cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leonid Bresjnev
Økonomisk stagnasjon og levekår
Kosygin forsøkte å reformere den økonomiske politikken på nytt i 1979, men arkitekten selv døde året etter. Etterfølgeren Nikolaj Tikhonov hadde en annen holdning, og lite av reformen ble satt ut i livet. Mens femårsplanene gav skuffende resultater, forhindret Bresjnev en økonomisk kollaps gjennom handel med Vest-Europa og den arabiske verden. En annen viktig endring under Bresjnevs styre var at enkelte østeuropeiske land ble mer økonomisk avanserte enn Sovjetunionen.
Quoin Point fyr
Fyret ble reist i 1955. Det er 22 meter høyt og består av firkantede, pyramideformede stålskjelettårn med et rød- og hvitstripet diamantformet dagmerke og et toetasjers fyrtårnsvakthus som er malt hvit.
Leonid Bresjnev
Avspenningspolitikken
Avspenningspolitikken var Bresjnevs eneste utenrikspolitiske nyvinning av varig betydning. Det er mulig å se på avspenningen som en fortsettelse av Khrusjtsjovs «fredelige sameksistens». Til tross for spenningsøkninger under Khrusjtsjov begynte stormaktene å kommunisere gjennom Den delvise prøvestansavtalen, handelssamkvem og installasjonen av den røde telefonlinjen mellom Kreml og Det hvite hus i 1963. Bresjnevs politikk skilte seg fra Khrusjtsjovs på to måter. For det første var den mer sammenhengende og vidtfavnende i sine mål, og inkluderte avtaler om våpenkontroll, forebygging av diplomatiske kriser, handel, europeisk sikkerhetspolitikk og menneskerettigheter. For det andre ønsket Bresjnev å skape likevekt i det militære styrkeforholdet mellom USA og Sovjetunionen. Mellom 1965 og 1970 økte de sovjetiske forsvarsutgiftene med 40 %, og utgiftene steg hvert år i årene som fulgte. Ved Bresjnevs død i 1982 gjorde forsvaret beslag på 15 % av BNP.
Khrusjtsjov ønsket å stanse støtten til kommunistiske Viet Cong, som kjempet imot amerikanerne i Vietnamkrigen. Bresjnev sørget for at støtten ble videreført. Han var interessert i Lyndon B. Johnsons forslag om våpenhvile i Vietnam, men Nord-Vietnam ønsket ikke en diplomatisk løsning. Nixons besøk i Kina i 1972 gjorde at Bresjnev ble mer ettergivende for å unngå en amerikansk-kinesisk allianse. Tidlig i 1970-årene var forhandlingsviljen større enn før, idet USA og Sovjetunionen ble oppfattet som mer jevnbyrdige. Richard Nixon og Bresjnev undertegnet i 1972 ABM-avtalen, som forbød landene å utvikle antirakettsystemer for å beskytte seg mot atomvåpen. Ingen skulle bli fristet til å angripe motparten uten å frykte motangrep. SALT I-avtalen i 1972 etablerte en gjensidig forpliktelse til reduksjon av strategiske atomvåpen. De diskuterte også situasjonen i Vietnam, men lyktes ikke i å finne en løsning.
Imperiets overanstrengelse
I 1973 ble Israel angrepet av Egypt og Syria. Da USA forsynte Israel med våpen, svarte sovjeterne med å forsyne Egypt og Syria med våpen. På den ene siden var sovjeterne redde for at situasjonen skulle eskalere, men hadde samtidig et behov for å støtte sine lokale allierte for å beholde sin egen innflytelse. Kreml antydet en intervensjon. Krigen utløste oljekrisen, idet OPEC-landene boikottet leveranser til Israels allierte. OPEC-landene ønsket en mindre proisraelsk politikk i Vesten for å øke sine egne oljeleveranser på sikt. Sovjetunionen utnyttet den dårlige forsyningssikkerheten fra OPEC til å bli verdens største oljeprodusent i 1980.
Kretsen rundt Bresjnev overvurderte Sovjetunionens militære styrke og diplomatiske handlingsrom. Derfor økte de bistanden til opprørsbevegelser i Angola, Etiopia, Mosambik, Afghanistan og Sør-Jemen. De ressurskrevende forsøkene på å øke innflytelsen i Afrika og Midtøsten har ofte vært ansett som tidlige tegn på «imperiets overanstrengelse». Fredsavtalen i Paris i 1973 avsluttet formelt Vietnamkrigen, hvorpå kommunister grep makten i Kambodsja, Laos og Vietnam. Watergate-skandalen svekket USAs prestisje internasjonalt. Helsingfors-erklæringen i 1975 var et fremskritt for avspenningspolitikken og senere nedrustning, men legitimerte også de sovjetiske territorialkravene i Øst-Europa etter den andre verdenskrig.
Etter at Gerald Ford tapte mot Jimmy Carter i presidentvalget i 1976, skjerpet USA sin retorikk overfor Sovjetunionen og den kommunistiske verden. Carter forsøkte dog å stanse den amerikanske støtten til noen undertrykkende antikommunistiske regimer. Carter videreførte normaliseringen av forholdet mellom USA og Kina. Bresjnevs svekkede helse i slutten av 1970-årene, da statsstyret periodevis ble overlatt til andre, har vært blant forklaringene på Sovjetunionens lite fleksible holdning.
Forholdet til Kina
Ideologiske tolkninger og rift om det politiske lederskapet i den kommunistiske verden hadde skapt et brudd mellom Sovjetunionen og Kina tidlig i 1960-årene. Samtidig som Bresjnev konsoliderte sin maktbase noen år senere, slet Kina med virkningene av kulturrevolusjonen. Kretsen rundt Bresjnev, som hadde et ønske om stabilitet, forstod ikke hvorfor Mao Zedong initierte en så «selvødeleggende» prosess. Prahavåren i 1968 avstedkom Bresjnev-doktrinen, som ikke bare økte spenningen overfor Østblokken, men også kommunistiske regimer i Asia. I 1969 nådde forholdet et bunnpunkt som fikk sovjeterne til å konkludere med at «det ikke fantes noe ledende senter for den internasjonale kommunistiske bevegelsen.»
Bruddet mellom landene førte til en økning av den militære tilstedeværelsen på begge sidene av grensen i Det fjerne østen. Senere i 1969 utløste kinesiske tropper den kinesisk-sovjetiske grensekonflikten. Både Sovjetunionen og Kina tok grep for å hindre at konflikten fikk eskalere. Konflikten kan sees på som foranledningen til at kineserne søkte en tilnærming til USA, eller som et uttrykk for et slikt ønske. Bresjnev forsøkte å presse kineserne ved å tilnærme seg USAs allierte og verdens nest største økonomi, Japan. Japanerne ble tilbudt kontrakter i Det fjerne østen og Sibir, mens sovjeterne kunne forsyne Japan med råvarer som olje og tømmer. USA rakk å pleie sitt bånd med Kina, som raskt ble en global aktør, før Bresjnev fikk utrettet noe overfor Japan. Disputten med Japan om Kurilene ble også utslagsgivende.
