cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul von Hintze
Sendemann i Mexico, Kina og Norge
Norge var nøytralt under første verdenskrig, men måtte likevel tåle tap av menneskeliv som følge av krigshandlinger. Blant annet ble norske handelsskip angrepet av tyske ubåter. Da Hintze ankom Kristiania, hadde han klare fullmakter til å erklære sitt vertsland krig, dersom det ikke fulgte Tysklands krav. Norske myndigheter hadde brutt tyske diplomatforsendelser og funnet bomber i koffertene. Forholdet de to landene i mellom var til dels spent. Hintzes innsats som sendemann bidro imidlertid til fortsatt å holde Norge utenfor krigen. Han hadde allerede i Berlin gitt uttrykk for at han som keiserens sendemann i Norge, ikke ville føre en aggressiv politikk. Etter å ha overgitt kong Haakon sine akkreditiver, skrev han tilbake til rikskansleren og foreslo nye retningslinjer for Tysklands politikk i Norge, basert på storsinn og forsonlighet. Trusselen om krig, dersom Norge gikk for langt i retning av ententemaktene, var likevel underforstått.
Leder av utenriksdepartementet, keiserens abdikasjon
Hintze etterfulgte 8. juli 1918 Richard von Kühlmann som statssekretær og leder i Auswärtiges Amt. Hintzes navn ble trukket frem av keiseren selv.
Hintzes periode som leder av utenriksdepartementet ble kortvarig. Max von Badens regjering som tiltrådte 3. oktober 1918, besto av blant annet to sosialdemokrater. For å skape et fullstendig systemskifte, måtte også Hintze ut av regjeringen, noe han selv også innså.
Kort tid etter overtok han som rikskanslerens stedfortreder i det militære hovedkvarteret i den belgiske byen Spa. Keiseren ankom selv hovedkvarteret 29. oktober 1918. Dette skapte bekymring hos flere, da det kunne minne om flukt. Den 9. november 1918 meddelte Hintze til regjeringen i Berlin, keiserens betingelser for sin avgang. Svaret fra Berlin var at det var for sent, da keiserens abdikasjon allerede var kunngjort.
Lister sorenskriveri
Lister sorenskriveri var et sorenskriveri i Lister og Mandals amt. Det ble trolig opprettet i 1598 med Laurits Thomesen som første sorenskriver. Fram til 1694 var Lister sorenskriveri sammenfallende med Lister fogderi. I vest var jurisdiksjonsområdet begrenset av elva Sira, slik at alle gårder på vestsida av elva hørte til Jæren og Dalane sorenskriverembete helt fram til 1837. Dette var gårdene med gnr 1-25 i Bakke, gnr 4-5, 9-18, 22, 24-25 i Sirdal og gnr 26-39 i Tonstad. Lister sorenskriveri ble nedlagt ved resolusjon 25. september 1809 og distriktet delt mellom nyopprettede Lyngdal og Flekkefjord sorenskriverier. Førstnevnte distrikt ble tillagt de fire tinglagene Foss, Berg, Vats og Helvig, mens Feda tinglag utgjorde hele Flekkefjord sorenskriverdistrikt.
Arkiv
Arkivet etter Lister sorenskriveri er avlevert til Statsarkivet i Kristiansand. Arkivet har et omfang på 11 hyllemeter.
Grethe Waitz (Prima Vera)
«Grethe Waitz» er kort en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 1. desember 1978 som avslutningspor på musikkalbumet Brakara. Sangen ble innspilt 31. juli – 3. august 1978 i Roger Arnhoff studio i Oslo. Brakara ble nylansert på CD i august 2001.
Originalen heter «Edelweiss» og ble skrevet av Richard Rodgers og Oscar Hammerstein II til musicalen The Sound of Music som hadde premiere i 1959. I 1965 hadde nevnte musikal premiere på film med Christopher Plummer og Julie Andrews i hovedrollene og deres versjon av «Edelweiss» ble gitt ut på singel i 1966. Året etter ble den gitt ut på singel med Vince Hill.
Siden ordlyden av «Edelweiss» ligner på navnet Grete Waitz, kunne tydeligvis ikke Prima Vera dy seg for å gi ut sangen med hennes navn som tittel. Bortsett fra navnet er det ingen tekst, bortsett fra at Tom Mathisen holder en humoristisk takketale til slutt. Ellers synger og nynner Jahn Teigen og Mathisen sammen, med en akustisk gitar som komp.
Både på plateetiketten til Brakara (samt CD-omslaget), hadde Prima Vera feilaktig oppført Kal Mann som komponist. Det var Kokt ask igjen som blant annet han var opphavsmann til. På sistnevnte sang, står Rodgers og Hammerstein feilaktig oppført som komponister.
Zezoun kraftverk
Zezoun kraftverk er et varmekraftverk i Syria. Det har en installert produksjonskapasitet på 549 MW fordelt på en blokk med 3+1 gassturbiner fra FIAT og Siemens. Anlegget ble ferdig i 2008, etter nesten 15 års arbeider og utvidelser. Brenselstypen er naturgass og destillatolje.
Monacos Grand Prix 2015
Monacos Grand Prix 2015 (offisielt navn: Formula 1 Grand Prix de Monaco 2015) var et Formel 1-løp som ble arrangert 24. mai 2015 på Circuit de Monaco i Monaco. Det var det sjette løpet i -sesongen og det 73. Monacos Grand Prix. Løpet ble vunnet av Mercedes-føreren Nico Rosberg, som tok sin tredje Monaco-seier på rad. På andreplass kom Ferraris Sebastian Vettel, og Rosbergs teamkollega Lewis Hamilton tok tredje.
Løpet
Noter til tabellene:
Stillingen i mesterskapene etter løpet
Førermesterskapet
Konstruktørmesterskapet
Lightstorm Entertainment
Lightstorm Entertainment er en amerikansk filmselskap, som er kjent for å ha produsert to av de mest innbringende filmene i verden: Titanic og Avatar.
Sølna
Sølna er navn på flere elver i Innlandet fylke.
Sølna kan vise til:
Flintholm stasjon
Flintholm er en overjordisk S- og metrostasjon i bydelen med samme navn, Flintholm, som befinner seg i Frederiksberg kommune, en kommune som er fullstendig omsluttet av København sin. Stasjonen blir betjent av linje M1 og M2 tilhørende Københavns metronettverk.
