cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Treptow
Treptow er navnet på en tidligere bydel i Berlin. Den ble grunnlagt i forbindelse med den store bydelsreformen for Berlin i 1920 og da innlemmet i Stor-Berlin. Forløperen til bydelen Treptow var den prøyssiske landkommunen med samme navn. Treptow ble i 2001 sammenføyd med Köpenick til bydelen Treptow-Köpenick.
Arsinoe II av Egypt
Arsinoe II (316–270 f.Kr.) var ptolemeisk prinsesse fra Egypt og via ekteskap var hun dronning Trakia, Anatolia og Makedonia som hustru av kong Lysimakhos, og senere medhersker av Egypt som gift med sin bror Ptolemaios II Filadelfos.
Biografi
Arsinoe var den eldste datteren til konge og farao Ptolemaios I Soter (gresk: Πτολεμαίος Σωτήρ, Ptolemaios «Frelseren»), grunnleggeren av den hellenistiske, ptolemeiske kongedømme i Egypt, og med sin andre hustru Berenike I av Egypt.
Arsinoe var femten år da hun ble gift med Lysimakhos. Hun fødte ham tre sønner: Ptolemaios Epigonos, Lysimakhos, og Filip. For å sikre posisjoner for sine sønner for tronen, anklaget hun Lysimakhos' eldste sønn og antatte arving fra et tidligere ekteskap, Agathokles for forræderi. Agathokles var gift med Lysandra, en annen av Ptolemaios I Soters døtre. Halvsøstrene Arsinoe II og Lysandra var bitre fiender. Lysimakhos fikk kastet Agathokles i fengsel, og der ble han senere myrdet av Ptolemaios Keraunos, en halvbror av Arsinoe II og som var en flyktning ved Lysimakhos' hoff.
I Egypt fortsatte hun sine intriger og antagelig anstiftet anklagen og forvisningen sin brors første hustru Arsinoe I. Hun ble forvist til øya Koptos i sørlige Egypt hvor hun antagelig døde, men datoen er ukjent. Med brorens hustru fjernet kunne Arsinoe II å gifte seg med sin egen bror. Som et resultat fikk de begge epitet Filadelfoi, Φιλάδελφοι, «Søskenelsker» (flertall) av de grekere som mislikte denne incestuøse forbindelsen.
Arsinoe II delte alle titlene som hennes bror hadde og hun hadde åpenbart stor innflytelse. Hun fikk byer dedikert til seg, sin egen religiøse kult (slik egyptisk skikk var), og hennes bilde ble gjengitt på mynter. Tilsynelatende bidro hun stort til utenrikspolitikken, inkludert Ptolemaios' seier i den første syriske krig (274-271 f.Kr.) mellom Egypt og Selevkideriket i Midtøsten. Etter hennes død fortsatte Ptolemaios II å referere til henne på offentlige dokumenter, foruten også å prege mynter med hennes bilde og fortsette hennes kult. Han etablerte også dyrkelsen av henne som en gudinne, noe som samtidig etablerte sin egen dyrkelse som en gud.
Demerara (elv)
Demerara er ei elv øst i Guyana som oppstår i regnskogen i sentrale deler av landet. Elva renner nordover i 346 km før den renner ut i Atlanterhavet. Georgetown, Guyanas hovedstad og største havneby, ligger på østsiden av elvemunningen.
Robert Langer
Langer var tidligere professor som underviser i kjemi og biomedisin. Langer er anerkjent for hans mange bidrag til medisin og nye felt av bioteknologi. Langer regnes som en pioner innenfor mange nye teknologier. Langer er en produktiv oppfinner og har mer enn 760 innvilgete patenter eller patenter i påvente av å bli godkjent som oppfinnelser. Langer har også forfattet mer enn 1100 vitenskapelige artikler og han har deltatt i opprettelsen av flere kjente teknologiselskaper. Langer har blitt tildelt en rekke utmerkelser blant annet National Medal of Science og Heinz Award i kategorien for teknologi, økonomi og sysselsetting. Langer er også den yngste personen i historien i en alder av 43 år som har blitt valgt til de tre amerikanske vitenskapsakademiene National Academy of Sciences, National Academy of Engineering og Instituttet for indremedisin.
Langer har en bachelorgrad fra Cornell University innen kjemiteknikk. Han fikk også en doktorgrad i kjemiteknikk fra MIT i 1974.
Robert Langer og hans kone, Laura, som også er utdannet ved MiT, har tre barn sammen.
Langer har ærestitler fra en rekke universiteter fra hele verden: Harvard University, Yale University, Technion i Israel, det hebraiske universitetet i Jerusalem, Universite Catholique de Louvain i Belgia, Rensselaer Polytechnic Institute, Willamette University, University of Liverpool i Storbritannia, Pennsylvania State University, Northwestern University, Uppsala universitet i Sverige og University of California.
Langer mottok Dan David-prisen i 2005. I 2008 ble han tildelt Finlands Millennium Technology Prize for å ha utviklet et innovativt biomateriale for kontrollert frigivelse av narkotiske stoffer i menneskekroppen. I 2008 ble Langer tildelt den spanske utmerkelsen Fyrsten av Asturias' pris for naturvitenskap og teknologi sammen med blant andre Sumio Iijima, Shuji Nakamura og George M. Whitesides.
Referanser
<References/>
Skellefteå AIK
Skellefteå AIK Hockey, er et idrettslag fra Skellefteå i Sverige. Klubben ble dannet i 1921. Hockey ble lagt til programmet i 1943 og i 1985 ble hockey en uavhengig forening, først under navnet Skellefteå Hockey Club (SHC), men i 1991 gikk de tilbake til Skelleftea AIK Hockey da det fortsatt var slik folk betegnet klubben.
Historikk
Skellefteå AIK ble grunnlagt i 1921 av medlemmer av Skellefteå IF. Grunnleggerne ønsket å starte en bandydel i klubben, men ble nektet. De besluttet derfor å danne en ny klubb, og starter en IFK-forening. IFKs paraplyorganisasjon, derimot, ønsket å få betalt for å bistå med organiseringen, derfor falt valget på å danne en AIK-union, og de ​​fikk kontakt med AIK i Stockholm og fikk hjelp til å sette opp foreningens vedtekter. Skellefteå tok derfor AIKs farger og drakter, noe som blir veldig kritisert idag.
Svensk eliteserie
Skellefteå AIK spilte i eliteserien i ti sesonger på rad, hvor 1977/1978 var høydepunktet, da de kom på andreplass i serien. Skellefteå vant eliteserien i ishockey i 1980/1981, men ble da slått i Championship semi-finalen.
Sesongen 1985/1986 spilte Skellefteå i daværende Division 1 og Championship. Den vant imidlertid de to seriene og divisjonsfinalen mot andreplasserte Huddinge IK og tok steget opp til Elite League etter bare ett års degradering.
