cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Urbanus
treng ein ikkje pinvår-klagen.»
«St. Urban vil oss sommeren sende
St. Semphorian (22.8) er han ende.»
I Sør-Europa faller Urbanus sammen med blomstringstiden for vindruene, noe som trolig er årsaken til at Urban I har blitt vindruenes skytshelgen.
Edvin Ramsvik
Edvin Kornelius Ramsvik (født 3. november 1930, død 28. februar 2010) norsk fagforeningsmann, og leder for Norsk Sjømannsforbund 1988-1993.
Arne Worren
Arne Worren (født 1. september 1924, død 16. desember 2011 ) var professor i spansk ved Universitetet i Oslo. Han er særlig kjent for sine oversettelser fra spansk og portugisisk.
Edvin Ramsvik
Ramsvik ble medlem i Norsk Sjømannsforbund høsten 1948. Etter å ha seilt både på selfangst og som matros og båtsmann i utenriksfart, ble han rekruttert som aspirant og etter hvert senere assistent i Haugesund avdeling av Norsk Sjømannsforbund. I mai 1962 ble han bestyrer av Antwerpen avdeling. Ti år senere, i juli 1972, ble han formann i Trondheim avdeling, før han knapt tre år deretter, i februar 1975 ble tariffsekretær ved Norsk Sjømannsforbunds hovedkontor i Oslo.
Arne Worren
Worren ble tildelt Bastianprisen og Det Norske Akademis Pris i 2003 for oversettelsen av klassikeren Don Quijote av Miguel de Cervantes Saavedra.
Edvin Ramsvik
Ramsvik ble valgt som nestleder (nestformann) i forbundet i 1982, et verv han hadde til 1988, da han tok over som forbundsleder etter Henrik Aasarød midt i en landsmøteperiode. Ramsvik ble valgt som forbundsleder på landsmøtet i 1990 og hadde vervet til han selv ble innvilget førtidspensjon i 1993 på grunn av sin sykdom, og daværende nestleder Olav Bjørklund måtte overta fram til landsmøtet i 1994.
Ellina Zvereva
Ellina Aleksandrovna Zvereva, belarusisk Эліна Аляксандраўна Зверава - Elina Aljaksandrawna Zvjerava (russisk Эллина Александровна Зверева, født 16. november 1960 i Dolgoprudnyj) er en belarusisk tidligere diskoskaster, som vant gullmedalje i OL 2000. Hun vant diskos i VM 1995, og VM 2001. I 2001, etter at Natalja Sadova ble diskvalifisert for dopingbruk.
Zverevas personlige rekord er 71.58 m.
Arkade
Arkade av latin arcus, bue er en buerekke på en frittstående søylerad. I middelalderens arkitektur danner arkaden den nederste etasjen i midtskipsveggen, triforium den midterste etasjen og klerestorievinduene den øverste etasjen.
Uttrykket arkade blir også brukt om en overdekket gang, som også kalles galleri, og som er åpen på en eller flere sider gjennom en arkaderekke.
Charles George Gordon
Charles George Gordon, med tilnavnene «Gordon av Khartoum», «Chinese Gordon» og «Gordon Pasja», (født 28. januar 1833 i Woolwich ved London i England, død 26. januar 1885 i Khartoum) var en britisk offiser (generalmajor). I Storbritannia ble han lenge ansett som en nasjonalhelt. Han kjempet blant annet på Krim, i Kina og i Afrika.
Bakgrunn
Gordon var sønn av en generalmajor og gjennomgikk Krigsakademiet i Woolwich og mottok sin offisersutnevnelse 1852 som fenrik i ingeniørtroppene.
I Kina
Charles George Gordon var fra september 1860 med i den fransk-britiske krig mot Kina (annen opiumskrig) og hørte til de tropper som etter dens avslutning forble i landet. Han ble forfremmet til (midlertidig) major i desember 1862. I mars 1863 overtok han på kinesisk anmodning befal over den lilla hær – av kineserne kalt Den alltid seirende hær - som av Shanghais kjøpmenn tre år tidligere var blitt utrustet til bekjempelse av taipingopprøret. Gjennom en rekke seirer 1863–1864 bidro han sterkt til en avslutning på den langvarige borgerkrigen.
I England
Etter å være blitt utnevnt til tidu (general i Kinas armé) av Tongzhi-keiseren og ha mottatt hederstegnet den gule jakke vendte Gordon tilbake til England uten å ha tatt seg noen materiell fordel av Qing-herskernes takknemlighet. Han var i den britiske hær i 1864 utnevnt til oberstløytnant og tilbrakte årene 1865–1871 på en forholdsvis beskjeden post som fortifikasjonsoffiser i Gravesend samt beskjeftiget med en omfattende filantropisk virksomhet.
På nytt i Asia
I 1871 blev han utnevnt til britisk medlem av den internasjonale kommisjon i Galați for Sulina-sjøfarten og i 1872 ble han utnevnt til oberst.
I Egypt
I 1874 begav han seg med den britiske regjerings samtykke til Egypt. Gordon ble utnevnt til egyptisk oberst og overtok i khedivens tjeneste posten som guvernør over landets ekvatorialprovinser, hvor han fant et rikt felt for sitt menneskevennlige virkebegjær. Da han så seg hemmet i sin kamp mot slavehandelen, nedla han i slutten av 1876 sitt embede. Gordon vendte i begynnelsen av 1877 tilbake som generalguvernør over Sudan, Darfur og ekvatorialprovinsene og utviste i de følgende år en rastløs virksomhet til bekjempelse av slavehandelen og til landets fremme ved forvaltningens og kommunikasjonsvesenets forbedring.
Mellomspill i India og Kina
Gordon måtte av helbredsgrunner tre tilbake i 1879 og vendte tilbake til England i 1880. Etter å i mars samme år ha avslått et tilbud fra kong Leopold II av Belgia om å overta styret av Kongofristaten gjorde han samme år et mislykket eksperiment som den nye indiske visekonge lord Ripons privatsekretær. Han ble samtidig med sin avgang fra denne post kalt til Kina, hvor han gjorde sin innflytelse gjeldende for en fredelig løsning på konflikten med Russland, og vendte tilbake til England innen årets avslutning.
I Afrika igjen
Årene 1881–1882 ledet han ingeniørtroppene på Mauritius. Gordon ble i 1882 generalmajor – sluttpunktet i hans militære karriere. Gordon foretok samme år for å stanse kampene i Basutoland en misjon til Sørafrika, som imidlertid på grunn av de stedlige myndigheters holdning mislyktes. Etter å ha tilbragt året 1883 i Palestina stod han i 1884 i henhold til en avtale med Leopold II i begrep med å tre i dennes tjeneste i Kongo. Gordon påtok seg imidlertid i stedet å vende tilbake til Egypt, hvor det i de sudanesiske provinser var utbrutt opprør (mahdistopprøret), og reiste i februar 1884 som generalguvernør over Sudan med residens i Khartoum.