Historie
Stasjonen ble åpnet den 24. januar 2004 for den nybygde strekningen Frederiksberg–Vanløse. Den befinner seg hevet over bakken. Ved stasjonen handler det seg om en V-formet sporanlegg. metrolinjene og S-tog-linjene H und C kommer fra ut fra en Viadukt mot vest in til stasjonen, der skiller sporene seg i to ulike for Metro og S-tog. S-tog-linjene H og C fører videre i sydvestlig retning, Metrolinjene 1 og 2 kjører videre i østlig retning. S-tog-Linjen F krysser stasjonen fra nord. Det finnes byttemuligheter til linjene H, F og C blant S-togene, linjene M1 og M2 til Metro og til diverse busslinjer.
Den første Flintholm stasjon
Den første Flintholm stasjon var en forgrenings- og godsstasjon på Frederikssundbanen og på Godsringbanen. Fra 1896 lå et sidespor til Frederiksberg Gasværk på stedet. Stasjonen ble åpnet, da banen til Vigerslev stasjon ble tatt i bruk i 23. oktober 1929 for tog til Vestbanen og 15. mai 1930 ble resten av stasjonen tatt i bruk sammen med resten av Godsringbanen.
Den nordlige forgreningen, som i kjøreplanerne ble angitt som Grøndal stasjon inntil 1979, lå i mellom de nåværende Flintholm og Grøndal stasjoner. Forbindelsen til Vanløse stasjon kom ved S-togets åpning. Den sydlige forgrening kaltes Damhus inntil 1979, hvor en ny linjeblokk til Vigerslev stasjon ble tatt i bruk og de siste armsignaler på stasjonen ble endret til dagslyssignaler og hele stasjonen ble fra det tidspunkt betegnet som Flintholm. Fra Damhus ble påbegynt en forbindelse til Vanløse stasjon. Her ble det ført opp en bro over Grøndal Parkvei, som aldri ble tatt i bruk og den ble nedrevet igjen omkring 1950.
Etter at Frederiksberg stasjon ble nedlagt som godsstasjon, ble den dobbeltsporede forbindelse fra Frederiksberg til Godsringbanen mot nord nedlagt i 1996 og den sydlige enkeltsporete forbindelse ble lukket i 1998 og stasjonen ble fri bane i mellom Solbjerg stasjon og Vanløse. Etter en periode, hvor S-tog kjørte forbi den betjente kommandopost, som lå hvor sporene fra nord, syd og vest møtes mot Frederiksberg, ble den nordlige forgrening lagt under Vanløse stasjon i den 1. november 1999. Forbindelsen til Vanløse fra ringbanen ble lukket i 2001, da den nåværende Flintholm stasjon skulle anlegges.
På nye eventyr (Vinskvetten-album)
På nye eventyr er det tredje albumet til revygruppen Salhus vinskvetten. Platen ble utgitt i 1994. Platen solgte ikke like bra som gruppens to første album, men skal være det albumet Vinskvetten selv er mest fornøyd med. Den inneholder også mange av gruppens mest kjente sanger.
Sanger fra veien
Sanger fra veien er et musikkalbum med Roy Lønhøiden, utgitt den 21. mai 2012. Albumet lå 1 uke på VG-lista og endte med 29.-plass som beste plassering.
The Little White Cloud That Cried
«The Little White Cloud That Cried» er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av Johnnie Ray. Den ble publisert i 1951.
Den største hitversjonen ble spilt inn på plate av Ray og The Four Lads i 1951. Innspillingen ble utgitt av Okeh Records med katalognummer 6840. Den lå som nummer to på magasinet Billboards liste samme år. B-siden, «Cry», nådde førsteplassen.
«The Little White Cloud That Cried» krysset også over til Billboards R&B-liste.
Vera Lynn spilte inn en samtidig coverversjon på plate i Storbritannia.
Semprini med rytmeakk. spilte den inn i London 26. mars 1952 som første melodi i medleyen «Hit Medley of Foxtrots. 2. del» sammen med «I'm Lucky to Have You» og «Tell Me Why». Den ble utgitt på His Master's Voice B 10263 og på His Master's Voice A.L. 3223 (sistnevnte i Norge).
Doris Day spilte den også inn på plate i 1950-årene.
Jan Høiland, Bryan Faye and his Orchestra spilte den inn i London 31. mai 1961. Den ble utgitt på singlen Odeon R 4791.
En gjenutgivelse med Wayne Newton og hans syngende brødre fra 1964 lå en kort tid på Billboard Hot 100-singlelisten. Den ble opprinnelig utgitt i 1961.
Norske versjoner
Jacob Hjelte har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «En liten hvit sky som gråt».
Arrangør for Alhaugs versjon var Egil Monn-Iversen.
Den fyrste song
Den fyrste song er et musikkalbum med Frøydis Armand, utgitt i 2007.
Mundo Novo (Mato Grosso do Sul)
Mundo Novo er en kommune i delstaten Mato Grosso do Sul i sentral-vestregionen av Brasil.
Sølna (Rendalen)
Sølna er ei elv i Rendalen kommune i Innlandet. Den renner gjennom Sølendalen og Sølensjøen og munner ut i Femundselva 2,5 kilometer sør for Galtsjøen.
Ved undersøkelse i 2002 ble det ikke funnet forurensing, og den økologiske tilstanden ble funnet å være god.
Elva renner gjennom Lille Sølensjø naturreservat, som er et spesielt variert våtmarksområde med rikt fugleliv.
Birgitte Løwe Johnsen
Birgitte Løwe Johnsen (født 26. november 1984) er en norsk utforsyklist og Norgesmester i utforsykling.
Frittgående dyr
Frittgående høns
Tamhøns som går rundt i store lukkede haller, gjerne med betonggulv med maks 9 dyr pr. m² bruksareal. De fleste store konvensjonelle hønsehus i norsk drift holder 7,500 høns. Dette er den maksimalt tillatte mengden fugl. I frittgående systemer har hønene generelt ikke tilgang til utearealer, men det skal være strøareal på minst 1/3 av gulvarealet inne.
Frilandshøns
Likt som frittgående høns, men med tilgang til uteareal når været tillater det. Størrelsen på uteareal er ikke lovfestet eller definert og andelen fugler som går ut begrenses av størrelsen på besetninger.
Utegående beitehøns
Hønene skal ha tilgang til sol og uteareal hele tiden, gjerne med gress eller skog som underlag. Beitende høns har ofte haner inkludert i besetningen.
Fordeling i de ulike driftssystemene
I 2020 var 9 % av hønene oppstallet i innredede bur, mens 82 % var frittgående. Økologisk produksjon stod for 7,5 % av høneplassene, mens frilandshøns utgjorde 1,5 % av høneplassene.
