cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haplidia
Utseende
Middelsstore, avlange, matt brunlige oldenborrer, knapt synlig hårete på oversiden.
Levevis
Larvene lever i ofte to år, og lever av røttene på mange ulike planter. Eggene legges i flere omganger i jorden. For de artene som lever i kaldt klima overvintrer larvene ved å trekke seg ned i jorden under frostlaget. Neste vår kommer de opp og eter videre eller klekker til voksne biller. De voksne billene er oftest skumrings- eller nattaktive og kommer gjerne til lys. De er planteetere, mange eter blader, men det er også en del som lever av pollen.
Systematisk inndeling
Slektsnavnet har noen ganger vært stavet Aplidia.
Skirveggin
Skirveggin (også skrevet Skirveggen) er med en høyde på 1 381 meter over havet det høyeste fjellet i området rundt Skirvedalen i Tinn kommune i Vestfold og Telemark. Grensen mot Nore og Uvdal kommune i Viken er bare et par hundre meter unna toppunktet mot nordøst. Toppen er også et yndet turmål fra Vegglifjell. Toppunktet er relativt flatt og er markert med en steinvarde. Fjellet har en bratt østside, mens de andre sidene er slakere. Skirveggin ligger omtrent midt mellom DNT-hyttene Daggrøhytta og Lufsjåhytta. Den store Nordmannslepa passerer ved foten av fjellet i østlig/nordlig retning.
Füchse Berlin
Füchse Berlin er en tysk håndballklubb i bydelen Pankow i Berlin. Klubben ble grunnlagt i 1891 og spiller i Bundesliga. Klubbens hjemmearena er Max Schmelinghallen.
Den norske landslagsspilleren Kjetil Strand spilte for klubben fra 2007 til 2010, og Stian Vatne spilte for klubben fra 2009 til 2011. Landslagsspilleren Kent Robin Tønnesen spilte for klubben fra 2015 til 2017.
Louis-Antoine de Bougainville
Louis-Antoine de Bougainville (født 11. november 1729 i Paris, død 31. august 1811 samme sted) var en fransk sjøfarer, oppdagelsesreisende og forfatter.
Tidlig liv
Louis-Antoine de Bougainville var matematisk interessert og skrev i 1752 en artikkel om integralregning som ga ham innpass i Royal Society i London i 1756.
I 1753 vervet han seg til den franske arméen og tjenestegjorde fra 1756 i Canada som adjutant for general Louis-Joseph de Montcalm og deltok i den franske og indianske krig.
Kolonisering av Falklandsøyene
Etter syvårskrigen besluttet franske myndigheter å kolonisere Falklandsøyene, og Bougainville påtok seg oppgaven for egen regning. Etableringen i Port St. Louis i 1764 opprørte imidlertid myndighetene både i Storbritannia og i Spania. I 1766 aksepterte Frankrike det spanske kravet om herredømme over øygruppen, i 1767 reiste franskmennene mot at Spania refunderte utgiftene til Louis de Bougainville.
Ekspedisjonen til Stillehavet
1766 fikk Bougainville i oppdrag av den franske regjeringen og kong Louis XV å gjennomføre en jordomseiling. Den 5. november samme år forlot Bougainville havnebyen Nantes med fartøyene «La Boudeuse» og «L'Étoile». Med på reisen var også botanikeren Philibert Commerçon.
Bougainville nådde Stillehavet 1768 gjennom Magellanstredet. Han besøkte Tuamotuøyene og trodde han hadde oppdaget Tahiti, uvitende om at briten Samuel Wallis hadde oppdaget øya bare noen måneder tidigere. Reisen fortsatte mot Samoa, Ny-Hebridene (Vanuatu) og Salomonøyene, og senere gjenoppdaget han øya Bougainville som han navnga etter seg selv.
I september 1768 nådde Bougainville Molukkene og siden Batavia (Jakarta), og nådde endelig Saint-Malo den 16. mars 1769. I tillegg til at Bougainville ble den første franskmann som gjennomførte en verdenomseiling, ble Commerçons medhjelper Jeanne Baré den første kvinne som utførte samme bedrift.
Senere virke
Etter hjemkomsten skrev Bougainville boken Voyage autour du monde par la frégate du roi La Boudeuse et la flûte L'Étoile om reisen som ble publisert i 1771.
I 1772 ble han utnevnt til kongens personlige sekretær og kjempet under den amerikanske uavhengighetskrigen mot britene. Napoleon I utnevnte ham i 1808 til greve og medlem i Æreslegionen.
Senere trakk han seg tilbake på sitt gods i Normandie og døde i Paris 1811.
OAPEC
OAPEC-landene består av OPEC-landene, samt Egypt, Syria, Dubai og Bahrain.
Haga Golfpark
Haga Golfpark er Norges største golfanlegg, beliggende i Bærum utenfor Oslo. Anlegget består av en 27-hullsbane og en nihulls kortbane. 27-hullsbanen består av tre likeverdige nihullsbaner, hvor to av disse hver uke settes sammen til en full 18-hullsbane.
Oslo Golfklubb
Oslo Golfklubb er en golfklubb ved Bogstadvannet på Bogstad i Oslo. Klubben ble grunnlagt i 1924 som den første golfklubben i Norge. Banen åpnet året etter.
I Golf Worlds kåring av Europas beste golfbaner i september 2019 ble Oslo Golfklubb rangert som nr. 55.
Historie
På begynnelsen av 1920-tallet kom skipsrederen Ragnar Halle tilbake til Kristiania etter et lengre utenlandsopphold, der han hadde fått interesse for golfspillet. Han skisserte opp en bane, og det ble opprettet en arbeidskomité for opprettelse av en golfbane. I juni 1924 mottok denne komiteen et tilbud fra grunneier Westye Egeberg på Bogstad gård om leie av 150 mål sør for Bogstadvannet. Få dager senere, 13. juni, ble det avholdt en konstituerende generalforsamling der Kristiania Golf Klub ble dannet. En av de første ansettelsene var skiløperen Johan Grøttumsbråten fra Sørkedalen, som ble ansatt som baneformann og assisterende greenkeeper.
De første hullene var snart klare, samtidig som banen ble utvidet etter som økonomien tillot det. Etter hvert kunne klubben ta seg råd til å anskaffe ytterligere mark, blant annet Himstadjordet, der Bogstad Camping nå ligger. Der lå det tre hull, som var i bruk frem til okkupasjonen, da tyskerne satte opp flere brakker der. Etter krigen ble det ansett at området var ubrukbart til golf, og det ble anskaffet ny mark langs Ankerveien.
