cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pierre-Hugues Herbert
Han representerte Frankrike under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i første runde i dobbel.
Diphaltica
Diphaltica er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.
Oversettelser av baburnama
Ẓahīr-ud-Dīn Muḥammad Bābur's verk, Bāburnāma, er en viktig kulturarv, den første av sin art i islamsk kultur. I dag er Bāburnāma vidt oversatt og er del av lærebøker i ikke mindre enn 25 land i Sentral-, Vest- og Sør-Asia. Men dette var ikke gjort før lenge ut på 1900-tallet. Det var få språk den hadde blitt oversatt til før denne tid, den første gjort til persisk i regjeringstiden til barnebarnet keiser Akbar (1556–1605), av en mogul av hoffet, Abdul Rahīm, i AH 998 (1589–1590). Deretter ble den over det neste århundrer oversatt til latin, fransk og engelsk.
Persisk oversettelse
Humauyn, Baburs sønn og etterfølger, kunne både lese og skrive tsjagataisk. Babur både korresponderte, rettet og roste sin sønn for hans tsjagataisk. Etter all sannsynlighet kunne også Baburs barnebarn, Akbar, tsjagataisk, lært opp av sin far til han dør når Akbar er fjorten år, og senere av sin regent Bayram Khan som var turkmen med opphav fra østlige Anatolia og Aserbajdsjan. Han skrev dikt på tsjagataisk og persisk, og hans sønn Abdul-Rahīm Khankhanan var flytende i persisk, tsjagataisk og hindi, og skrev også dikt på alle tre språk.
På Akbars tid var derimot tsjagatisk på vei ut, og det var lite trolig at ved slutten av hans regjeringstid at noen i hoffet hans kunne lese tsjagataisk lenger. Det dominante persiske språket og den persiske kulturen tok raskt over og pressa ut det sentralasiatiske tyrkiske språk og dens kultur. Abdul-Raim Khankhanan tok det på seg å oversette Baburs memoarer til persisk og presenterte det for Akbar i 1589. Heilt sikkert er det at Khankhanan brukte Baburs eget manuskript til å gjøre oversettelsen til persisk. Så langt man vet, til tross for at det har vært mye oversettelser fra persisk til mange tyrkiske dialekter, har det ikke vært noe klare retningslinjer for oversettelse fra tyrkisk til persisk. Khankhanan må ha valgt som modell den type oversettelsen som han var kjent med; den interlineære oversettelsen av Koran-arabisk til persisk og/eller tyrkisk. I de oversettelsene er hvert ord oversatt ordrett, med lite hensyn til syntaksen til språket en oversetter til.
Britisk oversettelse
Britisk interesse i Bāburnāma begynte, naturlig nok, i India, der John Leyden begynte en engelsk oversettelse av Bāburnāma i 1805. Han brukte en ikke komplett tsjagataisk tekst han hadde funnet, enten ved Fort William College i Kolkata eller i samlingen til Mountstuart Elphinstone. Ute av stand til å finne en persisk oversettelse i Bengal, fikk han ett manuskript av William Erskine som hadde fått gjort en kopi i Bombay av den persiske oversettelsen.
Flere år etter Leydens død, i 1811, ble arbeidet han hadde gjort sendt til Erskine, som og begynte på en oversettelse til engelsk. Erskine derimot brukte bare den persiske oversettelsen i sitt arbeid. Oppmuntra av Elphinstone og offiserer fra British East India Company til å fortsette arbeidet, forsøkte Erskin å sette sammen sin oversettelse fra persisk med Leydens oversetting fra den tsjagataiske teksten. Til slutt måtte han gi opp, og forkasta Leydens arbeid, selv om han gav Leyden første takk i den ferdige oversettelsen fra den persiske versjonen i 1816.
Elphinstone sendte Erskin senere en kopi av en tsjagataisk tekst han hadde fått tak i Peshawar i 1810. Erskin hadde egentlig liten interesse av å ta opp igjen sitt arbeid, men selv om han var fryktelig lei av oppgaven, valte han, ut fra det han kaller «the necessity», å ta opp igjen arbeidet enda en gang. Han hadde dessverre lite kunnskap om tsjagataisk, så det var lite endringer han kunne få gjort. Hans manuskript, den første oversettelsen til et europeisk språk, ble utgitt ti år etter han var ferdig, i 1826. Han jobba kun ut ifra Khankhanans persiske oversettelse, men Khankhanan hadde vært så nøyaktig med å holde seg til den opprinnelige teksten og dens syntaks at oversettelsen er i beste fall gåtefull og i verste fall uforståelig.
I 1900 fant Henry Beveridge, en britisk orientaliset, enda en Tsjagataisk tekst i Hyderabad. Denne brukte hans kone, Annette Beveridge, til å oversette til engelsk og utgitt i fire deler mellom 1912 og 1921. Manuskriptet, som tilhørte Salar Jung av Hyderabad, ble utgitt i en faksimile i 1905 som det første volumet i en «great text»-serie, dedikert til minne om tyrkisk litteratur spesialisten E.J.W Gibb.
Etter at tsjagataiteksten kom fram, ble oversetterens arbeid mer kompleks. Mye av den forvirrende syntaksen og ordføringen på persisk ble nå forklart av den tsjagataiske teksten, men språket var lite kjent og ikke nok forstått på dette tidspunkt. Annette Beveridge var veldig forsiktig i sin tilnærming til teksten, og valgte en bokstavelig, nesten ord for ord gjengivelse – mye likt det Khankhanan hadde gjort når han oversatte den til persisk, men av andre grunner. Hennes oversettelse ligner en students arbeid – alle ord har blitt slått opp i ordboken og forsøkt satt sammen på meningsfulle måter, men uten klarhet i originalens trykk eller nyanse. Hun valgte også å reprodusere den gjentakende stilen og, enda verre, ifølge Thackston, å bruke en-til-en oversettelse mellom tyrkiske og engelske ord. Dette var ett bevist valg fra hennes side, noe hun trekker frem i introduksjonen til sin oversettelse og klager over hennes forgjengeres mangel på å gjøre det. Hun legger stort trykk på en streng overholdelse av Baburs begrensede ordforråd, gjennomført ved tildeling av ett tilsvarende engelsk ord til ett tyrkisk ord, noe som fjerner synonymer som tyrkisk hadde lite bruk for, som hun mente en kunne se i den gjentakende stilen.