Côte de Beaune
Côte de Beaune er et fransk vinområde som omfattes av appellation d'origine contrôlée-systemet (AOC). Beliggende i Burgund utgjør den den sørlige delen av Côte-d’Or. Den nordlige delen er Côte de Nuits, og sammen omfatter de kvalitetsmessig de beste burgunderviner, med alle grand cru-viner utenom de som ligger i Chablis.
Nordlige kommuner
Området strekker seg cirka 25 kilometer i nord-sør-retning. Den nordlige delen av Côte de Beaune begynner nord for Beaune. De ulike kommunene gir ulike viner og kvaliteter. Produksjonen av røde- og hvite viner varierer i omfang, fra omtrent lik fordeling til nesten utelukkende den ene eller den andre. Vinstilene vurderes av vineksperter og vinimportører til å ha stor kommunal forskjell.
Pernand-Vergelesses
Landsbyens stolthet er «climatet» «En Charlemagne», en del av Grand cru Corton-Charlemagne, som i sin helhet ligger innenfor kommunen. For rødvin er vinmarkenes beliggenhet med hensyn til soleksponering, en bidragsyter til at Pernand-Vergelesses sjelden når toppen kvalitetsmessig i kjølige og undermodne årganger. Vinstilen er utpreget bærpreget og nokså rustikk.
Det er åtte «climats» i Pernand-Vergelesses klassifisert som Premier Cru-vingårder. De tilhører to grupper: En gruppe ligger sør for landsbyen, i retning av Savigny-lès-Beaune, og kan produsere både røde og hvite Premier Cru-viner; den andre gruppen ligger umiddelbart nordøst for landsbyen, på en høyde ved siden av Corton-høyden, og kan produsere kun hvit Premier Cru-vin.
Vinene fra disse vingårdene er betegnet Pernand-Vergelesses Premier Cru + vingårdsnavn, eller bare merket med Pernand-Vergelesses Premier Cru, i så fall er det mulig å blande vin fra flere Premier cru vingårder innenfor AOC.
Bolivia-saken
Stoffet ble funnet i jentenes tre kofferter etter innsjekking på flyplassen. og ble av boliviansk politi veid til 22,4 kg. Norsk politi la senere under rettsbehandlingen i Norge til grunn at det var 11 kg kokain, siden det viste seg at boliviansk politi hadde foretatt en bruttoveiing med både emballasje og bag i tillegg.
Pågripelsen ble starten på opprullingen av det norsk politi mener er et omfattende narkotikanettverk. Politiet mener nettverket brukte utelivsmiljøet i Oslo til å rekruttere unge, pene jenter til å smugle narkotika for seg. Ifølge politiet har nettverket betalt luksuriøse ferier for jentene, og gitt dem penger til gratis shopping, mat og flybilletter. Som gjenytelse måtte de ta med seg noe hjem i bagasjen.
Côte de Beaune
Kvalitetstrinn
Kvalitetsvin fra Côte de Beaune, med geografisk opprinnelsegaranti AOC, er inndelt i følgende hierarki:
Det franske cru-systemet er ikke teknisk sett en klassifisering av vinkvalitet per se, men kun ment å indikere det store potensial som ligger i vingården og dets evne til å vise sitt terroir, typisitet.
Sidney Bradshaw Fay
Sidney Bradshaw Fay (født 13. april 1876 i Washington DC i USA, død 29. august 1967 i Lexington i Massachusetts) var en amerikansk historiker.
Côte de Beaune
Kvalitetstrinn
Viner som ikke følger kravene i AOC er henvist til de laveste klassifikasjonene for fransk vin som Vin de table eller Vin de France.
Sidney Bradshaw Fay
Han utga en undersøkelse av årsakene til første verdenskrig, The Origins of the World War, hvor han konkluderer med at alle de europeiske stormaktene hadde skyld i krigsutbruddet, men spesielt systemet med hemmelige allianser som delte Europa etter den fransk-tyske krigen i to leire. Spesielt mente han at det umiddelbare ansvaret for at krigshandlingene brøt ut tilfalt Østerrike-Ungarn, Serbia og Russland.
Bolivia-saken
Rettssaken i Bolivia
De tre norske kvinnene ble varetektsfengslet i Bolivia. Lillesand-kvinnen ble etter en tid satt fri mot kausjon. Straffesaken i Bolivia startet 11. desember 2009, men ble samme dag utsatt på ubestemt tid. Lillesand-kvinnen flyktet deretter til Norge med et nødpass utstedt i nytt navn. De to gjenværende jentene ble dømt for forsøk på å smugle 22,4 kg kokain til 13 års fengsel, senere omgjort til 10,5 år. En norskboliviansk mann ble først dømt til 20 års fengsel, men fikk samtidig dette redusert til 13 års fengsel. Under soningen av fengselsstraffen fikk en av de dømte jentene innvilget kausjon, mot meldeplikt for politiet hver uke. Hun brøt meldeplikten, og det ble utstedt arrestordre på henne i alle land i Sør-Amerika.
Côte de Beaune
Kvalitetstrinn
Nyere endringer: I 2017 ble produsenter i den regionale appellasjonen «Bourgogne», som er lokalisert i Côte de Beaune og Côte de Nuits, gitt en mulighet for å legge til «Bourgogne Côte d’Or» som en ekstra geografisk klassifisering. De blir da Bourgogne-viner med en ytterligere innskrenkning av geografisk område. Dette gjelder cirka 40 landsbyer og omfatter både røde og hvite viner, men ikke musserende.
Sidney Bradshaw Fay
Fay studerte ved Harvard University, Sorbonne og universitetet i Berlin. Han underviste ved Dartmouth College 1902–14 og ved Smith College 1914–29, og senere ved både Harvard og Yale-universitetet.
Bolivia-saken
Rettssaken i Norge
Politiet i Norge tok ut tiltale mot Lillesand-kvinnen som rømte fra Bolivia, samt mot ytterligere fire norske statsborgere. Grunnlaget for tiltalen var smuglingsforsøk. De sistnevnte fire ble også tiltalt for organisert kriminalitet. Ifølge det nasjonale statsadvokatembetet dreier det seg om forhold rundt organisering, penger, heleri og fysisk kontakt med stoffet.
Den 2. november 2011 ble Lillesand-kvinnen fullt frikjent av Oslo tingrett, og etter anke endelig frikjent den 6. juni 2012 i Borgarting lagmannsrett. Den frikjente kvinnen ble bistått av advokat Carl Bore.
Côte de Beaune
Liste over Côte de Beaune Villages
Viner fra følgende kommuner har rett til å sette sitt navn på etiketten.
Pierre Renouvin
Pierre Renouvin (født 9. januar 1893, død 7. desember 1974) var en fransk historiker.
