Navnet Neucölln er avledet av Neucöllner Siedlungen som lå nord i det gamle Rixdorf. Dette var boligområder som lå ikke langt fra inngangsportene til Berlins historiske sentrum Cölln.
Neukölln ble i 1920, sammen med landsbyene Britz, Rudow og Buckow innlemmet i Stor-Berlins 14. forvaltningsdistrikt.
Under den kalde krigen lå byen i Vest-Berlin, i amerikansk sektor. Berlinmuren skilte bydelen fra Treptow som hørte til Øst-Berlin.
I 1987 fikk bydelen Neukölln Europaprisen for sitt arbeid for den europeiske integrasjonstanken. Deler av Neukölln er av Berlins senat gitt status som «områder med spesielt utviklingsbehov». Berlin har 17 områder med slik status, og ni av dem ligger i Neukölln.
Våpen
Neuköllns våpen ble overtatt fra den tidligere selvstendige by Neukölln. Det hvite Johanitterkorset på rød bunn viser til at stedet ble grunnlagt av Johanitterordenen, den røde ørnen henviser til Markgrevskapet Brandenburg og den hvite husittiske alterkalken er en henvisning til de bøhmiske innflytterne. Øverst i våpenet finnes en tretannet murkrone og på den mellomste fortanning ses Berlins våpen. Murkronen ble tilføyet samtlige av våpenskjoldene til Berlins bydeler i forbindelse med bydelsreformen i 2001.
Byarkitektur
Bydelen har høyst forskjellig arkitektur. I nord er det bygårder fra gründertiden på 1800-tallet, andre steder er det enmannboliger og dessuten består bydelen av store drabantbyer som Gropiusstadt i syd. Den gamle bykjernen i Rixdorf med Böhmischer Dorf er bevart, det samme gjelder Britz med gods og slott og Buckow med den eldste feltstenskirken i Berlin.
Boligområdet Hufeisensiedlung, bygget av Bruno Taut, er et eksempel på 1920- og 1930-tallets reformarkitektur. Fra 2008 er Hufeisensiedlung på UNESCO's liste over verdensarven som en del av Modernistiske boligområder i Berlin.
Sosial situasjon
Neukölln har pr 2011 en arbeidsledighet på ca. 19 %. Bydelen er kjent for å ha problemer med fattigdom, kriminalitet og manglende integrasjon. En tredel av befolkningen har innvandrerbakgrunn.
Beliggenhet
Neukölln ligger sør i Berlin mellom bydelene Tempelhof-Schöneberg i vest, Friedrichshain-Kreuzberg i nord og Treptow-Köpenick i øst. I sør grenser Neukölln til delstaten Brandenburg.
Ortsteiler
Bydelen er oppdelt i fem ortsteiler.
Neukölln i kunsten
Filmene Christiane F. og Knallhardt viser det harde livet i Neukölln.
Eksterne lenker
Neukölln Neukölln נויקלן Нойкёльн Neukölln
Marcel Mauss
Marcel Mauss (født 10. mai 1872 i Épinal i Frankrike, død 10. februar 1950 i Paris) var en fransk sosiolog. Han er best kjent for essayet Gaven, hvor han studerer gaveøkonomier i såkalt «tradisjonelle samfunn».
Bakgrunn
Marcel Mauss var nevø av, og også student under, Émile Durkheim.
Forskning
I Gaven beskrev Mauss hvordan gaven dannet relasjoner som berørte både økonomiske, juridiske, politiske, estetiske og religiøse aspekter i stammesamfunnene. Aggregert sett førte gavegivingen med seg et bindende system av relasjoner som gjorde at samfunnene kunne eksistere gjennom generasjoner. Gaven bygger på blant annet arbeidene til Franz Boas om indianerfolket kwakiutl på USAs nordøstkyst, og på verket Argonauts of the Western Pacific av Bronislaw Malinowski.
