cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Irsk bouzouki
Irsk bouzouki ble konstruert av irske folkemusikere på slutten av 1960-tallet med utgangspunkt i den firekorige varianten av gresk bouzouki (tetrachordo) og raskt akseptert i irsk folkemusikk. Johnny Moynihan i gruppa Sweeney’s Men regnes som den som introduserte instrumentet, mens Andy Irvine og Dónal Lunny i gruppa Planxty gjorde instrumentet populært tidlig på 1970-tallet. Alec Finn, et senere medlem i det Galway-baserte bandet De Dannan, utviklet instrumentet uavhengig og parallelt med utgangspunkt i trekorig gresk bouzouki (trichordo).
Rankine
Rankine er en utbredt enhet for temperatur i engelsk litteratur og er ofte den foretrukne måleenhet blant amerikanske og engelske vitenskapsmenn. Sammenblanding mellom, og feil bruk av rankine, fahrenheit, celsius og kelvin er en evig kilde til regnefeil blant så vel professorer som studenter.
Irsk bouzouki
Ale Möller introduserte irsk bouzouki i svensk folkemusikk.
Paramacraspis
Paramacraspis er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Levevis
Larvene lever i råtten ved.
Utbredelse
Arten finnes i Peru.
Stadio Carlo Castellani
Stadio Carlo Castellani er et fotballstadion i Empoli i Italia. Stadionet ble bygd og åpnet i 1965. Castellani er hjemmebanen til serie A-klubben Empoli FC, og har en kapasitet på 19 847 tilskuere. Stadionet befinner seg helt nord i Empoli (ca. 50 000 innbyggere), og ligger i en stor, offentlig park. Det er ca. 1,5 kilometer til jernbanestasjonen i Empoli, som ligger sør i byen. Rundt gressmatten er det et tartandekke (stadionet brukes også som friidrettsstadion, som er tilfellet med også mange andre fotballstadioner i Italia), og det gjør at avstanden mellom tribunene og gressmatten er ganske stor.
Movimiento de Liberación Nacional
Movimiento de Liberación Nacional (norsk oversettelse: «Den nasjonale frigjøringsbevegelsen»), forkortet MLN, var et høyreorientert politisk parti i Guatemala. Det var støttet av militæret, og ble opprettet av Mario Sandoval Alarcón i 1960 etter å ha brutt ut fra Movimiento Democratico Nacional. MLN hadde regjeringsmakt i samarbeid med militæret og Partido Institucional Democrática (PID) i store deler av 1970-årene, men brøt samarbeidet med militæret etter deres statskupp i 1982. Presidentene Carlos Arana Osorio (1970–1974) og Kjell Laugerud (1974–1978) representerte MLN. Etter dette prøvde partiet seg med valgteknisk samarbeid med PID og Partido de Avanzada Nacional ved valgene til Kongressen i henholdsvis 1985 og 1990, uten å få flere enn 4 mandater. I 1995 fikk MLN ett mandat. MLN brøt sammen etter kongressvalget i 1999, etter å ha fått under 1 % av stemmene og mistet sitt siste mandat. MLN hadde forbindelser til World Anti-Communist League.
Siesta
En siesta er en kort hvil eller blund som blir tatt tidlig på ettermiddagen, ofte etter et middagsmåltid. En slik søvnperiode er en vanlig tradisjon i noen land, særlig der været er varmt. Begrepet «sove middag» er et liknende begrep på norsk.
Siestaen er historisk sett vanlig på tvers av Middelhavet og Sør-Europa. Det er den tradisjonelle dagssøvnen i Spania og, grunnet spansk innflytelse, Filippinene, samt mange latinamerikanske land. Ordet siesta på spansk kommer opprinnelig fra det latinske ordet hora sexta, «sjette time», (ved å telle fra daggry, dermed «midtdagshvile»). Siesta er også utbredt i Italia (der under navnet riposo eller pisolino), hvor museer, kirker og butikker stenger midt på dagen slik at innehaverne kan gå hjem for å innta en lang lunsj, og muligens hvile under dagens varmeste timer. Einhards Karl den stores liv fra middelalderen forteller om keiserens sommersiesta:: «om sommeren, etter sitt middagsmåltid, spiste han litt frukt og tok en drink til; han ville deretter ta av sine sko og kle helt av seg, akkurat som han gjorde om natten, og hvile i to eller tre timer.»
Hovedforklaringene bak den geografiske utbredelsen av den moderne siesta er høye temperaturer og et høyt inntak av mat under middagsmåltidet. Sammen fører disse to faktorer til en følelse av etterlunsjtrøtthet. I mange land som observerer siesta kan heten være utålelig tidlig på ettermiddagen, noe som gjør en pause hjemme midt på dagen ideelt.
Biologisk behov for hviler
Menneskers søvn avhenger av en balanse mellom homeostatisk søvntendens, behovet for søvn som en funksjon av hvor lang tid har gått siden siste tilstrekkelige søvnepisode, og cirkadiske rytmer som bestemmer den ideelle timingen til en korrekt strukturert og restaurerende søvnepisode. Det homeostatiske presset etter å sove begynner å vokse når en våkner. Det cirkadiske signalet for våkenhet begynner å vokse sent på ettermiddagen. Som Harvard-professor i sovemedisin Charles A. Czeisler skriver, er det «cirkadiske system satt opp på en vakker måte for å overstyre det homostatiske drivet etter søvn.»
Dermed er det, for mange, et stup når søvndrivet har blitt bygget i flere timer, og drivet for våkenhet ikke har startet enda. Dette er, som Czeisler skriver, «en flott tid for en blund».
Søvnkultur
En lang lunsjpause, inkludert en blund, er vanlig i en rekke middelhavs-, tropiske og subtropiske land. Washington Post skrev 13. februar 2007 grundig om studier i Hellas som indikerer at de som tar en blund har lavere risiko for hjerteinfarkt.
I USA, Storbritannia, og i et voksende antall andre land, blir en kort blund ofte referert til som en «power nap», et begrep skapt av sosialpsykolog ved Cornell University James Maas og anerkjent av andre søvnforskere som Sara Mednick samt i populære medier.