De første årene fungerte en ombygd låve, Bjerkoddlåven, som klubbhus. Denne låven brant ned under andre verdenskrig. I 1935 ble de oppført et nytt klubbhus, som ble stående frem til det ble erstattet av dagens klubbhus våren 2020.
Oslo Golfklubb var i 1948 grunnleggende medlem av Norsk Golfforbund, senere Norges Golfforbund, sammen med Borregaard Golfklubb, Høsbjør Golfklubb og Bergen Golfklubb. Klubbens innflytelse i forbundet var stor. Fra 1948 til 1956 telte klubbmesterskapet i Oslo GK også som norgesmesterskap. I 33 av de første 50 årene i forbundets historie var lederen av golfforbundet Oslo-medlem.
Etter 2007-sesongen ble banen stengt for en omfattende oppgradering, og åpnet igjen våren 2009.
Internasjonale turneringer
Oslo Golfklubb var vertskap for Ladies European Tour-turneringen Ladies Norwegian Masters i 2002 og 2006 og Challenge Tour-turneringen Norwegian Challenge fra 1995 til 1997.
Sølvsmed
En sølvsmed er en håndverker som jobber med gjenstander i sølv. Utdanningen i Norge er to år i skole og to år i lære i bedrift.
Tradisjonene for å smi og forsire i sølv er svært gamle i Norge. Dette bekreftes av en rekke gamle arvestykker som er datert helt tilbake til middelalderen, som drikkehorn eller brudekroner.
Da sølvgruvene på Kongsberg ble funnet, ble det nedlagt forbud mot at sølv herfra skulle sendes noe annet sted enn til kongen i København. Allikevel greide bøndene og kunsthåndverkerne i dalene omkring å smugle ut en god del av kongsbergsølvet, slik at de hadde noe å arbeide med. I årenes løp kom det innflyttere til Telemark fra Tyskland som hadde med seg solide håndverkstradisjoner. En av de mest kjente er Michel Mandt, som fikk en stor etterslekt av begavede kunsthåndverkere i Vest-Telemark.
I dag smis det i sølv på tradisjonell basis i Telemark og Setesdal. Sølvsmedlinja ligger i Valle, og er knyttet til Setesdal videregående skole.
Utdanning
I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og gullsmedhåndverk.
Sølvsmedfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.
Tytsjerksteradiel
Tytsjerksteradiel (nederlandsk: Tietjerksteradeel) er en kommune i den nederlandske provinsen Friesland.
STCW-F-konvensjonen
STCW-F-konvensjonen beskriver normer for opplæring, sertifikater og vakthold for personell på fiskefartøyer.
Siktemålet med konvensjonen er å redusere ulykker som gjelder fiskerivirksomhet. Modellen for konvensjonen er Den internasjonale konvensjon om normer for opplæring, sertifikater og vakthold for sjøfolk av 1978 (International Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeeping for Seafares STCW-95-Convention), som gjelder sjøfolk på tradisjonelle handelsfartøy. Fiske er et farlig yrke, og ulykkesratene for fiskere er i mange stater flere ganger høyere enn for andre yrkesgrupper.
Konvensjonen setter minimumskrav for personell på havgående fiskefartøy og gir bestemmelser om kvalifikasjonskrav for besetningen og om vakthold på dekk, i maskinen og i radioavdelingen på fartøy med en lengde på 24 meter og over. Videre gir den påbud om grunnleggende sikkerhetsopplæring for alt fiskefartøyspersonell.
Personell på havgående fiskefartøy under partens flagg skal være sertifisert. En part har rett til å gjennomføre kontroll av utenlandsk fiskefartøy dersom det tilhører en konvensjonspart. Konvensjonen stiller krav til utstedelse av sertifikater og påtegninger. Det skal føres tilsyn med utdanning og opplæring, og sørges for at det finnes et oppdatert register over alle sertifikater som er utstedt.
Flaggstaten skal føre kontroll med kvalifikasjoner for sjøfolk med sertifikater fra andre stater. Det skal fastsettes prosedyrer for slik kontroll, og flaggstaten skal utstede et påtegningsdokument. Alt personell på fiskefartøy skal ha gjennomgått offentlig godkjent grunnleggende sikkerhetsopplæring
STCW-F-konvensjonen ble antatt ved en konferanse i Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen i 1995.
Sikkerhetsopplæring
Norge har lenge vært et foregangsland på sikkerhetsopplæring for fiskere. Takket være dette og andre målrettede tiltak er den norske fiskeflåten i dag mindre risikofylt.
That Beautiful Land
«That Beautiful Land» er en amerikansk salme. Teksten ble skrevet av Mrs. F.A.F: Wood White i 1876. Melodien ble skrevet av J.M. Hagan.
Sangen «Never Grow Old» har en meget lik tekst og en nesten identisk melodi. Det er uklart hvilken sang som kom først.
Norsk versjon
Den norske tittelen er «Jeg har hørt om et land».
Konvensjonen om lastelinjer
Den internasjonale konvensjon om lastelinjer, 1966 (engelsk International Convention on Load Lines, 1966) ble vedtatt i 1966 som et resultat av erkjennelse av at krav til minimum fribord for skip som anvendes på internasjonale reiser utgjør. Konvensjonen er et viktig bidrag for sikkerheten for menneskeliv til sjøs. Konferansen med formål å sette opp konvensjonen om lastelinjer ble avholdt i London 3. mars til 5. april 1966.
Smallingerland
Smallingerland (vestfrisisk:  Smellingerlân) er en kommune i den nederlandske provinsen Friesland.
Black Symphony
Black Symphony kan sikte til:
Seierherrene
Seierherrene er en roman fra 1991 av Roy Jacobsen. Den var forfatterens femte roman og hans store gjennombruddsverk, som han mottok Bokhandlerprisen og ble nominert til Nordisk råds litteraturpris for.
Seierherrene er en stort anlagt slekts- og familieroman som beretter en families historie over tre generasjoner gjennom hele det 20. århundre, og dermed kaster lys over de omfattende samfunnsendringene som fant sted i Norge i denne perioden – overgang fra en jordbruks- og fiskerøkonomi via industrialisering til et etterindustrielt samfunn med tilhørende urbanisering og sosial omveltning.