I sesongen 2012/2013 tok Skellefteå AIK sitt andre SM-gull i klubbens historie. Laget slo Luleå HF med 4 - 0 i finaleserien. I sluttspillet vant Skellefteå 12 av 13 kamper, og tapte ingen etter full tid. Sesongen 2013/2014 tok Skellefteå AIK sitt tredje SM-gull i klubbens historie. Laget slo Färjestads BK med 4 - 0 i finaleserien.
Alexander I av Hellas
Alexander I av Hellas (gresk: Αλέξανδρος, Βασιλεύς των Ελλήνων, født i Tatoi nær Aten, død 1920 i Aten) var konge av Hellas 1917–20. Han var nest eldste sønn av Konstantin I og Sofia av Preussen.
Konge
Han ble konge av Hellas 11. juni 1917 etter at hans far ble nødt til å abdisere etter ønske fra de allierte. Faren ble tvunget til å gå i eksil sammen med sin eldste sønn Prins Georg. Alexander fikk liten innflytelse som konge med den dominerende statsministeren Eleftherios Venizelos.
Ekteskap
Han giftet seg i hemmelighet 4. november 1919 med sin barndomsvenn Aspasia Monos (født 4. september 1896, død 7. februar 1972). Hun var datter av en adjutant hos Konstantin I. Deres ekteskap vakte stor skandale blant folket og statsministeren ble rasende da han hadde forventet at den unge kongen skulle gifte seg med prinsesse Mary, datter til kong Georg V av Storbritannia og hans dronning Mary. Det unge nygifte paret ble nødt å flykte temporært til Paris, til krisen var over og ekteskapet gyldig.
Død
Den 25. oktober 1920 døde han av blodforgiftning som følge av et apebitt. Det gikk også rykter om at han kanskje hadde blitt myrdet. Mer sannsynlig er det at han døde av blodforgiftning og fordi legene ikke våget å foreta den amputasjonen som kunne ha reddet kongens liv. Han ble etterfulgt av sin far, Konstantin I, som fikk lov til å returnere til landet etter sin sønns død.
Etter Alexanders død så Kong Konstantin til at Hellas engasjerte seg i krigen mellom Hellas og Tyrkia 1919–22 hvilket ledet til at Hellas mistet en kvart million sivile og militære. Winston Churchill skrev senere «det var et apebitt som var årsaken til at 250 000 mennesker døde».
Barn
Alexander hadde kun ett barn, som ble født etter hans død: Alexandra (født 25. mars 1921 død 30. januar 1993, som ble gift med kong Peter II av Jugoslavia.
Johnny Mike Spann
Johnny Mike Spann (født 1. mars 1969 i Alabama, død 25. november 2001) var en amerikansk offiser og ansatt i Central Intelligence Agency. Spann var den første amerikanske soldaten drept i kamp under den amerikanske invasjonen av Afghanistan i 2001.
Spann hadde en sterk religiøs oppdragelse og ble uteksaminert fra Winfield By High School i 1987, der han spilte på det lokale fotball-laget. I desember 1991, mens han studerte ved Auburn University, sluttet han seg til reservestyrkene. Etter eksamen fra Auburn University med en bachelor of science i rettsvitenskap og rettshåndhevelse i 1992, begynte Spann ved befalsskolen på Quantico i Virginia. Spann tjenestegjorde i seks år med US Marine Corps, og i denne perioden var han utstasjonert i Okinawa, Japan og Camp Lejeune i North Carolina, og oppnådde graden kaptein.
Han sluttet seg til CIA i juni 1999 og gjennomførte flere spesialoppdrag som ansatt hos CIA.
Konstantin Korovin
Konstantin Aleksejevitsj Korovin (russisk: Константин Алексеевич Коровин; født, død 11. september 1939) var en ledende russisk impresjonistisk kunstmaler.
Yngre år - studier
Korovin kom til verden i Moskva. Han var av kjøpmannsfamilie, men faren var vel så interessert i kunst og musikk som i familiens handelsfirma.
I 1875 begynte Korovin på Moskvas skole i maling, skulptur og arkitektur, der han gikk i lære hos Vasilij Perov og Aleksej Savrasov. Gjennom sine læreår knyttet Korovin livsvarige vennskap med medstudentene Valentin Serov og Isaak Levitan. I 1881–82 var Korovin student ved St. Petersburgs kunstakademi. Etter bare tre måneder vendte han skuffet tilbake til kunstskolen i Moskva. Der studerte han videre frem til 1886 under den nye læreren Vasilij Polenov.
Impresjonistmaler
I 1885 la Korovin ut på reise til Paris og deretter Spania. I Paris ble han kjent med impresjonistkunsten, og i impresjonismen fant han alt han hadde blitt utskjelt for hjemme i Moskva, skrev han senere.
Polenov introduserte Korovin i Savva Mamontovs Abramtsevo-sirkelen: Viktor Vasnetsov, Apollinarij Vasnjetsov, Ilja Repin, Mark Antokolskij og flere. Abramtsevo-sirkelens begeistring for stiliserte, russiske tema er synlig i Korovins bilde En nordlig idyll. Korovin reiste rundt omkring i Russland, til Kaukasus og Sentral-Asia, og holdt utstillinger sammen med medlemmer av Peredvizjniki-gruppen. I 1888 fulgte Korovin med Mamontov på en reise til Italia og Spania, der han malte bildet Spanske kvinner Leonora og Ampara.
Samme år – (1888) – ble han opptatt av det strenge, nordlige landskapet, noe man ser i maleriene Norgeskysten og Nordhavet. Korovins påfølgende verk er sterkt influert av turen hans til nordlige områder og farvann. Hans andre reise til nord, med Valentin Serov i 1894, falt sammen med anleggingingen av jernbanen til Arkhangelsk. Korovin malte flere landskapsmalerier i denne perioden, for eksempel Den hellige Trifons bekk i Petsjenga, Murmansk-kysten, Hammerfest: Nordlys og Havn i Norge. Maleriene er holdt i en finstemt grunntone av grått. Den mollstemte stilen i disse arbeidene var typisk for Korovins kunst i 1890-årene.
På 1890-tallet ble Korovin medlem av kunstnergruppen Mir iskusstva. Et av hans favoritt-tema var Paris. Han malte blant annet En kafe i Paris (1890-årene) og Cafe de la Paix (1905) Maleriene hans var i mange år av det impresjonistiske bildesynet, senere verk er holdt i en art nouveau-stil.
Korovin underviste i kunstmaling ved Moskvas skole i maling, skulptur og arkitektur fra 1901 til 1913. Også hans eldre bror Sergej Korovin var en kjent maler i den realistiske stilen. En slektning, Illarion Prjanisjnikov, var en fremragende maler og også han lærer ved samme skole som Korovin.