En gradvis normalisering kom som følge av Maos død i 1976. To år senere ble firerbanden veltet av Deng Xiaoping, som ikke hadde den samme ideologiske aversjonen overfor Sovjetunionen. Tidlig i 1980-årene tok både Kina og Sovjetunionen til orde for å normalisere forholdet. Kineserne stilte som krav at Sovjetunionen reduserte sitt militære nærvær ved den kinesisk-sovjetiske grensen, trakk troppene sine ut av Afghanistan og Mongolia, og støttet Vietnams invasjon av Kambodsja. Bresjnev responderte i sin tale i Tasjkent i mars 1982, da han igjen talte for normalisering. Dette ble virkelighet under Gorbatsjov.
Østblokken
Den første krisen for Bresjnevs regime oppstod i 1968. Det kommunistiske styret i Tsjekkoslovakia, ledet av Alexander Dubček, ønsket å liberalisere statsstyret og skape «kommunisme med et menneskelig ansikt» under Prahavåren. I juli kritiserte Bresjnev reformene som «revisjonistiske» og «antisovjetiske». I august sørget han for at Warszawapakten invaderte Tsjekkoslovakia og fikk Dubček avsatt. Invasjonen vakte protester blant dissidenter i flere land i Østblokken. Internt i politbyrået ivret ikke Bresjnev for en invasjon og kan ha ønsket midlertidige kompromisser med styret i Praha. Han vurderte trolig sin egen posisjon som for svak på dette tidspunktet til å følge linjen helt ut.
Sovjetunionens rett og plikt til å intervenere i satellittstatene for å «beskytte sosialismen» ble kjent som Bresjnev-doktrinen. I virkeligheten var det bare en bekreftelse på den gjeldende sovjetiske politikk, slik den ble utøvd av Khrusjtsjov under oppstanden i Ungarn i 1956. For alle praktiske formål ble satellittstatenes suverenitet fratatt med doktrinen. I 1975 ble sovjetiske territorialkrav i Øst-Europa etter den andre verdenskrig legitimert av Helsingfors-erklæringen.
Et unntak var Romania, som fikk spille en friere rolle utenrikspolitisk. Kreml hadde tillit til Nicolae Ceaușescus harde linje i innenrikspolitikken, og for Sovjetunionen spilte Romania en mindre strategisk viktig rolle enn Tsjekkoslovakia og Polen. Doktrinen ble ikke offisielt forlatt før Gorbatsjovs taler under den 19. partikongress i 1988 og i FN samme år.
I 1980 oppstod en politisk krise i Polen knyttet til fagforbundet Solidaritet, som samlet en bred antikommunistisk, sosial grasrotbevegelse. Fra slutten av oktober til desember vokste medlemstallet fra 3 til 9 millioner. En meningsmåling i Polen viste at 89 % av de spurte støttet Solidaritet. Regimene i både Polen og Sovjetunionen var usikre på hvordan situasjonen skulle håndteres. Erich Honecker i Øst-Tyskland appellerte til Bresjnev direkte om å intervenere militært. Representanter fra Warszawapakten møttes i Kreml for å vurdere situasjonen. Bresjnev konkluderte med at Sovjetunionen ikke ville gripe inn, men deltok i Warszawapaktens mobilisering og øvelser. Av hensyn til Det polske forente arbeiderpartis omdømme ønsket alle, så nært som Honecker, å unngå en gjentagelse av invasjonen av Tsjekkoslovakia i 1968 og den voldelige håndteringen av demonstrasjonene i Polen i 1970. Wojciech Jaruzelski erklærte unntakstilstand i Polen i desember 1981.
Invasjonen av Afghanistan
I etterkant av den kommunistiske Saur-revolusjonen i Afghanistan i 1978 oppstod sosial uro som følge av voksende sovjetisk innflytelse, politisk undertrykkelse og radikale reformer. Dette utartet til en borgerkrig, der mujahedin førte an i oppstanden mot det kommunistiske regimet i landet. Sovjetunionen var bekymret for et tap av innflytelse i Sentral-Asia. Etter at en KGB-rapport hevdet at Afghanistan kunne okkuperes i løpet av få uker, ble Bresjnev og partiledelsen enige om en sovjetisk invasjon.
Jimmy Carter karakteriserte invasjonen som den største trusselen mot verdensfreden etter den andre verdenskrig. Den amerikanske responsen svekket Sovjetunionens internasjonale prestisje betraktelig. USA stanset all korneksport til Sovjetunionen og boikottet de olympiske sommerlekene i Moskva året etter. Sovjetunionen svarte med å boikotte de olympiske sommerlekene i 1984 i Los Angeles. Av strategiske og ideologiske årsaker sørget USA, Pakistan, Saudi-Arabia med flere for finansiering, bevæpning og opplæring av mujahedin.
Om lag 15 000 sovjetiske soldater hadde falt da styrkene trakk seg ut i februar 1989. I mellomtiden hadde Bresjnevs siste store utenrikspolitiske avgjørelse fått tilnavn som «Sovjetunionens Vietnam» og «bjørnefellen».
Personkultus
I de siste årene av Bresjnevs styre vokste det frem en personkultus. Dette ble blant annet bekreftet gjennom hans memoarer – Bresjnevs trilogi, som utkom i årene 1978–1979. Til tross for den lave litterære kvaliteten ble verkene hyllet av sovjetisk presse, og han ble umiddelbart tildelt Leninprisen, som var Sovjetunionens høyeste litterære utmerkelse. Memoarene ble oversatt til norsk av Tore-Jarl Bielenberg og utgitt i 1979.
Bresjnev overdrev sin egen rolle under den andre verdenskrig, og utbroderte det mindre kjente og lille slaget ved Novorossijsk i 1943 som avgjørende for hele krigens gang. Første bok bar tittelen Malaya Zemlya, «Mitt lille land». Navnet refererer til en sovjetisk utpost på et fjell ved Myskhaostredet i Ukraina som ble gjenerobret etter blodige kamper mot tyske soldater den 4. februar 1943. Episoden banet veien for et sovjetisk motangrep under slaget om Kaukasus. Den andre boken het Vozrozhdeniya, «Gjenfødselen». Dette er navnet på en øy i Aralsjøen og henspillet på et prosjekt for avledning av to elver for å gi vann til landbruket. I virkeligheten utviklet denne «gjenfødselen» seg til en økologisk katastrofe. Tredje bind var Tselina, «Jomfrulandet»; Jomfrulandplanen var Khrusjtsjovs initiativ for å åpne steppene i Kasakhstan og Altaj-regionen for jordbruk i 1954.
