cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uidentifisert flygende objekt
UFO-ringen på Espevær
Enkelte ufologer mener at dette er det største UFO-avtrykket i verden, selv om de fleste mener at fenomenet har en naturlig forklaring.
Eksterne lenker
UFO - en kort kulturhistorie - artikkel fra forskning.no 26.3.03
Jorden rundt på 80 dager
Romanens virkningshistorie
Den er filmatisert flere ganger, første gang som stumfilm i 1914. Den mest kjente filmversjonen er nok Michael Andersons fra 1956 med David Niven som Phileas Fogg: Jorden rundt på 80 dager. 1956-versjonen fikk 5 Oscar av i alt 8 nominasjoner. Det finnes en nyere filmatisering fra 2004 med Steve Coogan som Phileas Fogg og Jackie Chan som hans kinesiske venn som kan kampsport.
I 26. april 2008 skulle operaen Jorden rundt på 80 dager oppføres under åpningen av Den Norske Opera. Musikken er laget av Gisle Kverndokk, og med libretto av Øystein Wiik. Den ble likevel ikke oppført før 21. mai 2010, på grunn av mangel på opplæring i det nye tekniske utstyret i Den Norske Opera.
Romanen ble første gang utgitt på norsk i Cammermeyers magasin "Folkebladet" som føljetong i 1882. [ref. jules-verne.no - bibliografi, norske oversettelser]
Boken kom i forkortet versjon, illustrert av den norske bokkunstneren Louis Moe (1857-1945) i utgave for barn i serien 'Børnenes bogsamling', Kristiania 1899.
Parides childrenae
Parides childrenae er en sommerfugl i familiegruppen svalestjerter. Den lever i Sør-, Mellom- og Nord-Amerika.
Utseende
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Nordnes Idrettslag
Nordnes Idrettslag er en norsk idrettsforening i Bergen. Den ble stiftet 14. juni 1945 som en sammenslutning av fire idrettsklubber i området. De fire klubbene var Sportsklubben Argus, Sportsklubben Tempo, Nordnæs Idrættslag og Nordnes Arbeideridrettslag.
Parides childrenae
Levevis
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges direkte på næringsplanten. Larven lever som plantespiser og er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.
Nordnes Idrettslag
Hovedaktivitetene for klubben har alltid vært fotball og håndball, men har også fokus innenfor svømming, orientering, friidrett, skisport og bordtennis. Spesielt innenfor fotball har Nordnes IL markert seg, med en storhetsperiode på 1950-tallet, da klatret klubben oppover i divisjonen og i sesongen 52/53 rykket klubben opp i hovedserien og oppnådde også gode resultater i cupen. Klubben rykket likevel ned igjen allerede påfølgende sesong.
Parides childrenae
Systematisk inndeling
Papilio childrenae P. c. latifasciata (Krüger, 1925) P. c. unimacula (Joicey & Talbot, 1922)
Senter for økologisk og evolusjonær syntese
Senter for økologisk og evolusjonær syntese (Centre for Ecological and Evolutionary Synthesis, forkortet CEES) er et senter for fremragende forskning ved Institutt for biovitenskap ved Universitetet i Oslo. Senteret har kontorer i Kristine Bonnevies hus på Blindern i Oslo og har siden oppstarten i 2006 (det ble et SFF i oktober 2007) vært ledet av professor Nils Chr. Stenseth.
Senteret samler forskere fra blant annet fagene populasjonsbiologi, statistikk, matematisk modellering og genomikk. Et av senterets hovedmål er å forske på sammenhenger mellom miljø, økologi og evolusjonsprosesser. CEES administrerer og koordinerer det nordiske forskningssenteret NorMER og det internasjonale forskningskonsortiet GreenMAR. CEES koordinerte også det avsluttede nordiske forskningsprogrammet EcoClim ved universitetene i Oslo, Lund og Helsingfors.
Fernando Lugo
Fernando Armindo Lugo Méndez (født 30. mai 1951 i San Pedro del Paraná i Paraguay) var president i Paraguay fra 2008 til 2012, da han ble avsatt etter riksrettssak i Kongressen. Avsettelsen var omstridt og vakte reaksjoner internasjonalt. Lugo er tidligere biskop for et katolsk bispedømme.
Prest og biskop
Etter teologistudier ved Det katolske universitet i Asunción ble han presteviet i 1977 for den katolske ordenen verbittene. Han var i slutten av 1970-årene misjonær i Ecuador, der han samarbeidet med biskopen av Riobamba, Leonidas Proaño, kalt «de fattiges biskop».
I 1983 ble han utvist fra fedrelandet av Stroessner-diktaturet; han levde så i fire år i eksil i Roma. I 1994 utnevnte pave Johannes Paul II ham til biskop av San Pedro, en av de fattigste delene av Paraguay.
President
Han ble valgt til president i Paraguay i april 2008. Sammen med venstresiden, indianere og fattige bønder dannet han Den patriotiske alliansen for endring i kampen for å bli president.
I forkant bad han i desember 2006 Den hellige stol om å få fratre som biskop og bli løst fra sine presteløfter for å kunne bli valgt som president. Kongregasjonen for biskopene fastholdt at han var kleriker, men forbød ham å utøve biskoppelige eller prestelige funksjoner. Det betød at Roma faktisk ikke etterkom det han hadde bedt om, men at blokkeringen av hans utøvelse av geistlige oppgaver gjorde at han etter paraguayansk lov ikke var forhindret fra å bli president. Den paraguayanske forfatningens artikkel 235 forbyr geistlige embedsbærere å være president eller visepresident. I juli 2008 endret Vatikanet imidlertid sin besluning og pave Benedikt XVI innvilget Lugos bønn om å bli laisert.
Lugo betrakter seg som rotfestet i katolsk frigjøringsteologi og går for å være en forkjemper for de fattigere befolkningsskikt. Av denne grunnen sammenlignes han noen ganger – særlig av sine politiske motstandere – med den venezuelanske president Hugo Chávez. Lugo anser imidlertid seg selv som tilhørende det politiske sentrum, og har flere ganger distansert seg fra polarisering og personkult. Han forsvarer den private eiendomsrett og går inn for et økonomisk system med både privat og statlig eierskap. I kampen for de fattige går han inn for en omfattende landreform, ettersom han mener at den paraguayanske eiendomsstruktur, med fem prosent av befolkningen som besitter 90 prosent av det produktive land, er urettferdig. Dessuten er han motstander av landrydding ved hjelp av branner og motstander av utstrakt bruk av plantegifter.