Helt sikkert er det at det tsjagataiske ordforrådet er ikke stort, mye mindre enn persisk har. Men likevel får det samme ordet brukt i ulike kontekster ulike meninger til morsmålsleseren som leser teksten. Det er en stor feil for en oversetter å insistere på ett en-til-en forhold i oversettingen, spesielt med det store ordforrådet man har i dagens engelsk, som får repetisjon til å virke overflødig og irriterende for leseren. Bābur bruker for eksempel khaylî, «veldig», til hvert adjektiv, der det å beholde en-til-en oversetting på engelsk (og til dels i andre språk) blir unødvendig og irriterende, der en kan i stedet bruke mye flere, bedre og trykksterke adjektiv. Beveridge følge også Khankhanans måte å oversette syntaksen ordrett, noe som gir fraser som «det var stoppet» for tϋshϋldi, når det som er ment er «vi stoppet» eller «vi steg av». En bokstavelig reproduksjon av ukjent syntaks er feil å gjøre i enhver oversettelse.
Latinsk og fransk oversettelse
I 1721 ble ett manuskript av den tsjagataiske teksten, visstnok kopiert i Bukhara i 1714 fra ett manuskript produsert i 1709, solgt til ett medlem av en gruppe på oppdrag for tsaren av Russland, i Turkmenistan. Den ble tatt med tilbake til det russiske utenriksdepartementet i 1725, hvor den ble kopiert til en rotete form for latin av en russisk orientalist, Georg Jacob Kehr, i 1737. I 1857 ble denne tsjagataiske teksten brukt av Nikolai Ilminski til å produsere den første trykte utgaven av Bāburs memoarer på tsjagataisk. Denne ble igjen brukt av den franske turkologist Abel Pavet de Courteille til en fransk oversettelse i 1871, den første av det som man trodde var den originale tsjagataiske teksten. I mellomtiden forsvant dessverre dette manuskriptet som man hadde brukt til å lage Bukhara kopien, og har ennå ikke blitt funnet igjen.
Rutenett (grafikk)
Et rutenett er et system av orienteringslinjer som krysser hverandre, oftest i rett vinkel, for å vise objekter på en todimensjonal flate på en oversiktlig måte. Rutenett finner vi for eksempel i regnebøker, hvor tall og regnetegn skulle stå over og noen ved siden av hverandre. Rutepapir er fortsatt i handelen, men er på vei ut til fordel for «Grids» i dataprogrammer.
Cyclopeplus
Cyclopeplus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, mørke trebukker med litt matt bronseaktig eller blå, metallisk glans. Dekkvingene er påfallende korte og brede, nesten like brede (til sammen) som lange. Antennene er lengre enn kroppen, det første og fjerde leddet er påfallende klubbeformede.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.
Xiong Yaxuan
Xiong Yaxuan (født 25. september 1996) er en kinesisk skytter som konkurrerer i pistolskyting.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 16 i 25 meter pistol.
Alexis Lagan
Alexis Lagan (født 25. januar 1993) er en amerikansk skytter som konkurrerer i pistolskyting.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 18 i 25 meter pistol og nummer 38 i 10 meter luftpistol.
Enola
Enola er det femte studioalbumet til Seigmen. Det ble utgitt i 2015, og er bandets første studioalbum på 18 år, etter Radiowaves som ble utgitt i 1997.
Elephant Flats
Elephant Flats er en slamflate langs kysten mellom Cemetery Bay og Marble Knolls på østsiden av Signy Island. Den ble navngitt av UK Antarctic Place-Names Committee etter elefantseler som ofte ligger på flaten.
Knut Duesund
Knut Henning Duesund (født 7. februar 1950) er en norsk lokalpolitiker, som representerer Kristelig Folkeparti. Han var fra 2011 til 2015 varaordfører i Notodden.
Duesund er førstelektor ved lærerutdanninga på Høgskolen i Telemark, der han også var prorektor fra 2003 til 2011. Han har tidligere vært rektor ved baptistenes folkehøgskole (Holtekilen).
Duesund har skrevet flere bøker om etikk.
Pickwick-klubben
The Pickwick Papers, på norsk ofte Pickwick-klubben, var Charles Dickens' første skjønnlitterære verk; opprinnelig utgitt i 20 månedshefter med tittelen ''The Posthumous Papers of the PICKWICK CLUB, containing a faithful record of the Perambulations, Perils, Travels, Adventures and Sporting Transactions of the Corresponding Members. Edited by "Boz". With Illustrations'', 1836—37.
«Boz» var pseudonymet Dickens benyttet som journalist, og ved utgivelsen av boken Sketches by Boz i 1836. Da The Pickwick Papers ble utgitt samlet i bokform i 1837, sto Dickens eget navn på tittelbladet.
The Pickwick Papers var i utgangspunktet et oppdragsverk, over en idé utviklet av illustratøren Robert Seymour. Rammen var en parodi på tidens alvorlige selskaper til fremme av nyttig lærdom. Samuel Pickwick er oppdagelsesreisende og naturforsker, hvis bedrifter kan synes latterlige for leserne, men vekker stor beundring blant hans egne tilhengere — i første rekke den tykke, middelaldrende sjarmøren Stacy Tupman, og de yngre klubbmedlemmene, poeten Mr. Snodgrass og «sportsmannen» Mr. Winkle (som i virkeligheten er en kløne uten erfaring i noen sport). Fortellingen følger de fire vennene på ulike reiser rundt om i Syd-England, gjennom rettssaken Mr. Pickwick trekkes inn i av sin tidligere husvertinne, og det påfølgende oppholdet i gjeldsfengsel.
Dickens, som bare var 24 år gammel da prosjektet startet, tok snart styringen, og utvidet handling og persongalleri, slik at fortellingen fikk preg av roman. Seymour døde, og ble erstattet av nye illustratører. Serien ble en stor suksess, og opphav til en liten industri av «piratkopier» og «spin-off»-produkter.
Blant Dickens genistreker var å utstyre Mr. Pickwick med en tjener: den rappkjeftede, unge cockneyen Sam Weller. Andre gjennomgangsfigurer er svindleren Alfred Jingle og hans kumpan, Job Trotter, og den pompøse smågodseieren Mr. Wardle, med døtre, ugift søster og gammel mor, foruten en usedvanlig fet tjenestegutt med påtrengende søvnbehov, i landsbyen Dingley Dell.