De kappadokiske fedre
De kappadokiske fedre kalles Basilius den store, Gregor av Nazianz og Gregor av Nyssa, tre teologer som var knyttet til Kappadokia på 300-tallet.
Berlins nordbane
Berlins nordbane er en jernbanestrekning mellom Stralsund og Berlin i Tyskland. Den er en hovedstrekning og blir betjent av lokal-, regional- og fjerntrafikk. I Berlin betjenes linjen bare av S-Bahn, resten av trafikken blir ført via Ytre ringbane fra Hohen Neuendorf.
Strekningen mellom Stralsund og Neustrelitz er ensporet. Strekningen mellom Neustrelitz og Berlin er under oppgradering til en hastighet på 160 km/t. På lengre sikt er det også planlagt å reaktivere den gamle strekningen mellom Hohen Neuendorf og Schönholz.
Paul Bietila
Siden 1953 har Ishpeming Ski Club årlig arrangert et minnerenn for Paul Bietila, Paul Bietila Memorial Tournament. I 1970 ble han tatt opp i US Ski Hall of Fame, der også brødrene Walter (tatt opp 1965) og Ralph (tatt opp 1975) er medlem. Harold C. Bradley innstiftet i 1940 Paul Bietila Memorial Trophy, som tildeles årlig den beste amerikanske hopperen i USA-mesterskapet (nå i praksis alltid vinneren, tidligere kunne også utenlandske hoppere bli amerikansk mester).
Paromicrus
Paromicrus er en slekt av vannkjær.
Utseende
Små, sterkt hvelvede (nærmest halvkuleformede), blankt svarte vannkjær. Dekkvingene har kraftige punktrader.
Levevis
Disse artene tilhører de landlevende vannkjærene og finnes mellom fuktig, råtnende løvstrø på skogbunnen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika og Sørøst-Asia, også på Seychellene.
Güzelyurt (Aksaray)
Güzelyurt (tidligere Karballa, Gelveri) er et distrikt og en mindre by i provinsen Aksaray i Tyrkia ni kilometer fra Ihlara (en by og dal) og cirka 50 kilometer fra byen Aksaray. Güzelyurt ligger i den historiske regionen Kappadokia.
Pedro Causil
Pedro Armando Causil Rojas (født 14. april 1991) er en colombiansk skøyteløper som deltar i både rulleskøyteløp og i hurtigløp på skøyter på is. Han er uoffisiell nasjonal rekordholder i hurtigløp på skøyter i Colombia. Han er flere ganger mester ved internasjonale multisportskonkurranser på rulleskøyter i Amerika i nord og sør.
Personlige rekorder
De personlige rekordene på 500 meter og 1,000 meter var uoffisielle colombianske rekorder når de ble satt.
Güzelyurt (Aksaray)
Bykjernen er angitt å ha et innbyggertall på 3735 og ligger omkring 1485 meter over havet. Småbyen tiltrekker turister på grunn av naturen, undergrunnsbyen og andre gamle bygninger.
Byen har tidligere hatt en befolkning av overveiende osmansk-greske familier, men etter den gresk-tyrkiske krig ble de utvekslet, slik at beboerne kom til å bo i den greske byen Nea Karvali, mens tyrkiske familier reiste til Güzelyurt fra de greske byene Kozan og Kastoria.
I likhet med noen andre byer i Kappadokia er det gamle undergrunnsbyer uthugd i klippene. Det er mulig å komme inn og se disse.
Mont Perdu
Monte Perdido (spansk) eller Mont Perdu (fransk, begge navnene betyr det skjulte/tapte fjellet) er det tredje høyeste fjellet i Pyreneene, 3 355 moh. Fjellet ligger i Spania, nær den fransk-spanske grensen. Fra fransk side er fjellet skjult av fjelltoppene ovenfor Cirque de Gavarnie og Cirque d'Estaubé. Fjellet ligger midt i den spanske Ordesa y Monte Perdido nasjonalpark som ble opprettet i 1918.
Fjellet har vært et verdensarvområde siden 1997, og ble utvidet i 1999. Verdensarvområdet har nå en utstrekning på 306 km² og omfatter områder både i Spania og Frankrike.
Natur
Fjellet er en typisk pyramidetopp, dannet av breskuring i istiden. Mont Perdu-breen på nordsiden av toppen har en utstrekning på 0,36 km².
Nasjonalparken har blitt utvidet siden den første fredningen i 1918; fra 21 til 156 km². Det finst mer enn 1500 blomsterarter, 171 fuglearter og 32 ulike pattedyr i Ordesa. En karakterart i parken er den store lammegribben. 5% av artene i området er endemiske.
Innenfor verdensarvområdet ligger på spansk side to av Europas største og dypeste canyoner. På fransk side ligger tre store botner, dalområder dannet gjennom bre-erosjon.
Verdensarvområdet har også en kulturlandskapsdimensjon: dette fjellområdet er preget av flere tusen års beiting fra husdyr.
Adkomst
Førstebestigningen var i 1802.
Det er lettest å nå fjellet fra den spanske sida. En rute begynner ved landsbyen Torla i Aragón langs den store Ordesadalen, og så opp gjennom Circo de Soaso før man må klatre opp ei bratt klippe til toppen.
Ayeyarwady (region)
Ayeyarwady (tidligere Irrawaddy) er en region i Myanmar ved Irrawaddy-deltaet. Den grenser til Bago i nord, Bago og Yangon i øst og Bengalbukta i sør og vest. Den ligger inntil Rakhine-staten i nordvest. Regionen er den nest mest befolkede i Myanmar, etter Yangon med 6,184,829 innbyggere (2014). Den administrative hovedstaden ligger i Pathein.
Naviraí
Naviraí er en kommune i delstaten Mato Grosso do Sul i sentral-vestregionen av Brasil.
Electribius
Electribius er en slekt av biller som trolig er beslektet med smellere (Elateridae). Slekten er kjent både fra nålevende og fossile arter.
Utseende
Små til middelsstore (2,5–10 mm), avlange biller, oversiden hårete. Hodet er stort og bredt med små fasettøyne. Antennene er nokså lange, 11-leddete og trådformede. Brystskjoldet (pronotum) er forholdsvis lite, bredere enn langt. Dekkvingene har en dyp lengdefure nær sømmen (sømstripe). Beina er slanke, med 5-leddete føtter.
Utbredelse i tid og rom
De nålevende artene lever i Mellom-Amerika. Fossile arter er kjent fra rav fra Mexico (Miocen) og også fra baltisk rav (eocen).
Hans Delbrück
Hans Delbrück (født 11. november 1848 i Bergen auf Rügen, død 14. juli 1929 i Berlin) var en tysk historiker og politiker.
