cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kimberly Williams (friidrettsutøver)
2007-2010: VM-deltakelse og seier i Sentralamerikanske leker
Den 17. februar 2007 hoppet hun 6,03 meter i lengdehopp under et stevne i Kingston, dette var første gang hun hoppet over 6 meter. I Jamaicas uttak til CARIFTA Games vant hun tresteg og kom på andreplass i lengdehopp, og hun fikk gull i tresteg og sølv i lengdehopp under CARIFTA Games 2007. I lengdehopp der satte hun ny personlig rekord med 6,15 meter. Hun vant tresteg og lengdehopp under det jamaicanske høyskolemesterskapet i mars, og satte der ny personlig rekord i tresteg med 13,52 meter. Hun vant tresteg i det jamaicanske juniormesterskapet i friidrett, og fikk sølv i Panamerikansk juniormesterskap i friidrett 2007, bak Ke'Nyia Richardson fra USA.
Hun kom på andreplass i tresteg under NCAA-mesterskapet innendørs i 2008. Utendørs vant hun Texas Relays, og hun kom på fjerdeplass i NCAA-mesterskapet utendørs. I 2009 vant hun tresteg under NCAA-mesterskapet innendørs og Atlantic Coast Conference, og hun vant både tresteg og lengdehopp under Atlantic Coast Conference utendørs. Hun vant også begge disse hoppøvelsene under NCAA-mesterskapet utendørs i 2009. I det jamaicanske mesterskapet i friidrett i 2009 kom hun på andreplass, og hun fikk bronse i tresteg under Sentralamerikansk og karibisk mesterskap i friidrett 2009. Hun deltok i VM i friidrett 2010, men ble slått ut i kvalifiseringen, der hun hoppet 14,08 meter og satte ny personlig rekord.
I Atlantic Coast Conference innendørs 2010 vant hun tresteg og fikk sølv i lengdehopp. Hun vant tresteg under NCAA-mesterskapet innendørs, og fikk sølv i NCAA-mesterskapet utendørs. I juni vant hun tresteg under det jamaicanske mesterskapet i friidrett 2010, og hun vant U23-NACAC-mesterskapet i friidrett 2010. Hun vant også tresteg under Sentralamerikanske og karibiske leker 2010 (CAC Games).
2011-2015: Samveldemester og VM-bronse
Williams vant tresteg og lengdehopp under Atlantic Coast Conference innendørs i 2011. Hun vant tresteg og fikk sølv i lengdehopp under under NCAA-mesterskapet innendørs, og vant med det sin fjerde NCAA-tittel. Hun vant begge hoppøvelsene under Atlantic Coast Conference utendørs, og vant tresteg under Jamaica International Invitational med nye personlig rekord på 14,25 meter. I NCAA-mesterskapet utendørs kom hun på andreplass i tresteg og 13.-plass i lengdehopp. Hun ble kvalifisert til VM i friidrett 2011, men ble det slått ut i kvalifiseringsrunden med 14,06 meter.
Hun forbedret sin personlige rekord i tresteg innendørs til 14,28 meter da hun vant Fayetteville Tyson Invitational i 2012. I VM i friidrett innendørs 2012 nådde hun finalerunden i tresteg, og endte der på femteplass. Hun forbedret sin personlige rekord utendørs til 14,52 da hun kom på femteplass i Diamond League-stevnet Golden Gala, og hun fikk tre andreplasser i Diamond League 2012, og endte på tredjeplass sammenlagt med 6 poeng. Den 1. juli vant hun tresteg under det jamaicanske mesterskapet i friidrett. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 6 i tresteg. Hun forbedret der sin personlige rekord i tresteg til 14,53 meter i kvalifiseringen.
I 2013 vant hun tresteg under Jamaica International, og hun vant det jamaicanske mesterskapet i friidrett i juni. I Diamond League 2013 fikk hun to andreplasser som beste resultat, i London Grand Prix og Memorial Van Damme, og endte på tredjeplass sammenlagt denne sesongen med 7 poeng. Hun kom på fjerdeplass under VM i friidrett 2013, 3 cm bak Olha Saladukha som fikk bronse i denne øvelsen. Under VM i friidrett innendørs 2014 fikk hun bronse i tresteg, bak Jekaterina Koneva og Olha Saladukha, hennes første VM-medalje. I Diamond League 2014 vant hun ett av stevnene, Adidas Grand Prix i New York, og kom på delt tredjeplass sammenlagt med 6 poeng. Hun ble jamaicansk mester i tresteg i juni, med et bestehopp på 14,07 meter. Hun vant tresteg under Samveldelekene 2015, og kom på fjerdeplass i Kontinentalcupen i friidrett 2014.
I 2015 vant hun tresteg under det jamaicanske mesterskapet i friidrett, for femte gang. I Diamond League 2015 kom hun på tredjeplass i London Grand Prix / Sainsbury's Anniversary Games, og kom på femteplass i sammendraget med 3 poeng. Hun deltok i VM i friidrett 2015, og kom der på fjerdeplass.
2016-2019: Samveldemester og VM-sølv
Williams vant tresteg under det jamaicanske mesterskapet i friidrett 2016. Hun deltok i Sommer-OL 2016, der hun kom på sjuendeplass, og hun fikk til sammen 15 poeng i Diamond League 2015 og kom på femteplass. Hun ble igjen jamaicansk mester i 2017, og kom på andreplass i Diamond League 2017 med til sammen 24 poeng, etter at hun kom på andreplass i Birmingham Grand Prix og Meeting International Mohammed VI d'Athlétisme de Rabat.
Hun stilte utenfor konkurranse i Britisk mesterskap innendørs 2018, og vant denne konkurransen. I VM i friidrett innendørs 2018 kom hun på andreplass, bak Yulimar Rojas, og satte der ny personlig rekord innendørs med 14,48 meter. Hun vant Samveldelekene 2018 i Gold Coast i Australia, og i Diamond League 2018 kvalifiserte hun seg til finalen, som var Weltklasse i Zürich, der hun kom på tredjeplass.
Louis Malle
Louis Malle (født 30. oktober 1932 i Thumeries i Frankrike, død 23. november 1995 i Beverly Hills i California i USA) var en fransk filminstruktør som arbeidet både i Frankrike og i USA.