Han har også uttrykt at han akter å reforhandle avtalene med Brasil og Argentina om deres felles kraftverker, og særlig vannkraftverket Itaipú, for å kunne finansiere mer omfattende sosialprogrammer i eget land.
Riksrett og avsettelse
Lugo ble avsatt 22. juni 2012 etter en riksrettssak i landets nasjonalforsamling. Saken hadde bakgrunn i at 17 mennesker ble drept den 15. juni i sammenstøt mellom politiet og jordløse bønder, som okkuperte land i departementet Canindeyú. Kritikere av Lugo kom med anklager om at presidenten hadde gjort for lite for å forhindre det som skjedde. Den 21. juni stemte Deputertkammeret med et flertall på 76 mot én stemme for å stille presidenten for riksrett. Riksrett er hjemlet i paragraf 225 i Paraguays grunnlov. Den 23. juni stemte Senatet over saken. 39 senatorer stemte for å fjerne Lugo, mens fire senatorer stemte for at han skulle fortsette i presidentembetet. Avstemningen avsluttet Lugos presidentmandat og visepresident Federico Franco rykket opp i hans sted og ble innsatt som president. Lugo aksepterte resultatet, men kritiserte prosessen, viste til at han ikke hadde fått tid til å forberede et forsvar og sammenlignet avsettelsen med et «parlamentarisk kupp».
Etter avsettelsen kom det til demonstrasjoner fra Lugos tilhengere. Regjeringene i flere latinamerikanske land fordømte avsettelsen og Argentina, Brasil og Uruguay kalte sine ambassadører hjem for samtaler.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Réunions geografi
Geografiske koordinater:
Areal:
total: 2 512 km²
land: 2 502 km²
vann: 10 km²
Areal – sammenligning: Litt større enn Vestfold, som er på 2 216 km².
Maritime krav:
eksklusiv økonomisk sone: 200 nautiske mil (370 km)
territorialforvann: 12 nautiske mil (22 km)
Klima: Tropisk, men temperaturen synker i høyden. Mildt og tørt fra mai til november. Varmt, fuktig og mye nedbør fra november til April.
Terreng: For det meste kupert og fjellformasjoner. Gode landbruksforhold i lavlandet langs kysten.
Høydeytterpunkter:
laveste punkt: Indiahavet 0 m
Høyeste punkt: Piton des Neiges 3 069 m
Naturressurser: Fisk, dyrkbar jord, vannkraft. Réunion nasjonalpark ble etablert i 2007, og deler av parken ble et verdensarvområde i 2010.
Dyrket mark: 60 km² (1993 est.)
Naturkatastrofer: Periodisk, ødeleggende sykloner kan forekomme fra desember til april. Piton de la Fournaise (2 631 m) på sørkysten er en aktiv vulkan med det siste utbruddet 4. oktober 2005 (pr desember 2005). Mer enn 100 registrerte utbrudd siden 1640.
Akkresjon
Innen astrofysikk blir betegnelsen akkresjon brukt i minst to atskilte prosesser.
Den første og mest vanlige er veksten av et massivt objekt ved gravitasjonell tiltrekking av materie, typisk gassformig materie i en akkresjonsskive. Akkresjonsskiver er vanlige rundt mindre stjerner eller stjernerester i et tett binært system, eller sorte hull i sentrum av spiralgalakser. Noe dynamikk i skivene er nødvendig for at gassen som går i bane kan miste vinkelmomentet og falle ned på det sentrale massive objektet. Av og til kan dette resultere i fusjon på overflaten av stjernen.
Den andre prosessen er noe tilsvarende til den i atmosfærevitenskapen. I tåkehypotesen refererer akkresjon til kollisjon og elektrostatisk tiltrekking av nedkjølt mikroskopisk støv og ispartikler i protoplanetariske skiver og protoplanetsystemer av gasskjemper. Dette fører til slutt til planetesimaler som gravitasjonelt akrerer flere små partikler og andre planetesimaler.
Bruker av begrepet akkresjonsskive for de protoplanetariske skivene fører dermed til forvirring over den planetære akkresjonsprosessen, selv om det i mange tilfeller kan hende at begge akkresjonsprosessene skjer samtidig. T Tauri er et eksempel på dette fenomenet.
David Byrne
David Byrne (født 14. mai 1952 i Dumbarton) er en skotsk-amerikansk musiker og multikunstner. Han er først og fremst kjent som frontfigur i bandet Talking Heads, som var aktivt i perioden 1975 til 1991. Han har siden vært aktiv blant annet som filmregissør og -produsent, skuespiller og plateprodusent.
Efter sitt samarbeide med Talking Heads har han utgitt en rekke solo- og samarbeidsprosjekter med blant annet St. Vincent (Love This Giant) og Brian Eno (My Life in the Bush of Ghosts,  Everything That Happens Will Happen Today og filmmusikken til Wall Street: Money Never Sleeps) ). Eno og Byrne utga senere flere spor av My Life in the Bush of Ghosts under en Creative Commons-lisens, slik at lyttere selv kan laste ned de enkelte lydsporene vederlagsfritt og skape sine egne remix-versjoner.
Byrne har også skapt musikalske bidrag til filmer, slik som Bernardo Bertoluccis Den siste keiseren, som mottok Oscar for beste filmmusikk. I tillegg har han selv regissert og opptrådt i filmen True Stories og regissert flere dokumentarfilmer.
Han har vært kjent for å utnytte moderne teknologi og avangardistiske uttrykksformer i sin virksomhet. I 2008 forvandlet Byrne og hans medarbeidere blant annet en gammel bygning i New York City til et instrument. Utstyret hadde tidligere vært i bruk i et tilsvarende prosjekt i Sverige i 2005. og siden i London Roundhouse i 2009.
Albumet American Utopia som utkom i 2018 utgjør den musikalse bestanddelen av et større multimediaprosjekt ved navn Reasons to Be Cheerful (Grunner til å holde humøret oppe).
Siden 2005 har Byrne også drevet sin egen nettbaserte radiostasjon.
Albanias prefekturer
Prefekturene i Albania (også kalt fylker eller regioner, albansk: qarku) er landets øverste forvaltningsenhet. Det er i alt tolv prefekturer. Ved kommunereformen i 2015 ble prefekturene videre inndelt i 61 kommuner. Inntil 2000 fantes det tre forvaltningsnivåer, med distrikter mellom prefekturene og by- og landkommunene.
