cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Assyriologi
Assyriologi er vitenskapen om de forhistoriske kulturer i Orienten som anvendte kileskrift. En mer snever definisjon er læren om fortidens Assyria og Babylonia. Noen vil først og fremst betone at det er et språkfag, men at det også har en viktig arkeologisk og historisk betydning. Assyriologi fikk sin oppblomstring på 1800-tallet, da man hadde blitt i stand til å tyde kileskriften. Det er i dag et eget, viktig fag på flere universiteter. Uttrykket assyriologi dominerer, unntatt på tysk der man heller taler om Altorientalische Studien.
Innen assyriologien bedrives et allsidig studium av den mesopotamiske kultur ut fra kildematerial bestående av arkeologiske og skriftlige levninger. Sentralt står studier av de sumeriske, assyriske og babylonske kulturer som utviklet seg ved flodene Eufrat og Tigris mellom ca 3200-600 f.Kr.
Sumerologi kalles den gren som er innrettet mot studier av den eldste historiske perioden (ca 3200-2000 f.Kr.) i Mesopotamia da sumererne dominerte landet.
Fagets karakter
Emnet sorterer både under arkeologi og språkvitenskap. De språkene som studeres er framfor alt de mesopotamiske språkene sumerisk og akkadisk (det siste med sine to dialekter babylonsk og assyrisk), men også hettitisk, eblaittisk, persisk og kanaaneisk, som også ble skrevet med kileskrift. Kileskriften ble benyttet for å skrive vidt forskjellige språk: såvel indoeuropeiske (hettitisk og gammelpersisk) og semittiske (akkadisk, ugarittisk m.fl.) og de ikke språkfamilieplasserte sumerisk, hurrittisk og elamittisk.
I assyriologisk forskning utgjør tegnstudier et viktig moment. Det er ved tegntyding og tegnidentifisering at språket trer frem. Kileskriften bestod i klassisk mesopotamisk form av omkring 600 tegn. Eksempel på alfabetisk kileskrift (ugarittisk, gammelpersisk) finnes også. De kileformede tegnene forestilte opprinnelig bilder, men ble stilisert gradvis til uigjenkjennelighet som bilde. Kildematerialet er enormt i sitt omfang. Mange leirtavler med kileskrift er fortsatt lite undersøkt og mange arkeologiske områder uutgravde. Innen assyriologien arbeides det med hundretusentalls leirtavler, og den mesopotamiske kultur er den best dokumenterte av oldtidskulturene.
På grunn av det omfattende og varierte kildematerialet finnes rikt rom for spesialiseringer innen emnet. Eksempel på slike er sumerologi, som fokuserer på tidlig historisk tid, og hetittologi, som vier seg til studier av Tyrkias oldtidskulturer.
Faghistorikk
I år 539 f.Kr. ble det nybabylonske rike (626-539 f.Kr.), som omfattet størstedelen av den nære Orienten, erobret av perserriket under herskeren Kyros den store av Media. Det ble begynnelsen på slutten for den mesopotamiske kulturen. Persere, grekere, romere, kristne og muslimer kom gradvis til å erstatte denne. Dermed døde kileskriften ut, og den siste kjente teksten (en tekst om astronomi) er datert til 75 e.Kr. Kunnskapen om kileskrift og den mesopotamiske kultur ble glemt, og de gamle bosetningene ble dekket av sanden.
I renessansen oppstod ny interesse for antikken og oldtidens kulturer i Europa. Referanser i Bibelens gamle testamente til Babylon og Assyria og i antikke historikeres skrifter om Mesopotamia fikk større interesse. På dette stadiet var interessen for landet med de to elvene knyttet til bibelvitenskapen, og til innsikten om at sivilisasjonens vugge må ha stått der.
Mellom 1761 og 1767 kopierte den danske matematiker Carsten Niebuhr kuneiforme inskripsjoner i Persepolis og laget skisser fra Ninive, og hakk i hel kom den franske botaniker og forskningsreisende André Michaux med en inskripsjonsrik kudurru (grensestein) fra kassitternes tid, funnet av en annen franskmann nær Bagdad, og solgte den til Bibliothèque Nationale de Paris. Den aller første kjente utgravningen i Mesopotamia ble imidlertid ledet av Abbé Beauchamp, den pavelige generalvikar i Bagdad, som avdekket en skulptur med det motivet som nå er blitt kjent under navnet «den babylonske løve». Beauchamps memoarer fra sine reiser, publisert i 1790, utløste en sensasjon i vitenskapens verden, og det var særlig fra nå av at forskerinstitusjoner ble interessert i arkeologiske og andre forskningsekspedisjoner til Midtøsten.
På denne tid var Irak en del av Det osmanske rike. Europeiske kolonialmakter fikk, med herskeren i Istanbuls tillatelse, foreta etterforskninger og utgravninger. Nyheten om fremgravde leirtavlearkiv og spektakulære arkeologifunn nådde så Europa, noe som ytterligere drev på nysgjerrigheten. På 1840-tallet utgravde man oldtidens Ninive, en gammel assyrisk hovedstad, og det var dette tidlige funnet som gav assyriologien dens navn. Behistuninnskriften, en innskrift med innholdsidentisk kileskriftstekst på tre språk (elamittisk, gammelpersisk og babylonsk), ble nøkkelen til dechiffreringen av kileskriften, sammenlignbar med Rosettasteinen i Egypt. Mange forskere knyttes til løsningen av kileskriftens gåte, men framfor alt Carsten Niebuhr, Edward Hincks, Jules Oppert og Henry Rawlinson fremholdes. Det var den sistnevnte som gjorde det hovedsakelige arbeidet med å få Behistun-innskriften publisert. Etter en tids tvil og kontroverser omkring dechiffreringen erklærte man i 1857 at kileskriftens gåte var løst - da hadde fire innbyrdes uavhengige arbeidende forskere kommet frem til (omtrent) en og samme oversettelse av en upublisert tekst som hver og en hadde fått i hånden.
I og med dechiffreringen ble assyriologien født. Grunnen var nå lagt for å bygge ut denne vitenskapen som i dag, liksom i går, er et internasjonalt emne med engelsk, fransk og tysk som lingua franca. Emnet er først og fremst representert ved amerikanske og kontinentaleuropeiske universiteter, men også i for eksempel Japan er forskning innen sumerisk fremragende.
Forskningskilder
Assyriologiens forskningskilder kan deles i primær- og sekundærkilder. Med primærkilder menes det materiale som kileskriftskulturene etterlot seg i form av arkeologiske og skriftlige levninger, og med sekundærkilder menes den forskning og bearbeidelse av dette materiale den moderne tids forskere har stått for.
