cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tomás Podstawski
Tomás Martins Podstawski (født 30. januar 1995) er en portugisisk fotballspiller som fra 31. desember 2021 er klubbløs.
Han representerte Portugal under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i kvartfinalen med det portugisiske U23-landslaget.
Reshika Udugampola
Reshika Udugampola (født 13. november 1993) er en srilankisk svømmer som spesialiserer seg i fristil. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter fri.
Tom-Steinar Hanssen
Tom-Steinar Hanssen er en norsk musiker og låtskriver. Han har blant annet skrevet låten «On My Own» som vant Melodi Grand Prix 2001. Sangen ble framført av Haldor Lægreid og endte sist i Eurovision Song Contest 2001.
Hanssen har hatt et tett musikalsk samarbeid med Ole Henrik Antonsen, og sammen har de produsert en rekke singler og album for norske artister som Maria Arredondo og Jan Werner Danielsen.
Funny Girl (sang)
«Funny Girl» er en sang fra filmmusikalen Funny Girl fra 1968. Filmen er basert på musikalen Funny Girl, men «Funny Girl» var en av de nye sangene som Jule Styne og Bob Merrill skrev utelukkende for filmen. De ble nominert til Oscar for beste sang for denne låten under den 41. Oscar-utdelingen.
I filmen blir låten sunget av Fanny Brice (spilt av Barbra Streisand) når ektemannen Nicky Arnstein (spilt av Omar Sharif) blir fengslet for underslag. Låten erstattet «The Music That Makes Me Dance», som ble fremført i sceneversjonen. Sangen handler om ulempen med å være morsom.
Coverversjoner
Sangeren Idina Menzel fremførte låten i første sesong av komedieserien Glee. I episoden «Theatricality» synger Shelby (Menzel) låten til korgruppen Vocal Adrenaline for å oppfordre dem til å bli mer teatralske. Seriens hovedfigur Rachel Berry (Lea Michele) spionerer på dem, og i løpet av sangen gjenkjenner hun morens stemme. Etter sangnummeret går Rachel til Shelby for å fortelle henne at hun er hennes datter. Menzel fremførte også låten i en mashup med «Don't Rain on My Parade» under konsertturneen Barefoot at the Symphony Tour i 2010 og 2011.
Diana Ross & The Supremes sang låten på musikkalbumet Diana Ross & the Supremes Sing and Perform "Funny Girl", utgitt i 1968.
Hassan Rouhani
Ḥasan Rowḥāni (farsi: ; født 12. november 1948 i Sorkheh, Semnan, Iran, født Ḥasan Ferīdūn, også skrevet Hassan Rouhani med variasjoner, er en iransk mujtahid, advokat, akademiker og politiker for De kjempende presters assosiasjon, og tidligere for Det islamske republikkpartiet, som fra 14. juni 2013 til 3. august 2021 var president i Iran.
Rowḥāni har vært medlem av Ekspertenes forsamling siden 1999, av Den islamske republikken Irans Fremskyndelsesråd siden 1991, av Det øverste nasjonale sikkerhetsråd siden 1989 og leder for Senteret for strategisk forskning siden 1992.
Rowḥāni var også viseformann for den fjerde og femte terminen til Irans parlament og var Det øverste nasjonale sikkerhetsråds sekretær fra 1989 til 2005. I denne stillingen ledet han også Irans tidligere team for kjernefysisk forskning og var landets øverste forhandler med EU-3, altså Storbritannia, Frankrike og Tyskland, om Irans atomprogram.
7. mai 2013 registrerte Rowḥāni seg til det iranske presidentvalget i 2013, som ble avholdt 14. juni. Han sa han ville forberede et "charter for sivile rettigheter," styrke økonomien og forbedre relasjonene med Vesten hvis han ble valgt. Han ble på forhånd regnet som den mest reformvennlige kandidaten, og vant valget i første valgrunde mot fem andre kandidater med over 50 prosent av stemmene,, med omtrent tre ganger så mange stemmer mer enn den som kom på andreplass, Mohammad-Baqer Qalibaf. Valget ble sett på som en avvisning av det konservative regimet i Iran, selv om også Rowḥāni i utgangspunktet ble regnet for å være konservativ.
Tidlig liv og utdannelse
Hassan Rouhani ble født den 12. november 1948 i Sorkheh, nær Semnan. Han ble født inn i en religiøs familie. Hans far, Haj Asadollah Feridon (døde i 2011), hadde en krydderbutikk i Sorkheh og hans mor bor i Semnan med hennes datter, og hennes ektemann. Asadollah Feridon var ifølge media politisk aktiv mot sjahen, og ble først arrestert i 1962, og så 20 ganger før den Iranske revolusjon i 1979.
Rouhani starte sin religiøse studie i 1960, først ved Semnan universitetet, før han flyttet til Qom universitetet i 1961. Han deltok i studier med framtredene studenter, som inkluderte Mohammad Mohaghegh Damad, Morteza Haeri Yazdi, Mohammed-Reza Golpaygani, Soltani, Mohammed Fazel Lankarani, og Mohammad Shahabadi. I tillegg studerte han moderne kurs, studerte han juss, og fikk en bachelor grad ved universitetet i Teheran i 1972.
Lille Strandheim
Lille Strandheim er fritidsbolig som ligger på gården Holt på Tromsøya. Bygningen har trekk fra både jugend - og sveitserstil og er et kulturminne fra tidlig 1900-tall, da den bedre «stand» i bysamfunnet Tromsø anla fritidsboliger i byens umiddelbare nærhet. Man antar at Lille Strandheim ble oppført mellom 1913 og 1920 som fritids-/sommerbolig. Den har blitt sett på som et symbol for de «kondisjonerte» tromsøværingers fritidskultur. Lille Strandheim ble bygd som et sted for de eldre familiemedlemmene fordi den opprinnelige sommerboligen på Strandheim var okkupert av den yngre garde. Kulturminnevernere regner bygningen som en viktig del av Tromsøs kulturarv, om samfunnsliv og arkitektur fra tidlig 1900-tall. Lille Strandheim ble fredet i 2015.
Olga Jensens legat fikk Tromsø kommunes kulturvernpris i 2010 for bevaring av Lille Strandheim.
Rayman (videospill)
Designerne av spillet er Michel Ancel, som var designleder, Alexandra Steible, som var ansvarlig for karakterene og Vincent Gréco, som var programmerer. Aldergrensen for spillet er 3 år.
Spillet
Rayman er et siderullende plattformspill. Spillkarakteren er tittelfiguren Rayman, som må reise gjennom seks verdener («The Dream Forest», «Bånd Land», «Blue Mountains», «Picture City», «The Caves of Skops» og «Candy Château») for å frigjøre alle de innesperrede «Electoons». Disse er fanget i seks bur som er plassert et sted på hvert nivå.