Scenedesign og utsmykkingsarbeide
Fra 1885 arbeidet Korovin for Mamontovs operahus. Han designet kulisser til flere operaoppsettinger. Tidlig på 1900-tallet vende han seg til teaterscenen. Han flytta over til Mariinskij-teatret i St. Petersburg. Korovin forlot tradisjonen med bruk av scenedekor ettersom denne bare viste til stedet for handlingen. I stedet laget han en stemningsdekor som avspeilet de grunnleggende følelsene i forestillingen. Korovin designet både drama satt opp av Konstantin Stanislavskij, operaoppsetninger og balletter. Flere av kulissene var svært kjent for sin uttrykkskraft.
Korovin stod for utsmykkingen av hovedbanestasjonen til den nordlige jernbanen. Denne ble åpnet i Nizjnij Novgorod i 1896. Fire år senere designet han Sentral-Asia-seksjonen til Det russiske imperiums paviljong på Verdensutstillingen i Paris. For denne ble Korovin tildelt en ærespris av den franske regjeringen.
Senere år
Under 1. verdenskrig arbeidet Korovin som rådgiver i kamuflasje ved hovedkvarteret til en av de russiske armeene, og var ofte å se ved frontlinjen. Etter oktoberrevolusjonen i 1917 arbeidet han videre ved teater og med opera; fortsatte å designe kulisser og kostymer.
I 1923 flyttet Korovin til Paris, etter råd fra opplysningskommissæren i Sovjet, Anatolij Lunatsjarskij. I Paris søkte etter kur mot hjerteplager og hadde håp om å hjelpe en handikappet sønn. En større utstilling av Korovins verk var under planlegging, men maleriene ble stjålet. Korovin satt tilbake uten økonomiske midler, og i årevis laget han mangfoldige Russiske vintre og Paris-bulevarder, bare for å få endene til å møtes.
I de siste årene av sitt liv laget Korovin scenedesign til mange av de største teatrene i Europa, Amerika, Asia og Australia. Det mest kjente av disse var kulissene til oppsettingen av Nikolaj Rimskij-Korsakovs opera Gullhønen ved operahuset i Torino.
Korovin døde i Paris.
Tinea columbariella
Tinea columbariella er en liten sommerfugl som hører til familien ekte møll (Tineidae). I likhet med en del andre ekte møll er den knyttet til fugler, og larvene spiser ulike slags dødt animalsk materiale.
Levevis
Arten blir oftest funnet i dueslag og hønsehus, men kan også finnes i reir av ville fugler, blant andre taksvale og gråspurv. Larvene, som lever i rør laget av silke som de har spunnet, lever av ulike slags dødt animalsk materiale, blant annet fjær.
Utbredelse
Arten er utbredt over det meste av den palearktiske sone. I Norge er den kjent fra Oslo-området og fra Vest-Agder.
Ladislav Riessner
Ladislav Riessner var en tsjekkoslovakisk turner.
Han deltok i VM i 1926. Der vant det tsjekkoslovakiske laget gull i lagkonkurransen. Jugoslavia fikk sølv, og Frankrike bronse i mangekampen.
Atle Olsen
Atle Olsen (født 1972) er en norsk tidligere ishockeyspiller og trener. Han har spilt på Vålerenga, Färjestad, Lørenskog Ishockeyklubb og landslaget.
Flora Fallesen
Amanda Flora Mathilde Fallesen (født Thomsen 9. desember 1832 i København, død 25. juni 1900 på Frederiksberg) var en dansk teaterskuespillerinne og oversetter.
Hun var datter av postmester i Odense Ove Thomsen og kongelig skuespillerinne Eliza Thomsen. Frøken Thomsen debuberte som skuespillerinne på Det Kongelige Teater 1. september 1857 som fru Renaud i Husholdningspolitik, og opptrådte siste gang 29. april 1860. Derefter virket hun et par sesonger ved Casino teater.
SATA International
Azores Airlines (eller SATA INTERNACIONAL – Serviços e Transportes Aéreos) er et portugisisk flyselskap som drifter fra Ponta Delgada, hovedstaden på Asorene, Portugal. Selskapet opererer ruteflygninger fra Asorene til Madeira, det portugisiske fastlandet, Europa og Nord-Amerika.
SATA International opererer også flygninger i Norge, med ruter fra Oslo lufthavn, Gardermoen til João Paulo II lufthavn utenfor Ponta Delgada på Asorene.
Eksterne lenker
SATA International
Vannklosett
Et vannklosett eller vassklosett, oftest forkortet WC eller wc etter engelsk water closet, er en innretning konstruert for å bli kvitt menneskers avføring, urin eller oppkast. Ved hjelp av vann blir avfallsstoffene ført til oppsamling i septiktank eller til offentlig kloakk og eventuell rensing via et avløpsrør. Vannklosetter kan vanligvis samtidig fjerne toalettpapir. Vannklosett kan betegne både selve innretningen og rommet. Alternativer til vannklosett er blant annet tørrklosett, privet eller utedo.
Jernverk
Jernverk er en industribedrift som foredler jernmalm til smijern og støpejern. Jernverkdriften ble sterkt utviklet i senmiddelalderen, og man finner de første spirer til moderne jernverksdrift.
Vannklosett
Konstruksjon
Vanntanken med skyllevannet sitter vanligvis enten i ryggen av toalettet eller er montert høyere opp på veggen. Vannet blir utløst gjennom en trekkmekanisme som åpner proppen i vanntanken og slipper vannet ned i klosettskåla. Tanken stenges og fylles automatisk etter nedskylling, og en enkel flottør-mekanisme stopper vanntilførselen straks tanken blir full. Vannklosetter bruker vannlås i avløpsrøret bak toalettskåla. Det er et S-formet rør som forblir fylt med vann mellom nedskyllingene og dermed sperrer for vond lukt og gasser som slår opp fra avløpsrøret. S-bøyen fungerer også som en hevert som akselererer nedskylling.
Jernverk
Historie
I jernalderen skaffet man seg smijern ved å foredle myrmalm. Denne metoden ble benyttet helt til slutten av 1700-tallet enkelte steder i Norge og Sverige.
Vannklosett
Konstruksjon
Vannklosetter er vanligvis koblet til et kloakksystem som fører avfallet vekk for behandling et annet sted. Det finnes også mobile, lukkede systemer med en oppsamlingstank, for eksempel på busser, tog og fly. Der skjer ofte tømminga av klosettskåla ved utsugning istedenfor direkte spyling.
Jernverk
Historie
Teknologien for å utvinne jernmalm og foredle denne ble innført i Norge fra Tyskland i siste del av 1500-tallet. De viktige jerngruvene i Arendalsfeltet ble åpnet i 1585, og de la grunnlaget for bygging av mange jernverk, et av de første var Barbu Jernverk i Nedenes.