Hans oppgave var å iverksette evakueringen av Sudan, som av britene ikke ble ansett som verdt å forsvare. Stilt overfor gjennomførelsen av denne oppgave, hvis vanskeligheter han tydeligvis hadde undervurdert, ville han verken evakuere Sudan uten å forlate landet med noenlunde trygge forhold, eller overgi de egyptiske garnisoner på fjerne og utsatte poster. Hans forslag om at landets styre skulle overdras til hans gamle motstander i kampen mot slavehandelen, Zobeir Pasja, ble avvist av den britiske regjering. Under de langvarige forhandlinger herom ble tidlig i 1884 forbindelsen med Egypt avskåret. Gordon var lukket inne i Khartoum, som han under stadig mere fortvilte forhold forsvarte.
Enden
Altfor sent, og drevet av en populær folkestemning snarere enn av endrede holdninger i saksspørsmålet, besluttet den britiske regjering seg for å utruste en unnsetningsekspedisjon fra Egypt under ledelse av sir Garnet Wolseley. Ekspedisjonens gjennomføring trakk imidlertid ut, og da dens fortropper endelig ankom Khartoum, viste det seg at Gordon var død bare to dager før under stormingen av Khartoum den 26. januar 1885. Til tross for at mahdien hadde gitt ordrer om at Gordon skulle tas levende, var han blitt halshugd, og hans hode satt på et spyd.
Gordon i litteraturen
Gordons brev og dagbøker er for en stor del blitt offentliggjorte:
Hedersbevisninger
I Khartoum ble i 1902 reist en av Onslow Ford modellert rytterstatue over Gordon, hvor denne ble fremstilt ridende på en kamel. En avstøpning av denne er oppstilt i Chatham.
Torpoint
Torpoint (kornisk Penntorr) er en by og verdslig sogn i Cornwall, England. Den ligger på den andre siden av Hamoaze sammenlignet med Plymouth som er tidvannsutløpet for elven Tamar. Per 2001 hadde Torpoint en befolkning på 8 457, noe som hadde minsket til 8 364 ved 2011. Det er to valgkretser, Torpoint øst og Vest, og deres kombinerte befolkningstall for samme folketelling over var 7 717.
På kornisk er byens navn Penntorr. Det hevdes at opprinnelsen til byens engelsk navn, Torpoint, er avledet fra «Tar Point», i betydningen «Tjæreodden», et navn som ble gitt til område ettersom man drev med tjæring av skip på vestbredden av Hamoaze. Det ble bygget en primitiv form for tørrdokk, hvor skip ble seilt under ved høyvann slik at de la seg over på siden og kunne tjæres ved lavvann. Imidlertid er det faktisk kun et tilnavn som tjærearbeiderne ga byen. Stedsnavnets egentlige betydning er «berglendte odde» (rocky headland).
Selve byen ble grunnlagt av sir Richard Carew-Pole på 1700-tallet. Den vokste som en følge av at arbeidere ved verftet i Devonport bosatte seg der, og antallet innbyggere økte enda mer da Royal Navy åpnet treningsbasen HMS Raleigh på vestsiden av byen.
Torpoint er forbundet med Plymouth og Devonpoint med tre ferger. De trekker seg selv over ved hjelp av lenker. Lenkene senkes under overflaten mellom turer, slik at annen skipstrafikk kommer gjennom sundet. Selve sjøturen tar sju minutter.
Novantae og Selgovae
Novantae og Selgovae er romerske betegnelser på folkestammer som på 200-tallet e.Kr. levde i det området som i dag er Galloway i sørvestlige Skottland. De nevnes kortfattet i den greske geografen Klaudios Ptolemaios’ verk Geografike hyfegesis, og det finnes intet annet historisk nedtegnelse om disse stammene. Deres etniske opprinnelse er ukjent, men ulike autoriteter har hevdet at de var britonere, piktere, gælere, eller sannsynligvis en kombinasjon av disse grunnet deres geografiske plassering.
Romerne under Agricola hadde foretatt et hærtokt i området i år 79, og det var okkupert av Romerriket (i det minste formelt) mellom den tiden hvor Hadrians mur ble bygget (ca. 122), gjennom byggingen av Den antoninske mur (ca. 138), og inntil romerne trakk seg tilbake til Hadrians mur i 164. Ptolemaios’ verk ble skrevet innenfor denne tidsepoken og hans nedtegnelse er derfor samtidig.
De historiske kilder: Ptolemaios
Ptolemaios’ beskrivelse av Britannia omfattet navnene på kystlinjen, navnene på folkene og koordinatene på deres ‘byer’ og et kart over verden slik den var da kjent for romerne.
Ptolemaios’ kart over Britannia er berømt for å vise en østlig «vri» til de skotske lavlandene mens de skotske høylandene snur seg skarpt østover (mot høyre). Om det er «uvridd» viser det den kjente kystlinjen til øya. Hensikten med denne «vrien» har en grunn som går hinsides denne artikkelen, men er ikke et resultat av feiltagelse eller misforståelse slik det tidligere har vært påstått. Galloway ligger på toppen av øya med Firth of Clyde rett under.
Novantae er unik blant de folkene som Ptolemaios navngir i at deres lokalitet er kjent grunnet til den måten han navngir flere lesbare, fysiske kjennetegn som kan identifiseres. Hans Novantarum Cheronesus er bestemt Rhins of Galloway (cheronesus betyr halvøy, noe rhin også gjør), og hans nes eller odde Novantarum er Mull of Galloway. Dette plasserer Novantae til dette området, og siden Selgovae ligger ved siden av de førstnevnte er deres hjemland tilsvarende kjent. Ptolemaios’ koordinater for stedsplasseringen av deres «byer» er i overensstemmelse med dette, skjønt disse stedene kan dog ikke identifiseres nøyaktig.
Akademisk gjetning
Forskere har gitt ulike perspektiver til folk og steder i historien, men de grunner som har ført fram til disse antagelsene blir sjelden begrunnet. Nedenfor er deres beregninger angående Novantae og Selgovae og stedsplasseringen for deres byer (eller landsbyer):
Det bør merkes at de fleste historikere av romersk Britannia fungerende mellom 1750 og til slutten av 1800-tallet var preget av deres avhengighet til det uekte verket De Situ Britanniae, et falskeri utført av engelskmannen Charles Bertram i København. Dette verket nevner Novantae og Selgovae og deres byer, men gjentar kun hva andre har sagt tidligere, og tilføyer ikke noe nytt
Etnisitet og kultur
Bretonere, piktere og gælere er antatt. Regionen har en historie som omfatter alle tre gruppene som muligheter ved forskjellige tider, alene og i kombinasjon, og det er ikke nok informasjon tilgjengelig til å motbevise noen av dem.