Oppgaver og funksjoner
Prefekturene ivaretar offentlige tjenester delegert fra sentralmyndighetene eller fra kommunene, driver regionplanlegging og samordning av regionale interesser. De har liten makt i politikkutformingen og er avhengig av økonomiske overføringer. Over 90 % av prefekturenes budsjetter kommer som overføringer fra sentralt hold.
Hvert prefektur har et prefekturråd, indirekte valgt fra kommunene.
Eksterne lenker
Albania
Stephen N. Frick
Stephen Nathaniel Frick (født 30. september 1964 i Pittsburgh, Pennsylvania, USA) er en amerikansk astronaut som var pilot på romferden STS-110 i 2002, og er nå kommandør for STS-122 til Den internasjonale romstasjonen. Frick har ingeniørutdannelse fra United States Naval Academy i 1986, og tjenestegjorde som jagerpilot i den amerikanske marinen ombord på hangarskipet USS «Saratoga» under Gulfkrigen. Han tok en mastergrad som flyingeniør ved Naval Postgraduate School i 1994, og ble tatt ut som astronautkandidat i 1996.
Frick var pilot under romfergeoppdraget STS-110 i 2002. I 2006 ble han utnevnt til kommandør på STS-122, som ble skutt opp fra John F. Kennedy Space Center den 8. februar 2008. Målet med den elleve dager lange ferden STS-122 er å bringe bringe den europeiske laboratoriemodulen Columbus til Den internasjonale romstasjonen, samt hente ned besetningsmedlemmet Daniel M. Tani.
Monte Belo
Monte Belo er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Maran Ata
Maran Ata er et frikirkelig trossamfunn med utspring i pinsebevegelsen som ble grunnlagt av Aage Samuelsen i 1958/1959. Trossamfunnet består av flere forskjellige kristne menigheter. Maran Ata ble kjent for mye sang og musikk og en direkte og utfordrende frelsesforkynnelse.
Ordet Maran ata er arameisk og betyr Vår Herre kommer, og er hentet fra apostelen Paulus sitt første brev til korinterne i det nye testamentet i Bibelen kapittel 16 vers 22.
Historie
Maran Ata ble startet som en utbrytergruppe fra Pinsebevegelsen i Norge. Predikanten Aage Samuelsen ble regnet som Maran Ata-bevegelsens grunnlegger. Etter noen år kom det imidlertid til brudd mellom ham og bevegelsen. Maran Ata-bevegelsen hadde et høydepunkt i aktivitet i 1960-årene, og fikk et stort antall medlemmer. Antallet medlemmer i dag antas å være forholdsvis lavt.
Etter bruddet med Samuelsen, ble forretningsmannen Petter Gylver (1918–1999) Maran Ata-bevegelsens ubestridte leder.
Maran Ata var på 1960-tallet omstridt på grunn av sin praktisering av helbredelse ved bønn, gjerne i kombinasjon med pengeinnsamling. Pinsebevegelsens ledere og predikanter kritiserte bevegelsen, og enkelte pinseledere gikk ut og omtalte Maran Atas helbredelsesmøter som «ekstase, svermeri og falskneri».
Maran Ata-menighetene ga ut sin egen sangbok, Sildigregn i 1964. Her var det, foruten de mest kjente, klassiske kristne sangene, også mange tekster av bevegelsens egne sangforfattere, først og fremst Aage Samuelsen. Sangboken er foreløpig kommet i sju utgaver.
Organisering
Menigheten består av selvstendige lokalforsamlinger og samlinger av venner. Bevegelsen ledes på nasjonalt plan under navnet Maran Ata Norge.
Maran Ata avholder en landskonferanse hvert år, som også fungerer som menighetens øverste besluttende organ. På landskonferansene deltar representanter fra menighetene og samlingene av venner. På landskonferansen velges landsstyret. Menigheten har også landsstevne på Dyrsku'n i Seljord, i tillegg til et vår- og høststevne.
Styrets leder er for tiden Tarjei Draugedal fra Kviteseid.
Lære
Maran Ata ønsker å forkynne evangeliet slik det står i Markus 16, 15–20: ''Og han sa til dem: Gå ut i hele verden og forkynn evangeliet for alle mennesker! Den som tror og blir døpt, skal bli frelst; men den som ikke tror, skal bli fordømt. Og disse tegn skal følge dem som tror: I mitt navn skal de drive ut onde ånder, de skal tale nye tungemål, og de skal ta slanger i hendene; og om de drikker dødelig gift, skal det ikke skade dem. De skal legge hendene på syke, så de blir friske.''
I menighetens omtale av seg selv på egne nettsider skriver de at de «står samlet bak et bibelsk grunnlag». Dette innebærer å bli «født på ny til et liv med Jesus Kristus», etter «omvendelse fra synd». Menigheten praktiserer dåp etter det baptistiske dåpssyn (full neddykking). I likhet med pinsemenighetene praktiseres også tungetale (glossolali). Dette sees som tegn på at personen har mottatt (er blitt døpt i) Den hellige ånd. Bevegelsens utspring i Pinsebevegelsen er her tydelig.
Å be for syke og lidende sees på som en viktig del av menighetens arbeid, dette sees på som en «nådegave mottatt fra Gud». Menigheten er også aktivt misjonerende.
Misjon
Ifølge Oslo-menighetens nettsider driver Maran Ata flere misjonsprosjekt. Blant disse er Sarons Rose Misjon, Trosgnisten og Fullevangelisk Misjon.
I Puerto Rico støtter de blant annet Sarons Rose Misjon. Denne ble grunnlagt av Sally Olsen i 1952 og driver hjelpearbeid og evangelisering blant barn og fanger.
Menigheten samarbeider med Trosgnisten misjon som driver hjelpeprosjekter i en rekke land. Arbeidet omfatter evangelisering, underhold til evangelister og et stor fadderprogram for barn. Arbeidet omfatter en rekke land, som Kenya, India, Uganda, Ecuador, Kongo, Tanzania, Rwanda, Filippinene og Ukraina.
I Latin-Amerika støtter menigheten også misjonæren og evangelisten Kolbjørn Granseth fra Fullevangelisk Misjon.
Bevegelsen var til inspirasjon for den svenske Maranatarörelsen.
Interne stridigheter
Den aktive innsamlingen av penger i 1960-årene og 1970-årene gjorde det mulig for menigheten i Oslo å bli eier av en bygård i Møllergata, Maran Ata Templet. Denne drives som et aksjeselskap. Etter Petter Gylvers død oppstod det en strid mellom gamle og nye medlemmer i menigheten om drift og eierskap av menighetens eiendommer, og om hvordan Gylvers fullmakter skulle administreres.
