cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dodraugen
Dodraugen er navnet på et monster som bor i toalettet og trekker barn ned i kloakken. Skikkelsen og navnet ble først brukt i en norsk eventyrparodi som ble utgitt på plate i 1980.
Bakgrunn
Fortellingen om Dodraugen ble opprinnelig presentert i komikeren Rolv Wesenlunds sketsj For dei minste 1. Der parodierer han en nynorsktalende eventyrforteller, lett basert på den populære barnetimeonkelen Ingebrigt Davik. Parodien ble første gang utgitt på LP-platen Geilokameratene – Det er ingen skam å snu i 1980. Navnet Dodraugen er et ordspill på sjøgjenferdet draugen. Wesenlund nevner såvidt også Kloakkongen og Septikknissen i teksten sin. Som en oppfølger til Dodraugen laget Wesenlund også figuren Mjølkeheksa.
Vuelta a España 2004
Den '''59. utgaven av Vuelta a España''' ble arrangert fra 4. til 26. september 2004. Etter 21 etapper på totalt 3034 kilometer vant Roberto Heras 30 sekunder foran Santiago Pérez.
Etter seier på lagtempoen preget US Postal rittets første halvdel ved at fire av lagets ryttere (Floyd Landis, Max van Heeswijk, Benoit Joachim og Manuel Beltran) byttet på å bære den gyldne ledertrøya. Etter den 12. etappen overtok tittelforsvareren Roberto Heras ledelsen i sammenlagtkonkurransen og beholdt den resten av rittet.
Laget som overrasket mest var Comunidad Valenciana-Kelme, som fikk fire etappeseire, lagkonkurransen og hadde tre ryttere blant de ti beste i sammendraget.
Sprinteren Alessandro Petacchi vant fire etapper.
Kombinasjonskonkurransen
Poengene i kombinasjonskonkurransen regnes ut ved å summere plassering i de andre konkurransene
Andøya Space
Andøya Space AS, tidligere Andøya Space Center og Andøya Rakettskytefelt, er et senter for oppskyting av forskningsraketter og slipp av vitenskapelige ballonger. Andøya Space er lokalisert i Oksebåsen på Andøya, som ligger 5 km sørvest for Andenes i Andøy kommune i Nordland fylke. Anlegget er også utstyrt med en rekke bakkeinstrumenter som benyttes i utforskningen av det nære verdensrom. Det fokuseres særlig på den polare atmosfæren i høydeområdet mellom 70 og 2,000 kilometer.
Andøya Space er en av Nord-Norges mest høyteknologiske bedrifter og har 110 ansatte.
Den første raketten, «Ferdinand I», ble skutt opp 18. august 1962 for å studere den polare ionosfæren. Ved årsskiftet til 2012 var det sendt opp mer enn 1,000 raketter fra Andøya Rakettskytefelt.
Andøya Space har et utstrakt samarbeid med en rekke internasjonale forskningsmiljøer, og siden 1962 har mer enn 100 universiteter og forskningsinstitutter fra hele verden benyttet seg av anleggets tjenester.
Andøya Space er et aksjeselskap hvor 10 % av aksjene eies av Kongsberg Defence & Aerospace, og 90 % eies av Nærings- og handelsdepartementet, som igjen forvaltes av Norsk romsenter.
Andøya Space driver også SvalRak på Svalbard.
Andøya Space har ukentlig elever fra Andøy videregående skole, der det finnes en egen linje for romteknologi for 3. årselever som har gått Data og Elektronikk.
Raketthendelsen på Andøya januar 1995
25. januar 1995 var det en spesiell hendelse på Andøya ved at en rakett som ble skutt opp fra rakettskytefeltet utløste alarmberedskap i Russland. Den ble fanget opp av radar og tatt for å være en amerikansk Trident-missil skutt opp fra en amerikansk ubåt i Norskehavet. Bildene av Boris Jeltsin med atomkofferten sin gikk verden rundt, før man oppdaget at rakettens bane var feilberegnet av russerne. Raketten som ble skutt opp var en Black Brant-rakett som passerte over Svalbard. Hvorfor det skulle kunne være noen grunn til å tro at dette var en militær rakett er uvisst. Alle varslingsprosedyrer før oppskytningen var fulgt. Dette betyr at også Russland hadde fått beskjed om den planlagte oppskytningen, noe som er en del av standard prosedyre før oppskyting av rakett fra Andøya Space.
Sturla Berg-Johansen
Sturla Berg-Johansen (født 5. september 1967) er en norsk stand-up-komiker, skuespiller og programleder for flere underholdningsprogrammer i fjernsyn.
Opptredener og arbeid
Sturla Berg-Johansen vokste opp i Tønsberg i Vestfold, der han begynte skuespillerkarrieren i Tønsberg Amatørteater. Han arbeidet i Vingreiser på slutten av 1980-tallet, blant annet med underholdning for turister på Mallorca og Tenerife. I 1989 reiste han på turné i Norge med sitt eget Luftgitarshow, men fikk sitt gjennombrudd først med en Leif Juster-imitasjon under Dan Børge Akerøs revykonkurranse på TV 2 i 1992. Etter dette ble det flere gjesteopptredener i norsk fjernsyn og enmannshow på restauranter, puber og teatre og for firmaer. Han hadde også mindre skuespillerroller i Tønsberg.
Berg-Johansen har også hatt flere revy- og teaterroller, blant annet i farsen Kona eller livet, som ble spilt på Østfold-dialekt, og i mindre Shakespeare-oppsetninger, framført som lokale sommerforestillinger i Thaulowhullet i Frodeåsen i Tønsberg. I 2007 opptrådte Sturla Berg-Johansen blant annet i et sommershow i Stavern sammen med komikeren Tommy Steine.
Privatliv
Berg-Johansen levde i flere år med rusmiddelavhengighet, noe han har spøkt selvironisk om i flere standup-show siden. Han har fra 2000 vært avholdsmann.
Berg-Johansen har holdt flere foredrag, særlig om rusforebygging for ungdom, helsepersonell og politi.
Den 25. februar 2009 stod Berg-Johansen åpent frem som homofil under premieren på sitt eget sceneshow Damenes Aften på revyteateret Chat Noir i Oslo.
Den 24. oktober 2019 bekreftet han et forhold til en 20 år yngre kunstner.
Rungstedlund
Rungstedlund er et landsted med tilhørende parkområde ved Strandvejen i Rungsted, Hørsholm kommune nord for København i Danmark. Stedet huser også Karen Blixen Museum.