Angående Novantae
Angående Selgovae
Rhys, som sier seg enig med den skotske poeten Andrew av Wyntoun (død 1420), mente at Selgovae betyr «jegere» (irsk selg, walisisk hela, «jakting»).
Påstanden om at Solway Firth er avledet fra navnet Selgovae har intet grunnlag. 'Solway' er angelsaksisk fra 1200-tallet (sol = søle, wæth = fjord), og det var navnet på den viktigste overgangen ved Eskmouth på denne tiden. Fjorden hadde vært kjent med flere andre navn i fortiden, og dette har kun blitt det som har blitt bevart og stående.
Flyttingen av Trimontium fra Galloway
General William Roy (1726 – 1790) var en dyktig oppsynsmann og direktør av oppsynet med materiell, og er berømt for å ha satt i gang Triangulering av Storbritannia. Han hadde undersøkt og kartlagt Skottland mellom 1746 og 1753, og hadde gjort det til en egen undersøkelse å kartlegge hvert eneste romerske sted som han hadde merket seg ettersom han også var en ivrig fortidsminneforsker og amatørhistoriker. Hans verk Military Antiquities of the Romans in Britain (Militære fortidsminner fra romerne i Britannia) ble utgitt etter hans død i 1793, og i det hevdet han at Trimontium til Selgovae var ikke på det sted som Ptolemaios hadde plassert det, men var heller på det romerske stedet Trimontium i nærheten av Eildon Hill på den andre siden av Skottland. For understøtte denne teorien ble Selgovae flyttet nordøstover fra Galloway, og ettersom Novantae lå ved siden av Selgovae, men fortsatt knyttet til Mull of Galloway, ble deres området forstørret både østover og nordover. Mens Roys ettermæle er i kartlegging, ikke historie, har denne spesielle spekulasjonen uansett overlevd til i dag i noen moderne verker.
Carrie-Anne Moss
Carrie-Anne Moss (født 21. august 1967 i Burnaby i Britisk Columbia) er en kanadisk skuespillerinne som blant annet har spilt i The Matrix-trilogien.
Som barn bodde Moss med sin mor Barbara i Vancouver. I en alder av elleve år ble hun med i Vancouvers barnemusikkteater, og senere dro hun på turné i Europa med Magee Secondary School Choir. Hun ble etter hvert immatrikulert på American Academy of Dramatical Arts i Pasadena. I 1985 forlot hun Vancouver og flyttet til Toronto, der hun ble fotomodell. Modellkarrieren førte henne til Japan og Spania sent på 1980-tallet.
Mens Moss var i Spania fikk hun en rolle i dramaserien Dark Justice, hennes første TV-opptreden. Hun flyttet fra Barcelona til Los Angeles sammen med serien i 1992. Hennes store gjennombrudd kom da hun ble valgt til å spille «Trinity» i kinosuksessen The Matrix fra 1999. Hun gjentok rollen i de to oppfølgerne, The Matrix Reloaded og The Matrix Revolutions. Hun har også hatt andre større filmroller, blant annet i Memento og Sjokolade.
Moss giftet seg med skuespiller Steven Roy i 1999. De fikk et barn sammen sommeren 2003. Hennes andre barn ble født i november 2005.
Haemonchus contortus
Haemonchus contortus er en rødfarget rundorm som lever som parasitt i mage og tarm, særlig hos sau. Den forårsaker infeksjonen Haemonchosis, som medfører store økonomiske tap for sauenæringen over hele verden. Plagen er størst i varmere klima.
Barkasse
Barkasse (fra senlatin barca, «bark») er en skipsbåt, det vil si en stor type lettbåt.
Haemonchus contortus
Hunnen kan legge over 5 000 egg daglig. Eggene blir med avføringen. Etter klekking utvikler larven seg og gjennomgår flere hudskift. Før siste hudskift kryper den opp i gresset, hvor den venter på å bli «spist» av et vertsdyr, sau som beiter gress. Vel inne i verten skifter larven hud for siste gang. Den voksne rundormen suger seg fast i magen til verten for å suge blod. Den kan forårsake sykdommene anemi eller ødem, som noen ganger kan føre til døden for vertsdyret.
Incheon
Incheon (Incheon Gwangyeoksi) er en by i Sør-Korea. Byen er landets tredje største etter Seoul og Busan og er landets største havneby på landets vestkyst. Byen er også hjemsted for Sør-Koreas største og en av Asias største flyplasser, Incheon internasjonale lufthavn, noe som gjør byen til landets viktigste transportsenter. Byen har også utviklet seg til et internasjonalt finanssenter, særlig rundt det high-tech og futuristiske Songdo International City, der en finner landets høyeste bygning, den 305 meter høye Northeast Asia Trade Tower.
Wanghailoukirken i Tianjin
Wanghailoukirken (fransk: Cathédrale Notre-Dame-des-Victoires) i er en katolsk kirke i bydistriktet Hebei i storbyen Tianjin øst for Beijing i Folkerepublikken Kina. Den ble bygd i 1773 på et sted som tidligere hadde vært en keiserlig residens, Haihelou, som den ble kalt av Qianlong-keiseren under Qing-dynastiet.
Barkasse
I tidligere tider var barkasser de største lettbåtene krigsskip hadde på dekk. I dag brukes betegnelsen «barkasse» om en motorbåt med åpent- eller halvåpent dekk. Den er større enn jolle og gigg, som er mindre lettbåter.
Wanghailoukirken i Tianjin
Historie
I 1861 ble Haihelou lagt inn under det franske konsesjonsområdet, og i 1869 var kirken reparert og fikk som nytt navn Vår Frue av Seieren. I etterkant av Tianjin-hendelsen ble den brent ned den 21. juni 1870 av en rasende folkemengde. Den ble gjenreist uendret i 1897. Tre år etter kom bokseropprøret, og kirken ble på nytt ødelagt. I 1904 ble den katolske kirke i henhold til bokserprotokollen gitt skadeserstatning, og kirken ble gjenreist for annen gang. I tillegg kom en skole for gutter og piker, og den katolske bispegård hit. Biskopen flyttet imidlertid allerede i 1914 til en annen kirke.