Hans Delbrück stammet fra Delbrück-familien. Han studerte historie, og deltok som frivillig i den fransk-tyske krigen. Fra 1874 til 1879 var han lærer for prins Waldemar, kronprins Fredrik Vilhelms sjette barn. I 1885 ble han ekstraordinær professor ved universitetet i Berlin. Han arbeidet særlig med militærhistorie, og regnes som grunnlegger av militærhistorien som en vitenskapelig disiplin.
Etter krigen angrep han både dolkestøtslegenden, påstanden om at Tyskland hadde eneansvar for krigen, og Versaillestraktaten. Sammen med Max Weber og andre undertegnet han 27. mai 1919 et opprop, hvor de erklærte at Tyskland hadde ført en forsvarskrig mot Russland.
Nioaque
Nioaque er en kommune i delstaten Mato Grosso do Sul i sentral-vestregionen av Brasil.
Sanger fra skogen
Sanger fra skogen er et musikkalbum med Roy Lønhøiden, utgitt i 2006.
Rånnyen og Kveitebollen
Rånnyen og Kveitebollen er det fjerde albumet med revygruppen Vinskvetten, og det første under dette navnet. Tidligere hadde gruppen gått under navnet Salhus Vinskvetten. Platen ble utgitt i 1997 og er gruppens mestselgende album med rundt 35 000 solgte, stort sett alt på Vestlandet. Rånnyen og Kveitebollen ble Vinskvettens tredje plate som solgte til gullplate.
Pieces of My Life
Pieces of My Life er et musikkalbum med Bengt Pedersen, utgitt i 2006.
Tilbake i tid – De beste sangene
Tilbake i tid – De beste sangene er et samlealbum med Roy Lønhøiden, utgitt den 2. august 2010. Albumet lå seks uker på VG-lista og endte med 16.-plass som beste plassering.
Fast kobling
En fast kobling (engelsk: hard link) er en kataloginngang som assosierer et navn med en gitt datafil i et filsystem. Alle katalogbaserte filsystemer må ha minst en fast kobling som gir et navn til den opprinnelige filen. Begrepet er vanligvis bare brukt om filsystemer som tillater flere faste koblinger til den samme filen.
VM i friidrett 2013 – 10 000 meter kvinner
Øvelsen 10 000 meter damer ved VM i friidrett 2013 ble avholdt på Luzjniki stadion i Moskva, Russland den 11. august. Det var 19 deltakere fra 13 nasjoner.
I begynnelsen var det Shalane Flanagan som tok teten, da de afrikanske konkurrentene var tilfreds med det. Hun ble etterfulgt av Hitomi Niiya, som etter en kort regnbyge tok over ledelsen etter at Flanagan trøtnet etter de første 8 rundene. Niiya beholdt ledelsen til det gjenstod 600 meter. Feltet hadde etterhvert skrumpet. Det var da Tirunesh Dibaba satte opp farten. Fulgt av lagkameraten, Belaynesh Oljira, satte etiopierne opp tempoet etterfulgt av kenyanerne Gladys Cherono og Emily Chebet som også var med i medaljekampen. Niiya klarte ikke å følge akselerasjonen og var ikke lenger i tetstriden. Selv Oljira klarte ikke følge Dibabas tempo mot gullet, hun ble også passert av Cherono som kjempet som tok sølvet.
Norge var ikke representert i øvelsen.
Rekorder
Før mesterskapet var rekordene som følger:
Program
Lokal tid
Finale
Finalen begynte kl 21.05.
Tyskland under VM i friidrett 2013
Tyskland deltok under VM i friidrett 2013 (utendørs) fra 10. august til 18. august 2013 i Moskva i Russland.
RMS «Oceanic»
RMS «Oceanic» var et transatlantisk passasjerskip / atlanterhavsskip som gikk fra Liverpool til New York. Det ble bygget for White Star Line, det samme selskapet som opererte RMS «Titanic». Skipet hadde sin jomfrureise 6. september 1899 og var det største skipet i verden frem til 1901. Ved utbruddet av første verdenskrig ble skipet omgjort til en væpnet handelskrysser eller hjelpefartøy. Den 8. august 1914 ble hun satt inn i tjeneste for Royal Navy.
Den 25. august 1914 forlot den nylig utpekte HMS «Oceanic» havnen i Southampton for å patruljere farvannet fra det nord-skotske fastlandet til Færøyene. Den 8. september gikk skipet på et undervannsskjær og ble vraket utenfor øya Foula vest for Shetlandsøyene.
Bakgrunn
På slutten av 1890-tallet var White Star Lines eksisterende prestisjeskip «Majestic» og «Teutonic», begge lansert i 1889, blitt utdatert på grunn av raske framskritt innen maritim teknologi: Konkurrentene deres, Cunard Line, hadde introdusert «Campania» og «Lucania» i 1893, og fra 1897 den tyske Norddeutscher Lloyd begynte å introdusere fire nye Kaiser-klasse passasjerdampere som inkluderte SS «Kaiser Wilhelm der Grosse». For å kunne konkurrere med disse skipene trengte White Star Line å produsere et nytt flaggskip som kunne konkurrere med dem. I 1897 satte White Star «Cymric» i tjeneste. Hun var større enn «Majestic» og «Teutonic», men ikke det største skipet i verden. «Cymric» var større enn «Campania» og «Lucania», men ikke raskere. «Cymric» introduserte strategien med luksus fremfor hastighet. White Star Line brukte denne strategien på «Oceanic».
Design og konstruksjon
White Star Lines’ nye flaggskip «Oceanic» ble bygget på Harland and Wolffs skipsverft Queen's Island verft i Belfast, slik tradisjonen var med skipene til White Star Line, og kjølen ble strukket i 1897. Hun ble oppkalt etter deres første suksessrike linjeskip RMS «Oceanic» fra 1870, og skulle være det første skipet som oversteg Brunels DS «Great Eastern» i lengde, men ikke i tonnasje. Med 17 272 brutto registertonn kostet den fremtidige «Queen of the Ocean» en million pund sterling (tilsvarer 119 760 000 pund i 2021), og krevde 1500 skipsbyggere for å fullføre. «Oceanic» var imidlertid ikke designet for å være det raskeste skipet flytende eller konkurrere om Blue Riband, da det var White Star Lines strategi å fokusere på størrelse og komfort i stedet for hastighet. «Oceanic» ble designet for en tjenestehastighet på 21 knop (39 km/t; 24 mph). Hun ble drevet av to firesylindrede tredobbel ekspansjonsmotorer, som da de ble konstruert den største av sin type i verden, og kunne produsere 28 000 ihp.