Serie A 1942–1943
Serie A er den italienske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i 1898. Det italienske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen. Torino F.C. vant sin 2. ligatittel denne sesongen.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Assyriologi
Trivia
Fagområdet har fått en komisk vinkling i Norge gjennom komedien Den spanske flue hvor en av hovedpersonene er assyriologen Henrik Meisel. Denne rollen har blant annet blitt spilt av Øivind Blunck.
Litteratur
Referanseverker (tegnlister, ordbøker, grammatiske verk) i utvalg:
Forskningsrapporter i utvalg:
Tidskrifter og serier i utvalg:
Kongedømmet Mercia
Mercia (angelsaksisk: Miercna rīce), også stavet Mierce, var i tidlig middelalder et av de angelsaksiske kongedømmene i dagens England. Det var et av de syv kongedømmene i Heptarkiet og lå i regionen Midlands. Kjerneområdet var i dalen som elven Trent renner igjennom. Kongerikets hovedstad var byen Tamworth, som var sete for rikets konger fra minst år 584 da kong Creoda bygget en festning i byen.
Etymologi
I moderne tid er navnet lite brukt, med unntak av en politistyrke som har navnet West Mercia Constabulary. Navnet er en latinisering av angelsaksiske Mierce eller Myrce, og betyr «grensefolk» (sammenlign med engelske marchland, «grenseland», jf. mark, «skog, grenseland»). En vanlig tolkning er at Mercia utviklet seg langs grensen mot waliserne. Alternativt er det grensen mot Northumbria det siktes til.
Den første tiden
Mercias utvikling i tiden rett etter anglernes og saksernes invasjoner er svært uklar. Arkeologiske undersøkelser viser at anglerne bosatte seg nord for Themsen før 500-tallet.
En av de mest kjente av kongene av Mercia var Penda, som regjerte fra 626 til 655. Gjennom en allianse med kongen av Gwynedd lyktes han i å beseire og drepe Edwin av Northumbria, men falt selv i slaget ved Winwaed der han kjempet mot Oswiu av Northumbria. I løpet av sin regjeringstid hadde han styrket Mercias status kraftig. Hans død førte til en midlertidig nedgangstid, og våren 656 tok Oswiu makten fra Pendas sønn Peada. I 658 sørget et opprør for at en annen sønn av Penda, Wulfhere, ble innsatt som konge. Han hersket til 675, og kom langt i å gjenopprette Mercias maktposisjon, men mot slutten av hans tid led Mercia igjen nederlag for Northumbria på slagmarken.
På et tidspunkt før Aethelbald tiltrådte i 716 erobret Mercia området rundt Wroxeter, som waliserne kalte «Paradiset Powys». Flere elegier ble skrevet til minne om tapet av dette området, som var et hardt slag for waliserne. Aethelbald startet sin regjeringstid med å slites mellom Wihtred av Kent og Ine av Wessex. Men da Wihtred døde i 725 og Ine abdiserte året etter, fikk han mulighet til å etablere Mercias hegemoni over de andre angelsaksiske rikene sør for Humber. På grunn av de militære framgangene ble han bretwalda, angelsaksisk overherre. I 752 hadde han et tilbakeslag da Cuthred av Wessex beseiret ham, men situasjonen var tilbake i Mercias favør innen 757.
Storhetstiden
I 757 ble Aethelbald myrdet av en av sine livvakter, og borgerkrig brøt ut. Offa gikk seirende ut av den og fant ut at han måtte bygge opp Mercias hegemoni på nytt. Dette lyktes han så godt med at han regnes som Mercias største konge. Han sto for den første storstilte produksjonen av gullmynt på De britiske øyer, grunnla en rekke markedsbyer, tok aktivt del i organiseringen av kirken og på et tidspunkt forhandlet han med Karl den store som likemann. Offas dike, en forsvarsvoll som markerer grensen mellom Mercia og Wales, ble bygget på hans ordre.
I rundt 300 år, i tiden mellom 600 og 900, dominert Mercia landet sør for elven Humber etter å ha underlagt seg eller skaffet seg underkastelse fra fem av de andre kongerikene i Heptarkiet (East Anglia, Essex, Kent, Sussex og Wessex). Denne perioden kalles for «det mercianske overherredømme».
Styret til kong Offa, som best huskes for hans forsvarsvoll mellom Mercia og walisiske kongeriker, er tidvis også karakterisert som «Mercias gullalder». Nicholas Brooks har skrevet at “mercierne framstår som uten tvil de mest suksessfulle av de ulike tidlige angelsaksiske folkene fram til slutten på 800-tallet,» og en del historikere, som Frank Stenton mener at den faktiske foreningen av England sør for utløpet av elven Humber, ble oppnådd under styret til Offa.
Mercia var opprinnelig et hedensk kongerike, men kong Peada konverterte til kristendommen en gang rundt 656, og riket var etablert som kristent ved slutten av 600-tallet. Bispedømme Mercia ble grunnlagt også i 656 med den første biskop Diuma, basert ved Repton. Etter kun tretten år ved Repton flyttet den femte biskop, sankt Chad av Mercia, bispesetet i 669 til Lichfield. For en kort periode mellom 787 og 799 var bispedømmet et erkebispedømme, skjønt det ble offisielt oppløst i 803. Den nåværende biskop, Jonathan Gledhill, er den 98. siden bispedømmet ble etablert.
Utfordret av Wessex
Offas sønn overlevde sin far med bare fem måneder, og i desember 796 tok en fjern slektning, Coenwulf, over makten. Han ble i 821 etterfulgt av sin bror Ceolwulf, som viste seg å være en dyktig hærfører. Han tok blant annet festningen Deganwy i Powys. Samtidig bygde Wessex opp sin styrke, og i 825 ble Coelwulfs etterfølger Beornwulf beseiret av Ecgberht av Wessex i slaget ved Ellendun. Beornwulf selv falt i et forsøk på å slå ned et opprør, og den samme skjebne rammet hans etterfølger Ludeca. Wiglaf hersket i to år, men ble så drevet ut av Ecgberht. Han kom tilbake, og i 830 klarte han å gjenopprette Mercia som uavhengig rike, men det var klart at Wessex nå var det sterkeste riket.
I 852 kom Burgred til makten, og sammen med Æthelwulf av Wessex underla han seg det nordlige Wales. I 868 tok danene Nottingham. Burgred, som ble Mercias siste eller nestsiste konge (alt hvordan man vurderer kongelisten), ble drevet ut i 874. I 886 ble den østlige delen av Mercia del av Danelagen, mens den vestlige delen ble tatt av Wessex. Han flyktet til Roma hvor han senere døde.