I den grad The Pickwick Papers har en samlet, underliggende tematikk, må det være maktmisbruk og autoritetspersoners manglende klokskap. Dette blir satt på spissen i sekvensen om parlamentsvalget i den fiktive byen Eatanswill, i scenene med advokater og rettsvesen, og i de mange episodene der Mr. Jingle lurer pompøse overklassemennesker opp i stry. Her er det svært uklart hvem som er den største sjarlatanen; svindleren eller samfunnsstøtten.
Fortellingen er også full av anekdoter, sagn og miniatyrnoveller; ofte med et spøkefullt innslag av det overnaturlige. Stilen er gjennomgående ironisk, men heller ikke uten den sentimentale moralismen forfatteren senere ble kjent for. Ved nyutgivelser i 1847 og 1867 fjernet forfatter og forlegger noen av originalutgavens mest ironiske trekk; f.eks. det at det fantes to kapitler med nummeret 28 (en spøk med at Dickens skrivelyst i et tidligere hefte hadde ført til at et kapittel måtte deles mellom to hefter).
Crepidoderoides
Crepidosoma er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever på planter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia (Kina, Korea).
Jay Barrs
Jack Lenoard «Jay» Barrs jr. (født 17. juli 1962 i Jacksonville i Florida), amerikansk bueskytter som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul. Barrs ble olympisk mester i bueskyting under Sommer-OL 1988 i Seoul. Han vant den individuelle konkurransen for menn foran Park Sung-soo fra Sør-Korea og Vladimir Jesjejev fra Sovjetunionen. Han var også med på det amerikanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i bueskyting bak Sør-Korea. De andre på laget var Darrell Pace og Richard McKinney.
16. etappe av Giro d’Italia 2018
16. etappe av Giro d'Italia 2018 var en 34,2 km lang tempoetappe fra Trento til Rovereto 22. mai 2018.
Rohan Dennis vant etappen foran Tony Martin. Tom Dumoulin ble nummer tre og tok inn ett minutt og femten sekunder på Simon Yates i sammendraget, noe som var mindre enn forventet.
Dag Sele
Dag Sele (født 3. april 1964) er en norsk lokalpolitiker, som representerte Kristelig Folkeparti fram til 2019. Fra 2020 representerer han Partiet sentrum, som han var med på å stifte. Han er født og oppvokst på Stord, og har studert medisin i Bergen, cand.med. 1989. Siden var han allmennpraktiserende fastlege i Bø i Telemark i 22 år, inntil han i 2014 flyttet tilbake til Vestlandet og startet spesialisering i psykiatri. Sele arbeider som konstituert overlege ved Stord DPS.
Dag Sele er bror av teologen Asgeir Sele.
Politiske verv
Dag Sele var kommunestyremedlem i Bø kommune i perioden 1999–2014. Tre av disse periodene var han formannskapsmedlem, og fra 2011 var han varaordfører i kommunen. Fra 2009 til 2017 var Sele 2. vararepresentant på Stortinget. Fra 2010 til 2015 var han fylkesleder i Telemark KrF. Siden 2013 har Sele vært medlem i sentralstyret til KrF. 17. februar 2018 ble Dag Sele valgt til fylkesleder i Hordaland KrF.
Dag Sele meldte seg ut av KrF i 2019 og var en av grunnleggerne av Partiet Sentrum høsten 2020. Ved stortingsvalget 2021 er Sele førstekandidat for Partiet Sentrum i Hordaland valgkrets.
Androzelma
Utseende
En middelsstor (ca. 9 millimeter, tross artsnavnet som betyr kjempe), avlang, glinsende brunsvart løpebille. Hodet er avrundet firkantet, noe flatt, bredere enn langt, med markerte kantrender og flere furer, i midten med store, noe uregelmessige punktgroper. Kjevene (mandiblene) er ganske kraftige og nesten så lange som resten av hodet. Fasettøynene er forholdsvis små og flate og sitter bak midten av sidekanten. Antennene er tynne, litt kortere enn hode + pronotum. Pronotum er nesten kvadratisk, forhjørnene avrundede, bakhjørnene litt uttrukne og skarpe. Det har en bred midtfure og tett, grov punktering. Dekkvingene er jevnbrede med kraftige punktrader. Hos denne arten er "stilken" mellom pronotum og dekkvingene, typisk for graveløpere, ganske kort og lite påfallende. Beina er korte og kraftige, tilpasset graving.
Levevis
Graveløperne er rovdyr som lever mer eller mindre underjordisk, der de graver ganger. Biologien til denne arten er forøvrig ukjent.
Utbredelse
Arten er utbredt i Vietnam.
Distriktssenteret
Distriktssenteret (offisielt: Kompetansesenter for distriktsutvikling) er et faglig uavhengig forvaltningsorgan opprettet i september 2008 og tilknyttet Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Distriktssenteret forvalter også Merkur-programmet som er et utviklings- og kompetanseprogram for butikker i Distrikts-Norge.
Distriktssenteret arbeider hovedsakelig med å hente inn, systematisere og formidle kunnskap og erfaringer om lokale utviklingstiltak. Disse formidles gjennom senterets hjemmeside og i møte med lokale og regionale utviklingsaktører. Senteret bygger opp et samarbeid med fylkeskommunene og andre aktører som også er aktører og støttespillere for lokal samfunnsutvikling.
Senteret har også ei rolle som kompetanseorgan, rådgiver og bidragsyter overfor nasjonale, regionale og lokale myndigheter. Dette gjøres ved å formidle kunnskap basert på erfaringer og forskning fra utviklingsaktører, ildsjeler, styresmakter og kunnskapsmiljø. Distriktssenteret bestiller utredninger fra en rekke forskningsmiljø for å dokumentere effekten av distriktspolitiske tiltak eller skape kunnskapsgrunnlag for de som skal forme framtidas distriktspolitikk.
Distriktssenteret ledes av direktør Marit Lofnes Mellingen. Finansieringa av Distriktssenteret skjer ved bevilgninger over statsbudsjettet, og rammene for drifta er fastsatt i vedtekter, strategiske dokument og årlige tildelingsbrev fra Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Vedtektene legger vekt på at Distriktssenteret er et forvaltningsorgan med faglig uavhengighet.
Senteret har 27 ansatte fordelt på avdelingskontorer i Steinkjer, Alstahaug og Sogndal. Senteret med Merkur-Programmet har i 2021 en bevilgning på 94,259 millioner kroner over kapittel 554 på statsbudsjettet. Senteret støtter og rettleder lokale initiativ, Distrikts-butikker og aktører i kommunene.