Utvikling
Skulle opprinnelig være på SNES.
Mottagelse
Rayman er særdeles anerkjent for den animerte 2D-grafikken, atmosfæren og lydsporene. Det har fått både ros og kritikk for den høye vanskelighetsgraden. Spillet solgte 900,000 eksemplarer på to år. Det er også det mest solgte PlayStation-spillet gjennom tidene i Storbritannia, med rundt fem millioner solgte eksemplarer, med Tomb Raider II og Gran Turismo etter seg.
Britany van Lange
Britany van Lange (født 17. november 1996) er en guyansk svømmer som spesialiserer seg i fristil. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter fri.
Rayman (videospill)
Arv
Det opprinnelige Rayman er kjent for den ekstremt høye vanskelighetsgraden. Rayman ble fulgt opp av flere spill. I 1999 kom Rayman 2: The Great Escape ut, etterfulgt av Rayman 3: Hoodlum Havoc i 2003, Rayman: Hoodlum's Revenge i 2005 og Rayman Origins i 2011. Flere spin-offs har også kommet ut, inkludert Rayman Arena og Raving Rabbids-serien.
David Limberský
David Limberský (født 6. oktober 1983) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller for TJ Jiskra Domažlice. Han er også en del av. Limberský har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Sparta Praha og Tottenham Hotspur.
Landslaget
Han ble tatt ut til Fotball-EM 2012 i Polen og Ukraina.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Karen Riveros
Karen Riveros (født 4. desember 1994) er en paraguayansk svømmer som spesialiserer seg i fristil. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter fri.
Needham (Indiana)
Needham er et kommunefritt område (unincorporated community) i Needham Township, Johnson County, i delstaten Indiana i USA.
Historie
Needham ble opprettet i 1866 av Noah Needham.
Postkontoret ble etablert som Needhams Station. Postkontoret Needhams Station åpnet i 1866 og skiftet offisielt navn til Needham i 1882.
Başkent University Medical and Research Center of Alanya
Başkent University Medical and Research Center of Alanya et Universitetssykehus og forskningssenter i Alanya, Tyrkia. Det er en av Başkent Universitys universitetssykehus i Tyrkia. Sykehuset åpnet 10. juli 2000 og har ca 100 senger i B-blokken og poliklinikk i A-blokken.
André Martins
André Renato Soares Martins (født 21. januar 1990) er en portugisisk fotballspiller som spiller for den israelske klubben Hapoel Be’er Sheva FC.
Han representerte Portugal under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i kvartfinalen med det portugisiske U23-landslaget.
Old Bargersville (Indiana)
Old Bargersville er et kommunefritt område (unincorporated community) i Union Township, Needham Township, Johnson County, i delstaten Indiana i USA.
Historie
Samfunnet Bargersville ble opprettet i 1850 av Jefferson Barger og gitt navn etter ham. Da Bargersville, Indiana ble etablert skiftet tettstedet navn til Old Bargersville.
Karen Torrez
Karen Torrez (født 29. juli 1992) er en boliviansk svømmer som spesialiserer seg i fristil. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter fri.
I 2021 tok hun med tiden 25,77 en delt 35. plass for landet sitt på 50 meter fri under Sommer-OL 2020 i Tokyo og kvalifiserte seg derfor ikke til semifinalene på øvelsen.
Juvass
Juvass kan vise til:
Bushranger
Bushranger var opprørere som holdt til i Australia i den britiske kolonitiden på 1800-tallet.
Opprørerne var kjent for sin brutalitet, ransforbrytelser og for mord på sivile og politifolk. Opprørernes sin glanstid var i perioden «The Gold Rush», en økonomisk blomstringstid for Australia. Blant de mest kjente opprørerne, var Hall-gjengen, bestående av Ben Hall, Frank Gardiner og John Gilbert. De begikk et av Australias mest kjente vognran. Med seg fikk de 14 000 britiske pund, som per 2019 tilsvarer 12,5 millioner australske dollar, eller drøyt 75 millioner norske kroner.
Til tross for dette ranet, regnes Ned Kelly som den mest berømte bushrangeren i australsk historie. Han er kjent for å ha drept utallige politimenn i løpet av sitt brutale, men kort liv. Etter Kellys død sank antallet bushrangere betraktelig, mye på grunn av en kraftigere forbedret politistyrke og kommunikasjonsteknologi.
Sørsamer
Sørsamer eller sydsamer (sørsamisk: åarjelsaemieh) er en gruppe blant samene i Norge og Sverige. Deres tradisjonelle bo- og reindriftsområder i Norge strekker seg i dag omtrent fra Ranelva i Rana kommune i Nordland til Elgå øst for innsjøen Femunden i Hedmark. I Sverige regnes det sørsamiske området å være Västerbottens län, Jämtlands län og deler av Härjedalen og Dalarna.
Det som skiller sørsamer fra andre samiske grupper, er «først og fremst språket, men også drakten, ornamentikk, byggeskikk og andre kulturuttrykk.» Sørsamene utgjør en liten andel av den samiske folkegruppen og har blitt beskrevet som «en minoritet i minoriteten». Sørsamisk språk tales av 500–800 personer, og det er om lag 150 personer sysselsatt med reindrift i de sørsamiske områdene i Norge. Sørsamiske institusjoner som skole, museum og teater finnes i Snåsa, Hattfjelldal, Røros, Røyrvik, Mo i Rana og Östersund.
Sørsamenes historie kan deles i tre store perioder: fangstsamfunn, intensiv reindriftsnomadisme og ekstensiv reindrift. Reindriftsnomadismens tid antas å ha begynt sent i middelalderen, omkring 1200–1400; avslutningen av reindriftsnomadismen knyttes vanligvis til at man sluttet å melke reinen, noe som i Norge skjedde mellom 1902 og 1964.
Bayan Jumah
Bayan Jumah (født 13. april 1994) er en syrisk svømmer som spesialiserer seg i fristil. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter fri.
Sørsamer
Utbredelse
Det området i Norge hvor sørsamene i dag utøver tradisjonell samisk reindrift, strekker seg fra Mo i Rana i Nordland sørover til Svahken sijte ved Elgå øst for Femunden. Reinbeitedistriktene strekker seg fra svenskegrensa og ut til kysten gjennom Helgeland, Namdalen og Fosen. Gjennom Innherred i Trøndelag og Engerdal i Østerdalen ligger reinbeitedistriktene i de lave fjellområdene langs Kjølen. I tillegg er det et reinbeitedistrikt i Trollheimen (Trollheimen sijte) med egen lovhjemmel. Rundt og øst for Mo i Rana ligger det tradisjonelle umesamiske området.