Bakgrunn
Malles kom fra en velstående familie. Hans foreldre var Françoise (født Béghin) og Pierre Malle. Han fikk en katolsk oppfostring som kulminerte i studier ved en jesuittdrevet skole i Fontainebleau. Som 11-åring opplevde han en Gestapo-aksjon mot skolen, der de grep tre jødiske elever - hvorav én som var en bestevenn av ham - og en jødisk lærer. De ble deportert til Auschwitz. Skolens rektor, karmelittpresten Père Jacques, ble arrestet for å ha holdt sin hånd over dem, og ble sendt til konsentrasjonsleiren Mauthausen.
Regissør
Han slo igjennom med sin debutfilm Heisen til skafottet (1958) med Jeanne Moreau i hovedrollen og med originalmusikk av Miles Davis. Han var en av forgrunnsgestaltene i den nye franske bølge og en av Frankrikes og Europas ledende filmskapere. Bedre enn de fleste regissører klarte han å gi kvinner uforglemmelige roller.
Louis Malles verker og oppdatninger stemte ikke alltid med de allmenne estetiske regler som den mode nye bølge stod for. I begynnelsen av 1960-årene ble Malle stadig mer kritisk til samtidige filmskapere og tok offentlig stilling mot selve idéen om en ny bølge. De skiller som fantes mellom Malle og hans samtidige var typiske for en regissør som mange ganger er vanskelig å plassere. Av denna grunn er det ikke lett å trenge inn i Malles tvetydige relasjon til denne filmbevegelse. I stedet er det mer fruktbart å studere hvordan hans arbeide holdt seg innenfor og utenfor rammene for denne bevegelse.
Sin stilling som en av de ledende regissører i denne filmperiode oppnådde han med tidlige filmer som De elskende (1958) og Ta mitt liv (1963). På 1970-tallet kom han med ytterligere verk som Urolig hjerte (1971), Lacombe Lucien (1973) og Pretty Baby (1977). Fra midten av 1970-tallet var han bosatt i USA, der han fortsatte å regisserd/produsere en rekke kritikerroste filmer, blant andre Atlantic City (1980) og Min middag med André (1981).
Han vendte så tilbake til Frankrike, der han i 1987 spilte inn På gjensyn, en skildring av den tyske okkupasjonen av hjemlandet under andre verdenskrig. Hans siste film ble Vanya på 42. Street (1994).
Ved sin død ble han hyllet av president Jacques Chirac som «en av de mest strålende filmskaperne i Frankrike».
Malle var fra 1980 frem til sin død gift med den amerikanske skuespillerinnen Candice Bergen.
Den eventyrlige verden
Den eventyrlige verden (originaltittel Le Monde du silence) er en dokumentarfilm om livet i havet fra 1956 basert på oseanografen Jacques-Yves Cousteaus bok av samme navn. Dette var Malles debut som instruktør. Han instruerte filmen sammen med Cousteau. Filmen er en av de første til å bruke undervannsfotografi til å vise havets dyp i farger. Den er opptatt om bord på forskningsskipet «Calypso» hvor filmteamet gjennom to år opptok mer enn 25 km film i Middelhavet, Persiabukta, Rødehavet og Indiahavet, hvor bare en tiendedel ble brukt i den ferdige filmen.
Filmen vant Oscar for beste dokumentarfilm samt Gullpalmen ved Filmfestivalen i Cannes for beste film. Det var første gang gullpalmen gikk til en dokumentarfilm, og siden har det bare skjedd en gang til i 2004 da den amerikanske Michael Moore fikk gullpalmen for filmen Fahrenheit 9/11.
Pretty Baby
Pretty Baby er en amerikansk-produsert historisk dramafilm om barneprostitusjon fra 1978. Filmen foregår i 1917 i New Orleans' bordellkvarter Storyville. Brooke Shields spiller hovedrollen som den 12-årige Violet.
På gjensyn
På gjensyn (originaltittel Au revoir les enfants) er en fransk film fra 1987 skrevet, produsert og instruert av Louis Malle. Filmen vant Gulløven for beste film ved Filmfestivalen i Venezia, og i Danmark fikk den Bodilprisen for beste ikke-amerikanske film i 1989.
Filmen er basert på instruktørens egne barndomsopplevelser.
John Tejada
John Tejada (født 21. april 1974 i Wien, Østerrike) er en artist, musikk-produsent, DJ, og eier av plateselskapet Palette Recordings.
Hans østerrikske far var komponist og dirigent for et orkester i Wien. Han møtte Johns mor, en sopran-sanger av meksikansk-amerikansk bakgrunn, mens hun studerte ved universitetet i Wien på denne tiden. Tejada har spilt inn musikk under en rekke forskjellige kallenavn som inkluderer Mr. Hazeltine og Lucid Dream samt flere andre navn. Han er samarbeidspartner med flere musikere som f.eks. Divine Styler og Arian Leviste. Han har hatt opptredener i flere land, blant disse er USA, Frankrike, Storbritannia, Tyskland, Russland og flere andre land i Europa.
Chindits
Chindits var en geriljastyrke i British Army og British Indian Army som kjempet i felttoget i Burma under annen verdenskrig.
Dobbelpresisjons flyttallsformat
Dobbelpresisjons flyttallformat er et tallformat for datamaskiner som opptar 8 bytes (64 biter) i datamaskinens minne og som representeres av en omfattende, dynamisk rekke med verdier ved å bruke flyttall.
Chindits
Styrken på 9000–12000 geriljasoldater ble opprettet av den britiske brigaderen Orde Charles Wingate for å utføre raid mot Den keiserlige japanske hær, ofte langt bak fiendens linjer. Den offisielle betegnelsen var Long Range Penetration Groups. Operasjonene var preget av lange marsjer gjennom ekstremt utfordrende terreng, av underernærte soldater som ble ytterligere svekket av sykdommer som malaria og dysenteri. Det har vært debatt om den ekstremt høye dødeligheten og den diskutable militære verdien av Chindits’ operasjoner.
Dobbelpresisjons flyttallsformat
Det refererer vanligvis til binary64 (som er spesifisert av IEEE 754-standarden), og ikke til det 64-biter desimalformatet decimal64. I eldre datamaskiner ble forskjellige flyttallsformater på 8 bytes brukt. GW-BASICs dobbelpresisjons datatype var 64-biter Microsoft Binary Format.
Chindits
Det første Chindit-forbandet, 77th Indian Infantry Brigade, ble gradvis organisert i området rundt Jhansi sommeren 1942. Wingate tok kontroll med opplæringen av soldatene i den sentralindiske jungelen under monsunen. Halvparten av Chindits-soldatene var britiske: 13. bataljon i King's Liverpool Regiment (formelt en annenlinjeavdeling, som hadde et stort antall eldre medlemmer) og soldater fra den tidligere Bush Warfare School i Burma, som dannet 142 Commando Company. Den andre delen av styrken besto av 3. bataljon i 2nd Gurkha Rifles (en helt nyopprettet bataljon) og 2. bataljon i Burma Rifles (en sammensatt avdeling dannet fra flere uttømte bataljoner av burmesiske soldater som hadde gjort retrett til India i 1942).
