cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gorgonzola
Historie
Gorgonzola ble oppdaget for første gang i år 879, og som med mange andre produkter så ble den oppdaget helt tilfeldig. Historien forteller om en ung kvinnebedårer som ble distrahert av sin elskede, og glemte derfor ostemassen slik at den lå ute over natta. For å dekke over tabben så blandet han inn gårsdagens ostemasse med ostemassen som ble produsert på morgenen i en forhåpning om at det ikke skulle bli oppdaget. Etter noen uker oppdaget han at det hadde blitt dannet et blåskjær, og når han skulle smake på dette oppdaget han at han tilfeldigvis hadde produsert en velsmakende ost. Dette blåskjæret som ble dannet ble i senere tid kalt for «erborinato» som refererer til nettopp fargen og det visuelle på osten. Navnet gorgonzola stammer fra nettopp byen Gorgonzola. Kuer som kom inn fra alpeområdene om høsten til sørlige lavlandene for å overvintre var nødt til å melkes på enkelte utposter. En av disse utpostene var byen Gorgonzola, og ostemakerne i byen fant fort ut at denne type melk ga bedre egenskaper til osten. Osten som da ble produsert het stracchino di Gorgonzola, og var en umodnet ostetype. Stracca betyr på italiensk trøtt, og er referert til kuene som var så utmattet når de kom frem til byen. Det var ikke før i ettertid at de fant ut at melken til de utmattende kuene hadde høyere fettinnhold enn den ordinære melken og bidro til å skape det karakteristiske utseende og velkjente smaken til gorgonzola. I dag blir gorgonzola produsert i Lombardia i Nord-Italia.
Produksjon
Den tradisjonelle måten å produsere gorgonzola involverer den separate ostemassen fra kveldsproduksjonen dagen før, sammen med morgendagens ostemasse. Penicillium glaucum blandes inn i begge batchene av ostemassen. Ostemassen som ble produsert kvelden før legges i tøysekker over natten og brukes til osteproduksjonen dagen etter. Den «ferske» produksjonen på morgningen legges først i bunnen og rundt formen mens den ennå er varm, og den kjølige ostemassen fra gårsdagens produksjon legges i senter. Formene kan være av både tre og metall. I toppen av formen legges den varme «ferske» ostemassen. Dette gjøres lagvis og fremmer utviklingen av mekaniske åpninger i osten og danner en ost med en jevn og fast overflate. I tillegg blir også osten stukket med kobbernåler etter ca. 4 uker med lagring, slik at osten eller rettere sagt muggsporen P. glaucum får tilgang til oksygen. Dette sikrer en forgrenet vekst av mugg igjennom hele osten. Etterhvert som osten modnes vil hullene som er laget av nålene tette seg, og videre utvikling av mugg vil stoppe opp. Industrielt blir ofte gorgonzola produsert uten å blande gårsdagens ostemasse med morgendagens, men det blir heller tilsatt en syrekultur (melkesyrebakterier) og den lagres vanligvis i store lagringsrom.
Utvikling av smak
Smaksutviklingen i osten kommer fra metyl ketoner som kommer fra nedbrytning av frie fettsyrer i muggen via β-oksidasjon. Osten har en pH-utvikling fra 4,6 - 5 etter at den er lagt i formen til 6,0 - 6,5 etter lagring (noe lavere slutt-pH for Dolce). Det blir som regel ikke tilsatt syrekultur siden ostemassen fra kvelden før danner en mikroflora som er tilstrekkelig, men om ostemassen fra kvelden før ikke blir brukt så tilsettes det litt av en termofil syrekultur.
Lagring
Osten kan etter tradisjon lagres i huler slik det har blitt gjort generasjoner tilbake. Hulene som brukes har en temperatur og luftfuktighet som setter sitt preg på osten. Felles for både tradisjonell og industrielt produsert gorgonzola er at ostene blir snudd og muggveksten som er dannet på overflaten blir vasket bort under lagring. Lagring tar fra 3-4 måneder til 1 år avhengig av ostetype.
Ostetyper
Gorgonzola piccante (også kalt gorgonzola naturale), er en vellagret ost som er kraftigere i smaken og fast i teksturen. Piccante kan også produseres med muggsporen Penicillium requforti for å utvikle en annen type smak. Osten blir deretter lagret opp til et år. Gorgonzola piccante blir også ansett som den originale gorgonzola, siden det er denne osten som ble produsert først. Dolce kom ikke på markedet før etter andre verdenskrig og blir ansett som lillebroren til piccante.
Møysalen nasjonalpark
Møysalen nasjonalpark  er en norsk nasjonalpark som ligger i fjellandskap på Hinnøya i Vesterålen i Nordland. Parken ble opprettet i 2003, for å «bevare et intakt utsnitt av et kystalpint landskap, sikre det biologiske mangfoldet med økosystemer, arter og bestander, og sikre kulturminner mot skader og ødeleggelser» og den dekker 51,2 km².
Nasjonalparken ligger i kommunene Lødingen, Hadsel og Sortland, og den grenser i sør og vest opp til Møysalen landskapsvernområde.
Nordland nasjonalparksenter i ved E6 i Saltdal kommune dekker informasjonsfunksjoner for alle nasjonalparker i Nordland fylke.
Geografi, landskap, geologi
Møysalen nasjonalpark er Norges nest minste nasjonalpark. Det er bare Gutulia nasjonalpark som er mindre. Møysalen nasjonalpark er opprettet for å verne fjellet Møysalen (1262 moh.) og dets omgivelser. I tillegg til fjellet utgjør fjordarmen Vestpollen – innerst i Øksfjorden – en sentral del av nasjonalparken. I den østre delen av nasjonalparken ligger Stor Snytindan (996 moh.) og Nordtinden (883 moh.).
Nasjonalparken har et dramatisk landskap, som strekker seg fra fjord til høgfjell, med daler, botner, deltaer og topper over 1000 meter. Landskapet er geologisk beytdningsfullt. Vest i nasjonalparken er terrenget alpint.
Flora og fauna
Floraen er preget av det kjølige og fuktige kystklimaet. I områder med gode næringsforhold er det frodig småbregneskog. I de brattere partiene dominerer storbregnene. Rundt elveutløpet i Vestpolldalen er det havstrand med strandengvegetasjon.
Flere truete rovfuglarter hekker her: jaktfalk, tårnfalk, dvergfalk, fjellvåk, havørn og kongeørn.
Kulturminner
Nasjonalparken har kulturminner fra reindrift, fiske og jordbruk, foruten eldre fangstanlegg. Nordvest for Vestpollen finnes spor etter gammel gruvedrift. Gruvegangene på sørvestsida av Vestpolltinden er fortsatt synlige.