For å bygge skipet måtte det konstrueres en ny portalkran på 500 tonn på verftet for å løfte de nødvendige materialene for skipets konstruksjon. En annen innovasjon var bruken av hydrauliske naglemaskiner, som ble brukt her for første gang hos Harland og Wolff.
Broen på «Oceanic» var integrert med overbygningen, noe som ga skipet et rent flytende utseende; denne designfunksjonen ville bli utelatt på de neste fire store White Star-skipene, «Cedric», «Celtic», «Baltic» og «Adriatic», med sine noe merkelige, men særskilte «øy»-lignende broer. «Ingenting annet enn det aller fineste» var Ismays politikk overfor denne nye satsingen. Arkitekten Richard Norman Shaw ble ansatt som konsulent for utformingen av mye av interiøret på skipet, som var overdådig dekorert seksjonene til første klasse.
«Oceanic» ble bygget for å huse 1710 passasjerer: 410 på første klasse, 300 på andre klasse og 1000 tredje klasse, pluss 349 i mannskapet. I selvbiografien Charles Lightoller (andrestyrmann på «Titanic»), gir en beretning om hvordan det var å være offiser på dette fartøyet.
Innkvartering til passasjerene ble konstruert på en måte som ligner på «Teutonic» og «Majestic», med første klasse midtskips, andre klasse plassert i akterenden av overbygningen og tredje klasse fordelt i fartøyets fremre og aktre ende på fire dekk; Promenade, øvre, salong og hoveddekket. Første klasse okkuperte plasser på alle fire dekk, hvorav de fleste var dedikert til en rekke romslige og komfortable lugarer med én, to og tre passasjerer. Det var et bibliotek på promenadedekket og et røykerom på den aktre enden av øvre dekk, med den mest imponerende var den elegante kuppelen som dekket førsteklasses spisestue på salongdekket. Førsteklasses spisestue kunne skilte med både piano og orgel. Det var køyer for kammertjenere og tjenestepiker i umiddelbar nærhet av lugarene til førsteklasse.
I likhet med det som ble sett om bord på «Teutonic» og «Majestic», hadde innkvartering ombord for andre klasse mer beskjeden eleganse, men romslig og komfortabel. Et eget dekkshus i akterenden av overbygningen ga både åpne og lukkede promenadedekk og huset et bibliotek og røykerom som var nedskalerte versjoner av motstykkene på førsteklasse. Den samme nedskaleringen var også spisesalen til andre klasse, som hadde plass til 148 gjester, og utvalget av komfortable to- og fire-køyers lugarer.
Tredje klasse, slik det var vanlig på alle fartøyene til White Star Line i Nord-Atlanteren, var strengt adskilt i motsatte ende av fartøyet på øvre, salong- og hoveddekk. På øvre dekk var innganger plassert i tilknytning til de fremre og aktre brønndekkene, der de fleste toalettene var plassert. Helt i akterenden av dekket var røykerommet til tredje klasse og det generelle rommet, samt kabyss (byssa). Enslige menn ble innlosjert i fem rom i den fremre enden av fartøyet (to på salongdekket, tre på hoveddekket), som hver ble lagt ut i en ganske ny utforming av åpne køyer. Ettersom tredje klasse var fordelt i hver ende av fartøyet, hadde de fremre avdelingene køyeplass for omtrent 100 mann, mens konvensjonelle sovesaler med åpen køye ofte utgjorde opp til 300 passasjerer på andre skip. Dette muliggjorde en mer åpen planløsning som var langt mindre overfylt, komplett med langbord og trebenker hvor mannlige passasjerer fikk servert måltidene sine.
Karriere
«Oceanic» ble sjøsatt den 14. januar 1899, en begivenhet som ble sett av over 50 000 mennesker. Hun ville være den største og siste britiske rutebåten som ble lansert på 1800-tallet. Etter innredningen og testing på vann forlot hun Belfast og seilte til Liverpool den 26. august samme år, og da skipet ankom ble det åpnet for publikum og presse hvor det ble mottatt med stor fanfare. Skipet forlot Liverpool på sin jomfrutur til New York den 6. september, under kommando av kaptein John G. Cameron. Thomas Ismay fra White Star Line hadde planlagt å være om bord, men var på dette stadiet for dårlig. Skipet fullførte seilasen på 6 dager, 2 timer og 37 minutter med en gjennomsnittsfart på 19,57 knop og ankom New York til en henrykt velkomst. En skuffende resultat, som snart ble tydelig, var tendensen til at skipet hadde overdreven vibrasjon i full fart, delvis på grunn av dets lange og smale design. For å unngå dette problemet ble det snart funnet nødvendig å betjene skipet med en hastighet på 19,5 knop (36,1 km/t; 22,4 mph), lavere enn dets planlagte hastighet på 21 knop (39 km/t; 24 mph).
De første årene av karrieren til «Oceanic» var ganske begivenhetsrike, ettersom det ble godt mottatt av publikum på begge sider av Atlanterhavet. Mellom 1900 og 1906 slo skipet sine viktigste rivaler, Cunards fartsdronninger «Campania» og «Lucania», samt sine egne løpekamerater for vestgående kryssinger.
Den 7. august 1901 var «Oceanic» i en tung tåke, nær Tuskar Rock i Irland, involvert i en kollisjon med det lille SS «Kincora» til selskapet Waterford Steamship Company, og senket det mindre fartøyet og drepte syv.
Den 18. november 1904, fire dager ute fra New York, møtte «Oceanic» sterk kuling, stormfull sjø og snø, slagene skipet tok slo inn to ventiler, som førte til at en betydelig mengde vann kom inn i skipet.
I 1905 gjorde 45 av skipets fyrbøtere mytteri i protest mot de ubehagelige arbeidsforholdene i skipets kjelerom, noe som resulterte i domfellelse og fengsling av 33 fyrbøtere.
I 1907 hadde White Star planer om å etablere en ekspresstjeneste fra Southampton. Et annet selskap, American Line, hadde hatt stor suksess ut av denne havnen grunnet dens nærhet til London, og det ble til slutt besluttet at «Oceanic», sammen med «Teutonic», «Majestic» og det nylig fullførte «Adriatic» skulle avslutte fra denne havnen, og foreta dobbeltanløp kl. den franske havnen i Cherbourg og linjens tradisjonelle terminal i Queenstown før den satte kursen mot New York.
I april 1912, under avgangen til RMS «Titanic» fra Southampton, ble «Oceanic» involvert i en nære kollisjon av «Titanic» med SS «New York». «Oceanic» var i nærheten da «New York» brøt fra fortøyningen hennes og nesten kolliderte med «Titanic» på grunn av det store kjølvannet forårsaket av «Titanic»s størrelse og hastighet. En måned senere, i midten av mai 1912, plukket «Oceanic» opp tre lik fra en av livbåtene som ble flytende i Nord-Atlanteren etter at «Titanic» sank. Etter at de ble plukket opp, ble likene deretter begravet til sjøs.