Joseph Kagimu
Joseph Kagimu (født 5. juni 1945) er en ugandisk landhockeyspiller.
Chindits
Wingate trente avdelingene i styrken til gjennomtrengning av fiendens linjer. De skulle understøttes av forsyninger sluppet med fallskjerm fra transportfly og benytte nærstøtte fra luftmakt som et substitutt for tungt artilleri. De skulle trenge igjennom jungelen til fots og benytte overraskelsesmomentet gjennom mobilitet for å ramme fiendens kommunikasjonslinjer (en taktikk som japanerne tidligere hadde benyttet i 1942 med betydelig effekt mot britiske styrker i Singapore og Burma).
Joseph Kagimu
Han representerte Uganda under Sommer-OL 1972 i München, hvor laget hans ble nummer 15.
Chindits
Den alminnelige brigade- og bataljonsstrukturen ble forlatt, og styrken ble i stedet organisert i åtte kolonner, hver bestående av et geværkompani (med ni Bren lette maskingevær og tre 2-toms bombekastere); en støttegruppe med tunge våpen (fire Boys antitankrifler, to Vickers medium maskingevær og to lette luftvernskyts); en oppklaringstropp fra Burma Rifles; og en sabotasjegruppe fra 142 Commando Company. Små detasjementer fra Royal Air Force (utstyrt med radioer til å kalle inn luftstøtte), Royal Corps of Signals og Royal Army Medical Corps ble underlagt kolonnens hovedkvarter. De tunge våpnene, radioene, reserveammunisjon, og rasjoner og andre forsyninger ble fraktet på muldyr, som også fungerte som en kilde til mat når lasten var uttømt. Med 57 muldyrførere besto hver britiske kolonne av 306 soldater (Gurkha-kolonnene var noe større, med 369 soldater).
Simon Strick
Simon Strick (født 1974 i Euskirchen) er en tysk kriminolog, kjønnsforsker og kulturviter. Hans forskningsområder omfatter kjønn, medier og kultur, rasisme og fascisme, alt-right og andre former for høyreekstremisme, og han er særlig kjent for sitt arbeid med digital fascisme/høyreekstremisme. Strick har i sin forskning bl.a. vist hvordan høyreekstreme mobiliserer gjennom bruk av internett og manipulering av emosjoner.
Chindits
Hver soldat bar mer enn 33 kg i utstyr, som var proporsjonalt mer enn muldyrene bar. Dette omfattet et personlig våpen, slik som Lee–Enfield SMLE eller STEN maskinpistol, ammunisjon, granater, en machete eller kukri, rasjoner for syv dager, liggeunderlag, uniformsskift og andre ting. Mye av denne lasten ble båret i en bæremeis bestående av den bærende metallrammen til en ryggsekk, uten sekken.
Simon Strick
Forskning
Han har bl.a. forsket på alt-right og høyreekstremisme på internett, som resulterte i boken Rechte Gefühle: Affekte und Strategien des digitalen Faschismus («Høyreorienterte følelser: Den digitale fascismens affekter og strategier»; 2021). Han fikk Hans Bausch-prisen for boken. Boken er en undersøkelse av samtidens fascisme i digitale ekkokamre på internett. Den bygget på studier av høyreekstreme miljøer på Youtube, Reddit, kommentarfelt, blogger, Twitter og internettbaserte memer. Strick beskriver den nye fascismen som en bevegelse av kulturkrigere. Det rasistiske fundamentet for fascismen er også kjernen i den digitale fascismen ifølge Strick.
Slagstad kraftverk
Slagstad kraftverk er et vannkraftverk på Kjetilstad i Suldal kommune i Rogaland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 200 meter i en bekk.
Installert effekt er 80 kW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 0,4 GWh.
Kraftverket eies av en lokal grunneier.
Wilhelmplatået
Wilhelmplatået er ei slette på den norske Bouvetøya i Sør-Atlanteren. Den befinner seg inni krateråpninga på den nordvestlige delen av øya, sør for den vestligste delen av Morgenstiernekysten. Sletta er om lag 3 km lang og 700 meter brei.
Ajaip Singh Matharu
Ajaip Singh Matharu (født 11. mars 1938) er en ugandisk landhockeyspiller.
Han representerte Uganda under Sommer-OL 1972 i München, hvor laget hans ble nummer 15.
Victoria Terrasse (Bouvetøya)
Victoria Terrasse er ei li langs nordøstkysten av den norske Bouvetøya i Sør-Atlanteren. Den starter ved Kapp Lollo og Mokollen øst på øya, og strekker seg 3,9 km nordvestover.
George Moraes
George Moraes (født 5. august 1943) er en ugandisk landhockeyspiller.
Han representerte Uganda under Sommer-OL 1972 i München, hvor laget hans ble nummer 15.
Gutcher
Gutcher er en bosetning på nordøstkysten av øya Yell i Shetland. Fergeforbindelsen over Bluemull-sundet til Belmont på Unst er en del av veien A968. Det går også ferge fra Gutcher til Hamars Ness på Fetlar.
Jon Vegard Nybråten
Jon Vegard Nybråten (født 22. september 1966) er en norsk tidligere skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter for Norge og representerte Kongsvinger Idrettslag.
Gutcher
Under andre verdenskrig ble stedets tidligere postkontor bombet av Luftwaffe som et forsøk på å bryte ned kommunikasjonssystemer.
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1959
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1959. Baseball var en av flere sporter i de åttende sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Caracas i Venezuela i perioden 6. til 15. januar 1959. Det var åttende gangen som baseball var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var kun en turnering for menn.
Sprint-VM på skøyter 1984
Sprint-VM på skøyter 1984, det 13. offisielle sprintverdensmesterskapet i International Skating Unions (ISU) regi, ble arrangert på Leangen kunstisbane i Trondheim, Norge den 3. og 4. mars 1984 med 53 deltagere (25 damer og 28 herrer) og med Trondheimsalliansen (Spk. Falken, Trondhjems SK, Leinstrand IL, Strindheim IL og Leangen SK) som teknisk arrangør som fikk oppdraget fra ISU via Norges Skøyteforbund.
Verdensmestere ble Karin Enke, Øst-Tyskland for damer, Gaétan Boucher, Canada for herrer.