Forvaltning og bruk av området
Det er merket sti til toppen av Møysalen både fra sørvest (Nordbotn) og sørøst (Vestpollen). Turisthytta Snytindhytta ligger et par km nord for nasjonalparken. det er merket sti til hytta fra E10.
P.A. Holms vei (Oslo)
P.A. Holms vei (17–37, 18–30) er en vei på Munkerud i bydel Nordstrand i Oslo. Den går nordover som en forlengelse av Brattvollveien og ender i en snuplass sør for Nordstrandveien. Det er gangveiforbindelse til sistnevnte.
Veien utgjorde tidligere østre del av Breiens vei, men fikk i 1968 navn etter advokaten og kommunepolitikeren Peder Adolf Holm (1871–1956).
Krusjevo
Krusjevo (makedonsk: Крушево) er en by og kommune i Nord-Makedonia. Byen ligger på 1,350 meter over havet og er den høyest beliggende byen, ikke bare i Nord-Makedonia, men på hele Balkan.
Kommunen har 9 684 innbyggere (2002). Befolkningen er for det meste makedonere (62.8 %), men det finnes betydelig innslag av albanere (21,3 %) og av arumenere (10,5 %).
Krusjevo har spilt en avgjørende rolle i Makedonias moderne historie, da det var her Ilinden-opprøret (St. Eliasdag-opprøret) startet 2. august 1903.
Frederick Toms
Frederick Percy Toms (født 15. april 1885, død ukjent) var en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Toms vant en olympisk bronsemedalje i roing under Sommer-OL 1908 i London. Sammen med Norway Jackes kom den canadiske toeren på tredjeplass bak to britiske båter.
Nagoya Grampus
Nagoya Grampus (tidligere Nagoya Grampus Eight) er et japansk fotballag som spiller i landets øverste divisjon. Laget ble grunnlagt i 1939, som bedriftslaget til Toyota. Den norske fotballspilleren Frode Johnsen spilte for Nagoya Grampus Eight.
Meritter
2010 1995, 1999
P.A. Munchs vei (Oslo)
P.A. Munchs vei (1A–11, 2A–14) er en vei på Tåsen i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Tåsenveien til Pastor Fangens vei. Det siste stykket er imidlertid gangvei.
Veien fikk navn i 1926 etter historikeren P.A. Munch, som en periode bodde på Søndre Tåsen gård.
Alvim
Alvim er en sentrumsnær bydel i Sarpsborg kommune med 3 300 innbyggere. Alvim er også valgkrets og skolekrets bestående av grunnkretsene Alvim, Alvimhaugen, Buvikodden, Spikeren, Sandesund, Ninive, Torsbekken og Vesteng. Alvim grenser til Yven i vest, Valaskjold i nord og Sarpsborg sentrum i øst. I sør har Alvim 1,5 km strandlinje og kaifront mot Glomma, som skiller Alvim fra bydelen Årum tvers over elva.
Navn
Staten har gjentatte ganger insistert på at stedsnavnet skal skrives Alvum, med liten lokal aksept for dette. Stedsnavnet kommer opprinnelig av de norrøne ordene alfr og heim, og det antas at det var Alvim som ga inspiriasjon til alvenes rike i J.R.R. Tolkiens kjente "Ringenes herre"-univers. Tolkien var inspirert av Snorre-sagaen, og der nevnes nabogårdene Valaskjold og Yven som antas å ha vært gudeboligene til Odin og Ull, mens en kong Gandalv skal ha bodd på Alvim.
Geografi
Alvim ligger på vestsiden av Glomma på Tunøya. Alvim er fra naturens side naturlig avgrenset fra nabobydelene av Glomma og flere tusen dekar dyrka mark på Alvimjordene og Borregaardsjordene. Alvimdalen går fra Grålum til Glomma og er et nesten 2 km langt og 1 km bredt jorde som deler Sarpsborgs mest urbane områder i to. Motorveien E6 går gjennom Alvimdalen, som ellers bare krysses av en humpete grusvei.
Glomma er særlig dyp like utenfor Alvimhaugen, mer enn 20 meter nær land. Videre utover mot havet er den grunnere helt til man kommer ut i Hvaler-skjærgården. I historiske tider ble vilt oppdaget i de dype skogene mellom Grålum og Råde og deretter jaget gjennom Alvimdalen til de løp utfor stupet på Alvim og døde, slik at de kunne samles opp til mat. På fjellet ved sirkuskongen Arnardos barndomshjem er det funnet helleristninger. Inni fjellet er det i dag tilfluktsrom som disponeres av Sivilforsvaret. Det er så smalt mellom fjellet og elva at veien langs vannet delvis går på bru langs Glomma.
Alvim var en viktig kongsgård i vikingtiden. Fram til 1890 bodde det få på Alvim, men stedet var sentralt fordi den viktige "kongeveien" i unionstiden med Danmark gikk ned dagens Albert Moeskaus vei fra Grålum til Alvim der man ble ferget over Glomma til østsiden av Sannesund. I dag kalles gjerne østsiden for Sundløkka, og området har siden 1994 ligget i Fredrikstad kommune. Roald Amundsen, første menneske på Sydpolen, er født 400 meter fra Alvimkaia.
De nordre deler av bydelen Alvim kalles gjerne Brevik i dagligtalen. Områdene under og særlig øst for E6-brua kalles gjerne Sannesund, og på folkemunne bruker noen (særlig Fredrikstad-folk) tilnavnet Pæddekummen. Brevik (700 innbyggere) og Sannesund (1 000 innbyggere) er utjevningsområder mot de nærliggende skolekretsene Lande og Sandesundsveien. Torsbekkdalen skiller strøkene Brevik og Vesteng fra sentrumskvadraturen. Selve dalen er en lite bebygd gresslette med en innfartsåre der bekken tidligere gikk, mens bekken er lagt i rør.
I et innslag på Dagsrevyen i 2021 ble Alvim fremstilt som ett av de tre mest rasutsatte stedene i Norge. Det aktuelle området som er gitt høyest skredscore i landet heter imidlertid Williamsborg, og er et landsbruksområde lenger nord i Alvimdalen med liten bosetting. Et ras her antas å kunne ramme E6 ved Sparta Amfi, men ikke selve ishallen og de tettbygde og elvenære områdene på Alvimhaugen.