Barkasse
Eksterne lenker
Longboat
Royal Shakespeare Company
Royal Shakespeare Company (RSC) er et av Storbritannias mest betydningsfulle og prestisjefylte teaterkompanier. Hovedteateret ligger i William Shakespeares hjemby Stratford-upon-Avon, men kompaniet har også teatre i London og Newcastle upon Tyne. RSC ble opprettet i 1961 som en utvidelse av Shakespeare Memorial Theatre som åpnet i 1879. Deres målsetting er å sørge for oppsetninger av Shakespeares dramaer, men også andre skuespill av Shakespeares samtidige. Kompaniet har et mannskap på rundt 700 og produserer rundt 20 produksjoner årlig i Stratford-upon-Avon, og har jevnlig oppsetninger i London, Newcastle upon Tyne og turnerer over hele Storbritannia og internasjonalt.
Kompaniet har videreutviklet sine teatre i Stratford-upon-Avon; Royal Shakespeare Theatre og Swan Theatre, som en del av et omformingsprosjekt verdt 112, 8 millioner pund. Teaterbygningene åpnet nytt i november 2010 etter å ha vært stengt siden 2007. De nye bygningene fikk 18,000 besøkende den første uken og fikk positiv omtale i media både for åpningen og de påfølgende oppføringene av Shakespeares stykker. I ombyggingsprosessen fortsatte RSC sine forestillinger på det midlertidige Courtyard Theatre.
Foruten skuespill av Shakespeare og hans samtidige, setter RSC opp nye verker fra levende dramatikere og utvikler kreative forbindelser med andre teaterfolk fra andre deler av verden, foruten også å samarbeide med lærere og skoleverket for å inspirere til et livslangt interesse og glede for William Shakespeare hos unge mennesker, og driver flere prosjekter og hendelser for alle for å lære og delta i sitt arbeid. RSC feiret sin 50. jubileumssesong i tiden april–desember 2011 med to grupper av sine skuespillere som presenterte de første produksjoner framstilt særskilt for de nye scenene på Royal Shakespeare og Swan Theatre. 2011-sesongen begynte med oppsetninger av Macbeth og et tenkt tapt drama kalt for Cardenio. Jubileumssesongen hadde også en oppsetning av Kjøpmannen i Venedig med Patrick Stewart i en framskutt rolle, og nyoppsetninger av en del RSCs fremste suksesser, inkludert en ny framføring av det opprinnelige tyske stykket Marat/Sade fra 1963 av Peter Weiss.
For festivalen i London 2012, som en del av den kulturelle olympiade under Sommer-OL 2012, produserte RSC World Shakespeare Festival med kunstnere fra hele verden som hadde opptredener rundt om De britiske øyer. I 2013 begynte kompaniet med direktesendinger («live screenings») av sine Shakespeare-oppsetninger, som ble kalt for Live from Stratford-upon-Avon, og gjort tilgjengelig for hele verden.
Teaterbygninger
RSC har to faste teaterhus i Stratford-upon-Avon:
Wanghailoukirken i Tianjin
Historie
Under kulturrevolusjonen ble kirken alvorlig skadet nok en gang. Noen gjenoppbygning var ikke kommet i gang innen den i 1976 ble ytterligere rammet av Tangshan-jordskjelvet. I 1984 ble den sterkt skadede bygningen returnert til katolikkene, som straks begynte på reparasjonsarbeidene. Kirken ble gjenåpnet den 8. desember 1986.
Incheon
Menneskelig bosetting har forekommet i området siden neolittisk tid. I moderne tid ble byen viktig på grunn av dens lokalisering i en estuar som gav en god havn, som ble etablert i 1883. Da ble byen kalt for Jemulpo (hangul: 제물포, hanja: 濟物浦), med en befolkning på vel 4700. I dag har Incheon over 2,5 millioner innbyggere. I byen finnes en av de to myndighetsorganene som organiserer de frie økonomiske sonene i landet, der målet er å lokke til seg utenlandske investeringer og etableringer.
Wanghailoukirken i Tianjin
Historie
Den ble stengt igjen i desember 2006, og gjenåpnet etter seks års oppussinger og reparasjoner i desember 2012.
Incheon
Incheon er en del av hovedstadsområdet Sudogwon som utgjøres sammen med Seoul og den omkringliggende provinsen Gyeonggi. De tre provinsene danner det største byområde i Asia etter Tokyo med ca. 24,5 millioner innbyggere. Incheons undergrunnsbane og Seouls undergrunnsbane er koblet sammen og bidrar til samarbeid over bygrensene.
Byens stadig større betydning har også trukket til seg flere internasjonale arrangement. Global Fair & Festival 2009 ble arrangert i Songdo, Incheon i august 2009. I februar 2010 var byen vertskap for G20s finansministermøte, som en del av forberedelsene til G20-toppmøtet i Seoul i november 2010. Byen er også utpekt som arrangørsted for Asialekene 2014.
Historie
Første historiske data vedrørende Incheon er datert til år 475, under Goguryeo-kongen Jangsu, da stedet het Michuhol. Området gjennomgikk flere navneendringer under de neste kongedømmene. Dagens navn kommer fra år 1413 under Joseon-kongen Taejong. Jemulpo ble ikke benyttet i utstrakt grad før havnebyen ble åpnet i 1883.
15. september 1950 ble byen åsted for den marine landgangsoperasjonen Operation Chromite under Koreakrigen, der FN-styrkene, i hovedsak fra USA, skulle lette trykket på Pusan-perimeteret. Resultatet ble en stor seier for FN-styrkene som snudde krigslykken under operasjonen.
Fürth Rathaus undergrunnsstasjon
Stasjonen ligger i nærheten av det jødiske museet i Fürth, Fürths kunstgalleri, rådhuset og teateret.
Incheon
Historie
Incheon var kjent som Inchon før Sør-Korea reviderte sitt skriftsystem i 2000.
Geografi
Byens høyeste fjell er Manifjellet (469 moh) og Gyeyangfjellet (395 moh), de øvrige er under 300 moh. Kysten mot Vesthavet er kupert med få strandflater. Inkludert i den administrative enheten Incheon er 152 øyer, hvorav 113 er bebodd. De største er Baengnyeongøya, Yeonpyeongøya og Daecheongøya. Elvene Gulpocheon, Cheongcheoncheon og Gyesancheon tømmer seg i Hanelva, de øvrige, deriblant Sicheoncheon, Seunggicheon, Mansucheon, Jangsucheon og Unyeoncheon munner ut i Vesthavet. Ingen av elvene er mer enn 12 km lange.
Klima
I gjennomsnitt regner det 101 dager i året, det snør 22 dager i året og 49 dager har tåke, som særlig forekommer i juli. Gjennomsnittstemperaturen er 11,9 °C, januar er kaldest med -3,1 °C og august er varmest med 24,9 °C.
Incheon har fire årstider, men temperaturene blir aldri ekstreme, og klimaet er generelt sett mildt.
Administrativ inndeling
Incheon er inndelt i åtte gu (bydeler) og to gun (fylke).