Vannklosett
Konstruksjon
De fleste vannklosettene i vår del av verden er lagd med en stol av porselen med dosete eller sittering i tre eller plast.
Jernverk
Historie
Tilgang på jernmalm og trekull og vannkraft var lokaliseringsfaktorene for de gamle norske jernverkene. Trekull var den mest kostbare råvaren, og jernverkene ble langt på vei etablert der det var tilgang på tilstrekkelige mengder trekull. For å sikre trekull hadde jernverkene monopol på kjøp av trekull i et område omkring verket. Cirkumferens ble denne retten kalt.
Vannklosett
Konstruksjon
Vannbesparende klosetter bruker bare 1,5 til 3 liter vann ved hver utspyling til forskjell fra konvensjonelle typer som bruker rundt 10 liter.
Jernverk
Historie
Sentralt på jernverket var masovnen. Denne ble bygget med tykke steinmurer, og var som en skorstein. Fra masovntoppen ble ovnen fylt med vekselvis jernmalm og trekull, og visse andre mineraler i mindre mengder. Ved bunnen av masovnen ble luft blåst inn ved hjelp av blåsebelger, og disse ble drevet av store vannhjul.
Vannklosett
I Norge
En primitiv type vannklosett kunne man skaffe seg, om doen kunne bygges over en bekk eller i sjøkanten. Norges første vannklosett ble angivelig bygd i Arendal gamle rådhus, Kalleviggården på Tyholmen i Arendal, der bekvemmeligheten var bygd over bekken som rant fra fjellet bak bygningen, under huset og ut i sjøen. Det sies at besøk på dette primitive vannklosettet inspirerte Conrad Schwach til den uoffisielle nasjonalsangen Mens Nordhavet bruser da han som sorenskriver på 1820-tallet var fast gjest i huset.
Jernverk
Historie
I 1855 ble det tatt patent på en ny type jernverksteknologi, kalt Bessemerprosess. Den nye metoden gjorde det mulig å bruke steinkull til jernsmeltingen, og de gamle norske jernverkene ble, på slutten av 1800-tallet, ett etter ett nedlagt. Noen av dem la om driften til å bli jernstøperier som benyttet innført rujern og steinkull som råstoff istedenfor norsk jernmalm og trekull. De nye jernstøperiene ble liggende i kystbyene.
Vannklosett
Utvikling i Kristiania
I Norge, og da særlig i Kristiania (Oslo), anså man lenge at klimaet var for kaldt for vannklosetter. Avføring ble ansett som smittebærende, og det var stor motstand mot å frakte den i rør, midt inne i hus. Rør med slikt innhold måtte legges utenpå, og dermed ville de fryse til om vinteren. Kloakknettet var heller ikke tilstrekkelig utbygget, og faren for forurensning av Oslofjorden var årsak til at byen var sent ute med vannklosetter. Men den største hindringen var lobbyvirksomheten fra alle som hadde næringsinteresser i avfallet fra byens tørrklosetter – dotømmere, pudrettfabrikker og gartnere som så en halv million kroner i gjødselinntekt forsvinne i fjorden. Vannklosetter ble derfor ikke vanlige i hus og leiligheter i den norske hovedstaden før et stykke inn på 1900-tallet.
Jernverk
Norske jernverk
Her er en liste med de fleste kjente norske jernverkene.
Vannklosett
Utvikling i Kristiania
Spørsmålet om når de første vannklosettene ble installert i Kristiania har vært omstridt. Vann- og avløpsetaten i byen sier at de første kom rundt 1860, og dette virker troverdig. Rørleggermesterlauget påstår at det første vannklosettet kom i 1892, men denne påstanden stemmer ikke med andre kilder som forteller at rørlegger Carl Martin Mathiesen bygde et moderne bad med vannklosett i en villa på Drammensveien i 1890. Vann- og avløp sier at det fantes kun 18 vannklosetter i 1900. Oslo byarkiv sier at det fantes 106 leiligheter med vannklosett i Kristiania i 1900. De foreløpig første sikkert dokumenterte water closets kom imidlertid allerede i 1858 i nybygget Kirkegata 6 hos konsul og bankier Nicolay August Andresen og hans leieboere i samme gård, deriblant grev Wedel Jarlsberg. Oslo var den siste hovedstaden i Europa som bygde ut et moderne kloakknett.
Jernverk
Litteratur
Også som «Opprør eller legitim politisk praksis? : Kommunalisme og folkelige aksjoner i Norge ca. 1750–1850» I: Demokratisk teori og historisk praksis. Redigert av Hilde Sandvik. Scandinavian Academic Press, 2010. ISBN 978-82-304-0054-8
Vannklosett
Utvikling i Kristiania
Fra 1945 til 1960 ble de fleste norske boliger utstyrt med vannklosett. I 1981 var det likevel rundt 4.300 leiligheter i Oslo uten vannklosett, de fleste på østkanten. Oslo kommune gikk da til det skritt å premiere gårdeiere som la inn vannklosett med 10.000 kroner pr. do, forutsatt at de samtidig utbedret gården.
Økologi, økonomi og miljø
Overgangen fra utedass til vannklosett ble ansett som et stort fremskritt i verdens rike land i første halvdel av 1900-tallet. Men det tok ikke mange år før alle kunne se at denne nye, komfortable og tilsynelatende enkle løsningen hadde store og kostbare miljøkonsekvenser.
I Oslo ble det første renseanlegget for kloakk bygd i 1910, samtidig som antallet vannklosett var kommet opp i vel 1 200. Daværende stadsingeniør O.M. Andersen advarte mot systemskiftet fra privét til vannklosett av økonomiske grunner. 90 år senere var argumentasjonen utvidet, og overgangen karakterisert som en «økologisk systemfeil».
Problemet med vannklosetter er at ett toalettbesøk som i seg selv produserer 0,5 liter avfall, gir et forbruk fra 6 til 20 liter vann av drikkevannskvalitet. I Frankrike anslås forbruket av rent vann til 27,5 liter pr person pr dag, og 20 % av drikkevannet som leveres i Frankrike havner i vannklosetter. Dette innebærer at ett daglig WC-besøk for én person forutsetter en drikkevannsproduksjon på 10 000 liter årlig. Gjennomsnittsprisen for drikkevann i Norge er 0,79 øre pr. liter. Ett menneske forbruker rent vann for 7 900 kroner årlig med ett daglig besøk på WC. Prisen for å slippe ut vann ligger i Norge på om lag det dobbelte av prisen for drikkevann. Kostnaden ved å sende ut 10 000 liter avløpsvann i offentlige rørsystemer er derfor om lag 15 000 kroner.