De fleste av nasjonalparkene i det sørsamiske området er en del av reindriftssamenes kulturlandskap: Gutulia, Femundsmarka, Skarvan og Roltdalen, Blåfjella-Skjækerfjella, Lierne, Børgefjell og Lomsdal-Visten nasjonalpark. I disse nasjonalparkene er adgang til tradisjonell reindrift en del av vernebestemmelsene.
I tillegg til dagens utbredelse har det i de siste århundrene også vært samisk bosetting og reindrift på Gauldalsvidda og i områdene vest for Femunden. Samerettsutvalget har ellers samlet en oversikt over høyesterettsdommer og andre norske rettsavgjørelser i samiske saker. Denne oversikten viser at det har vært grunnlag for tvil om beiterettigheter i store deler av Sør-Norge. I folketellinga for 1910 er det for øvrig registrert sørsamisk bosetting i Setesdal, Lesja og områdene rundt Trollheimen. I områdene nord for Trollheimen, fra Hemnefjella i øst og til Halsa og Åsskard i vest, ble den tradisjonelle reindrifta avviklet rundt 1980.
I Sverige regnes det sørsamiske området å være Västerbotten, Jämtland og deler av Härjedalen og Dalarna. Eller med andre ord fra Umeälven i nord til Dalarna i sør, med Idre sameby i Idre som den sørligste. Grensene mellom de svenske samebyene (siida) er i større grad enn i Sør-Norge basert på trekkruter langs vassdrag i nordvestlig–sørøstlig retning.
Tradisjonelt har flere av de samiske reinbeiteområdene, også i det sørsamiske området, vært uavhengige av riksgrensene. Ved grensedragningen mellom Norge og Sverige i 1751 ble vilkårene for reindrift avklart i Lappekodisillen, som var et tillegg til grensetraktaten mellom de to land. Lappekodisillen ga grunnlag for at reindrifta fortsatt kunne ha sesongmessige flyttinger. Den er siden fornyet gjennom ulike reinbeitekonvensjoner, den siste fra 2010. Reinbeitekonvensjonen gir hjemmel for grensekryssing med reinflokker.
Språk
Sørsamisk faller i to dialekter. På svensk kalles de henholdsvis Jämtland- och Åsele-dialekten, hvor Jämtland-dialekten brukes i sør, mens Åsele-dialekten brukes i nord. Den sistnevnte kalles på svensk side også for vilhelminasamiska. På norsk side har de to dialektene fått benevnelsene rørossamisk og vefsnsamisk (for Vefsn og Namdalen). Knut Bergsland mener at denne dialektinndelingen har visse svakheter. Den tar utgangspunkt i språksituasjonen i 1880- og 1890-årene, «den gang da sydsamisk ble brakt til den lærde verdens kunnskap». Senere mobilitet mellom områdene har nyansert denne tradisjonelle dialektinndelingen.
Breisjåveien (Oslo)
Breisjåveien (18–54, 31–49) er en vei på Sinsen i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Lørenveien ved Sinsen skole til Sinsenveien.
Sørsamer
Språk
Sørsamisk anses som sterkt utrydningstruet av UNESCO. I de siste årene har språket vært gjenstand for en revitalisering. Ethnologues rapporter fra 2013 (17. utgave) til 2020 (23. utgave), refererer til en kilde fra 1992 som anslår at det finnes 600 sørsamisktalende i alt, likt fordelt mellom Norge og Sverige. I en rapport fra 2005 opererte Nordisk samisk institutt med 500 personer, likt fordelt mellom Norge og Sverige. Samiskt informationscentrum anslo i 2012 at det finnes 700 sørsamisktalende uspesifisert fordelt mellom landene. Et fjerde anslag er at det finnes 500 sørsamisktalende bare i Sverige.
Breisjåveien (Oslo)
Bebyggelsen består av villaer og tomannsboliger.
Navnet ble foreslått av daværende overlærer ved Sinsen skole; Endre Nagell Bjordal, som var nynorskmann og flyttet inn med familien i Breisjåveien 43. Det er trolig ment som en variant av naboveien Vidsynveien.
Sørsamer
Språk
Tre kommuner i Trøndelag inngår i samisk språkforvaltningsområde, hvor norsk og samisk er likestilte språk: Sørsamisk er offisielt språk i Snåsa kommune siden 1. januar 2008, i Røyrvik siden 1. januar 2013, og i Røros siden 1. juli 2018. Den 1. juli 2017 ble også Hattfjelldal i Nordland en del av det samiske språkforvaltningsområdet. Det svenske Förvaltningsområdet för samiska språket omfatter 19 kommuner (per 2013), hvorav halvparten i det sørsamiske området.
Språket undervises i på flere skoler i det sørsamiske området. I Norge ble Gaske-Nøørjen Saemienskovle etablert i Hattfjelldal i 1951. Skolen ble foreslått nedlagt forslaget til Statsbudsjettet 2016, men i det reviderte statsbudsjettet av 31. mai 2016 ble driften opprettholdt. Åarjel-saemiej skuvle i Snåsa ble opprettet i 1968.
Av fem svenske sameskoler finnes én i Tärnaby i det sørsamiske området. I økende grad får sørsamiske barn undervisning i sørsamisk på sitt hjemsted, enten via lokale lærere eller teleundervisning ; dette kombineres med «språkbad» – leirskoleaktige samlinger. Grong videregående skole og Høgskolen i Nord-Trøndelag har et særskilt ansvar for undervisning på og om sørsamisk språk. Umeå universitet har samme rolle i Sverige.
Det finnes 13 samiske språksentre i Norge, hvorav tre i det sørsamiske området. I Snåsa ble Gïelem nastedh opprettet i 2008, i forbindelse med at kommunen ble tospråklig samme år. I Røyrvik fulgte Gïeleaernie etter i 2013. Det sørsamiske språk- og kompetansesenteret Aajege på Røros ble opprettet i 2005. .
En av de første som brukte et sørsamisk-lignende språk på trykk, var den svenske presten og poeten Anders Fjellner (1795–1876). Hans dikt var skrevet i et egetutviklet samisk kunstspråk inspirert av samiske dialekter i Jukkasjärvi (Kiruna/nordsamisk) og Herjedalen (sørsamisk). I 1849 publiserte han diktsamlingen Päiven pardne («Solens sønner»), som bygde på mytologiske beretninger hos samer i nord og sør.