Serranillus
Serranillus er en slekt av små løpebiller.
Utseende
Små (ca. 2 millimeter), avlange, blanke, brungule eller brunrøde løpebiller. De har reduserte fasettøyne og er blinde. Hodet er kort og bredt, rundet, antennene middels lange. Pronotum er rundet, dekkvingene lett rundede uten påfallende punktrader.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørørstlige USA (Georgia, Virginia, South Carolina, North Carolina).
ISO 3166-2:MK
ISO 3166-2:MK er Nord-Makedonias del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navnene til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Nord-Makedonia er det definert koder for 84 kommuner. Ti av kommunene utgjør Stor-Skopje.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er MK, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Nord-Makedonia. Andre del er to sifre (01–84). Kodene er angitt etter rekkefølgen i det makedonske kyrilliske alfabetet.
Endringer
Følgende endringer i Republikken Makedonias oppslag har blitt kunngjort i nyhetsbrev fra ISO 3166/MA siden ISO 3166-2 først ble utgitt i 1998:
Saragossamanuskriptet
Handling
Under en kamp i byen Zaragoza under Napoleonskrigene, trekker en offiser seg tilbake til andre etasje i et vertshus. Han finner en stor bok med tegninger av to menn som henger på en galge og to kvinner i en seng. En annen offiser anerkjenner forfatteren som hans egen bestefar, som var kaptein i en garde i Vallonia. Hans forfar Alfonso van Worden dukker opp sammen med to tjenere som leter etter den korteste ruten gjennom Sierra Morena-fjellene. De to mennene advarer ham mot en rute fordi den fører gjennom hjemsøkt territorium.
Nicolas Mahut
Nicolas Mahut (født 21. januar 1982) er en fransk tennisspiller.
Saragossamanuskriptet
Handling
Ved et tilsynelatende øde vertshus blir han invitert til å spise middag med to prinsesser, Emina og Zibelda. De informerer kapteinen om at de er hans kusiner. Som det siste medlemmet av Gomelez-slekten, må han gifte seg med dem begge for å skaffe arvinger. Imidlertid krever dette at han må konvertere til islam. Han våkner senere og er tilbake ved det øde landskapet, men nå ligger han ved siden av en haug med hodeskaller under en galge. Han møter en eremitt-prest som prøver å kurere en besatt mann. Sistnevnte forteller sin historie, som også involverer to søstre og en annen slags forbudt kjærlighet. Alfonso sover i et kapell, og hører merkelige stemmer om natten. Når han våkner neste morgen, havner han i den spanske inkvisisjonen.
Nicolas Mahut
Han representerte Frankrike i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i første runde i dobbel.
Han har vunnet fire titler på ATP-touren og har en 4. runde fra Wimbledon som beste Grand Slam-resultat i singel. I dobbel har han vunnet 25 titler og vunnet de fire Grand Slam-turneringene én gang hver.
Abbas II (Persia)
Abbas II (persisk: ‏عباس ‎; født 20. desember 1633 i Qazvin, død 25. september 1666 i Khusrauabad) var en sultan fra det safavidiske dynasti et, som var sjah i Persia fra 1642 til 1666.
Den 12. mai 1642 etterfulgte han sin far Safi på tronen, og ble safavidedynastiets syvende sjah.
Bakgrunn
Abbas II ble født i Qazvin med navnet Sultan Muhammad Mirza. Han var sønn av sjah Safi I og en tsjerkessisk kvinne, Anna Khanum. Han var den eldste av fem brødre. Ikke meget er kjent om Muhammad Mirzas ungdomsår, foruten at han tilbragte den i safavidenes harem og fikk privatundervisning av sin mentor Rajab Ali Tabrizi. Han fikk også undervisning i statsskikk av to adelsmenn ved navn Muhammad-Ali Beg og Jani Khan Shamlu.
Friidrett under Sommer-OL 1924 – Lengdehopp menn
Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 1924:
Abbas II (Persia)
Som sjah
Ettersom han ble sjah før han var fylt ti år, var det hans mor Anna Khanum og storvisir Saru Taqi som styrte Persia i begynnelsen av hans regjeringstid, mens Abbas konsentrerte seg om sin skolegang i Qazvin. Anna Khanum og Saru Taqi samarbeidet tett, og under dem var riket i sikre hender. Den franske reisende Jean Chardin omtalte deres nære samarbeid:
Etter ett år flyttet Abbas II til den safavidiske hovedstad Isfahan. Samme år nektet den mektige general Rustam Khan å adlyde safavidiske befalinger, og marsjerte mot Isfahan for å avsette Abbas II. Men Saru Taqi klarte å få ham drept i Mashhad.
Friidrett under Sommer-OL 1924 – Lengdehopp menn
Rekorder
Robert LeGendre, som ikke deltok i lengdehoppkonkurransen satte ny verdendsrekord under femkampen som ble avviklet dagen før konkurransen i lengdehopp:
Abbas II (Persia)
Som sjah
I 1644 gjorde noen bakhtiarske stammer opprør mot Abbas II. Men opprøret ble raskt slått ned av Saru Taqi.
Saru Taqi ledet en kampanje mot korrupsjon, og det gav ham mange fiender. Den 11. oktober 1645 ble han myrdet av noen hæroffiserer. Han ble etterfulgt av Khalifa Sultan, som var storvisir frem til sin død i 1653 eller 1654.
Friidrett under Sommer-OL 1924 – Lengdehopp menn
Kvalifisering
Gruppe 2
Abbas II (Persia)
Som sjah
Abbas II klarte ved hjelp av reformer å konsolidere Persia, etter at sentralregjeringen under hans forgjengere hadde blitt gradvis svekket. Slik klarte han ved sine reformer å svekke de mektige kizilbashstammene. De hadde spilt en sterk rolle ved grunnleggelsen av safavideriket, og gjorde seg stadig sterkere gjeldende. Men nå ble de svekket, og mer land ble direkte underlagt tronen.
Landets grenser forble mer eller mindre stabile. Abbas II gjenerobret i 1648 Kandahar fra den indiske stormogulen, og senere slo han tilbake tre angrep som stormogulen gjorde mot byen. Han dyrket også tette handelsforbindelser med de europeiske sjømaktene England og Holland.
Friidrett under Sommer-OL 1924 – Lengdehopp menn
Kvalifisering
Gruppe 4
Finale
Finalen ble gjennomført samme dag som kvalifiseringen og utøverne tok med seg resultatet fra kvalifiseringen.