Næringsliv
Alvim er havnebydelen i Sarpsborg, og nesten hele elvebredden er i kommunal eie og er sperret for allmennheten til fordel for industrielle havneformål. Alvim innehar også store bygninger som Amfi Borg (1 milliard i omsetning), Sparta Amfi (Norges eldste ishall) og en tidligere fabrikkbygning som nå huser Eventyrfabrikken, et innendørs golfsenter og et kommende stort padeltennisanlegg. Et annet viktig aktivitetstilbud er Det Hvite Hus, som huser biljardsalong, kafé, shuffleboardbaner, laser world og 16 bowlingbaner.
I dag er hjørnesteinsbedriften på Alvim slakteriet til Nortura, med oppimot 300 ansatte. En annen viktig og synlig virksomhet er Østfoldkorn med rundt 20 siloer på mellom 35 og 50 meters høyde.
Spisestedene på Alvim er Jordbærpikene, Råde bakeri, Foyn's, Kebab House, Mc Donald's, Tui Wok og Pucken. Det er også bensinstasjoner, Narvesen, Deli De Luca og dagligvarebutikkene Rema, Coop Extra og Kiwi.
Tidligere har det også vært skjenkesteder på Alvim, men siden utestedet Melkefabrikken ble nedlagt i 2015 har eneste skjenkemulighet vært VIP-avdelingen på Sparta Amfi. I tillegg har mikrobryggeriene Redfox og Raa sine utsalg, og det er et vinmonopol med spesialisering innen håndverksøl.
Demografi
Alvim har den mest ungdommelige bydelen i Sarpsborg, med særlig høy andel unge voksne. Mens nabobydelen sentrum har 70 prosent flere over 70 år enn i 20-åra, har Alvim nesten 70 prosent flere i 20-åra enn over 70. Dette har sammenheng med med den uvanlig énsporede boligmassen. Det er vanlig å gjøre boligkarriere gjennom livet fra liten borettslagsleilighet til enebolig til stor selveierleilighet. Alvim har derimot nesten bare borettslagsleiligheter, og det gjør at man tvinges til å bytte skolekrets med barna eller bli boende trangt hele barnas oppvekst. Det er større leiligheter og høyere andel eneboliger nord for Alvim i retning Valaskjold og vest for Alvim på Yven.
Samferdsel
De naturlige barrierene jorder og elv skaper rundt Alvim er supplert med en lang rekke samferdselsanlegg som bidrar til å dele bydelen. I 1879 åpnet jernbanen og Alvim stasjon, som senere ble døpt om til Sandesund. Siden 1983 har stasjonen vært nedlagt, og jernbanen har bare bidratt til å dele bydelen i to. Dette ble forsterket av at en kommunegrense fra 1925 til 1992 fulgte jernbanen gjennom bydelen. I 1978 ble hovedveien flyttet fra Sarpsborg sentrum til bydelen, og motorveien med 1 528 meter lange Sandesund bru går derfor gjennom og over Alvim. I 2008 ble brua utvidet med en ny lik bruk på sydsiden. Den nye brua har i motsetning til den gamle ikke sykkelfelter. Sandesund bru er Norges fjerde lengste.
I tillegg til E6-bruene går fylkesvei 109 gjennom Alvim, på tvers av motorveien. 109 er en høyt trafikkert vei som er bygd i bru over jernbanen uten fortau. Alle barrierene for myke trafikanter har gjort at planovergangen ved Sannesund stasjon var eneste mulighet til å krysse jernbanen. Dette ble et problem når togene sluttet å stoppe der. Etter at to barn ble drept av toget på to år, ble overgangen stengt i 2004. I dag må fotgjengere krysse jernbanen via en lengre gangbru øst i bydelen eller en undergang helt vest i bydelen, for å komme til butikkene og restaurantene som er samlet på motsatt side av alle barrierene.
Busstilbudet til Alvim er høyfrekvent med holdeplasser både ved Coop-butikken, Amfi Borg og i Torsbekkdalen med opptil 8 avganger i timen til både Fredrikstad og Sarpsborg. Holdeplassene ligger usentralt i forhold til hvor befolkningen bor og de aller fleste har derfor 5 til 10 minutters gange til bussen. For å bøte på dette går det egne lavfrekvente avganger fra Sarpsborg sentrum til henholdsvis Brevik og Alvimhaugen.
Skeleton under Vinter-OL 1928
Under Vinter-OL 1928 i St. Moritz ble det for første gang arrangert en øvelse i skeleton.
Resultater
Dato: 17. februar
Pans vei (Oslo)
Pans vei (1A–13, 2–12) er en vei på Ulvøya i bydel Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei sørvestover fra Vargveien parallelt med Måkeveien.
Navnet ble vedtatt i 1934.
I nr. 6 er en villa tegnet av Knut Knutsen og oppført i 1967, der Haakon Lie bodde frem til sin død.
Norway Jackes
Norway Baldwin Jackes (født 8. juni 1881, død 8. juli 1964) var en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Toms vant en olympisk bronsemedalje i roing under Sommer-OL 1908 i London. Sammen med Frederick Toms kom den canadiske toeren på tredjeplass bak to britiske båter.
UTC−10.00
UTC−10.00 er et belte av tidssoner som ligger ti timer etter standardtiden UTC. I 2012 omfattet UTC−10.00 følgende områder:
Tidligere bruk
Som standard tid hele året
Referanser
Časové pásmo Huso horario
Stigmella ulmivora
Stigmella ulmivora er en sommerfugl som tilhører familien dvergmøll (Nepticulidae). Denne artens lever på roseblader, og er bare med sikkerhet funnet én gang i Norge, i Kristiansand i Vest-Agder.
Utseende
En liten (vingespenn 4-5 millimeter), bronsefarget møll. Antennen er trådformet, mørk rundt halvparten så lang som forvingen. Det innerste, kraftig utvidete leddet er hvitt. Hodet er mørkhåret, kroppen mørk, begeg deler med tydelig, mørk bronseglans. Forvingene er mørkt bronsefargede, litt utenfor midten med et ganske bredt, sølvhvitt til gulhvitt tverrbånd. Bakvingen er smal, grå, med lange frynser. Arten kan ligne mye på flere andre Stigmella-arter, men er den eneste dvergmøllen som går på alm hos oss, bortsett fra den mer fargerike arten Stigmella lemniscella.
Levevis
Arten har larver som minerer i bladene på almer (Ulmus spp.), og arten finnes i edelløvskog, havnehager og parker der det vokser alm. Den har trolig bare én generasjon hver sommer i Norden. Larven lager en slynget mine på almebladene.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, øst til Uralfjellene. I Norge er den bare med sikkerhet funnet i Kristiansand i Vest-Agder. Arten ble vurdert som Sterkt truet (EN) i Norsk rødliste for arter fra 2010.