Mauss ga aldri ut en bok som eneforfatter i løpet av sin levetid, Gaven ble gitt ut som en del av tidsskriftet L'Année Sociologique («Sosiologisk årsskrift») som han selv redigerte etter at Durkheim gikk bort. Mauss gjennomførte selv heller aldri noe feltarbeid, selv om han selv alltid argumenterte for viktigheten av solide empiriske data innen komparativ forskning. Mauss' ideer om gaveøkonomien påvirket senere strukturalistiske tenkere som Claude Lévi-Strauss.
Hans tanker om habitus og kroppsteknikker har influert sosiologer som Pierre Bourdieu og Michel Foucault. Essayet Gaven ble senere kilden for de antropoligiske studiene om resiprositet, og boken regnes i dag som en av de viktigste sosialantropoligske bøkene. Mauss' analyser av Potlatch-ritualet har senere blitt brukt innen forskningen på forbruk, og av interesserte i gaveøkonomier og fri programvare, selv om sistnevnte av og til kan avvike noe fra Mauss' originale begrepsbruk og metode.
I 1931 ble Mauss instituttleder for sosiologisk institutt ved Collège de France. Han kjempet aktivt mot antisemittisme og rasepolitikk både før og etter den andre verdenskrig. Mauss trakk seg tilbake fra akademia i 1940, og døde i 1950.
Bibliografi
Marcel Mauss' samlede arbeider er gratis og tilgjengelige på fransk fra nettstedet " Les classiques des sciences sociales".
Ignatius Abraham I
Ignatius Abraham (Aphram) I Barsoum (født som Ayyub Barsoum; 1887–1957) var den syrisk-ortodokse patriark av Antiokia 1933–57. Han hadde tittelen mar.
Etter at han ble valgt til patriark i 1933, tok han navnet Ignatius Abraham I. På grunn av den politiske situasjonen i Tyrkia så han seg nødt til å flytte patriarkatets sete til Homs.
Bart the General
Bart the General var den femte halvtimeslange episoden av animasjonsserien Simpsons som ble sendt på TV i USA.
Episoden handler om Barts problemer med skolebøllen Nelson Muntz. Dette er den første episoden der bestefar Simpson opptrer.
Handling
Bestefar introduserer Bart til Herman, en gal veteran som driver en butikk som selger varer fra militærets overskuddslager. Herman erklærer krig mot Nelson, og instruerer Bart til å gå til frontalangrep på ham. Bart samler andre barn på skolen som har blitt bøllet av Nelson, og verver dem til troppen sin. Gjengen trenger Nelson og gjengen hans opp i et hjørne, og bombarderer dem med vannballonger.
Forskremte må bøllene gi seg. Nelson blir tatt til fange, men han truer med å ta livet av Bart så snart han blir sluppet fri. Etterpå lager Herman en fredsavtale som Bart og Nelson blir enige om å skrive under på. Marge kommer inn med muffins, og freden bevares.
Eksterne lenker
Simpsonovi (první série)
Stovnerveien (Oslo)
Stovnerveien (1–101, 2–84) er en vei på Stovner/Høybråten i bydel Stovner i Oslo. Den går fra Høybråtenveien til Olaus Fjørtofts vei.
Navnet ble vedtatt i 1915.
Sarpsborg Tidende
Sarpsborg Tidende er en norsk gratisavis, utgitt i Sarpsborg. Avisen ble etablert i september 2008 og eies av næringsdrivende i Sarpsborg.
Avisen er redigert med vekt på lokalt stoff, små og store saker innen nyheter, næringsliv, kultur og sport.
Elefant (panserjager)
Panzerjäger Tiger (P) Elefant var en tysk kanonpanserjager fra andre verdenskrig.
Kun 91 stykker ble bygget i 1943. Den ble opprinnelig kalt Ferdinand, etter designeren Ferdinand Porsche. Modellen var en ombygning av en prototyp stridsvognskonstruksjon Porsche Tiger.
Kun to eksemplarer er kjent for å ha overlevd krigen. Den ene står på Kubinka Tank Museum i utkanten av Moskva i Russland, og den andre står på United States Army Ordnance Museum's collection nær Aberdeen Maryland i USA.
«Ferdinand» hadde en 88 mm Panzerjägerkanone 43/2 anti-tank kanon for å ødelegge fiendlige stridsvogner. Vognen hadde 150 km rekkevidde.