Landstedets historie
Den eldste delen av Rungstedlund stammer fra ca. 1680 da stedet tidligere har vært vertshus med tilhørende landbruk. På vertshuset har flere berømte personer oppholdt seg, bl.a. Ludvig Holberg og Johannes Ewald. Ewald var nedbrutt av gikt og alkohol og var i pleie på vertshuset i perioden 1773–1776. Han skrev mange av sine dikt mens han var på Rungstedlund, blant annet Rungsteds Lyksaligheder – En Ode. Oppholdet ga han også inspirasjon til syngespillet Fiskerne fra 1779 med den danske kongesangen Kong Christian stod ved højen mast.
Vertshuset ble lagt ned i 1803 og etter det ble gården utelukkende drevet som landbruk. Senere ble landbruket slått sammen med de nærliggende eiendommene Rungstedgaard og Folehavegaard. I 1879 ble de fire eiendommene kjøpt av Wilhelm Dinesen, Karen Blixens far.
Det Danske Akademi, som ble stiftet i 1960, har siden forfatterens død i 1962 hatt fast tilhørighet på Rungstedlund.
Rungstedlund forvaltes av Rungstedlundfonden, stiftet av Karen Blixen og hennes søsken i 1958 med det formål å oppretholde et fuglereservat i den parken som hører til eiendommen. Parken er på 16,6 hektar.
Karen Blixen Museum
Karen Blixen ligger begravet i parken ved foten av Ewalds Høj, som er oppkalt etter forfatteren Johannes Ewald.
Himmelseng
En himmelseng er en type seng med tak eller panel, kalt «himmel», gjerne holdt oppe med fire vertikale stolper – én plassert i hvert hjørne. Disse sengene har historisk blitt brukt for å vise velstand.
Himmelsenger i Norge
Himmelsengen ble utbredt i norske bygdestrøk. Til og med i de mest avlukkede bygdene som Setesdal ble himmelsenger populært så tidlig som på 1700-tallet. Disse var ofte formet i en renessansestil. Slike senger ble brukt i Norge så sent som på 1800-tallet.
Nutrio
Nutrio (etablert 1992 i Trondheim, nedlagt 1994) var en norsk jazzgruppe med Eldbjørg Raknes vokal og komposisjon, Christian Wallumrød piano og Arve Henriksen trompet. Gruppen fremkom i studentmiljøet på Jazzlinja (NTNU). De fremførte musikk til lyrikk av bl.a. Dorothy Parker og Karin Boye, og gjennomførte turne i Norge og Tyskland. Man finner også den amerikanske «NuTrio», ledet av Mark Taylor.
Erlitoukulturen
Erlitoukulturen (forenklet kinesisk: 二里头文化, tradisjonell kinesisk: 二里頭文化, pinyin: Èrlǐtóu wénhuà; 1900 til 1500 f.Kr.) er arkeologenes navn på en tidlig bronsealderkultur i Kina. En radiokarbondatering i 2007 har ført til et foreslått smalere tidsspenn, fra 1750 til 1530 f.Kr.
Kjennetegn og levninger
Fortidslevningene i Erlitou ble oppdaget i 1959, og er forblitt det største utgravningsområdet som kan knyttes til Erlitoukulturen. Funnene er spredd ut over et område på 3 km². Erlitou monopoliserte produksjonen av bronsekar for rituell bruk.
Etter at Shang-dynastiet vokste frem gikk det kraftig tilbake med Erlitou, men stedet forble bebodd også i Shang-tidens første fase.
Det er mulig at Erlitoukulturen utviklet seg fra Longshankulturen.
Slaget om Xinkou
Slaget om Xinkou (13. september – 11. november 1937) var det andre av de 22 større slagene som fant sted mellom den nasjonale revolusjonshær og den japanske hæren under den andre kinesisk-japanske krigen. Det sluttet med en japansk seier.
Opptakt
Etter slagene ved Nankou besatte Chahar ekspedisjonsstyrke fra den japanske Kwantungarmé Datong i Shanxi-provinsen og begynte deres angrep mot Yenbei-området. Den 5. japanske divisjon innledet deres angrep fra Hebei med å marsjere østpå og erobre byene Guanglin, Linchou og Hungyuan i det nordvestlige Shanxi.
I slutten av september beordret den japanske kommandanten Itagaki Seishiro 5. divisjon og Chahar ekspedisjonsstyrke til å innlede angrepet på den kinesiske forsvarslinjen langs den indre kinesiske mur i Shanxi. Sjefen for 2. krigssone, Yan Xishan, beordret de kinesiske troppene til å trekke seg tilbake og bygge opp en forsvarslinje i Niangziguan og Pingxingguan. Selv etter at den 8. armé under Lin Biao med hell hadde lokket den japanske hæren i bakhold i slaget ved Pingxingguan, led de kinesiske forsvarerne store tap under japansk artilleribombardement og stridsvognangrep og ble tvunget til å trekke seg til Wutaishan og oppstille en ny forsvarslinje ved Xinkou.
Slaget om Xinkou
Yan Xishan samlet alle sine kinesiske tropper til rådighet under sin kommando for å stå fast ved Xinkou fordi dette stedet er flankert av Wutaishan og Yunzhonshan, som er fordelaktig å forsvare og samtidig er porten til Taiyuan, hovedstaden i Shanxi. Den 1. oktober ga den japanske sentralkommandoen Itagaki Seishiro ordre om å føre 5. divisjon og Chahar ekspedisjonsstyrke i det siste angrepet på Taiyuan. Samme dag beordret den kinesiske nasjonalistregjeringens militærkommisjon den 14. armégruppe (under kommando av Wei Lihuang) til å kjempe mot japanerne ved Xinkou. Den 14. armégruppe og Yan Xishans åtte arméer organiserte et frontalt forsvar av Xinkou, mens 18. armégruppe (uten 120. divisjon) samt 101. divisjon, 73. divisjon og den nylig oppstilte 2. divisjon organiserte forsvaret på den høyre flanken langs Sutou-elvens sørlige bredde under ledelse av Zhu De. En divisjon ble sendt til fiendens bakområde for å forstyrre hans venstre flanke. 6. armégruppe, som bestod av to divisjoner og en brigade, utgjorde det kinesiske forsvaret på venstre flanke sammen med 120. divisjon (under kommando av Yang Aiyuan), konsentrerte sine styrker ved Heiyu og Yangfangkou, mens en divisjon ble sendt inn i fiendens bakområde for å forstyrre hans høyre flanke. 34. og 35. armé lå i reserve under kommando av Fu Zuoyi og skulle sikre områdene Dingxiang og Xinxian.