Fredrikshamn
Fredrikshamn (finsk: Hamina) er en by og kommune i landskapet Kymmenedalen i Finland. Byen ligger ved Finskebukta og har en av Finlands viktigste havner. Fredrikshamn er en enspråklig finsk kommune som grenser til Kotka, Kouvola, Luumäki (på ett punkt), Miehikkälä, Vederlax og Russland (i sjøen og på den lille øya Jähi). I 2003 ble landkommunen Veckelax slått sammen med Fredrikshamn.
Byen ble grunnlagt i 1723, men ble ødelagt av brann i 1821 og 1840. Byen ble også sterkt skadet under vinterkrigen og fortsettelseskrigen.
Stardust (romsonde)
Stardust er en NASA-romsonde laget for å studere oppbyggningen av kometer. Stardust ble skutt opp 7. februar 1999. Det ble sendt til kometen Wild 2 for å bringe tilbake til Jorden prøver som kan gi ny innsikt i oppbyggingen av kometer, og hvordan er forskjellige fra hverandre. En container med prøver fra kometens hale returnerte tilbake til Jorden i januar 2006, mens resten av romsonden ble værende i verdensrommet.
Utvidelse av oppdraget
NASA offentliggjorde i juli 2007 at de utvidet og forlenget oppdraget til Deep Impact og Stardust. Stardust sin utvidelse ble gitt betegnelsen New Exploration of Tempel 1 (NExT).
New Exploration of Tempel 1 (NExT)
Denne ferden bli gjenbruke Stardust til å besøke kometen Tempel 1 på nytt, etter at romsonden Deep Impact var der i 2005. Denne undersøkelsen vil gi den første anledningen til å undersøke endringene på en komet etter at den har passert på sitt nærmeste til Solen.
Det vil også være første gang en komet blir besøkt to ganger.
NExT vil også bidra til mer kartlegging av Tempel 1, noe som vil gjøre kometen til den best kartlagte til da. Kartleggingen vil hjelpe med å svare flere spørsmål knyttet til komet-«geologi», spesielt rettet mot områder på Tempel 1, der en på bildene fra Deep Impact har observert materiale som ser flytende eller pulveraktig ut.
Stardust skal etter planen passere Tempel 1 14. februar [2011].
Pedro Duque
Pedro Duque (født 14. mars 1963) er en spansk astronaut og veteran fra to romferder. Han ble i juni 2018 forsknings-, innovasjons- og universitetsminister i regjeringen ledet av statsminister Pedro Sánchez.
Duque har utdannelse i Aeronautical Engineering fra Universidad Politecnica de Madrid (UPM), og ble uteksaminert i 1986.
Han arbeidet for GMV og for Den europeiske romfartsorganisasjon (ESA) i seks år før han ble tatt ut til astronautprogrammet i 1992. Duque gjennomgikk opplæring både i Russland og i USA. Hans første romferd var på et spesialistoppdrag ombord på romfergen STS-95, hvor Duque hadde tilsyn med de eksperimentelle moduler. I oktober 2003 var Duque med på en ekspedisjon til Den internasjonale romstasjonen, og oppholdt seg da på stasjonen i ti dager. ESA døpte denne ekspedisjonen til Misión Cervantes.
Fra 2004 til 2006 deltok Duque i et samarbeid med sitt gamle fakultet ved UPM, Escuela Tecnica Superior de Ingenieros Aeronáuticos.
Grønhaug
Grønhaug er en stor gravhaug ved Bø ungdomsskole, en kilometers vei nord for kirkestedet på Avaldsnes, Karmøy. Haugen ble undersøkt av Haakon Shetelig i 1902. Det viste seg at den inneholdt en skipsgrav; en omtrent 15 meter lang båt med rester av en mannsgrav fra slutten av 700-tallet.
Sheteligs undersøkelse
Haugen er ca. 30 meter i diameter og fire meter høy, den ligger ca. 20 meter over havet, og i forlengelsen av rekken med bronsealderhauger på Reheia. Man gikk opprinnelig ut fra at også denne haugen var fra bronsealderen. Dette var utgangspunktet for Shetelig. Han var inspirert av Oscar Montelius’ arbeider og hadde bestemt seg for å spesialisere seg på bronsealderen. Han hadde helt bevisst valgt en storhaug ved Avaldsnes som utgravningsobjekt på grunn av sjansen for å finne en intakt høvdinggrav fra denne perioden.
Før undersøkelsen var haugen ca. 30 meter i diameter og fire meter høy. Det var et langstrakt søkk tvers over haugen, som ved Storhaug, men Shetelig mente likevel at det kunne være sjanser for at en sentralgrav kunne være intakt. Han gikk inn i haugen med en tre meter bred sjakt fra nordsiden, og kunne konstatere at haugen var bygget som en kjernerøys dekket av en jordkappe – en ikke uvanlig foreteeelse ved norske gravhauger. Tvers gjennom kjernerøysa var det en forsenkning, og ned i denne var det – sikkert til Sheteligs store overraskelse ‒ satt en båt.
Sjakten ble utvidet og båten frilagt. Inne i den lå restene av gravgodset. Graven var plyndret og gjennomrotet. Likevel var enkelte gjenstander bevart. Det mest spektakulære er et fragment av et meget fint engelsk glassbeger, laggede trekar og dreide treskåler. Det ble også funnet enkelte deler av et skjelett. Det mest framtredende trekket er likevel rester av tekstiler; tepper og dyner, som ble funnet gjennom hele haugen og ut gjennom gravrøvernes inngangssjakt. Shetelig gjør ikke noe forsøk på å datere funnet ut over at han går ut fra at det er fra vikingtiden.
Senere analyser av funnet
Grønhaugfunnet kom antakelig i skyggen av Osebergfunnet, og har bare i liten grad vært viet særlig oppmerksomhet gjennom første halvdel av det 20. århundre. I 1980 gjorde imidlertid Bjørn Myhre et forsøk på å datere flere av våre mer anonyme skips- og båtfunn, deriblant Grønhaugbåten. Han kom, etter studie av skipsteknologien og en radiologisk datering fram til en sannsynlig datering til tidligere enn vikingtiden, sannsynligvis merovingertid.
Senere har Arnfrid Opedal utført flere C14-dateringer og kommet fram til en sannsynlig datering til 880-970, dvs. vikingtid. I 2009 lyktes det å gi en dendrokronologisk datering. Den viste at båten er bygd omtrent 780, og graven anlagt en gang i tidsrommet 790-795.
Blue Water Arena
Blue Water Arena, også kjent som Esbjerg Stadion, er et fotballstadion i Esbjerg og hjemmebane for Esbjerg fB.