En liten, uavhengig del av Mercia ble styrt av Æthelred, ealdorman av Mercia, som var ealdorman, stedsfortrede, og ikke konge i eget navn. Han giftet seg med Ethelfleda, datter av Alfred den store av Wessex, og hun tok gradvis over makten da Aethelred ble syk omkring år 900. Etter hans død i 911 styrte hun riket til 918, da hennes bror Edward den eldre ble konge av både Wessex og Mercia.
Slutten på selvstendigheten
Den aller siste konge av Mercia, Ceolwulf II, overtok etter Burgred i 874 da denne ble avsatt av nordboerne. Ceolwulf, som opprinnelig styrte som en herre eller ealdorman under overherredømmet til Alfred av Wessex. Av den grunn er Burgred ofte listet som den siste konge. Alfred selv navnga seg som «konge av angelsakserne». Ceolwulf II styrte fram til 879, eller kanskje også til ca. 883. Hans rike er antatt å ha blitt redusert til de nordlige og vestlige delene av Mercia.
Mercia hadde en kort periode som et uavhengig rike på midten av 900-tallet og på nytt svært kort i 1016, men på denne tiden ble det sett på som en provins av kongeriket England, og ikke som et uavhengig kongerike.
Mercia er fortsatt benyttet som en geografisk betegnelse, og navnet er benyttet av en rekke organisasjoner, inkludert militære enheter, offentlige, kommersielle og frivillige organisasjoner.
Harald Gram
Harald Gram (født 18. september 1887 i Kristiania, død 7. juni 1961 samme sted) var en norsk jurist og Høyre-politiker. Gram var stortingsrepresentant 1928–1930 og 1934–1936.
Liv og virke
Gram ble cand.jur. fra Det Kongelige Frederiks Universitet (Universitetet i Oslo) 1911.
I 1914 ble han generalsekretær i Høyre, en posisjon han beholdt til 1936. Han satt på stortinget som representant for Høyre i Akershus i periodene 1928–1930, 1931–1933 og 1934–1936. Gram tok ikke gjenvalg i 1936, og ble i stedet byfogd i Oslo.
Under andre verdenskrig ble Gram involvert i organiseringen av det tidligste motstandsarbeidet. Han ledet i 1941 en aksjon som førte til at 22 foreninger protesterte overfor Reichskommissariatet mot at medlemskap i Nasjonal samling (NS) ble prioritert foran faglige kvalifikasjoner ved tilsettelser. Han ble etter hvert sentral i motstandsorganisasjonen 2A.
I 1942 ble han av eksilregjeringen i London bedt om å ta seg over til Stockholm for å lede arbeidet med koordinering og finansiering av motstandsarbeidet. Dette ble utført under dekke av det såkalte Idrettskontoret (senere Sambandskontoret) ved Den norske legasjonen i Stockholm. Gram ble kontorets øverste sjef fram til 1945. I denne posisjonen inntok han en aktivistisk stilling, som kom i konflikt med regjeringens politikk – blant annet ved at han også finansierte aksjoner utført av den kommunistiske motstandsbevegelsen.
Etter krigen fortsatte Gram som byfogd i Oslo fram til 1957. Han ble for sitt virke utnevnt til ridder av St. Olavs Orden og kommandør av Dannebrogordenen.
Harald Gram var oldebarn av eidsvollsmannen Gregers Winther Wulfsberg (1780-1846) fra Moss, sønn av amtmann og statsråd Gregers Gram og far til motstandsmannen Gregers Gram (1917–1944).
Glenn Stevens
Glenn Robert Stevens (født 23. januar 1958 i Sydney) er en australsk økonom, som var sentralbanksjef for Australias sentralbank, Reserve Bank of Australia, fra 2006 til 2016.
Virke
Da Ian J. Macfarlane gikk av med pensjon i september 2006 tok Stevens over som sentralbanksjef. Macfarlane hadde da sittet i 10 år i denne stillingen.
Stevens har de samme prinsippene for sentralbankdrift som Macfarlane: å sikre sentralbankens uavhengighet, inflasjon på 2-3 % og evnen til å forklare seg når sentralbanken endrer styringsrenten. Han startet sin syvårsperiode som sentralbanksjef 18. september 2006.
Stevens ble i 2016 utnevnt til companion av Order of Australia.
Mount Hood
Mount Hood (kalt Wy'east av indianerstammen Multnomah) er et fjell og en stratovulkan på grensen mellom Clackamas County og Hood River County i delstaten Oregon. Den ligger rundt 80 kilometer sørøst for Oregons største by, Portland.
Viljuj
Viljuj (russisk: Вилюй) er den lengste sideelva til elva Lena i det østlige Sibir i Russland. Elva er rundt 2 650 km lang, hvorav rundt 1 450 km er farbar for båttrafikk. Viljujs nedbørfelt er rundt 507 874 km². Elva ligger hovedsakelig innenfor republikken Sakha.
Viljujs kilder ligger sørvest for bosetningen Ekonda i Krasnojarsk kraj, i de nordlige delene av Det sentralsibirske platå. Den renner derfra mot sørøst, gjennom det 2 500 km² store Viljuj-reservoaret, hvor også sideelva Tsjona munner ut. Den fortsetter østover gjennom en bred dal, hvor det fra nord kommer inn flere sideelver, hvorav de største er Markha og Tjung. Elva passerer byene Njurba og Viljujsk, før den munner ut i Lena rundt 350 km nedstrøms Lena fra Jakutsk.
Viljuj er kjent for diamantgruvene som er etablert langs elva siden 1950-tallet. Det var geologen Larisa Popugaeva som oppdaget diamenter her i 1954. Det utvinnes også gull, jernmalm og kull i området. Viljuj-demningen fra 1976 yter inntil 648 MW, og kan produsere inntil 2,71 TWh elektrisk kraft årlig til regionens diamantgruver.
Oppdemmingen har skapt betydelige økonogiske problemer nedenfor reservoaret. Om vinteren slippes det ut mye spillvann fordi strømforbruket er høy, mens det slippes ut lite om sommeren. Spillvannet er kaldt bunnvann, som bidrar til for lave temperaturer i elva nedenfor. I sum har dette både påvirket fiske- og dyreliv, og endret årstidenes syklus lokalt. Blant annet er oter (Lutra lutra) og svart trane (Grus monacha) borte for alltid. Området er også forurenset av radioaktivitet etter underjordiske prevesprengninger i Sovjet-perioden.
Prins Frans
Frans (eller Frands, Frants, Frantz i København, født 15. juli 1497, død mars 1511) var den yngste sønnen til kong Hans og dronning Christine.