Den første verdenskrig
«Oceanic» hadde blitt bygget med en avtale med det britiske Admiralitetet, som ga et årlig tilskudd til vedlikehold av ethvert skip under forutsetning av at det kunne bli innkalt til tjeneste i krigstider. Slike skip ble bygget etter særskilte maritime spesifikasjoner, i tilfellet med «Oceanic», slik at 4,7-tommers kanonene skulle kunne raskt bli monteres. «Den største rutebåten på hennes tid» ble satt i flåtetjeneste den 8. august 1914 som en væpnet handelskrysser eller hjelpeskip.
Den 25. august 1914 forlot den nylig utpekte HMS «Oceanic» havnen i Southampton på krigstjeneste, men som skulle vare i bare to uker. «Oceanic» skulle patruljere farvannet fra det nord-skotske fastlandet til Færøyene, spesielt området rundt Shetland. Skipet hadde fullmakt til å stoppe frakt ved kapteinens skjønn, og til å sjekke last og personell for potensielle tyske forbindelser. For disse pliktene bar skipet Royal Marines og kaptein William Slayter ble utnevnt til kommandant. Skipets tidligere sivile kaptein, Henry Smith, med to års tjeneste, forble på skipet med rang som kommandør innen Royal Naval Reserve (RNR). Mange av det opprinnelige mannskapet fortsatte også å tjene på «Oceanic». I realiteten hadde «Oceanic» derfor to kapteiner, og dette ville føre til forvirring om kommandokjeden.
Ødeleggelse
«Oceanic» satte kursen mot Scapa Flow i Orknøyene, Storbritannias største ankerplass for den britiske flåten, med lett tilgang til Nordsjøen og Atlanterhavet. Herfra fortsatte skipet nordover til Shetland og seilte kontinuerlig på en fast sikksakk-kurs som en forholdsregel mot å bli målrettet av tyske u-båter. Denne vanskelige manøvreringen krevde ekstremt nøyaktig navigering, spesielt med et så stort fartøy. Til slutt ser det ut til å ha vært dårlig navigasjon, snarere enn fiendtlig handling som førte til undergangen til «Oceanic».
En unøyaktig posisjonsbestemmelse ble gjort natt til 7. september av navigatørløytnant David Blair RNR (tidligere tildelt, så omdisponert fra «Titanic»). Mens alle på broen trodde de var godt sørvest for den lille øya Foula, vest for Shetland, men de var faktisk anslagsvis tretten til fjorten mil lenger nord enn de trodde og øst for øya i stedet for vest. Dette satte dem direkte på kurs mot et undervannsskjær, de beryktede Shaalds utenfor Foula (også kjent som Hoevdi Grund og er så markert på kart), som utgjør en stor trussel mot skipsfarten, ettersom skjæret ligger kun en meter under havoverflaten, og i rolig vær er ingen tegn på advarsler overhodet.
Kaptein Slayter hadde trukket seg tilbake etter nattevakten, uvitende om situasjonen, med ordre om å styre til Foula. Kommandør Smith overtok morgenvakten. Etter tidligere å ha vært uenig med sin overordnede om å navigere et skip så stort som «Oceanic» i det farlige farvannet rundt de skotske øyene, instruerte han navigatøren om å plotte en kurs vestover, og ut til havet, og bort fra (som han trodde) fra skjulte farer som skjær. Ukjent for Smith var skipet på kurs mellom øya og revet like sør for den. Slayter må ha følt kursen endret, da han dukket opp igjen på broen for å motbevise Smiths ordre og avsa det som viste seg å være en forhastet og dårlig informert beslutning, da skipet igjen endret kurs direkte mot revet.
Skipet gikk på grunn på Shaalds om morgenen den 8. september, omtrent 2,5 nautiske mil (5 km) øst for Foulas sørspiss. Hun ble vraket i et flatt stille og klart vær. Det var det første allierte passasjerskipet som gikk tapt i krigen. Det ligger på 60°07.05′N 001°58.30′W, rutenettreferanse HU 01172 36937.
Redning
Aberdeen-tråleren «Glenogil» var det første fartøyet på stedet, og selv om det forsøkte å trekke det massive skipet av skjæret, viste det seg å være en umulig oppgave. Med skroget allerede sprukket, ville ikke «Oceanic» ha holdt seg flytende lenge i åpent farvann. Andre skip i området ble kalt inn for å bistå i redningsaksjonen som skulle følge. Hele skipets mannskap gikk over til tråleren via skipets livbåter og ble deretter ferget til den ventende væpnede handelskrysseren HMS «Alsatian», og HMS «Forward». Charles Lightoller, skipets førsteoffiser (og også den øverste offiseren som overlevde forliset av «Titanic»), var siste mann av gårde, og tok med seg navigasjonsrommets klokke som suvenir.
Levanto (distrikt)
Levanto er et distrikt i provinsen Chachapoyas i regionen Amazonas i Peru. Distriktet grenser til distriktet Chachapoyas i nord, til distriktet Soloco i øst, til distriktene San Isidro de Maino og Magdalena i sør og til provinsen Luya i vest. Distriktets nasjonale statistikkode er 010111 og hovedstaden er Levanto.
RMS «Oceanic»
Redning
Admiralitetets bergingsfartøy «Lyons» på 573 tonn ble raskt sendt til stedet, og med ordene til laird av Foula, professor Ian Holbourn, som skrev om katastrofen i sin bok The Isle of Foula:
Holbourn har fortalt at ble sagt at kommandør Smith, etter å ha kommet i land ved Foulas lille brygge, og tittet tilbake ut mot havet mot det strandede skipet sitt to mil unna, kommenterte han at skipet ville bli værende på revet som et monument og ingenting ville flytte det. En av Foula-mennene, med erfaring på Shetlandsstormenes full kraft og raseri, skal ha mumlet med en ikke ukjent kynisme: «Jeg gir henne to uker».
Bemerkelsesverdig nok, etter en kraftig kuling som hadde vedvart gjennom natten til 29. september, bare to uker etter hendelsen oppdaget øyboerne dagen etter at skipet hadde blitt fullstendig oppslukt av havet, og hvor det fortsatt er, spredt fra hverandre under trykket fra havet.