Fotballarenaen er en del av Esbjerg Idrætspark, som består av fotballbaner, idrettshaller og ishaller, samt en rekke andre idrettsanlegg.
Historie
I 2004 ble det oppført en ny tribune som en del av en større omlegging av stadion. I april 2007 ble det av Esbjerg kommune avsatt 72,2 millioner kroner til en fremtidig ferdigstilling, samt at EfB stilte med et bidrag på 32,8 mill. Dette prosektet omfatter bygging av to endetribuner, renovering av den gamle tribunen og nye garderober.
Etter ferdigstillelsen blir Blue Water Arena Danmarks fjerde største stadion.
Bodiam Castle
Bodiam Castle er en engelsk borg av den kvadratiske typen, nær Robertsbridge i East Sussex. Den er et godt eksempel på en borg bygget i senmiddelalderen.
Ved utbruddet av den engelske borgerkrigen i 1641, var Bodiam Castle i John Tuftons besittelse. Tufton støttet rojalistene, og solgte borgen for å betale bøter pålagt av parlamentet. Borgen ble deretter demontert, og ble stående som en pittoresk ruin før det ble kjøpt av John Fuller i 1829. Under hans ledelse ble slottet delvis restaurert før det ble solgt til George Cubitt, første Baron Ashcombe, og senere til lord Curzon. Begge gjennomførte videre restaureringsarbeid, og borgen er idag en fredet bygning. Borgen har vært eid av National Trust siden 1925, da det ble donert av lord Curzon.
Medal of Honor
Medal of Honor (Æresmedaljen) er den høyeste militære utmerkelsen som tildeles av USA. Medaljen tildeles medlemmer av USAs væpnede styrker som har utmerket seg på en fremragende måte ved mot og fryktløshet, med risiko for eget liv, og utover det plikten krever, i innsats mot fienden. Utmerkelsen tildeles også posthumt.
Personell i alle av USAs forsvarsgrener kan motta medaljen. Den finnes i tre versjoner: en for hæren, en for marinen, marineinfanteriet og kystvakten, og en for flyvåpenet. Medaljen er den eneste som av personell i USAs væpnede styrker bæres i bånd om halsen. Kommandørtegnet for Legion of Merit bæres også om halsen, men tildeles utelukkende utlendinger.
Medal of Honor tildeles av USAs president. Tildeling skjer i Kongressens navn, noe som også er inngravert på medaljens revers. Dette har medført at medaljen omtales som Congressional Medal of Honor, selv om dette ikke er utmerkelsens offisielle navn.
Opphav
Medal of Honor har sitt opphav i den amerikanske borgerkrigen og ble først tatt i bruk i sjøforsvaret. Den 21. desember 1861 undertegnet president Abraham Lincoln loven om Medal of Honor. Utmerkelsen var ment for menige og underoffiserer som i den pågående konflikten utmerket seg ved mot og godt sjømannskap på annen måte. Oppdraget om å utforme og produsere utmerkelsen ble gitt til Philadelphia Mint. Den 12. juli 1862 ble utmerkelsen også innført i hæren, også der for menige og befal. I 1863 ble medaljen gjort permanent. Kriteriene er senere utvidet slik at også offiserer kan motta Medal of Honor.
Forholdet til andre utmerkelser
Medal of Honor er den eldste militære utmerkelse som fortsatt utdeles i USA. Tidligere utmerkelser fra den amerikanske uavhengighetskrigen, nærmere bestemt Fidelity Medallion fra 1780 og Badge of Military Merit, etablert av George Washington i 1782, ble ikke permanente, selv om Purple Heart offisielt er basert på Badge of Military Merit. Under den meksikansk-amerikanske krigen ble et Certificate of Merit innstiftet spesifikt for dem som utmerket seg i denne krigen, men dette ble først i 1905 omdannet til en medalje.
Jorge Amado
Jorge Amado de Faria (født 10. august 1912 i Bahia, død 6. august 2001) var en brasiliansk forfatter som ofte skrev i en modernistisk stil.
Amado var en av de mest kjente moderne brasilianske forfatterne. Hans mange litterære arbeider har blitt oversatt til 49 språk, og er blitt popularisert i flere filmer, teatralske verker og TV-programmer. Hans litterære verker omhandlet i stor grad de fattige urbane mørkhudede, og mulatt-samfunnet i Bahia i Brasil. Amado var medlem av det brasilianske litterære akademiet fra 1961 og frem til sin død i 2001. Da han var bare ett år gammel, flyttet familien til Ilhéus, en kystby, hvor han tilbrakte store deler av sin barndom. Han gikk på videregående skoler i Salvador. Amado publiserte sin første roman, O País do Carnaval, i 1931, da han var atten år gammel. Senere giftet han seg med Matilde Garcia Rosa, og de fikk datteren Lila sammen, i 1933. Samme året ga han ut sin andre roman, Cacau, noe som økte hans allerede store popularitet.
Medal of Honor
Forholdet til andre utmerkelser
Medal of Honor er fra årene omkring første verdenskrig supplert av andre utmerkelser, som kan tildeles for mot, tapperhet eller edel dåd av en karakter som ikke helt når opp til kravene som settes for Medal of Honor.
Jorge Amado
Amados venstreradikale aktiviteter gjorde hans liv vanskelig under det diktatoriske regimet til Getúlio Vargas. I 1935 ble han arrestert for første gang, og to år senere ble flere av bøkene hans brent i all offentlighet. Hans litterære arbeider ble bannlyst i hjemlandet, men i resten av Europa fikk Amado stor popularitet med offentliggjøringen av hans neste bok, Jubiabá, i Frankrike. Denne boken fikk flere entusiastiske anmeldelser, herunder en fra nobelpris-vinneren Albert Camus.
Medal of Honor
Forholdet til andre utmerkelser
I 1918 ble Distinguished Service Cross innført, mens Navy Cross kom i 1919. Air Force Cross ble innstiftet i 1965. Disse tre medaljene tildeles for usedvanlig heltemot og rangerer umiddelbart etter Medal of Honor. Silver Star, som også tildeles for mot i kamp, ble etablert i 1932 og rangerer på nivået etter gruppen av fortjenstmedaljer, der det finnes både felles og egne medaljer for forsvarsgrenene. Like etter Silver Star følger Legion of Merit, etablert i 1942, og Distinguished Flying Cross, etablert i 1926. Disse utmerkelsene tildeles også personell som utmerker seg i felt. Neste trinn av utmerkelser er en gruppe medaljer som tildeles for heltedåd: Soldier's Medal, Navy and Marine Corps Medal, Airman's Medal og Coast Guard Medal. Andre medaljer for heltedåd og innsats i strid, og som rangerer et trinn lavere, er Bronze Star Medal, Purple Heart og Air Medal.