Litteratur
Tor Edvin Dahl: Broder Aage (biografi) - Oslo, 1980
Tor Edvin Dahl og Jon Gangdal: Aage Samuelsen - ildvitnet, gjøgleren, mennesket (biografi) - Oslo 1996
Geir Lie (red.): Norsk pinsekristendom og karisamtisk fornyelse - ettbinds oppslagsverk - Oslo 2007
Ole Bjørn Saltnes: Som et stormvær. En bok om Maran Ata vekkelsen. Tofte 2017
Missoula County
Missoula County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger i den nordvestlige delen av staten og det har grense mot Mineral County i vest, Sanders County i nordvest, Lake County i nord, Flathead County i nordøst, Powell County i øst, Granite County i sørøst og mot Ravalli County i sør. Det har også grense mot delstaten Idaho i sørvest.
Missoula Countys totale areal er 6 781 km² hvorav 53 km² er vann. I 2000 hadde fylket 95 802 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Missoula.
Monte Carmelo
Monte Carmelo er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Välsviken stasjon
Välsviken er en stasjon på Värmlandsbanan i Karlstad kommune i Sverige. Den blir betjent av regionaltog mellom Oslo og Kristinehamn, og av svensk regionaltrafikk. Stasjonen betjener Karlstads universitet.
Fylkesvei 1408
Fylkesvei 1408 går mellom Flaskebekk og Skoklefall i Nesodden kommune. Veien er 1,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 106.
Mineral County (Montana)
Mineral County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger i den nordvestlige delen av staten og det har grense mot Sanders County i nord og Missoula County i øst. Det har også grense mot delstaten Idaho i sør og vest.
Alessandro Costacurta
Alessandro «Billy» Costacurta (født 24. april 1966) er en tidligere italiensk fotballspiller og senere fotballtrener for AC Mantova. Han spilte for AC Milan fra 1987 til 2007. Fra 2007–2008-sesongen skal han være assistenttreneren til trener Carlo Ancelotti. Han har spilt 59 landskamper for.
Costacurta debuterte i Serie A for Milan mot Hellas Verona FC 25. oktober 1987, og for landslaget mot i 1–1-kampen 13. november 1991.
Rumensk ulkeabbor
Rumensk ulkeabbor er art i abborfamilien. Det er en fisk som lever i ferskvann som blir 10-12 cm lang. Den lever av vannlevende insektlarver, hovedsakelig døgnfluer, steinfluer og vårfluer.
Den er endemisk til Romania, og fantes kun øverst i elven Argeș og i to av sideelvene: Râul Doamnei og Vâlsan. Etter at deler av artens habitat har blitt ødelagt, finnes den trolig kun i Vâlsan.
Sort
Sort eller plantesort er et juridisk begrep som beskytter en planteforedlers enerett til å produsere og selge formeringsvare som såkorn, settepoteter, morplanter og frø. Begrepet svarer til det engelske «Plant variety» og må skilles fra begrepet varietet som brukes i botanisk systematikk for å beskrive variasjon innenfor en planteart.
Sorter som markedsføres i Norge publiseres i Norsk offisiell sortliste. I EU publiseres en lignende liste.
Adriano Frassinelli
Adriano Frassinelli (født 11. april 1943) var en italiensk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo.
Frassinelli ble verdensmester i bobsleigh 1969 i Lake Placid i toerbob.
Magnus Ingesson
Magnus Ingesson (født 8. desember 1971) er en svensk langrennstrener og tidligere langrennsløper. Han konkurrerte til 2004. Han vant en sølvmedalje på 4 x 10 km stafett under VM 2001 i Lahtis, og fikk sin fremste individuelle VM-plassering med niendeplassen på 15 km i det samme mesterskapet.
Ingessons beste individuelle prestasjon under OL var 8.-plass på 15 km i Salt Lake City under OL 2002. I verdenscupen i langrenn var to femteplasser i 1999 og 2000 Ingessons beste individuelle resultat.
Ingesson var landslagstrener for det svenske kvinnelandslaget til 2010. Charlotte Kalla brukte Ingesson som trener også etter at han sluttet som landslagstrener.
Ingesson var igjen landslagstrener for det svenske kvinnelandslaget fra 2018 til 2022.
Gedling
Gedling er et administrativt distrikt i Nottinghamshire i England. Administrasjonssenteret er Arnold. Det har navn etter landsbyen Gedling.
Kristineberg (Skåne)
Kristineberg er en tettbebyggelse i Malmö kommune i Skåne län i Sverige. I 2005 var Kristineberg regnet som et eget tettsted, og hadde da 1 076 innbyggere. I 2010 var det vokst sammen med tettstedet Oxie og ble da regnet som en del av dette.
Kristineberg er også et delområde i bydelen Oxie i Malmö by.
Kristineberg ligger øst for Käglingevägen og nord og vest for Galgebacksvägen. Fylkesvei 101 passerer den søndre delen av Kristineberg. Det finnes en del industri langs jernbanen, men i første rekke er det villaer og rekkehus, hvorav mange fra 1970-tallet. Svängedammens förskola ligger midt i tettstedet. Et stort område rundt det gamle retterstedet er i ferd med å bli bebygd. Oxie vanntårn og Tycho Brahe-observatoriet ligger på en høyde i nærheten av jernbanesporet.
Fylkesvei 1404
Fylkesvei 1404 går mellom Kløfta og Fjell i Nesodden kommune. Veien er 4,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 104.
Pianezze
Pianezze er en italiensk kommune i provinsen Vicenza i Veneto. Kommunen har 2,122 innbyggere (2013).
Monte Formoso
Monte Formoso er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Nida (elv)
Nida er en elv i det sentrale Polen, en bielv til Wisła med en lengde på 151 km og et dreneringsområde på 3,865 km².
Differensiering (planetologi)
Innen planetologi er differensiering en prosess med å skille ut ulike bestanddeler av et planetarisk legeme som en konsekvens av deres fysiske eller kjemiske atferd hvor legemet utvikler seg til komposisjonelle distinkte lag; den tettere materiene i en planet synker ned mot sentrum av planeten mens den mindre tettere materien stiger mot overflaten. En slik prosess har en tendens til å skape kjernen og mantelen. Noen ganger kan en kjemisk distinkt skorpe formes på toppen av mantelen. Prosessen med differensiering har skjedd på planeter, dvergplaneter, asteroiden 4 Vesta og naturlige satellitter (som månen).