Han var oppkalt etter den hellige Frans av Assisi, og hadde et nært forhold til sin mor. Han bodde hos henne i Odense på Næsbyhoved slott inntil han kom til hoffet i København i 1509.
Den lille Frans var syk i mars 1511 kort tid før hans død. Ifølge gravskriften ble han bortrevet av den dødbringende pest, og ble begravet 1. april 1511 foran høyalteret i Grøbrødre klosterkirke i Odense. Dronningen påkostet bl.a. et stort stenepitafium med kongeparet og prins Frans i full figur, samt en enestående altertavle av hoffkunstneren Claus Berg, hvor Frans er avbildet sammen med resten av kongefamilien. Foreldrene ble omsider begravet på hver side av ham.
Da kirken siden skulle rives, ble lik og minnesmerker i 1805 flyttet over til St. Knuds kirke.
Rhododendron (andre betydninger)
Rhododendron kan referere til:
Yang Rongguo
Yang Rongguo (kinesisk: 杨荣国, pinyin: Yáng Róngguó, født 1907 i Kina, død 1978) var en kinesisk akademiker og filosof som var involvert i kampanjen Kritiser Lin, kritiser Konfucius under kulturrevolusjonen.
Isomalt
Isomalt er en sukkeralkohol og et disakkarid, og et naturlig sukkersubstitutt. Det har bare i liten grad innvirkning på blodsukkermålinger, og er ikke regnet for å være skadelig for tennene. Isomalt er ofte foretrukket for dets sukkerlignende egenskaper, og brukes blant annet til godterier, syltetøy og iskrem.
Yang Rongguo
Yang ble kjent som Konfuciuskjenner med en publikasjon om Konfucius i 1947 som ble revidert og utgitt på nytt i 1973. Under kulturrevolusjonen var han professor ved Zhongshanuniversitetet. Han publiserte en artikkel den 7. juli 1973 i «Folkets Dagblad» om «Konfucius – en tenker som sta opprettholdt slavesystemet» Denne artikkelen sammen med gjenutgivelsen av hans gamle arbeid, gjorde ham til en prominent skikkelse. Han begynte å koble sammen Lin Biao, den falne kommunistleder som nå var blitt stemplet som «høyreavviker», og Konfucius, som man hadde drevet kampanjer imot i flere år. Yang generaliserte inn i dette bildet også folk som Liu Shaoqi og andre utrenskede ledere som Konfuciusdisipler. Konfucius ble nå en mer fremstående målskive enn noensinne, og var en stand-in for statsminister Zhou Enlai, som ikke ble kritisert ved navns nevnelse. Blant Yang Rongguos poenger var at Konfucius hadde motarbeidet sosiale endringer på sin tid, og at Zhou Enlai hadde gjort lignende ting ved å arbeide for å få rehabilitert utrenskede medlemmer av Det kinesiske kommunistparti i 1972, som for eksempel Deng Xiaoping.
Isomalt
Isomalt er sammensatt av glukose og mannitol.
Isomalt har E-nummer 953, og er tillatt for bruk i Norge og EU.
Mysia
Mysia (gresk: Μυσία, tyrkisk: Misya) var en region i nordvestlige delen av oldtidens Lilleasia eller Anatolia (dagens Tyrkia). Det var lokalisert på sørkysten av Marmarahavet. Det grenset mot Bitynia i øst, Frygia i sørøst, Lydia i sør, Aeolis i sørvest, Troas i vest, og ved Marmarahavet i nord.
I oldtiden var området befolket av mysere, den lokale befolkningen med et eget språk som det finnes lite kunnskap om, men antagelig en variant av anatoliske språk. De var også bosettere i området bestående av frygiere, aiolere (en gresk folkegruppe) og andre grupper. Den viktigste byen i Mysia var Pergamon som kontrollerte hele området i perioden fra ca. 230 f.Kr. til 133 f.Kr. Mysia ble fra år 133 f.Kr. en region i den romerske provinsen Asia Proconsularis.
Geografi
Det nøyaktige omfanget av Mysia er vanskelig å avgjøre. Grensen mot Frygia endret seg stadig. I nordvest var Troas tidvis inkludert i Mysia. Den nordlige delen var kjent som Frygia Minor (gresk: μικρὰ Φρυγία) mens den sørlige var kalt Frygia Major eller Pergamene. Mysia var i senere tid også kjent som Frygia Hellespontica (gresk: Ἑλλησποντιακὴ Φρυγία, «Hellespontine Frygia») eller Frygia Epiktetos (gresk: ἐπίκτητος Φρυγία, «tilegnet Frygia»), slik navngitt av Attaliddynastiet da det annekterte regionen for kongedømmet Pergamon.
Land og høyde
Mysias fremste fysiske trekk var to fjell — Olympos på 2 543 m (ikke til å forveksles med fjellet Olympos i Hellas) i nord og fjellet Temnos i sør som skilte Mysia fra Lydia og er deretter forlenget gjennom Mysia til området ved Adramyttion (gresk: Άδραμύττιον), som i dag kalles for Edremit. De fremste elvene i den nordlige del av landet er Mékestos (dagens navn Simav), og dens sideelv Rhyndakos (dagens navn Mustafakemalpaşa), begge som begynte i Frygia og deretter forgreinet seg gjennom Mysia, forente seg nedenfor innsjøen Apolloniatis (dagens navn Uluabat) omtrent 24 km fra Propontis eller Marmarahavet. Elven Kaïkos (dagens Bakırçay) i sør stiger i Temnos (en liten gresk bystat), og flyter deretter vestover til Egeerhavet, passerer innenfor noen få km Pergamon. I den nordlige delen av provinsen er det to betydelig innsjøer, nevnte Apolloniatis, og Aphnitis (Maniyas Geul), som tømmer sitt vann i Macestus fra henholdsvis øst og vest.
Byer i Mysia
De viktigste byene var Pergamon i dalen med elven Kaïkos, og Kyzikos ved Propontis (Marmarahavet). Hele kysten var strødd med greske byer, flere av dem av betydelig viktighet hvor de nordligste var Parion, Lampsakos og Abydos, og de sørlige Assos, Adramyttion. Enda lengre sør var Elaea, Myrina og Kyme.