Jorge Amado
På begynnelsen av 1940-tallet redigerte Amado et litterært supplement for nazistenes politiske avis Meio-Dia. Han var en kommunistisk militant i 1941 og 1942. Amado ble tvunget til å reise i eksil til Argentina og Uruguay. Da han returnerte til Brasil etter sitt eksil, ble han skilt fra Matilde Garcia Rosa. I 1945 ble han valgt inn i den konstituerende politiske forsamlingen, som representant for det brasilianske kommunistpartiet (PCB). Som medlem av dette partiet fikk han flere stemmer enn noen annen kandidat fra delstaten São Paulo. Det samme året giftet Amado seg for andre gang, denne gangen med Zélia Gattai, som også var forfatter.
I 1947 fikk han sønnen, João Jorge. Samme år ble hans parti erklært ulovlig, og dets medlemmer ble arrestert og forfulgt av myndighetene. Amado valgte å reise i eksil igjen, denne gang i Frankrike, hvor han ble frem til han ble utvist fra dette landet i 1950. Hans første datter, Lila, døde i 1949. Fra 1950 til 1952 bodde Amado i Tsjekkoslovakia, hvor hans andre datter, Paloma, ble født. Han reiste til Sovjetunionen, og ble tildelt Lenins fredspris i 1962.
Da Amado returnerte til Brasil igjen i 1955, fortsatte han ikke med sitt aktive politiske liv og han forlot det brasilianske kommunistpartiet kun ett år senere. Fra denne tiden viet han seg utelukkende til litteratur og han begynte å skrive på flere bøker. Amado skrev blant annet en skildring av de forskjellige seksuelle skikker, noe som ble ansett som skandaløst av det brasilianske samfunnet. Flere år etter å ha publisert denne skildringen mottok Amado stadig trusler på grunn av sine seksuelle skildringer, som det ble påstått hadde gjort stor skade på moralen til mange av landets jenter og kvinner.
Den 6. april 1961 ble han valgt som medlem av det brasilianske litterære akademiet. Han fikk tittelen Doctor honoris causa fra anerkjente universiteter i flere land, blant annet i Brasil, Portugal, Italia, Israel og Frankrike, samt en rekke andre æresbevisninger i nesten alle de søramerikanske landene. I 1987 ble Jorge Amado de Faria-stiftelsen opprettet, i Salvador. Denne organisasjonen fremmet beskyttelse av eiendommer og utvikling av kulturen i Amados hjemsted i Bahia. Amado døde den 6. august 2001, 89 år gammel. Hans aske ble spredt i hagen rundt huset hans fire dager senere.
Medal of Honor
Forholdet til andre utmerkelser
Medal of Honor utgjør toppen av det som omtales som «ærespyramiden» i USAs væpnede styrker.
Utforming
Medal of Honor har tre ulike utseender: En for hæren, en for marinen, marineinfanteriet og kystvakten, og en for flyvåpenet. Utseendet har også endret seg i årenes løp.
Båndstripen er lys blå med fem hvite stjerner. Den er felles for alle forsvarsgrener.
Marinen
I USAs sjøforsvar har Medal of Honor hatt fire forskjellige utseender. Medaljen, slik den ble utformet for marinen i 1861, var av bronse og besto av en femtagget stjerne med spisser som er dekorert med endte i trekløverformer. Midtmedaljongen har et motiv av gudinnen Minerva som med et skjold i den ene hånden og fasces i den andre jager bort personifikasjonen av uenigheten. Medaljen er i første versjon opphengt i båndet i et ledd utformet som et anker. Båndet er en variant av USAs flagg, med et blått felt øverst og loddrette striper i rødt og hvitt nederst. Båndet har klammer i både øvre og nedre kant. Medaljen ble båret i bånd på brystet.
I 1913 ble båndet endret til lyst blått med hvite stjerner, mens selve medaljen beholdt sitt utseende. Et slikt medaljebånd hadde hæren innført i 1904.
I 1917 ble medaljens utseende omgjort til et gullkors med utbøyde armer lagt på en krans av eik og laurbær. Korsets armer hadde ankere som motiv. Midtmedaljongen ble gjort oktogonal og fikk motiv av en ørn, som i USAs store segl. Borden fikk innskriften «UNITED STATES ARMY 1917–1918». Båndet fikk nå bare én klamme, plassert øverst på båndet, med innskriften «VALOUR». Medaljen ble nå opphengt i båndet i en ring og var fortsatt til å bære på brystet. Denne varianten av Medal of Honor kalles «Tiffany-korset», etter produsenten Tiffany & Co. i New York.
I 1942 ble det bestemt å gå tilbake til utformingen medaljen hadde ved innstiftelsen i 1942. Samtidig ble bæremåten endret og medaljen har fra da av vært båret i bånd om halsen. Båndet er fortsatt lyst blått og har et felt foran der det er plassert tretten hvite stjerner. Medaljen har ellers samme motiv som medaljene fra 1861. På revers står innskriften «AWARDED TO» foran mottagerens inngraverte navn.
Hæren
Hærens versjon av Medal of Honor hadde fra 1862 til 1896 samme grunnleggende utseende som medaljen marinen tildelte. Forskjellen besto i at hærens versjon var opphengt i båndet i et ledd utformet som en ørn med utslåtte vinger sammen med en kanon og kanonkuler. Medaljebåndet var utstyrt med en klamme øverst. Klammen har et skjold og overflødighetshorn som motiv.
I 1896 ble det bestemt at båndet for medaljen skulle endres. Dette hadde sin bakgrunn i at mange veteranorganisasjoner og patriotiske foreninger kopierte medaljebåndet til sine egne utmerkelser. Hærens bånd for Medal of Honor ble nå endret til rødt, med en bred blå midtstripe, som i midten har en smal hvit stripe.
I 1904 endret hæren utseende for både medaljen og båndet. Medaljen ble gjort til en femtagget stjerne i gull lagt på en laurbærkrans med grønnemaljerte blader. Midtmedaljongen fikk en høyrevendt byste av Minerva som motiv. Borden omkring medaljongen fikk innskriften «UNITED STATES OF AMERICA». Medaljen ble opphengt i båndet i et ledd bestående av en ørn med utslåtte vinger, som i klørne holder en laurbærkvist og en samling piler. Ørnen sitter på et panel som bærer innskriften «VALOR». Båndet ble gjort til lyst blått med hvite stjerner. Medaljen var fortsatt til å bære i bånd på brystet.