Ofotbanen
Ofotbanen er en jernbanestrekning mellom Narvik og den svenske grensen. Driftsmessig er den en del av Malmbanan som går mellom Luleå og Narvik. Ofotbanen er 43 km lang fra Narvik til Riksgrensen, og har 20 tunneler. Hoveddelen av trafikken på banen er malmtog som kommer med malm og pellets fra gruvene i Kiruna. Det transporteres 15,9 millioner tonn gods årlig på Ofotbanen, og målt i antall tonn det er mer enn all annen godstrafikk med jernbane i Norge til sammen. Malmtrafikken begynte høsten 1902 og banen ble offisielt innviet av kong Oscar II 14. juli 1903.
Malmtogene går døgnet rundt, hele året. Utenom disse går det to daglige persontogpar til og fra Sverige og dessuten godstog mellom Narvik og Alnabruterminalen ved Oslo via Sverige; de såkalte Arctic Rail Express-togene. Schenker kjører også egne godstog.
Ofotbanen eies og vedlikeholdes av Bane NOR og har et stort vedlikeholdsbehov på grunn av de tunge togene. Strekningen går gjennom naturskjønne omgivelser langs Rombaksfjorden og Norddalen. På strekningen Søsterbekk-grensen går den i høyfjellsterreng.
Ofotbanen er en av de fire norske jernbanestrekningene som er fastlagt av UNECE som internasjonal hovedtransportstrekning.
Endestasjonen for jernbanen ble først kalt Victoriahavn (etter den britiske dronningen). Ved en uformell folkeavstemning om navn i 1900 var Malmstad, Ofothavn, Victoriahavn og Narvik alternativene.
I 1911 ble det laget en film på 5 minutter om «verdens nordligste jernbane». Opphavspersonen er ukjent og filmen finnes i det svenske filmarkivet.
Historikk
Mangel på veier og avstand til havn gjorde det vanskelig å utnytte det store malmforekomstene i svensk Lappland. Kirunavara og Luossavara er blant verdens største jernmalmfelter, og var kjent på 1700-tallet. På 1800-tallet fantes det ikke andre transportmidler enn reinsdyr og elvene. En jernbane ville kunne frakte like mye malm som tusenvis av reinsdyr. Utskiping fra havn i Bottenviken var heller ikke ideelt fordi den var tilfrosset flere måneder i året. Forretningsmannen Victor Kjellberg lanserte i 1872 ideen om en jernbane fra malmfeltene til isfri havn i en norsk fjord.
Konsesjon
Regjeringen mottok søknad om konsesjon for godstrafikk med jernbane fra Ofotfjorden til Haparanda våren 1882. Armédepartementet informerte armékommandoene for å få deres militære vurderinger av saken. Armékommandoen gikk imot konsesjon av geo- og militærstrategiske hensyn. Forsvaret var særlig redd for at Russland ville kunne bruke jernbanen som en operasjons- og forsyningslinje for å okkupere Nord-Norge, og Russland ville være særlig interessert i Narvik som isfri havn ved Atlanterhavet. Frykten for Russland som en ekspansiv stormakt kom til uttrykk i debatt og i militære utredninger på slutten av 1800-tallet. Muligheten for havn på Kola var kjent, men Murmansk var ikke etablert og Kola var uten jernbaneforbindelse. Det var på denne tiden ingen militær infrastruktur av betydning i Nord-Norge og heller ikke verneplikt i landsdelen. Dersom konsesjon likevel ble innvilget, krevde den militære ledelsen at banen måtte klargjøres for hurtig ødeleggelse og sporvidden måtte være ulik den russiske/finske. Den militære ledelsen krevde også enkel adkomst fra havnen til jernbanens endestasjon, og banen måtte også kunne brukes til å transportere egne styrker. I konsesjonsbetingelsene ble Forsvarets krav tilgodesett.
Buddy Rich
Bernard «Buddy» Rich (født 30. september, død 2. april ) var en amerikansk jazztrommeslager og bandleder.
Ofotbanen
Konsesjon
Myndighetene ønsket helst at endestasjonen skulle ligge lenger sør, for eksempel i Saltdal eller Mo i Rana, slik at banen kunne ses i sammenheng med en fremtidig jernbane fra Sør-Norge. Men etter konsesjonssøknaden var det Ofoten det aktuelle endepunktet.
Buddy Rich
Rich ble født av jødiske foreldre i Brooklyn i New York. Han begynte å spille trommer 18 måneder gammel og spilte i familiens Wilson & Rich vaudeville under kallenavnet «Baby Traps, the Drum Wonder».
Ofotbanen
Konsesjon
Konsesjon for bygging og drift ble innvilget 16. juni 1883. Konsesjon ble gitt til «The Swedish and Norwegian Railway Co.» stiftet av det engelske ingeniørfirmaet Wilkinson & Jarvis, representert i Norge ved Ole Wilhelm Lund. Lund var offiser og hadde arbeidet ved blant annet anlegg av Vestfoldbanen.
Buddy Rich
Rich var selvlært musiker og sa en gang at han kun hadde tre års formell skoleutdanning, fra han var 13 år gammel til han var 16 år gammel, i Brooklyn.
Ofotbanen
Trasévalg
En tidlig idé til trasé omfattet Dunderlandsdalen med endestasjon og havn ved Ranafjorden. I Tromsø ble det på 1870-tallet argumentert for trasé gjennom dalene i indre Troms, i stedet for de ubeboelige områdene innerst i Ofoten, og i Troms ville Salangen eller Sørreisa være aktuelle endestasjoner med havn. Derson grensen ble krysset ved Sjangelig, ville trasé til Skjomenfjorden være mest aktuelt. Den norske jernbanedirektøren på 1870-tallet foretrakk Ranafjorden eller Saltdal som endestasjon. Før utbyggerne landet på Narvik som endestasjon, vurderte de også å gå gjennom Bardudalen til Salangen. Problemer med tilgang til grunn ved Fagernes i Narvik gjorde at de også vurderte endestasjon og havn ved Hergot på nordsiden av fjorden.
Buddy Rich
Som femtenåring tjente han allerede, i gjennomsnitt, 1 000 US dollar i uken.