Teresa Stadlober
Teresa Stadlober (født 1. februar 1993) er en østerriksk langrennsløper. Hun representerte Østerrike under Vinter-OL 2014.
Hun er datter av Alois Stadlober og søster av Luis Stadlober, begge langrennsløpere.
I vinter-OL 2022 i Beijing gikk hun inn til bronse på 15 km med skibytte. Therese Johaug og Natalja Neprjajeva kom på de første to plassene.
OL-resultater
Pyeongchang 2018 Sotsji 2014
Verdensserien i stuping 2021
Verdensserien i stuping 2021 skulle blitt organisert av FINA og skulle begynt i februar i Zhuhai og blitt avsluttet i Montréal en måned senere.
Serien ble først utsatt til september/oktober 2021 på grunn av koronaviruspandemien, før den ble kansellert helt av samme årsak.
Herbert Kajumba
Herbert Kajumba (født 21. januar 1950) er en ugandisk landhockeyspiller.
Han representerte Uganda under Sommer-OL 1972 i München, hvor laget hans ble nummer 15.
Willie Lobo
Willie Lobo (født 20. januar 1937) er en ugandisk landhockeyspiller.
Han representerte Uganda under Sommer-OL 1972 i München, hvor laget hans ble nummer 15.
USA-mesterskapet i rulleskiskyting 2019
USA-mesterskapet i rulleskiskyting 2019 (2019 US National Biathlon Rollerski Championships) ble arrangert 16. - 18. august 2019 i Ethan Allen Range i Jericho i Vermont.
Menn
Canadiske Jules Burnotte gikk inn til andreplass, men deltok ikke i USA-mesterskapet.
Kvinner
Estiske Johanna Talihärm gikk inn til tredjeplass i rennet.
Menn
Ungdomsklassen ble vunnet av Bjorn Westervelt.
Kvinner
Canadiske Shilo Rousseau vant rennet foran Zoe Pekos og Larissa Black, også fra Canada.
Ungdomsklassen ble vunnet av Kaisa Bosek.
Resultater jaktstart
Kommer
Resultater fellesstart
Kommer
Kenny Acheson
Kenny Acheson (født 27. november, 1957, Cookstown, Nord-Irland) er en britisk racerfører som deltok i Formel 1-sesongene og  for RAM-teamet. Han fullførte bare et av de tre løpene han startet i, og det var Sør-Afrikas Grand Prix 1983 hvor han fullførte på en 12.-plass. I 1985 erstattet han Manfred Winkelhock som ble drept i et løp.
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1962
Baseball under Sentralamerikanske og karibiske leker 1962. Baseball var en av flere sporter i de niende sentralamerikanske og karibiske leker som ble arrangert i Kingston på Jamaica i perioden 15. til 28. august 1962. Det var niende gangen som baseball var med i de sentralamerikanske og karibiske leker. Det var kun en turnering for menn.
Espen Solheim
Espen Solheim (født 26. januar 1994) er en aktiv norsk fotballspiller som før spilte høyreback for Ranheim. Han har også spilt for klubber som Hommelvik, Rosenborg, Lyn og Frigg. Han er utdannet grunnskolelærer. Han har tidligere jobbet ved Hunstad ungdomsskole men har nå flyttet til Kristiansand.
Primo Nebiolo
Primo Nebiolo (født 14. juli 1923 i Torino, død 7. november 1999 i Roma) var en italiensk idrettsleder og president for Det internasjonale friidrettsforbundet (IAAF).
Nebiolo var selv en aktiv lengdehopper i sin ungdom. Han studerte senere jus og statsvitenskap og ble en forretningsmann innen bygge- og anleggsnæringen. I 1961 ble Nebiolo president i den Internasjonale forbundet for universitetsidrett (FISU), og fikk etablert arrangementet Universiaden i 1961 som en ledende konkurranse for studenter. Han var president i det italienske friidrettsforundet fra 1969 til 1989. I 1972 ble han valgt inn i IAAFs komité, og ble president for Association of Summer Olympic International Federations i 1983.
I 1981 ble Nebiolo president i IAAF. Han gav forbundet mer makt over de nasjonale forbundene og etablerte det første VM i friidrett 1983 i Helsinki. Som sittende president i IAAF ble han valgt som medlem av Den internasjonale olympiske komité i 1992. Nebiolo var sentral i arbeidet med å få Vinter-OL 2006 til hjembyen Torino.
Muzafer Sherif
Muzafer Sherif (født Muzaffer Şerif Başoğlu, 29. juli 1906 i Ödemiş i İzmir, død 6. oktober 1988 i Fairbanks i Alaska) var en tyrkisk psykolog. Han bodde det meste av sitt liv i USA. Sherif var en pionér innen moderne sosialpsykologi, og er særlig kjent for sin teorier innen sosiale normer og konflikter. Den eksperimentelle sosialpsykologien stod sterkest på midten av 1900-tallet, og Sherif etterprøvde sin konfliktteorier gjennom blant andre Røverhulen (Robber's Cave).
Primo Nebiolo
Han satt som president for IAAF til sin død i november 1999. Visepresident Lamine Diack tok over som fungerende president frem til han ble offisielt valgt i 2001.
Muzafer Sherif
Han ble født inn i en relativt velstående familie som nest eldst av fem søsken. Sherif hadde bachelorgrad fra American International College i İzmir fra 1926 og mastergrad fra Universitetet i Istanbul fra 1928. Han dro deretter til USA, tok mastergrad ved Harvard University i 1932, og tok endelig doktorgrad ved Columbia University i 1935. Sherif foreleste ved Universitetet i Ankara fra 1935, og fikk oversatt viktig litteratur om psykologi til tyrkisk. For sin motstand mot nazismen ble han fengslet i Tyrkia, men senere løslatt i 1944 etter påtrykk fra amerikanske myndigheter. Sherif ble deretter boende i USA for godt. Deretter underviste og forsker han ved læresteder som Princeton University, Yale University, University of Oklahoma, University of Texas, University of Washington og University of Pennsylvania, og ble professor emeritus i sosiologi ved sistnevnte i 1972.
Han var gift med sosialpsykolog Carolyn Sherif (født Wood), og fikk tre døtre med henne. Mesteparten av Muzafer Sherifs forskning ble gjort i samarbeid med ektefellen, og i alt skrev han 24 bøker og mer enn 60 vitenskapelige artikler. Sherif døde av et hjerteinfarkt ved Fairbanks Memorial Hospital i Alaska i 1988, 82 år gammel.