2. oktober innledet 2. brigade fra Chahar ekspedisjonsstyrke deres angrep på Gouxian (nå Gouyangxian), og 19. armés kinesiske forsvarere avviste angrepet inntil 9. oktober, da Gouxian falt i japanske hender. 15. brigade fra Chahar ekspedisjonsstyrke marsjerte rundt om Gouxian og angrep Yuanping hvor de kom i kamp med 34. armés 196. brigade under kommando av Jiang Yuzhen. Etter intense nærkamper ble de kinesiske soldatene utslettet og japanerne tok Yuanping 12. oktober. På dette tidspunktet var invasjonsstyrken klar til å rykke mot Xinkou.
På grunn av den uheldige utviklingen på slagmarkene måtte den kinesiske hærsjefen Wei Lihuang reorganisere forsvarslinjen 2. oktober. Han plasserte den 9., 61. og 35. armé slik at de dannet en sentral forsvarslinje langs Xinkoupassene mens 14. arme, 71. og 66. divisjon under kommando av Li Mo'an utgjorde den venstre flanken som hadde kontroll over Yunzhongshan-området. 33., 17. og 15. armé utgjorde den høyre flanken med kontroll over Wutaishan.
13. oktober anførte Itagaki Seishiro 50 000 japanske tropper i et stort angrep mot Xinkou. 5. divisjon var på venstre fløy og konsentrerte sitt angrep om Nanhuaihua; mens 15. brigade var på høyre fløy med fokus på Dabaishui og 2. brigade var bakenfor og forsvarte den indre kinesiske mur. 5. divisjon rådet over mer enn 30 fly, over 40 tunge kanoner og over 50 stridsvogner til å understøtte infanteriets angrep, mens de sentrale kinesiske forsvarsstyrkene benyttet det fordelaktige terrenget til å yte hard motstand tross mangel på ildkraft. Slagene rundt Xikou pågikk i dagevis, og stillingen i Nanhuahua ble erobret og gjenerobret mange ganger. 16. oktober begynte den sentrale kinesiske forsvarsstyrken et stort motangrep for å erobre det høytliggende terrenget ved Nanhuahua. Under dette slaget ble den 9. armés sjef, Hao Mengling, den første kinesiske generalen som ble drept i kamper under den andre kinesisk-japanske krig. Tross hans død fortsatte den 61. armés sjef Chen Zhangjie og senere den 19. armés sjef Wang Jingguo med å lede forsvaret av Xinkou, og det lyktes dem å holde deres forsvarsstilinger. I denne perioden gjennomførte kommunistenes 8. armé atskillige geriljaangrep i de japanske troppers bakområder ved Lingqiu, Guangling, Weixian, Pingxingguan, Ningwu og Yanmenguan. Kvelden 19. oktober angrep 769. regiment fra 120. divisjon med hell Yangmingbao flyplass og ødela 24 japanske fly på bakken.
Forsvaret av Niangziguan
Den kinesiske regjeringens militærkommisjon ga troppene i den 1. krigssone ordre om å etablere forsvarsstillinger ved Niangziguan, med 7. og 30. divisjon i sentrum, 3. divisjon på høyre fløy og 14. armégruppe på venstre fløy. Kommandoen over denne operasjonen ble tildelt Huang Shaohong, den nestkommanderende i 2. krigssone.
Den 11. oktober erobret 20. japanske divisjon Jingxing. Japanerne brukte kun en del av deres tropper til å angripe Niangziguan, mens deres hovedstyrke marsjerte utenom og erobret Jiuguan. Med forsvarerne ved Niangziguan praktisk tatt omringet på dette tidspunktet, beordret Yan Xishan hurtig 26. armé under Sun Lianzhong, som var stasjonert i det nordlige Shanxi til å rykke til Niangziguan og organiserte og gjennomførte motangrep, men gjenerobret ikke Jingxing som planlagt. 21. oktober ble 20. divisjon forsterket med 109. divisjon og fortsatte deres angrep på Niangziguan fra sør, med støtte fra japanske bombefly og jagere. 26. oktober lyktes det fire japanske kommandobataljoner å bryte igjennom den kinesiske 3. armés forsvar ved Ceyuzhen og bryte gjennom forsvarslinjen ved Niangziguan. De kinesiske troppene ble tvunget til å trekke seg tilbake til Taiyuan, og ble forfulgt av de japanske angriperne langs Shijiazhuang – Taiyuan-jernbanen. Den 11. november erobret de japanske troppene Shouyang etter å ha slått tilbake et bakholdsangrep fra 41. armé. På dette tidspunktet ble alle kinesiske tropper ved Xinkou beordret til å trekke seg tilbake til Taiyuan for å unngå å bli omringet av fienden, og den japanske hæren hadde endelig vunnet slaget om Xinkou.
Konklusjon
Slaget om Xinkou var første gang det var storstilt samarbeid mellom provinshæren (Yan Xishans Shanxi tropper), folkets befrielseshær (8. armé), og Chiang Kai-sheks sentrale armé (14. armégruppe) under den andre kinesisk-japanske krigen. Selv om de kinesiske forsvarerne kjempet tappert på en enhetlig front mot fienden i dette felttoget, betydde en betydelig underlegenhet i ildkraft at de kinesiske troppene led store tap. I en personlig beretning skrev general Li Mo'an at det eneste våpenet det kinesiske infanteriet hadde mot japanske stridsvogner var molotovcocktails, og mange forsvarere på venstre fløy ble simpelheten kjørt over av stridsvogner. Etter dette slaget og det etterfølgende slaget omkring byen Taiyuan, hadde kineserne i praksis mistet kontrollen over det nordlige Kina og motstanden innskrenket seg til mindre geriljaangrep bak fiendens linjer.
Trindade do Sul
Trindade do Sul er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Istros
Istros eller Histria (gresk: Ιστριη) var i antikken en gresk koloni eller polis (πολις) i Donaudeltaet ved Svartehavet, etablert av greske innbyggere fra Miletos som ville handle med det lokale folket geterne. Den ble den første greske by på det som i dag er rumensk territorium. Den greske geografen Skymnos fra Khíos (ca. 110 f.Kr.) daterte byen til 630 f.Kr. mens Eusebius av Cæsarea, noen århundrer senere, daterte den til 657–656 f.Kr., det vil si på samme tid som den 33. olympiske leker. De første dokumenterte mynter på rumensk område var sølvdrakme på 8 gram som ble preget i Istros i året 480 f.Kr.
Arkeologisk bevis synes å bekrefte at all handel med innlandet fulgte opprettelsen av Istros. Reisende handelsfolk nådde innlandet via Istros og Donaudalen, demonstrert av funn med attiske svartfigur-keramikk, mynter, ornamentale objekter, en jonisk lebes og mange fragmenter av amforaer. Amforaer har blitt funnet i stort antall i Istros, en del har vært importert, men andre har vært produsert lokalt. I løpet av arkaisk og klassisk tid da Istros hadde sin blomstringstid, lå den lokalisert i nærheten av fruktbar åkerland. Byen fungerte som handelshavn kort tid etter dens etablering med fiske og jordbruk som ekstra kilde for innkomst. Ved år 100 e.Kr. var derimot fiske blitt bortimot den eneste gjenværende kilde for innkomst.