Fri-økonomisk sone
Incheon fri-økonomiske sone (IFEZ) består av tre regioner i Songdo, Cheongra, og Yeongjong, og dekker et areal på 20 938 hektar. IFEZ har som mål å forandre de tre områdene til sentre for logistikk, internasjonalt næringsliv, underholdning og turisme for den nordøstasiatiske regionen. Incheon var Sør-Koreas første fri-økonomiske sone, etablert i 2003.
New Songdo City
Songdo International City ble påbegynt i 1994 og blir bygd på tørrlagt land. Målet for utviklingen av byen er å bli et internasjonalt finanssenter, high-tech og økologisk byplanlegging. Byen dekker 53,26 km², og skal etter planen være ferdig i 2020, med 252.000 innbyggere.
Yeongjong
Yeongjong International City’s 13 833 hektar ved Incheon internasjonale lufthavn skal utvikles til en øko-vennlig by fram til 2020. Byen skal bestå av ansatte ved lufthavna og besøkende, og være senter for logistikk, næringsliv og distribusjon. Anleggsarbeid mellom 2002 og 2016, med en planlagt befolkning på 144 800 personer.
Cheongra
Cheongra-distriktet på fastlandet ved Yeongjong fokuserer på underholdning og en internasjonal temapark. I området blir det dessuten bygd sportsfasiliteter, et kultursenter, samt et finanssenter med fokus på internasjonal business. Planlagt befolkning er 90 000. Området på 1778 hektar ble konstruert mellom 2004 og 2008.
Utdanning
27. februar 2007 erklærte Incheon seg selv som «engelsk by» og startet «Incheon Free English Zone», der målet er å gjøre Incheon til en engelsk-språklig by, på linje med Hongkong og Singapore. Det offisielle slagordet for programmet er «Smile with English».
Sport
19. april 2007 ble Incheon gitt vertskapet til Asialekene 2014 etter å ha slått ut New Delhi.
Luftfart
Incheon er hjem for Sør-Koreas største flyplass, Incheon internasjonale lufthavn etter at den ble flyttet dit i 2001 fra Seoul.
Sjøfart
Incheons havn er landets nest største etter Busan. Fra den internasjonale passasjerterminalen går det ferger til fire byer i Kina: Dalian, Qingdao, Tianjin og Weihai. I tillegg går det ferger til mange av øyene utenfor kysten.
Tog
Det går lokaltog til Guro, Seoul, Cheongnyangni, Uijeongbu og Soyosan via Seouls undergrunnsbane. Linja har elleve stasjoner i Incheon. I tillegg finnes en ekspressvariant som bare stopper på de største stasjonene.
The Airport Express (AREX) ble åpnet mellom Gimpo lufthavn og Incheon internasjonale lufthavn i mars 2007. Linja er 40,3 km lang og har seks stasjoner, og opereres av Airport Railroad Corporation. Den knyttes sammen til undergrunnsbanenettet ved Gyeyang undergrunnsstation og Gimpo Airport station. I desember 2010 ble banen forlenget til Seoul stasjon, som i tillegg til denne fikk ytterligere tre nye stasjoner.
Storfjellstua
Storfjellstua ligger langs Friisvegen i Ringebu kommune, Innlandet fylke. Storfjellstua var tidligere et serverings- og overnattingssted, men er nå omregulert til fritidseiendommer. Eiendommen består i dag av et hyttelag, med 9 selvstendige fritidsboliger. Ligger i et område med gode fiske- og jaktmuligheter, og hvor en storslått natur innbyr til lange fjellturer.
Ihi
Ihi (også transkribert Jḥj, Ahi) var i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en mindre musikkgud og en abstrakt personifisering av lyden fra rytmeinstrumentet sistrum. Han ble dessuten sett på som herre over Sistrumspillet som fordrev onde ånder. Ihi var sønn av Hathor og Horus. Han representerte barndom, musikk og glede. I form av en barnegud utfylte han oppfatningen av gudene som en del av en guddommelige familie.
Team RadioShack
Team RadioShack var et sykkellag som startet foran 2010-sesongen. Laget var et samarbeid mellom amerikanske RadioShack og Livestrong-stiftelsen. Lance Armstrong var initiativtaker for laget.
Ihi
Han ble vanligvis avbildet som en ung, naken gutt med sistrum og menat. Hans navn kan rett og slett bety «musikeren» eller særskilt «sistrumspiller», eller kanskje «kalv». Det siste da en henvisning til hans mor, kugudinnen Hathor. Dog var det andre gudinner som kunne bli omtalt som hans mor, blant dem Isis, Sekhmet, og Neith. Han var personifiseringen av ekstasen som ble erfart ved å spille Hathors guddommelige musikkinstrument.
Team RadioShack
Etter 2011-sesongen gikk blant annet sponsorene RadioShack og Nissan, 12 av rytterne og en del av støtteapparatet inkludert Johan Bruyneel over til Leopard Trek og ble RadioShack-Nissan-Trek.
Ihi
Han hadde ikke noe tempel dedikert særskilt for seg, men ble dyrket i tempelet til Hathor i Dendera tempelkompleks i Øvre Egypt. Her bygget den romerske herskeren Augustus et mammisi, fødehus. På veggene var det avbildninger av scener som feiret Ihis unnfangelse og fødsel. I gravtekster og Den egyptiske dødeboken ble han omtalt som «brødets herre» og omtalt som «ansvarlig for ølet». Det er tolket som å bety at han var knyttet til de religiøse ofringene og rituelle feiringene av Hathor, hvor rus var en del av virkemidlene for oppnå kontakt med guddommen.
Referanser
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Christian Schweigaards ministerium
Christian Schweigaards ministerium, ofte omtalt som «Aprilministeriet», var et politisk forretningsministerium i perioden 3. april–26. juni 1884, etter riksrettssaken mot regjeringen Selmer, og før Sverdrups Venstreregjering.
Fürth Hauptbahnhof undergrunnsstasjon
Fürth Hauptbahnhof er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Fürth Hauptbahnhof er på linjen U1. Stasjonen befinner seg under bakkenivå. Fra stasjonen åpnet i 1985 og frem til Fürth Stadthalle undergrunnsstasjon sto ferdig i 1998 var stasjonen nordlig endestasjon for U1.
Jo Eggen
Jo Eggen (født 26. april 1952) er en norsk lyriker. Han debuterte i 1980 med diktsamlingen Ting og tings skygger, som ble tildelt Tarjei Vesaas' debutantpris.
Finnøytunnelen
Finnøytunnelen er en undersjøisk veitunnel på fylkesvei 519 med en arm (Talgjetunnelen) på fylkesvei 606 i mellom Rennesøy og Finnøy i Rogaland. Tunnelen går under Talgjefjorden mellom Hanasand på Rennesøy og Ladstein på Finnøy, tunnelen har også et kryss på midten med en arm til Østabø på øya Talgje.