Spania
I dagens Spania har en middagsblund i arbeidsuka stort sett blitt droppet av den voksne arbeiderklassen; ifølge en studie fra 2009 hevdet 16,2 % av respondentene å ta en blund «daglig», mens 22 % gjorde det «av og til», 3,2 % «kun i helger» og de resterende 58,6 % «aldri». Andelen av de som hevder å ta en blund daglig har minket med syv prosent, sammenlignet med en meningsmåling fra 1998. Nesten tre fjerdedeler av de som tar en siesta hevdet å gjøre det på en sofa i stedet for i en seng. Vanen forekommer oftere blant eldre, eller i sommerferier – da for å unngå varmen midt på dagen og utvide det sosiale liv til kjøligere kvelder og netter.
Engelskspråklig media blander ofte siestaen med en to-til-tre-timers lunsjpause, som er karakteristisk for spanske arbeidstider. Dette til tross for at arbeidere er mindre sannsynlig å ha tid til en siesta, og de to hendelsene er dermed ikke nødvendigvis knyttet til hverandre.
Opphavet til praksisen i Spania var behovet for en pause i jordbruksarbeid under sommerens sviende hete.
Norge
I Norge pleier mange rurale gårdseiere ofte å våkne tidlig for å skjøtte om dyrene, etterfulgt av en meget tidlig middag hvoretter to-til-tre timer søvn følger.
Siesta er heller ikke et ukjent fenomen i Norge. Senja i Troms har også hatt daglig siesta i flere hundre år. Skikken skal ha kommet dit i forbindelse med at et spansk lasteskip forliste i Sandsvika utenfor Gryllefjord. Siestaen er nå fra klokken 12 til 13, og Husøy på Nord-Senja er den eneste delen av Senja som enda praktiserer denne daglige hvilepausen. Gryllefjord hadde siesta fra 13 til 15 inntil midt på 1980-tallet.
Hemse
Hemse er et tettsted i Gotland kommune i Gotlands län på Gotland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 715 innbyggere. Hemse ligger cirka 50 kilometer sør for Visby.
Traktat om basisrelasjoner mellom Japan og Republikken Korea
Traktaten om basisrelasjoner mellom Japan og Republikken Korea (japansk: 日韓基本条約 (Nikkan Kihon Jōyaku) ble signert 22. juni 1965 i Tokyo for å normalisere de bilaterale forbindelsene mellom Japan og Sør-Korea (Republikken Korea).
Begge land ratifiserte senere traktaten som trådte i kraft 18. desember 1965. Traktaten var et viktig skritt i retning av å normalisere forholdene mellom de to nasjonene etter den japanske kolonialiseringen av Korea som ble innledet i 1910. De første forberedelsene til traktaten skjedde i 1951 og på ytterligere sju konferanser ble trakten utarbeidet.
Traktaten annullerer ikke bare Den japansk-koreanske annekteringstraktaten, men den sier også at regjeringen i Sør-Korea er den eneste legitime koreanske regjering.
Nedgradering
I januar 2005 nedgraderte sørkoreanske myndigheter 1200 sider med tidligere hemmeligholdte dokumenter som vider framgangen i traktatsforhandlingene. Disse viser at Sør-Korea gikk med på å ikke kreve kompensasjon verken til regjeringen eller til enkeltpersoner, etter å ha mottatt 800 millioner USD i garantier og lån som en kompensasjon for kolonialiseringen mellom 1910 til 1945.
Dokumentene viser også at den koreanske regjeringen opprinnelig hadde krevd 364 millioner USD i kompensasjon for de 1,03 millioner koreanere som ble skrevet ut som tvangsarbeidskraft og militærtjeneste i koloniperioden. , beregnet til 200 USD per overlevende, 1650 USD per døde og 2000 USD per skadde person. Den sørkoreanske regjeringen benyttet det meste av kompensasjonen til økonomisk utvikling av landet, og tilbød ofrene ingen form for kompensasjon, annet enn 300.000 won per døde mellom 1975 og 1977, til etterlatte etter ofre som var døde etter tvangsarbeid. Myndighetene benyttet det meste av pengene i å utvikle en sosial infrastruktur, etablerte POSCO, bygde Gyeongbu-motorveien og Soyang-dammen.
Dokumentene viste også at den sørkoreanske regjeringen hevdet at den selv skulle håndtere individuelle krav om kompensasjon overfor egne innbyggere som led overlast som en følge av den japanske kolonialiseringen av Korea, og avviste et japansk forslag om direkte kompensasjon til enkeltindivider, og mottok dermed hele kompensasjonen i form av garantier på vegne av offrene.
Et resultat av offentliggjøringen av dokumentene er et stadig voksende krav om at den sørkoreanske regjeringen betaler ut kompensasjon til ofre. En undersøkelse gjort like etter offentliggjøringen viste at over 70 prosent av de spurte mener at den sørkoreanske regjeringen har et ansvar for å betale ut kompensasjon. Regjeringen har som svar på kravet satt ned et utvalg som skal håndtere søknader om kompensasjon selv om en fra regjeringens side mener at alle krav om kompensasjon under Japans okkupasjon av Korea allerede er håndtert.
Traktaten fra 1965 sier også at:
''Det bekreftes at alle traktater eller avtaler inngått mellom keiserdømmet Japan og keiserdømmet Korea på eller før 22. august 1910 allerede er ugyldige.''
Ifølge Research on the use of reparation from Japan publisert i 2000 av Korean Institute for International Economic Policy (KIEP) brukte Sør-Korea pengene mest effektivt av de fem landene Japan betalte ut kompensasjon til, de fire andre var Myanmar, Filippinene, Indonesia og Vietnam.
Bøkelavspinner
Bøkelavspinner (Eilema sororculum) er en av lavspinnerne i familiegruppen bjørnespinnere (Arctiidae).
Utseende
Bøkelavspinner ligner litt på de andre lavspinnerne i slekten Eilema, men er helt gyllen gul, i motsetning til de andre som ofte er mer eller mindre grå. For sikker artsbestemmelsen må artens genitalier undersøkes.
Framvingene er ensfarget gyllen-gule. Bakvingene er ensfarget gul, men noe mindre gyllen (blekere gul). Bakkroppen er gulaktig grå, og gul bakerst. Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile. Vingespennet er mellom 25 og 31 millimeter.
Larvene er behåret med brun-svarte hår. Hårene er arrangert i dusker på hvert ledd. Disse danner rekker av hårdusker bakover kroppen. Larvens kropp har oransje flekker på hvert ledd, og disse danner en dobbelt linje på larvens ryggside. På ledd 1,3,7 og 11 er det noen lengre hårdusker. Utvokst blir den ca. 2 centimeter lang.
Stuping under VM i svømming 2011 – 3 meter menn
Resultater
Kvalifiseringsrunden ble avholdt den 21. juli klokken 09.00, og semifinalen ble avholdt klokken 14.00 samme dag. Finalen ble avholdt klokken 17.00 den 22. juli.