Den første som forsket eksplisitt på det sørsamiske språket, var den ungarske språkforskeren Ignác Halász. I årene 1885–1896 utga han seksbindsverket Svéd-lapp nyelv I–VI («Sverige-samisk språk I-VI»). Etter ham fulgte blant andre Eliel Lagercrantz, Gustav Hasselbrink og Knut Bergsland. Bergsland utgav avhandlingen Røroslappisk grammatikk (1946) og tekstprøver i Røros-samiske tekster (1943).
Den første sørsamiske skolebokteksten som ble trykket, var Sámien lukkeme-gärjá : sydsamisk lesebok med grammatikk og ordliste (1957) av Knut Bergsland og svenske Gustav Hasselbrink. Den fulgte samme bokstavbruk som daværende nordsamiske rettskriving ; boka ble utgitt i en svensk parallellutgave samme år. Ella Holm Bull og Knut Bergsland utga prøver på den første sørsamiske rettskrivningen i 1974 ; de valgte en løsning uten de samiske bokstavtegnene som er karakteristisk for nordsamisk. Bull-Bergsland-rettskrivningen ble anbefalt av Samisk språkråd i 1976 og godkjent av Kirke- og undervisningsdepartementet og den svenske som læreboknormal i 1978. Sørsamisk-norsk ordbok av Bergsland og Lajla Mattsson Magga utkom i 1993. Lajla M. Magga har også utgitt andre ordbøker og en sørsamisk grammatikk.
Sørsamiske språkarbeidere som gruppe ble tildelt Norsk kulturråds ærespris for 2022. Prisbeløpet tilfaller museet Saemien Sijte. I tildelingen ble Anna Jacobsen, Ella Holm Bull og Julie Axman nevnt ved navn.
Sametinget
Sørsamisk valgkrets (Åarjel-Saepmie veeljemegievlie) er en valgkrets til det norske Sametinget. Kretsen består av Helgeland, Trøndelag, og noen kommuner på Nordmøre i Møre og Romsdal, og i Nord-Østerdalen i Innlandet. Ved de fire første valgene (1989 til 2005) var landet delt inn i 13 samiske valgkretser, og Lullisámeguovlu («Sørsameområdet») bestod av Helgeland, Trøndelag, og Engerdal. Ved sametingsvalget 2009 ble det innført en ny ordning med syv kretser.
Clelia Tini
Clelia Tini (født 2. januar 1992) er en sanmarinsk svømmer som spesialiserer seg i fristil. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter fri.
Sørsamer
Sametinget
Ved Sametingsvalget 2021 fikk Norske Samers Riksforbund (NSR) tre representanter og Arbeiderpartiet én fra Sørsamisk valgkrets. Maja Kristine Jåma (NSR) er medlem av Sametingsrådet etter sametingsvalget 2021.
Historie
Sørsamenes historie kan deles inn i tre store perioder: fangstsamfunn, intensiv reindriftsnomadisme og ekstensiv reindrift. Reindriftsnomadismens tid antas å ha begynt sent i middelalderen, omkring 1400; overgangen fra fangstkultur til tamreinhold regnes for å være gjennomført omkring år 1600. Avslutningen av reindriftsnomadismen knyttes vanligvis til at man sluttet å melke reinen, noe som i Norge skjedde mellom 1902 og 1964.
Fangstkultur og sørgrense
Sørsamene har ingen sagn eller myter om vandringer; de har etter sin egen selvforståelse alltid bodd i sine nåværende områder. Dette støttes av flere arkeologiske funn i Sør-Norge og de tilgrensende områdene i Sverige. Det mest kjente samiske gravfunnet er fra Vivallen i Funäsdalen i Herjedalen, hvor det er påvist en gammetuft med ildsted og graver, datert til 800–1200. I 2006 ble det funnet samiske boplasser ved Aursjøen i Lesja, datert til vikingtid/middelalder. Runebommehammeren fra Rendalen er datert til 1160–1260. Den ble funnet i 1939 og tolkes som et uttrykk for samisk tilstedeværelse i Østerdalen på 1400-tallet. Registeringene av samiske fangstanlegg i Åmot i Østerdalen i forbindelse med etableringen av Rena leir endret oppfatningene om samisk sørgrense og samisk identitet bakover i tid. Det ser ut til å ha vært en samisk bosetting i Østerdalen på 500-tallet, som livnærte seg ved fangst av elg. Det er også funnet kulturminner fra førhistorisk tid andre steder i Hedmark som tolkes som tegn på samisk bosetting.
Det refereres til samer i Sør-Norge i flere middelaldertekster. Mest kjent er Ågrips og Heimskringlas fortelling om ekteskapet mellom Harald Hårfagre og samekvinnen Snøfrid Svåsedatter fra Gudbrandsdalen. Det vises også til samer i de gamle middelalderlovene fra Østlandet. I de bevarte kapitlene av Borgartingsloven og Eidsivatingsloven forbys det å søke trolldomshjelp hos samene. Disse tekstreferansene må forstås som et uttrykk for at samene var en del av lovkretsens kulturelle referanseramme.
Den såkalte «framrykkingsteorien» som Yngvar Nielsen presenterte i et foredrag i november 1889, regnes nå som avvist, både på grunn av hans metodebruk, på et lingvistisk grunnlag og på grunnlag av arkeologiske funn. Nielsen hevdet at den sørsamiske folkegruppen hadde oppstått ved innvandring fra Nord-Skandinavia på 1600- og 1700-tallet. Få måneder tidligere, i januar 1889, hadde Gustav Storm presentert lignende tanker i et foredrag om samisk «utbredning och förhållande i politisk afseende» hos Svenska sällskapet för antropologi och geografi. Nielsens teori ble brukt som faglig grunnlag i flere rettssaker i 1890-årene og senere, hvor samer ved Røros tapte retten til å bruke beiteland. I nyere tid har få støttet Nielsens teori; den som tydeligst har arbeidet og publisert ut fra denne hypotesen har vært Kjell Haarstad.
Som fangstfolk utnyttet samene rimeligvis alle tilgjengelige ressurser: fangst av store og små pattedyr, fuglefangst, fiske og bær. Det vanligste skatteobjektet var mårskinn. Det skjedde en glidende overgang fra veidesamfunn til tamreindrift, og man har antagelig lenge hatt noen tamrein i hver husholdning/siida, som kjøredyr, som lokkedyr ved jakt og som kilde til melk. Overgangen fra veidekultur til tamreinhold skjedde antagelig til ulik tid i de ulike delene av Sapmi. Tradisjonelt har slutten på fangstkulturen blitt knyttet til synkende etterspørsel etter skinn og pels. Omkring 1600 gikk klær av skinn og pels ut av bruk i Europa. Det kan også tenkes andre forklaringer på overgangen, knyttet til økt skattlegging, overbeskatning av villreinbestand eller endrede, indre strukturer i det samiske samfunnet. Frøyningsfjelltromma er en av flere samiske trommer som ved avbildning av båter gjenspeiler at fiske og sjørettet virksomhet var en del av sørsamenes næringsgrunnlag.