I begynte Buddy sin jazzkarriere i Joe Marsalas gruppe, og spilte siden med Bunny Berigan (1938), Artie Shaw (1939), Tommy Dorsey (1939–1942, 1945, 1954–1955), Benny Carter (1942), Harry James (1953–1956), Les Brown, Charlie Ventura, og Jazz at the Philharmonic, i tillegg til at han ledet sitt eget band. Fra til sin død ledet han ett av jazzhistoriens mest kjente storband.
Ofotbanen
Trasévalg
På norsk side ville banen få en stigning på 1:60, og det ble derfor brukt kraftigere skinner på grunn av større slitasje.
Anlegg
Ved hjelp av britisk kapital ble det 1883 i regi av Swedish & Norwegian Railway Company igangsatt bygging av en jernbane mellom Narvik og gruvene i Kiruna. Det svensk-britiske selskapet gikk konkurs i 1889 og 400 arbeidere ble oppsagt. Av frykt for uroligheter ble 70 bevæpnede soldater og befal sendt nordover. Da anleggsarbeidene stoppet opp i 1889 var det opparbeidet 23 km banelegeme og 8 km skinner var lagt. Det første anlegget hadde også brutt en anleggsvei fra sjøen til banetraseen samt satt opp kai og lager i Rombaksbotn.
Etter ni års stillstand ble altså arbeidet gjenopptatt etter et vedtak av den svenske stat og Stortinget i 1898. Den svenske delen av banen ble kjøpt av den svenske staten i 1891, mens den norske delen ble kjøpt opp av den norske staten for 182 000 kroner. Ny konsesjonssøknad ble levert i 1896, med Lund og flere andre som søkere på norsk side, samt LKAB på svensk side. Stortinget vedtok 15. juni 1898 enstemmig utbyggingen. Frem til åpningen var det hektisk aktivitet der flere tusen rallare (anleggsarbeidere) arbeidet hardt i fjellene for å fullføre jernbanen. Rundt år 1900 bodde det omkring 500 i Rombaksbotn, der det tidligere bare var to gårdsbruk. I Rombaksbotn var det flere handelsmenn, hoteller, serveringssteder, og flere spesialiserte yrker inkludert en fotograf. Det var to politimenn og eget arrestlokale. Da anleggstiden var over, ble Rombaksbotn igjen avfolket, noen bygninger ble flyttet til Narvik, flere bygninger brant ned.
Materiell og proviant ble fraktet med hest, også med slede om vinteren, samt med båt til Rombaksbotn. Det ble også satt opp en taubane fra Hundal og opp i fjellet for å overvinne den store høydeforskjellen. Taubanen var 2,5 km lang og erstattet en kjørevei på 10 km. Taubanen alene kostet 110.000 kroner den gangen. Før den store taubanen var det noen mindre taubaner i ulike bratte skrenter, blant annet ble det sendt stein ned for å dra proviant og andre varer opp. Et av de vanskeligste partiene var stigningen fra Narvik langs Rombaksfjorden til om lag 350 moh., terrenget er bratt og vanskelig, og rallarene måtte dels henge i tau under arbeidet.
Transport i Istanbul
Transport i Istanbul består av vegtransport, busslinjer, jernbane, trikk, metro, kabelbane, sjøtransport og luftfart for å betjene de 15 millioner innbyggerne i byen med et areal på 5,343 km².
Ofotbanen
Anlegg
Ofotbanen ble åpnet for trafikk 15. november 1902. Den offisielle åpningen skjedde et halvt år senere, da ingen av de høyeste øvrighetspersonene hadde lyst til å reise til det høye nord i mørketiden. Ofotbanen ble elektrifisert i 1923 (kort etter at Drammenbanen var elektrifisert) og var verdens nordligste elektrifiserte jernbane til Murmansk-banen ble elektrifisert 2005.
De militære myndighetene krevde at jernbaneforbindelsen med Sverige skulle kunne brytes ved å sprenge en bru i ufredstid, særlig på grunn av frykt for russisk invasjon langs den nye jernbanen. Jernbanen ble lagt over Norddalsbrua med dette formålet, i strid med det opprinnelige planene. Norddalsbrua ble forsøkt sprengt i forbindelse med krigshandlingene i 1940, brua fikk mindre skader og ble raskt reparert.
Transport i Istanbul
Et nytt metro- og forstadsbanenett er under utbygging i Istanbul. Vanskelighetene med å framføre en tunnelbane i en by med en slik overflod av arkeologiske lag er imidlertid formidable, og utbygginga tar tid.
Ofotbanen
Anlegg
I Abiskojuvet, i Katterjåkk og ved Nedre Hundalen ble det satt opp kraftverk for å levere elektrisk strøm til kompressorer. Dette var en ny teknikk for rallarene som var vant med å bore for hånd. Kraftverket i Nedre Hundalen leverte strøm til boring av Katterattunnelen og Norddalstunnelen. Etter anleggstiden forsynte Katterjåkk kraftverk vognhallen på Riksgränsen med strøm. Malmbanen ble elektrifisert med strøm fra kraftverk i Porjusfallet i Luleelva.
Juha-Matti Ruuskanen
Juha-Matti Ruuskanen (født 24. juli 1984 i Kuopio) er en finsk skihopper som representerer Puijon Hiihtoseura.
Transport i Istanbul
Historikk
Istanbul fikk tidlig et godt utbygd trikkenett. Den første linja ble satt i drift av Société des Tramways de Constantinople i 1871, og i løpet av få år var Konstantinopel bundet sammen av et tett nett av trikkeskinner. De første trikkene var smalspora hestesporvogner; først i 1911 ble den første linja elektrifisert. Alle linjene kryssa Galatabrua, som var viktigste knutepunkt. Den asiatiske sida av Istanbul måtte vente til 1928, da staten oppretta Üsküdar Kadıdöy Halk Tramwayları (ÜKHT).
Ludo
Ludo (fra latin «jeg spiller») er et brettspill for to til fire spillere. Spillet er en enkel utgave av et tradisjonelt indisk spill med navnet Pachisi. Ludo oppsto i 1896, da det ble patentert i England som patent nr. 14636.
Powell County (Montana)
Powell County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger i den vestlige delen av staten og det har grense mot Flathead County i nord, Lewis and Clark County i øst, Jefferson County i sørøst, Deer Lodge County i sør, Granite County i sørvest og mot Missoula County i vest.