Bøkelavspinner
Levevis
Hunnen legger omtrent 100 egg rett på næringsplanten, eggene legges i små grupper.
Stuping under VM i svømming 2011 – 3 meter menn
Resultater
Grønn viser til finalister
Bøkelavspinner
Levevis
Bøkelavspinner tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Puppestadiet tilbringes ofte i en barksprekk eller lignende. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Larvene lever på ulike lav, og den overvintrer i puppestadiet. Puppen klekkes om våren.
Stuping under VM i svømming 2011 – 3 meter menn
Resultater
Blå viser til semifinalister
Bøkelavspinner
Utbredelse
Bøkelavspinner er utbredt i Europa. Den finnes øst gjennom Asia til Japan.
Navnet
Det latinske navnet Eilema betyr omsluttet, spole, og slekten har trolig fått navnet fordi noen arter bretter eller «ruller» vingene rundt kroppen som en spole når den hviler. Navnet sororculum betyr lillesøster. På svensk heter den Guldgul lavspinnare, på engelsk Orange Footman
Erik Sjöberg
Erik Sjöberg (født 14. januar 1794 i Ludgo i Södermanland, død 4. mars 1828 i Stockholm) var en svensk romantisk dikter og forfatter. Han var kjent under pseudonymet Vitalis. Sjöberg kom fra fattige forhold, men lyktes å komme til universitetet i Uppsala, hvor han tok eksamen i 1824. Ved siden av forfatterskapet tjente han til livets opphold ved å gi undervisning.
Produksjonsmiddel
Produksjonsmiddel (tysk: Produktionsmittel) er i marxistisk økonomikritikk og noen heterodokse økonomiske teorier en sammenfattende betegnelse for arbeidsmidler (tysk: Arbeitsmittel) og arbeidsgjenstand (tysk: Arbeitsgegenstand).
Beskrivelse
Arbeidsmidlet er en ting eller en samling av ting, som arbeideren setter mellom seg selv og arbeidsgjenstanden. Et arbeidsmiddel kan altså være alt fra det mest primitive redskap til den aller mest avanserte maskin. Arbeidsgjenstanfen kan være et fysisk objekt, men også noe immaterielt.
Sammen med det menneskelige arbeide utgjør produksjonsmidlene forutsetningene for at produksjon skal kunne finne sted. Dette gjelder for all produksjon, uansett under hvilke samfunnsmessige former den skjer. Det som i følge Karl Marx karakteriserer produksjonen under den kapitalistiske produksjonsmeetode er at produksjonsmidlene befinner seg i hendene hos en klasse, kapitalistene eller bourgeoisiet, under det at en annen klasse, arbeiderklassen eller proletariatet, kun eier sin egen arbeidskraft. Kapitalistene kjøper arbeidernes arbeidskraft og lar dem arbeide med produsjonsmidlene. Arbeiderne får lønn for sin arbeidskraft, men deres arbeide er verdt mer enn lønnen de mottar. Mellomforskjellen tilfaller kapitalistene.
I følge marxistisk teori er produksjonsmidlene nødvendige for produksjonen, men de er i strikt betydning ikke verdiskapende. Det er bare det mennesklige arbeid som skaper verdi. I og med industriens utvikling blir produsjionsmidlene stadig dyrere i sammenligning med arbeidskraften. Dette fører på sikt til minkende gevinster. Det er dette som kalles profittkvotens fallende tendens (tysk: Gesetz des tendenziellen Falls der Profitrate). Det finnes imidlertid motvirkende faktorer, og det dreier seg således om en tendens, snarere enn om en nødvendighet.
Som ledd i innførelsen av proletariatets diktatur er det marxismens hensikt å avskaffe den private eiendomsrett til produksjonsmidlene, som blit kollektivt eide.
Det marxistiske begrep produksjonsmiddel tilsvarer delvis uttrykket produksjonsfaktorer som benyttes innen visse andre økonomiske skoleretninger.
Vilhelm I av Tyskland
Vilhelm I Fredrik Ludvig, også kalt Vilhelm den store, (tysk: Wilhelm I Friedrich Ludwig) (født 22. mars 1797 i Berlin, død 9. mars 1888 Berlin) var konge av Preussen fra 1861 og den første tyske keiser fra 1871 til sin død i 1888.
Pentadactylos
Pentadactylos er den vestlige delen av fjellkjeden Kyrenia, ei lang og smal fjellkjede som går om lag 150 km langs nordkysten av Kypros. Navnet Pentadactylos (stundom skrevet Pendathaktilos) blir av og til brukt synonymt med hele fjellkjeden Kyrenia. Navnet betyr «fem fingrer» på gresk, og kommer av et fjell nær den nordlige kystbyen Kyrenia (Girne) som har fem fingerlignende utspring.
Vilhelm I av Tyskland
I Vilhelms og hans kansler Otto von Bismarcks regjeringstid gjennomførte Preussen samlingen av Tyskland og grunnleggingen av Det tyske rike.
Pentadactylos
En ødeleggende skogbrann i juli 1995 brente ned store skogområder og naturlige bosteder i disse fjellene.
Vilhelm I av Tyskland
Tidlig liv og militær karriere
Wilhelm Friedrich Ludwig av Preussen ble født i Kronprinzenpalais i Berlin. På det tidspunktet var Kronprinzenpalais residensen til det preussiske kronprinsparet. Faren var prins Fredrik Vilhelm eldste sønn av Kong Fredrik Vilhelm II av Preussen, mens moren var Louise av Mecklenburg-Strelitz. Kongen døde senere samme år og faren tok over som konge. Under oppveksten var det ikke forventet at Wilhelm Friedrich kom til å overta tronen, da han var kongeparets andre sønn. Han fikk dermed ikke den utdannelsen han ville fått dersom han var nærmeste tronfølger. Wilhelm tjenestegjorde i hæren fra 1814 og utover. Han kjempet mot Napoleon I av Frankrike under Napoleonskrigene, og han ble holdt for å være en svært modig soldat. Han kjempet under Gebhard Leberecht von Blücher under slagene ved Ligny og Waterloo. Han ble også en kompetent diplomat etter 1815. I 1825 ble han forfremet til general.