Historie
En mindre episode i Trojakrigen i gresk mytologi lar den greske flåten gjøre landgang i Mysia i feiltagelsen at det er Troja. Akilles sårer deres konge, Telephos, etter at han drepte en greker; Telephos tryglet senere Akilles om å få leget såret. Denne kystregionen styrt av Telephos er alternativt navngitt som Teuthrania i gresk mytologi og var tidligere styrt av en kong Teuthras. I Iliaden har Homer framstilt Mysia som alliert med Troja og hvor soldatene fra Mysia er ledet av profeten Ennomos og Chromios, sønner av Arsinoos. Homers Mysia synes å ha vært langt mindre i utstrekning enn det historiske Mysia og strakte seg ikke så langt nord som Hellespont eller Propontis. Homer nevner ikke noen byer eller landemerker i Mysia, og det er ikke klart nøyaktig hvor det homerske Mysia ligger, skjønt det var antagelig lokalisert et sted mellom Troas (til nordvest av Mysia) og Lydia/Maeonia (sør for Mysia).
Det er et antall mysiske inskripsjoner skrevet i en dialekt av frygisk språk og i en variant av frygisk alfabet som hadde 21 bokstaver, men 22 i mysisk dialekt, og var svært likt tidlig gresk lokale alfabet, unntatt for tilstedeværelsen av den særskilte bokstaven for j. I tillegg er det et lite antall referanser til et luteskansk (eller mysisk) språk som er stedegen i Mysia i aiolisk gresk kilder.
Michel Blavet
Michel Blavet (1700–1768) var en fransk fløytevirtuos og komponist.
Biografi
Selv om Blavet lærte seg å spille svært mange instrumenter, spesialiserte han seg på fløyte (som han holdt til venstre, dvs motsatt av hva dagens fløytister gjør) og fagott. Allerede i ung alder ble han regnet som Frankrikes beste fløytist. Han var berømt både for tonen og for en perfekt intonasjon selv når han spilte i vanskelige tonearter.
23 år gammel fikk Blavet stilling som førstefløytist ved operaen i Paris. I 1732 ble han musikalsk leder hos greven av Clermont, en stilling han hadde til sin død i 1768. Dessuten ble han i 1738 medlem av det kongelige kapell i Versailles, og i 1740 trådte han inn i operaorkesteret i Paris.
Komponister som Johann Joachim Quantz og Georg Philipp Telemann hadde stor aktelse for Blavet. Den ivrige amatørfløytisten kong Fredrik den store av Preussen tilbød Blavet en høythengende stilling ved sitt hoff, men Blavet avslo og Quanz tok jobben etter at lønnstilbudet var blitt betraktelig høynet.
Verk
Blavet skrev mest for tverrfløyte.
Et utvalg av Blavets sonater ble nyutgitt i England allerede i 1908. Flere av Blavets komposisjoner er også gitt ut for blokkfløyte.
Førsteminister
Førsteminister (engelsk: first minister) er en tittel for regjeringssjef. Betegnelsen har samme betydning som premierminister; et skille mellom disse titlene eksisterer ikke på alle språk. På fransk er leddet «premier-» det vanlige ordet for «første-»; i f.eks. Belgia har lederen for den føderale regjeringen tittelen eerste minister (direkte oversatt: «førsteminister») på nederlandsk, premier ministre på fransk (som kan oversettes like godt som både «førsteminister» og «premierminister») og Premierminister på tysk.
I Storbritannia brukes tittelen first minister om regjeringssjefene i de halvautonome regionene Skottland, Wales og Nord-Irland.
François Lemoyne
François Lemoyne (François Le Moyne) (født 1688 i Paris, død 4. juni 1737 samme sted) var en fransk maler. Lemoyne beundret den italienske maleren Pietro da Cortonas verker og var en av de siste franske kunstnerne som fulgte barokktradisjonen i sine utsmykninger. Han var sysselsatt ved slottet i Versailles, der han malte taket i Salon d'Hercule.
Bakgrunn
Lemoyne var sønn av en kusk ved det franske kongelige hoff. Kort etter at hans far døde, giftet moren seg med Robert le Vrac, kalt Tournières. Av ham fikk Lemoyne sin første korte kunstneriske opplæring.
Lemoyne ble opptatt ved Académie royale de peinture et de sculpture i 1701, og der studerte han til 1713. Hjemme ble Lemoyne utdannet særlig av Louis Galloche; ute, etter at han i 1711 hadde vunnet Prix de Rome, som imidlertid først langt senere bragte ham til Roma, av de italienske barokkmalere.
Karriere
Snart etter hjemkomsten skapte han sitt hovedverk, Herkules' apoteose (takmaleri i olje på lerret) for Versailles, et verk som innbragte ham hoffmalerstillingen som Premier peintre du Roi. Før dette var Lemoyne, som var blitt akademimedlem (1718), blitt akademiprofessor (1733).
I 1727 avholdt hertugen av Antin, som var leder av Bâtiments du Roi, en konkurranse for historiemalere. Tolv malerier ble innlevert, og Lemoyne vant en delt førstepris sammen med Jean-François de Troy.
I 1737, dagen etter å ha ferdiggjort Tiden redder Sannheten fra Falskhet og Misunnelse, begikk han selvmord ved å stikke seg syv gange i brystet med en kniv. Årsakene var formentlig hans kones nylige død, hoffintrigene på Versailles og den voksende arbeidsbyrde.
Lemoyne har hatt betydning som lærer for François Boucher og Charles-Joseph Natoire.
Fylkesvei 6946
Fylkesvei 6946 (Fv6946) går mellom Gjørv og Brakstad i Inderøy kommune. Veiens lengde er 3,7 km
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 236 (Nord-Trøndelag).
Leif Eriksson (tegner)
Leif Eriksson (født 1942) er en svensk illustratør og ornitolog.
Eriksson har studert kunstfag, linje for grafisk form och illustrasjon og er leder i foreningen Svenska Tecknare.
Fredensborg
Fredensborg kan vise til:
Kappadokia
Kappadokia (gresk: Kappadokia, latin: Cappadocia, gammelpersisk: Katpatuka) var et oldtidsrike og landskap i innlandet i det midtre og østlige Lilleasia (Tyrkia). Området ligger mellom svartehavskysten i nord og Taurus-fjellene i sør samt elvene Halys i vest og Eufrat i øst.
Navnet Kappadokia kommer opprinnelig fra gammelpersisk og betyr «landet med de vakre hestene». Det ble nevnt første gangen i det sjette århundre f.Kr. Tidligere var det et hettittisk rike rundt byen Hattusa og ble i hellenistisk tid et selvstendig rike. Fra år 17 e.Kr. var Kappadokia en provins i Romerriket. Kappadokia består for en stor del av fjell, hvor blant annet Argaios (i dag Erdjijas dag) og Antitaurus er de høyeste. Urbefolkningen ble kalt «hvite syrier» (leukosyroi) av Herodot. Peters første brev i Bibelen er stilet til blant annet menigheten i Kappadokia.