Første del
Første del av boka – «Martas sang» – forteller Martas historie fra oppveksten på et fiskersmåbruk på Dønna i Nordland til hun flytter inn i egen leilighet i Oslo sammen med Frank, som hun skal dele resten av livet med. I denne delen opptrer fortelleren i tredje person, og synsvinkelen skifter mellom flere personer, men er for det meste lagt til Marta.
Andre del
Andre del – «Gutt» – er en jeg-fortelling av Martas yngste sønn Rogern, og vi følger han fra barneår i drabantbyen Årvoll i Oslo på 1960-tallet, til han i 1990 sitter som etablert familiefar med eget firma innen den nye vekstnæringa informasjonsteknologi.
Marta er datter av Johan Strand, nr. tre i rekka etter Gunnar og Randi. Mora døde da ungene var små, og hun vokser opp med en stor flokk av egne søsken, halvsøsken og stesøsken. Farens viktigste livsmål er å være bonde på egen gård og drive denne opp for kommende generasjoner, men nedarva gjeld og dårlige priser på jordbruksprodukter gjør at han som oftest må ty til fisket og sesongarbeid på anlegget av Nordlandsbanen for å skaffe utkomme. Han viser seg dessuten å være et naturtalent som bygningssnekker, og blir ved flere anledninger engasjert av folk i bygda for oppføring av bolighus som krever mer innsikt enn nedarva, tradisjonell byggeskikk.
Fjorten år gammel er det Martas tur til å reise ut. Hun reiser samme veg som søskenbarnet Liljan – til Oslo. Her får hun først huspost hos en advokat, og lærer noe om klasseskille som oppveksten på Dønna ikke lærte henne. Seinere blir det arbeid i et bakeri på Sagene; dette er i nødsåra på 1930-tallet, og hun må balansere mellom hensynet til bedriften og den delen av kundekretsen som verken har arbeid eller penger, og som må kjempe en daglig kamp for å overleve. Dette er en sult som var ukjent på hjemstedet, der det alltid var seisjøen å ty til når det knep. Når hun etter hvert blir sammen med anleggs- og industriarbeideren Frank fra Vaterland og sjøl tar seg arbeid i industrien, er hun fast etablert i sin nye identitet i hovedstaden.
Barndommen og oppveksten kommer sterkt tilbake når hun og Frank reiser på ferie til Dønna. For Frank er oppholdet på Dønna en annerledes ferietur – «et nytt og mer spennende Nordmarka» – der han også får bekreftelse på at Norge går framover: Det tungvinne og slitsomme arbeidet i utkanten skal snart avløses av det moderne og effektive, representert ved Oslo. Marta vil aldri kunne formidle de verdiene som Dønna representerer til verken Frank eller noen annen som ikke har vokst opp med det.
Rogerns fortelling hopper litt fram og tilbake i tid, men er konsentrert om åra mellom andre klasse på Sinsen skole og studier på Blindern. Vi hører om en familie med et sterkt indre samhold; Marta som hjemmeværende og altoppofrende mor, Frank som hardtarbeidende og ansvarlig forsørger og de tre brødrene Harald, Jannik og Rogern. Mye vekt er lagt på å skildre det sosiale livet i gata. Som den yngste av tre nesten jevnaldrende søsken innvies Rogern i storebrødrenes gjøren og laden, og er dermed godt forberedt på å møte de utfordringer som de ulike stadier av oppveksten byr på.
Skolen er via relativt stor plass, og vi blir vitne til et historisk skifte i norsk skole – den autoritære og barnefiendtlige læreren med pugging av salmevers på barneskolen har overlevd seg sjøl, og avløses av den kameratslige læreren i den nye ungdomsskolen, som likevel ikke mestrer de disiplinære utfordringene, og enten finner seg arbeid i byråkratiet eller faller tilbake på tidligere tiders maktstrategier.
Slutten av sekstitallet og begynnelsen av syttitallet er en kulturell oppbruddstid i ungdomsmiljøene der det krever sin mann å følge med på de raske skiftene som skjer i klesstil, musikksmak og meninger: Det som var gangbart før skoleferien er plutselig helt ut når en møtes igjen på høsten. I løpet at tenåra går barndommens enhetskultur i oppløsning, og enhver må finne sin egen veg.
Både for Harald og Rogern fører opprøret mot autoritetene ut i begynnende kriminalitet, men de reddes begge av en tung ballast hjemmefra. Med slike foreldre og en slik familie bak seg kan det ikke gå galt, og alle tre gjennomfører gymnaset som nå er blitt en naturlig veg også for mange arbeiderungdommer under utdanningsrevolusjonen.
Harald er den som tydeligst fanger opp de radikale signalene omkring 1970. En dag bestemmer han seg for at han vil flytte til Nordland og overta småbruket som bestefaren aldri rakk å drive opp til noe som ser ut til å ha livets rett i det moderne Olje-Norge. For Frank er dette det absolutte blindspor; hans mål er at sønnene skal bli noe mer enn han (og morfaren!) noen gang fikk mulighet til. Etter noen år dreier Haralds interesse seg mot Utkant-Norges nye vekstnæring – fiskeoppdrett. Han etablerer seg som en mellommann mellom produsentene langs kysten og det franske eksportmarkedet.
Jannik har alltid vært den mest rettlinja og hardtarbeidende av brødrene. Han begynner på matematikkstudier på Blindern, og finner snart ut at framtida ligger i programmering. Han etablerer eget firma samtidig som han forfølger en akademisk løpebane. Forretningsmessig og faglig suksess akkompagneres av privat fiasko, med skilsmisse og kamp om foreldreretten.
Rogern prøver gjennom sosiologistudier på universitetet å finne ut av de samfunnsendringene som han sjøl er en del av, men overtales av Jannik til å slå seg på programmering. En stund driver de firmaet sammen, men uenighet om retningen på arbeidet gjør at han bryter ut og danner sitt eget firma. Boka slutter med at Rogern står i vinduet hjemme hos faren – som nå er enkemann og førtidspensjonert fra et langt liv i industrien – og ser ut på et Årvoll der det ikke lenger er ungene som regjerer i gata, men der det tvert imot er ganske stille – og «lurer på om det er et langsomt svinnende kunstverk å vokse opp på Manglerud også, på Oppsal, Lambertseter, Haugerud … Overalt ellers hvor folk dro seg sammen for å bli noe mer enn de var, …»
Sverre Marstrander
Han var førstekonservator og bestyrer av den antikvariske avdelingen ved Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim mellom 1947 og 1968. Sverre Marstrander ble professor i nordisk arkeologi ved Universitetet i Oslo i 1968, og fra samme tid bestyrer av Oldsaksamlingen ved Universitetet i Oslo, til 1980.