Augusta Hagerup
Charlotte Augusta Hagerup (født 29. oktober 1814 i Flekkefjord, død 1898) var en norsk pedagog, lærerinne ved Nissens Pikeskole og en av de første kvinnelige forfattere av lærebøker.
Hun startet ved skolen i 1851 og overtok i 1865 etter Hartvig Nissens svigerinne Kaja Aas som skolens førstelærerinne frem til august 1885, da hun ble etterfulgt av Anna Henriette Paus som satt 1885–1909. Augusta utga selv en lesebok for barn, tolv år efter Henrik Wergelands bok. Der bruker hun nettopp en del av Wergelands stoff. I 1865 utga hun en bok for mellomskolen sammen med H. Lassen. Med Grossererens familie fra 1862 ble hun også en av landets første kriminalforfattere, den handler om en bokholders utpressing av sin arbeidsgiver. Sammen med søsteren Emma Hagerup (1812–85) dannet hun forfatterbegrepet «E. A. Hagerup». Søsteren hadde utgitt bøker allerede i 1856 (Tantens testamente). Søstrene oversatte flere føljetonger (den første i Christiania-Postens Feuilleton, 1857), samt en del bøker, blant annet to Heidi-bøker av Johanna Spyri i 1882 og 1883). De skrev endog en bok fra ville vesten.
De var døtre av sorenskriveren i Flekkefjord Caspar Peter Hagerup (1777–1840)  og søster til Henrik Steffens Hagerup (1806–59) kontreadmiral og statsråd.
Murfreesboro
Murfreesboro har flere betydninger:
Organisasjon Todts virksomhet i Norge
Organisasjon Todt (OT), det nasjonalsosialistiske Tysklands halvmilitære utbyggingsorganisasjon, var byggherre for blant annet festningsanlegg, flyplasser, veier og fabrikker for lettmetallproduksjon i Norge under den tyske okkupasjonen 1940–1945. Bakgrunnen for den omfattende anleggsaktiviteten i Norge var Hitlers frykt for alliert landgang. Organisasjon Todt trengte stor arbeidskraft til å gjennomføre sine oppdrag; krigsfanger, tvangsarbeidere, norske arbeidere og norske firmaer var arbeidsstyrken.
Oppgaver
Følgende oppgaver var prioritert:
OT var en halvmilitær prosjektorganisasjon, og ble etablert i Norge med avdelingen Einsatzgruppe Wiking (EW) 1. april 1942, som fikk ansvar for utbygging av anlegg og infrastruktur i Norge (inkludert Petsamo i daværende Finland) og Danmark. Oberregierungsbaurat Willi Henne var organisasjonens leder.
OT var Norges største byggherre og arbeidsgiver, bortsett fra Wehrmacht, helt frem til kapitulasjonen. I en tidlig fase, ut 1941, ble OT omtalt som OT-Nord. Virksomheten ble stadig med omfattende og EWs stab i Oslo bestod av 1 386 personer i april 1944.
I første fase hadde okkupasjonsmakten fokus på å bygge ut forlegnings- og lagerkapasitet. Siden fikk generell infrastruktur mer oppmerksomhet. Blant de langsiktige prosjektene var bygging av veier og jernbaner i Sør-Norge, gjenoppbygging av Narvik havn og malmjernbane, gjenoppbygging av andre områder som var ødelagt av krigshandlinger, samt utbyggingen av Trondheim som marinebase. EW overtok sommeren 1942 utbyggingsprogrammet for lettmetallindustrien som hadde vært organisert under Nordag og byggevirksomhetene til Kriegsmarine og Luftwaffe sommeren 1944.
Anleggsvirksomheten hadde tre avdelinger: festnings-, jernbane og veibygging. I 1944 hadde de tre avdelingene henholdsvis 28 052, 19 866 og 5 074 arbeidere, totalt 52 992. Organisasjonen hadde på dette tidspunktet til sammen 79 067 ansatte i Danmark og Norge.
Festningsanlegg
De fem tyngste batteriene lå utenfor Bergen (MAB Fjell: OT-byggeprosjekt «FELIX»), Trondheim (MAB Örland: OT-byggeprosjekt «OTTO»), Narvik (MAB Engelöy/«Dietl»: OT-byggeprosjekt «ERICH»), Harstad (MAB Trondenes: OT-byggeprosjekt «THEO») og Kristiansand (MAB Kroodden, senere Vara: Ukjent om dette hadde eget prosjektnavn). Det sistnevnte batteriet ble operativt i mai 1942, mens arbeidet fortsatte på alle de øvrige inntil de ble skuddklare i perioden april-september 1943.
I tillegg ble utbyggingen av 5 ulike torpedobatterier prioritert i hhv Namsenfjorden (Torpedobatterie Ledangsholm), Trondheimsfjorden (Torpedobatterie Hasselvik), Kristiansund (Torpedobatterie Nordlandet), Molde (Torpedobatterie Julholmen) og Aukra (Torpedobatterie Otteröy-Süd) i 1943. Samme år ble det startet arbeid på batteriet MAB Nötterö utenfor Tønsberg (OT-byggeprosjekt «NERO») og to nye torpedobatterier utenfor Bergen: Torpedobatterie Hjelte på Herdla og Torpedobatterie Raune på Lerøy).
Fra 30. september 1943 ble det imidlertid ikke innvilget sement eller forsyningstransport lenger. Krigsutviklingen førte til at festningsbygning ble nedprioritert og ressurser overført til veibygging og noen tilbakeført til Tyskland.
Totalt hadde EW innen utgangen av 1944 bygd 535 bunkere av alle typer, 13 kanonstillinger for kaliber 28 cm eller høyere, 9 torpedobatterier, 586 «Ringstände», 935 «Geschützbettungen und sonstige Kleinstände» og 378 Felshohlbauten. Da EWs befestningsvirksomhet ble innstilt hadde organisasjonen støpt totalt 672 546 m³ betong og brutt 291 456 m³ stein.
Jernbaneanlegg
NSB hadde før krigen beregnet at ferdigstilling av Nordlandsbanen fra Fauske til Kirkenes alene ville kreve en arbeidsstyrke på 10 000 mann med 250 dagsverk årlig i 13-14 år. De mest optimistiske tyske anslagene regnet med at det kunne settes inn hele 83 700 mann.
EW overtok ansvaret for jernbaneanlegget mellom Mo og Fauske i 1942. Tyske virksomheter skulle prioriteres. Disse fikk etter hvert tildelt russiske og andre tvangsarbeidere.