Rundt 1825 inledet Wilhelm et romantisk forhold til sin kusine, den polske adelskvinnen Elisa Radziwill. I 1826 ble Wilhelm tvunget til å bryte forholdet av faren, som anså det som en upassende match. Det påstås at Elisa fikk en datter med Wilhelm. Datteren ble oppdratt av Joseph og Caroline Kroll, eiere av operahuset Kroll i Berlin, og fikk navnet Agnes Kroll. Hun giftet seg med en Carl Friedrich Ludwig Dettman (kjent som "Louis") og emigrerte til Sydney, Australia i 1849. Etterkommere av paret lever fortsatt i Australia.
Pentadactylos
Fjella har mange historiske borger og klostre, blant annet St. Hilarion Castle, og mange turistattraksjoner.
Vilhelm I av Tyskland
Tidlig liv og militær karriere
I 1829 giftet Wilhelm seg med prinsesse Augusta, datteren til storhertug Karl Friedrich av Saxe-Weimar-Eisenach og Maria Pawlowna, søsteren til Nikolaj I. Ekteskapet deres var utad stabilt, men ikke særlig lykkelig. Sammen fikk de to barn, Fredrik III av Tyskland og prinsesse Louise.
I 1840 ble hans eldre bror konge av Preussen. Siden han ikke hadde barn, var Wilhelm først i arverekkefølgen til tronen og fikk dermed tittelen Prinz von Preußen. Mot sin overbevisning, men av lojalitet mot sin bror, signerte William lovforslaget om å opprette et prøyssisk parlament (Vereinigter Landtag) i 1847 og tok plass i det øvre kammeret, Herrenhaus.
Pentadactylos
Sagn
Det finnes mange sagn knyttet til Pentadactylosfjellene. Et forteller om en innbilsk landsbyboer som var forelsket i den lokale dronningen og ba om å få gifte seg med henne. Dronningen ønsket å bli kvitt den uforskammede unge mannen, og ba ham om å hendte vann fra en kilde ved Apostolos Andreas-klosteret i Karpas, en farlig reise i gamle dager. Mannen dro av sted, og etter noen uker kom han tilbake med noe av det verdifulle vannet. Dronningen ble sjokkert over at han hadde greid det, men ville ikke gifte seg med ham. I rent raseri tømte mannen vannet ut på bakken og greip gjørme fra det som han forsøkte å kaste mot dronningen. Hun dukket og gjørmeklumpen seilte av sted til det landet på toppen av Kyreniafjellet. Der kan man fortsatt se de fem fingrene til landsbyboeren.
Vilhelm I av Tyskland
Tidlig liv og militær karriere
Under revolusjonen i 1848, klarte Wilhelm å knuse et opprør mot hans eldre bror kong Fredrik Vilhelm IV. Hans bruk av kanoner gjorde ham upopulær og gav ham tilnavnet Kartätschenprinz (Kardeskfyrste). I 1854 ble prinsen forfremmet til graden feltmarskalk og gjort til guvernør over den føderale festningen ved Mainz. I 1857 ble Fredrik Vilhelm IV rammet av slag og havnet i et mentalt uføre som varte livet ut. I januar 1858 ble Wilhelm prinsregent på sin brors vegne.
Pentadactylos
Sagn
Et annet sagn handler om den bysantinske helten Digenis Akritas. Dette sagnet forteller at hånda til Digenis Akritas greip om fjellet da han skulle klatre ut av sjøen for å frigjøre Kypros fra muslimenes invasjon.
Vilhelm I av Tyskland
Keiser
Under den fransk-prøyssiske krig, den 18. januar 1871, ble Vilhelm I utropt til tysk keiser i Speilsalen i Versailles. Tittelen «tysk keiser» var nøye valgt av Bismarck etter diskusjoner før dagen for utropelsen. Noe motvillig hadde Vilhelm gått med på tittelen. Han hadde foretrukket «Keiser av Tyskland», noe som var utenkelig for de andre monarkene i føderasjonen, da disse regjerte over områder utenfor Tyskland, som for eksempel Østerrike, Sveits og Luxembourg. Tittelen «Keiser av tyskerne», foreslått i 1848, ble unngått, da Vilhelm anså seg utvalgt «ved Guds nåde», og ikke av folket.
Attentatforsøk
Den 11. mai 1878 mislyktes rørleggeren Emil Max Hödel i et attentatforsøk mot Vilhelm i Berlin. Hödel avfyrte skudd mot den 81 år gamle keiseren som satt sammen med dattera si i en hestevogn. Da han bommet, sprang han over gata og prøvde å treffe på ny, men bommet også da. Hödel ble arrestert etter at en fotograf som hadde tatt et bilde av ham vitnet mot ham. Hödel hadde sagt at bildet fotografen tok kom til å bli verd en formue etter at en viss nyhet ble spredt rundt om i verden. Hödel ble halshogd 16. august 1878.
Ennå et attentatforsøk mot Vilhelm fant sted den 2. juni 1878 av Karl Nobiling. Da keiseren passerte i en åpen vogn, avfyrte snikskytteren skudd fra et vindu i en bygning i gata Unter den Linden. Vilhelm ble skadet og i all hast bragt til palasset. Nobling ville ta sitt liv og skøyt seg selv. Vilhelm overlevde angrepet, mens attentatmannen døde av skadene fra skuddet tre måneder etterpå.
Gregers Fougner Lundh
Slekt
Fougner Lundh var far til offiseren Christoffer Anker Bergh Lundh (1816–65) og arkivaren Otto Karl Klaudius Gregers Gregerssøn Lundh (1833–96).
Vilhelm I av Tyskland
Attentatforsøk
Nok et attentatforsøk fant sted den 18. september 1883 da Vilhelm avduket monumentet Niederwalddenkmal i Rüdesheim. En gruppe anarkister hadde forberedt et angrep med dynamitt. På grunn av det regnværet detonerte ikke dynamitten. Til tross for at Hödel hadde blitt kastet ut av Sozialistische Arbeiterpartei Deutschlands, ble attentatforsøket hans brukt av Bismarck for å rettferdiggjøre innføringen av «antisosialist-loven» i oktober 1878. Bismarck gikk i ledtog med Ludwig Bamberger, en liberaler som hadde uttalt følgende om sosialismen: «om jeg ikke vil ha kyllinger, så må jeg knuse eggene». Selv om ingen i det sosialdemokratiske partiet kjente til Nobiling, lå det sterke politiske motiver bak hans attentatplan. I kjølvannet av drapsforsøkene ble det lettere å vinne støtte for en kamp mot arbeiderbevegelsen. Loven fratok det tyske sosialdemokratiske partiet juridiske rettigheter, det ble forbudt for arbeidere å organisere seg, pressefriheten ble begrenset og sosialistisk litteratur konfiskert. Lovene ble tterhvert utvidet. Til tross for alle disse tiltakene økte det sosialdemokratiske partiet sin innflytelse blant folket. Etter massivt press fra arbeiderklassen ble lovene opphevet den 1. oktober 1890.