Luftforsvaret
Personell i luftforsvaret fikk tildelt Medal of Honor i hærens versjon inntil det i 1960 ble innført en egen versjon for Luftforsvaret. Luftforsvarets versjon består av en femtagget stjerne i gull lagt på en laurbærkrans med grønnemaljerte blader. Midtmedaljongen har hodet av Frihetsgudinnen som motiv. Borden har en ring av 34 stjerner. Medaljen er opphengt i båndet i et ledd utformet som Luftforsvarets merke: en vinget tordenkile med et panel øverst der innskriften «VALOR» står.
Luftforsvarets versjon av medaljen er opphengt i samme type lyst blått bånd til å bære om halsen som marinens og hærens versjon.
Tildelinger
I alt har medaljen blitt tildelt 3,497 mottagere, de fleste av disse fant sted til og med andre verdenskrig.
Grunnlaget for tildeling har endret seg over tid. Heltemodig innsats i strid, edel dåd og redningsdåd har blitt belønnet med Medal of Honor. Under borgerkrigen var Medal of Honor USAs eneste militære utmerkelse. Den ble tildelt for innsats som senere ble hedret med andre utmerkelser, slik som Silver Star eller Navy Cross. Fra tidlig på 1900-tallet og framover til andre verdenskrig tildelte marinen medaljen for innsats i kamp, så vel som for modig innsats i fredstid, for eksempel ved ulykker om bord og for redningsdåd. I 1942 gikk sjøforsvaret bort fra praksisen med å tildele Medal of Honor for innsats i andre tilfeller enn i krig. Medaljen kunne også tildeles for fremragende innsats av annen enn militær art, som til Richard E. Byrd og Floyd Bennett for ekspedisjonen mot Nordpolen, og til Charles Lindbergh for sine flybragder.
I 1916 ble mottagere av Medal of Honor innvilget en særpensjon, noe som ga incentiver til å øke antallet tildelinger. Tildelingspraksis utviklet seg slik at flere enn dem som strengt tatt oppfylte de strenge kriteriene fikk medaljen. På bakgrunn av kritikk mot dette ble alle tildelinger gjennomgått og 910 mottagere ble strøket. Mange av disse tilhørte samme avdeling under borgerkrigen og var belønnet med Medal of Honor for å ha meldt seg frivillig til en ny tjenesteperiode etter at den første hadde utløpt.
Den eneste kvinnelige mottager av Medal of Honor, feltlegen Mary Edwards Walker, ble i 1917 også fratatt sin medalje. Hun hadde tjenestegjort som sivil og ved revurderingen i 1917 ble hennes innsats ikke ansett som å ha foregått i kamp. Hun fikk utmerkelsen tilbake av president Jimmy Carter i 1977. Walker er fortsatt eneste kvinne som har mottatt Medal of Honor. En annen kjent mottager, Buffalo Bill, ble også fratatt sin medalje i 1917. Kanselleringen ble opphevet i 1989.
Etter tilbakekallelsen av medaljene i 1917 er ingen mottager av Medal of Honor fratatt sine utmerkelser.
Det største antall tildelinger, 1522 i alt, fant sted for innsats i borgerkrigen. 474 tildelinger fant sted på grunnlag av innsats i andre verdenskrig og 424 i indianerkrigene. Vietnamkrigen er representert ved 246 tildelinger, Koreakrigen med 146, første verdenskrig med 119 og Den spansk-amerikanske krig med 112 tildelinger. Det er foretatt fire tildelinger for innsats under krigen i Irak og tolv for innsats under krigen i Afghanistan.
Det lave antallet tildelinger av Medal of Honor for innsats i krigene i Irak og Afghanistan har avfødt debatt omkring tildelingskriterier og praksis. Antallet mottagere har ligget på mellom 2,9 per 100,000 tjenestegjørende i andre verdenskrig til 2,3 per 100,000 tjenestegjørende i Koreakrigen. I USAs krig mot terror lå tallet per april 2009 på 0,1 tildeling per 100,000 tjenestegjørende. Som et resultat av kritikken påla Kongress USAs forsvarsdepartement å gjennomgå tildelingskriteriene.
Utviklingen har medført kritikk om at heroisk innsats ikke lenger verdsettes på samme måte som før eller belønnes med utmerkelser som rangerer lavere enn Medal of Honor. Samtidig er teknologisk utvikling og endringer i måten krig føres på er benyttet som forklaringer på hvorfor det tildeles færre utmerkelser for heltemodig innsats nå sammenlignet med tidligere kriger. Det er også nevnt at forventningene til innsats kan være forskjellig i en vernepliktshær og i en hær basert på rekruttering av frivillige, der det forventes mer av dagens frivillige enn man før forventet av vernepliktige.
Salvatore Giunta er den første som har fått medaljen i live siden Vietnamkrigen. Han fikk den for sine handlinger under et bakholdsangrep i Afghanistan i 2007, hvor han reddet flere av sine medsoldater da de ble angrepet av Taliban.
President Barack Obama bestemte i februar 2014 at Medal of Honor skal tildeles 24 veteraner som tidligere var tildelt Distinguished Service Cross, men som på grunn av mulig diskriminering ikke fikk Medal of Honor. Soldater med jødisk og latinamerikansk bakgrunn var blant de 24 mottagerne. Tre av mottagerne var fortsatt i live. Innsatsen som hedres fant sted i andre verdenskrig, Koreakrigen og Vietnamkrigen. Tildelingsdato ble satt til 18. mars 2014.
Antallet tildelinger per 1. mars 2016 fordelte seg slik:
Privilegier
Mottagere av Medal of Honor tilstås en rekke fordeler av symbolsk og materiell art.
Innen USAs væpnede styrker gis mottagere av medaljen militær hilsen også av personer med høyere rang. I 2003 ble det innført et æresflagg for mottagere av medaljen. Flagget er blått og har tretten hvite stjerner.
Mottagere mottar en månedlig ekstrapensjon, samt et særlig tillegg ved avgang fra de militære styrker. Barn av mottagere nyter spesielle rettigheter ved opptak til militærakademier.
I 1958 etablerte president Dwight Eisenhower Congressional Medal of Honor Society, der alle mottagere av medaljen gjøres til medlemmer. Selskapet skal fostre brorskapet mellom mottagerne, fremme respekt for mottagerne og ivareta minnet om avdøde mottagere.
Pareliusveien (Oslo)
Pareliusveien (1A–45, 2–44B) er en vei på Bekkelagshøgda i Oslo. Den går fra Kongsveien til Midttunveien.
Veien fikk navn i 1917 etter fabrikkeier Annæus Benedictus Leth Parelius (1833–90), som i 1872 grunnla A. Parelius Mineralvannfabrikk.