Finnøytunnelen er 5 685 meter lang mellom Hanasand og Ladstein, mens armen til Talgje er 1467 meter lang. Tunnelen når 200 meter under havet. Største stigning i hovedtunnelen er 9 prosent, mens armen til Talgje har maksimal stigning på 10,2 prosent.
Hovedtunnelen har to kjørefelt, og armen til Talgje har ett kjørefelt og møteplasser. Finnøytunnelen var den eneste norske undersjøiske tunnelen som har veikryss midt inne i tunnelen før Karmøytunnelen ble åpnet i 2013. Denne tunnelen har rundkjøring midt inne i tunnelen.
Finnøytunnelen er hoveddelen av veianlegget Finnfast, som gir fastlandsforbindelse til øyene Talgje og Finnøy i Finnøy kommune. Finnfast ble åpnet 30. oktober 2009 av samferdelsminister Magnhild Meltveit Kleppa. Veianlegget ble finansiert med blant annet bompenger. 1. juli 2021 var første dag uten bompenger.
Byggingen av tunnelen startet i august 2006, og gjennomslaget mellom Hanasand og Ladstein kom 10. juni 2008. Siste sprengning i armen til Talgje ble gjort 24. oktober 2008.
Det er ikke tillatt for fotgjengere og syklister å ferdes i Talgjefjordtunnelen.
Ved åpningen av Finnøytunnelen ble ferjesambandet mellom Hanasand, Ladstein og Talgje nedlagt.
Katolikos av hele Armenia
Katolikos av hele Armenia (armensk Կաթողիկոս Ամենայն Հայոց) er overhodet (katolikos) for den armenske apostoliske kirke. Samtidig er han patriark av Edzjmiatsin, som betegnes som armenernes moderkirke, og biskop av Ararat, som har høyest rang blant bispedømmene i Armenia. Hans fulle offisielle tittel lyder derfor alle armeneres overbiskop og katolikos, øverste patriark av Det allnasjonale høye sete av Ararat og Den universelle hellige apostoliske moderkirke av Edzjmiatsin, ofte forkortet som alle armeneres øverste patriark og katolikos.
Katolikatet av hele Armenia omfatter 28 bispedømmer i Armenia og Nagorno-Karabakh samt Amerika, Australia, Egypt, Europa og Irak. Katolikos av Kilikia og patriarkene av Jerusalem og Konstantinopel anerkjenner katolikos av hele Armenia som kirkens overhode, men er ellers autonome. Deres egne og underordnede bispedømmer hører altså ikke til katolikatet av hele Armenia.
Katolikosen av Armenia er blant de kirkene som ikke godtar og følger avgjørelser tatt av Konsilet i Khalkedon.
Nåværende katolikos er Garegin II Nersisian (siden 1999). Katolikoi av hele Armenia velges blant og av kirkens biskoper og betraktes som deres primus inter pares. Kun en katolikos kan ordinere biskoper, og blir selv ordinert av tolv biskoper.
Bispedømmer
Bispedømmer i Armenia og Nagorno-Karabakh:
Bispedømmer for eksil-armenere (seter i parentes):
Historie
Den første biskopen i Armenia sies å ha vært apostelen Taddeus (43–66 e.Kr.). Den armenske kirken betegnes derfor som apostolisk. Biskop Gregor Lysbringeren (288–325) kristnet i 301 kong Trdat III av Armenia, som dermed gjorde kristendommen til statsreligion og utnevnte Gregor til kirkens katolikos. Gregor grunnla kirkens katedral i kongedømmets hovedstad Vagharsjapat, som samtidig ble omdøpt til Edzjmiatsin.
Setet for katolikatet ble flyttet flere ganger (485 til Dvin, 927 til Aghtamar, 947 til Argina, 992 til Ani). Etter kongerikets fall i 1045 forlot katolikos og mange armenere Armenia og utvandret til det armenske kongedømmet Kilikia i dagens Tyrkia. Også her ble setet flyttet flere ganger, men lå fra 1293 i hovedstaden Sis.
1441 ble katolikatet i Edzjmiatsin gjenopprettet av den nyvalgte katolikos Kirakos Virapetsi, men katolikatet i Sis fortsatte å eksistere. Dermed fantes det fire armenske katolikater – i Edzjmiatsin, i Sis, i Aghvank (opprettet 706) og i Aghtamar (opprettet 1113). Den nye katolikos i Etjsmiadzin ble godtatt som kirkens overhode av de andre katolikoi, slik at opprettelsen av flere katolikater ikke var av skismatisk karakter.
Tiden under sovjetstyre var preget av at kirken ble undertrykket gjennom både forbud, ekspropriasjoner, fengslinger og drap fra det kommunistiske regimet, selv om forholdene ble noe bedre etter andre verdenskrig. Etter Armenias uavhengighet i 1991 har kirken igjen fått større betydning.
Natives Land Act
Natives Land Act var en av apartheidlovene i Sør-Afrika, innført av Sør-Afrikas parlament i 1913. Denne loven forbød natives å drive jordbruk utenfor små reservater som utgjorde ca. 7 % av landets territorium. Den definerer «innfødte» (natives) som individer med tilhørighet til «et aboriginal folkeslag eller stamme fra Afrika» og «grupper av individer som styres av innfødte». En ny lov i 1936 utvidet områdene til ca. 13,5 % av territoriet.
Konsekvenser
Denne loven førte til et system (land tenure) der majoriteten av nasjonens innbyggere ikke hadde rett til å eie land. Høyesterett sørget for at lovens anvendelse på Cape Colony ble utsatt. Denne loven var gjeldende i førti år.
Claus Wiese (1960)
Claus Thomas Wiese (født 1960 i Bærum) er en norsk programleder og foredragsholder, bosatt i Oslo. Han er kjent for talkshowet Wiese som gikk på NRK1 1996-1998.
Siden 1993 har Wiese arbeidet for NRK, hvor han har ledet en rekke programmer: Redaksjon 21, Kveldsaktuelt, Anno domini, Sommeråpent (intervjuer), talkshowet Wiese, Bumerang, Nobel Peace Prize Concert, Spellemannprisen 1997, Spellemannprisen 1998, Amanda, Frokost-TV, Test din stemme og Topp 10.
Han har intervjuet gjester som R.E.M., Cher, Bill Clinton, Chicago, Whitney Houston, Ulf Lundell, Imran Khan, Benazir Bhutto, Gerry Adams, Oprah Winfrey, Tom Cruise og Hermod Skånland.