Tanum kommune (12 000 innb.) i Bohuslän vakte oppsikt da den i 1992 vedtok å sette stopp for installering av konvensjonelle vannklosetter i nye hus. For å gjenopprette kretsløpet valgte politikerne i Tanum at det bare skulle installeres «kildesorterende» toaletter (komposterende biodoer eller skilledoer, der urinen lagres i egen tank) i ny bebyggelse, og de oppmuntret eierne av eksisterende hus til å bytte ut den konvensjonelle WC'en. Ved nybygg i områder som omfattes av reguleringsplan, er dette nå et krav. Tanums eksempel har senere inspirert flere andre svenske kommuner til å ha som mål i sine miljø- eller Lokal Agenda 21-planer å skifte toalettsystem.
New Japan Philharmonic
New Japan Philharmonic (新日本フィルハーモニー交響楽団) er et symfoniorkester fra Tokyo i Japan, som ble grunnlagt i 1972. Orkesteret spiller hovedsakelig i Sumida Triphony Hall. Fra og med 2003 er sjefdirigenten Christian Arming.
Blnat orkesterets spillmusikkopptredener finner man musikken fra Super Smash Bros. Melee på albumet Smashing...Live!, Resident Evil-musikk på Resident Evil Orchestra, orkesterarrangement av Kaoru Wada for Kingdom Hearts Original Soundtrack og Go Shiinas musikk fra Tales of Legendia. De spilte også i Yokohama på turnéen Tour de Japons første stopp.
Orkesteret er også kjent for musikk fra filmer, som for eksempel Chihiro og heksene og Det levende slottet. Begge produksjonene ble komponert, arrangert og dirigert av Joe Hisaishi. Det har også fremført musikk for TV-serien Neon Genesis Evangelion, som ble komponert, arrangert og dirigert av Shiro Sagisu.
Vannklosett
Eksterne lenker
Cisterna
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2007/08 – Verdenscup 5
Femte stevne i verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2007/08 ble avholdt i Gunda Niemann-Stirnemann Halle i Erfurt, Tyskland lørdag den 15. og søndag den 16. desember 2007.
Josef Holeček
Josef Holeček (født 25. januar 1921, død 20. februar 2005) var en tsjekkisk padler som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Holeček ble olympisk mester i padling under Sommer-OL 1948 i London. Han vant C-1 1000 meter foran Douglas Bennett fra Canada og franske Robert Boutigny.
Fire år senere, under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, vant han en ny gullmedalje på C-1 1 000 meter foran ungarske János Parti og Olavi Ojanperä fra Finland.
Titanoboa cerrejonensis
Titanoboa cerrejonensis er en utdødd slange.
Fossile ryggvirvler fra paleocen for 58–60 millioner år siden er funnet i Cerrejón-kullgruven i nordøstre Colombia. Ved å sammenligne med ryggvirvler fra anakonda, som er en nålevende slektning, har en beregnet kroppstørrelsen, og kommet til en lengde på 13 m og en vekt på 1135 kg. Dette gjør Titanoboa til den største kjente slangen. Rekorden tilhørte tidligere Gigantophis, som med en lengde på 10,7 m ikke var mye større enn nålevende arter som nettpyton og anakonda.
I artikkelen som beskriver arten, hevdes det at den store kroppsstørrelsen var mulig fordi klimaet var varmere enn i dag. Kroppsstørrelsen hos vekselvarme dyr begrenses av at det må være mulig å varme opp kroppen utenfra. En har beregnet at årlig middeltemperatur lå på 30–34 °C, noe som er mye varmere enn dagens temperatur i tropene.
Tyvjo
Tyvjo eller tjuvjo (Stercorarius parasiticus) er en predatorisk pelagisk overflatebeitende sjøfugl i jofamilien (Stercorariidae), som tilhører gruppen med måkefugler (Lari). Den regnes som en langdistansetrekkfugl og ekvatorialkrysser som hekker i Arktis og overvintrer langs sørkystene av Sør-Amerika, Sør-Afrika, Australia og New Zealand. Arten er monotypisk og tilhører gruppen som kalles «jagere», som har forlengede midtre halefjær.
Biologi
Tyvjo blir cirka 41–46 cm og veier 330–610 g. Vingespennet er cirka 110–125 cm. Kjønnene er like, men hunnene blir omkring 15–20% større enn hannene.
Arten har tre ulike fjærdrakter, men ingen underarter anerkjennes. Den ene varianten er unisont varierende mellomgrå til sort og kalles gjerne sørlig type. Gråfargen blir lysere oppover halsen, og hodet har sort isse og panne. Den andre varianten er grå på oversiden og hvit eller gråhvit i buken, brystet, øvre del av halsen og på kinnene, mens hodet har sort isse og panne. Den kalles nordlig type. Den tredje varianten er en intermediateform som er lysere mellomgrå og har lysgrå kinn, men er ellers en mellomting mellom de to andre variantene.
Tyvjoen er et rovdyr og en kleptoparasitt, som stjeler byttet fra andre sjøfugler. De flyr etter andre fugler og plager dem til de slipper byttet.
Tyvjoen har ett mjauende rop, nasalt og rytmisk. Den er en utpreget kystfugl og hekker i de ytterste kyststrøkene over hele landet, men er sjelden på Sørlandet. Den legger som regel to egg, som klekkes etter nesten fire uker. Begge foreldrene ruger på eggene og gir mat til ungene.
Den norske tyvjoen drar sørover tidlig på høsten, og tar vinterkvarter langt sør i havet langs kysten av Afrika. Den returnerer til Norge i begynnelsen av mai.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler et al. (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Engehaugen kirke
Engehaugen kirke er en liten arbeidskirke på Kopperud i Gjøvik. Kirken ble innviet av biskop Rosemarie Köhn i 1994.
Bygget var opprinnelig en HVPU-institusjon bygget rundt 1985. Kirkesalen er der hvor gymsalen var den gang.
Øvelser under Sommer-OL 1984
Øvelser under Sommer-OL 1984
Slaget ved Saint-Aubin-du-Cormier
Slaget ved Saint-Aubin-du-Cormier var ikke bare et oppgjør mellom adelskapens øverste maktskikkelser og kongen i Frankrike, det var også en kamp om Bretagnes selvstendighet, idet hertug Frans II av Bretagne søkte å begrense den kongelige maktsentraliseringen i det franske kongedømmet. Slaget var begynnelsen på slutten for Bretagnes selvstendighet under middelalderen ved at nederlaget ledet til svekkelse av den bretonske posisjonen over tid.
Bahrains guvernementer
I Bahrain er guvernementer en understatlig enhet. De ble innført 3. juli 2003 og erstattet de tolv kommunene som landet hadde. Dette ble gjort for å styrke demokratiet i landet.