En del av Kappadokia tilhører storlandskapet Karamania. I Perserrikets tid var det store, utstrakte området delt i to høvdingdømmer (satrapier): Kappadokia ved Pontos samt det Indre eller Sørlige Kappadokia (også nevnt som Stor-Kappadokia). Navnet ble etter hvert innskrenket til å gjelde den sørlige delen, og i denne utstrekningen gjensto Kappadokia såvel som Aleksander den stores og Selevkidrikets område som tilsvarende innenfor Romerriket etter at det i mellomtiden hadde eksistert som et eget rike med egne konger.
Göreme nasjonalpark og formasjonene av tuffstein i Kappadokia, et slags trollslandskap, er i dag et populært turistmål. Den lille byen Göreme ligger midt i dette området og har mange hoteller. I det samme området finnes det mange hus og kirker som hugget ut av fjellet. Göreme Frilandsmuseum har en rekke kirker og dette området er opptatt i UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder for Europa.
Berte Rommetveit
Berte Rommetveit (født 19. juni 1977 på Stord) er en norsk skuespiller og sanger. Hun er mest kjent for sin rolle i filmen United.
Familie
Hun er datter av tidligere NRK-journalist Geir Rommetveit og søster til journalist i NRK Hordaland, Marte Rommetveit. Stortingsrepresentant Magne Rommetveit er onkel av Berte.
Klosteret på Kjørrefjord
Klosteret på Kjørrefjord (cirka år 1000) skal ha vært på Kjørefjord mellom Farsund og Vanse. I urolige tider så kunne munkene flykte i en underjordisk tunnel til en øy utenfor Kjørefjord, det merkelige med den øya er at den er helt rund så den kan være kunstig. Men det er ingen spor etter noe kloster eller om noen skriftlige kilder så klosteret regnes som et sagn.
Det har vært leting etter klosteret og den underjordiske tunnelen, men ingen ting har blitt funnet ennå. I dag er området båthavn og øye brukes til fortøyning av store seilbåter.
Elia Kazan
Kazan vant Oscar for beste regi for filmene Mellom gentlemenn (1947) og Storbyhavnen (1954). Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Da Kazan fikk en æres-Oscar i 1999, var det demonstrasjoner utenfor på bakgrunn av at han i 1950-årene hadde oppgitt en rekke navn til Un-American Activities Committee, med beskyldninger om at de var kommunister og ikke til å stole på.
Wembley Arena
Wembley Arena (Empire Pool og The SSE Arena, Wembley) er en konsert- og idrettsarena i Wembley i London. Den ligger rett overfor Wembley Stadium, og ble reist i 1934 for British Empire Games. Det var opprinnelig en svømmehall der, som sist ble brukt under Sommer-OL 1948.
Arenaen er Londons travleste konsertarena, og den nest travleste i landet, etter MEN Arena i Manchester, i forhold til antall solgte billetter. Med 12 300 seter er den mindre enn Earls Court Exhibition Centre, men akustikken regnes for å være langt bedre på Wembley.
Det arrangeres også innendørs sportsarrangementer, som bokse- og ishockeykamper. Ishockeylagene Wembley Lions og Wembley Monarchs brukte arenaen i 1940-, 1950- og 1960-årene, mens London Lions brukte den i 1970-årene. British Hockey League brukte arenaen til sine finalekamper inntil ligaen ble oppløst i 1996.
Arenaen brukes også til andre arrangementer, som komedieshow, Disney on Ice, WWE-show og annet.
Wembley Arena ble sammen med Wembley Stadium renovert i forbindelse med fornyelse av området. Arenaen åpnet for publikum igjen 2. april 2006 med en Depeche Mode-konsert. Renoveringen kostet 35 millioner pund.
Rehab Doll/Dry As a Bone
Rehab Doll/Dry As a Bone er Green Rivers første samlealbum og ble gitt ut i 1990.
Rhododendron (Oregon)
Rhododendron er et lite sted i Clackamas County i delstaten Oregon. Det ligger rett ved Welches. Rhododendron ligger rundt 17 kilometer fra Mount Hood, det høyeste fjellet i Oregon.
Fylkesvei 605 (Akershus)
Fylkesvei 605 i Akershus gikk mellom Blommenholm og Høvik i Bærum. Veiens lengde var 2,1 km.
Traséen følger Sandviksveien.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 157.
2019 ble veien del av fylkesvei 1628.
Mitsubishi
Mitsubishi-gruppen, (japansk: 三菱グループ, Mitsubishi Gurūpu), Mitsubishi Group of Companies, eller Mitsubishi Companies, er en stor gruppe autonome japanske firmaer under Mitsubishi-varemerket.
Fylkesvei 557
Historikk
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
I 2010 ble 3,5 km firefeltsvei inkludert Knappetunnelen åpnet. I 2015 ble den videreført som firefeltsvei til Liavatnet.
Frem til 2019 var fylkesvei 574 del av veien, og strekningen mellom Dolvikflaten og Ytrebygda var del av fylkesvei 556.
İsmet İnönü
Mustafa İsmet İnönü (født 24. september 1884 i Izmir i Det osmanske rike, død 25. desember 1973 i Ankara) var en tyrkisk offiser og politiker. Han var Tyrkias andre president (1938–1950), etter Kemal Atatürk. Partiet hans tapte valget i 1950, men Inönü ble statsminister (1961–1965) etter et kupp i 1960.
Bakgrunn
İsmet var sønn av en tjenestemann i den osmanske statsforvaltning, Hacı Reşid Bey, og Cevriye Hanım, hvis foreldre var flyktet til Turkia fra Bulgaria etter den russisk-tyrkiske krig (1877-1878). Etternavnet İnönü tok han langt senere, da Atatürk på 1930-tallet besluttete at alle tyrkere skulle ha etternann.
Han studerte ved militærakademiet i Det osmanske rike, og tok eksamen der i 1903. Hans første berømmelse fikk han tidlig, da han slo ned to opprør mot osmanene, i Rumelia og Jemen. Han deltok i Balkankrigene og første verdenskrig, der han ble øverstkommanderende for vestfronten. Det var da han ble kjent med Mustafa Kemal Atatürk.
Etter første verdenskrig
Etter første verdenskrig begav han seg til Anatolia og ble med i den nasjonalistiske bevegelse. Han ble utnevnt til øverstkommanderende, og hadde den befatningen under den gresk-tyrkiske krig (1919-1922). Han ble forfremmet til brigadegeneral etter slaget ved İnönü, da han beseiret de greske styrkene. Ved konferensen som førte til Lausannetraktaten var han sjef for den tyrkiske delegasjon.