EW og de tyske firmaene utarbeidet planer for videreføring av jernbanelinjen fra Mo til Narvik. Strekningen ble delt inn i ulike sektorer som ble tildelt forskjellige tyske selskaper. Norske selskaper ble tildelt bygging av mindre kraftverk som skulle understøtte baneanlegget, støpning av bropilarer og bygging av kaier. Også disse arbeidene ble til dels gjennomført med tvangsarbeidere. De norske selskapene klagde over at tvangsarbeidernes yteevne var lav, og avtok over tid. I stedet for å kreve bedre forpleining for arbeiderne fremmet selskapene krav om kompensasjon for merutlegg som følge av forsinket fremdrift.
Fra juli 1943 til april 1944 økte antall tvangsarbeidere på Nordlandsbanen fra 3 500 til 7 500. Ved kapitulasjonen ble antall fanger i tvangsarbeid anslått til ca 8 000.
Veianlegg
Krigsviktige veier, spesielt riksvei 50, hadde høy prioritet. Etter krigen ble strekningen over Korgfjellet og mellom Rognan og Langset sør for Fauske blitt kjent som Blodveien på grunn av bruken av jugoslaviske krigsfanger.
I januar 1944 arbeidet 525 tyskere, 440 utlendinger, 3 730 krigsfanger og 4 070 norske arbeidere på veianlegg, og EW ønsket å sette inn ytterligere 5 000 norske arbeidere i tillegg til 200 krigsfanger. Også et tysk firma med 70 stamarbeidere og 300 krigsfanger ble satt inn i tillegg til de norske arbeiderne som allerede var på plass.
550 mann fra den norske Arbeidstjenesten fullførte strekningen Elsfjord-Korgen, en 18,9 km lang veistrekning mellom Elsfjord og Korgen, at fem broer er ferdigstilt, mens forberedelser for enda 49 nye broer ble startet.
Over Sennalandet ble den 8 km lang snøtunnelen «Repparfjell» oppført i treverk. Arbeidet ble i hovedsak utført av russiske fanger.
Produksjon av lettmetall
I mai 1941 ble det etablert to nye selskap i Oslo for å realisere programmet. A/S Nordag skulle bygge oksidverk og elektrolysefabrikker flere steder rundt om i landet. A/S Nordisk Lettmetall skulle reise produksjonsanlegg på Herøya, med tilhørende kraftutbygging i Mår-vassdraget. Mens Nordags prosjekter tidlig ble forsinket, holdt Nordisk Lettmetall sine planer. Nordisk Lettmetall lå i IG Farbens sfære inntil Herøya ble bombet i juli 1943. Utbyggingsansvaret ble da overført til EW.
23. november 1943 vedtok Zentrale Planung å prioritere prosjektene i Sauda og Årdal og la de øvrige til side.
Jessheimleiren
Jessheimleiren var en militærleir som ble opprettet av tyskerne under andre verdenskrig. Leiren lå sentralt på Jessheim og ble delt opp i øvre og nedre del og «magasinleiren» som omfattet henholdsvis brakker på den tomta som i dag er Jessheim videregående skole og lagerbygg nord for Gjestadhagan. Brakkene huset 2.000 mann og var base for divisjonsstaben til tyske «25. Panzerdivisjon Norwegen».
Organisasjon Todts virksomhet i Norge
Knapphet på bygningsmaterialer
Norske selskap som påtok seg byggeoppdrag for EW, ble innlemmet i organisasjonen som en egen enhet. EW dirigerte innsatsfaktorer som råstoff, byggematerialer og arbeidskraft
Allerede høsten 1940 ble det klart at den omfattende virksomheten ville skape mangel på byggematerialer. Sagbrukene rundt Fredrikstad ble da pålagt kun å levere byggematerialer til okkupasjonsmakten. Importen av stål og valseprodukter til sivilt bruk ble skåret ned, mens norske importører ble brukt til å importere jern og stål for tyske formål.
7. februar 1941 ble det forbudt å bruke, selge eller overdra bygningsmaterialer uten tillatelse fra Direktoratet for industriforsyning.
Knapphet på arbeidskraft
Arbeidskraft ble tidlig en flaskehals i den norske okkupasjonsøkonomien. Det åpnet muligheter for selskap som var i stand til å skaffe arbeidskraft på egen hånd. Hvem som helst kunne starte entreprenørvirksomhet, uten krav til dokumentert kompetanse eller kapital. Situasjonen førte til en omfattende etablering av selskaper som ønsket å profitere på krigstidsboomen. I 1940-41 etablerte alt fra unge ingeniører som ville prøve lykken på egen hånd, til rene sjarlataner, entreprenørvirksomheter. Fra 1941-42 kom i økende grad tyske selskaper inn og overtok ansvaret for byggevirksomheten. Mange av de nyetablerte, norske selskapene ble redusert til rene arbeidskraftformidlere. De fikk da kun ansvar for å skaffe og administrere arbeidskraft. Norske myndigheter forsøkte å stramme inn på lykkejegernes eksesser med en ny entreprenørlov av 15. april 1943. Men samtidig fikk de klar beskjed fra Willi Henne om at det ikke skulle skapes vanskeligheter for norske virksomheter som manglet autorisasjon, men som hadde kontrakter med tyskerne for bygg- og anleggsarbeider. Tyske byggeprosjekter stod med andre ord over norsk lov.
De mange norske nyetableringene fikk ikke operere alene i særlig lang tid. Allerede i juli 1942 var i overkant av 200 tyske selskaper etablert i Norge. Det var en overvekt av selskaper engasjert i festningsbygging (111), deretter fulgte flyplasser og luftforsvarsanlegg (31), jernbanebygging (25), havnebygging (13), marineanlegg (9) og lettmetallprosjektet (6). Tyngdepunktet for etableringer var i Nord-Norge, hovedsakelig i Narvik, Alta, Bodø og Fauske. Også Bergen og til dels Trondheim ser ut til å ha hatt en betydelig større tilstrømming av tyske selskaper enn Oslo. Sommeren 1944 var virksomheten fremdeles konsentrert om Alta, Kirkenes, Mo i Rana og Trondheim. Av 291 selskaper, var 84 norske.
Arbeidskraft
Mangelen på arbeidskraft var et dominerende tema så lenge Wiking-programmet pågikk. Både i Norge og på kontinentet tiltok konkurransen om arbeidskraften. Norge utmerker seg ved at langt flere arbeidere ble importert til landet enn eksportert. Bare rundt 1 000 nordmenn ble sendt til arbeid for krigsindustrien i Tyskland. Det skjedde etter en rekrutteringskampanje høsten 1940.