Abbas II (Persia)
Som sjah
Likesom sine forgjengere var han tolerant overfor andre religioner – med ett unntak: han utstedte et dekret der han påla alle landets jøder å konvertere til islam.
Jon Svartdal
Jon Svartdal (født 9. juni 1955) er en norsk lokalpolitiker, som representerte Kristelig Folkeparti og deretter Høyre. Han var varaordfører i Seljord kommune fra 2007 til 2013. I tiden 2013 til 2015 var han fungerende ordfører i Seljord kommune etter at daværende ordfører Solveig Sundbø Abrahamsen ble stortingsrepresentant.
Abbas II (Persia)
Som sjah
Abbas IIs styre var relativt fredelig. Det var forskånet fra angrep fra osmanene.
Sjahen døde i Khusrauabad nær Damghan natten mellom 25. og 26. oktober 1666, og han ble begravet ved siden av sin far i Qom.
Han ble etterfulgt av sin sønn Suleiman I. Han hadde også sønnene Hamza Mirza, Ismail Mirza og Mirza Ali Naqi, og dessuten to døtre.
Jon Svartdal
I 2015 meldte Svartdal overgang til Høyre. Han ble valgt inn i kommunestyret på Høyres liste for perioden 2015-2019 og ble varaordfører.
Svartdal er kirkeverge i kommunen.
Edward V. Roberts
Edward V. Roberts (født 23. januar 1939, død 14. mars 1995) var en borgerettsleder og den første personen med alvorlige funksjonshemminger som studerte ved University of California, Berkeley.
Han var en banebrytende leder for en bevegelse for funksjonshemmedes grunnleggende rettigheter. Roberts ble diagnostisert med polio i en alder av fjorten år i 1953. Han tilbrakte halvannet år på sykehus i 1953 og returnerte hjem, lam fra halsen og ned med unntak av to fingre på den ene hånden og noen få tær.
Han sov liggende i en jernlunge om natten og han hvilte ofte der i løpet av dagen. Han gikk på skolen med telefon oppkobling til hans mor Zona som insisterte på at han gikk på skolen en gang i uken for noen få timer. På skolen møtte han sin dype frykt for å bli stirret på, som forvandlet hans følelse av personlig identitet. Han krediterte sin mor får å ha undervist ham med eksempler på hvordan de skulle kjempe med nebb og klør for det han trengte når ledelsen ved skolene han gikk på protesterte mot at han skulle ta eksamen sin fra videregående skole l fordi han ikke hadde fullført kravene til kroppsøving og diverse andre krav til nødvendig utdanning.
Etter å ha studert ved College of San Mateo ble han innskrevet på University of California i Berkeley. Han måtte kjempe for den støtten han trengte fra departementet for yrkesrettet attføring i California for å kunne gå college fordi hans rådgiver innen rehabilitering mente at han var for sterkt funksjonshemmet til å noen gang få noen som helst jobb. Roberts fikk sin Bachelorgrad i 1964 og en mastergrad i 1966 i statsvitenskap fra University of California. Han ble i 1984 tildelt et stipend og en pengesum fra MacArthur Fellows Program. Han døde i 1995, i en alder av 56 år.
Carina Frantzen
Carina Frantzen (født 6. desember 1981) er norsk vokalist og låtskriver fra Lørenskog og Molde.
Hennes soloalbum Blacklist ble spilt inn i Nashville med den kjente produsenten Vance Powell. Hun er også kjent som leadvokalist i bandet Phone Joan. I 2012 ga Amund Maarud og Carina Frantzen ut singelen Anywhere you go. Duetten var også et av sporene på Maaruds album Dirt.
Frantzen er utdannet ved Westerdals (tidligere NISS) og Universitetet i Agder.
I oktober 2018 startet Frantzen podcasten Vokal til folket sammen med kollega Mari Klingen.
USAs føderale statistikksystem
USAs føderale statistikksystem er det desentraliserte nettverket av føderale forvaltningsorganer som produserer data om personer, økonomi, naturressurser og infrastruktur i USA.
Til forskjell fra mange andre land har ikke USA noe sentralt statistikkbyrå. I stedet er det føderale statistikksystemet desentralisert, med 13 forvaltningsorganer der to er selvstendige enheter og de resterende elleve er underlagt ulike departementer. Denne strukturen holder statistikkarbeidet i nærheten av de ulike departementene som benytter seg av dataene.
Per 2013 hadde de 13 primære statistikkbyråene statistikk som hovedoppgave og utførte mye av den føderale regjeringens statistikkarbeid. Ytterligere 89 forvaltningsorganer ble bevilget minst 500,000 dollar til statistikkarbeid i 2011, 2012 eller 2013 i forbindelse med sine hovedoppgaver. Til sammen er budsjettet for det føderale statistikksystemet estimert til 6,7 milliarder dollar (2013).
Fitzroy MacLean, 1. baronett
'''Fitzroy MacLean, 1. baronett''' (født 11. mars 1911, død 15. juni 1996) var en skotsk soldat, forfatter og politiker som deltok under den andre verdenskrig.
Maclean skrev flere bøker, der han fortalte om sine reiser, ofte inkognito, inn i det sovjetiske Sentral-Asia, sin deltakelse under kampene i Sør-Afrika under krigen, der han spesialiserte seg på kommandoraid bak fiendens linjer, og sin tid sammen med Josip Broz Tito og hans jugoslaviske partisaner.
Russland
På midten av 1930-årene ble Fitzroy MacLean tildelt en stilling ved den britiske ambassaden i Paris. Senere ble han sendt som diplomat til Moskva. De to og et halvt årene han tilbrakte i Sovjetunionen dannet den første tredjedelen av hans mest kjente bok som var en selvbiografi med østlige tilnærminger. MacLean ble i Moskva frem til sent i 1939. Han var til stede under de store stalinistiske utrenskningene på 1930-tallet, og han observerte skjebnen til sovjetiske dissidenter og revolusjonære.
Krigen
Da verdenskrigen brøt ut i 1939 ble Maclean forhindret fra å delta i militært på grunn av sin diplomatiske posisjon. Derfor han trakk seg fra utenrikstjenesten og vervet seg som menig soldat til Queen's Own Cameron Highlanders. Han ble snart forfremmet til visekorporal. I Nord-Afrika i 1942 utmerket han seg tidlig i krigshandlinger i det nylig etablerte Special Air Service (SAS).