Han begynte i NRK i 1993 da han kom fra Dagbladet. Etter tre år i Nyhetene gikk han til Underholdningsavdelingen. Etter et opphold i Dinamo Story kom han tilbake til NRK.
Wiese skrev i 2003 boka 7 dager i Pyreenene sammen med Øyvind Hjelle og Svein Utigard. Wiese har også skrevet boka Jernteppe – Quiz sammen med Knut Olsen.
Wiese er sjef for sosiale medier i NRK Underholdning, og jobber også som programleder i Nitimen på P1.
Claus Thomas Wiese er sønn av forlagsdirektøren og forfatteren Jan Wiese.
Kebehut
Kebehut (stavet i hieroglyfer som Qeb-Hwt, transkribert som Kebechet, Khebhut, Qébéhout, Kabehchet og Kebehwet) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en gudinne for vann. Hun er en abstrakt guddom, en personifisering av den balsamerende væske, og hennes navn har betydning «himmelsk vann» eller «kjølende vann».
Vann til de døde
Det er antatt at hun også brakte vann til de avdødes ånder mens de ventet på mumifiseringsprosessen å bli fullført. Hun var antagelig knyttet til mumifiseringen hvor hun beskyttet kroppen mot nedbrytning slik at den holdt seg frisk for fornyelse av de avdødes ka (livskraft).
Referanser
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Frank A. Jenssen
Jenssen la ned et omfattende arbeide i å dokumentere bl.a. lofotfisket og småkvalfangsten. Han produserte også naturprogrammer for NRK radio.
Jenssen debuterte litterært i 1981 med romanen Saltbingen, som ble belønnet med Tarjei Vesaas' debutantpris og som er blitt oversatt engelsk under tittelen The Salt bin i 1998. Hans andre roman Lengselens år kom først 23 år senere.
Han var journalist i Lofotposten fra 1975 til 1979. I 1990 kjøpte han avisa sammen med Brynjar Tollefsen og Billy Jakobsen, og han var deretter administrerende direktør fram til avisa ble solgt til A-pressen i 1995.
Kommunistische Partei Deutschlands
Kommunistische Partei Deutschlands (Tysklands kommunistiske parti) var et politisk parti i Tyskland som eksisterte fra 1918 frem til det ble forbudt i 1933. I Vest-Tyskland etter krigen var partiet igjen lovlig, men ble hindret i å slå seg sammen med Freunden der sozialistischen Einheit for å danne partiet Sozialistischen Volkspartei i 1948. KPD ble forbudt i Vest-Tyskland i 1956. I Øst-Tyskland ble det i 1946 slått sammen med det østtyske SPD for å danne det nye kommunistpartiet Sozialistische Einheitspartei Deutschlands (SED), som eksisterte frem til 1989.
Under Weimar-republikken
Under Karl Levis ledelse ble partiet for første gang et masseparti på 1920-tallet. Lederskapet var imidlertid ustabilt og Levi ble ekskludert fra Komintern. Flere lederskifter fulgte i første del av 20-tallet, inntil etter 1923, da Ernst Thälmann og en ledelse som var vennlig innstilt til stalinistene i Russland kom til makten. Disse mente at sosialdemokratene var en større trussel enn konservative og nasjonalsosialister og omtalte dem som «sosialfascister». Kommunistpartiet konsentrerte sine angrep mot SPD, på ordre fra Moskva, og håpet at nasjonalsosialistene skulle komme til makten. Denne holdningen førte blant annet til at medlemmer av NSDAP og KPD streiket sammen i 1932. KPD regnet med at en nasjonalsosialistisk regjering fort ville kollapse, noe som kunne bane vei for et sosialistisk diktatur. Kommunistpartiet fikk hele 100 mandater i Riksdagen i Weimarrepublikkens siste år. I presidentvalget i 1932 fikk Thälmann 13,2 %.
Under nasjonalsosialistene
Kort etter at Hitler hadde kommet til makten, ble Riksdagen satt fyr på. Nasjonalsosialistene anklaget kommunistene for å stå bak, og brukte det som påskudd for å vedta lover som undertrykket andre politiske partier. Medlemmer av kommunistpartiet ble arrestert og fengslet; senere ble mange kommunister, bl.a. partilederen Thälmann, systematisk drept i konsentrasjonsleirer.
Utrenskningen i 1937
Et stort antall av ledende KPD-medlemmer ble ofre for Josef Stalins store utrenskning i 1937-38. Blant dem som ble arrestert og henrettet var Hugo Eberlein, Heinz Neumann, Hermann Remmele, Fritz Schulte og Herman Schubert. Andre, som Margarete Buber-Neumann, ble sendt til GULAG. Andre igjen, som Gustav von Wangenheim og Erich Mielke angav sine landsmenn til NKVD. Willi Münzenberg, KPDs sjef for propaganda ble myrdet under mystiske omstendigheter i Frankrike i 1940. NKVD antas å stå bak.
Siv Jensen
Siv Jensen (født 1. juni 1969 i Oslo) er en norsk politiker (FrP). Hun var Norges finansminister i Erna Solbergs regjering fra 2013 til 2020. Hun er dermed Norges fjerde lengstsittende og sammenhengende lengstsittende finansminister siden innføringen av parlamentarismen i 1884.
Hun var stortingsrepresentant for Oslo fra 1997 til 2021. Hun var leder i Fremskrittspartiet fra 2006 til 2021, parlamentarisk leder fra 2005 til 2013 og igjen fra 28. januar 2020, parlamentarisk nestleder fra 2001 til 2005 og første nestleder i partiet fra 1999 til 2006. Av utdannelse er hun diplomøkonom.
Jensen var leder i Stortingets finanskomité 2001–2005. I 1997 ble hun finanspolitisk talskvinne. Jensen var klar arvtager etter partiets frontfigur gjennom 30 år, Carl I. Hagen, og tok partiet inn i og ut av et borgerlig regjeringssamarbeid.
Jensen stilte ikke til gjenvalg under Stortingsvalget 2021 og skal de neste tre årene blant annet jobbe med å lede et arbeid i regi av Redningsselskapet for å forebygge drukningsulykker.
Familiebakgrunn og utdannelse
Siv Jensen er det eldste av de tre barna til selvstendig næringsdrivende Monica Kjelsberg (1939–) og Tore Jensen (1926–1989). Hun er søster av Nina Jensen (1975–), tidligere generalsekretær i WWF-Norge, samt oldebarn av kvinnesakskvinnen og Venstre-politikeren Betzy Kjelsberg (1866–1950). Foreldrene drev en skobutikk på Majorstuen i Oslo frem til de ble skilt i 1979/1980. Faren flyttet til Sverige, mens moren og barna flyttet til Ullern. Moren slet med å forsørge familien, og startet etterhvert «egen virksomhet med stryking og pressing av klær».