Den hadde en topphastighet på 30 km/t på veien og 10 km/t i terreng. De to Porsche luftkjølte motorene i den opprinnelige prototypen ble erstattet med to 300 PS (296 hp; 221 kW) Maybach HL 120 TRM motorer. Motorene drev en enkel Siemens-Schuckert 500 VA generator, som drev to Siemens 230 kW (312.7 PS) elektriske motorer.
Stridsvognen hadde et frontpanser på 20 cm foran som kunne blokkere skudd fra mange andre stridsvogner.
Kjøretøyet ble brukt av Wehrmacht Panzerjäger under 2. verdenskrig.
Illanmaster
Illanmaster (irsk: Oileán Máistir) er en ubebodd øy med bratte klipper som ligger utenfor kysten av grevskapet Mayo og i provinsen Connacht i Irland, 19 km vest for Ballycastle,, i den nordvestlige delen av landet, 250 km vest for hovedstaden Dublin.
Illanmaster er høy, firkantet, blokkformet øy som ligger svært nær fastlandet, men atskilt fra det av en dramatisk fjellkløft. Øya er bratt og det gjør landgang vanskelig, selv om den ikke skal forstyrres, men mulig på den skjermede øst-sørøstlige siden på en bergplattform,
Klimaet i området er temperert. Den gjennomsnittlige årlige temperaturen i området er 6 °C. Den varmeste måneden er juli, når gjennomsnittstemperaturen er 12 °C, og den kaldeste er januar, med 0 °C.
Dyreliv
Mellom øya og fastlandet går det et smalt sund. Øya har ynglende dyreliv, flere sjøfugler, som lundefugl og havsvale hekker her, og brukes om vinteren av en liten flokk hvitkinngås. Øya er et naturreservat, administrert av BirdWatch Ireland. Reservatet er utilgjengelig, men kan sees fra fastlandet.
Stampesletta
Stampesletta, eller Stampa er en flat sandvoll omkring Mesnaelva og Mesnafossen på Lillehammer. Området har navn etter en stampemølle som har ligget ved fossen og utnyttet vannkraften derfra.
Stampesletta er en del av et idyllisk friluftsområde i nedre del av Lillehammer Olympiapark med gangavstand til Lillehammer sentrum. Her er det den dag i dag en badedam som brukes av lokalbefolkningen. Stampa er også utgangspunktet for turstier som går oppover i Lillehammer Olympiapark og oppover langs Mesna, bl.a. til Mesnafossen som lenge var en av byens store attraksjoner.
På Stampesletta avsluttes hvert år både Birkebeinerrittet og Birkebeinerløpet. I nordenden av området ligger Kristins hall og Håkons hall, og rett på nedsiden mot vest finner man Bjerkebekk, Sigrid Undsets hjem. Vi finner også en løpebane på stampesletta.
Stampesletta stadion
Stampesletta stadion, eller Stampa, er Lillehammer Fotballklubb og Lillehammer Kvinnefotballklubb sin hjemmebane. Det ble lagt kunstgress på banen i 2004. Stampesletta består av seks fotballbaner og to haller.
Gustavo Marzi
Gustavo Marzi (født 25. november 1908 i Livorno, død 14. november 1966) var en italiensk fekter som deltok i flere olympiske leker, 1928 i Amsterdam, 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.
Under Sommer-OL 1928 i Amsterdam var han med på det italienske laget som tok sølvmedalje i fekting, sabel.
Gaudini ble olympisk mester i fekting under OL 1932 i Los Angeles. Han vant den individuelle konkurransen i florett. Han var også med på de italienske lagene som kom på andreplass i både florett og sabel.
Fire år senere, under OL 1936 i Berlin vant han sin andre olympiske tittel, lagkonkurransen i florett, han vant også to sølvmedaljer, med det italienske sabellaget og sabel individuelt.
Hannah Montana
Hannah Montana er en amerikansk TV-serie som ble sendt på Disney Channel fra 2006 til 2010. Det ble laget fire sesonger av serien, som hadde tenåringer som målgruppe.