Bresjnev var ingen militær kommandant under krigen, men en politisk kommissær. Bildet utad av seg selv som krigshelt, legitimerte likevel hans forkjærlighet for militære medaljer. Han ble tildelt over 100 medaljer og utnevnt til helt av Sovjetunionen, imperiets høyeste utmerkelse for heroisk innsats, i alt fire ganger – i 1966, 1976, 1978 og 1981. På sin 70-årsdag i 1976 ble han utnevnt til marskalk av Sovjetunionen, den høyeste militære graden. I 1978 ble han tildelt den sjeldne Seiersordenen, den aller fremste for militær ledelsesinnsats under andre verdenskrig. Dette var eneste gang den ble utdelt etter krigen; i 1989 ble den trukket posthumt tilbake fordi den ikke møtte kriteriene for tildeling. Bresjnevs velkjente forfengelighet ble gjenstand for mange politiske vitser, og det har vært antydet at memoarene hans ble skrevet av en eller flere skyggeforfattere. Formannen i presidenskapet i Det øverste sovjet, Nikolaj Podgornyj, prøvde å advare han mot satirene, men han svarte bare at «hvis de gjør narr av meg, betyr det at de liker meg.»
Sykdom, død og begravelse
Fra tidlig i 1970-årene slet Bresjnev med hjertesykdom, kjevekreft, lungeemfysem, arteriosklerose, åreforkalkning og søvnløshet. Lidelsene ble satt i sammenheng med overvekt, kjederøyking, alkoholmisbruk og avhengighet av sovemedisin. Han hadde flere mindre hjerneslag, og utviklet søvnløshet og narkolepsi samtidig. Sitt første hjerteinfarkt hadde han i 1975. Da han mottok Leninordenen, gikk han sjanglende og famlet frem ordene. Sovjetiske myndigheter nektet for at Bresjnev var syk. I 1977 antydet amerikansk etterretning at Bresjnev hadde lidd av urinsyregikt, blodkreft og lungeemfysem. Han var klinisk død flere ganger, men hadde følge av den prominente legen Jevgenij Tsjazov døgnet rundt og mottok sterke medikamenter for å kunne utføre sine plikter.
På denne tiden ønsket den eldre garde i kommunistpartiet å beholde Bresjnev, selv om slike som Mikhail Suslov, Dmitrij Ustinov og Andrej Gromyko ble mer frustrerte over politikken. De ville ikke risikere en ny periode av turbulens som følge av hans død. På denne tiden begynte vestlige kommentatorer å spekulere over hans etterfølger. Blant den eldre garde var Suslov og Andrej Kirilenko mest aktuelle. Yngre kandidater var Fjodor Kulakov og Konstantin Tsjernenko. Kulakov døde i 1978.
De to siste årene var Bresjnev en gallionsfigur. Vinteren 1981/1982 ble helsetilstanden hans forverret. Mikhail Suslov, Jurij Andropov, Andrej Gromyko og Dmitrij Ustinov hadde den reelle styringen av landet, og politbyrået fattet viktige beslutninger i hans fravær. Politbyrået begynte å tenke på en etterfølger; Suslov kunne ha vært innflytelsesrik i så måte, men døde 25. januar 1982 i en alder av 79 år. Hans sete i sekretariatet for det sovjetiske kommunistpartiet ble overtatt av Jurij Andropov, og i mai ble det klart at Andropov ville prøve å bli ny generalsekretær. Sammen med medsammensvorne i KGB bidro han til en kampanje om at den politiske korrupsjonen hadde forverret seg under Bresjnev. Han var åpenbart ikke redd for Bresjnevs vrede.
Bresjnev opptrådte sjelden offentlig i 1982. I mai fikk han et kraftig hjerneslag, men nektet å trekke seg. Den 7. november var han tilstede stående ved Leninmausoleet og den årlige militærparaden og arbeiderdemonstrasjonene knyttet til feiringen av oktoberrevolusjonen. Dette ble hans siste offentlige opptreden. Tre dager senere, den 10. november 1982, døde han av et hjerteinfarkt.
Frem til begravelsen den 15. november lå han på lit de parade. Han ble æret med en statsbegravelse, etterfulgt av en fem dager lang sørgeperiode. Ikledd uniform og alle dekorasjoner ble han begravet på æreskirkegården på Den røde plass foran Kreml. Hans kone og familie var tilstede, men datteren Galina Bresjneva fikk skarp kritikk for ikke å ha møtt opp i dystre sørgeklær. Begravelsen ble bivånet av 32 statsoverhoder, 15 regjeringssjefer, 14 utenriksministre og 4 kongelige.
Ettermæle
Bresjnev ledet Sovjetunionen lenger enn noen andre, med unntak av Josef Stalin. Han knyttes til en lengre stagnasjon, hvor grunnleggende økonomiske problemer ble ignorert og det politiske systemet gikk i oppløsning. Mikhail Gorvatsjov kritiserte ham for en «voldelig nystalinistisk linje», for å ha unnlatt å modernisere landet og for ikke ha forandret det i takt med tiden. Under en senere anledning sa Gorbatsjov riktignok at han var bedre enn sitt rykte, og at «Bresjnev ikke var liksom den tegneseriefiguren som er laget av ham.» Invasjonen av Afghanistan underminerte både Sovjetunionens internasjonale posisjon og interne styrke. På den andre siden nådde imperiet sin største makt, prestisje og indre ro under hans styre.
Bresjnev har scoret bra i meningsmålinger, sammenlignet med forgjengere og etterfølgere i Russland. I vesten blir han mest husket for å ha startet den økonomiske stagnasjonen som utløste oppløsningen av Sovjetunionen. I en meningsmåling av VTsIOM i 2007 svarte majoriteten av russerne at de levde bedre under Brejnev enn noen annen sovjetleder. I en meningsmåling av Levada Center, foretatt i 2013, slo han Vladimir Lenin som Russlands favorittleder på 1900-tallet med 56% av de spurte. Populariteten ble bekreftet samme år av en annen måling.
Litteratur
Primærlitteratur
Sekundærlitteratur
SHA-sjekksumsfunksjoner
SHA (Secure Hash Algorithm) er en samling av kryptografiske sjekksumsfunksjoner (engelsk: checksum) som er designet av National Security Agency (NSA). De tre SHA-algoritmene er konstruert forskjellig og er mest kjent som SHA-0, SHA-1, SHA-2 og SHA-3.