Senere samme år ble han overført til Midtøsten som en del av styrken som var utstasjonert i Persia og Irak. Blant hans innsatser var kidnappingen av den tyske konsulen i Irak som var kontrollert av aksemaktene, en hendelse som kort tid senere førte til at Hitlers regjering trakk tilbake sin støtte til militærjuntaen i landet.
i 1943 utpekte statsminister Winston Churchill ham til å lede en misjon som kontaktperson i Jugoslavia. På tidspunktet for MacLeans stasjonering til Jugoslavia var Josip Broz Tito og hans partisan-soldater allerede en stor irritasjon for den tyske kontrollen over landene på Balkan. Senere skrev han to biografier om Tito som avslører hans beundring for den jugoslaviske lederen og det jugoslaviske kommunistpartiet som Tito ledet. Han utviklet gradvis en stor kjærlighet for Jugoslavia og dets innbyggere, og ble senere gitt tillatelse til å kjøpe et hus på øya Korčula, i dagens Kroatia.
Han mottok flere militære tildelinger for sitt personlige mot under krigen. Noen av dem var Order of Kutuzov fra Sovjetunionen, og etter krigen fikk han Croix de guerre 1939–1945 fra Frankrike og han mottok en tildeling fra Jugoslavia. Han oppnådde graden brigader under krigen, og ble forfremmet til Major-General i 1947. MacLean ble også dekorert med Order of Prince Branimir av den kroatiske presidenten Stjepan Mesic. Denne dekorasjonen ble tildelt posthumt for hans humanitære hjelp til Republikken Kroatia under den kroatiske frigjøringskrigen, og for internasjonal bekreftelse av Kroatia.
Personlig liv
Fitzroy Maclean ble også stefar til hennes barn fra første ekteskap, Susan Rose «Suki» Phipps (født 1941) og Jeremy Julian Phipps (født 1942), som ikke var oppvokst som katolikk. Fitzroy ble hedret med baroniet Maclean av Strachur og Glensluain i 1957, ble gjort den 15. arvelig keeper og kaptein for Dunconnel Castle i 1981 og ble gjort til ridder av de eldste og mest Noble Order of the Thistle i 1994.
Etter Annen verdenskrig var han en tid virksom som politiker før han pensjonerte seg fra både politikken og militæret. I løpet av sin pensjonisttilværelsen forfattet Maclean flere omfattende verker. Hans brede spekter av emner inkluderte skotsk historie, biografier (herunder om Tito og Guy Burgess), en russisk trilogi og diverse skjønnlitterære verk. Han bidro også til en rekke andre bøker, for eksempel skrev han forordet til en biografi om Joseph Wolff som ble publisert i 1984. Han døde i juni 1996 i en alder av 85 år.
Lukáš Vácha
Lukáš Vácha (født 13. mai 1989) er en tsjekkisk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for Sparta Praha B.
Landslaget
Den 21. mai 2014 fikk han sin første landskamp for mot. .
Giovanni Sio
Giovanni Sio (født 31. mars 1989) er en franskfødt ivoriansk fotballspiller som spiller for den sveitsiske klubben. Han er også en del av. Han har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Sochaux-Montbéliard og Augsburg.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2014 i Brasil.
Emilie Hendriksen
Emilie Birgitte Henriksen (1877–1954) var en norsk fotograf som hadde virkested Vadsø i perioden 1905 til ca 1911. Hun brukte blindtrykk på forsiden av kartongen på kabinettkort.
Julio Peralta
Julio Peralta (født 9. september 1981) er en chilensk tennisspiller.
Han representerte Chile under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i første runde i dobbel.
Kristoffer Tønnessen
Landslaget
Han ble tatt ut i Norges U21-tropp til privatlandskamper mot Portugal og Russland.
Splish Splash
«Splish Splash» er en amerikansk sang fra 1958, fremført av Bobby Darin. Den ble skrevet av Darin og disc jockeyen Murray the K (Murray Kaufman), som veddet på at Darin ikke kunne skrive en sang som begynte med ordene «Splish splash, I was taking a bath» (som ble foreslått av Murrays mor Jean Kaufman). Sangen var kreditert Darin og Jean Murray (en blanding av morens og sønnens navn) for å unngå enhver antydning til payola.
Den ble innspilt under en session i New York Citys Atlantic Studios, som fant sted om kvelden til 10. april 1958.
Thor Einar Andersen
Thor Einar Andersen (født 13. januar 1960) er professor ved Norges Idrettshøyskole og lege, spesialist i fysikalsk medisin og rehabilitering, medisinsk leder Norges fotballforbund og Idrettens helsesenter  og tidligere fotballspiller fra Kristiansand og Start.
Splish Splash
«Splish Splash» ble utgitt på singlen Atco 6117.
Thor Einar Andersen
Andersen spilte på Start i 1977-80 og 83-84 og ble seriemester i 1978 og 1980. Han har også spilt på Lærdal, KFUM Oslo og U-landslaget og har vært engasjert i Nordstrand som leder i fotballgruppen siden 2012 og trener for aldersbestemte lag. Andersen er gift med Anne Kjersti Kværner og er far til tidligere Stabæk-spiller Torstein Andersen Aase og David Kværner-Andersen.
Splish Splash
Sangen hjalp til med å gi Darin et større løft i hans karriere og nådde en tredjeplass på Billboard Hot 100-listen.
Teksten refererer til figurer fra andre sanger i samme periode, slik som «Lollipop», «Peggy Sue» og «Good Golly Miss Molly».
Barbra Streisand spilte inn en ny versjon i 1979 og den forekom på hennes album Wet. Sangen inneholdt ny tekst skrevet av Streisand og backingvokaler av vokalisten i Toto, Bobby Kimball, og keyboardisten i Chicago, Billy Champlin.
Ann-Margret, Mickey Gilley, The Rockats og Linda Gail Lewis spilte inn sangen og ga en ut på singel i 2022. Sangen ble også gitt ut på albumet Born to Be Wild i 2023.
I filmer og på TV
Den forekom også i soundtracket til spillefilmen Du har m@il (You've Got Mail, 1998) samt i en episode av Happy Days, hvor rollefiguren Richie Cunningham ble disc jockeyen Richie the C (muligens et ordspill på Murray the K).