Tamrein og nomadisme
Siden 1984 har det vært gjennomført flere prosjekter med sørsamisk kulturminneregistrering, både i Sverige og Norge. Karakteristiske sørsamiske kulturminner er blant annet aernie (ildsted), som gjenkjennes ved endret vegetasjon og ved kullag like under overflaten; boerne (mjølkegrop), groper i frostfri jord hvor melk ble lagret over vinteren for å syrne; buvrie (forrådsbod), som gjenkjennes av hellene som var underlag for hjørnestolpene; delvis nedraste derhviegåetie (torvgamme); giedtie (inngjerdet plass for melking av reinen), som er lett gjenkjennelige for sin rikere vegetasjon pga. gjødselen; Gåetie-sijje (gammetomt), som sees som en ring av torv og never med et ildsted i midten; og råafa (forrådsgamme). Andre kulturminner er gravplasser, offerplasser, reinens trekkveier og hvileplasser, høstingssteder og fiskesteder.
Pollenanalyser ved Mjölkvattnet i Njaarke sameby i Åre kommune viser at det allerede på 1100-tallet skjedde endringer i vegetasjonssammensetningen som avspeiler bruk av giedtieh (reingjerder, innhegninger) for å samle tamrein for tilsyn og melking. Dette er muligens en av de eldste sikre dateringene av tamreinhold; ellers er det vanlig å knytte dette strukturskiftet til 1500- og 1600-tallet.
Det tradisjonelle tamreinholdet var arbeidsintensivt og preget av nærhet til dyrene og landskapet. Familiene vandret og levde sammen med dyrene i en trekkrute med årsrytme basert på åtte årstider. Reinen var svært tam; den ble melket, brukt som kløv- og trekkdyr, og dyret ga også råstoff til mat, klær og redskaper. Rein gir forholdsvis lite melk, kanskje 3 dl hver gang, men denne melken er fet og næringsrik, og den ble dels ystet og dels lagret over vinteren i nedgravde kagger. I forbindelse med melkingen var det utviklet en hel prosess- og redskapskultur. Typiske elementer her var kjevlene, som ble bundet i reinkalvens munn for å hindre at den drakk opp melka, osteformer, melkeboller og kagger.
Samene har hatt et eget, indre rettssystem som har regulert spørsmål om areal- og annen ressursfordeling mellom individer og grupper. Det er også antatt at denne rettsordningen har vært forvaltet av «dommere» som øverste instans, og at slike dommere kan ha blitt omtalt med tilnavn som «Snåsakongen», men det er ikke videre kjent hvilke regler som gjaldt eller hvordan de ble håndhevet. I Sverige ble denne indre samiske justisen innenfor siidasamfunnene utfordret og avskaffet ved en lov i 1602.
På 1700-tallet intensiverte den dansk-norske staten den «siviliserende» innsatsen overfor samene, blant annet gjennom misjonering gjennomført av Thomas von Westen og hans medarbeidere. I denne prosessen ble mange runebommer samlet inn og ødelagt. Mye av den kunnskapen man nå har om samisk religion, er basert på opptegnelser fra Westens medarbeidere: Nærøymanuskriptet fra 1723, Isaac Olsens nedtegnelser og Hans Skankes Epitomes Historiæ Missionis Lapponicæ fra 1730-tallet.
Gjennom 1600- til 1800-tallet var det hyppige konflikter mellom samer og bønder flere steder i det sørsamiske området. En forklaring er at befolkningsøkningen førte til bureising i bygder som tidligere hadde vært udyrket utmark og samisk beiteområde, mens en annen forklaring er at jordbruket fikk større interesser i utmark, knyttet til setring og utmarksslåtter. Ofte tok man i bruk gressvoller som allerede var gjødslet frodige av at reinen hadde stått inngjerdet der. Rundt Røros førte Røros Kobberverks behov for skog og andre ressurser til ekstra konkurranse om ressursene. I overgangen fra fangstsamfunn til tamreindrift var det flere klagesaker hvor bønder påpekte at samene drev intensiv overbeskatning av gjenværende villreinbestand – noe som var logisk sett fra tamreinholdets synspunkt: tamreinen ble forstyrret av villrein i nærheten og villreinen måtte derfor desimeres. Fra disse århundrene er det også mange historier om overfall, ran, slakting av tamrein og andre voldsepisoder fra bygdefolk, rettet mot samene, en av de mest alvorlige voldsepisodene var overfallet på samene ved Dalbusjøen i 1811.
Margrete Kreutz (1863–1922) fra Meråker/Verdal var en av mange samer som i siste del av 1800-tallet deltok i menneskelige menasjerier i Paris, USA og andre steder.
Bygdesamer
Selv om samene vanligvis oppfattes som knyttet til reindrift, finnes det også flere eksempler på bofaste samer, som levde helt eller delvis integrert i bygdesamfunn. Denne bofaste, eller delvis bofaste, bygdesamebefolkningen er kjent og dokumentert så langt tilbake som de eldste skriftlige kildene om sørsamene; på 1600-tallet. Den eldste dokumenterte bygdesame er en samisk bureisningsmann i Valdres, nevnt i et diplom fra 1485. En oversikt fra 1910/1913 tyder på at halvparten av sørsamene levde som bygdesamer, utenfor reindriften.
Bygdesamene hadde et variert næringsgrunnlag: noen var dreng/taus hos bønder, andre drev småbruk i kombinasjon med fangst, fiske og/eller håndverk. Noen bygdesamer var kjent for å praktisere som naturleger. Andre hadde en nattmannrolle i bygda, med oppdrag innenfor gjelling og behandling av dyreskinn. I Sverige var rollen som «sockenlapp» (sognets same) en definert posisjon.