Marstrander ble dr. philos. i 1963 med avhandlingen Østfolds jordbruksristninger, om helleristninger.
Han gjorde sine viktigste arbeid innen forskning på helleristninger, som blant annet vises i hans avhandling fra 1963. Marstrander gjorde også viktige feltarbeid i Stjørdal.
Kunståret 1175
Referanser
1175 in art
Outshined
«Outshined» er den andre singelen fra Soundgardens tredje studioalbum Badmotorfinger. Sangen er en av Soundgardens mest kjente, og en av de mest rolige sangene på albumet. Sangen var også med på samlealbumet A-Sides.
«Outshined» ble en hit. Her finnes det kjente sitatet «I'm looking California, and feeling Minnesota» som filmen Feeling Minnesota, med blant andre Courtney Love, Keanu Reeves og Cameron Diaz, hentet sin tittel fra.
Litteraturåret 1900
Fødsler
|| filmregissør og manusforfatter ||align=center| ||align=center| ||
Idrettslaget Ulfstind
Idrettslaget Ulfstind er en norsk idrettsklubb fra Tromsø som ble formelt etablert i 1981. Klubbens herrelag i fotball spiller i 4. divisjon per 2023.
Litteraturåret 1900
Fødsler
|| forfatter ||align=center| ||align=center| ||
Idrettslaget Ulfstind
Klubben har også tilbud innen andre idretter enn fotball. Klubben er registrert i Frivillighetsregisteret og Grasrotandelen.
Ulftind har hjemmebane på Tønsnes Kunstgressbane. I 2021 sesongen spilte klubbens A-lag for kvinner i 3.divisjon avdeling 1.
Historie
Idrettslaget ble først opprettet som en undergruppe av Ungdomslaget Ulfstind den 2. april 1966, og de første årene var laget med i bedriftsidretten med fotball, ski, skyting og friidrett.
1992 fusjonerte UL Samhug med IL Ulfstind. I februar 2017 ble klubben kåret til årets Fair Play klubb i Troms av Norges Fotballforbund.
Stig Krohn Haaland
Stig Krohn Haaland (født 23. februar 1975 i Haugesund) er en fotballspiller som spiller for 4.-divisjonsklubben SK Vedavåg Karmøy. Han var hovedtrener for Sportsklubben Nord i to og et halvt år. Er utdannet Rudolf Steiner-pedagog.
Han har tidligere vært innom klubbene Vard Haugesund, Haugar, FK Haugesund, Aarhus Fremad, Ham-Kam, Sandefjord (2004) og Breiðablik.
Sepp Blatter
Joseph «Sepp» Blatter (født 10. mars 1936 i Visp, i kanton Wallis i Sveits) er en sveitsisk idrettsleder. Han var FIFAs åttende president.
Han startet sin karriere innen idretten i 1964 som generalsekretær i det sveitsiske ishockeyforbundet. Han ble reklamedirektør 1970 i klokkefirmaet Longines, som var sterkt involvert i de olympiske lekene i 1972 og 1976. I 1975 begynte han sin karriere i FIFA, først som teknisk direktør 1975–81 og siden som generalsekretær 1981–98. I juni 1998 ble han valgt til FIFAs president, i konkurranse med svenske Lennart Johansson. Han ble siden gjenvalgt fem ganger, senest 29. mai 2015 etter at Ali Bin Al Hussein trakk seg i den andre runden. Fire dager etter stilte Blatter sin plass til disposisjon, men uttalte at han ville bli sittende til en ekstraordinær FIFA-kongress valgte ny president.
8. oktober 2015 ble Blatter suspendert fra FIFA for 90 dager mens undersøkelser om påståtte økonomiske transaksjoner til Michel Platini foregikk. 21. desember ble både Blatter og Platini utestengt fra verv innenfor fotballen for åtte år. Dette ble i februar 2016 redusert til seks års utestengelse.
Blatter ble i 2010 utnevnt til øverste følgesvenn av den sørafrikanske Ordenen O.R. Tambos følgesvenner.
Mutsuhito
Mutsuhito (jap. 睦仁) født 3. november 1852 i Kyōto, død 30. juni 1912 i Tokyo) var Japans keiser fra 1867 til sin død. I dag omtales han oftest som keiser Meiji. Meiji betyr «opplyst styre».
I en alder av åtte år ble han Japans kronprins og syv år senere (1867) fulgte han sin far – keiser Kōmei, på den japanske tronen. Ett år etter at han besteg tronen, mistet den siste shōgun av Tokugawa-dynastiet makten.
En ny overklasse kom med støtte av keiser Meiji til å avløse adelen og samuraiene som hadde drevet en isolasjonistisk politikk i de forutgående 250 år. Japan var i denne tiden blitt akterutseilt både teknologisk og sosialt. Meijirestaurasjonen, som fulgte Mutsuhitos maktovertakelse, var preget av en sterk vestlig orientert utvikling og modernisering med klart nasjonalistiske trekk. Under Mutsuhitos styre ble Japan en betydelig industri- og sjømakt. Keiserens største politiske bidrag til moderniseringen var innføringen av en ny forfatning i 1889. Det gamle føydalsystemet ble avskaffet.
Han forlot Kyōto og flyttet til Edo (senere Tokyo). Riktignok hadde keiseren personlig begrenset politisk makt, men han var et guddommelig symbol på statens enhet. I Mutsuhitos regjeringstid foregikk også to alvorlige militære konflikter: Den første kinesisk-japanske krig og (1894–1895) og den japansk-russiske krig (1904–1905).
Etter den avholdte keisers død bygde man med stor deltagelse av frivillige krefter en helligdom i Harajuku i Tokyo (Meiji-helligdommen). Denne er i dag en av de mest berømte Shintō-helligdommene. Tiden Mutsuhito regjerte kalles Meiji-tiden.
Keiser Meiji hadde femten barn med sine seks konkubiner, men bare den tredje sønnen, Yoshihito, og fire døtre overlevde barndommen.
Satellitt
Satellitt kan vise til:
Mutsuhito
Han ble etterfulgt av sønnen Yoshihito som ble kalt keiser Taishō.
Jan Timman
Jan Timman (født 14. desember 1951) er en nederlandsk stormester i sjakk som hadde sin storhetstid innen sjakken på 70- og 80-tallet. Han har vunnet nederlandsk mesterskap ni ganger. Han har vært kandidat for Verdensmesterskapet flere ganger. Han spilte for FIDEs Verdensmesterskapstittel i 1993. Da tapte han for Anatolij Karpov. På 80-tallet og i begynnelsen av 90-årene var han regnet for å være den beste ikke-sovjetiske spiller, og kjent som «best i vest». Timman har fortsatt å spille aktivt. På FIDEs rankingliste for januar 2013 har han en rating på 2566. Han spilte likt med Krishnan Sasikiran for førsteplassen i Sigeman-sjakkturnering 2005 i København/Malmö.
Han er en av sjefredaktørene av magasinet New In Chess. Hans bok The Art of Chess Analysis (ISBN 1-85744-179-6) er regnet for å være en av de moderne klassikerne av sjakklitteraturen.
Valvata macrostoma
Valvata macrostoma er et bløtdyr, og hører til en gruppen fjærgjellesnegler som lever i ferskvann.
Utseende
Bare hodet og foten stikker ut av skallet, og danner den delen av kroppen som synes. Hodet har tentakler, øyne og munn. Inne i skallet ligger kroppens indre organer oppkveilet. Det er kjønnsorganer, fordøyelsesorganet, kalt innvollsekken. Innvollssekken er usymetrisk.
Levevis
Valvata macrostoma lever i ferskvann, og finnes på steder der det er næringsrikt vann. Den foretrekker grunne områder, som kanaler og lignende.
Valvata macrostoma er tvekjønnet. For å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under paringen, befrukter hverandre gjensidig. De legger eggene i gelékapsler som klebrer seg til underlaget. Etter en tid klekker eggene.
Systematisk inndeling
Denne inndelingen følger Bouchet, P. & Rocroi, J.-P. 2005.
Goodbye (Cream-album)
Goodbye (også kalt Goodbye Cream) er det siste originalalbumet fra supergruppen Cream, utgitt i 1969. Albumet består av tre studioinnspillinger og tre liveinnspillinger. Det var bandets eneste album som nådde nummer 1 på UK Albums Chart. Det nådde nummer 2 på US Album Chart.
Inkludert på senere CD-utgivelser
*) Spilt inn live på The Forum, Los Angeles, 19. oktober 1968.
Varg Veum – Tornerose sov i hundre år (hørespill)
Varg Veum: Tornerose sov i hundre år er et norsk kriminalhørespill i fire deler om privatdetektiven Varg Veum som gikk på NRK Radio i 1996. Hørespillserien handler om privatetterforskerens søken etter en jente som er havnet i narkotika- og prostitusjonsmiljøet i København. Med sin bakgrunn fra Barnevernet virker saken enkel nok. Men det som ligger bak den unge pikens nedtur viser seg å være en atskillig mer komplisert affære. Rollen som varg spilles av Bjørn Willberg Andersen. Regi er ved Nils Nordberg. Hørespillet er basert på Gunnar Staalesens bok med samme navn. Staalesen var også med å bearbeide boka til manus (sammen med Edith Ranum).
Hørespillet ble utgitt på CD av Lydbokforlaget i 2004.
Imingfjell
Imingfjell (også skrevet Imingfjellet) er et fjell og et fjellmassiv i Nore og Uvdal kommune i Viken. Østsiden vender bratt ned mot Bjørkeflåta i Uvdal, hvor bekker fra Imingfjell løper ut i Uvdalselva. Imingfjell Turistheim ligger like ved på ca. 1 070 meter over havet. Veien over Imingfjellet (fylkesvei 755) når 1 170 moh.
Flere nærliggende topper med minimal primærfaktor utgjør massivet Imingfjell, herunder selve Imingfjellet (1 314 moh.), Ræpeholberget (1 370 moh.), og Gravarranden (1 317 moh.).
Kunståret 1172
Dødsfall
…
1172 in art
Glasshåndverker
En glasshåndverker (ofte kalt glassblåser) er en håndverker som former glass for pryd- og nyttegjenstander, og linseemner til optisk industri. Faget er flere tusen år gammelt.
Utdanningen i Norge er ett år på skole og tre år i lære i bedrift.
Glasshåndverkerfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.
Osmanthus decorus
Osmanthus decorus er en eviggrønn busk i oljetrefamilien.
Den blir 3–4 m høy. Bladene er motsatte, elliptiske til avlange med en spiss ytterst, helrandete og 5–17 cm lange. Blomstene er hvite og dufter sterkt. Blomstringstiden er i mai. Frukten er en purpursvart steinfrukt som er 0,5–1 cm i diameter. Arten vokser i skoger i vestlige Georgia og nordøstre Tyrkia og er temmelig sjelden.
Før 1970 ble denne arten regnet til slekta Phillyrea, som Phillyrea decora eller Phillyrea vilmoriniana.
Tone (elv)
Tone (利根川) er en elv i Kantōregionen i Japan. Den er 322 km lang (og er med det landets nest lengste elv etter Shinano) og har et nedbørsområde på 16 840 km².
Elven kalles noen ganger Bando Taro (坂東太郎); Bandō er et foreldet navn for Kantoregionen, og Tarō er et vanlig navn å gi til familiens eldste sønn. Elven regnes av noen som en av «de tre fremste» elvene i Japan, sammen med Yoshino på Shikoku og Chikugo på Kyushu.
Elvens utspring ligger i Ōminakamifjellet (大水上山), og utløpet er ved Chōshi. En avløper av elva, Edo, renner ut i Tokyobukten.
I tidligere tider hadde elven et skiftende og ukontrollert løp. På 1600-tallet begynte reglueringsarbeider som endret elvens opprinnelige løp, slik at bare en liten del av vannet nå renner til Tokyobukten.
Elven var tidligere en viktig transportåre, men dette falt bort etter at jernbanen overtok godstrafikken på 1800-tallet. I dag har elven betydelig vannkraftproduksjon.
Bambi-prisen
Bambiprisen eller bare Bambi er en pris som årlig deles ut av Hubert Burda Media for å hylle fortreffelig arbeid innen internasjonal media og fjernsyn som har påvirket og inspirert tyskere i løpet av året. Prisen gis til både tyske og utenlandske. Ettersom prisen først ble delt ut i 1948, er den den eldste mediaprisen i Tyskland. Prisen er oppkalt etter Felix Saltens bok Bambi og statuetten ligner bokens hovedkarakter Bambi. Figuren var i utgangspunktet av porselen, helt til 1958, da man begynte å bruke gull. Marika Rökk og Jean Marais var de første som mottok prisen. Personer som har mottatt prisen flere ganger er Heinz Rühmann (12), Peter Alexander (10) og Sophia Loren (9).
Telefoni
Telefoni (av tele – avstand, og foni – tale) er et begrep innen telekommunikasjon. Telefoni er bruk av utstyr for stemme-kommunikasjon over avstand. Telefoni utføres ved hjelp av telefoner, og kalles også en «telefonsamtale».
Telefoni brukes både ved hjelp av linjenett med fast-telefon, og ved hjelp av radiosending i mobiltelefon eller satellittelefon. Samtaler i mobiltelefon vil i praksis bæres gjennom luft bare til og fra senders og mottakers nærmeste basestasjon, mens talesignalene mellom basestasjonene normalt fremføres i linjenett (kabel eller fiber).
Den første telefonsamtalen ble arrangert av den skotske oppfinneren Alexander Graham Bell den 10. mars 1876. Før dette benyttet man telegrafi, det vil si morse-kommunikasjon gjennom kabel. Norges Telegrafvesen ble opprettet i 1845, og introduserte telefoni til Norge allerede i 1879, bare tre år etter Bells oppfinnelse ble lansert.
Historisk var telefoni manuell – samtalene ble ringt inn til en telefonsentral hvor operatører manuelt forbandt (vekslet) senderens linje med linjen til den som skulle ringes opp. Historisk har en telefonioperatørs yrkestittel vært «telefonist». Etter andre verdenskrig ble telefonsentralene automatisert.
IP-telefoni er en teknologi for å føre telefonsamtaler over et IP-nettverk der talen overføres som datapakker.
Kari Elisabeth Børresen
Kari Elisabeth Børresen (født 16. oktober 1932 i Oslo, død 5. april 2016 samme sted) var en norsk teolog. Hun var professor i teologi ved Universitetet i Oslo og var kjent for sitt arbeid med religionsvitenskapelig kjønnsforskning.
Bakgrunn
Hun vokste opp på Besserud i Oslo, tok magistergrad i idéhistorie i 1960. I 1948 trådte hun inn hos St. Josephsøstrene i Chambéry, i Frankrike, hvor hun ble noen måneder som novise. Men der ble hin ikke.
Hun ble dr.philos. i 1968 på avhandlingen «Subordination et Equivalence, Nature et rôle de la femme d'après Augustin et Thomas d'Aquin». Hun studerte også i Paris, Roma, Heidelberg og Oxford.
Teologisk forskning
Fra 1961 til 1980 hadde hun ulike forskningsstipendier, blant gjennom Norges almenvitenskapelige forskningsråd og ved Universitetet i Århus. Fra 1977 til 1979 var hun som første kvinne gjesteprofessor i teologi ved jesuittenes Gregoriana-universitetet i Roma. Børresen ble statsstipendiat i 1982, og hun kombinerte 1993—2000 stipendiatet med en professor II-stilling ved Institutt for kulturstudier, Universitetet i Oslo.
Børresen tilhørte Den romersk-katolske kirke, og hadde problemer med å få stillinger ved teologiske læresteder i Norge, på grunn av disses "bekjennelsesplikt" til den lutherske konfesjon. Hennes sak ble likevel en prøvesten som endret bestemmelsene, og i hennes to siste yrkesaktive år, 2000–2002, var hun professor ved Teologisk fakultet ved Universitetet i Oslo. Som pensjonist var hun fremdeles tilknyttet universitetet.
Hun ble utnevnt til teologisk æresdoktor ved Universitetet i Uppsala i 1992 og ved Islands universitet i 2011. Fra 1995 var hun medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi. Hun deltok i en rekke internasjonale forskningsnettverk og -programmer, og har vært gjesteforeleser ved flere universitet i Europa og USA.
Hun mottok Norsk kvinnelig teologforenings ærespris i 2003.
Damsgårdsfjellet
På Bergen Turlags årlige syvfjellstur er Damsgårdsfjellet det andre fjellet man går over. Da har man fra før gått over Lyderhorn og har igjen Løvstakken, Ulriken, Fløyen, Rundemanen og Sandviksfjellet.
Iain Duncan Smith
George Iain Duncan Smith (født 9. april 1954 i Edinburgh) er en britisk politiker. Han er valgt som parlamentsmedlem fra området Chingford og Woodford Green. Han var leder av det konservative partiet fra 12. september 2001 til 6. november 2003. Han tapte en mistillitsavstemning 29. oktober 2003 og gikk av åtte dager senere. Michael Howard tok da over som leder av partiet.
Duncan Smith er formann av Centre for Social Justice, en politisk gruppe uavhengig av det konservative partiet.
Duncan Smith omtales ofte bare som «IDS».
I 2019 ble han slått til ridder som knight bachelor og kan benytte sir foran navnet sitt.
Fossekaller
Fossekaller (Cinclus) er spurvefugler (Passeriformes) og eneste slekt i fossekallfamilien (Cinclidae), som teller fem arter. Fossekallene er terrestriske fugler med sterk tilknytning til akvatiske miljøer. Fuglene finnes både i Amerika og Eurasia, men kun fossekallen (C. cinclus) er representert i Norge og resten av Europa. Denne arten er også Norges nasjonalfugl.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Ormerod & Tyler (2017). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008).
Sharon Gless
Sharon Marguerite Gless (født 1943) er en amerikansk skuespiller kjent fra tv-serien Cagney & Lacey.
Gless har medvirket i over 70 film- og TV-produksjoner.
Biografi
Gless ble født i Los Angeles, California og arbeidet som sekretær i flere år før hun satset på en skuespillerkarriere.
Hun TV-debuterte i en liten birolle i TV-filmen Night Slaves (1970) og hadde sin filmdebut i kriminaldramaet Bonnie's Kids (1973). I 1970-årene hadde hun fast rolle i dramaserien Marcus Welby, M.D. (1972–1976), krimdramaet Switch (1975–1978) og komiserien Turnabout (1979). Hun hadde i samme tiår gjesteopptredener i kjente serier som blant annet McCloud (1972), Ironside (1973), The Rockford Files (1974 & 76), Kojak (1976) og Centennial (1979).
Gless' karriere nådde nye høyder da hun i 1982 fikk hovedrollen som den kvinnelige politietterforskeren Cagney i serien Cagney & Lacey (sammen med Tyne Daly). Rollen innbrakte henne to Emmy-priser og en Golden Globe.
I perioden 1990–1992 hadde hun hovedrollen som Fiona Rose O'Neill i dramaserien The Trials of Rosie O'Neill. Rollen innbrakte henne en Golden Globe. Fra 1994 til 1996 gjentok hun rollen som Cagney i fire TV-filmer om Cagney & Lacey. I perioden 2000 til 2005 hadde hun en sentral rolle i den kanadisk-amerikanske versjonen av Queer as Folk. I 2006 hadde hun en av de ledende rollene i den britiske miniserien The State Within og fra 2007 til 2013 hadde hun en fast rolle i Burn Notice. Hun hadde gjesteopptredener i serier som blant annet Tales of the Unexpected (1983), Promised Land (1997), Judging Amy (2003), Nip/Tuck (2008), The Exorcist (4 episoder, 2016) og Casualty (3 episoder, 2017–2018, 2020).
Hun medvirket også i flere TV-filmer, deriblant All My Darling Daughters (1972), Revenge of the Stepford Wives (1980), The Miracle of Kathy Miller (1981), The Sky's No Limit (1984), Separated by Murder (1994) og The Girl Next Door (1998).
Gless har hatt biroller i filmer som Airport '75 (1975) og Frikjent til døden (1983), og en ledende rolle i Hannah Free (2009).
I 1995 ble hun beæret med en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Privatliv
Gless giftet seg i 1991 med TV-produsent Barney Rosenzweig.
François-Paul Brueys D’Aigalliers
François-Paul Brueys D'Aigalliers (født 12. februar 1753 i Uzès i Gard i Frankrike, død 1. august 1798 i Abukirbukten i Egypt) var en fransk viseadmiral. Han hadde kommandoen over de franske fartøyene i slaget på Nilen hvor han ble drept av en kanonkule.
Skjærbåt
Skjærbåt (også kalt kanonbåt) er en betegnelse for mindre orlogsfartøy, bestykket med én eller flere lette kanoner. Skroget hadde gjerne flat bunn. En skjærbåt var utstyrt med både seil og årer (2 master med spriseil, 24 årer), men det var når de ble rodd de hadde sine taktiske fordeler i kamp. I stille vær kunne de da manøvrere seg inn på fienden og angripe fra en gunstig posisjon. Skjærbåten var beregnet for bruk i lukkede farvann. Den var ikke sjøgående og i vind og sjø var de uegnet.
Skjærbåtene var viktige i den dansk/norske marinen fra 1600-tallet og utover.
Cinclus
Ordet Cinclus har flere betydninger:
Alois Podhajsky
Alois Podhajsky (født 24. februar 1898 i Mostar, død 23. mai 1973 i Wien, Østerrike) var en østerriksk rytter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Deamo Baguga
Deamo Baguga (født 14. mars 1986) er en naurisk friidrettsutøver. Han er broren til Paner Baguga, og har spesialisert seg på 100-meter. Hans trening på Nauru foregår ved Linkbelt Oval.
Alois Podhajsky
Podhajsky vant en olympisk bronsemedalje under OL 1936 i Berlin. Han kom på tredjeplass i den individuelle dressurkonkurransen med hesten «Nero» bak tyskerne Heinz Pollay på «Absinth» og Friedrich Gerhard på «Gimpel».
Deamo Baguga
Baguga deltok i friidretts-VM i Grosseto i Italia i 2004, og løp der med en bestetid på 11,89 sekunder. Han deltok sammen med Rosa-Mystique Jones i Arafura Games 2005 i Darwin. Han deltok også sammen med Jones i VM i friidrett 2005 i Helsingfors i Finland, og løp der med en bestetid på 11,64 sekunder.
Baguga spiller også australsk fotball, og var toppskårer i den nauriske ligaen.
Henry John Temple, 3. vicomte Palmerston
Henry John Temple, 3. viscount Palmerston, (født 29. oktober 1784 i Broadlands i Hampshire i England, død 18. oktober 1865 i Brocket Hall i Hampshire), omtalt som lord Palmerston, var britisk utenriksminister (1830–1834, 1835–1841, 1846–1851) og statsminister i to perioder (1855–1858 og 1859–1865).
Palmerston dominerte britisk utenrikspolitikk i perioden 1830 til 1865 da Storbritannia var på høyden av sin makt som det britiske imperium. Han var politiker i posisjon borti mot kontinuerlig i 46 år fra 1807 og til sin død i 1865. Han ble meget populær blant sine landsmenn takket være sin selvsikre og «mandige» utenrikspolitikk som hevdet Storbritannias verdier som en forbilde som verden burde følge.
Bakgrunn
Henry Temple var den eneste sønn av politikeren Henry Temple, 2. viscount Palmerston, og hans hustru Mary Mee. Han studerte i Italia, ved Harrow (samtidig med lord Byron og Robert Peel), universitetet i Edinburgh og universitetet i Cambridge.
I 1802 arvet Henry Temple sin fars irske adelstittel viscount Palmerston (som dennes farfar hadde fått i 1723).
Karriere
Lord Palmerston begynte sin parlamentariske karriere i partiet Tory, hoppet av til Whig i 1830, og ble den første statsministeren for det nydannede Det liberale parti i 1859.
Historikerne betrakter Palmerston som en av Storbritannias fremste utenriksminister grunnet hans håndtering av store kriser, hans innsatsvilje i maktbalansen som gjorde Storbritannia til den utslagsgivende stemmen i mange kontroverser, hans analytiske evner og hans dedikasjon til britiske interesser. Hans politikk når det gjelder India, Italia, Belgia og Spania hadde langvarig betydning, mens hans politikk mot Frankrike, Det osmanske rike og USA viste seg mer kortvarig. Han var en mester i håndtere den offentlige mening ved å dyrke og fremme britisk nasjonalisme. Hans påståtte svakheter var dårlige håndtering av personlige forhold og en langvarig strid med dronning Victoria over den kongelige rolle i utenrikspolitikken.
Lord Palmerston var kjent for sin litt uvørne arbeidsform og for sine gode replikker. Hans gode humor var et sterkt element av hans karakter, og bidro til hans suksess som politiker. Hans humoristiske åre hadde ikke forlatt ham ved hans siste sykdom og hans lege nevnte døden. «Dø, min kjære doktor? Det er da det siste jeg har tenkt å gjøre», skal han ha sagt da legen fortalte ham at han bare hadde kort tid igjen å leve.