SHA-0 og SHA-1 er ikke ansett som sikre, SHA-1 er ikke anbefalt brukt til anvendelser innen sikkerhet etter 2010.
SHA-256, SHA-512, SHA-224 og SHA-384 hører til SHA-2-familien og bruker den samme algoritmen. Forskjellen er at de har ulik størrelse på den ferdige hash-verdien (256/512 biter).
SHA-3-familien har de samme størrelsene som SHA-2-familien.
Eksempler på SHA-1
Her er et eksempel på SHA-1 med ASCII-tegnsett. ASCII er også brukt i resten av eksemplene.
SHA1("The quick brown fox jumps over the lazy dog") = 2fd4e1c6 7a2d28fc ed849ee1 bb76e739 1b93eb12
Den minste forandring i meldingen vil gjøre store forandringer i resulterende hash-verdi. Ved å forandre "dog" til "cog", for eksempel, så vil det bli forandring i 81 av de 160 bitene.
SHA1("The quick brown fox jumps over the lazy cog") = de9f2c7f d25e1b3a fad3e85a 0bd17d9b 100db4b3
Resultatet for en tom streng (lengde 0) er:
Denne voldsomme endringen er et følge av Avalanche-effekten.
Fjernundervisning
Fjernundervisning er en måte å organisere undervisning på der eleven eller studenten helt eller delvis har kontakt med lærestedet uten å behøve å være til stede fysisk på dette. Andre betegnelser på fjernundervisning er fleksibel undervisning og nettstudier.
Før internett
Tidligere skjedde kontakten mellom lærestedet og studenten/eleven ved brev eller ved at lærestedet sendte lærere ut i distriktene for å møte studenter/elever nærmere deres bosted. Dette kalles også desentralisert undervisning. Denne fjernundervisningen skjedde både ved private og halvoffentlige brevskoler (også kalt korrespondanseskoler) som Folkeuniversitetet, AOF, Aftenskolen og etterhvert også ved de offentlige høgskolene og universitetene som et supplement til tradisjonell undervisning på campus.
I dag skjer fjernundervisning i Norge nesten utelukkende ved hjelp av elektroniske kommunikasjonsmidler, eventuelt kombinert med intensive samlinger på lærestedet noen få ganger i året og elektronisk kontakt mellom samlingene. Enkelte læresteder startet elektronisk basert fjernundervisning før Internett ble utbredt, men det er særlig etter at folk flest kunne koble seg til Internett at elektronisk basert fjernundervisning både er blitt mulig i større omfang og har fått stort gjennomslag.
Fjernundervisning i høyere utdanning i Norge
Fjernundervisning ved de offentlige høgskolene og universitetene ble lansert som idé i Stortingsmelding 43/1988-89 Mer kunnskap til flere. Ny teknologi som billedmedier og data gjorde dette mulig, etter mønster fra slike forsøk i utlandet, blant annet Sverige med sin "distansutbilding". I Norge ble Sentralorganet for fjernundervisning i høyere utdanning (SOFF) etablert i 1990. (SOFF inngikk i Norgesuniversitetet fra 2004.) Dette skjedde før internett var tilgjengelig for folk flest, men universitetene og noen høgskoler var allerede tilknyttet et internett på det tidspunktet, og enkeltpersoner kunne koble seg til dette via oppringt modem hvis lærestedet la til rette for slikt.
I den tidlige fasen (første del av 1990-tallet) var det mange aktører som forsøkte seg med fjernundervisning med ny teknologi, ikke minst de veletablerte korrespondanseskolene. Televerket (nå Telenor) forsøkte seg også og bygget opp over store deler av landet studier for toveis-kommunikasjon med lyd og bilde. De statlige høgskolene hadde mange prosjekter i fjernundervisning, men dette stoppet delvis opp i forbindelse med høgskolereformen i 1994 da 98 høgskoler ble slått sammen til 26, og institusjonene fikk nok med å få til en krevende sammenslåing av skoler fra ulike fagmiljøer.
Den neste fasen ble innledet med Kompetansereformen, Stortingsmelding 42/1997-98. Livslang læring ble lansert som ideal og fjernundervisning ble et virkemiddel i den sammenhengen. Med Kvalitetsreformen (Stortingsmelding 27/2000-01) kom bl.a. økt vekt på etter- og videreutdanning, nye evalueringsformer som mappeevaluering og understreking av betydningen av IKT i utdanningen. Dette var argumenter for økt satsing på fjernundervisning, eller fleksibel utdanning som man begynte å kalle det.
Fjernundervisning i høyere utdanning var til å begynne med særlig populært for voksne bosatt i distriktsnorge med liten mulighet for å flytte inn til et høyere lærested. Senere ble også studenter med bosted nær læringsinstitusjonene interessert i denne undervisningsformen fordi det gir dem større frihet som student, og kan lettere kombinere studier med arbeid eller omsorgsoppgaver.
Bruk av læringsplattform
Kommunikasjonen mellom elev/student og lærested skjer gjerne gjennom såkalt læringsplattform (LMS), for eksempel Fronter eller It's Learning. Læringsplattformen er et lukket kommunikasjons- og admininstrasjonssystem der studentene/elevene kan hente læremidler og oppgaver som læreren legger ut på plattformen og der eleven/studenten også kan levere inn sine arbeider til lærere. Læringsplattformen har også gjerne en intern meldingstjeneste der lærende og lærer kan kommunisere på tvers innen et bestemt kurs. I noen grad kan også eksamen utføres via læringsplattformen.
De etablerte læringsplattformen har vært kritisert for å være for lukkede og for monolittiske. Etter at fjernundervisning med IKT rundt år 2000 gjerne startet opp ved hjelp av e-post og et diskusjonsforum, ble mer og mer samlet i læringsplattformene som kunne tilby "alt". I senere tid har flere valgt å bruke alternative kommunikasjonsformer i tillegg til læringsplattformen, som blogger og sosiale medier. En undersøkelse gjort våren 2011 ved høyere utdanning i Norge viser at læringsplattformene "brukes med til formidling av fagstoff og beskejder til studentene."
Beslektede undervisningsformer
IKT brukes i dag i stor grad også av undervisning som skjer på lærerstedene. Undervisning ved hjelp av IKT er derfor ikke noe som er forbeholdt fjernundervisning, noe som gjør at skillet mellom fjernundervisning og andre måter å organisere undervisningen på er blitt mer uklart.
Tilbydere
Alle norske universiteter og høgskoler tilbyr fjernundervisning for deler av sin undervisningsportefølje.