Ekstensiv reindrift og den nye tid
De store hamskifte-endringene i samisk økonomi og livsform ved overgangen fra 1800- til 1900-tallet sees i sammenheng med felleslappeloven fra 1883, Lappekommisjonen av 1889 og etableringen av reinbeitedistrikt i 1894. Intensjonen bak felleslappeloven var, i tillegg til å oppnå en enhetlig rettsutvikling i tvillingrikene Sverige og Norge, å etablere et system med «solidarisk ansvar for skade», det vil si at det ble lagt til rette for at distrikter med flere samiske reineiere måtte stå solidarisk ansvarlige for beiteskader på innmark. Det nye rettsprinsippet er også beskrevet som at «jordbruket fikk fortrinnsrett framfor reindrifta». En del av Lappekommisjonens mandat var «at afgive Forslag til Fastsættelse af Grændserne for Lappernes Betesret», og dette ledet fram til etableringen av reinbeitedistrikt i 1894. I store trekk falt etableringen av reinbeitedistrikt sammen med de tradisjonelle inndelingene i sijth som fantes i det samiske samfunnet som etablerte arbeidsfellesskap. Reinbeitedistriktene ble ytterligere konkretisert i en tilleggslov for Hedmark og Trøndelag i 1897; de ble for Innherreds og Sør-Trøndelags del lagt øst mot svenskegrensen. Reindrift utenfor distriktene ble totalforbudt, noe som rammet reindriftssamene i Hemnefjella, Trollheimen, i Sålåkinna og på Gauldalsvidda. Ved folketellingen i 1910 fantes det samisk befolkning i de fleste kommunene mellom Røros og Oppdal/Surnadal, men denne ble etterhvert enten assimilert eller flyttet til reinbeitedistriktene.
Mandalskameratene i 2013
Sesongen 2013 spilte Mandalskameratene i 3. divisjon, etter å ha rykket ned fra 2. divisjon sesongen før. Lagets trener var Morten Halvorsen.
Sørsamer
Ekstensiv reindrift og den nye tid
Overgangen fra intensiv reindriftsnomadisme til ekstensiv reindrift knyttes vanligvis til bortfallet av melking. Enkelte har også pekt på at endringen har sammenheng med at staten innførte ordningen med reinbeitedistrikt i 1890-årene, noe som krevde større reinflokker. Sverre Fjellheim har samlet en oversikt over når melketradisjonene falt bort i de ulike sijth. Rørossamene i (nåværende) Gåebrien sijte var de første som avviklet melking; det skjedde i 1902. Sijth i Sør-Trøndelag, Innherred, Indre Namdal og Indre Helgeland avviklet melkingen før 1940, mange i 1921. Sijth i Fosen, Ytre Namdal og kystnære deler av Helgeland avviklet melkingen etter 1940, de siste i 1964.
Mandalskameratene i 2013
Målscorere
{|
Sørsamer
Ekstensiv reindrift og den nye tid
Ekstensiv reindrift kan defineres fra to innfallsvinkler; dels graden av gjeting og dels hvordan dyret utnyttes i reindriftshusholdningen. «Ved intensiv gjeting tenker man seg at det er en nær og intensiv kontakt mellom gjeter og rein. Den intensive gjeteren tilbringer mer tid med aktiv gjeting enn den ekstensive. Den ekstensive gjeterens rein er ofte spredt over et stort område, og har en lavere tamhetsgrad enn reinen til den intensive gjeteren.» Utnyttelsen av reinen har to ytterpunkter: enten bare som kjøttprodusent, eller på flere måter som transportdyr og annen allsidig utnyttelse av dyret. «I et slikt perspektiv blir ekstensiv reindrift forstått som reindrift som har et mål om kjøttproduksjon for et marked, mens intensiv reindrift blir forstått som subsistensreindrift eller reindrift som baserer seg på naturalhusholdning». Omkring 1900–1910 oppsto de første samiske foreningene. Elsa Laula Renberg skrev kampskriftet Inför lif och död: Sanningsord i de lapska förhållandena og deltok i etableringen av Lapparnas Centralförbund; begge deler i august 1904. I 1907 etablerte Daniel Mortenson Søndre-Trondhjems Amts lappeforening og i 1910 grunnla han avisen Waren Sardne («Stemmen fra fjellet») på Røros. Nordre Trondhjems Amts lappeforening ble etablert i Røyrvik i 1908. Renberg stiftet stiftet Brurskanken Samiske Kvindeförening i 1910. Renberg og Mortenson var begge aktive under samemøtet i 1917. Finnemisjonen etablerte Sameskolen i Havika ved Namsos i 1910. Skolen ble et samlingssted for sørsamene, selv om undervisningen på skolen bare foregikk på norsk.
Skolen i Havika ble videreført som den statlige skolen Gaske-Nøørjen Saemienskovle i Hattfjelldal fra 1951. I 1968 ble den andre sørsamiske skolen etablert: Åarjel-saemiej skuvle i Snåsa. Begge ga undervisning på sørsamisk, og i 1978 ble det vedtatt en egen sørsamisk rettskrivningsnormal. Det samiske samfunnet utviklet gjennom etterkrigstida egne organisasjoner som Norske Reindriftsamers Landsforbund i 1947. Ved Dunderlandsdal-ulykken i 1948 omkom 16 sørsamiske tillitsvalgte på vei hjem fra landsmøte i NRL.
Mandalskameratene i 2013
Serie
3 mål: 2 mål: 1 mål:
Cupen
2 mål:
Sørsamer
Ekstensiv reindrift og den nye tid
Sørsamisk har blitt brukt regelmessig i NRK fra 1973, først med 5 minutter hver uke. Per 2013 sendes det et kvarter på sørsamisk to ganger i uka. Det sørsamiske museet Saemien Sijte ble operativt i 1980 og startet blant annet et arbeid med registring av sørsamiske kulturminner. Per 1. juli 2018 er tre kommuner i Trøndelag del av samisk språkforvaltningsområde: Snåsa, Røyrvik og Røros. Den 1. juli 2017 ble også Hattfjelldal i Nordland en del av det samiske språkforvaltningsområdet. Sørsamisk undervises i og om i alle nivå av skoleverket, fra barnehage til høgskole.
Mandalskameratene i 2013
Cupen
1 mål:
Sørsamer
Verdier
Religionshistorikeren Jorunn Jernsletten og sosialantropologen Gro B. Ween har begge studert sørsamisk tradisjonsbevaring og verdiformidling. De oppsummerer disse verdiene som viktige for sørsamers dagligliv og kulturell identitet Jernsletten peker også på at man «ved å følge normene for oppførsel i gåetie, bærer [disse] verdiene i kroppen.»
Mandalskameratene i 2013
Kort
{|
Sørsamer
Kultur
Gaaltije er et svensk sørsamisk kultursenter i Östersund. Sijti Jarnge er et samisk kultur- og utviklingssenter i Hattfjelldal.
Mandalskameratene i 2013
Serie
Behar Cimili
Sørsamer
Kultur
Åarjelhsaemien Teatere (Sørsamisk teater) har base i Mo i Rana, sammen med Nordland Teater. ÅST ble stiftet i 1985 som en amatørteatergruppe.