President
Da Atatürk døde etterfulgte İnönü ham (11. november 1938) som president og partileder for Det republikanske folkeparti. Innen ett år var annen verdenskrig brutt ut. Både de allierte og aksemaktene forsøkte å få Tyrkia til å slutte opp ved deres side. Franz von Papen ble plassert i Ankara som diplomat for Tyskland. Offidielt var Tyrkia nøytralt under krigen. Først i februai 1945 tok de stilling for de allierte.
Etter internasjonalt påtrykk åpnet İnönü opp för flerpartisystem, og tapte landets første frie valg i 1950 til Det demokratisk parti (DP) og Adnan Menderes.
Senere virke
I ti år var İnönü opposisjonsleder, til han i 1961 i et parlamentsvalg ble ststsminister, og etter at Manderes ble avsatt i et militærkupp og henrettet, og etter at han selv hadde inngått koalisjon med andre partier. I 1965 tapte han valget mot Süleyman Demirel. I 1972 tapte han partiets støtte og ble etterfulgt som partileder av Bülent Ecevit.
Han er begravet nær Atatürks mausoleum i Anıtkabir i Ankara.
AKP&D Message and Media
AKP&D Message and Media er et amerikansk selskap som jobber innen politisk rådgiving og mediarådgiving for representanter for Det demokratiske parti og relaterte saker. Det ble startet i 1985 av David Axelrod under navnet Axelrod and Associates, og er navngitt er dets fire originale partnere: David Axelrod, John Kupper, David Plouffe og John Del Cecato. Alle fire var medlemmer av Barack Obamas presidentvalgkamp; Plouffe jobbet som valgkampsjef, Axelrod som seniorstrateg og Del Cecato som mediarådgiver. Axelrod, som er en venn av Obama, sluttet i AKP&D for å jobbe som seniorrådgiver for presidenten i Obama-administrasjonen, og solgte firmaet til Kupper, Del Cecato og Larry Grisolano.
Gro Harlem Brundtlands andre regjering
Gro Harlem Brundtlands andre regjering ble utnevnt 9. mai 1986 og satt til 16. oktober 1989.
Regjeringen hadde denne sammensetningen:
Steve Kanaly
Steven «Steve» Francis Kanaly (født 14. mars 1946) er en amerikansk skuespiller.
Steve Kanaly er mest kjent for sin rolle som Ray Krebbs, oppsynsmann på Southfork Ranch i TV-serien Dallas, som gikk fra 1978 til 1989. Han hadde også en liten rolle i såpeoperaserien All My Children i 1994.
Kanaly bor i dag sammen sin kone på en ranch i Ojai i California. Han er en vel ansett akvarellmaler.
Pipin av Italia
Pipin (fransk: Pépin; tysk: Pippin; italiensk: Pipino; født april 777, død 8. juli 810), født Karloman, var sønn av Karl den store og var konge av langobardene i nordlige Italia (781–810) under sin fars autoritet, således underlagt Frankerriket.
Pipin var sønn av Karl den store, konge av Frankerriket. Han ble opprinnelig døpt Karloman i Roma, men ble senere gitt det kongelige navnet Pipin. Han ble kronet som konge av langobardene, også referert til som konge av Italia, og styrte de italienske regionene under sin fars autoritet.
Pipin hadde flere døtre og en sønn, Bernard, alle utenfor ekteskap, men Bernard ble anerkjent av Karl den store og etterfulgte sin far som konge av Italia.
Bakgrunn
Pipin var den andre sønnen til Karl den store og hans andre hustru Hildegard. Han ble døpt Karloman i Roma, men da hans eldre bror Pipin (kalt for pukkelryggen grunnet en skavank) forrådte sin far og ble forvist, ble det kongelige navnet Pipin (navnet på hans bestefar) gitt til Karloman. Etter at Lombardia i nordlige Italia ble erobret i 781 ble Pipin kronet av pave Hadrian I med langobardenes tradisjonelle jernkrone (tradisjonen hevdet at et jernbånd på innsiden var hamret ut av en nagl fra Kristi kors), på italiensk hetende La Corona Ferrea, og styrte de italienske besittelsene under sin fars autoritet.
Konge
Pipin var aktiv som hersker av Lombardia og medvirket på å utvide Frankerriket. I 791 marsjerte han med en hær inn i dalføret til elven Drava og herjet Pannonia mens hans far marsjerte langs Donau og inn i avarenes område. Karl den store forlot denne krigføringen året etter for å ta seg av et saksisk opprør i hva som i dag er nordlige Tyskland. Pipin og hertug Erik av Friuli fortsatte imidlertid for å angripe avarernes ringformede bygdeborger. Deres store festning, avarernes «hovedstad», ble erobret to ganger. Krigsbyttet ble sendt til Karl den store i Aachen som brukte det for å belønne sine tilhengere med rike gaver.
Et seiersdikt, De Pippini regis Victoria Avarica, ble komponert etter at Pipin hadde tvunget den avariske khagan til å underkaste seg i 796. Dette diktet ble komponert av en anonym dikter, antagelig en geistlig, ved Verona, Pipins hovedstad etter 799 og som var et senter for den karolingiske renessanselitteraturen i Italia. Et annet dikt, Versus de Verona, også kjent som Carmen Pipinianum, skrevet en gang rundt 795 og 806 i Verona, hyllet også Pipin. Codex Gothanus, et manuskript fra rundt 830, har en historie av langobardene som hyller Pipins krig mot Benevento og hans frigjøring av Korsika fra muslimenes undertrykkelse.
Pipin hadde også en langvarig og ikke vellykket beleiring av Venezia i 810. Byen og dens viktige havn var lojal mot Konstantinopel og Østromerriket. Beleiringen varte i seks måneder og Pipins hær ble herjet av sykdom grunnet de lokal våtområdene og ble til sist tvunget til å trekke seg tilbake. Noen få måneder senere døde Pipin, den 8. juli 810.
I henhold til Einhard, Karl den stores biograf, ga kong Karl «et påfallende bevis på sin faderlige hengivenhet på den tiden av Pipins død: han utnevnte [sin] sønnesønn til å etterfølge Pipin, og fikk sønnedøtre oppfostret blant sine egne døtre. Da hans sønner og hans døtre døde var han ikke så kjølig som kunne være forventet av hans bemerkelsesverdige sterke sinn, for hans hengivenhet var ikke mindre sterk, og det bevegde ham til tårer.»
Etterkommere
Pipin hadde en eller flere elskerinner, men deres navn er ikke kjent med sikkerhet, og deres opphav er ikke gitt i noen pålitelig kilde, skjønt det har blitt forsøkt sluttet at det var en kvinne ved navn Bertha og kan ha vært en datter av Vilhelm av Gellone, greve av Toulouse. Det vil ha vært et godt parti d Vilhelm var en av hans fars mest trofaste hærførere.