Monte Santo de Minas
Monte Santo de Minas er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Juha-Matti Ruuskanen
Han har konkurrert internasjonalt siden 1998/99, hovedsakelig i kontinentalcupen, der hans beste sammenlagtplassering er 16. plass i 2003/04. Han var på det finske laget som tok bronsemedaljer i lagkonkurransen i junior-VM i Štrbské Pleso i 2000. I verdenscupen debuterte han med 32. plass i Kuusamo 28. november 2003. Beste sammenlagtplassering i verdenscupen er 44. plass i 2003/04. Hans beste individuelle plassering i enkeltrenn i verdenscupen er 6. plass i Hakuba 23. januar 2004. Han var også på det finske laget som vant lagkonkurransen i skiflygingsbakken i Oberstdorf 15. februar 2009.
Transport i Istanbul
Historikk
Utover på 1900-tallet utvikla de private sporvognsselskapene seg mer og mer til busselskaper – eller de slutta med transport og brukte sin kompetanse til å drive generell elektisitetsforsyning. Istanbuls offentlige transport ble nasjonalisert i 1939, da Istanbul Electrik, Tramway ve Tünel İşletmeIeri (İETT) tok over både de europeiske og asiatiske linjene.
Ludo
Historie
Patchesi fikk i 1795 for første gang et engelsk derivat da John Jaques & Son begynte å produsere det. Denne varianten var i bruk frem til 1920-årene. Ludo, som kom i 1896, er en sterkt forenklet og mer barnevennlig versjon av Patchesi. Spilleveiene er klarere fargemarkert og dessuten indisert med piler. En større forskjell fra Patchesi er at man ved Ludo flytter brikkene med klokka. Dermed ble Ludo det første Pachisi-derivatet som endret den opprinnelige bevegelsesretningen.
Spesialregler
Ved å innføre nye regler kan spillet gjøres mer engasjerende, langvarig eller kortvarig, avhengig av hvilke regler man velger. Man må være enig om hvilke regler som gjelder før et spill starter. Med flere spillere kan det også lett oppstå allianser mellom naboer eller spillere på hver sin side av brettet. (Allianser av typen 3-mot-1 bør unngås med mindre den ene leder overlegent.)
Røros-regler
Det er ukjent hvorfor reglene er oppkalt etter Røros, sannsynligvis har reglene oppstått i forbindelse med Ludo-spilling på Røros, men de er kjent for å gjøre spillet radikalt forskjellig. Det er sjelden man bruker alle reglene samtidig.
Eksterne lenker
Homo, ne koleru! Fia (brädspel)
Transport i Istanbul
Historikk
Investeringer i spor og materiell ble forsømt, og stort sett var det materiellet fra 1911 som fortsatt var i bruk på 1960-tallet. Trikken ble oppfatta som gammeldags både av myndighetene og av befolkninga, og kunne ikke konkurrere med de nye bussene. Vognene var lite komfortable, sporet var dårlig og gikk midt i gata, og trikkene ble ofte stående i bilkø. Bilene passerte trikkene på høyre side på holdeplassene, noe som var årsak til mange ulykker. I 1958 ble den første linja nedlagt, og i 1966 gikk den siste trikken på europeisk side. Den siste trikken mellom Üsküdar og Kadiköy gikk 14. november 1966.
I 1990 gjenoppbygde byen en strekning av den gamle bytrikken. Den går langs Istiklal Caddesi mellom Tünel og Taksim, og kjøres med restaurerte vogner fra mellomkrigstida på enkelt meterspor med et krysningsspor midtvegs. Også en kort strekning av Moda-linjen i Kadiköy er blitt restaurert og satt i drift med historisk materiell i seinere år.
Jernbane
Istanbul har to hovedstasjoner, Sirkecistasjonen (Sirkeci Gari) på europeisk side og Haydarpaşastasjonen (Haydarpaşa Gari) på asiatisk side. Mellom disse blir reisende frakta med ferge over Bosporos. Sirkeci ble bygd i 1892 som endestasjon for den berømte Orientekspressen. Jernbanen har mista sin betydning for reiser og transport til og fra utlandet; den eneste internasjonale togforbindelsen med en rimelig standard er et tog til Athen.
Det kjøres forstadstog med høg frekvens mellom Sirkeci og Halkali (30 km) på europeisk side og mellom Haydarpaşa og Gebze (42 km) på asiatisk side.
Oktober 2013 ble en ny jernbanetunnel (Marmaray) under Bosporos tatt i bruk. Den gjennomgående forbindelsen skaper en helt ny situasjon for jernbanen som transportmiddel både innen byen og mellom Istanbul og resten av Tyrkia.
Trikk
En ny trikkelinje med dobbelt normalspor og moderne vogner ble åpna i 1992. Denne er bygd langs traseen til noen av de historiske trikkelinjene, går fra Zeytinburnu sørvest i byen til Eminönü, over Galatabrua og videre nordover langs Bosporos til Kabataş. Linja har 24 holdeplasser og er 14 km lang.
Bybane og tunnelbane
Et nytt metro- og forstadsbanenett er under utbygging i Istanbul. Vanskelighetene med å framføre en tunnelbane i en by med en slik overflod av arkeologiske lag er imidlertid formidable, og utbygginga tar tid.
Istanbul har en forstadsbane av typen lettbane –  Hafif Metro  med to linjer. Den åpna i 1989 på strekningen Aksaray – Kartaltepe, og er seinere blitt forlenga til Havaalani (Atatürk lufthavn) via bussterminalen Otogar. Den har nå en samla lengde på 20 km og med 18 stasjoner – 6 av dem under jorda. Banen er skilt fra annen trafikk og er uten planoverganger. Fra Otogar er en linje til Mahmutbey under bygging. Den er i 2005 ført fram til Esenler. I løpet av 2006 forlenges linjen fra Aksaray til Yenikapı, med overgang til metroen og jernbanen. På asiatisk side er en Hafif Metro på 22 km mellom Kadiköy og Kartal under bygging, med planlagt åpning i 2007.
T4-linjen åpnet i 2007, og knytter gamlebyen til de nordlige forstedene. Linjen hadde en opprinnelig lengde på 12,4 km, hvorav 5,8 km var under jorden. Selv om den er klassifisert som en trikkelinje (T4), bruker den samme type togsett som M1-linjen. I 2009 ble en utvidelse på 2,3 km (til Topkapı-stasjonen) innviet, noe som muliggjorde en overgang mellom M1-linjen og T1-trikkelinjen.
Ofotbanen
Anlegg
På grunn av vanskelige snøforhold er deler av strekningen lagt i tunneler eller skjermet av snøoverbygg, såkalte gallerier.