Det gylne skinn
Det gylne skinn (gresk: Χρυσόμαλλον Δέρας; georgisk: ოქროს საწმისი) er i gresk mytologi pelsen og skinnet til en gullhåret og bevinget bukk som befant seg i det antikke kongeriket Kolchis (i dagens Georgia). Dette mytologiske dyret opptrer i fortellingen om Jason og hans gruppe av argonauter som drar ut på søken etter det på befaling av kong Pelias for å sørge at Jason blir rettmessig plassert på tronen av byen Iolkos i greske Thessalia.
Splish Splash
I filmer og på TV
Kevin Spacey fremførte «Splish Splash» i filmbiografien over Darins liv, Beyond the Sea.
Det gylne skinn
Fortellingen er svært gammel – den var i det minste samtidig med Homer (700-tallet f.Kr.) – og derfor er den gjengitt i mange utgaver hvor detaljene skiller seg en god del fra hverandre. I senere versjoner av fortellingen hevdes det at bukken var avkom fra sjøguden Poseidon og Themisto (eller mindre hyppig, Nefele eller Theofane). Den klassiske fortellingen er Argonautika av Apollonios Rhodios, skrevet på midten av 200-tallet f.Kr. i Alexandria i Egypt, og gjengir en del tidligere kilder som på annet vis ikke har overlevd. En annen og mindre kjent Argonautika som benytter seg av den samme korpus av myter, ble skrevet på latin av Valerius Flaccus på keiser Vespasians tid, 69–79 e.Kr.
Splish Splash
I filmer og på TV
Sangen kunne høres i spillefilmen Because of Winn-Dixie, i scenen hvor Opal (AnnaSophia Robb) gir Winn-Dixie et bad.
Den var med i en D-TV-musikkvideo på Disney Channel, hvor den hovedsakelig ledsaget klipp av Disney-figurer som badet på én eller annen måte, særskilt fra tegnefilmen Mickey and the Seal (1948) (som illustrerer badet til sangens jeg-person i første vers), men også Mickey's Birthday Party (som illustrerer selskapet han går til).
Det gylne skinn
Sammendrag av fortellingen
Minyeren Athamas, en grunnlegger av byen Halos i Thessalia, men også konge av byen Orchomenos i Boiotia, tok skygudinnen Nefele som sin første hustru, og med henne fikk han to barn, gutten Friksos og datteren Helle. Senere ble han forelsket og giftet seg med Ino, datteren til Kadmos. Det førte til stor ulykke og sult i landet da Nefele dro derfra. Ino var sjalu på sine stebarn og planla å få dem drept. I en del versjoner overtalte hun Athamas at den eneste måten å få en slutt på tørken var å ofre sønnen Friksos. Nefele, eller hennes ånd, åpenbarte seg for hennes barn med en bevinget bukk hvor pelsen var av gull. Bukken var blitt avlet av Poseidon da han i form av en bukk forførte nymfen Theofane, barnebarnet av solguden Helios. I henhold til Hyginus, fraktet han henne vekk til en øy hvor han forvandlet henne til ei søye (hunnsau) slik at han kunne bedekke henne i skjul av sauflokken og hvor Theofanes andre friere ikke ville kunne skille ham og henne fra de andre dyrene.
Bukken skal ha blitt gitt til Nefele av guden Hermes På den bevingede bukken flyktet tvillingbarna over havet, men Helle falt av og druknet i stredet som siden fikk navn etter henne, Hellesponten. Bukken snakket til Friksos, ga ham et hjerte, og tok Friksos, hvis navn betyr «krøllet», som bukkens pels, trygt til Kolkhis på den østlige kysten av havet Euxine (Svartehavet). Friksos ofret deretter bukken til Poseidon, og bosatte seg i huset til kongen av Kolchis, Aietes, sønn av Helios, soltitanen, og levde der til han ble meget gammel. Han hengte det gylne skinnet etter ofringen av bukken på en eik i en lund som var hellig for Ares, hvor den ble voktet av en drage. Bukken ble til stjernebildet Væren (latin Aries).
I eikelunden ble skinnet hengende inntil det ble erobret av Jason som med sitt skip «Argo» og sitt mannskap, «argonautene» var utsendt til Kolchis for å hente det. Jason og kong Aietes' datter Medeia forelsket seg i hverandre. Medeia er beskrevet som en trollkvinne som kunne hjelpe Jason i de prøvelser han måtte gjennom for å kunne få skinnet. Han måtte pløye en åker ved hjelp av ildsprutende okser, og han måtte så åkeren med dragetenner og bekjempe de krigerne som vokste opp. Med Medeias hjelp klarte han å erobre det gylne skinn og da han dro flyktet Medeia med ham.
Handlingens utvikling
Den meget tidlige opprinnelsen til myten i førlitterær tid og formidlet via muntlig litteratur, betyr at i løpet av mer enn et århundre var den til en viss grad eller deler av den en del av kulturens rammeverk, og med dens betydelige betydning kan man forvente at handlingen eller detaljene gjennomgikk tallrike endringer i dens utvikling.
Den lyriske poeten Pindaros benyttet seg av søken etter det gylne skinn i sin Fjerde pythiske ode (skrevet rundt 462 f.Kr.), skjønt det gylne skinnet er i seg selv ikke i forgrunnen når Aietes (konge i Kolchis) utfordrer Jason til å overvinne de ildpustende oksene, men skinnet er gevinst: ''«La kongen gjøre dette, skipets kaptein! La ham gjøre dette, sier jeg, og ha for seg selv det udødelige åkle, skinnet, glødende med matterte fedd av gull.»''
Hvor de skrevne kildene har hull eller andre mangler grunnet ved historiens gang og tilfeldigheter, har tidvis greske vasemalere bevart kontinuiteten av en mytisk tradisjon. Det synes som at fortellingen om det gylne skinn hadde liten gjenklang hos athenerne i den klassiske tid for kun to representasjoner av attisk malt keramikk fra 400-tallet f.Kr. har blitt identifisert, et kratér som i dag er ved amerikanske Metropolitan Museum of Art og en kylix (drikkebeger) som i dag er ved Vatikanmuseene. På drikkebegeret malt av Douris, ca 480-470 f.Kr., er Jason blitt gulpet ut av munnen på en drage, en detalj som ikke med letthet lar seg tilpasse de litterære kildene; bak dragen henger det gylne skinnet fra et epletre. Jasons hjelper i de athenske vasemaleriene er ikke Medea — som hadde en gjenstridig historie i Athen som motstander av Thesevs — men Athene, byens egen beskytter.