Villa Trikkestien i nr. 3G ble nominert til Oslo kommunes arkitekturpris i 2016.
Con Walsh
Cornelius Walsh (født 24. april 1881 i Cork på Irland, død 1942 var en irsk-canadisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Walsh vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1908 i London. Han kom på tredjeplass i sleggekast bak John Flanagan og Matt McGrath som begge representerte USA.
Ruff
Ruff er et beskyttet rom på en båt, som befinner seg under bakkdekket, og normalt brukes til soveplasser, bysse og oppholdsrom.
Det er like vanlig med en ruff på seilbåter som på motorbåter. Noen båter har bare akterruff, men som regel har en båt med akterruff også en forruff. Akterruffen inneholder normalt soveplasser, i form av køyer for to personer, men den kan også ha toalett, hygienerom og bysse. På større båter kan det også være plass til en salong.
Ruffen har som regel en egen inngang fra sittebrønnen. På større båter kan forruffen og akterruffen være forbundet innombords med en liten korridor. Akterruffen kan også ha en egen utgang mot akterspeilet.
Begrepet har tysk/hollandsk opprinnelse og betegnet opprinnelig selve tildekningen (kappe/tak) over en åpning i dekket for leidere. På seilskip var ruffen forut for fokkemasten og under bakken på eldre dampskip. Ruffen var et kombinert, felles oppholds- og soveområde for mannskapet ombord.
Henrik Edland
Henrik Edland (født 24. april 1905 i Gjesdal, død 5. juni 1984 i Nittedal) var norsk professor, veterinær og bonde. Han tok examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger i 1924 og, deretter eksamen ved Den Kgl. Veterinær- og Landbohøjskole i København.
Professor i anatomi ved Norges veterinærhøgskole fra den ble opprettet i 1936 til han ble pensjonert i 1973. Skolens rektor 1951–1957.
Edland skrev artikler og avhandlinger om anatomiske emner. Han var i tillegg til den akademiske karriere interessert i praktisk husdyrhold, spesielt oppdrett og stell av villageiter og -høner, bevarelse av norsk lundehund og oppdrett og innkrysning av den franske kjøttferasen charolais på norske melkekuer for å få kalver som er velegnet til kjøttproduksjon.
København
Edland studerte til veterinær ved den Kongelige Veterinær- og Landbohøiskole i København og ble uteksaminert som veterinær i 1931. Norge hadde ikke egen veterinærutdanning før Norges veterinærhøgskole ble opprettet i 1936. Før dette måtte derfor alle veterinærer utdannes i utlandet, og de aller fleste studerte i København.
Etter studiene begynte han en akademisk karriere ved høyskolen.
Under oppholdet giftet han seg med danske Mary Inge og stiftet familie.
Oslo
Edland avtjente sin militærtjeneste som veterinær i hæren.
Han bodde sammen med en stadig økende familie, hvorav 6 barn vokste opp, i en villa på Tåsen i Oslo det meste av tiden fra han returnerte fra København og frem til begynnelsen av 1950-tallet.
I denne perioden drev han ved siden av professorstillingen med villageiter, -høner og hagebruk.
Under 2. verdenskrig var det mat- og ikke minst kjøttmangel. Veterinærhøgskolen benyttet husdyr i undervisningen, og etter at de var avlivet og undervisningen fullført, ble kjøttet klargjort som mat for mennesker. Dette kjøttet ble etter beste evne skjult for okkupasjonsmakten. En del av dette kjøttet fordelte han med fare for seg selv og sin familie, til vanskeligstilte naboer. Ved et tilfelle forhindret hans tysktalende kone så vidt at en tysk kontroll oppdaget at et av kjellerrommene var fylt med kjøtt. Han fordelte kjøttet samme kveld.
Hadeland
Etter krigen kjøpte familien en hytte i Gran kommune på Hadeland. Den ferierende professoren ble høyt verdsatt av områdets bønder fordi han ved en rekke anledninger utførte veterinærtjenester, og for nære naboer også vanlig gårdsarbeid.
Nittedal
På begynnelsen av 1950-tallet kjøpte han gården Ramstad i Nittedal der han sammen med familien drev variert husdyrhold og mindre hagebruk ved siden av professorstillingen.
Fra midten av 1960-tallet ble gårdsdriften gradvis overtatt av vekslende familiemedlemmer.
Han bodde på gården frem til sin død.
Foreningsarbeid
Edland deltok aktivt i ulike lag og foreninger bl.a.:
Utmerkelser
Edland ble 24. mars 1955 utnevnt til kommandør av Finlands hvite roses orden for på en fortjenstfull måte å ha arbeidet med og på en «faderlig måte» å ha tatt hånd om finske veterinærstudenter i Norge. Han ble utnevnt til ridder av Den islandske falkeorden 20. juli 1975.
Aktiv galaksekjerne
Aktive galaksekjerner eller aktive galakser (på engelsk forkortet AGN) er sentrale energiproduserende regioner som finnes i noen galakser. Aktive galaksekjerner skiller seg ut ved at store deler av energiutstrålingen kommer fra prosesser som ikke har med normale stjerner eller deres utvikling å gjøre. Den observerte måten denne energien blir frigjort på definerer de ulike typen av aktive galaksekjerner. Den mest populære modellen for energiproduksjonen er materiale rundt et sort hull. Energien blir frigjort gjennom akkresjon, sannsynligvis i en akkresjonsskive, mens jetstråler kan være et naturlig biprodukt av skivegeometrien og magnetfelt.
LINER
Ved de laveste energinivåene ligger såkalte LINER som generelt sett bare er gjenkjennelige ved forholdstallene på relativt svake emisjonslinjer. Ikke alle LINER er ekte aktive galaksekjerner.
Seyfert-galakser
Aktivitet karakterisert av sterke og brede emisjonslinjer foregår i Seyfert-galakser hvor mesteparten er spiralgalakser. Seyfert type 1- og 2-galakser har ulike mønstre i emisjonslinjebredden. Syfert-galakser viser også sterk røntgenstråling og ofte sterk langinfrarød stråling i tillegg.
Radiogalakser
Radiogalakser er mest fremtredende ved den sterke utstrålingen av radiobølger; vanligvis fra et par vedheng symmetrisk plassert rundt galaksen, ofte i selskap med jetstråler og radiostråling fra selve galaksekjernen. Aktiviteten til galaksen kan ha lite eller ingen spor i den optiske delen av det elektromagnetiske spektrum; men noen radiogalakser har optiske emisjonslinjer som ligner begge de typene Seyfert-galakser har.