Gregers Fougner Lundh
Liv
Fougner Lundh begynte å studere medisin ved Københavns Universitet, men studiene ble avbrutt da krigen med England brøt ut i 1807. Han gikk da etter oppmuntring av prins Christian August over i den norske hæren, og ble i 1808 fenrik ved Oplandske Infanteriregiment. Han deltok i krigen med Sverige, blant annet ved slaget ved Toverud, hvor den svenske grev Axel Otto Mörner overga seg. Under denne trefningen ble hans overordnede såret, slik at den 22 år gamle Fougner Lundh måtte overta kommandoen. I 1812 var han nådd kapteins grad og tjenestegjorde i generalstaben, men da Mossekonvensjonen ble sluttet i 1814, gikk han av i protest.
Vilhelm I av Tyskland
Senere år
I august 1878 skrev Vilhelms nevø, den russiske tsar Aleksander II, et brev (kjent som Ohrfeigenbrief) til ham, hvor tsaren klager over hvilken dårlig behandling russiske interesser hadde fått under Berlin-kongressen i 1878. Som respons på brevet reiste Vilhelm, hans sønn kronprinsen og hans kone Augusta til Russland for å kunne snakke ansikt til ansikt med tsaren om vanskelighetene. Bismarck frarådet hele reisen. Bismarck skal siden nok en gang ha truet med å gå av, om ikke keiser Vilhelm gikk med på å søke sterkere allianse med Østerrike. I oktober gikk Vilhelm med på å inngå Zweibund mellom Tyskland og Østerrike-Ungarn, en allianse som skulle styrke overfor Russland.
Gregers Fougner Lundh
Liv
Mens statsråd Carsten Anker var i England bestyrte Fougner Lundh forretningene i 5. departement (indredepartementet), og ble i september 1814 utnevnt til byråsjef. Men allerede etter et år tok han avskjed og ble lektor ved Universitetet i Christiania. Her underviste han blant annet i bergvesen og teknikk, selv om han ikke hadde noen utdannelse i disse fagene, og han bygget han opp en modellsamling etter forbilde fra Københavns Universitet. Dessuten fikk han anledning til å utvide sine kunnskaper ved flere studiereiser til utlandet. På samme tid hadde han en stilling ved universitetssekretariatet og som lærer ved Bergseminaret.
I 1822 ble Fougner Lundh utnevnt til avdøde professor Christen Smiths etterfølger. Mens Smith hadde vært professor i både botanikk og økonomi, ble Fougner Lundhs professorat begrenset til statsøkonomi, landhusholdningslære (landbruk) og teknologi. Forelesningene hans tiltrakk seg imidlertid få studenter.
Vilhelm I av Tyskland
Senere år
Attentatforsøkene og Vilhelms upopulære rolle under revolusjonen i 1848 ble ikke betegnende for hvordan folket så på keiserparet de senere årene. Mange så på dem som personifiseringen av «det gamle Preussen» og mange verdsatte deres enkle, spartanske livsstil. Vilhelm døde 9. mars 1888 i Berlin etter et kort sykeleie. Han ble gravlagt den 16. mars i mausoleet i Charlottenburg-parken.
Gregers Fougner Lundh
Liv
Fougner Lundh omkom i 1836 ved en brann på gården Brånes i Skedsmo.
Vilhelm I av Tyskland
Senere år
Åra etter hans død ble det satt opp et stort antall minnemerker og statuer av ham over hele landet. De best kjente av dem er Kyffhäusermonumentet (1890-96) i Thüringen, monumentet i Porta Westfalica (1896) og statuen på Deutsches Eck (1897). Statuen ved Stadtschloss i Berlin (1898) ble smeltet om av det kommunistiske regimet i Øst-Berlin i 1950. Fra 1867 til 1918 ble det oppført flere enn 1000 minnesmerker over Vilhelm I.
Gregers Fougner Lundh
Fougner Lundh og Mjøsbyene
Etter 1814 ble det planlagt å anlegge en ny by et sted på Opplandene. Fougner Lundh fikk i oppgave å utrede denne saken, og leverte i 1824 et «Forslag til Anlæggelse af en Landstad ved Mjøsens Bredder paa Hedemarken i østre Oplandenes Amt». I skriftet begrunner han hvorfor han mener at anleggelsen av en by vil være statsøkonomisk nyttig, og tilbakeviser motstanden hos kjøpmennene i Christiania, som fryktet konkurransen på det opplandske markedet. I Fougner Lundhs levetid fikk Lillehammer kjøpstadsrettigheter, mens byen Hamar ikke ble grunnlagt før i 1849, 13 år etter hans død.
Fougner Lundh som historiker
Fougner Lundh tok initiativet til stiftelsen av Samfundet for det norske Folks Sprog og Historie i 1832, hvor han var formann livet ut, og sammen med Henrik Wergeland og Henrik Anker Bjerregaard stiftet han på samme tid en forening for norsk språkreformasjon. Han skrev dessuten mesteparten av innholdet i samfunnets tidsskrift Samlinger til det norske Folks Liv og Historie, og lot opprette et eget trykkeri for å få det utgitt.
Utmerkelser
I Hamar ligger Fougner Lundhs plass mellom rådhuset, Statens Hus og Tinghuset.
Sølenstua
Sølenstua et sted i Engerdal kommune i Innlandet. Der ligger Sølenstua Camp og Hytter og Sølenstua flyplass. Stedet ligger ved riksvei 217.
Grunnkretser i Etnedal kommune
Grunnkretser i Etnedal kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Etnedal kommune, Oppland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Stiklestad
Stiklestad (gammelnorsk Stiklastaðir, den lokale uttalen er stekksta) er et sogn og fire gårder i Verdal i Trøndelag. Sognets kirke er Stiklestad kirke som står på Stiklestad. Stedet er mest kjent for slaget på Stiklestad 29. juli 1030 da den kristne vikingkongen Olav den hellige ble drept. Slaget oppfattes ofte som et vendepunkt for innføringen av kristendommen i Norge.
Slaget på Stiklestad
I Slaget på Stiklestad i 1030 falt kong Olav II Haraldsson (seinere kjent som Olav den hellige). Den døde kongen ble gravlagt i Nidaros, og helgenkåret der 3. august 1031. St. Olavs skrin i Nidaros domkirke var et viktig nordisk valfartssted fram til reformasjonen i 1537.