Jensen var elev ved Marienlyst skole 1976–1985 og Oslo handelsgymnasium 1985–1988. Hun tok eksamen som diplomøkonom i 1992. I årene 1992–1994 arbeidet hun som salgskonsulent i Radio 1.
Politisk arbeid
Jensen mener selv at hennes politiske engasjement begynte da bestevenninnen ved Marienlyst skole meldte seg inn i Sosialistisk Ungdom. Jensen var uenig i venninnens syn, og meldte seg inn i Unge Høyre, men følte seg ikke komfortabel der og forlot partiet etter en ukes tid. Etter at moren introduserte henne for Fremskrittspartiet, meldte hun seg inn som 18-åring i 1988.
Jensens politiske talent ble raskt lagt merke til. I 1992 ble hun valgt inn i styret i Oslo FrP, der hun senere var organisatorisk nestformann 1995–1996. Hun var medlem av Ullern bydelsutvalg, 3. vararepresentant til Stortinget 1993–1997, gruppesekretær i FrPs bystyregruppe 1994–1997 og medlem av Oslo bystyre 1995–1999. Jensen sto på Carl I. Hagens side under landsmøtet på Bolkesjø i 1994, for ettertiden kjent som «Dolkesjø». I etterkant av landsmøtet var hun en tid fungerende formann i Oslo FpU. Som lokalpolitiker var hun blant annet medlem av Oslo bystyres byutviklingskomité 1995–1999, medlem av Oslo ligningsnemnd 1995–1997, medlem av distriktsprogramrådet for NRK Østlandssendingen 1995–1997 og medlem av representantskapet i Sparebanken NOR i Oslo 1995–1997.
Hun var ikke med på nominasjonskomiteens innstilling til stortingsvalgliste i 1997. På nominasjonsmøtet ble Carl I. Hagen nominert på 1.-plass uten motkandidat, mens Jensen tapte 2.-plassen til Dag Danielsen med 87 mot 113 stemmer. Hun vant imidlertid voteringen om 3.-plassen mot Sissel Dagslet med 101 mot 95 stemmer. Skjønt partiet kun hadde to mandater på Stortinget fra hovedstaden i perioden 1993–1997, lyktes Fremskrittspartiet å vinne et tredje mandat ved valget i 1997. I perioden 1997–2001 var Jensen fraksjonsleder og sekretær i Stortingets finanskomité, og i 1998 ble hun innvalgt i Fremskrittspartiets sentralstyre. På dette tidspunktet ble hun også nevnt som en aktuell kandidat til partiledelsen og arvtager til Hagen. Året etter ble Siv Jensen og Terje Søviknes valgt til nye nestformenn etter Lodve Solholm og Vidar Kleppe.
På begynnelsen av 2000-tallet var hun medlem av Pensjonskommisjonen, en norsk offentlig utredning ledet av Sigbjørn Johnsen.
I perioden 2001–2005 var Jensen nestleder i partiets gruppestyre på Stortinget. I 2005 overtok hun som parlamentarisk leder etter Hagen, som ble Stortingets visepresident. Da det ble klart at Hagen ville tre tilbake som partiformann, ble Jensen valgt til formann fot FrP på landsmøtet våren 2006. Tittelen «formann» ble endret til «leder» på landsmøtet i 2009. Valget ble det beste for partiet noensinne med 22,9 prosent av stemmene. Etter stortingsvalget i 2013 gikk FrP og Siv Jensen inn i regjering sammen med Høyre. I stortingsvalget 2017 ble det borgerlige flertallet gjenvalgt, men med svekket oppslutning og man var avhengig av Venstre og KrF som støttepartier i Stortinget.
Stortingskomiteer
Fra 2001 til 2005 var Jensen også Fremskrittspartiets parlamentariske nestleder. Siden januar 2020 og fra 2005 til 2013 var hun partiets parlamentariske leder, mens hun i mellomtiden var finansminister da partiet satt i regjering.
Regjeringsdeltakelse
Siv Jensen førte Fremskrittspartiet for første gang inn i regjering i 2013 med Erna Solberg som statsminister og Venstre og Kristelig folkeparti som støttepartier i Stortinget. Jensen ble finansminister. I januar 2018 gikk Venstre inn i regjering, og i januar 2019 fulgte Kristelig folkeparti etter, dermed var de for første gang siden Kåre Willochs regjering en borgerlig flertallsregjering i Norge. Den varte i ett år, for i januar 2020 gikk FrP ut av regjering etter over seks år i regjeringsposisjon.
Siv Jensen er Norges fjerde lengstsittende finansminister siden innføringen av parlamentarismen i 1884. Hun er også Norges sammenhengende lengstsittende finansminister siden 1846.
Politikk i regjering
Som finansminister fjernet Jensen arveavgiften i 2014, og i 2017 endret Jensen handlingsregelen fra 4 % til 3 %. I løpet av hennes periode ble skatt for inntekt og bedrifter redusert fra 28 % til 22 %. Samlet senket hun det samlede skatte- og avgiftsnivået med ca. 25 milliarder. Når Jensen tiltrådte var statens utgifter 100 milliarder større enn inntektene, mens når hun gikk av var dette økt til 240 milliarder.
Trajansøylen
Trajansøylen (italiensk: Colonna Traiana, latin: COLVMNA·TRAIANI) er en romersk triumfsøyle i Roma som feirer den romerske keiser Trajans seier i de dakiske krigene. Den ble antagelig konstruert under overoppsyn av arkitekt Apollodoros fra Damaskus på oppdrag fra det romerske senatet. Søylen står i Trajans forum, bygget i nærheten av Quirinalhøyden, nord for Forum Romanum. Monumentet ble fullført i 113 e.Kr. Den frittstående søylen er bemerkelsesverdig for sine relieffskulpturer som strekker seg i en spiral opp mot toppen. Motivet beskriver en episk krig mellom romere og dakere (101–102 og 105–106). Dens formgivning har siden inspirert og preget et antall seierssøyler, både i antikken og i moderne tid.
Trajansøylen er rundt 30 meter høy (35 meter inkludert en høy pidestall) og fire meter i diameter (se nøyaktige spesifikasjoner nedenfor). Dens skaft er gjort av en rekke på tjue tromler av carraramarmor satt oppå hverandre, hver av dem med en vekt på rundt 32 tonn, og med en diameter på 3,7 meter. Den 190 meter lange frisen med relieffer snor seg oppover skaftet 23 ganger. Inni skaftet er det en spiraltrapp med 185 trinn som gir tilgang til en utsiktsplattform på toppen. Pidestallen til søylen veier 53,3 tonn, og som måtte bli løftet opp til en høyde på rundt 34 meter.