Pipin etterlot seg en sønn, Bernard, og fem døtre, Adelaide, Atula, Guntrada, Berthaid og Theoderada, som alle er nevnt av Einhard. Alle døtrene, bortsett fra den eldste, ble født mellom 800 og Pipins død. Alle unntatt Adelaide og Tetrada døde før deres bestefar i 814. Adelaide ble gift med Lambert I av Nantes (død 836), og Tetrada ble gift med Adelaides stesønn Lambert II av Nantes (død 852).
Laktitol
Laktitol er en sukkeralkohol og et kunstig søtningsmiddel for bruk i sukkefrie godterier og lettprodukter.
Laktitol har E-nummer 966, og er tillatt for bruk i Norge. Laktitol er regnet for å være ufarlig, men kan ha lakserende virkning ved stort inntak.
Maltitol
Maltitol er en sukkeralkohol ofte brukt som sukkererstatning. Det har 75-90 prosent av søtheten vi finner i sukrose, og like egenskaper, med unntak av at det ikke kan brunes. Det blir brukt som sukkererstatning fordi det har færre kalorier, ikke frembringer tannråte og har mindre utslag på blodsukkermålinger. Overdrevet bruk av maltitol kan imidlertid føre til fordøyelsesproblemer.
Maltitol har, sammen med maltitolsirup, E-nummer 965, og er tillatt for bruk i Norge og EU.
Ulleråsveien (Arendal)
Ulleråsveien er en kommunal 230 meter lang vei på Eydehavn i Arendal kommune.
Veien starter fra Karl Hansens vei og går til Øvre Stemmekjennvei og Mortens vei. Veien er asfaltert, har 30 km/t fartgrense og brukes som bilvei og som skolevei til Eydehavn skole. Veien har to fartsdempere, anlagt i 2010.
The Big Bopper
Jiles Perry Richardson jr. (født 24. oktober 1930 i Texas, død 3. februar 1959 i Iowa), var en amerikansk sanger. Han ble mer kjent som The Big Bopper, som han - med tanke på sin kraftige figur - kalte seg som plateprater i radioen i Texas. Der satte han verdensrekord i sammenhengende kringkasting etter å ha vært på luften uten stopp i 122 timer (fem døgn og to timer). Han rakk da å spille 1.821 sanger.
Karriere
Richardson droppet ut av college i 1949 da han ble fast ansatt som plateprater. Han giftet seg med Adrianne Joy Fryou 18. april 18, 1952. Datteren Debra Joy ble født i desember 1953. I 1955 ble han innkalt til US Army og avtjente to år som radarinstruktør ved Fort Bliss i hjemstaten. Han forlot hæren i mars 1957 som korporal, og tok opp igjen karrieren som plateprater, der han stod for det skiftet som ble kalt Dishwashers' serenade i tidsrommet da oppvasken ble tatt, fra kl 11 til kl 12:30 mandag til fredag. Richardson hadde sett college-studentene danse noe de kalte The Bop, og da han fikk tilbud om å ta over et nytt skift fra kl 15 til kl 18, kalte han seg The Big Bopper. Snart ble han radiostasjonens programdirektør.
Han fikk en kjempehit med «Chantilly Lace», årets tredje mest spilte sang i 1958.
Flystyrten
Richardson var bare 28 år gammel da han døde, og hans kone var - i likhet med Buddy Hollys kone - gravid, og fødte sitt annet barn 84 dager etter Richardsons død. Etter begravelsen ble kisten fulgt til kirkegården av en lang bilkortesje kjørt av hans tilhengere. I januar 2007 så sønnen Jay seg nødt til å be om å få sin far gravd opp igjen for å roe ryktene om at et våpen var blitt avfyrt, og at hans far egentlig hadde overlevd flystyrten. Rettspatologen som undersøkte den døde nesten 50 år etter styrten, konkluderte med at Richardson hadde brukket halsen og knust hodet og ribbeina. Han var død på stedet, med øyeblikkelig virkning.
Big Bopper sang mange sanger som f.eks. «Little Red Riding Hood», «White Lightnin'» og «Big Bopper's Wedding». Han komponerte «Running Bear».
Åtlandtunnelen
Åtlandtunnelen er en veitunnel på Europavei 39 i Agder. Den er 360 meter lang og ble åpnet 1971.
Wang Hongwen
Wang Hongwen (kinesisk: 王洪文; pinyin:  Wáng Hóngwén , født 1933/1935 i Changchun i Jilin i Kina, død 3. august 1992 i Beijing) var en kinesisk politiker. Sammen med Mao Zedongs kone Jiang Qing, Zhang Chunqiao og Yao Wenyuan tilhørte han den såkalte «firerbanden».
Wang Hongwen deltok i Koreakrigen og arbeidet som fabrikkarbeider i Shanghai. Der traff han Zhang Chunqiao. Under kulturrevolusjonen ble han i 1967 rødegardist, og var med på å organisere Shanghaikommunen. I 1969 ble han innvalgt i sentralkomiteen for Det kinesiske kommunistparti, og i 1973 ble han valgt til medlem av Det kinesiske kommunistpartis politbyrås stående komite.
I 1976, da «firerbanden» ble styrtet, ble Wang Hongwen arrestert. Han ble dømt til døden i 1981. Etter to år ble dommen omgjort til livsvarig fengsel.
Drikkekanne
Drikkekanne er et drikkekar til øl eller annen drikk. Drikkekanner har hank i siden og hengslet lokk. De har oftest rundt tverrsnitt med rette eller bukete sider, men det forekommer også kanner med sekskantet eller rektangulært tverrsnitt. Betegnelsen kanne er fra gammelt av bare brukt om kar av tre, metall eller bein. Tilsvarende kar av glass eller keramikk kalles krus.
Bruk
Utover på 1700-tallet kom det store endringer i overklassens omgangsformer. Ølet blir delvis avløst av nye drikker som te og kaffe, og overstadig beruselse var ikke lenger god tone i de øvre samfunnslag. Men ølet har fremdels sin plass og drikkekannene forble ikke minst populære i bondemiljøet De kostbare sølvkannen ble etterlignet i billigere materiale som tinn og tre, og slike kanner ble det laget store mengder av helt opp mot midten av 1800-tallet.
Størrelsen på drikkekanner kan variere fra ca. 0,2 til omkring 8 liter. En del av de største kannene har trolig vært brukt som skjenkekanner. Men det er vanskelig å trekke et klart skille her, og betegnelsen drikkekanne brukes derfor om alle kanner uten nebb eller tut.
Litteratur
Generelt: Drikkekanner av sølv: Drikkekanner av tinn: Drikkekanner av tre: