cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
USAs økonomi
Innovasjon
USA har stor innflytelse på vitenskapelig og teknologisk forskning og produksjonen av innovative teknologiske produkter. Finansieringen til denne forskningen og utvikling (69 %) kommer fra den private sektor. Under andre verdenskrig førte USA an i de alliertes program som utviklet atombomben. Fra begynnelsen av den kalde krig hadde USA en meget vellykket romforskning, hvilket førte til romkappløpet, som så igjen førte til hurtig utvikling innenfor forskningsområder som rakett- og våpenteknologi, samt computeren og mange andre områder. Dette teknologiske fremskritt ble åpenlyst for alle ved den første mann på månen, da Neil Armstrong trådte ut av Apollo 11 i juli 1969. USA var også landet bak store deler av utviklingen av Internettet, og utviklet dets forgjenger, Arpanet. USA kontrollerer i dag størstedelen av Internettets infrastruktur.
Innenfor vitenskapen har amerikanerne en stor mengde Nobelpriser, spesielt innenfor fysiologi og legevidenskap. National Institutes of Health, en sentral instans for biomedisinsk forskning i USA, såvel som det privat-finansierte Celera Genomics har bidratt til ferdigstillelsen av HUGO. Den sentrale regjeringsorganisasjonen for luftfart og romforskning er NASA. Store selskaper som Boeing og Lockheed Martin har også stor betydning.
Transport
Bilindustrien utviklet seg tidligere og hurtigere i USA enn i de fleste andre land. Ryggraden i nasjonens transportinfrastruktur er et nettverk av høykapasitetsmotorvei, som transporterer et stort antall person- og lastbiler. Ifølge opplysninger fra 2004 er det omkring 6 407 637 kilometer landevei i USA, hvilket er verdens lengste.
Massetranportsystemer finnes i de store byer så som New York, som har en av de travleste undergrunnsbaner i verden. Med få unntak er de amerikanske byer ikke så tettbebodde som byer i andre verdensdeler. Den lave tetthet er til dels et resultat av at de fleste husholdninger har bil, hvilket igjen medfører at det er nødvendig å ha bil.
USA har vært alene om å ha så mange private jernbaner til persontog. I 1970-årene ble det ved regjeringsinngrep foretatt en sammenlegning av gods- og personruter i det regjeringsstøttede selskap Amtrak. Intet annet land har så mange kilometer jernbaneskinner.
Flyreiser er den foretrukne langdistansereiseform. Målt i passasjerer lå i 2004 17 av de 30 travleste lufthavner i USA, heriblant den travleste Hartsfield–Jackson Atlanta International Airport (ATL). Målt i fraktmengder lå også i 2004 12 av verdens 30 travleste lufthavner i USA, heriblant den travleste Memphis International Airport.
USA har adskillige store havne; de tre største er Californias havn i Los Angeles, havnen i Long Beach, New York, samt New Jerseys havn. Disse er alle blant verdens største havner. I det indre USA finnes også større vannveier, herunder St. Lawrence Seaway og Mississippi-floden. Den førstnevnte forbandt de store sjøer med Atlanterhavet via Erie-kanalen og muliggjorde den hurtige utvikling av landbruk og industri i midtvesten, og banet samtidig veien for New York Citys utvikling til landets økonomiske sentrum.
Bjørheimsvatnet
Bjørheimsvatnet (også skrevet Bjøreimsvatnet og Bjoreimsvatnet) er en innsjø i Strand kommune i Rogaland. Nedre del av Bjørheimsvatnet er Ryfylkes viktigste overvintringsområde for toppand. Ellers er det konstatert fisk som ørret, ål, stingsild og røye, hvor aure- og røyebestanden må sies å være tett.
Pygmalion (mytologi)
Pygmalion (gresk: Πυγμαλίων) er en legendarisk figur fra Kypros. Selv om Pygmalion er en gresk variant av det fønikiske kongsnavnet Pumayyaton, er han mest kjent fra den romerske dikteren Ovids Metamorfoser hvor Pygmalion var skulptør som ble forelsket i en statue av en kvinne han framstilt fra elfenbein. Pumayyaton betyr «Pumays gave» eller «Pumay har gitt som en gave/velsignelse», en referanse til en fønikisk gud hvis navn opptrer på en steininskripsjon i Nora på Kypros. I henhold til greske mytologiske fortellinger var Pygmalion en konge på Kypros som bestilte en statue av elfenbein da ingen virkelig kvinne levde opp til hans forventninger. Isteden ble han håpløst forelsket i statuen, men denne skjebnen var enda mer utilfredsstillende for ham. Grunnet hans ektefølte skuffelse, sørget Afrodite for at statuen ble levende og elsket ham tilbake. Ovids fortelling om Pygmalion har siden tidlig moderne tid vært et yndet tema i billedkunsten og ble blant annet tittelen på et skuespill av George Bernard Shaw, Pygmalion (1913), siden omgjort til en musikal under tittelen My Fair Lady, om en professor i lingvistikk som blir forelsket i sin egen skapelse, en ung cockneykvinne han lærte opp i dannet engelsk slik at hun kunne gjenfødes til de høyere samfunnslag.
Hos Ovid
På den dagen da Venus' festival var, gjorde Pygmalion sine ofringer på Venus' alter. Der ønsket han i all stillhet at hans elfenbeinsstatue ville bli forvandlet til en virkelig kvinne. Da han kom hjem kysset han sin statue og oppdaget da at dens lepper føltes varme. Han kysset den igjen og berørte hennes bryster og oppdaget at de var varme. Venus hadde bønnhørt hans ønske.
Pygmalion giftet seg med sin forvandlede statue, og sammen fikk de en sønn, Páfos, og fra sønnen er et stedsnavn på Kypros avledet.
I en del versjoner fikk de også en datter, Metharme.
At Ovid nevner Páfos antyder at han hadde kilder fra en mer omstendelig redegjørelse av myten enn den korte notisen av Pygmalion i Pseudo-Apollodorus' Bibliotheke, en hellenistisk mytografi fra 100-tallet e.Kr. Kanskje var Ovids kilde den nå tapte fortellingen til Filostefanos som var parafrasert av Klemens av Alexandria: «Slik at den velkjente Pygmalion av Kypros ble forelsket i en elfenbeinstatue; den var Afrodite og var naken. Mannen fra Kypros ble fengslet av dens velskapte former og omfavnet statuen. Dette er fortalt av Filostefanos.»
Paralleller i greske myter
Fortelling om puste liv i en statue har paralleller i fortellingene om oppfinneren Daidalos som benyttet seg av kvikksølv for å installere en stemme i sine statuer; hos Hefaistos, den gresk gud for smeder og teknologi, som skapte en automata for sitt verksted; av Talos, en kunstig mann gjort av bronse; og i henhold til Hesiod kvinnen Pandora som ble framstilt av leire på befaling av Zevs.
Den moralske anekdoten om Apega, gjenfortalt av historikeren Polybios, er beskrevet som en antatt mekanisk etterlikning av hustruen til tyrannen Nabis av Sparta, men det var egentlig et torturinstrument som knuste sine ofre i omfavnelsen.
Oppdagelsen av Antikythera-mekanismen antyder at slike rykter om levende eller automatiske figurer eller statuer kan ha hatt en viss bakgrunn i samtidens mekaniske teknologi. Øya Rhodos var særlig kjent for sin mekaniske ingeniørkunst og automata. Poeten Pindaros har sagt om Rhodos i hans syvende olympiske ode:
Merk at denne referansen ikke nødvendigvis henviser til automatiske figurer, men like gjerne til så virkelighetstro marmorstatuer som synes å være levende grunnet dens kunstneriske dyktighet. Tropen om en skulptur så levende at det var som om den kunne bevege seg, var en meget vanlig beskrivelse av kunst i antikken som siden ble etterlignet av kunstskribenter etter renessansen.
Liten gaffelgjelledøgnflue
Liten gaffelgjelledøgnflue (Paraleptophlebia werneri) er en døgnflue som tilhører familiegruppen spissgjelledøgnfluer.
Pygmalion (mytologi)
Nytolkning av Pygmalion
Den grunnleggende fortellingen om Pygmalion har i omfattende grad blitt videreformidlet og nytolket i ulike kunstformer gjennom århundrene. Ved en ukjent dato ga senere forfattere som navn til statuen det som tilhørte havnymfen Galatea (gresk Γαλατεία, Galateia, «den melkehvite»). Goethe kalte henne for Elise, basert på variasjoner av fortellingen om Dido/Elissa.
I middelalderen ble Pygmalion holdt fram som et eksempel på idoltilbedingens utsvevelser og farer, antagelig tilskyndet av Klemens av Alexandrias kommentar at Pygmalion hadde gjort en statue av Afrodite selv. På 1700-tallet var det imidlertid blitt en meget innflytelsesrik kjærlighetshistorie, sett slik i Rousseaus musikalske drama basert på fortellingen. Ved 1800-tallet var fortellingen ofte blitt til at det våkne, levendegjorte subjektet avviste Pygmalions kjærlighet hvor de tragiske ligger i at selv om hun er blitt levende, er hun forblitt kald, frigid og utilnærmelig.
Liten gaffelgjelledøgnflue
Voksne (imago)
Kroppen er 5-6 millimeter lang og brunlig på farge. Framvingene er trekantet, ganske lange. Bakvingene er mye mindre, omtrent en tredjedel av framvingene, de er ganske runde i formen. Vingene holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Lengst bak på bakkroppen er det tre lange haletråder (cerci).
Nymfer/larver
Nymfene er mellom 5-6 millimeter lange og har en langstrakt og rund kroppsform. De har tre haletråder som er omtrent like lang som kroppen, haletrådene har korte hår både på ut- og innsiden. De har utvendige trakégjeller på bakkroppen som er trådformet, uten en bladform, nær kroppen. Det første gjelleparet er like stort som de andre. Unge stadier kan forveksles med av unge stadier fra slekten Leptophlebia som også har slike trekégjeller.
Pygmalion (mytologi)
Nytolkning av Pygmalion
En variant av dette temaet kan også bli sett i fortellingen om Pinocchio hvor en dukke formet av tre ble omformet til en virkelig gutt, skjønt i dette tilfellet har dukken menneskelige evner som går forut omformingen slik at det er dukken og ikke dens skaper, treskjæreren Geppetto som opplever mirakelet.
William Shakespeare lar i den siste scenen i Vintereventyret en statue av dronning Hermione bli gjort levende og avslørt som Hermione selv, og således fører stykket til sine forsonende konklusjoner.
Liten gaffelgjelledøgnflue
Nymfer/larver
Den er svært lik purpur gaffelgjelledøgnflue, men kan skilles fra denne på at liten gaffelgjelledøgnflue på undersiden av bakerste lår (femur), har spisse tapper, ikke butte. Kloen på tredje beinpar har tenner som er omtrent trefjerdedeler så lange som selve kloen. Maxillarpalpens (de lengste og øverste «munnføttene») siste (tredje og ytterste) ledd har korte hår.
Pygmalion (mytologi)
Nytolkning av Pygmalion
I George Bernard Shaws skuespill Pygmalion, en moderne variant av myten med et subtilt hentydning til feminisme, er det underklassens blomsterpike Eliza Doolittle som metaforisk blir «brakt til live» av Henry Higgins, professor i lingvistikk og fonetikk, som lærer henne å forfine sin aksent og konversasjon i sosiale situasjoner. Ved at Elisa oppgir sin dialekt ble hun omformet og «gjenfødt» til å kunne virke i de høyere sosiale lag av samfunnet.
Liten gaffelgjelledøgnflue
Levevis
Liten gaffelgjelledøgnflue lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn. Eggene slippes av hunnen ned på vann overflaten. De synker straks til bunnen.
Liten gaffelgjelledøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
Pygmalion (mytologi)
Nytolkning av Pygmalion
Fortellingen har også blitt emne for en rekke kjente malerier, blant annet av Agnolo Bronzino, Jean-Léon Gérôme, Honoré Daumier, Edward Burne-Jones (fire betydelige verker fra 1868–1870, deretter på nytt i større versjoner fra 1875–1878 med tittelen Pygmalion and the Image), Auguste Rodin, Ernest Normand, Paul Delvaux, Francisco Goya, Franz von Stuck, François Boucher, og Thomas Rowlandson. Det har også vært gjort en rekke skulpturer over det samme emne, passende nok da fortellingen henviser til en statue.
Blue Earth County
Blue Earth County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de sørlige delene av staten og grenser mot Nicollet County i nord, Le Sueur County i nordøst, Waseca County i øst, Faribault County i sør, Martin County i sørvest, Watonwan County i vest og mot Brown County i nordvest.
Blue Earth Countys totale areal er 1 984 km² hvorav 35 km² er vann. I 2000 hadde fylket 55 941 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Mankato som også er fylkets største by.
Stiftelsen Organdonasjon
Stiftelsen Organdonasjon ble opprettet i 1997 på bakgrunn av den store mangelen på organer for transplantasjoner.
Japanese chin
Japanese chin (FCI #206) er en liten selskapshund som stammer fra Japan, men som ifølge tradisjonen opprinnelig ble gitt i gave til det keiserlige palass av kongeligheter fra Korea i år 732 e.Kr.
Stiftelsen Organdonasjon
Stiftelsen arbeider for å øke tilgangen på organer for transplantasjoner, for slik å redde menneskeliv. Stiftelsens daglige drift ledes av et informasjonskontor, som består av ca 7 årsverk. Daglig leder for Stiftelsen er Hege Lundin Kuhle.
Japanese chin
Opprinnelse og alder
Japanese chin er også kjent som japansk spaniel og japansk tempelhund, men de fleste kaller den enten japanese eller chin. Tilnavnet japansk tempelhund savner historisk belegg, men kan ha sammenheng med at små asiatiske hunder ofte blir kalt tempelhunder.
Stiftelsen Organdonasjon
Deres formål er å bidra til å bedre tilgangen på organer for transplantasjoner. Dette gjøres ved å informere allmennheten om hva organdonasjon er, og ved å formidle hvor viktig det er at alle tar stilling til organdonasjon mens man lever.
Japanese chin
Opprinnelse og alder
Det er selvsagt umulig i dag å si om den hunden som ble gitt i gave for snart 1 300 år siden kan regnes som rasens progenitor eller ikke. Riktig nok finnes det dokumentasjon (Kojiki, en japansk tekst fra 712, og «Nihon Shoki», en samtidig nedskrivning om Japan) som forteller om hvite hunder som ble gitt i gave fra Korea på denne tiden, men det er mer trolig at den var snakk om en av de hvite koreanske spisshundene (koreansk jindo, miryanghund, pungsanhund). Nedtegnelser viser at det i det påfølgende århundre ble importert mange slike hunder til Japan fra Korea, så populære må de ha blitt. På den tiden var det imidlertid langt større verdi i jakthunder og kamphunder enn i små kosehunder, og med tanke på Japans historiske interne stridigheter og samuraikultur, forsterker dette inntrykket om at det var større hunder som kom dit fra Korea. Det finnes dessuten ingen dokumentasjon som kan støtte at det i Korea fantes små chin-lignende hunder.
Stiftelsen Organdonasjon
Stiftelsen Organdonasjon er pådrivere mot helsevesen og myndigheter for å sikre at nødvendige ressurser stilles til disposisjon for å redde liv.
Japanese chin
Opprinnelse og alder
Mange mener at chin egentlig nedstammer fra kinesiske hunder, og kanskje har en felles stamfar med blant annet pekingeser. Rent anatomisk virker dette mer sannsynlig, fordi man vet hvordan pekingeseren ser ut. Denne lille hundens popularitet forstår man imidlertid godt på det japanske ordtaket: «I Japan finnes Inu (inu betyr hund) og Chin.»
Stiftelsen Organdonasjon
De står også bak Donorkortet som kan lastes ned som applikasjon til smarttelefoner eller som er å finne i brosjyren «Organdonasjon - Redder liv!» på apotek, legekontor, blodbanker med flere.
Høsten 2008 lanserte de en undervisningskampanje, En gave for livet – historier om organdonasjon rettet mot videregående skoler i Norge. Bakgrunnen for dette skoleprosjektet var å få større oppmerksomhet om organdonasjon blant ungdom.
Japanese chin
Opprinnelse og alder
Oppdrett av rasen i Norge startet først på 1970-tallet, men noen hevder at chin kom hit lenge før den tid. Den skal ha blitt bragt med hjem som gaver, blant annet av norske hvalfangere. Året 1912 er nevnt, men dette har ikke latt seg bekrefte.
Utseende, anatomi og fysikk
Chin minner om en litt langbeint og slank pekingeser. Den har trippende bevegelser. Kroppen er nærmest kvadratisk og hodet relativt stort og rundt med bred, hvelvet skalle. Snutepartiet er butt og de hengende ørene små og v-formede. Øynene store og vidstilte, og skal være mørke. Halen er høyt ansatt og bæres i en buet framover rygglinjen.
Stiftelsen Organdonasjon
I 2011 vant Stiftelsen Organdonasjon bronse i Gulltaggen Awards i kategorien «Beste kampanje/samfunnsinformasjon» for sin jobb for å få nordmenn til å «Si ja til organdonasjon!».
Japanese chin
Utseende, anatomi og fysikk
Pelsen er rett og lang, silkeaktig. Ører, hals, bein og hale har rikelig med behåring. Fargen er hvit med sorte eller røde tegninger, som skal være symmetriske rundt øynene, på ørene og på kroppen forøvrig. Det er spesielt ønskelig at den har et hvitt bles fra snuten til oversiden av hodet.
Hannene er gjennomsnittlig noe større enn tispene. Skulderhøyden ligger normalt på ca. 20–27 cm.
Stiftelsen Organdonasjon
Stiftelsen ble i 2015 tildelt Wenche Foss' ærespris sammen med Ane Dahl Torp.
Japanese chin
Bruksområde
Chin er først og fremst en fornem og meget spesiell familiehund og utstillingshund, selv om den også godt kan brukes til en rekke former for hundesport.
Stiftelsen Organdonasjon
Pasientorganisasjoner
Bak stiftelsen står 6 pasientorganisasjoner:
Japanese chin
Lynne og væremåte
Chin er liten, men tøff og modig, livlig og selskapelig, og meget lojal mot sine egne. Den skjeller sjelden, men er ofte litt mistenksom overfor fremmede. Rasen regnes som meget renslig av seg. Daglig mosjon bør påregnes om hunden skal trives.
Annet
Pelsen krever daglig vedlikehold om hunden ferdes mye utendørs. Ører og øyne må kontrollerers ofte. Rasen er kjent for å tåle varme dårlig. Det er kjent at noen individer dør i relativt ung alder for en såvidt liten hund. Hjertefeil har vært nevnt, men dette har ikke latt seg bekrefte. Såkalt hypoglycemia (lavt blodsukker) er også kjent.
Palmitinho
Palmitinho er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
NSB type 63
NSB type 63, også kjent som «stortysker», var en damplokomotivtype hos NSB produsert mellom 1942 og 1944 hos forskjellige tyske produsenter som Schichau, Deutsche Waffen und Munitionsfabriken, Borsig, Krauss-Maffei, Wiener Lokfabrik, Henschel og Schwartzkopf. Type 63 ble bygget som BR 52 Kriegslok ved Deutsche Reichsbahn, som en forenklet utgave av BR 50. Den hadde langt færre deler enn type 50 og mindre edelmetaller. Maskinene kom til Norge under andre verdenskrig hvor de ble tatt i bruk av NSB og formelt overdratt NSB fra Direktoratet for fiendtlig eiendom i 1950. BR 52 var verdens mest produserte damplokomotivtype med over 6700 maskiner. I Vest-Tyskland ble typen utrangert allerede i 1962, men brukbare kjeler ble overført til BR 50. I Kroatia var de siste lokomotivene av BR 52 i drift så sent som i 2016.
Lokomotivtypen ble for det meste brukt i tunge godstog både i Tyskland og i Norge på de fleste av de banene som tålte lok med 15 tonn aksellast. I Norge var lokomotivene i bruk på Nordlandsbanen (1943-1970), på Meråkerbanen (1943-1961), på Dovrebanen (1943-1965), på Hovedbanen (1945-1953), på Rørosbanen (1964–1970), på Raumabanen (1943-1964), på Gjøvikbanen (1945-1963), på Bergensbanen (1949–1963) og på Sørlandsbanen (i ordinære tog 1944-1949, men tre lokomotiver stod i reserve til 1963 og ett til 1970). Sammenlignet med type 49, Dovregubben, hadde type 63 en enklere konstruksjon og var derfor mer driftssikker. Disse lokomotivene ble fortrinnsvis brukt i godstog hos NSB, men gikk tidvis også rutemessig i tyngre persontog på blant annet Nordlandsbanen og en kort periode på de uelektrifiserte delene av Sørlandsbanen mellom Neslandsvatn og Kristiansand. På Bergensbanen gikk lokene ikke lenger vest enn til Ål. Svingskivene var der for korte, og 63 trakk ikke mer enn type 31b. For høyfjellstrekningen Ål-Voss ble godstogene i damptiden framført med de ombygde malmtogslokomotivene type 39 som var jevngod med type 63 i ytelse og trekkraft.
Seks lokomotiver fikk oljefyring i 1957, 1961 og 1962, nr. 1101, 2293, 2570, 2572, 5113 og 5857. Fram til 1970 stod mange stortyskere hensatt på Støren stasjon som beredskapslokomotiv. De fleste lokene av type 63 ble tatt ut av bruk i løpet av 1960-årene dels som følge av NSBs anskaffelse av diesellokomotivene type Di 3 og elektrifisering av Bergensbanen (fullført 1964) og Dovrebanen (fullført 1970). Selv om flere av lokene formelt ble utrangert først i 1970, var bruken av disse lokene svært sparsom de siste par årene.
Landesparlament
Landesparlament er et samlebegrep for parlamentene til delstatene i Tyskland. I Tysklands forfatning Grundgesetz (Art. 28, 54) blir delstatsparlamentene generelt omtalt som Volksvertretungen der Länder (delstatenes folkeforsamlinger).
Delstatsparlamentene kalles landdag (tysk:Landtag) i alle delstatene utenom Hamburgs borgerskap, Abgeordnetenhaus von Berlin og Bremens borgerskap. Landdagenes sammensetning blir avgjort gjennom valg og valgperioden varierer mellom fire og fem år. De folkevalgte blir betegnet som medlemmer (Mitglied) av landdagen (MdL), henholdsvis av Abgeortnetenhaus (MdA) og Bürgerschaft i Bremen (MdBB) eller Hamburg (MdHB). Hovedoppgavene til delstatsparlamentet er å kontrollere delstatsregjeringen og å vedta delstatens lover og budsjett.
Staci Keanan
Staci Keanan (født Anastasia Sagórski 6. juni 1975 i Devon i Pennsylvania) er en amerikansk skuespiller. Hun hadde hovedrollen i tv-programmet My Two Dads (1987–1990) og Steg for steg (1991–1998)
Navnet Staci er fra den amerikanske uttalelsen fra hennes russiske fornavn, Anastasia. Keanan spilte Nicole Bradford i TV-serien My Two Dads fra 1987 til 1990, og deretter en feministisk tenåringsjente, Dana Foster, i TV-serien Step by Step fra 1991 til 1998. Før hun viste seg på Step by Step, viste hun seg den lille serien ABC sitcom Going Places.
Keanan har også opptredd i flere flimer, som filmen Stolen Poem (2004), Nowhere (1997) (som Stacy Keenan) og Ski Hard (1995). Hun hadde også en av hovedrollene i Hidden Secrets som Rachel Wilson i 2006. Keanan opptrådte også i Holyman Undercover i 2008.
Trophy Hunter 2003: Legendary Hunting
Trophy Hunter 2003: Legendary Hunting er et videospill som kom ut 16. desember 2003 i Nord-Amerika. Spillet går ut på at man skal jakte på ni forskjellige dyr.
University of Oregon
University of Oregon  er et delstatseid universitet i Eugene i delstaten Oregon, USA. Det ble opprettet i 1872.
Skolene og fakultetene ved UO er blant annet:
Ved universitetet var det 20 348 studenter og 1 129 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 5 838 for studenter folkeregistrert i Oregon. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.
University of Oregon Libraries (Knight Library m.fl.) har færre enn to millioner boktitler, men bibliotekalliansen Orbis-Cascade Alliance som omfatter akademiske lærestedsbiblioteker i Oregon og Washington, kan søkes via en sentral database og har 20 millioner boktitler.
Deltagjengen ble filmet på universitetet og i det nærliggende området.
Skolens tidligere studenter inkluderer milliardær Phil Knight og forfatter Ken Kesey. Tidligere norske studenter inkluderer Knut Kvalheim, Arne Kvalheim, Kristin Skogen Lund, og Vår Staude.
Panambi
Panambi er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Kamilla Gamme Svello
Kamilla Gamme Svello (født 1. mars 1969 i Hamar som Kamilla Gamme) er en norsk stuper. Hun er den stuper i Norge med best plassering i OL. Hun ble nr. 7 i 10 m-finalen i Seoul i 1988 etter en 11.-plass i kvalifiseringsrunden.
Etter gymnas på Hamar, Universitet i Austin i Texas i USA og studier i Trondheim, bor hun nå på Hamar med mann og barn.
Kamilla Gamme ble tidligere trent av Jon Grunde Vegard.
Willi Bredel
Willi Bredel (født 2. mai 1901 i Hamburg, død 27. oktober 1964 i Berlin) var en tysk forfatter og president for Akademie der Künste. Han var en pioner innen sosialistisk-realistisk litteratur.
Like etter at nazistene tok makten i 1933 ble Bredel fengslet ved KZ Fuhlsbüttel, en konsentrasjonsleir. Etter å ha flyktet fra det nasjonalsosialistiske Tyskland til Tsjekkoslovakia og Moskva, publiserte ham Die Prüfung (1934), en roman som beskrev nazi-konsentrasjonsleiren og som ble oversatt til flere språk.
Bredel deltok i den spanske borgerkrigen som en del av Thälmann-bataljonen, og i den andre verdenskrig hvor han kjempet på Sovjetunionens side. Under krigen ble han medlem i Nationalkomitee Freies Deutschland. Etter krigen bodde han i Den tyske demokratiske republikk, og døde i Berlin.
Languriidae
Languriidae er en familie av biller som ser ut til å være kjent fra alle verdensdeler. De fleste artene lever i tropene. De typisk utseende languriidene er lange, smale og flate, men det finnes også noen undergrupper som er kortere og bredere og ligner sterkt på visse fuktbiller (Cryptophagidae). Languriidenes larver utvikler seg gjerne inne i stenglene på ulike slags urter, og den lange og smale kroppsformen kan være en tilpasning til dette miljøet. Én art er kjent fra Sverige og Finland, men ikke fra Norge.
Utseende
Små til middelsstore (1,5 – 10 mm) biller, noe flate, ovale til lange og smale. Underfamilien Toramiinae er små og ganske kort ovale, og ligner sterkt på fuktbiller (Cryptophagidae). Xenoscelinae og særlig Languriinae er lange og smale biller, mer eller mindre parallellsidige. På farge er de ofte svarte med røde flekker eller tegninger, oversiden er oftest blank og ikke påfallende hårete. Hodet er nesten like bredt som brystskjoldet, med små, runde, utstående fasettøyne. Antennene er omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen, 11-leddete og ender i en tre til fem-leddet kølle. Brystskjoldet er mer eller mindre firkantet sett ovenfra, omtrent så langt som bredt, og tydelig punktert. Dekkvingene er lange og smale, parallellsidige og blanke, med tydelige punktrekker. Beina er temmelig lange, føttene er fem-leddete, og et eller flere av fotleddene er gjerne tolappede. Zavaljus brunneus, som forekommer i Norden, er en liten, rødbrun art som ligner en slank fuktbille.
Systematisk inndeling
Underfamiliene som her er plassert i Languriidae blir ofte plassert i Erotylidae.
Eksterne lenker
Languria mozandi (nordamerikansk art), fra bugguide.net:. Languriomorpha lewisi (fra Atlas of the family Languriidae of Russia):
Celine Helgemo
Celine Solemsløkk Helgemo (født 31. august 1995 i Gjølme i Orkdal) er en norsk sanger. Hun vant MGP Junior Nordic i Oslo Spektrum i 2007 med sangen «Bæstevænna», etter å ha vunnet Melodi Grand Prix junior 2007.
Helgemo er en av Norges aller mest populære barnestjerner og mestselgende artister. Hun hadde fem sommerturnéer på rad etter at hun, som 11-åring, vant Melodi Grand Prix Junior med låta Bæstevænna i juni 2007. Låten handlet om bestevennen hennes, Astrid Smeplass. Albumet Bæstevænna kom 19. november og solgte til gull på en uke.
Helgemos andre album, Jul på Røros, ble gitt ut 17. november 2008.
Helgemo og Malin Reitan hadde i 2008 juleturné med fire konserter i Trøndelag i tillegg til fem i Olavshallens store sal. Turnéen ble gjentatt i 2009, denne gang med tre konserter i Olavshallen i tillegg til en i Kristiansund, og i 2010.
Den 9. oktober 2009 deltok hun og vant i Beat for beat på NRK1. Hun er danseinstruktør og aktiv i MOT.
Andre album hun medvirker på: MPG jr. 07, MGP Nordic 07, Hits for Kids 18, Lego hits 08, Batteris debutplate.
Høsten 2015 var hun deltaker i Stjernekamp.
Hardcore techno
Hardcore techno eller hardcore elektronika er en musikksjanger som kommer fra New beat fra sent på 1980-tallet. Hardcore er en veldig «hard» sjanger som kommer fra Nederland (Rotterdam), Tyskland (Frankfurt), Belgia. Kjennetegn på musikken er raske og lange basstakter, hissige melodier og ofte veldig harde rytmer. Stilen kjennetegnes ved veldig høy rytme, som regel 160-180 BPM (beats per minute, dvs. slag per minutt).
Nugguren
Nugguren er en innsjø i Kongsvinger kommune i Innlandet. Den er den siste innsjøen i Skasvassdraget og vannet renner ut i Glåma via Noret. Men sjøen ligger så å si på samme nivå som Glåma, og strømretningen i Noret vil derfor snu ved flomgang i Glåma. Da avsettes det store mengder silt og leire ved Nuggurens nordende ved flomgang, og området klassifiseres derfor som naturtypen elvedelta. Mye av arealet er betegnet som rik kortskuddstrand, en sterkt truet vegetasjonstype. Dette tilsier at lokaliteten har nasjonal verdi.
Ferdsel med motorfartøyer er tillatt med motor mindre enn 10 hk.
Bygda
Bygda er et sund (uriktig omtalt som fjord) som går i nærmest nord-syd retning mellom øyene Rolla i vest og Andørja i øst, beliggende i Ibestad kommune i Troms.
Sundet er 11 kilometer langt og går fra Vågsfjorden i nord til Astafjorden i syd. Den nordligste halvdelen har en bredde på omkring 4 km, mens den sydlige snevres inn fra 3 til 1,5 km på det smaleste ved den sydlige munningen, hvor sundet krysses av Ibestadtunnelen, også omtalt som Bygdeforbindelsen.
Alamin Abdeletif
Alamin Abdeletif (født 1942 i Asmara, Eritrea) er en eritreisk musiker.
Oversikt
Født i Asmara (Abshawel), begynte Abdeletif å synge på seremonier og feiringer. Senere sluttet han seg til MTA (Mahber Teather Asmara) en teatergruppe. På 70-tallet ble Abdeletif tvunget til å forlate sitt hjemland og dro til Saudi-Arabia, på grunn av politisk uro i Etiopia. Han tilbragte mange år i eksil og sang tradisjonelle og originale Tigre-sanger.
Pantano Grande
Pantano Grande er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Sangria
Sangria (av spansk sangre, som betyr blod) er en type alkoholholdig drikk som oppsto i Spania og Portugal.
Sangria er en blanding av vin, vanligvis rødvin, og frukt, og gjerne et søtningsmiddel. Den kan også lages med basis i både hvitvin, rosévin og musserende vin (typisk cava). Dersom drikken lages av hvitvin kalles den gjerne hvit sangria. Eventuelle andre ingredienser kan også høre med. Det fins mange forskjellige typer og oppskrifter. Sangria blir vanligvis servert om sommeren som en kald drikk, som oftest med isbiter i. I Sør-Spania kalles drikken gjerne tinto de verano, som betyr «sommer-rød(vin)».
Jim Kerr
James «Jim» Kerr (født 9. juli 1959 i Toryglen i Glasgow) er en skotsk musiker, sanger og låtskriver.
Prestesteinsvatnet
Prestesteinsvatnet er en innsjø i Luster kommune i Vestland og Lom kommune i Innlandet. Den er regulert som magasin for Herva og Skagen kraftverk. Prestesteinhytta ligger ved vannet, oppsynshytte fra den gangen telefonlinja mellom Bergen og Trondheim gikk forbi vannet.
Jim Kerr
Kerr er best kjent for sitt arbeid med bandet Simple Minds som hadde fem album på førsteplass på UK Albums Chart og en singel øverst på UK Singles Chart i Storbritannia. Den 17. mai 2010 ga han ut sitt første soloalbum Lostboy! AKA Jim Kerr.
Paraí
Paraí er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Tiksotropi
Tiksotropi er en fysikalsk egenskap hos en væske. Dersom en tiksotropisk væske står stille en kortere eller lengre periode får den fast, geléaktig konsistens. Ved bevegelse eller omrøring blir den mer flytende, og tiksotropien brytes.
Tiksotropiske væsker er ikke-newtonske væsker. Det er en samlebetegnelse for væsker hvor viskositeten avhenger av kraft påført væsken. Det er i motsetning til newtonske væsker, som vann, hvor viskositeten avhenger av trykk og temperatur.
Ofte brukt om kjemiske væsker, f.eks. en maling. Kvikksand og kvikkleire er også eksempel på tiksotropisk materiale. Ketchup og honning er også tiksotropiske væsker.
I tillegg er det ofte brukt i forbindelse med oljeutvinning. Boreslammet, eller "muden", må være tiksotropisk. Dette fordi at trykket må opprettholdes i brønnen når f.eks utstyr på borestrengen skal skiftes. Muden blir til gelèstanden nevnt ovenfor når den står stille, noe som forhindrer at formasjonene raser inn i brønnen.
Deogyu-san nasjonalpark
Deogyu-san nasjonalpark (hangul: 덕유산국립공원) er en nasjonalpark i Sør-Korea, som ligger i provinsene Nord-Jeolla og Sør-Gyeongsang. Den ble opprettet 1. februar 1975 som landets 10. nasjonalpark. Parken omfatter områder innenfor fylkesgrensene til Muju, Jangsu, Geochang og Hamyang. Parken ligger i utkanten av fjellkjeden Baekdudaegan; i øst ligger Gaya-san, i vest Naejang-san, i sør Jiri-san og i nord Gyeryong-san og Songni-san. Deogyu-san er kilden til elvene Geum som renner mot nord, og Nakdong som renner mot vest. I parken finner en landets fjerde høyeste fjelltopp, Deogyu-san (1614 moh).
I parken finnes 1067 ulike plantearter, noe som har gitt arken kallenavnet «The Heaven of Wild Flowers». I tillegg finnes 32 arter pattedyr, 130 fuglearter, 9 amfibiearter, 13 reptilarter, 28 fiskearter og 1337 ulike arter med insekter. Blant parkens truede dyrearter er eurasisk flygeekorn, oter og to mårarter.
Govdajávri
Govdajávri er en innsjø i Storfjord kommune i Troms og Finnmark. Den er regulert som magasin for Lavka kraftverk. Govdajávris naturlige utløp er til Breidalselva og Signaldalen, men ved utbyggingen av Skibotn kraftverk ble vannføringen overført dit via en tunnel til Lavkavaggi.
Den store hvite flokk å se
«Den store hvite flokk å se» er en dansk salme skrevet av Hans Adolph Brorson. Den ble utgitt posthumt etter hans død i 1764. Melodien er en norsk folketone fra Heddal (1600) i Telemark. Den ble senere arrangert av Edvard Grieg (1907).
Salmen er oversatt til flere språk, blant annet engelsk og tysk.
Purpur gaffelgjelledøgnflue
Purpur gaffelgjelledøgnflue (Paraleptophlebia cincta) er en døgnflue som tilhører familiegruppen spissgjelledøgnfluer.
Voksne (imago)
Kroppen er 7–8 millimeter lang og brunlig på farge. Framvingene er trekantet, ganske lange. Bakvingene er mye mindre, omtrent en tredjedel av framvingene, de er ganske runde i formen. Vingene holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Lengst bak på bakkroppen er det tre lange haletråder (cerci).
Nymfer/larver
Nymfene er mellom 7–8 millimeter lange og har en langstrakt og rund kroppsform. De har tre haletråder som er omtrent like lang som kroppen, haletrådene har korte hår både på ut- og innsiden. De har utvendige trakégjeller på bakkroppen som er trådformet, uten en bladform, nær kroppen. Det første gjelleparet er like stort som de andre. Unge stadier kan forveksles med av unge stadier fra slekten Leptophlebia som også har slike trekégjeller.
Den er svært lik liten gaffelgjelledøgnflue, men kan skilles fra denne på at østlig gaffelgjelledøgnflue på undersiden av bakerste lår (femur), har avsmalnende, tvert avskårne tapper, ikke spisse. Kloen på tredje beinpar har tenner som er bare er omtrent halvparten så lange som selve kloen. Maxillarpalpens (de lengste og øverste «munnføttene») siste (tredje og ytterste) ledd har fine, men ganske lange hår.
Levevis
Liten gaffelgjelledøgnflue lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn. Eggene slippes av hunnen ned på vann overflaten. De synker straks til bunnen.
Liten gaffelgjelledøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
Bjørkelauvmåler
Bjørkelauvmåler (Cyclophora albipunctata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne bleke arten er vanlig i Sør-Norge og forekommer også i Finnmark.
Utseende
En liten til middelsstor (vingespenn 20 – 25 mm), slank, lyst gråspraglete måler, vingene noen ganger med et rosa skjær. Begge vingepar har en hvit flekk nær midten, denne er kantet innerst med svart og så med rødbrunt på forvingen, gråsvart på bakvingen. Fra disse flekkene går det ofte ut diffuse tverrbånd, disse er rødbrune på forvingen og mørkgrå på bakvingen. Begge vingepar har tre tverr-rader av små, svarte flekker, den ytterste følger vingenes ytterkant. Larven er naken, lang og slank, grønn eller brun, ofte med mørkbrune tegninger.
Levevis
Larvene lever på bjørk (Betula spp.). De voksne målerne flyr i mai – juni.
Utbredelse
Arten finnes i Europa, unntatt lengst i sørøst, og i det nordlige Asia. I Norge forekommer den over hele landet.
Malmøya
Malmøya er en drøyt 600 dekar stor øy som ligger i Bunnefjorden (øst i Oslofjorden), cirka 4 km sør for Oslo sentrum og rett vest av Ulvøya i Oslo kommune.
Veier og virksomheter
Fast veiforbindelse kom i 1966 med bro over Malmøysundet fra Ormøya, som igjen er forbundet med fastlandet. Tidligere var det ferge over sundet. På denne tiden forelå det planer om å utvide Oslo havn på nord- og vestsiden av Malmøya, og broen er derfor dimensjonert vesentlig kraftigere enn veiene på begge sider. Malmøya har private veier, eid og vedlikeholdt av Malmøya Veilag. Veiene er svært smale, og parkering er stort sett forbudt på hele øya. Man kommer til Malmøya med Buss 85 fra Jernbanetorget.
Oslo kommune driver campingplassen Solvik, reservert for fysisk handicappede, på øyas sørvestside, ved sundet mot Malmøykalven. Det er dagligvarebutikk ved Malmøysundet. Annen næringsvirksomhet er to marinaer. Ormsund Roklub og Bundefjorden Seilforening har lokaler på sydøstsiden av øya. Skinnerbukta på øyas vestside er en yndet ankringsplass, stille og vestvendt, med en offentlig badeplass på sørsiden.
Naturfredning
Den 2. november 1979 ble det på og ved Malmøya fredet sju atskilte områder som naturminner og dyrefredningsområde. Hensikten var i første rekke å beskytte geologiske forekomster, kalkfuruskog og fugleliv, da øya har stor verdi som raste-, beite- og hekkeområde for sjøfugler. Fire av områdene ble senere samlet til ett og fredet som naturreservat den 27.6.2008.
Fra da er følgende områder fredet:
Geologi
Malmøya og de andre øyene i Oslofjorden tilhører Oslofeltet med avsetningsbergarter fra kambrosilurtiden. I tillegg finnes det vulkanske lavaer og intrusiver fra permtiden. I de sedimentære bergartene finnes fossiler av armfotinger, trilobitter, koraller, blekkspruter og graptolitter.
I permtiden presset vulkansk lava seg opp gjennom de eldre bergartene i jordskorpa. Rombeporfyr og basalt er smeltemasser som har strømmet ut på overflaten, mens granitt er smeltemasse som størknet lenger nede i jordskorpa. Striper i overflaten på svaberg er orientert nordvest-sydøst og er dannet av isens bevegelser i slutten av siste istid for noe mer enn 10 000 år siden.
Fylkesvei 13 (Rogaland)
Fylkesvei 13 i Rogaland bestod av to strekninger som før regionsreformen av riksveinettet 1. januar 2010 var del av riksvei 13.
Den opprinnelige Fv13 ble samtidig flyttet til fylkesvei 12.
I 2019 ble strekningen Tau – Stavanger med ferjen omnummerert til fylkesvei 4656, og strekningen Nibå – Berge til fylkesvei 4630.
Grunnkretser i Risør kommune
Grunnkretser i Risør kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Risør kommune, Aust-Agder, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Laila Freivalds
Laila Freivalds (født 22. juni 1942 i Riga i Latvia) er en svensk jurist og sosialdemokratisk politiker. Hun ble jur.kand. ved Uppsala universitet i 1970, forbrukerombud 1983–1988, og var justisminister 1988–1991 og igjen 1994–2000. Hun hadde egentlig trukket seg som politiker, men takket ja til stillingen som utenriksminister etter drapet på Anna Lindh i 2003.
Freivalds ble født i Riga, men på slutten av annen verdenskrig flyktet familien hennes fra landet, da det ble okkupert av Stalin. De havnet først i tysk flyktningleir, og i 1947 kom hun med sin mor og søsken til Landskrona i Sverige.
Freivalds gikk 21. mars 2006 av fra stillingen som utenriksminister, etter en tids kritikk rundt håndteringen av tsunamikatastrofen og senere massiv kritikk da Sverigedemokraternas websider ble stengt etter å ha offentliggjort Muhammed-karikaturene. Jan Eliasson erstattet Freivalds som utenriksminister.
Buntgjelledøgnflue
Buntgjelledøgnflue (Habrophlebia lauta) er en døgnflue som tilhører familiegruppen spissgjelledøgnfluer. Den er kun funnet i Lakselv i Finnmark.
Voksne (imago)
Kroppen er ca. 10 millimeter lang og brunlig på farge. Framvingene er trekantet, ganske lange. Bakvingene er mye mindre, omtrent en tredjedel av framvingene, de er ganske runde i formen. Vingene holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Lengst bak på bakkroppen er det tre lange haletråder (cerci).
Nymfer/larver
Nymfene er ca. 10 millimeter lange og har en langstrakt og rund kroppsform. De har tre haletråder som er omtrent like lang som kroppen, haletrådene har korte hår både på ut- og innsiden. De har utvendige trakégjeller på bakkroppen som er fliket (mange greiner), uten en bladform, nær kroppen. Herav kommer det norske navnet, buntgjelledøgnflue.
Levevis
Buntgjelledøgnflue lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn. Eggene slippes av hunnen ned på vann overflaten. De synker straks til bunnen.
Buntgjelledøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
Federazione Sammarinese Giuoco Calcio
FSGC arrangerer blant annet Campionato Sammarinese di Calcio (landets øverste divisjon) og Coppa Titano (det nasjonale cupmesterskapet). Nåværende fotballpresident er Giorgio Crescentini.
Sodor og Man bispedømme
Sodor og Man bispedømme er et bispedømme i Den engelske kirke, og var opprinnelig langt større enn dagens område som i dag dekker kun øya Man i Irskesjøen og dens nærliggende øyer. Nåværende biskop er Robert Paterson som ble innviet den 14. juni 2008 i Katedralen i Peel.
Tidlig historie
Det har vært biskoper på Man fra kristendommens innføring på øya, noe som er klart fra det lille som er kjent om den tidlige keltiske kirken. Folk på Man ble antagelig gradvis konvertert til kristendom en gang på 500-tallet eller 600-tallet. Det finnes kun indirekte bevis for antagelsen da det var ingen samtidige nedtegnelser om kirkens aktiviteter på Man i tiden før 1134. Lokalt folkeminne og stedsnavn tyder på at det var irske misjonærer som sto for innføringen av den nye religionen. Sankt Maughold betraktes som Mans skytshelgen, og som i henhold til tradisjonen ble omvendt av selveste sankt Patrick av Irland.
Det norske bispedømmet Sodor ble grunnlagt i 1154 og dekket da Hebridene og de andre øyene langs vestkysten av Skottland. Det opprinnelige norrøne navnet var Suðreyjar (Sudreys = Sørøyene) i motsetningen til Norðreyjar, de nordlige øyene, som var Orknøyene og Shetland. Sodor er således avledet fra diocesus Sodorensis, den latinske skrivemåten til bispedømmet Suðreyjar (bokstaven ð er uttalt th som i father). Bispedømmet Sodor og Man var et underbispedømme av Trondheim, det katolske Nidaros erkebispedømme som ble opprettet i 1154. Nidaros dekket et enormt område: Norge, Island, Grønland, Færøyene, Orknøyene, Shetland og Sørøyene som omfattet Hebridene, Mull, Islay, Kintyre og hvor Man var det sted som lå desidert lengst sør.
Krønike skrevet på Man
En av de aller første biskopene som vi kjenner til blir nevnt som Roolwer (ca. 1079). Det er mulig det er en forvansking av Radulf, en senere middelalderform av Rolv. Navnet Radulf blir også nevnt i Krøniken om kongene av Mann og Øyene (latin Chronica Regum Manniæ et Insularum), en viktig kilde til Mans historie og Sodor og Man bispedømme. Krøniken ble satt sammen av munken ved klosteret Rushen Abbey på Man. Krønikens tidsrom dekker fra 1016 og fram til 1257, skjønt senere munker har føyd nyere hendelser inn i manuskriptet som fører fram til 1316.
Andre biskoper av norrøn eller norsk opprinnelse synes å være en Reginald eller Ragnvald fra Norge på slutten av 1100-tallet, og tilsvarende kan også en Christian Orcadensis (fra Orknøyene) ha vært. Deretter var det en rekke biskoper med opprinnelse fra Galloway i den tid da Man var underlagt Skottland før de overveiende grad var engelske. En av de merkeligste biskopene som det hviler mange sagn om og samtid er beheftet med stor usikkerhet om er en viss Wimund: han ble en sjøfarende krigsherre og pirat på slutten av 1130- og begynnelsen av 1140-tallet med Man som base. Hans historie har blitt videreført fra 1100-tallets engelske historiker William av Newburgh i hans Historia rerum anglicarum, Bok I, kapittel 24, med tittelen Om biskop Wimund, hans liv hvordan han sluttet som biskop og hvordan hans syn ble fjernet.
Norge kontrollerte alle de ytre øyene som norsk skattland fram til 1266 da de ble avgitt til Skottland i henhold Perthtraktaten. Mull, Islay, og Kintyre hadde allerede blitt avstått til Skottland i 1156. Man ble avsondret fra de skotske øyene og i striden mellom Skottland og England kom Man inn under den engelske konge i 1334. De ble deretter holdt av de føydale herrene av Man (familien Stanley, jarlene av Derby, fra 1406 og fram til 1736, og av hertugene av Atholl fra 1736) inntil Man ble kjøpt av den britiske krone i 1765.
I 1387, grunnet striden mellom Skottland og England, ble bispedømmet Sodor og Man delt i to. Man ble etterlatt alene, men av tradisjonelle grunner fortsatte å kalle seg Sodor og Man. I Skottland fortsatte Sodor eller Øyene (Isles) som ett av Skottlands 13 bispedømmer i middelalderen. Dets sete ble først lagt til Snizort (= Skye) og deretter til Iona. Også Sodor/Øyene var underlagt Nidaros erkebispedømme, men fra 1472 ble bispedømmet i St. Andrews opphøyd til erkebispedømme, og Sodor/Øyene kom da også geistlig under skotsk kontroll.
Reformasjonen
Retten til å utpeke biskoper av Sodor og Man tilhørte herrene av Man, og ble senere utøvd av hertugene av Atholl etter 1765 inntil det ble overgitt til den britiske krone i 1828. Man ble underlagt kongedømmet England eller Storbritannia, men er en kronbesittelse. Som med den øvrige kirken i England forlot bispedømmet den romersk-katolske kirke under den engelske reformasjonen under kong Henrik VIII av England. Biskop Thomas Stanley i Sodor og Man var ikke en tilhenger av reformene, særlig ikke at hans bispedømme ble lokalisert om fra å være underlagt Canterbury erkebispedømme til å bli underlagt York erkebispedømme. Han ble også fratatt sitt embete av Henrik VIII, men den katolske dronning Maria I av England gjeninnsatte Stanley som biskop. Under dronning Elisabeth I av England ble klokken igjen skrudd tilbake til protestantisme.