Slaget ved Saint-Aubin-du-Cormier
Bakgrunnen
Bretagne under Frans II hadde opplevd en storhetstid da det kom til en mindre oppstand blant bretonske adelige som fikk støtte av folkemengden. Disse var rasende vanstyret i statsadministrasjonen og i mars 1487 kalte 60 adelige på hjelp fra regenten Anne av Beajeu. Regenten styrte på vegne av sin bror Karl VIII. Regenten var allerede i strid med de fleste fyrster i Frankrike. Frans II var en av disse. Regenten, eller hennes rådgivere, så derfor en anledning til å fjerne en motstander og sendte inn en hær som plyndret seg gjennom Poitou, deretter inn i Bretagne.
Bahrains guvernementer
Hvert guvernement blir styrt av en guvernør.
Slaget ved Saint-Aubin-du-Cormier
Bakgrunnen
Hæren støttet på hardere motstand enn ventet og måtte oppgir beleiringen av Nantes den 6. august 1487 da informasjonen om en hær fra Dunois var på veg. Den franske hæren etterlot seg garnisoner i flere byer inkludert Saint-Aubin-du-Cormier. Det neste året, mars 1488, vendte hæren tilbake, nå med italienske og sveitsiske leiestyrker. Den 1. juni blir det våpenhvile som varer fram til 9. juli, deretter tok den franske hæren Ferns 19. juli slik at en allierte bretonsk-fransk hær til gjengjeld besluttet å erobre Saint-Aubin-du-Cormier.
Bahrains guvernementer
Tidligere fantes også Sentralguvernementet.
Slaget ved Saint-Aubin-du-Cormier
Slagoppstillingen
Den 28. juli 1488 hadde den bretonske hertug Frans II nådde fram til Saint-Aubin-du-Cormier hvor den franske kronehæren hadde ankommet med 15 000 mann hvorav 5 000 var sveitserne og få hundre var italienerne under ledelse av Ludvig II av Tremoille.
Frans II gav kommandoen til marskalken av Rieuxes som ledet 11 500 mann hvorav 7 000 bretonere, 2 500 gascognier og bearnaiser samt 1 000 aragonesere fra Spania, 800 landknekter og 300 engelskmenn samt et artilleri som var underlegen det franske artilleriet.
Slaget
Den allierte hæren besto av en tynn rekke trente soldater først, venstre fløy under marskalken, senteret under Alain av Albret og høyre fløy var avsatt til å støtte artilleriet bakerst. Marskalken fikk malt et rødt kors på de 1 000 bretonske bueskyttere blant de trente soldatene sammen med tre hundre engelskmenn for å sprede panikk i de franske rekkene, men denne planen kunne bare ha lykket om den franske kronhæren ble angrepet midt i forberedelsene.
Nesoddtangen
Nesoddtangen er et tettsted og administrasjonssenteret i Nesodden kommune i Viken. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. Omtrent 2/3 av Nesoddens befolkning bor her, og tettstedet er godt innenfor de femti største i Norge, og blant de ti største som ikke har bystatus.
Slaget ved Saint-Aubin-du-Cormier
Slaget
Av en uforklarlig årsak lot bretonerne være å angripe selv om begge parter duellere med hverandre med kanonskytse i en lang tid mens Ludvig II av Tremoille fikk tid til å sette sin egne hær i tre slagordner og dermed være klar for å kamp. Først da valgt bretonerne å angripe.
Nesoddtangen
Tettstedet Nesoddtangen omfatter grovt regnet Alværn, Bjørnemyr, Varden, Flaskebekk, Tangen (bryggestedet), Oksval, Skoklefall, Ursvik, Hellvik, Berger og Fjordvangen i tillegg til det sentrale området rundt Tangenåsen, der Tangen Sentrum (Nesoddens største nærsenter) ligger.
Slaget ved Saint-Aubin-du-Cormier
Slaget
Angrepet rammet den franske høyre flanken med hissige angrep som brøt inn i rekkene, men idet man skulle utnyttet bresjen svikte landknektene de gitte ordrene og kom ved feil ut foran det franske artilleriet som blåser store gap i dem slik at italienske rytterne stormet inn og feidet dem til side. Deretter red de videre inn i de bretonske rekkene som kollapser da fremstøtet blir omringet på tre kanter.
Etter fire timer med blodige kamp var 5 000 til 6 000 bretoner og allierte falt mot 1 500 falne hos den franske kronhæren som nå dominerte slagmarken.
Etterspillet
Frans II måtte akseptere Le Verger-traktaten den 19. august 1488 som formelt avsluttet krigen. Han måtte tillatte sin datter Anne av Bretagne å bli holdt som gissel hos den franske tronen. Hertugen av Orléans, fremtidig Ludvig VIII av Frankrike, ble holdt i egne varetekt.
Nesoddtangen
Geografisk utstrekning
Nesoddtangen og Tangen er to navnebegrep som over de siste 70 år er blandet godt sammen. Den opprinnelige Tangen gård lå (og hovedbygningen ligger ennå) helt nord på halvøya, ved Tangen brygge, det egentlige Nesoddtangen. Det er nesten to kilometer opp til kollen Tangenåsen der det i etterkrigstiden ble bygget et vanntårn for fordeling av vann til byggefeltene som nå grodde opp som paddehatter fra 1949 og fremover. Byggefeltene som hovedsakelig kom i lia fra Oksval og opp mot Tangenåsen, og etterhvert på feltet Skogen mellom Tangenåsen og Flaskebekk, ble en tid omtalt som Tangenbyen. Et butikksenter, Tangen Sentrum, ble rundt 1960 oppført nær toppen av Tangenåsen. Det lokale postkontoret ble flyttet hit fra Oksval, og ble omdøpt til Nesoddtangen. Stedsnavnet Nesoddtangen ble dermed flyttet fra bryggestedet og opp til det som en stund hadde vært kalt Tangenbyen. I senere tid (fra 2017) har enkelte ønsket å ta navnet Tangenbyen tilbake. Tangenåsen (også kalt Tangen på folkemunne) er stadig sentrum for den mest tettbefolkede, nordlige delen av kommunen, som også omfatter (listet fra sørvest til sørøst med klokken) Alværn, Bjørnemyr, Flaskebekk, Tangen (bryggestedt), Oksval, Ursvik, Hellvik, Skoklefall, Berger, og hytteområdene på Fjordvangen. Statistisk sentralbyrå betrakter disse områdene som ett sammenhengene tettsted – Nesoddtangen. Her ligger også Varden (i åsen mellom Bjørnemyr og Flaskebekk) der bl.a. brannstasjonen ligger, nær to av indre Oslofjords fineste utsiktspunkter. Her lå også tidligere det meste av kommuneadministrasjonen, som nå er flyttet til Tangenten, det nye kommunesentret på Tangenåsen.