Rundt 30 e.Kr. ble Istros en romersk by. I løpet av den romerske perioden fram til 200-tallet ble det bygd templer for romerske guder, foruten et offentlig bad og villaer for de rike. Til sammen eksisterte byen i rundt tolv århundrer som begynte med den arkaiske greske periode og varte fram til den romerske bysantinske periode. Byen lå ved Halmyrisbukta og denne ble gradvis fylt opp av avleiringer og tilgangen til Svartehavet ble til sist avskåret. Handelen fortsatte fram til 500-tallet. Fiendtlige angrep fra avarer og slavere på 600-tallet ødela byens festning bortimot fullstendig, og befolkningen flyttet vekk. Navnet og byen gikk deretter tapt i historiens mørke.
Geografisk setting
Oldtidens Istros lå på en halvøy, bortimot 5 km øst for dagens moderne rumenske kommune Istria ved kysten av Dobrudsja. Oldtidens kystlinje har siden blitt omformet til de vestlige breddene av innsjøen Sinoe ettersom siltavleiringer dannet en grunne som stengte av kystlinjen. Dagens innsjø Sinoe var på den tiden en åpen bukt ut mot Svartehavet, mens den andre bukten på den sørlige kysten fungerte som havn. Akropolis med byens helligdommer ble etablerte på det høyeste punktet. Bosetningen selv lå 800 meter vest for akropolis. Bosetningen hadde gater med brolegging av stein og en sterk forsvarsmur beskyttet byen. Vann ble samlet langs en 20 meter lang akvedukt.
Arkeologi
Ruiner fra bosetningen ble først identifisert i 1868 av den franske arkeologen Ernest Desjardins. Arkeologiske undersøkelser og utgravninger ble påbegynt av Vasile Pârvan i 1914, og fortsatte etter hans død i 1927 av flere arkeologigrupper ledet suksessivt av Scarlat and Marcelle Lambrino (1928–1943), Emil Condurachi (1949–1970), Dionisie Pippidi, Petre Alexandrescu og Alexandru Suceveanu. Histria Museum, opprettet i 1982, har utstillinger av flere av disse funnene. Utgravningsprosjektet og stedet er framstilt i filmen The Ister (2004), regissert av David Barison og Daniel Ross.
Donald A. Glaser
Donald Arthur Glaser (født 21. september 1926 i Cleveland i Ohio, død 28. februar 2013 i Berkeley i California) var en amerikansk fysiker og nevrobiolog. Han ble tildelt nobelprisen i fysikk i 1960 «for oppfinnelsen av boblekammeret».
Glaser fullførte sin Bachelor of science i fysikk og matematikk ved Case Western Reserve University i 1946, og fullførte sin filosofiske doktorgrad i fysikk ved California Institute of Technology i 1949. Han aksepterte en stilling som instruktør ved University of Michigan og ble forfremmet til professor i 1957. Videre ble han en del av fakultetet ved University of California, Berkeley som professor i fysikk i 1959. I denne tiden omfattet hans forskning kortlevde elementærpartikler. Boblekammeret tillot ham å observere mønstrene og levetiden for partiklene.
Fra 1962 endret Glaser forskningsfelt til molekylærbiologi og han startet med et prosjekt om kreft indusert av ultrafiolett stråling. I 1964 ble han gitt tilleggstittelen professor i molekylærbiologi. Glasers stilling (fra 1989) var professor i fysikk og nevrobiologi. Glaser sovnet stille inn den 28. februar 2013 i en alder av 86 år.
Ingvill Måkestad Bovim
Ingvill Måkestad Bovim (født 7. august 1981 i Odda) er en norsk friidrettsutøver (mellomdistanseløp). Fra 2010 til 2020 var hun innehaver av norsk rekord på 800 meter. Bovim representerte Idrettslaget Korlevoll frem til 2007, da hun flyttet til Oslo og meldte overgang til Idrettsklubben Tjalve. Hun var mellom 2010 og 2013 medlem av IL Gular. Før 2014-sesongen flyttet hun tilbake til Oslo, og meldte overgang til Bækkelagets SK.
2010
I Bislett Games presterte hun en sterk tid på 3000m med 8.54,57 (19. mai).
Senere satte hun ny personlig rekord på 1500 meter med tiden 4.04,22 i Diamond League i Paris i juli 2010, noe som gjør henne til den nest raskeste norske utøveren på distansen gjennom tidene, bak Grete Waitz.
10. august 2010 slettet Bovim Randi Langøigjelten Bjørns 29 år gamle rekord på 800 meter i stevnet Folksam GP i Göteborg med tiden 2.00,82. Den 1. september samme år forbedret hun rekorden til under 2 minutter med 1.59,82 under et stevne i Zagreb.
I november 2010 fikk hun tildelt prisen som årets kvinnelige utøver av stiftelsen Friidrettens Venner.
2011
I innendørssesongen klarte hun å forbedre den norske innendørsrekorden over 1500m to ganger, sist på 22. februar til 4.08,65 min da hun deltok i et internasjonalt stevne i Globen i Stockholm.
I VM i friidrett 2011 gikk hun videre fra kvalifiseringen med 8. beste tid på 1500 meter, med 4.08,26. I seminfinalene løp hun i det andre, og raskeste heatet. Der ble hun nummer fire og direkte kvalifisert med tiden 4.08,03, en tid som også holdt til totalt 4. beste tid i semifinalene. I finalen hang Måkestad Bovim fint med i det forholdsvis rolige åpningstempoet. En drøy runde før mål falt tre konkurrenter like bak henne, deriblant favoritten Maryam Yusuf Jamal og outsideren Morgan Uceny. I spurten fulgte Måkestad Bovim hele veien inn og ble nummer 6 med tiden 4.06,85. Jennifer Barringer Simpson fra USA vant gullet på 4.05,40, foran britiske Hannah England og spanske Natalia Rodriguez.
Senere på året, i et stevne i Rieti, slo hun Simpson, og løp inn på 4.04,12. Dette var sesongbestenotering for henne, og hennes nest beste tid noensinne.
2012
Måkestad Bovim hadde en noe brokete oppkjøring i olympiasesongen, men klarte å overbevise i et Diamond League-stevne i Paris i begynnelsen av juli med en tid på 1500 m som lå klart under OL-kravet (4,03,71). Dagen før hun skulle løpe forsøksheatet i OL i London måtte hun bryte treningen på grunn av sterke smerte i høyre bein og fikk påvist en delvis avrivning av akillessenen. I desember 2012 bekjentgjorde hun at hun var gravid.