Det finnes det en rekke private skoler som tilbyr nesten utenlukkende nettbasert undervisning. Mange av disse har drevet med fjernundervisning fra lenge før den ble IKT-basert. Dette er noen av de viktigste: eCademy, NKS, NKI
De offentlig godkjente nettskolene i 2013 er listet opp nedenfor:
Eksterne lenker
Fjern-undervisning.no: Alt om nettstudier og fjernundervisning
[Http://www.fleksibelutdanning.no/ Fleksibel utdanning Norge]
Angélique Kidjo
Angélique Kpasseloko Hinto Hounsinou Kandjo Manta Zogbin Kidjo, kjent som Angélique Kidjo (født 14. juli 1960 i Ouidah i Benin) er en vestafrikansk sanger og komponist. Hun har vært nominert til Grammy-prisen fire ganger.
Musikken hennes blir ofte karakterisert som afropop. Hun synger på flere språk, blant annet engelsk, fransk, joruba og fon. I noen sanger bruker hun også egenkonstruerte ord uten noen kjent betydning.
Kidjo har opptrådt i Norge ved flere anledninger, blant annet ved Nobels fredspriskonserter i både 2002 og 2011 samt på Studenthuset driv i 2003.
I 2021 ble Kidjo utnevnt til offiser av Æreslegionen. Kidjo er ambassadør for UNICEF.
Diskografi
Kidjo har også spilt inn sanger til forskjellige filmer.
One Wild Night Live 1985–2001
One Wild Night Live 1985-2001 er det første konsertalbumet til Bon Jovi. Albumet har hentet sitt navn etter den populære sangen «One Wild Night». Albumet inneholder opptak fra konserter mellom årene 1985-2000.
Lydkvaliteten på blant annet de tre første sangene, «It's My Life», «Livin’ on a Prayer» og «You Give Love a Bad Name» er ikke av den beste. På albumet er det også en ny versjon av «One Wild Night», som også er den eneste sangen fra 2001 på det albumet. På denne versjonen er ikke trommesoloene til Tico Torres med, slik som på albumet Crush.
Vester Voldgade (København)
Vester Voldgade er en gate i Indre By i København. Gaten går parallelt med H.C. Andersens Boulevard.
Gaten går fra Christians Brygge i sydøst til Jarmers Plads i nordvest. Gaten passerer blant annet Nationalmuseet, Vartov, Regnbuepladsen og København rådhus med Rådhuspladsen.
Loga
Loga er et sted i Flekkefjord, som ligger nord for Drangeid. Man kan komme seg til Loga med båt og bil. Og liker man friluft kan man også ta en dressintur på den gamle jernbanelinja som gikk fra Sira til Flekkefjord eller med småbåt gjennom Løgene (Logakanalen) inn til Loja ved Flikka.
Tidligere gikk E18 gjennom Loga, men nå er E39 lagt i tunneler i fjellet over og øst for stedet.
Lazarillo de Tormes
Lazarillo de Tormes, eller den fulle tittelen, Livet til Lazarillo de Tormes og hans skjebne og motgang, er en spansk roman, utgitt anonymt i 1554 i Alcalá de Henares i Spania, og på nytt i Antwerpen i Flandern (da under spansk styre) i 1557. På denne tiden var det i Spania en sterk sosial tendens mot rasistiske og religiøse fordommer, og framtoning var en viktig personlig egenskap. Hovedpersonen er en fattig luring, skrevet i jeg-form, som tar seg fram i verden med ulike oppfinnsomme knep.
Foruten romanens betydning for spansk litteratur i dens gullalder er Lazarillo de Tormes kreditert for å ha grunnlagt en litterær sjanger, den pikareske roman. Begrepet stammer fra spansk picaresca (fra picaro = skøyer, kjeltring, vagabond). I disse romanene avsløres picaroens opplevelser av urettferdighet samtidig som de er en fornøyelse å lese. Denne omfattende sjangeren omfatter romaner som Tom Jones av Henry Fielding og Huckleberry Finn av Mark Twain, og hadde betydelig påvirkning på 1900-tallets romaner, drama og filmer hvor hovedpersonen er en såkalt antihelt.
Lazarillo de Tormes ble bannlyst og forbudt av den spanske kronen og inkludert i boklisten Index librorum prohibitorum (Indeks over forbudte bøker) til den spanske inkvisisjonen. Grunnen var delvis romanens implisitte kritikk av prestene. I 1573 tillot kongehuset å spre en sensurert versjon som utelot kapittel 4 og 5 og en rekke avsnitt i resten av boken. En fullstendig, usensurert utgave ble ikke tillatt i Spania før utpå 1800-tallet. Det var utgaven utgitt i Antwerpen som sirkulerte i resten av Europa, i fransk oversettelse i 1560, i engelsk oversettelse i 1576, i hollandsk oversettelse i 1579 da Flandern ble befridd og kom under hollandsk styre i 1578, i tysk oversettelse i 1617, og på italiensk i 1622.
Handlingsgang
Lazarillo eller Lázaro, en utroper i den spanske byen Salamanca, forteller sin historie i direkte form om hvordan han kom seg opp fra fattigdommen. Hans mor er enke etter en spansk soldat og ugift samboer av en mørkhudet tyv. Han får lærlingkontrakt hos en blind tigger i første kapittel, den første av hans mange mentorer og herrer. Den fattige gutten viser seg tross et magert utgangspunkt å være ressurssterk og bestemt, og i kampen for å overleve må han gå på akkord med seg selv, men lykkes til slutt i å bli gift, men det er ironisk nok med elskerinnen til en lokal prest som vil skjule sitt utroskap og hykleri.
Lazarillo de Tormes introduserer det litterære pikareske grepet ved å skildre ulike yrker og samfunnslag. En ung mann eller kvinne beskriver sine herrer eller mestre i troskyldige og realistiske begreper. Romanen omtaler eksempelvis den blinde tiggeren som «godseier», en annen som «avlatskremmer». Påtagelig er at de eneste personnavn i boken er de til Lazarillo, hans mor (Antona Pérez), hans far (Tome Gonzáles), og hans stefar (El Zayde), det vil si kun medlemmer av hans egen familie.
Betydning
Innvendinger om at figurene ikke var fra de høyere samfunnsklassene fortsatte å bli rettet mot sjangeren i andre land i flere århundrer. Det resulterte i sensur av romanene til Pierre Beaumarchais, en som ble benyttet for operalibrettoen til Figaros bryllup av Wolfgang Amadeus Mozart. Det samme skjedde på premieren i 1767 av det tyske dramaet Minna von Barnhelm av Gotthold Lessing, foruten på premieren i 1830 av det franske dramaet Ernani av Victor Hugo hvor det brøt ut opptøyer ganske enkelt fordi dramaene hadde karakterer fra middelklassen og ikke fra «verdige» personer fra adelen eller kirken.