Malmfrakt
Arbeidet med anlegg av malmkaia begynte i 1899. De første malmtogene gikk i november 1902 og ved nyttår 1903 var det et lager av malm klart for utskiping. Kaia var opprinnelig en trekonstruksjon og etter krigen ble kaianlegget reparert og oppgradert.
Turisttrafikk
Bjørnfjell stasjon åpnet i 1925 og ble en turistdestinasjon for skiturister. Etter elektrifiseringen i 1923 var det ikke behov for den store stasjonen på Riksgränsen, deler av anlegget ble revet og/eller flyttet, mens noe ble tatt i bruk for friluftsformål.
Powell County (Montana)
Powell Countys totale areal er 7 180 km² hvorav 17 km² er vann. I 2010 hadde fylket 7 027 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Deer Lodge som også er fylkets største by.
Transport i Istanbul
Bybane og tunnelbane
Istanbuls første metrolinje åpna i 2000 mellom Taksim og 4. Levent. Den ble gradvis forlenget og nådde Atatürk Airport 20. desember 2002. I 2006 ble den forlenget nordover til Ayazaga (3,6 km) og i 2008 til Yenikapı (5,2 km). Denne linjen er meget krevende, med kryssing på bru over Det gylne horn og i tunnel gjennom gamlebyen, men til gjengjeld betydde den et gjennombrudd for nord-sør-transporten på europeisk side.
Kabelbane
Dette systemet forbinder trikkeholdeplassen og fergeleiet ved Kabataş med t-banestasjon på Taksim. Banen er omtrent 600 meter lang, og stiger med rundt 60 meter på 110 sekunder.
Busstransport
Bybussene utgjør stammen i byens interne transportsystem. Bussene dekker hele byen med et tett nett av ruter, men de er ofte overfylte og står fast i trafikkork. De fleste bussene (ca. 2500) drives av det kommunale kollektivselskapet IETT, men det finnes også private busser (Özel Halk Otobüsü) drevet av enkeltpersoner eller selskaper med offentlig godkjenning.
Byen har to terminaler for ekspressbusser. Büyük Otogar ved Bayrampaşa/Esenler på østsida av byen er endestasjon for busser fra den europeiske delen av Tyrkia og fra Hellas, Bulgaria og Europa for øvrig. Busser fra Lilleasia og fra Midtøsten ankommer Harem Otogar nord for Haydarpaşastasjonen.
Drosjer
I tillegg til de vanlige gule drosjene finnes det en rekke private minibusser (dolmus) som kjører faste ruter hvor passasjerene skal dele regningen.
Sjøtransport
En annen terminal er Kabataş på nordsida av Det gylne horn. Den har fergeforbindelse til Üsküdar og hurtigbåt til Yalova.
Vegtransport
Gatenettet i Istanbul er generelt underdimensjonert, og trafikkorker er hyppige. Gjennomgangstrafikken besørges av en indre ringveg som krysser Det gylne horn over Fatihbrua, Bosporos over Boğaziçibrua og går videre til Kadiköy.
Europavei 80 fra Europa går i en ytre ringveg over Fatih Sultan Mehmed-brua, videre til den østlige forstaden Ümraniye og østover gjennom Anatolia til Iran. Eurasiatunnelen under Bosporosstredet ble åpnet 20. desember 2016.
Luftfart
Atatürk lufthavn – Atatürk Havalimanı, ved Yesilköy, 23 km vest for bysentrum var tidligere Tyrkias mest trafikkerte flyplass. Den ble stengt for passasjertrafikk i 2019. Trafikken var da overført til den nybygde Istanbul Airport, også på den europeiske sida, som åpna i 2018.
Ofotbanen
Fremtidig utvikling
Ofotbanen har siden 1970-årene hatt en relativt stabil godsmengde på i underkant av 20 mill. årstonn, hvilket ligger på banens transportkapasitet på 19 mill. årstonn. På 2000-tallet har økende mengde transportert malm (19,8 millioner tonn i 2014) og flere operatører medført at Bane NOR har utredet ulike kapasitetsutvidelser, som krysningsspor og dobbeltspor.
Operatører
Følgende operatører trafikkerer Ofotbanen:
Tidligere operatører:
Tina, What’s Love Got to Do with It
Tina, What's Love Got to Do with It (originaltittel: What's Love Got to Do with It) er en amerikansk biografisk dramafilm fra 1993 regissert av Brian Gibson. Filmen omhandler livet og karrieren til den amerikanske popstjernen Tina Turner. Den skildrer de første 20 årene av hennes karriere, inkludert det stormfylte ekteskapet med med Ike. Rollen som Tina Turner spilles av Angela Bassett, mens rollen som hennes ektemann spilles av Laurence Fishburne. Filmen er basert på Turners egen selvbiografiske bok Jeg, Tina, fra 1986.
Nemapogon picarellus
Nemapogon picarellus er en liten sommerfugl som hører til familien ekte møll (Tineidae). Denne kontrastrikt tegnede arten er knyttet til kjuker i løvskog.
Tina, What’s Love Got to Do with It
Angela Bassett vant en Golden Globe. Både hun og Laurence Fishburne ble i tillegg nominert til hver sin Oscar.
Nemapogon picarellus
Utseende
En liten (vingespenn 11-18 millimeter), svart og hvit møll. Antennene er trådformede og knapt to tredjedeler så lange som forvingene. Hodet er kledt med snøhvite, hårlignende skjell, forkroppen er hvit med små, svarte flekker på skuldrene. Forvingen er hvit med omfattende, svarte tegninger. Den kan ligne på den beslektede arten Nemapogon nigralbellus, men de svarte tegningene er større enn hos denne. Bakvingene er mørkt gråbrune. Larven er hvitaktig med brunt hode og gulbrun nakkeplate.
Tina, What’s Love Got to Do with It
Handling
Størstedelen av filmen er omhandler det stormfylte ekteskapet mellom Ike og Tina Turner. Tina blir kjent med Ike i 1958, på et tidspunkt hvor han har suksess med sitt band "King of Rhytm". På en nattklubb blir hun tilfeldigvis trukket opp på scenen for å synge med bandet. Hennes stemme, og sensuelle utstråling går rett hjem hos Ike, som er rask med å komme med forslag om hvordan hennes karriere skal utvikles. Han ber også Tinas mor om hennes hånd, og forholdet blir til ekteskap og etterhvert barn. Tina er imidlertid helt underordnet Ike, som tidvis utsetter henne for brutal mishandling.