Til minne om slaget og helgenkongen framføres på Stiklestad hver sommer Spelet om Heilag Olav, en dramatisk fremstilling av det som skjedde den siste tide frem mot Kongens død. Spelet om Heilag Olav hadde urpremière 29. juli 1954.
Dyre Vaas rytterstatue Olav den Heilage løfter korset mot soleglad står bakerst i spelamfiet, og ble avduket i 1973.
Olavsstøtta
Olavsmonumentet er plassert på «Olavshaugen» på Øver-Stiklestad med utsyn over Stiklestadsletta der Stiklestad kirke fra 1180 ligger mot vest og museet ligger mellom støtta og kirken. Ifølge tradisjonen er monumentet reist på stedet der skuret som Olav ble lagt i etter at han falt, skal ha ligget. Det første steinmonumentet på dette stedet var et minnesmerke av teglstein med kors øverst. Dette ble reist i 1710 og omtalt som Lemfortstøtta; den sto fram til 1879.
Kirke og kultursenter
Stiklestad Nasjonale Kultursenter (SNK) forvalter Olavsarven. SNK omfatter et bygdemuseum, friluftsscene, det rekonstruerte langhuset Stiklastadir, konferansehotell og restaurant.
Stiklestad kirke er en romansk langkirke fra 1180. Som en del av anlegget finnes også det katolske St. Olavs kapell og det ortodokse Hellige Olavs kapell.
Prosti
I 2019 ble Stiklestad prosti etablert da Nord-Innherad og Sør-Innherad prostier ble slått sammen.
B’Sides Themselves
B'Sides Themselves er ei samling av singel-B-sider av den britiske progressiv rock-gruppa Marillion. Albumet ble utgitt i januar 1988. Det har aldri blitt remastret, men alle sangene på albumet finnes også på samlinga The Singles '82-'88, som ble utgitt i 2000.
Informasjon om sangene
Alle sangtekstene er skrevet av Fish, med unntak av «Margaret», som er delvis trad.
Kontrollsone
Kontrollsone er en betegnelse på et kontrollert luftrom som strekker seg fra jordoverflaten opp til en nærmere angitt øvre grense (rundt flyplassen). En flygeleder i et kontrolltårn er ansvarlig for flygekontrolltjeneste ved flyplassen og i kontrollsonen.
Kosmisk stråling
Kosmisk stråling betegner innenfor astrofysikk partikler som stammer fra en kilde utenfor jorden og som treffer jordens atmosfære med høy hastighet, gjerne nær lysets hastighet, men den kinetiske energien til partiklene varierer mye. På det meste kan energien være på 1020 elektronvolt, som er mye høyere enn hva vi mennesker greier å akselerere partikler til i partikkelakseleratorer.
Rundt 90 % av disse partiklene er protoner, 9 % er heliumkjerne, også kjent som alfapartikler. Den resterende 1 % inkluderer elektroner og kjernene av tyngre element.
Kilder til kosmisk stråling
De fleste partiklene stammer fra kilder utenfor solsystemet, slik som roterende nøytronstjerner, supernovaer og svarte hull. Noe av den sterkeste strålingen kommer også fra kilder utenfor vår galakse. Måten den sterkeste strålingen lages på er ennå ikke fullt ut forstått.
Kosmisk stråling med energi over 10 GeV (1 Giga elektronVolt = 109 eV) stråler inn mot jorden like mye fra alle kanter. Dette tror man skyldes at vår galakses magnetiske felt endrer retningen til partiklene. Dette gjør kosmisk stråling mindre interessant i astronomi, siden vi ikke kan se hvor den kommer fra. Under 10 GeV påvirkes partiklene såpass av jordens magnetfelt at dette påvirker retningen.
Deteksjon
Partiklene kolliderer med atmosfæren og i kollisjonen skapes en rekke mesoner, kortlivede partikler som henfaller til myoner. Myonene vekselvirker ikke like lett med atmosfæren og myonenes høye hastighet forlenger levetiden deres, utfra Einsteins relativitetsteori. Dette gjør at myonene kan rekke å nå ned til bakken. Myonene opptrer som ioniserende stråling, det vil si at de river løs elektroner fra atomer de passerer. Dette gjør at de kan detekteres med enkle midler, for eksempel kan de ses som tynne streker av tåke i tåkekamre.
Påvirkning av atmosfæren
At kosmisk stråling kan få vann til å kondensere på denne måten, har fått enkelte til å spekulere i om kosmisk stråling kan påvirke dannelsen av skyer.
Det er uansett allment akseptert at kosmisk stråling har holdt nivået av karbon-14 konstant i atmosfæren, i alle fall de siste 100 000 år. Dette er viktig for bruken av C14-datering i arkeologi.
Forskningsprosjekt
Pågående forskningsprosjekt rundt kosmisk stråling inkluderer:
Boeing 747
Boeing 747, også kjent under kallenavnet «Jumbojet», er verdens nest største passasjerfly etter Airbus A380 og verdens første bredbuksfly. Flyet er et kommersielt passasjer- og transportfly med fire jetmotorer, lett gjenkjennelig på pukkelen rett over nesepartiet hvor flygerne og en del passasjerer sitter. Det produseres i Everett nord for Seattle i USA av Boeings Commercial Airplanes og har kommet i en rekke utgaver. Den originale utgaven, som hadde sin første kommersielle flyvning i 1970, var to og en halv ganger større enn forgjengeren Boeing 707, og flytypen beholdt rekorden for flest passasjerer i 37 år fram til 2007.
Da Boeing 747 ble introdusert, var det en utbredt oppfatning at supersoniske fly snart ville ta over for passasjertrafikken. Det var derfor ikke ventet at modellen ville bli særlig langlivet. Spådommen om supersoniske fly slo feil, og i dag er 747 fremdeles i bruk. Per september 2018 var det produsert 1,547 fly. Foruten å frakte passasjerer har flyet en rekke andre bruksområder. Ombygde utgaver brukes blant annet av USAs forsvar (Air Force One) og av NASA til å frakte romferger.
I fremtiden skal 747 etter planen erstattes av Boeing Y3, som en del av Boeing Yellowstone-prosjektet.
Boeing har annonsert at produksjonslinjen nå skal legges ned og at siste flyet trolig forlater fabrikken sommeren 2022.