2013-14
Grunnet skaden og graviditeten konkurrerte hun ikke i 2013. Hun konkurrerte for første gang etter skaden, i Sentrumssprinten i Oslo i april 2014. Hun vant dette løpet. I Lag-EM i friidrett 2014 i Tallinn i slutten av juni var Måkestad Bovim sterkt delaktig til at Norge kom på annenplass i First League, og kvalifiserte seg til å delta i Super League i Lag-EM 2015. Hun vant 1500 meter, og kom på annenplass på 800 meter.
Hun løp inn til syvendeplass i Diamond League-stevnet i Glasgow i juli, med årsbestetiden 4.04,33. Denne tiden forbedret hun senere samme måned, da hun løp inn til tredjeplass i et stevne i Heusden i Belgia, med tiden 4.04,11. I august deltok hun i EM i friidrett 2014, der hun nådde finalen på 1500 meter. I finalen endte hun på 9.-plass.
I NM i friidrett 2014 vant hun 1500 meter, og fikk med det sitt tredje NM-gull på denne distansen. I oktober opererte hun en skade i venstre hæl, etter at hun hadde slitt med smerter gjennom 2014-sesongen.
2015
Hun trente seg opp etter operasjonen i første del av 2015, og var bl.a. i Sør-Afrika. Hun gjorde comeback i Sollentuna i juni, og løp der 3000 meter på 9.02,55. I et stevne i Liège i Belgia måtte hun hoppe over en utøver som falt foran henne, og landet feil og ble skadet igjen. Hun stod over både NM og VM på grunn av dette.
2016
I februar deltok hun i et 10 km løp i Sør-Afrika, og kom på annenplass med 34:47. I Diamond League-stevnet i Shanghai i mai kom hun i mål sist på 1500 meter, med 4.14,12.
Hun gikk til finalen på 1500 meter i EM i friidrett 2016, etter at hun fikk 6. beste tid i innledningsheatet, med 4:11,54.
2018
I Oslo Maraton 2018 kom hun på tredjeplass i «10 for Grete» (10 km), og hun kom også på tredjeplass på Hytteplanmila 2018.
Privatliv
Måkestad Bovim er gift med tidligere OL-seiler Frode Bovim. De fikk en sønn 30. april 2013.
Grave
Grave kan være:
UU
UU, Uu, uU og uu kan vise til
Tani Stafsula
Dritan «Tani» Stafsula (født 16. juli 1981 i Tirana, Albania) er en finsk/albansk fotballspiller som tidligere har spilt for Bodø/Glimt. Tidligere har han spilt for AC Oulu i 2003, og etter det i den finske klubben AC Allianssi fra 2004 til 2005.
Tani Stafsula kom til Bodø/Glimt før 2006 sesongen fra finske AC Allianssi. Han var mye inn og ut av førstelaget siden han konkurrerte om plassen med Stig Arild Råket og Roy Miller. Etter halvspilt sesong kom Trond Olsen tilbake til Glimt fra Lillestrøm og Stafsula ble for alvor skjøvet ut av førstelaget. Stafsulas to første mål for Glimts A-lag kom i cupens 1. runde mot Steigen 10. mai 2006.
Stafsula har returnert til Bodø/Glimt foran 2008-sesongen, men ble etterhvert fristilt fra kontrakten med Bodø/Glimt den 18. juni 2008.
Largo
Largo har flere betydninger
Jacques Moser
Han var med i turn-VM i 1922. Her ble det bronse i lagkonkurransen, bak lagene fra Tsjekkoslovakia og Jugoslavia. Dette var Frankrikes eneste medalje i dette VM.
Sūtraen med uendelig mange betydninger
Sūtraen med uendelig mange betydninger (rekonstruerte sanskrit-titler: *amitārtha sūtra og *anantanirdeśa sūtra; devanagari: अ्इतार्था सूत्र og अनन्त निर्देश सूत्र; tradisjonell kinesisk: 無量義經; pinyin: wúliángyì jīng, koreansk: 무량의경, hangul: muryangŭi kyŏng; japansk: ムリョウギキョウ; rōmaji: muryōgi kyō; vietnamesisk: vô lượng nghĩa kinh) er en hellig tekst innenfor mahāyānabuddhismen. Teksten er bevart i den kinesiske buddhistiske kanon, og ble oversatt til kinesisk i én bokrull i året 480 e.Kr. av munken Dharma-jātayaśas (曇摩迦陀耶舍, Tánmó jiātuóyēshè) fra Magadha, India. I en kinesisk katalog over oversettelser som ble samlet mellom år 627 og 649, «nedtegnelse om fortidige og nåtidige oversatte skrifter» (古今譯經圖紀, gujin yijing tu ji), heter det at oversettelsen fant sted «i det tredje år av Jiànyuán (keiser Gao) i Chao-t'ing klosteret (朝亭寺) i Guangzhou under det sørlige Qi-dynastiet.» Samme år ble en annen oversettelse foretatt av den indiske munken Guņabhadra, som også kom fra Magadha, men denne oversettelsen gikk tapt i året 730.
Sūtraen med uendelig mange betydninger er ikke bevart på sanskrit, og finnes heller ikke i den tibetanske buddhistiske kanon. Flere vestlige orientalister beskriver sūtraen som en apokryfisk tekst, som sammen med sutraen om evig liv og Amitabhasutraen bidro til å forme det rene lands buddhisme i Kina. I så måte er den blitt karakterisert som en retrospektiv konstruksjon.
Første kapittel av lotussūtraen omtaler en tekst med samme tittel. I oversettelsen til Kumārājīva heter det at «på denne tid forkynte den verdensærede Ene (Buddha)... den mahāyāna sūtra som kalles «uendelig mange betydninger» (sanskrit: anantanirdeśa-pratișțhāna)... Da Buddha var ferdig med å forkynne denne sūtra, satte han seg med benene sine i kors i lotus-stillingen, og gikk inn i den samādhi som befinner seg i dimensjonen av uendelig mange betydninger». Tiāntáiskolen i Kina betraktet denne lille teksten som en prolog til lotussūtraen. På samme måte betraktet den sūtraen om meditasjon på Samantabhadra som en epilog til kapittel 28 av Kumārājīvas oversettelse. De tre tekstene ble gruppert sammen under navnet «den trefoldige lotussūtraen». I Japan ble denne tradisjonen overtatt av skolen Tendai-shū og av den religiøse reformatoren Nichiren (1222–1282). Nichiren kalte lotussūtraen for Hokkekyō Ichibu Hachikan Niju Happon – «lotussūtraen, en bok, 8 bind, 28 kapitler». Og disse tre tekstene kalte han Hokkekyō Jikkan – «ti bind av lotussūtraen».