Byggeplanene i Norge var ambisiøse og tilgangen på tysk og norsk arbeidskraft viste seg utilstrekkelig. EW antok mot slutten av 1942 at de tyske byggeprosjektene kom til å legge beslag på 82 000 norske arbeidere, mens den norske offentlige byggevirksomheten ville kreve 29 000 og den private norske byggeaktiviteten 15 000.
Norske arbeidere
EWs virksomhet ble gradvis sammenvevet med den norske arbeidskraftforvaltningen. For å sikre forrang for Luftwaffes anlegg på Lista, på Gossen, og ikke minst behovet for 4 000 mann til Sager & Woerners virksomhet i Trondheim, ble det norske lovverket utvidet med flere forordninger som definerte EWs arbeidssteder som særlig viktige. Det ble innført forbud for norske arbeidere som ble tilvist arbeid for OT, å slutte i jobben. Arbeidsformidlingen ble brukt til å flytte på arbeidskraft. I 1943 og 44 ble arbeidere fra lettmetallprogrammet overført til gruvedrift. Det ble lagt særlig vekt på utvinning av svovelkis i Skorovas, men arbeidere ble også sendt til gruvene i Fosdalen, Sulitjelma, Gjersvik og Stordø.
Det var også stort behov for skogsarbeidere for å opprettholde avvirkningen og forsyne de omfattende anleggene med trevirke. Ansvaret lå hos norske myndigheter som hadde sin fulle hyre med å hindre at de lukrative lønnsvilkårene ved tyske anlegg ikke tømte jord- og skogbruket for arbeidskraft. Det ble utarbeidet en forordning om at Arbeidsformidlingen ikke skulle tilvise personer fra jordbruk, skogbruk, skipsfart eller fiskeri til andre yrker. Mot slutten av 1942 så ut til at EW måtte nedjustere ambisjonene i byggeprogrammet fordi det manglet tømmervirke, jernbanesviller, tømmerstokker og sement.
Utenlandsk arbeidskraft
Bortsett fra tyske firmaansatte var OTs første utenlandske arbeidere dansker som hadde meldt seg frivillig etter et rekrutteringsfremstøt sommeren 1941. De første 300 av dem ankom den 20. juli 1941 med skip til Oslo og ble derfra sendt med tog til Trondheim. Fordelt på 15 puljer kom ytterligere 1 547 danske byggningsarbeidere til Trondheim de neste to månedene. 170 av danskene fikk 10. november 1941 to måneders straffarbeid i Falstad fangeleir for ordrenekt etter å ha markert misnøye med lønns- og arbeidsforholdene og trappet ned innsatsen.
Utover i 1942 kom ytterligere flere hundre nye danske arbeidere frivillig til anleggene i Norge. De ble supplert med arbeidere fra mange andre nasjoner, da EW for alvor startet å rekruttere arbeidere i Europa. De første transportene av ikke-tyske og ikke-danske arbeidere fra kontinentet tok til i april 1942, og fortsatte de neste månedene i sporadisk omfang. Mot slutten av 1942 og særlig utover i 1943 begynte OT å tvangsutskrive arbeidere i stor skala i de tysk-okkuperte områdene. Skipstransportene av OT-personell til Norge fulgte i jevnt tempo fra januar 1943 og frem til sommeren 1944.
I september 1942 ble organisasjonens samlede arbeidskraftbehov i Norge beregnet til totalt 81 900 personer. 90 % av arbeidskraftbehovet måtte dekkes av ulike kategorier fanger og utenlandske arbeidere. I første omgang var dette personer som befant seg i Wehrmachts varetekt: 5 000 sovjetiske krigsfanger, 1 000 jugoslaviske fanger og 2 000 tyske militære straffanger fra leirene i Emsland. Disse ankom Norge senere på høsten.
Målsettingen på 81 900 arbeidere forble uoppnåelig. I oktober 1942 hadde OT totalt 32 604 mannskaper i Norge, hvorav rundt 6 000 krigsfanger som nevnt ovenfor. I rekkene av sivile arbeidere var det 12 379 nordmenn, 6 932 tyskere, 2 127 dansker, 1 889 nederlendere, 210 fransk-belgiske og 1 214 personer fra andre nasjoner. EWs arbeidsstokk i Norge omfattet hele 21 nasjonaliteter. I august 1944, på et tidspunkt da tilførselen av nye arbeidere nesten helt hadde opphørt, hadde EW 5 639 ikke-tyske utenlandske tjenestepliktige i Norge. Tjenestepliktige nordmenn, som siden januar 1943 var blitt tvangsutskrevet til EW i større antall, kom i tillegg til disse og utgjorde 20 602 personer. Til sammenligning var på dette tidspunktet 1 043 norske firmaansatte i arbeid for EW. Andre større nasjonalitetsgrupper blant de tjenestepliktige var sovjetere (1 523), polakker (1 493), tsjekkere (901), belgiere (465), franskmenn (402) og dansker (362).
Da EW overtok byggeledelsen for Luftwaffe i juni 1944 overtok virksomheten også vel 20 000 arbeidere i Norge. Etter å ha holdt seg på et antall av mellom 55 000 og 65 000 siden inngangen til 1944, steg dermed personellstyrken mot nye høyder i løpet av sensommeren. Den endte på omtrent 87 000, et omfang som forble uforandret et stykke inn i 1945. Nærmere 48 000 var krigsfanger, og ytterligere 2 000 var tyske og norske straffanger. Ufrie var også en større del av den resterende arbeidsstokken. Mer nøyaktige tall er ennå ikke fastsatt. Men OT nådde aldri målet om 94 300 arbeidere, formulert i januar 1944
En stor del av EWs arbeidsstyrke bestod av sovjetiske krigsfanger. Disse var rene slavearbeidere, sammen med jugoslaviske politiske fanger (Häftlinge) og tyske straffanger. I september 1943 utgjorde de 32 111 av EWs 59 910 mannskaper i Norge, 53,6 %.
Omkring tusen polske krigsfanger som kom til Norge i 1942, ble også satt i arbeid for EW. Behandlingen av dem var vesentlig bedre enn den som andre fange-kategorier måtte utstå, og i motsetning til disse slavearbeiderne fikk polakkene betaling.
Lettmetallprogrammet
Det var i utgangspunktet estimert et behov for 17-20 000 arbeidere til lettmetallprogrammet.