Bakgrunn
I 1963 startet USAs flyvåpen en rekke utviklingsprosjekter med sikte på å produsere et stort strategisk transportfly. Selv om C-141 Starlifter ble introdusert i 1963, så de behovet for et større og mer kapabelt fly, spesielt for å frakte større last som ikke ville passe i noen av datidens fly. Prosjektene la grunnlaget for de første spesifikasjonene til transportsystemet CX-Heavy Logistics System (CX-HLS). Spesifikasjonene ble publisert i mars 1964. De beskrev et fly med en lastekapasitet på 180,000 pund (81,600 kg) som skulle kunne nå en hastighet på 0,75 Mach (805 km/t) med en last på 115,000 pund (52,200 kg), og da ha en rekkevidde på 5,000 nautiske mil (9,260 km) uten å måtte fylle drivstoff underveis. Lasterommet var 5,18 m bredt, 30,5 m langt og 4,11 m høyt.
Med kun fire motorer var det nødvendig med nyutviklede motorer med større kraft og bedre brennstofføkonomi. 18. mai 1964 kom forslag til flyskrogdesign fra Boeing, Douglas, General Dynamics, Lockheed og Martin Marietta. Motorforslag kom fra GE Aviation, Curtiss-Wright Corporation og Pratt & Whitney. Etter en utvelgelse ble Boeing, Douglas og Lockheed tildelt kontrakter for utredning av skroget, mens GE Aviation og Pratt & Whitney utredet motorene.
De tre skrogene hadde flere fellestrekk. Ettersom CX-HLS trengte å bli lastet fra fronten, ble en dør inkludert hvor førerkabinen normalt er. Alle firmaene løste dette problemet ved å flytte kabinen over lasteområdet. Douglas hadde en liten «kapsel» rett foran og over vingen. Lockheed brukte en lang «ryggrad» gjennom hele flyet, mens Boeing kombinerte begge løsningene med en lengre kapsel som begynte rett etter nesen og sluttet rett etter vingen. I 1965 ble Lockheeds flydesign og GE Aviations motor valgt til det nye C-5 Galaxy transportflyet, som var det største militære flyet i verden den gangen. Nesedøren og den hevede førerkabinen var konsepter som begge ble brakt videre til 747.
Passasjerflyforslaget
Da 747 ble uttenkt på 1960-tallet, var passasjerflytrafikken i økning. De kommersielle jetflyene Boeing 707 og Douglas DC-8 hadde revolusjonert lange flyreiser og var på alle måter en suksess. Til og med før Boeing tapte CX-HLS-kontrakten, kom det derfor press på selskapet fra ett av de viktigste flyselskapene om å bygge et større passasjerfly. Lederen for Pan American World Airways (Pan Am) Juan Trippe så at 707 ikke klarte å fylle det økende passasjerbehovet, og arbeidet hardt for å få Boeing til å bygge et dobbelt så stort passasjerfly.
I 1965 ble Joe Sutter, en av ingeniørene bak Boeings 737, overført for å lede studiene for et nytt passasjerfly, som allerede hadde fått nummeret 747. Shutter startet en designstudie sammen med Pan Am og andre flyselskap, for å få en bedre forståelse for behovene. På denne tiden trodde man at 747 snart ville bli erstattet av supersoniske transportfly. Boeing svarte med å designe 747 slik at det lett kunne tilpasses som et transportfly og fremdeles være i produksjon selv om salget av passasjerversjonen stoppet. Som transportfly var det klare behov for å drive fram metoder for containertransport som ble vidt introdusert på samme tid. Den normale containeren er 8 fot (2,4 m) bred og høy (noe høyere på grunn av ankringspunkter) og 20 fot eller 40 fot (6,1 m eller 12 m) lang. Dette betydde at det ville være mulig å stable containere to i bredden og to i høyden to eller tre rader inn i flyet med et skrog lik det tidligere CX-HLS prosjektet.
I april 1966 bestilte Pan Am 25 stk. 747-100-fly for 525 millioner USD. Under kontraktsigneringen i Seattle på Boeings 50-årsdag spådde Juan Trippe at 747 ville bli «... et stort våpen for fred, i kamp med interkontinentale missiler for menneskehetens skjebne», ifølge Malcolm T. Stamper, daværende styremedlem for 747-programmet. Som første kunde, og på grunn av sin tidlige involvering i prosjektet før de la inn en formell bestilling, hadde Pam Am en unik mulighet til å påvirke utviklingen av flyet.
Designutviklingen
Til slutt ble ikke de høye vingene fra CX-HLS-designet brukt på 747, selv om teknologi utviklet for dette prosjektet hadde hatt innflytelse. Det originale designet inkluderte et skrog med to dekk gjennom hele flyet. Det hadde åtte seterader på tvers og to midtganger på det nedre dekk, og syv seterader og to midtganger på øvre dekk. Men på grunn av nødutganger og liten lasteplass ble denne modellen forkastet i 1966 for en bredere enkeltdekk-design. Førerkabinen ble derfor plassert på et nedkortet øvre dekk, slik at lastedøren kunne inkluderes i nesepartiet; dette designet ga 747 dets lett gjenkjennelige «kuppel». I tidlige modeller var det uklart hva som skulle gjøres med det lille rommet bak førerkabinen, og det ble ikke installert noen seter her.
En av de viktigste teknologiene som gjorde et fly så stort som 747 mulig, var high-bypass turbofan motoren. Beregninger viste at motoren kunne gi det dobbelte av kraften til de tidligere turbojetene, selv om de bare brukte en tredjedel av drivstoffet. General Eletric hadde ledet an utviklingen på dette området, men var opptatte av å utvikle motoren for C-5 Galaxy og kom ikke inn i det kommersielle markedet før senere. Pratt & Whitney jobbet også på det samme prinsippet, og på slutten av 1966 hadde Boeing, Pan Am og Pratt & Whitney inngått en avtale om å utvikle en ny motor, JT9D for å drive 747.
Prosjektet ble designet med en ny metode kalt Fault tree analysis (FTA), som tillot at følgene av en feil i en enkelt del kunne studeres for å finne dens påvirkning på andre systemer. For å ta hensyn til sikkerhet og flygedyktighet, inkluderte 747s design redundans på flere områder; doble hydrauliske systemer, firedoblet landingsutstyr og doble kontrollflater. I tillegg ble noen av de mest avanserte løftesystemene brukt i designet for å gjøre det mulig å bruke eksisterende flyplasser. Dette inkluderte bevegelige vingeflapper langs kanten av nesten hele vingen, sammen med komplekse tre-delers flapper bak. Vingens tredelte flapper økte vingens areal med 21 % og flyets løfteevne med 90 % ved full utstrekning, sammenlignet med når de ikke er utstrakt.