Tidlig på 800-tallet skrev Saichō (767–822), grunnleggeren av Tendai-shū, en kommentar til teksten i tre bokruller under tittelen Muryogi kyō ron (注無量義經, ちゅうむりょうぎきょう).
I buddhismen har begrepet «uendelig mange betydninger» to forskjellige former for meningsinnhold. På den ene side kan det referere til de utallige tilsynekomster av fenomener i den fysiske, synlige verden, som frembringes av den eneste sanne, rene verden. På den andre side kan det referere til kilden til den uendelige mengden med fenomener. Denne kilden er «de ti slikheter», som er det sanne aspektet ved alle ting, den sanne natur til alle former i universet. I lotussūtraen brukes begrepet om en form for samādhi, en bevissthetstilstand hvor man er ett med denne kilden.
Innhold
I tre kapitler forklares de uendelig mange betydninger av den éneste sanne natur:
Dydenes praktisering
Tekstens første kapittel er en hymne til Buddhas tre kropper.
Skoppum stasjon
Skoppum stasjon er en jernbanestasjon i Horten kommune i Vestfold fylke. Stasjonen ble åpnet i 1881 da Vestfoldbanen sto ferdig, 1971 ble stasjonen fjernstyrt. 2007 ble det besluttet å fjerne Hortenlinjen som tidligere gikk mellom Skoppum og Horten havn.
Det bygges dobbeltspor mellom Nykirke og Barkåker, klar innen 2024. Det er planlagt ny Skoppum stasjon rett sør for riksvei 19 ved Viulsrød, ca. 2 km sørvest for dagens stasjon.
Produktansvarsloven
Lov om produktansvar (produktansvarsloven) av 23. desember 1988 nr. 104 : med endringer, sist ved lov av 30. august 2002 nr. 67 (i kraft 1. januar 2003) ISBN 82-02-24811-6
Lov om produktansvar trådte i kraft i 1988, og dens virkeområde er "det erstatningsansvar en produsent har for skade som voldes av produkt framstilt eller satt i omsetning som ledd i hans yrke, ervervsvirksomhet eller dermed likestilt virksomhet". Begrepet "produsent" blir i loven definert til å gjelde tilvirker så vel som forhandler, importør o.a.
Produktansvar er et ansvar for følgeskader på grunn av sviktende produktkvalitet. Det stilles stor krav til produsentenes evne til å forestille seg mulig bruk – og misbruk – av produktene.
Familiepedagogisk utvalg
Familiepedagogisk utvalg ble oppnevnt av det daværende Kirke- og undervisningsdepartementet i april 1984 for å utrede behovet for opplysnings- og støttetiltak for foreldre, skissere rammer for innholdet i slikt arbeid og vurdere hvem som bør ha ansvar for familiepedagogiske tiltak og hvordan slikt arbeid kan organiseres.
Utvalget leverte sin utredning til statsråd Kjell Magne Bondevik 13. januar 1986. Utredningen ble kort tid etter utgitt i bokform på Universitetsforlaget under tittelen ''Familie og oppdragelse. Hva kan gjøres for å støtte foreldrene i oppdragelsesarbeidet?''
Harald Schwenzen
Harald Stammann Fries Schwenzen (født 18. mai 1895 i Glücksburg i hertugdømmet Slesvig i Tyskland, død 16. april 1954 i Oslo) var en norsk skuespiller og filmregissør. Han opptrådte på Nationaltheatret og er blant annet kjent for å ha spilt roller som Don Carlos og Peer Gynt.
Siden han var formann i Skuespillerforbundet ble han arrestert flere ganger under okkupasjonen, og satt i fangenskap i Tyskland i årene 1944–45.
Han debuterte som filmskuespiller i 1920 i Victor Sjöströms filmatisering av Hjalmar Bergmans Mästerman. I 1922 skrev han manus til og regisserte Hamsuns Pan, og i 1929 spilte han en ledende rolle som Anders Lind i den norske filmen Laila. I 1948 hadde han rollen som den tyske general von Falkenhorst i Kampen om tungtvannet.
Preben Vildalen
Preben Vildalen (født 6. juni 1972) er en norsk håndballspiller, bosatt i Arendal.
Vildalen har tidligere spilt på Sandefjord TIF Håndball, men har spilt i de siste årene for ØIF Arendal. Vildalen var med 26. september 2009 da Øyestad hadde sin debutkamp i eliteserien i håndball for herrer, nettopp mot Sandefjord. Øyestad vant 27-24 på hjemmebane, og ikke bare var de for første gang i eliteserien, men toppet også tabellen. Han har spilt 201 kamper på Norges herrelandslag i håndball og scoret 312 mål.
Vildalen er bosatt på Bjorbekk i Øyestad Han er gift og paret har to barn.
Benton County (Minnesota)
Benton County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Mille Lacs County i nordøst, Sherburne County i sørøst, Stearns County i sørvest og mot Morrison County i nordvest.
Benton Countys totale areal er 1 070 km² hvorav 12 km² er vann. I 2000 hadde fylket 34 226 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Foley.
Penn
Penn er et skrive- og tegneredskap som lager linjer og streker med blekk og vanligvis er beregnet for bruk på papir. Det er i dag et svært stort antall internasjonale merker og typer til salgs i bokhandler og butikker for kontor- og tegneutstyr.
Etymologi
Ordet penn kommer via det norrøne penni opprinnelig fra det latinske penna som betyr «fjær».
Ordet penn brukes også om «den bakerste delen av en hammer».
Robert Morin
Robert Morin var en fransk turner.
Penn
Historikk
I oldtida ble det skåret til rørpenner av siv som så ble dyppet i blekk under bruk. Seinere ble det lagd penner av vinge- eller halefjærene av gjess eller andre store fugler. På disse pennene ble fjærstammen skåret tvers over på skrå for å danne et hulrom til blekket og samtidig en spiss, som eventuelt fikk en splitt. Siden kom splittpenner med løse pennesplitter av metall som ble festet på enkle penneskaft. Slike stålpenner ble vanlige på 1800-tallet.
Robert Morin
Han var med i turn-VM i 1922. Her ble det bronse i lagkonkurransen, bak lagene fra Tsjekkoslovakia og Jugoslavia. Dette var Frankrikes eneste medalje i dette VM.