Slaget ved Saint-Aubin-du-Cormier
Etterspillet
Allerede i september 1488 døde Frans II og etterlot seg kun et eneste barn, den 11 år gamle Anne av Bretagne. I strid med kongens ønske giftet hun seg med keiser Maximilian i desember 1490, og deretter ble Bretagne okkupert.
Nesoddtangen
Geografisk utstrekning
På den bratte vestsiden av odden, med utsikt over Oslofjorden, finnes områdene Bjørnemyr og Alværn, som nå er vokst sammen med tettstedet Nesoddtangen.
Slaget ved Saint-Aubin-du-Cormier
Etterspillet
Hundreårskrigen var ikke formelt avsluttet slik at Henrik VII av England blandet seg inn i krigen med 6 000 mann i februar 1489, deretter juli 1490 og siden 1492 med 26 000 mann. Dette løse seg da Anne av Bretagne måtte annullere sitt ekteskap med keiseren i desember 1491 for så å gifte seg med Charles VIII som deretter gikk inn i forhandlinger med Henrik VII.
Nesoddtangen
Geografisk utstrekning
Nesoddtangen brygge er identisk med Tangen brygge, som ligger aller lengst nord på halvøya. Herfra går Nesoddbåten til Aker Brygge i Oslo og Lysaker i Bærum. Ruten til Oslo er ett av Norges travleste passasjerfergesamband, men det har aldri vært bilfergetrafikk her. Eiendommen som idag benyttes som trafikkterminal buss/båt var tidligere kjent som Signalen, fordi det i tidligere tider sto en signalmast for optisk telegrafi her. Etter at denne forsvant kom en fyrlykt med tåkeklokke på samme stedet, og begrepet Signalen ble beholdt. I første halvpart av 1900-årene fantes det et hotell på eiendommen.
Slaget ved Saint-Aubin-du-Cormier
Etterspillet
I skyggen av slutten på den bretonske selvstendighetskrigen og kongemaktens seier over adelstanden, opphørte endelig hundreårskrigen helt og holdt i 1492. Med Ètaples-traktaten ble 39 år med ufred og politisk ustabilisering avsluttet mellom Frankrike og England.
Nesoddtangen
Geografisk utstrekning
Området rundt bukta like sørøst for Tangen brygge (tangen gård) eies av Nesodden kommune, og er sikret som offentlig friluftsområde. Her er det også en kystledhytte, som kan leies for overnatting av Oslofjordens Friluftsråd.
Lewis Cooper
Lewis Cooper (født 1864 i Belper, Derbyshire, England, død 12. februar 1937 i Derby, Derbyshire, England) var en engelsk fotballspiller som spilte for tre engelske klubber.
Cooper startet sin karriere i Darley Dale før han i 1885 gikk til Derby County der han spilte sin første obligatoriske kamp den 14. november 1885 mot Aston Villa. Sitt første obligatoriske mål for the Rams scoret han 30. oktober 1886 da Derby vant 4-1 over Aston Unity. Etter et par sesonger i Derby County spilte Lewis en periode for Grimsby Town før han returnerte til Derby County i juni 1888.
Da Derby debuterte i The Football League den 8. september 1888 scoret Lewis Cooper to av Derbys mål i kampen mot Bolton Wanderers.
Lewis Cooper spilte for Derby County ut 1890/91 sesongen og han avsluttet deretter sin fotballkarriere.
Kilder
Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-409-4 Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-517-1
Verdensrekorder i svømming
Verdensrekorder i svømming er den offisielle oversikten over gjeldende og tidligere svømmerekorder, slik den føres av det internasjonale svømmeforbundet FINA. Rekorder kan bli satt på langbane (50 meters bane) eller kortbane (25 meters bane). FINA registrerer verdensrekorder i følgende øvelser for både menn og kvinner:
De fleste av rekordene under ble satt av svømmere i heldekkende svømmedrakter lagd av polyuretan eller andre ikke-tekstil baserte materialer. Disse var tillatt brukt i perioden fra februar 2008 til desember 2009. Fra 1. januar 2010 må alle svømmere benytte drakter av tekstil, og det ble også innført begrensninger i størrelsen på draktene.
Kvinner
FINA registrerer ikke offisielle verdensrekorder på 4 x 50 m stafetter.
Eidsvåg
Eidsvåg kan vise til:
Kuvlungene
Kuvlungene var et norsk opprørsparti som året etter Magnus Erlingssons fall i 1184 reiste seg mot kong Sverre. Navnet «kuvlunger» (av kufl, munkehette) var et spottenavn birkebeinerne ga partiet fordi dets fører Jon, som ble utgitt for å være sønn av Inge Krokrygg, hadde vært munk i Sancta Mariae kloster på Hovedøya.
Kuvlungene vant mange tilhengere i Viken og de vant trolig stor støtte blant befolkningen på Agder og Vestlandet. De gjorde effektive streiftog både mot Nidaros og Bergen inntil det i 1188 lyktes Sverre å nedkjempe flokken og felle Jon. Det skjedde i samme periode som også opprørsflokken Øyskjeggene var aktive. Birkebeinerne påsto at Jon var en bedrager fra Bergen.
Sierra Leones flagg
Sierra Leones flagg ble offisielt tatt i bruk 27. april 1961. Flagget er en trikolor i fargene grønt, hvitt og blått. Det grønne står for jordbruk, fjell og landets naturressurser. Det blå symboliserer håpet om at den naturlige havnen i Freetown vil bidra til fred i verden. Det hvite symboliserer enhet og rettferdighet.
Fargene i flagget er de samme som går igjen i Sierra Leones riksvåpen.
Edirne
Edirne, tidligere Adrianopel, er en by i Trakia i Tyrkia, nær grensen mellom Hellas og Bulgaria. Den var hovedstad i Det osmanske rike mellom 1365 og 1453, før Konstantinopel ble rikets hovedstad. Den er i dag hovedstad i provinsen Edirne. I 2010 hadde den en estimert befolkning på 138.793, opp fra 119.298 i 2000.
Beliggenhet
Edirne befinner seg ca. 220 kilometer vest for Istanbul nær grensemøtet mellom Bulgaria, Hellas og Tyrkia, og ligger ved nordre bredd av den tyrkisk-bulgarsk-greske grenseelven Meriç (gresk Evros, bulgarsk Maritza). Sideelven Tunca (gresk Tonzos, bulgarsk Tundsja) når Edirne fra nord, omringer med sitt brede høyvannsleie den vestlige halvdel av den indre by i en stor bue, og munner øst for sentrum ut i Meriç Nehri. Derfor har byen knapt vokst noe særlig mot vest, men heller mot sørøst.