Mandalskameratene i 2013
Serie
Anders Kvinen
Sørsamer
Kultur
Samisk menighet i sørsamisk område  er en kategorialmenighet i Den norske kirke. Einar Bondevik arbeider som prest; han redigerer også det sørsamiske kirkebladet Daerpies Dierie. Nettstedet jaahkoe.no har trosopplæringsressurser for barn på sørsamisk. Den første bibelteksten på sørsamisk var en oversettelse av Markusevangeliet i 1993. I 2009 utga Bibelselskapet et utvalg tekster med tittelen Jupmele sjugnede. Innenfor Svenska kyrkan ble Härnösands stifts samiska resurs- och utvecklingscentrum etablert i 2012 med Gabrielle Jacobsson som den første presten.
Mandalskameratene i 2013
Serie
10px|Gult kort 10px|Gult kort 10px|Gult kort Chaz Åge Lemley Nilsen
Sørsamer
Kultur
Den sørsamiske bokbussen Gærjah med base i Hattfjelldal betjente bygdene i Nordland og Namdalen inntil den ble nedlagt i 2019. Bokbussen i Trøndelag, med base i Trondheim, betjener sørsamiske brukere i det rørossamiske området.
Mandalskameratene i 2013
Serie
Mads Heldal
Sørsamer
Museer
Museet Saemien Sijte på Snåsa ble etablert i 1964 og innviet sine nåværende lokaler i 1980. Museet utgir årboka Åarjel-saemieh (Samer i sør) hvert tredje år; første gang i 1983. Et nytt museumsbygg var ferdig prosjektert i 2010. På svensk side finnes et samisk sentralmuseum Ájtte i Jokkmokk, men dette har ikke noen særskilt sørsamisk basisutstilling. Rørosmuseet på Røros og Västerbottens museum i Umeå har samisk kulturarv som et av sine oppdrag, og Jamtli Jämtlands länsmuseum har utstillingen «Aajeh – samisk källa».
Mandalskameratene i 2013
Serie
Martin Ramsland
Sørsamer
Museer
Nordiska museet i Stockholm har et omfattende engasjement innenfor samisk kultur og historie. Norsk Folkemuseum har også en stor samisk samling, med blant annet en sørsamisk gamme i friluftsavdelingen. Folkemuseet startet i 2012 et arbeid kalt Bååstede, hvor man skal tilbakeføre halvparten av samlingene, omkring 2 000 gjenstander, til de seks museene som er under Sametingets forvaltning. Også NTNU Vitenskapsmuseet har en sørsamisk samling, men denne er ikke utstilt.
Mandalskameratene i 2013
Serie
Peter Kjellby
Sørsamer
Kunsthåndverk – duedtie
På nordsamisk kalles husflid duodji, og dette ordet har festet seg på norsk som uttrykk for samisk husflid. Den tilsvarende sørsamiske termen er duedtie. duodji/duedtie omfatter både bruksgjenstander, utøvende kunst og et symbolspråk som representerer samisk levemåte og verdensbilde. Materialene er tradisjonelt tre (særlig bjørk), bein og skinn; delt inn i de to hovedkategoriene hard sløyd (tre og bein) og myk sløyd (skinn). Av treet brukes både never, røtter, ved og rirkuler.
Mandalskameratene i 2013
Serie
Eivind Skaaland
Sørsamer
Kunsthåndverk – duedtie
Man regner med to hovedtyper av samisk ornamentikk; en med østlig og en med vestlig innflytelse. Mens den nordsamiske ornamentikken har en floristisk utforming, har den den sørsamiske et overveiende geometrisk preg: Mønstrene er bygget opp av geometrisk rette linjer, med flettemønster, stjernemønster og border.
Mandalskameratene i 2013
Serie
Endre Omland
Sørsamer
Kunsthåndverk – duedtie
Den første dokumentasjon av sørsamisk ornamentikk er boka Mönsterbok för lapsk hemslöjd i Västerbottens län (1920), basert på tegninger av kunstneren Folke Hoving. Maja Dunfjeld er både utøvende kunsthåndverker og den første som tok hovedfag i duodji ved Statens lærerhøgskole i forming, i 1989. Før det var hun konsulent i sami duodji i det sørsamiske området. Hennes doktoravhandling om emnet fra 2001 er også utgitt i bokform.
Mandalskameratene i 2013
Serie
Fahrad Mansouri
Sørsamer
Kofte – gapta
Den sørsamiske drakten består tradisjonelt av en hofte- eller knelang kofte; på sørsamisk heter kofta gapta eller gåptoe. Tradisjonelt er den sørsamiske kofta blå, men i dag blir den også sydd i andre farger. Kofta har fargede bånd rundt håndledd og halsåpning. Gåptoe er stort sett lik i hele det sørsamiske området, men det finnes noen variasjoner mellom distrikter og familier. Den tydeligste variasjonen er at draktene fra Rørosområdet har et rutemønster på brystkledet, mens draktene fra Vefsn- og Namdalsområdet har et buemønster/halvsirkelform på brystkledet.
Mandalskameratene i 2013
Serie
Aron Lindstrand
Sørsamer
Barne-tv på sørsamisk
Barnetv-serien Laara & Leisa hadde premiere på NRK Super 10. februar 2014. Dette er første gang det lages barne-tv med sørsamisk tale. Serien består av 2 sesonger med 10 episoder a 12 minutter, og er myntet på barn mellom 4 og 8 år. Serien er produsert av Bjørn Tore Hallem ved TMM Produksjon i Levanger, som tidligere har laget barnetv-serier som Tuva frå Tarva og Fjellgården i Trollheimen. De to hovedpersonene Laara & Leisa spilles av Piere Åhrèn fra Jorm i Sverige og Hilma Dunfjeld Mølnvik fra Snåsa. Handlingen er lagt til bygda Trones i Namsskogan med Namsskogan Familiepark, og til Børgefjell nasjonalpark i Røyrvik.
Den sørsamiske artisten Ole-Henrik Bjørkmo Lifjell (ÅVLA) laget den samiske versjonen av NRK Supers BlimE!-sang for 2022, og sangen ble dette året skrevet på sørsamisk.
Mandalskameratene i 2013
Cupen
Endre Omland
10px|Gult kort i 1. kvalifiseringsrunde Martin Ramsland
Mandalskameratene 2
Reservelaget til Mandalskameratene spiller i 2013 i 5. divisjon.
Jade Howard
Jade Howard (født 3. april 1995) er en zambisk svømmer som spesialiserer seg i fristil. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter fri.