Navnet Lazarillo er diminutiv utgave av det spanske navnet Lázaro. Det er to benevnelser av navnet Lasarus i Bibelen, og ikke alle litteraturforskere er enige i at forfatteren refererte til de bibelske figurene da han valgte navnet. Den mest kjente fortellingen om Lasarus finnes i Johannes' evangelium kapittel 11 hvor Jesus vekket ham opp fra de døde. Den andre benevnelsen finnes i Luk 16,19–31, om en fattig tigger som sitter utenfor huset til en rik og gjerrig person. Etternavnet de Tormes kommer fra elven Tormes. I fortellingen forklarer Lazarillo at hans far drev en mølle i en elv hvor han selv bokstavelig ble født. Tormes går gjennom Lazarillos hjemby Salamanca, og det finnes en gammel mølle ved elven, og det er en statue av Lasarus og en blind mann rett ved den romerske broen, puente romano, i byen. På grunn av Lazarillos første eventyr har det spanske ordet lazarillo fått meningen «omviser» av en blind mann. Tilsvarende er det spanske ordet for en førerhund blitt «perro lazarillo».
I kontrast til det fantasirike, poetiske språket som ble benyttet for de fantastiske og overnaturlige hendelsene om uvirkelige figurer og høviske riddere er prosaen i Lazarillo de Tormes realistisk. Den beskrev ydmyke kjøp av avlatsbrev fra kirken, tjenere tvunget til å dø med sine herrer på slagmarken (som Lazarillos gjorde), tusener av flyktninger som vandrer fra by til by, stakkarslige tiggere som blir pisket ut på grunn av matmangel. Den anonyme forfatteren viser til mange populære uttrykk og tolket populære historier ironisk.
Prologen med hovedpersonens omfattende protest mot urettferdighet er adressert til den høyverdige kirkestanden, og fire av hans syv herrer i romanen tjener kirken. Lazarillo angriper kirkens framtoning og dens hykleri, skjønt det er ikke en vesentlig tro, en balanse som ofte er ikke tilstede i de pikareske romanene som fulgte.
Verket er et mesterverk i henhold til dens indre kunstneriske enhet, og som eksempel stiger Lazarillos herrer oppover langs den sosiale stige, fra tigger til prest til adelsmann, slik at deres muligheter til å kaste rester til ham får ham til å forlate den første herren, bli kastet ut av den andre og forlatt av den tredje.
Foruten å skape en sjangre var Lazarillo de Tormes betydningsfull nyskapende i verdenslitteraturen i flere aspekter:
Oppfølger
I 1555, kun et år etter den første utgaven av boken, kom en oppfølger av en annen anonym forfatter, som ble festet til den opprinnelige utgaven av Lazarillo de Tormes i en utgave trykket i Antwerpen. Denne fortsettelsen er kjent som El Lazarilo de Amberes. Amberes er et spansk navn for Antwerpen. Lazarillo forlater sin hustru og barn hos prestene i Toledo og lar seg innrullere i den spanske hæren for å bekjempe muslimene. Skipet som frakter soldatene forliser, men før båten synker drikker Lazarillo så mye vin som han makter. Kroppen hans forblir så full av vin at det er ikke plass for vann, og således overlever han under sjøen. Truet av en tunfisk ber han om nåde og blir selv omgjort til en tunfisk. Det meste av boken forteller om hvordan Lazarillo strever med å finne seg til rette i tunfiskenes samfunn.
I 1620 kom enda en oppfølger ut i Paris, skrevet av en Juan de Luna. I prologen opplyser fortelleren, ikke Lazarillo selv, men en som hevder å ha en kopi av hans skrifter, at han var beveget til å utgi den andre delen av Lazarillos opplevelser etter å ha hørt om en bok som han sier har en falsk fortelling om at Lazarillos ble omgjort til en tunfisk.
I 1959 ble det laget en film av den opprinnelige historien i Spania, kalt El Lazarillo de Tormes.
Broken Arrow
Broken Arrow har flere betydninger:
Port Nolloth fyr
Port Nolloth fyr (afrikaans: Port Nollothvuurtoring) er et fyr ved Atlanterhavet ved Diamantkus i Port Nolloth i Sør-Afrika.
Fyret ble bygget i 1909. og består av et trekantet stålskjelettårn med et svart- og hvitstripet trekantet dagmerke.
Carl Philip av Sverige
Carl Philip er utdannet marineoffiser og har studert design. I 2008 vant han en konkurranse om beste grafiske utseende for Martha's Vinyard Museum i Rhode Island, USA. Han er også interessert i motorsport. Blant hans ordener er Storkorset av St. Olavs Orden.
Meringdal
Meringdal er ei grend ved nordvestbredden av Eikesdalsvatnet i Nesset kommune i Møre og Romsdal. Grenda ligger i et jordbruksområde hvor melkeproduksjon står sentralt. Grenda har campingplass.
Klassifikasjon
Klassifikasjon eller klassifisering er det å dele inn ting eller begreper i klasser; eller resultatet av en slik inndeling.
Ordet har flere spesialiserte betydninger som er avledet av denne grunnbetydningen:
Tesfaye Gebre Kidan
Tesfaye Gebre Kidan (født ca. 1935, død 2. juni 2004) var en etiopisk general som var president i Etiopia i en uke i mai 1991.
Stagnasjon
Stagnasjon kan referere til følgende:
Nikolas Arnesson
Nikolas Arnesson (også skrevet Nikolaus Arnesson, gammelnorsk: Nikolás Árnason; født ca. 1150, død 7. november 1225 i Oslo) var en norsk biskop under borgerkrigene i Norge. Han var lendmannspartiets og senere baglernes betydeligste personlighet og den største kraft i striden mot Sverre og hans birkebeinere.
Bakgrunn
Han var sønn av lendmannen Arne på Stårheim (eller Ståreim eller Stodrheim) i Nordfjord og kong Harald Gilles enke, den svenske kongsdatteren Ingrid Ragnvaldsdatter.
Nikolas førte en avdeling av kong Magnus Erlingssons hær i slaget på Ilevollene (1180). Da kongen hadde falt i sjøslaget ved Fimreite (1184), trakk han seg imidlertid tilbake fra krigervirksomheten for å vie seg til kirken.
Biskop
Nikolas ble biskop i Stavanger 1189, og i Oslo 1190. I 1194 måtte han medvirke til Sverres kroning.