Historie
Edirne-området har vært skueplass for ikke mindre enn 16 større slag eller beleiringer, helt siden de gamle grekeres dager. Militærhistorikeren John Keegan har kalt Edirne «den mest omstridte by i verden», og forklarer dette med byens geografiske beliggenhet.
Antikken
Byen ble grunnlagt på 100-tallet e.Kr. av den romerske keiser Hadrian som Hadrianopolis (Aδριανούπολις), på stedet for den tidligere trakiske bosetningen Uskadama. Den kom senere til å bli kalt Adrianopel. Slaverne kalte byen Odrin eller Jedren. Disse navnene, greske, tyrkiske og slaviske varianter, går alle tilbake på det opprinnelig latinske navn.
Den 9. august 378 tapte i Adrianopel keiser Valens mot visigoterne (slaget ved Hadrianopolis 378), en hendelse som regnes som et av de avgjørende steg mot Romerrikets fall. På 500-tallet ble byen beleiret av avarene, og senere ble den inntatt av bulgarerne.
Senere tid
Byen tilhørte så Det bysantinske rike innen den i år 1190 ble erobret av korsfareren Fredrik I Barbarossa, som benyttet den som base for fremrykningen mot Det hellige land under tredje korstog. I 1205 ble den frankiske keiser Balduin I av Konstantinopel beseiret og tatt til fange av bulgarerne ved et slag ved Adrianopel.
I 1361 ble Edirne erobret av sultan Murad Is general Lalashahin (Lala Şâhin Paşa). Byen overtok Bursas rolle som hovedstad i Det osmanske rike i 1365 og forble, med unntak av en borgerkrigstid 1402-1413, da den til slutt seirende siden utgikk fra Bursa, hovedstad helt til år 1458, da hovedstaden ble flyttet til den nylig erobrede Konstantinopel.
I 1575 reiste sultan Selim II den mektige Selimiyemoskéen i Edirne, som var tegnet av den store ottomanske arkitekt Sinan med fire minareter av en høyde på 70,9 meter. (De er fremdeles den høyeste i det moderne Tyrkia.) Ifølge legendene har denne moskéen 999 vinduer.
Byen ble okkupert under 1800-tallet av Russland to ganger, 1829 og 1878. Den russisk-tyrkiske krig 1828-1829 ble avsluttet med freden i Adrianopel i 1829. Prut og Donau ble grense mellom de to land, og Tyrkia anerkjente Hellas' selvstendighet.
Bahá'u'lláh, grunnleggeren av bahai-troen, bodde i Edirne mellom 1863 og 1868. Han ble så forvist derfra, til Akko.
Under den siste russisk-tyrkiske krig 1877-1878 ble Adrianopel besatt av russerne den 20. januar 1878. Den 31, januar ble man der enige om fredspreliminærer og vilkår for en våpenhvile, som ble innledningen til freden i San Stefano.
Etter den russisk-tyrkiske krig 1877-78 var Adrianopels befestninger i og for seg blitt forsterket, men da første Balkankrig brøt ut i 1912, var de umoderne i likhet med kanonbestykningen, som dessuten manglet panserbeskyttelse. Den 22. oktober 1912 befynte byen, som ble forsvart av Shukru Pasja (Mehmed Şükrü Paşa) med omkring 45000 mann, å bli omringet av den 2. bulgarske armé, som i slutten av måneden ble forsterket av serbiske tropper og i mars 1913 ble ytterligere forsterket, slik at beleiringsstyrkene til slutt talte omkring 100.000 manm och omkring 140 stykker beleiringsartilleri under general Ivanovs befal. Etter langvarig beskytning og mindre gjensidige angrep satte man den 24. mars 1913 et alment angrep. Fremskutte stillinger ble inntatt den 25. mars, og den 26. mars ble byen stormet så effektivt at Shukru Pasja ved 2-tiden ble nødsaget å oppgi festningen. I preliminærfreden i London 30. mai 1913 avstod Tyrkia blant annet Adrianopel, som tilfalt Bulgaria.
Under det samme år som andre Balkankrig brøt ut besatte tyrkerne den 23. juli Adrianopel uten nevneverdig motstand fra bulgarerne, og i freden 29. september 1913 ble Adrianopel avstått til Tyrkia.
Under første verdenskrig ble Adrianopel bombardert av engelske flyvere den 14. april 1916. Etter krigets slutt tilfalt den i 1919 Hellas; dette ble bekreftet 1920 i den dog aldri ratifiserte freden i Sèvres og byen var gresk mellom 1920 og 1923. Den tilfalt imidlertid Tyrkia i Lausannefreden.
Tinea svenssoni
Tinea svenssoni er en liten sommerfugl som hører til familien ekte møll (Tineidae). I likhet med en del andre ekte møll er den knyttet til fugler, og larvene spiser ulike slags dødt animalsk materiale.
Utseende
En liten til middelsstor (vingespenn 9-16 millimeter), gråbrun møll. Antennene er trådformede og vel to tredjedeler så lange som forvingene. Forkroppen og forvingene er gråbrune, hodet noe lysere, forvingen har en liten, mørkere flekk i den ytre delen. Arten er ganske lik flere andre arter i slekten Tinea. Bakvingene er blekt gråbrune.
Levevis
Denne arten ble først beskrevet i 1965 og den er regnet for å være forholdsvis sjelden. Den lever i gamle fuglereir, der larvene eter fjær og annet dødt, animalsk materiale. Den er blant annet funnet i reir av låvesvale og i fuglekasser med kvinand-reir. De voksne møllene finnes i juli-august.
Utbredelse
Den ser ut til å ha en ganske begrenset utbredelse og er bare kjent fra Norge, Sverige, Finland, Estland og Latvia. I Norge er den funnet i Oslo-området og i indre strøk nord til Nord-Trøndelag.
Moriafjellet
Moriafjellet (Moria, hebraisk:, i betydningen «innsatt/valgt av Herren»; arabisk: مروة, Marwah) er det sted hvor Gud beordret Abraham til å ofre Isak for å vise sin lydighet, i henhold til Første Mosebok. Det er navnet på en fjellkjede, men tradisjonelt er Moria blitt tolket som navnet på et bestemt fjell hvor dette skjedde framfor hele fjellkjeden. Kong Salomo av Israel skal siden ha bygd sitt tempel her, i henhold til Andre Krønikebok, noe som knytter stedet til Jerusalem.
Bibelske referanser
Navnet Moria opptrer to ganger i den hebraiske Bibelen (det gamle testamente):
Diskusjon og spekulasjon
I Andre Krønikebok er det fortalt at lokaliseringen av «treskeplassen til jebusitten Ornan» er på fjellet Moria, og at tempelet til kong Salomo ble bygd på dette gulvet. Det har ført til antagelsen i rabbinertradisjonen at dette stedet var på toppen av Moria.