Tolkninger
Euhemeriske forsøk fra de lesere hvis kulturelle bakgrunn avviser det mytiske skinnet som et fantasifullt objekt har tolket det gylne skinn «realistisk» som refleksjon av en faktisk kulturelt objekt eller påstått historisk praksis med grunnlag i økonomien: eksempelvis, på 1900-tallet ble det foreslått at fortellingen om det gylne skinn reflekterte ganske enkelt å føre sauer som dyrehold til Hellas fra øst: i annen lesning mer fokusert på mytologien henviste til gull i betydningen grøde, eller til solen.
En tolkning som har større aksept forholder seg til en metode å vaske gull fra elver som er godt dokumentert (men kun fra rundt 400-tallet f.Kr.) i regionen Georgia øst for Svartehavet, tidvis strukket over en ramme av tre, som sunket ned i elven, og gullflak ble som ble fraktet nedover med strømmen ble samlet opp. Det lodne ullskinnet ble hengt opp i trær for å bli tørket før gullet ble ristet ut eller ved hjelp av kam. Alternativt kunne skinnet bli benyttet på vaskebrett i oppskylling og avleiring i gullgruver eller på vaskebrett i dypet av gullgruvene. Ved å bedømme svært tidlige gullobjekter fra en rekke tidlige kulturer var vasking etter gull en meget tidlig menneskelig aktivitet. Således beskrev Strabon måten gull kunne bli vasket:
En annen fortolkning hviler på referansene i en del versjoner til purpur eller purpurfarget tøy. Purpurfarge ekstrahert fra bestemte havsnegler var høyt verdsatt og derfor kostbart i antikken (og grunnen til fønikernes rikdom). Klær gjort av tøy som farget med fønikisk purpur, også kalt for k«ongelig blått», var signal om høy verdighet og rikdom. Assosiasjonen gull med purpur er således naturlig, om enn ikke i utseende, og opptrer hyppig i litteraturen.
Imidlertid har arkeologer avvist disse tolkningene som ahistoriske. Et forsøk på å konstruere en mer trolig forklaring ved å lokalisere det i hva som er kjent i kulturen hvor myten om det gylne skinn oppsto, peker på at myten representerer ideer om kongedømme og legitimitet; derav Jasons reise for å finne det (representert ved det gylne skinn) for å gjenopprette det rettmessige styret av Iolkos.
Hovedteorier
Følgende liste er blant de fremst forklaringene som har blitt fremmet som tolkning, med referanser og henvisninger:
Det gulne skinn i populærkultur
Den amerikanske spillefilmen Jason and the Argonauts fra 1963.
Per E. Moi
Per Eiliv Moi (født 28. juli 1932, død 1. mars 2017) var en norsk lokalpolitiker som representerte Høyre. Moi var ordfører i Hole kommune i to perioder, 1984–1985 og 1995–1999.
Moi var ingeniør fra Hærens Ingeniørhøyskole og var ansatt i Forsvaret i 14 år. Han var senere organisasjonssjef i AS Veidekke og også tilknyttet Norwegian Contractors AS.
Margarita Tsjernousova
Margarita Sergejevna Tsjernousova (russisk: Маргарита Сергеевна Черноусова, født 24. mars 1996) er en russisk skytter som konkurrerer i pistolskyting.
Sanchai Ratiwatana
Sanchai Ratiwatana (født 23. januar 1982) er en thailandsk tennisspiller.
Han representerte Thailand under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i første runde i dobbel.
Norske Naturterapeuters Hovedorganisasjon
Norske Naturterapeuters Hovedorganisasjon (NNH) er en organisasjon som fikk sin nåværende utforming i 1994, men som da var en fortsettelse av tidligere samarbeidsformer mellom ulike kategorier av alternative behandlere. Organisasjonen har en rekke faggrupper for ulike NNH-godkjente terapiformer, en godkjenningsordning for medlemskap og yrkesetiske retningslinjer som medlemmene forplikter seg å følge. Organisasjonen gir ut tidsskriftet Naturterapeuten.
Distigmoptera
Utseende
Små (ca. 2-5 millimeter), matt brunlige jordlopper, kroppen er ganske tett kledt med nokså lange hår. Antennene er fortykkede mot spissen. Bakbeina er utviklet til hoppebein med tykke lår.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten, som gjerne er fra erteblomstfamilien, men kan også leve på moser.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord- og Mellom-Amerika, nord til det sørlige Canada.
Arkitekturåret 2014
Arkitekturåret 2014 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 2014.
Polen under Kortbane-EM i svømming 2015
Polen deltok under Kortbane-EM i svømming 2015 i Netanya i Israel fra 2. til 6. desember 2015 med åtte deltakere.
Sherman Adams
Llewelyn Sherman Adams (født 8. januar 1899 i East Dover i Vermont i USA, død 27. oktober 1986 i Hanover i New Hampshire) var en amerikansk republikansk politiker og forretningsmann. Han var den 77. guvernøren i delstaten New Hampshire 1949–1953. Som presidentens assistent (Assistant to the President) ledet han Det hvite hus' stab under USAs president Dwight D. Eisenhower 1953-1958. Han ble nødt til å fratre fra Det hvite hus etter at det ble avslørt at han hadde tatt imot en vikunjapels  kappe og et orientalsk teppe av en tekstilprodusent i Boston hvis forretninger var under granskning av de føderale myndigheter.
Liv og virke
Adams tjenestegjorde under første verdenskrig i US Marines. Han avla i 1920 sin grunneksamen ved Dartmouth College. Han gjorde deretter karriere innen papirindustrien og bankvesenet.
Adams var representant i New Hampshire House of Representatives, underhuset i delstatens lovgivende forsamling, 1941–1944, de to siste årene som ordfører. Han var deretter representant i Den amerikanske kongressen 1945–1947. Han var kandidat i republikanernes primærvalg forut for guvernørvalg i New Hampshire i 1946, men tapte mot embetsinnehaveren Charles M. Dale. Han representerte deretter den amerikanske celluloseindustriens interesser i New York og vant i 1948 års guvernørvalg i New Hampshire. Han ble gjenvalgt i 1950.
Adams hadde en svært sentral rolle i Det hvite hus i Eisenhowers første embetsperiode og begynnelsen av den andre. Journalisten Jack Anderson rapporterte i 1958 om gaver som Adams hadde fått av tekstilprodusenten Bernard Goldfine. Skandalen som førte til Adams' avgang ble kjent som The Overcoat Affair.