Han flyktet deretter til Danmark, der han i 1196 stiftet baglernes parti, og stilte opp Inge, en virkelig eller angivelig sønn til Magnus Erlingsson, som kongsemne mot Sverre. Under ledelse av Nikolas skapte baglerne store vanskeligheter for Sverre og holdt en stund til og med på å gjenerobre landet; men etter nederlaget i slaget på Strindfjorden ved Amborneset 8. juni 1198, måtte Nikolas igjen gå i landflyktighet.
Biskop Nikolas engasjerte seg også for den kirkelige organisasjon og inndelte sitt bispedømme i prostier. Tidlig på 1200-tallet fikk Nikolas bygget den befestede Oslo Bispeborg.
Politiker
Nikolas Arnesson var blant kong Sverres sterkeste politiske motstandere. Selv om han virket som biskop, var han fortsatt engasjert i politikken. Sammen med erkebiskopen Eirik Ivarsson forente han kirkelig og politisk motstand mot Sverre. Biskopene ønsket å styre kirken selv, og bare være underordnet paven, mens kong Sverre ville selv være kirkens overhode. I kongens saga, Sverres saga, får Nikolas rollen som skurken i historien. Han beskrives på en svært lite flatterende måte, idet sagaforfatteren skriver at Nikolas hadde «hjerte som en hare og forstand som en rev». Nikolas kan være beskrevet negativt fordi han ikke levde opp til krigeridealet, men det kan også tenkes at han forsøkes latterliggjort fordi han var en mektig og farlig fiende.
I 1198 sørget biskop Nikolas uten betenkning for å svi av Bergen, slik at også Mariakirken og fem andre kirker brant ned. Dette begrunnet han med at «birkebeinerne hadde gjort alle kirkerne urene, siden bannsatte menn hadde vært inne i dem, så at de ikke var mer hellige end andre porthus». Baglerne rodde om natten inn til bryggene med to skuter fulle av brensel, og satte fyr på husene flere steder, blant annet ved Korskirken og Mariakirken. Bymennene var maktesløse, siden bryggene var fjernet. Birkebeinerne oppdaget brannen for sent, og fryktet for at Sverresborg skulle ta fyr. De vætet seil og bar dem ut mot brannen, for da brant alt fra Korskirken og inn til Nikolaikirken. Det hellige korset ble båret ut mot ilden fra Steinkirken, og det skal ha stanset brannen. Sankta Sunnivas skrin ble båret ut og satt ved Sandbru, og da stanset også brannen der, «et fullbjart jærtegn». Baglerne lå på skipene sine ute på Vågen og skjøt etter mennene på land som kjempet for å redde husene og få brannen slukket. Mange bergensere hadde rukket å få innboet sitt i sikkerhet ute på landet. Biskop Nikolas fulgte med på brannen fra skipet sitt, og beordret hvor baglerne skulle stifte brann og hvor de skulle skyte. Bergenserne glemte ham aldri dette.
Etter Sverres død (1202) forsonte Nikolas og resten av de norske geistlige seg med dennes sønn Håkon. Men da denne døde alt 1204, reiste baglerpartiet seg igjen, og støttet av danske kong Valdemar Seier lyktes biskop Nikolas i 1207 å skaffe sin søstersønn Filippus Simonsson herredømmet som konge over Viken og Opplandene, om enn med Sverres søstersønn, Inge Bårdsson, som overkonge. Ved dette arrangementet fikk fredspartiet gjennomslag, og det kom til forlik mellom partene. Dette forliket kalles Kvitsøyforliket etter øya Kvitsøy i Rogaland, der fredsavtalen ble inngått.
Biskop Nikolas Arnesson var fra 1207 til 1217 en av de ledende personligheter i det østnorske baglerriket i egenskap av rådgiver til kong Filippus. Etter Filippus' død i 1217 underkastet Nikolas og baglerne seg Håkon Sverressons uekte sønn Håkon Håkonsson, og baglerflokken ble lagt ned.
Nikolas ble likevel aldri helt trofast mot Håkon Håkonsson og birkebeinerne, og han ble mistenkt for å støtte den nye østlandske opprørsgruppen Ribbungene fremfor kong Håkon. Da Nikolas døde i 1225 stod kong Håkon for biskopens gravferd. Forfatteren av Håkon Håkonssons saga, Sturla Tordsson, gir Nikolas et godt ettermæle idet han skriver at biskopen var en klok og navngjeten mann av god ætt, men han understreker også at Nikolas «hadde vært lite venn med birkebeinerne».
Annet
Nikolas Arnesson er fremstilt i Ibsens skuespill Kongs-Emnerne. Han er hovedpersonen i Ragnhild Magerøys historiske romaner Nikolas og Baglerbispen. I 2006 gav Selja forlag ut den populærhistoriske boken Dronning Ingerid og bisp Nikolas, av Frode Hervik, Yngve Nedrebø og Berit Gjerland.
Asbjørn Bryhn
Asbjørn Johan Bryhn (født 24. august 1906, død 21. januar 1990) var en norsk jurist og motstandsmann mot den tyske nazistiske okkupasjonsmakten. Bryhn ble den første sjefen for Overvåkningspolitiet etter krigen, fra 1947 til 1966. Bryhn var politimester i Bergen fra 1966 til han ble pensjonist i 1976.
Aman Andom
Aman Mikael Andom (født 1924, død 17. november 1974) var det første statsoverhodet i Etiopia etter keiserdømmets avskaffelse. Han var en eritreer.
Asbjørn Bryhn
Han var medlem av Politigruppen, og deltok i 1943 i organiseringen og bistanden til sabotasjearbeidet som Asbjørn Sunde utførte i Oslo med den såkalte Osvald-gruppen.
I 1941 ble Bryhn oppsagt fra politiet. Han dro til Sverige, og fra 1. oktober 1942 ble Bryhn en del av administrasjonen som skulle ta seg av de norske flyktningene som tok seg over grensen til Sverige. Bryhn var ansatt på rettskontoret i Sverige, hvor han arbeidet med å avsløre uønskede elementer blant de norske flyktningene.
Fritzøe Engros
Fritzøe Engros AS er et norsk selskap med hovedkontor i Larvik. Det er Norges største leverandør av trebaserte plater, industrikomponenter, trelast, gulv med mer og omfatter dessuten Skandinavisk Treimport på Åndalsnes og Ceos Industriproukter AB i Sverige.
Asbjørn Bryhn
I 1944 ble Bryhn leder for Rikspolitisjefens etterforskningskontor i London.
Fritzøe Engros
I tiårsperioden har det foregått en firedobling av omsetningen. Omsetningen i 2008 er på 730 millioner kroner.
I alt er det nitti ansatte, hvorav 34 som arbeider i Larvik.