Katastrofen ble fortiet i samtiden, da man mente at det ville være pinlig å offentliggjøre hvordan et verdensberømt linjeskip hadde gått på grunn i vennligsinnet farvann i godt vær i løpet av fjorten dager etter at det begynte å tjene som marinefartøy. Avsløringen av en slik grov inkompetanse på dette tidlige stadiet av krigen ville ha hatt negativ virkning på nasjonal moral.
Krigsrett
En lignende anklage ble framsatt mot kommandør Smith ved en annen krigsrett; bevisene for påtalemyndigheten var de samme som i den forrige saken, men vitner som ble avhørt med sikte på å vise at posisjonen til den siktede på «Oceanic» ikke var klart definert av marinemyndighetene, og at han ble forstått å handle utelukkende i en rådgivende egenskap. Han ble frikjent dagen etter, da det ble funnet at han ikke hadde hatt kommandoen den 8. september.
Berging
I 1924 forsøkte et bergingsselskap som hadde vært engasjert ved Scapa Flow å berge det som var igjen av vraket; men de lyktes ikke. I 1973 ble det gjort et nytt forsøk på å berge deler av vraket og propellene for skrotverdien.
Livbåt
I 2016 ble livbåt 6 til Oceanic» gjenoppdaget og deretter restaurert. Det er i samlingen til Shetland Museum i Lerwick. Livbåten er en av de to siste livbåtene fra White Star Line som fortsatt er intakte i verden, den andre er livbåt 2 fra SS «Nomadic» (1911).
Mitte gasskraftverk
Mitte gasskraftverk  (tysk: HKW Mitte) er et varmekraftverk ved Berlin i Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 380 MW fordelt på en blokk med 2+1 gassturbiner fra ABB. Anlegget ble ferdig i 1997. Brenselstypen er naturgass. Det leveres også fjernvarme.
Holmen svømmehall
Holmen svømmehall er en svømmehall på Holmen i Asker kommune, åpnet 25. juni 2017. Her er det et hovedbasseng på 25 x 21 meter med åtte baner, terapibasseng på 12,5 x 12,5 meter, treningsrom, sosialrom, kafé og andre nødvendige fasiliteter. Bygningen er slik utformet at deler av taket kan benyttes som rekreasjonsområde.
Mitte gasskraftverk
De totale CO2-utslippene i 2008 var 1 033 222 tonn, mens det samme årets kvote var 860 000 tonn.
Wilmersdorf oljekraftverk
Wilmersdorf oljekraftverk  (tysk: HKW Wilmersdorf) er et varmekraftverk ved Berlin i Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 330 MW fordelt på tre blokker med gassturbiner, operert av Vattenfall. Anlegget ble ferdig i 1977. Brenselstypen er destillatolje.
De totale CO2-utslippene i 2008 var bare 5 395 tonn, mens det samme årets kvote var 7 622 tonn.
Nova Alvorada do Sul
Nova Alvorada do Sul er en kommune i delstaten Mato Grosso do Sul i sentral-vestregionen av Brasil.
Med Steel
Med Steel er et musikkalbum med Dag Wolf og Egil Skjelnes, utgitt i 1988.
Jean-Baptiste Duroselle
Jean-Baptiste Duroselle (født 17. november 1917 i Paris, død 12. september 1994 i Arradon) var en fransk historiker.
I 1975 ble han valgt til medlem av Académie des sciences morales et politiques. I 1982 mottok han Balzac-prisen.
Du sa det va forbi Bi Bi…
Du sa det var forbi Bi Bi... er det sjette albumet med revygruppen Vinskvetten. Platen ble utgitt i 2002, og gruppen var igjen tilbake på sitt eget plateselskap, Pilkapala Radio, etter å ha gitt ut en samleplate på EMI to år tidligere. Det ble solgt rundt 13,000 eksemplar av plata.
Béla Erődi
Béla Erődi (født 1882 i Alvinc, død 10. februar 1946 i Alsóörs) var en ungarsk turner og bryter.
Andre plasseringer i "Ekstralekene" 1906:
Common Armoured Vehicle System
Common Armoured Vehicle System (CAVS) er et kjøretøysprogram for å utvikle og produsere et felles pansret 6×6 kjøretøy for Finland, Latvia , Sverige , Estland og Tyskland. Kjøretøyet er utviklet og produsert av Patria i Finland, basert på deres XA-203 og XA-360-kjøretøyer, nå også kjent som Patria 6×6. .
Historie og utvikling
30. august 2021 så skrev forsvarsdepartmentene i Finland og Latvia under en rammeavtale med Patria for CAVS, og samtidig bestilte Finland 160 kjøretøyer fra programmet og Latvia 200. . Prosjektet ble initialisert i 2019, og til å begynne med var også Estland part, men de avviklet senere samarbeidet. . 3. november 2021 så mottok Latvias forsvar de fire første vognene, i PPK-utgave etter at personell hadde mottatt trening i bruk og vedliekhold i Finland måneden før. 4. april 2022 så erklærte Sverige at de gikk med i programmet. Leveranse av de første vognene til Sverige var da planlagt å komme i 2025. 14. juni samme år så skrev Tyskland under en intensjonsavtale om å bli partner, og i april 2023 skrev de under avtalen om å bli medlem i programmet. De første 20 vognene til det svenske forsvaret er berammet til å komme i mai 2023, og et foreløpig total på 400 vogner skal leveres fra slutten av 2024.
De finske vognene inngår i en større modernisering av hjulgående pansrede kjøretøyer i det finske forsvaret, hvor de samtidig pusser opp eldre XA-180, som vil bli omdisponert til lavere prioriterte avdelinger. For Latvia så er det en utvidelse av kjøretøysparken til å også omfattende hjulgående panser i 6×6-konfigurasjon, hvor de tidligere bare har hatt 4×4.
Teknisk
CAVS har sekshjulsdrift og uavhengig fjæring, og har en lastekapasitet på 8,5 tonn. I utviklingen er det lagt vekt på at kjøretøyene skal være enkle å vedlikeholde, og ha stor grad av felles teknologi mellom de forskjellige lands varianter.
Utgangspunktet er at kjøretøyet skal være modulært og kan leveres med forskjellige grader av bepansring og utstyr. I tillegg til mannskapet på to eller tre så er det plass til opp til ti utrustede infanterister, avhengig av vognas utrustning ellers.
Varianter
Patria har også integrert Nemo bombekastersystem i en variant av vogna, som gir den en kapasitet for indirekte ild med en rekkevidde på 10 km.
Parkkvartalet
De meste av kvartalet er fredet etter kulturminneloven § 15.
Inger Christensen
Inger Christensen (født 16. januar 1935 i Vejle, død 2. januar 2009) var en dansk poet, romanforfatter og essayist. Christensen blir betraktet som en fremstående representant for poetisk eksperimentalisme.