Produksjonshallen
Siden Boeing ikke hadde noen fabrikkhall stor nok til det nye flyet, valgte de å bygge en ny fabrikk. Det ble vurdert byggesteder i om lag 50 byer. Til slutt valgte de å bygge den nye fabrikken 48 km nord for Seattle, ved militærbasen Paine Field nær Everett, Washington. Boeing kjøpte den 316 hektar store tomten i juni 1966.
Utviklingen av 747 var en stor utfordring, og å bygge fabrikken var også en stor oppgave. Boeings president, William M. Allen, ba Malcolm T. Stamper, lederen av firmaets turbinavdeling, se over konstruksjonen av Everett Factory og å starte produksjonen av 747. For å gjøre tomten klar, ble det flyttet mer enn 3 millioner m³ jord. Tiden var så knapp at 747s fullskalamodell ble bygget før fabrikktaket var ferdig. Fabrikken er den største bygningen, etter volum, som er bygget, og er blitt vesentlig utbygget flere ganger for å kunne produsere andre modeller av Boeings bredbuksfly.
Utvikling og testing
Før den første 747 var fullstendig montert, begynte testing på flere deler og systemer. En viktig test involverte evakueringen av 560 frivillige fra en kabinmodell gjennom flyets nødutganger. Den første fullskalaevakueringen tok to og et halvt minutt istedenfor den tillatte maksimumsgrensen på 90 sekunder påkrevd av Federal Aviation Administration, og flere frivillige ble skadet. Senere tester nådde 90-sekunders grensen, men flere ble skadet. Det vanskeligste var evakueringen av flyets øvre dekk. Istedenfor å bruke en tradisjonell rutsjebane, brukte de frivillige seler festet til et hjul. Testene inkluderte også taxiing. Boeing bygget et uvanlig treningsapparat kjent som «Waddell's Wagon» (oppkalt etter en 747-testflyger, Jack Waddell) som besto av en fullskala førerkabin montert på taket av en truck. Mens de første 747-flyene ble bygget, lot dette apparatet flygere trene på å manøvrere flyet fra den høyt plasserte cockpiten.
Den første 747 ble rullet ut fra fabrikken i Everett 30. september 1968 foran verdenspressen og representanter fra de 26 flyselskapene som hadde bestilt flyet. I løpet av de neste månedene ble det gjort forberedelser før den første flyvningen, som fant sted 9. februar 1969, med testpilotene Jack Waddell og Brien Wygle ved spakene og Jess Wallick som flymaskinist. Foruten mindre problemer med en av flappene, beviste flygningen at 747 klarte seg meget bra. Det ble vist at 747 var hovedsakelig immun mot «Dutch roll», et fenomen som hadde vært et stort problem med tidligere jetfly med tilbakestrøkne vinger.
I de siste stadiene av flytestene viste «flutter»-testene at vingene led av oscillasjonsproblemer under visse forhold. Dette ble delvis løst ved å redusere stivheten til noen vingedeler. Et spesielt problem med flutter i høye hastigheter ble løst ved å legge inn motvekter av utarmet uran som ballast i de utvendige motornacellene i de tidlige 747-flyene. Disse tiltakene skapte angst når disse flyene krasjet, som China Airlines Flight 358 i Wanli, Taipei i 1991 og El Al Flight 1862 i Amsterdam i 1992.
Testflygningsprogrammet var plaget av problemer med 747s JT9D-motorene. Problemene omfattet motorstopp, forårsaket av rask endring av gassen, og forstyrrelse på turbinbeslagene etter kort tids bruk. Problemene utsatte 747s levering med flere måneder, og opptil 20 fly strandet ved fabrikken i Everett mens de ventet på motorinstallasjon. Programmet ble forsinket enda mer da et av de fem testflyene ble utsatt for skade i et landingsforsøk på Renton Municipal Airport, flyplassen ved Boeings fabrikk i Renton. Testflyet skulle få testutstyret fjernet og en kabin installert da pilot Ralph C. Cokely feilberegnet den korte rullebanen. Flyets ytre landingsutstyr på høyre side ble revet av, og to motorer ble skadet. Dette hindret ikke Boeing fra å delta med et testfly ved det 28. flystevnet i Paris i midten av 1969, hvor flyet for første gang ble vist for publikum. 747 ble godkjent av FAA i desember 1969, og var dermed klart til å bli satt inn i tjeneste.
De store kostnadene i utviklingen av 747 og byggingen av fabrikken i Everett betydde at Boeing måtte låne store beløp fra banker. I de siste månedene før leveringen av de første flyene måtte selskapet spørre om mer kapital flere ganger for å få ferdig prosjektet. Hadde dette blitt avslått, ville Boeings fremtid vært truet. Til slutt tjente Boeing på produksjonen, og hadde i flere år monopol på store passasjerfly.
Inngangen til tjeneste
Pan Ams første 747, Clipper Victor (ødelagt i Tenerife-ulykken), ble døpt av førstedame Pat Nixon 15. januar 1970 på Washington Dulles International Airport i nærvær av Pan Ams styreleder Najeeb Halaby. Istedenfor champagne, ble det sprøytet rødt, hvitt og blått vann på flyet. 747 gikk inn i tjeneste 22. januar 1970, på Pan Ams rute mellom New York-London. Flyvningen var planlagt for kvelden 21. januar, men overoppheting av motoren gjorde det originale flyet ubrukbart. Å finne et annet fly utsatte reisen med seks timer, til neste dag.
747 hadde en glatt inngang til tjeneste, og overkom bekymringene om at noen flyplasser ikke kunne takle et så stort fly. Selv om tekniske problemer oppstod, var de relativt små og ble raskt løst. Etter flyets introduksjon med Pan Am, begynte andre flyselskap som hadde kjøpt 747 å sette sine fly inn i tjeneste for å ta opp konkurransen. Boeing beregnet at halvparten av de tidlige 747-salgene var til flyselskap som trengte 747s langdistanseevner og ikke bæreevnene. Mens 747 hadde de laveste potensielle kostnadene per sete, kunne dette kun bli sagt om et fullt lastet fly, og kostnadene per sete økte kraftig når flyet ikke var fullt lastet. Et normalt lastet 747, med kun 70 % av setene fylt, brukte mer enn 95 % av drivstoffet til et fullastet 747.