Penn
Historikk
Fyllepennen bruker også en spiss av metall men oppbevarer blekket i en patron eller et hulrom i skaftet. De første fyllepennene ble produsert av L.E. Waterman i USA i 1884. Seinere kom kulepenner der blekket i form av en pasta ble plassert i det tynne pennerøret og overført til papirunderlaget ved hjelp av en ørliten rullende kule ytterst på røret. Prinsippet ble oppfunnet på slutten av 1800-tallet, men kulepenner ble først solgt i Storbritannia på 1930-tallet og lansert på et bredere marked i 1945. Siden har ulike tusjpenner med porøs filt- eller fiberspiss overtatt for både fyllepenner, kulepenner og blyanter.
Typer penner
Penner grupperes vanligvis etter hvilken type spiss de har, eller etter bruksområde.
Nyere pennetyper
Andre typer og navn brukt i varehandelen:
Kulepenner har vanligvis svart eller blått fargestoff, men det kan fås kjøpt penner med de fleste farger, både med vannfast og vannløselig blekk, lakkfarger, glitter- og metallfarger. Blekket i noen kan også viskes bort.
Det finnes i tillegg tørrblekkpenner eller tørrpenner, notepenner, rissepenner, dokumentpenner med lysekte blekk for varige dokumenter, stoffpenner beregnet for tekstiler med blekk som tåler vask, merkepenner med «usynlig» blekk som bare er synlig i ultrafiolett lys, eller penner som graverer med en ru, roterende spiss.
Såkalte reklamepenner er billige kulepenner påtrykt firmalogo eller reklametekst. Det er også et stort utvalg av eksklusive fyllepenner i dyre materialer og klassisk utførelse.
Tusjpenner
Tusjpenner, også kalt «fiberpenner» og «filtpenner», omfatter forskjellige typer skrive- og tegnepenner som inneholder forskjellige fargestoffer. Fargestoffet sitter i en porøs beholder i penneskaftet og pennene har en filt- eller fiberspiss og er utstyrt med en tett plasthette for at ikke fargestoffet skal tørke fast i den fuktige spissen. I norsk dagligtale blir ofte alle skriveredskaper med hette, det vil stort sett si alle penner som ikke er tørre blyanter eller kulepenner med blekk og hard kule i spissen, litt upresist omtalt som «tusj».
Sprittusj er en merkepenn med filttupp og med fargestoffet oppløst i sprit. Den gir vannfast, delvis vaskeekte merking, og fester også på glatte, ikke-porøse materialer som plast og glass. Brukt til tagging er den nesten umulig å få vekk. Det finnes for øvrig en mengde tusjpenner i forskjellige størrelser og farger og med ulike farge- og festeegeneskaper.
«Markere» eller «markerpenner» er tusjpenner som finnes i et stort fargeutvalg og ofte har forskjellige spisstykkelser i hver ende. Disse brukes av reklamebyråer og designere når en skal skissere trykksaker, produkter, kostymer og annet i farger.
Produsenter
En lang rekke internasjonale produsenter av tegne-, skrive- og kontorartikler lager penner. Av kjente produsenter og merkenavn til salgs i Norge kan nevnes Bic, Penol, Pilot Pen, Pentel, Faber-Castell, Edding, Stabilo, Parker, Crayola og Staedtler. Det tyske Rotring spesialiserte seg særlig på tekniske rørpenner, mens det engelske Letraset siden 1970-tallet har levert tusjmarkere i et stort antall fargenyanser til profesjonell bruk i reklameindustrien.
Tekniske penner og andre typer
Det finnes også penneformede instrumenter som brukes innen datateknologi og på tekniske apparater.
Triunfo (Rio Grande do Sul)
Triunfo er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Strekning B (Frankfurts undergrunnsbane)
Strekning B er en strekning på Frankfurts bybanes linjenett. Den består av en fellesstrekning mellom Frankfurt Hauptbahnhof og Konstablerwache, og to grenstrekninger mellom Konstablerwache og henoldsvis Preungesheim og Seckbacher Landstraße. Strekningen mellom Preungesheim og Konstablerwache er bygd delvis som bybane, og delvis som trikk, de andre strekningene som metro.
Strekningen mellom Hauptbahnhof og Bockenheimer Warte betraktes også som del av strekning B, men er planlagt som del av en fremtidig strekning D. Den første delstrekningen, mellom Gießener Straße og Theaterplatz ble åpnet i 1974.
Delstrekningen mellom Frankfurt Hauptbahnhof og Wohnpark er under anlegg, det er planlagt å ta den i bruk desember 2019.
Beskøyt
Beskøyter er kavringer eller kjeks bakt av rug- eller hvetemel, som er godt tørket for å gi lang holdbarhet. Beskøyter ble særlig brukt til sjøs som skipskjeks. Ordet er av nederlandsk opprinnelse (nederlandsk: beschuit), og har derfra blitt til beskuit på afrikaans og til bisquit på engelsk. Fransk har ordet biscuit (av bis/bes og cuit, som betyr kokt eller stekt), i betydningen kjeks, registrert første gang i 1175.
Snabbgrabbar med Raske Menn
Snabbgrabbar med Raske Menn var et norsk humorprogram med humortrioen Raske Menn som gikk på TVNorge i 2007.
Premieren ble sett av 428 000 og ble det mest sette programmet på TVNorge den uken. Serien som helhet hadde et gjennomsnittlig seertall på 350 000.
Alexandre Pannetier
Alexandre Pannetier var en fransk turner.
Megascops
se teksten
Inndeling
Inndelingen av Megascops følger Taxonomy in Flux og er i hovedsak basert på Wink et al. (2008) og Fuchs et al. (2008b).
Risk Aware Consensual Kink
Risk Aware Consensual Kink (RACK) er et av flere uttrykk som blir brukt av sadomasochister for å beskrive dem selv og deres filosofi. (NB: Enkelte ordlegger også uttrykket Risk Accepted Consensual Kink.)
Los 40 Principales
Los 40 er en spansk radiokanal med mer enn 3 000 000 lyttere. Stasjonen startet i 1966 som et musikkprogram på kanalen Cadena SER. I dette programmet ble også den spanske singellisten Los 40 Principales født, og programmet utviklet seg til en egen radiostasjon i 1979.
Radiostasjonen eies av Grupo PRISA.
Stasjonen finnes også i:
Los 40 har en egen hitliste med 40 plasseringer. Hver uke stemmer lytterne fram sine favorittartister. Dette er hovedsakelig spanske, amerikanske, søramerikanske og britiske artister.
Kharlu
200px|thumb|Beliggenhet for Harlu kommune i den del av Viborgs län som ble avstått til Russland i 1944. Harlu (finsk: Harlu, russ.: Харлу) er et tettsted ved nordenden av innsjøen Ladoga i russisk Karelia.