Arne Sund
Arne Sund (født 14. august 1925, død 4. desember 2011 ) var en norsk militær- og katastrofepsykiater. Han var sjefpsykiater i Forsvaret og professor i katastrofepsykiatri ved Universitetet i Oslo. Han «bygde opp norsk militærpsykiatri til å bli ledende innen NATO» og «regnes som grunnleggeren av fagområdet katastrofepsykiatri». Han etablerte Kontoret for psykiatri i Forsvaret og senere Kontoret for katastrofepsykiatri, forløperen til Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress.
Karriere
Sund var med i Milorg under andre verdenskrig. Han ble utdannet lege ved Universitetet i Oslo i 1950, ble spesialist i psykiatri i 1962 og dr.med. i 1968 med avhandlingen Psykiatriske lidelser hos unge norske menn under pliktig militærtjeneste i fred. Han tjenestegjorde som militærlege i Tysklandsbrigaden og siden i Norwegian Mobile Army Surgical Hospital (NORMASH) under Koreakrigen i 1952. Han ble kaptein i Forsvarets sanitet i 1955 og var oberstløytnant og sjefpsykiater i Forsvarets sanitet fra 1965 til 1978, med enkelte avbrudd. Hans egne erfaringer fra flere krigs- og konfliktsoner, både med stressreaksjoner hos soldater og med sivilbefolkningens lidelser, fikk stor betydning for hans senere virke som psykiater, og han «bygde opp norsk militærpsykiatri til å bli ledende innen NATO» fra 1960-årene. Gjennom Sunds innsats ble Norge «et foregangsland innen forskning på virkninger av massedød, krig, katastrofer, ulykker og alle slag vold».
Āgama (buddhisme)
Āgama (sanskrit og pali) betyr «hellig tekst» eller «hellig skrift» og er en samling av tidlige buddhistiske tekster. I palikanonen til Theravadaskolen er Sutta pitaka inndelt i fem āgamas, men skolen bruker i stedet benevelsen nikāya.
Andre skoler som Sarvastivada, Dharmaguptaka, med flere, hadde sine egne āgamas. Deler av disse er bevart i kinesiske oversettelse, i tibetanske oversettelser, og på sanskrit.
Godech Nunatak
Fjellet ligger 570 meter vest for Cherepish Ridge, 1,97 km øst for Kukeri Nunataks, 3,1 km sørøst for Zlatograd Rock og 2,5 km vest-sørvest for Yana Point.
Salomonøyenes herrelandslag i fotball
Salomonøyenes herrelandslag i fotball representerer Salomonøyene i fotball på herresiden. Laget er underlagt landets fotballorganisasjon, Solomon Islands Football Federation, som er medlem av FIFA.
De spilte sin første landskamp mot (i dag Vanuatu) 30. august 1963, og vant med 6-3 ved South Pacific Games.
Salomonøyene overrasket under Oceania Nations Cup 2004, som teller som VM-kvalifisering, der de spilte 2-2 mot, og tok 2.-plassen fra. Dermed møtte de Australia i finale om Oceanias plass i VM i fotball 2006. Selv om de tapte de to kvalifiseringskampene 5-1 og 6-0 gjorde de seg bemerket med denne prestasjonen.
Også i kvalifiseringen til VM i fotball 2010 var de en av favorittene til å utfordre New Zealand i kampen om Oceanias plass i VM i fotball 2010. De fikk en god start, og vant alle kampene sine i gruppespillet (Gruppe B), med samlet målforskjell på 20-1. Dermed møtte de, som endte på andreplass i gruppe A. Her tapte de imidlertid 2-3, og de tapte også den påfølgende kampen om tredjeplassen. Vanuatu tok tredjeplassen foran Salomonøyene og gikk dermed videre til OFC Nations Cup 2008 og videre i kvalifiseringen til Fotball-VM 2010.
Spillere
Spillerstallen de stilte med i South Pacific Games 2007 var:
1. Fred Hale (GK)
2. David Taro
3. Marlon Houkarawa
4. Samson Takayama
5. George Suri
6. Tome Faisi
7. Alick Maemae
8. Jacob Pekau
9. Godwin Bebeu
10.Judd Molea
11.Commins Menapi (C)
12.James Naka
13.George Lui
14.Benjamin Totori
15.Mostyn Beui
16.Stanley Waita
17.Gideon Omokirio
18.Henry Fa'arodo
19.George Aba
20.John Morgan (GK)
21.Arnold Keni
Kjente spillere er:
Spillere og rekorder
Den største seieren de har greid er 17–0, mot Wallis- og Futunaøyene i september 1991. Deres største tap er 18–0 mot, i 1963.
De mest kjente spillerne er:
Harry Smith Parkes
Harry Smith Parkes (tradisjonell kinesisk: 巴夏禮; forenklet kinesisk: 巴夏礼, født 24. februar 1828 i Birchills Hall i Staffordshire i England, død 21. mars 1885 i Beijing) var en britisk diplomat. Han var Storbritannias minister i Japan fra 1865 til 1883, i Kina fra 1883 til 1885 og til Korea i 1884.
Liv og virke
Parkes var fire år gammel da hans mor døde, og året etter omkom faren i en vognulykke. Han ble så oppdratt av en onkel, en pensjonert marineoffiser i Birmingham. Han fikk sin utdannelse ved en kostskole i Balsall Heath og fra mai 1838 ved King Edwards Grammar School.
I juni 1841 seilte Parkes til Kina for å bosette seg i sin nieses hjem i Macao. Hun var Mary Wanstall Gützlaff (født Newell), gift med den protestantiske misjonæren Karl Friedrich Gützlaff.
Han døde av malaria på sin post i Beijing.
En byste av Parkes ble avduket i 1887 i Sankt Paul-katedralen i London og i 1890 ble det reist en statue av ham på The Bund i Shanghai, skjønt den forsvant under den japanske okkupasjonen av byen 1937–1945.
Vidsynveien (Oslo)
Vidsynveien (1–9, 2a–6) er en vei på Sinsen i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Olav Hegnas vei til Sinsenveien.
Bebyggelsen består av villaer og flermannsboliger.
N’Golo Kanté
N'Golo Kanté (født 29. mars 1991) er en fransk fotballspiller som spiller for den saudiarabisk klubben Ittihad FC.
Leicester
Sesongen 2015/2016 var han med på å vinne gull i Premier League med Leicester.
Chelsea
Den 16. juli 2016 skrev han under en femårs-kontrakt med Chelsea.
Sesongen 2016/2017 var han med på å vinne gull i Premier League med Chelsea.
Den 23. november 2018 forlenget han kontrakten med Chelsea til 2023.
Landslaget
Den 25. mars 2016 fikk han sin første landskamp for mot. Den 29. mars 2016 scoret han sitt første landslagsmål mot.