I juli 1941 hadde Nordags arbeidsstyrke bare bestått av 3 515 personer. Etter at OT hadde tatt over utbyggingen, disponerte programmet 12 000 nordmenn i 1942 og antallet måtte økes til 15 000 i 1943. Det viste seg vanskelig å holde på nordmenn. En rapport i august 1942 hevdet for eksempel at omtrent 2 000 norske arbeidere hadde flyktet. Selv om lønningene var gode, ser nordmenn ut til å ha vegret seg mot frihetsbegrensningene som ble innført.
Helge Dohrmann
Helge Dohrmann (født 22. februar 1939 i Stepping ved Kolding, død 19. september 1989) var en dansk politiker (FP).
Dohrmann var valgt til Folketinget fra Sønderjyllands amtskrets 1973–1989, etter å ha blitt nominert fra Haderslev krets. Da partistifter Mogens Glistrup ble fengslet for skatteunndragelse i 1983, trådte Dohrmann og Pia Kjærsgaard frem som partiets nye frontfigurer. Dohrmann var formann i folketingsgruppen 1983–1989 og formann i partiorganisasjonen 1984–1986. Han var utpreget antielitistisk, men mer pragmatisk og tradisjonell i formen enn Glistrup. Dohrmann sørget for at Fremskridtspartiet i 1983 inngikk det såkalte Rio Bravo-forliket om statsbudsjettet med Schlüter-regjeringen.
Dohrmann døde av blodpropp som 50-åring, og ble gravlagt i Haderslev.
Helge Dohrmann var farbror til Dansk Folkeparti-politiker Jørn Dohrmann.
Lobodontidius
Utbredelse
Slekten er utbredt i Kongo.
Michel Kreder
Michel Kreder (født 15. august 1987 i Haag) er en nederlandsk profesjonell landeveissyklist.
Upkar Singh Kapoor
Upkar Singh Kapoor (født 12. september 1937) er en ugandisk landhockeyspiller.
Han representerte Uganda under Sommer-OL 1972 i München, hvor laget hans ble nummer 15.
Rajinder Singh Sandhu
Rajinder Singh Sandhu (født 21. februar 1945) er en ugandisk landhockeyspiller.
Han representerte Uganda under Sommer-OL 1972 i München, hvor laget hans ble nummer 15.
Det hvite flagg
Den første episoden var ved Roald Øyen og Per Simonnæs.
Den andre episoden var ved Kristian Øgrim, Roald Øyen og Per Simonnæs.
Episode 1
En krigsrettssak fra 1814. Sorenskriver Christian B. Apenes har skrevet en dramatisering av hendelsene rundt overgivelsen av Fredrikstad festning i august 1814. Skuespillere fra Fredrikstad studiescene medvirker. Den ble etterfulgt av en moderne juridisk vurdering ved høyesterettsadvokatene Knut Blom og Erik Dehlin.
Episode 2
Lekdommerne har ordet. Fagdommer Axel Heiberg kommenterer.
Paul Desmond
Paul Desmond (født 25. november 1924 i San Francisco, død 30. mai 1977 i New York City) var en amerikansk jazzsaksofonist (alt), mest kjent fra sitt samarbeid med pianisten Dave Brubeck i tiden efter 1946, og fra 1951 som del av Brubecks besetning.
Han komponerte også den kjente Take Five. Desmond opptrådte aldri i Norge, selv om Brubecks kvartett var på besøk. I 1967 ble han erstattet i kvartetten av Gerry Mulligan, som han likevel opptrådte med i årene som fulgte, i diverse sammenhenger. Desmond hadde også flere egne utgivelser, men døde 52 år gammel av lungekreft. Han donerte sin komposisjon Take Five til Røde Kors.
Earl Bell
Earl Bell (født 25. august 1955) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i stavsprang.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han tok bronse i stavsprang.
Holmsenfjellet
Holmsenfjellet er et fjell i Nordenskiöld Land på Spitsbergen, Svalbard. Det er 682 meter høyt og ligger rundt 8 kilometer sør-sørøst for Colesbukta. Sør for fjellet ligger Passfjellbreen.
Fjellet er oppkalt etter den norske geologen Gunnar Holmsen.
Belmont (Shetland)
Belmont er en bosetning på sørkysten av øya Unst i Shetland. Fergeforbindelsen over Bluemull-sundet til Gutcher på Yell er en del av veien A968. Det går også ferge fra Belmont til Hamars Ness på Fetlar.
På stedet ligger godset Belmont House, som ble bygd i georgiansk stil i 1775. Godset har blitt restaurert av Historic Scotland og ble åpnet for besøkende i 2011.
Kuldip Singh Bhogal
Kuldip Singh Bhogal (født 4. mars 1950) er en ugandisk landhockeyspiller.
Han representerte Uganda under Sommer-OL 1972 i München, hvor laget hans ble nummer 15.
Verdalen (valgkrets)
Værdalen (moderne skrivemåte: Verdalen) var en valgkrets i Nordre Trondhjems amt ved stortingsvalgene fra 1906 til 1918. Ved disse stortingsvalgene praktiserte man en valgordning med direkte flertallsvalg i enmannskretser. Værdalen valgte således én representant og én personlig vararepresentant.
Valgkretsen Værdalen bestod av herredene Leksvik, Verdal, Ytterøy, Mosvik, Verran, Inderøy, Sandvollan, Røra, Sparbu og Ogndal med rundt 21 000 innbyggere og 10 000 stemmeberettigede etter innføringen av kvinnelig stemmerett.
Le Havre AC
Le Havre Athletic Club Football Association, også kjent som Le HAC, HAC, eller kun Le Havre) er en fransk fotballklubb basert i byen Le Havre i regionen Normandie. Lagets draktfarger er mørkeblå med en lyseblå vertikal stripe på skjorten, mens bortedraktene er gule med svarte detaljer skjorten og hvite underdeler. Le Havre spiller spiller sine hjemmekamper på Stade Océane.
I 2012 åpnet klubbens nye stadion, Stade Océane. Den rommer 25 278 mennesker, rundt 9 000 mer enn den gamle banen hadde plass til. Stadionet er spesielt spektakulært på grunn av det blå lyset som lyser fra veggene om natten.
Spillerstall
Oppdatert 26. juli 2023.
De rike har det godt
De rike har det godt, (originaltittel: Drei Männer im Schnee) er en østerriksk svart-hvitt spillefilm fra 1955, regissert av Kurt Hoffmann etter romanen Drei Männer im Schnee av Erich Kästner.
Handling
En meget velstående mann vinner en ferie ved et hotell. Men han ønsker å reise på ferie i forkledning, og later som han er en veldig fattig mann.