Anlegget på Øya har i dag en lagerkapasitet på om lag 12 000 kvadratmeter og distribuerer på ett år om lag 70 000 tonn varer til vel 1 000 ulike fagkunder.
Fritzøe Engros AS er eid av Treschow-Fritzøe AS.
Lasse Marhaug
Lasse Marhaug (født 10. september 1974) er en norsk lydmusiker og grafisk designer.
Han har vært nominert til Spellemannprisen 2004 i klassen elektronika/samtid for The Shape of Rock to Come, Spellemannprisen 2016 i klassen samtid for Crepuscular Hour (med Maja S.K. Ratkje og flere), Edvard-prisen 2021 i åpen klasse for samlede verker 2020 og Spellemannprisen 2022 i klassen samtid for Context.
Stord Arbeiderparti
Stord Arbeidarparti er Arbeiderpartiets lokallag i Stord kommune. Stord Arbeidarparti ble stiftet 18. august 1928. Ved kommunevalget i 2019 stilte Gaute Epland som ordførerkandidat og ble gjenvalgt som ordfører etter at han overtok som ordfører 22. juni 2017 etter Harry Herstads død. Partiet fikk en oppslutning på 30,7 prosent.
De er det største partiet i Stord kommune og har i perioden 2019-2023, som i perioden 2015-2019, 11 av 35 representanter i kommunestyret. Partiet styrer i en flertalskoalisjon med Sp og KrF.
Stord Arbeidarparti har partikontor på Folkets Hus i Leirvik sentrum.
Representanter
Magne Rommetveit var stortingsrepresentant mellom 2009 og 2021, og tidligere ordfører (1992–2007) i Stord kommune. Tidligere sjøfartsdirektør Olav Akselsen var stortingsrepresentant mellom 1989 og 2009.
Kristiania norske Theater
Kristiania norske Theater ble startet i 1852 under navnet Den norske dramatiske skoles Theater i Møllergata 1 i Oslo. Initiativet kom fra premierløytnant i ingeniørvåpenet Johannes Benedictus Klingenberg etter at han hadde gjestet Det norske Theater i Bergen og blitt skuffet over det unorske repertoarvalget. I 1854 ble dramaskolen gjort om til fast teater.
Henrik Ibsen ble head-huntet fra teateret i Bergen, hvor han var sceneinstruktør og husdikter, for å bli Kristiania norske Theaters artistiske direktør. Ibsen overtok ansvaret for teaterdriften fra høsten 1857, og fungerte som teaterets leder frem til det gikk konkurs sommeren 1862.
Åsgårdstrand Båtforening
Åsgårdstrand Båtforening ble stiftet i mai 1980, og foreningens styre besto av Bjarne Olsen, Odd Sørensen, Trygve Liland, Per Rom og Gunnar Jarneid.
Bjarne Olsen var foreningens første formann. Foreningen ble etablert som en interesseorganisasjon overfor kommunen og brukerne. Åsgårdstrand kommune og senere Borre kommune hadde driftsansvaret, bekostet vedlikehold og nyinvesteringer, samt holdt havneassistent. Organisering av vakthold, dugnad og drift av marina var båtforeningens oppgaver.
Dette forandret seg i januar 1996 da foreningen inngikk en avtale med Borre kommune om drift av servicebygget i badeparken, slik at foreningen disponerte dette i 25 år.
I februar 2002 fikk foreningen disposisjonsrett over hele huset på dypvannskaien etter at fisker Ivar Pedersen fra Markebo sluttet med garnfiske.
Kuruş
Kuruş var en osmansk og tyrkisk myntenhet. En tyrkisk lira var tilsvarende hundre kuruş. Mynten ble etterhvert overflødig grunnet hyperinflasjonen som oppstod i Tyrkia på 1970-tallet.
Dunn County (Wisconsin)
Dunn County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger i de vestlige delene av staten og grenser mot Barron County i nord, Chippewa County i øst, Eau Claire County i sørøst, Pepin County i sør, Pierce County i sørvest, St. Croix County i vest og mot Polk County i nordvest.
Dunn Countys totale areal er 2,238 km² hvorav 31 km² er vann. I 2000 hadde fylket 39,858 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Menomonie som også er fylkets største by.
Canada under Sommer-OL 1976
Canada under Sommer-OL 1976. 385 sportsutøvere fra Canada deltok i tjuetre grener under Sommer-OL 1976 i Montréal. Canada kom på 27.-plass med fem sølv- og seks bronsemedaljer. Abby Hoffman var Canadas flaggbærer under åpningsseremonien.
Akçe
Akçe var hovedvalutaen innenfor Det osmanske rike. Det var en sølvmynt og tre akçer tilsvarte en para. Etthundre og tyve akçer tilsvarte en kuruş. Senere overtok kuruş som hovedmynten etter akçe. Senere ble også gullmynten lira også brukt samtidig med kuruş.
Katharine McPhee
Katherine McPhee (født 25. mars 1984 i Los Angeles i California) er en amerikansk sanger og skuespiller.
Akçe
Suleimanmoskéen i Istanbul sies å ha kostet 59 millioner akçe da en ble bygd på 1550-tallet. Beløpet ble sagt å ha tilsvart 70 000 gulldukater, formodentlig venezianske.
Katharine McPhee
McPhee kom på andreplass i Amerikansk Idol 2005 (sesong 5), etter Taylor Hicks. Hun ga ut det selvtitulerte debutalbumet Katharine McPhee 30. januar 2007, som ble solgt i 116 000 eksemplarer den første uken. Platen gikk rett til andreplass på Billboard Top 200 albumlisten. Pr 1. januar 2009 har albumet blitt solgt i 375 000 eksemplarer totalt.
McPhee har også hatt flere mindre roller i film og TV-serier. Hun har nå hovedrollen som Karen Cartwright i serien Smash.
Casio PV-100
Casio Pocket Viewer 100 var en PDA laget av Casio i 1999, og var den første enheten i PDA-serien Pocket Viewer. PV-100 var også den eneste i serien som ikke hadde bakgrunnsbelysning.
Pocket Viewer-serien var lillebroren til Casios hoved-PDAserie, Cassiopeia.
Spesifikasjoner
Skjermen var på 128x128 piksler, som var lavere enn Palms PDA-er fra samme tid. Den hadde ikke tekstgjennkjenning, så all innmating gikk igjennom en skjermtastatur. Enheten hadde 1 MB minne til lagring av data og kjøring av programmer. Prosessoren var en NEC V30MZ (20 MHz)cpu, som var kompatibel med standarden Intel x86.
Programvare
PV-100 kom med disse programmene innebygd
Den hadde ikke støtte for tredjepartsprogrammer.