Han var ridder av Hosebåndsordenen og storkorsridder (GCB) av Order of the Bath, samt medlem av Det kongelige råd.
27. juni
27. juni er den 178. dagen i året ifølge den gregorianske kalenderen, 179. i skuddår. Det er 187 dager igjen av året.
Navnedag
Aina, Ina, Ine.
Dødsfall
Se flere som døde 27. juni i Kategori:Dødsfall 27. juni.
Heptameron
Heptameron er en samling av 72 noveller skrevet på fransk av Margrete av Navarra (1492–1549). Novellene er samlet innenfor en rammefortelling og var inspirert av Giovanni Boccaccios Dekameronen (fullført i 1353). Mange av novellene handler om kjærlighet, begjær, utroskap og andre seksuelle og romantiske emner.
72 noveller på 7 dager
Heptameron ble skrevet med Dekameronen som forbilde ved å ha en ytre rammefortelling og bestå av hundre noveller som dekket ti dager (ti ganger ti fortellinger), men ved forfatterens død var bare 72 noveller ferdige, tilsvarende for syv dager i rammefortellingen, derav tittelen som betyr «syv dager». Et annet forbilde var den franske middelalderesamlingen Les Cent Novelles nouvelles (De hundre nye fortellinger, 1492).
Novellesamlingen ble trykket første gang i 1558 under tittelen Histoires des amans fortunez, redigert av Pierre Boaistuau, som tok betydelige friheter med den opprinnelige teksten, foruten at han benyttet kun 67 av fortellingene, mange i forkortet utgave og han utelot mye av det meste vesentlige ved fortellingene. Han endret også novellene og ignorerte deres gruppering i dager slik forfatteren hadde forutsett. En andre utgave redigert av Claude Gruget kom kun et år etter hvor redaktøren hevdet å ha «gjenopprettet den orden som tidligere var blitt forvirret i det første inntrykket». Også prologene og epilogene, som var blitt utelatt av Boaistuau, ble satt inn igjen og verket fikk for første gang tittelen Heptaméron (fra gresk έπτά – «syv» og ημέρα – «dag») grunnet tidsrammen på syv dager (ti fortellinger på syv dager) som de første novellene er gruppert i.
Rammefortelling
I prologen til Heptameron har Parlamente fått hennes ektemann Hircans tillatelse til dristig å spørre fru Oysille om å tenke ut en formålstjenlig syssel mens selskapet, fem herrer og fem damer, venter på en bro skal bli gjenreist over en elv som har flommet over og tvunget selskapet til å vente på et vertshus i Pyreneene i sørlige Frankrike. Som en trofast kristen forslår fruen at de bør alle lese i Bibelen, men Hircan sier at de er alle unge nok til å trenge også andre avledninger. Parlamente foreslår at de som ønsker å skrive fortellinger på samme vis som Boccaccio skal gjøre så, og deretter dele disse med de andre om kvelden. Det ville ta ti dager å gjenreise broen, og hver dag, i en skyggefull lund på en eng skal selskapet dele sine ti fortellinger, totalt hundre stykker. Fortellingene vil bli utgitt om selskapet liker dem.
Hver fortelling blir diskutert både i en innledning og i et etterord, noe som gir forfatteren påskudd på psykologiske og filosofiske samtaler om fortellingenes moral som til dels er avslørende for rammefortellingenes personer.
Rammefortellingens personer har et ekstra metalag ved at de er tynne forkledninger av personer som sto Margrete av Navarra nær. Den religiøse fru Oysille er eksempelvis hennes mor, Louise av Savoia, og Hircan er forfatterens ektemann, kong Henrik II av Navarra. I en av fortellingene, Den fromme fyrsten, henspiller på et amorøst eventyr som hennes egen bror, kong Frans I av Frankrike, som han selv har fortalt forfatteren. Margrete av Navarra opplyser selv at alle fortellingene er «historiske», det vil si sanne, noe de alle neppe er.
Jean le Rond d’Alembert
Jean-Baptiste le Rond d'Alembert (født 16. november 1717 i Paris, død 29. oktober 1783 samme sted) var en fransk matematiker, fysiker og filosof. d'Alemberts bølgelikning er oppkalt etter han.
Heptameron
Sammendrag av en novelle
Et eksempel på novellene er Saffrendent som forteller den tredje historien. Denne har handling fra Napoli i Italia under regimet til kong Alfonso.
Fjernskriver
Fjernskriver ble brukt til overføring av tekst enten over radio eller telelinje. I den vestlige verden mistet den sin aktualitet med innføringen av Internett.
Jean le Rond d’Alembert
d'Alembert er i vår tid best kjent som medredaktør av Encyclopédie, den store franske encyklopedien fra opplysningstida. Den andre redaktøren er Denis Diderot.
Heptameron
Sammendrag av en novelle
I løpet av et karneval besøker kongens sine undersåtters hjem mens de kappes om gi ham den aller beste gjestfrihet. Da han besøker et lykkelig ungt ektepar blir han grepet av hustruens skjønnhet og han sender hennes ektemann til Roma for noen uker for et oppdiktet ærend. Mens ektemannen er unna vegen lykkes kongen i å forføre hustruen. Etter en tid blir ektemannen mistenksom på hustruens utroskap og venter i stillhet mens han håper på en mulighet for hevn.
Fjernskriver
Telegrafen ble etter hvert avløst av teleks. Teleksnett ble første gang etablert i Tyskland i 1933 og fikk fotfeste av betydning i Norge først etter krigen. Teleks var en verdensomspennende telekommunikasjonstjeneste hvor man var tilknyttet via abonnement. Hvert abonnement hadde en fjernskriver og kunne kommunisere med andre teleksbrukere. Det på mange måter revolusjonerende med teleksen var at mottakeren ikke trengte å være til stede for å motta meldingen.
Jean le Rond d’Alembert
Bakgrunn
D'Alembert var født i Paris, som uekte barn av skribenten Claudine Guérin de Tencin og en artillerioffiser. Mora etterlot det nyfødte barnet på trappa til kirka Saint-Jean-le-Rond de Paris. Som skikken var, fikk barnet navn etter kirkas skytshelgen. Jean kom deretter i fosterhjem hos en glassmester. Faren betalte for sønnens underhold og utdanning i hemmelighet, men ønsket ikke å vedkjenne seg farskapet offentlig.