Før 1944 var Harlu en finsk kommune i Viborgs län. Kommunen hadde innbyggere i 1939.
Raymond Burr
Raymond William Stacey Burr (født 21. mai 1917, død 12. september 1993) amerikansk skuespiller, kjent for sine TV-roller i krimseriene Perry Mason og Ironside. Perry Mason var en av de første og mest populære heltene i Detektimen på NRK Fjernsyn.
Han ble født i New Westminster i Britisk Columbia i Canada. Foreldrene var William Johnston Burr (irskættet) og Minerva Smith (av skotsk og engelsk avstamming). Burr hadde dobbelt statsborgerskap (USA og Canada) og deltok derfor i U.S. Navy under 2. verdenskrig.
Lassen Volcanic nasjonalpark
Lassen Volcanic nasjonalpark er en nasjonalpark i delstaten California, USA. Parken ble etablert 9. august 1916, og er på 429 km². De viktigste naturattraksjonene i nasjonalparken er det vulkanske fjellet Lassen Peak og landskapet rundt det.
Den vulkanske aktiviteten i området skyldes at Gordaplaten presses under den nordamerikanske kontinentalplaten (se også San Andreas-forkastningen). Området er ett av de få områdene i verden hvor fire ulike typer vulkaner finnes: pluggdom, skjoldvulkan, kjeglevulkan og stratovulkan.
Europeerne som kom til området på 1800-tallet brukte fjellet som et landemerke. En av de første innvandrerne var en dansk smed ved navn Peter Lassen som bosatte seg i Nord-California på 1830-tallet. Lassen Peak er oppkalt etter ham.
Området der nasjonalparken ligger i dag ble først gitt navnet Lassen Peak Forest Preserve. Lassen Peak ble erklært som et National Monument i mai 1907 av daværende president Theodore Roosevelt. 104 594 hektar av parken regnes som villmark. National Park Service forvalter villmarken i tråd med Wilderness Act fra 1964.
Mellom mai 1914 og frem til 1921 skjedde det en rekke både små og store utbrudd fra vulkanen i nasjonalparken. Disse hendelsene skapte et nytt krater og pøste ut lava og en del aske. På grunn av advarsler på forhånd om at vulkanen ville få utbrudd ble ingen drept, men flere hus i området ble ødelagt. Det var på grunn av alle utbruddene at området ble erklært som nasjonalpark i 1916.
Raymond Burr
Perry Mason gjorde comeback i 1985 og det ble laget 26 totimers filmer som ble umåtelig populære. Den siste ble ferdig kun uker før hans Raymond Burrs død. Han døde av leverkreft 12. september 1993 i Sonoma i California, 76 år gammel. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Bokbåten «Epos»
Bokbåten «Epos» var et flytende bibliotek som besøkte mindre steder i fylkene Hordaland, Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal. Bokbåttjenesten startet i 1959 og ble de første årene drevet fra forskjellige båter. Verdens første spesialbygde bokbåt, Epos, ble satt i drift i 1963. Epos ble bygd ved Fjellstrand AS på Oma. Skipet er 25,56 meter langt og 6,3 meter bredt.
Bokbåttjenesten 1959-2020
Bibliotekdriften ble finansiert og drevet i samarbeid mellom fylkesbiblioteka i de respektive fylkene. I 2007 hadde bokbåten 130 driftsdager fordelt på de tre fylkene. Bokbåten kom to ganger i året til mindre grender og bygder langs fjordene og på øyene på Vestlandet. Totale utlån beløp seg til 53,626.
Vanligvis hadde bokbåten med cirka 5,000 bind til utlån. I tillegg hadde en kontaktperson på hvert bokbåtstopp en eller flere kasser med bøker som kunne byttes ut hver gang bokbåten kom.
I dag er Epos eid av Vinnes Skyssbåtservice AS. Båten ble leid inn som bokbåt i høst- og vintersesongen, og fungerer ellers som turistbåt.
Med på turene var også et kulturprogram retta mot barn. Dette var ofte musikere, forfattere, dukketeater eller barneteater og var ofte den eneste formen for levende kultur som ble tilbudt der bokbåten la til.
I juni 2020 vedtok Vestland fylkesting å avslutte bokbåttjenesten i fylket. Tidligere, i 2019, avsluttet Møre og Romsdal fylke sin tjeneste.
Frances Marion
Frances Marion (født 18. november 1888, død 12. mai 1973) var en amerikansk journalist, forfatter og filmmanuskriptsforfatter som ofte nevnes som den mest kjent kvinnelige filmmanuskriptforfatter i det 20. århundre.
Født Marion Benson Owens i San Francisco, California, arbeidet hun som journalist. Hun var oversjøisk krigskorrespondent under andre verdenskrig. På vei hjem flyttet hun til Los Angeles og ble engasjert som skriveassistent av Lois Weber Productions, et filmselskap eid og drevet av den kvinnelige filminstruktøren Lois Weber.
Som Frances Marion skrev hun mange manuskripter til skuespilleren og filmskaperen Mary Pickford, inklusive Rebecca fra Sunnybrookfarmen og Den stakkars lille rike. Hun var den første kvinne til å vinne en Oscar for beste filmatisering i 1930 for filmen Mennesker i bur, og hun mottok en Oscar for beste historie for The Champ i 1932. Hun ble kreditert for å skrive 300 manuskripter og produsere over 130 filmer.
Tack, min Gud, för vad som varit
«Tack, min Gud, för vad som varit» er en svensk salme med melodi av Johannes Alfred Hultman og tekst av August Ludvig Storm. Sangen, som første gang ble publisert i Stridsropet 5. desember 1891, har også blitt fremført til melodiene «Fjäril vingad syns på Haga» og «Här är gudagott att vara».
Forraadt
Handlingen
17 år gamle Aurora (Ory) Ingstad giftes bort til den nesten dobbelt så gamle sjøkapteinen Adolph Riber. Familien Ingstad tilhører det bergenske borgerskap, og for familien Ingstad er det viktig å få døtrene godt gift. Riber har ved egen dyktighet arbeidet seg fram til sikker velstand, og anses som et godt giftemål. Riber er så avgjort en havets mann som bare føler seg helt tilfreds når han befinner seg på havet. Under et besøk hjemme i Bergen forelsker han seg intenst i Ory, og tilber henne som en gudinne som han gladelig skulle kunne ofre livet for. Ory er en vakker ung jente med en livlig naturlighet, og mange har i hemmelighet svermet for henne tidligere. Ory blir interessert i Riber med en gang han viser sin standhaftige handlekraft ved å redde en ung gutt fra drukningsdøden. Dette fører senere til en forlovelse mellom ham og Ory.