cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tiny Tim
Herbert Khaury (født 12. april 1932, død 30. november 1996), kjent under sitt artistnavn Tiny Tim, var en amerikansk musikkartist og ukulele-spiller. Khaury var kjent for sin svært karakteristiske falsett-stemme og ble derfor ofte betraktet som en musikalsk komiker. Til tross for dette hadde han vid kunnskap om amerikansk musikk. Khaury hadde ikke noe offisielt mellomnavn, men benyttet ofte «Buckingham». Herbert Khaury var sønn av en far fra Libanon og en polsk, jødisk mor. Selv var han en konservativ kristen.
Barndom og tidlig karriere
Herbert Khaury underholdt som gateartist nær Harvard University i 1960-årene. Han flyttet senere til New York City der han samlet seg en liten gruppe tilhengere. På denne tiden dukket Khaury opp i filmene Normal Love og You Are What You Eat.
I sistnevnte sang han duett med Eleanor Barooshian, medlem i bandet The Cake. Opptredenen i denne filmen ledet også til at Herbert Khaury dukket opp på TV-skjermen i programmet Rowan & Martin's Laugh-In. Khaury moret publikum med sin underlige framtoning og særegne stemme, og han opptrådte flere ganger på det samme TV-programmet. På dette tidspunktet lyktes det Herbert Khaury å få en platekontrakt med Reprise Records.
Herbert Khaury ga ut sitt første album, God Bless Tiny Tim, i 1968. Dette albumet inneholdt flere kjente amerikanske sanger, blant annet «I Got You Babe» og «Tiptoe Through the Tulips», og Khaury sang både i falsett og dypere stemmeleier. Ved en anledning i 1968 spilte Herbert Khaury sammen med The Beatles, hvor han sang «Nowhere Man». George Harrison roste Herbert Khaury for hans musikk, og var også selv interessert i bruken av ukulele. Herbert Khaury ga ut et album til i 1968, Tiny Tim's Second Album og enda et året etter, For All My Little Friends.
Herbert Khaury giftet seg foran kamera i et TV-program med Victoria Mae Budinger («Miss Vicki»), 17. desember 1969. Deres første barn døde tidlig, men de fikk senere datteren Tulip Victoria. Ryktene svirret om et ulykkelig ekteskap mellom Khaury og Miss Vicki, og de levde etter sigende for det meste hver for seg. Etter åtte år tok de ut skilsmisse. Herbert Khaury spilte på Isle of Wight Festival 1970 i august 1970. 600 000 publikummere så ham synge en blanding av rock og engelske folkesanger. Opptredenen ble en kjempesuksess, spesielt blant hippiene.
Senere karriere
På starten av 1970-tallet begynte Herbert Khaurys popularitet å avta. Hans fjernsynsopptredener ble færre og publikum sviktet. Til tross for dette spilte Khaury fortsatt foran store folkemengder rundt omkring i USA. Khaury spilte en psykotisk, ukulele-spillende klovn i skrekkfilmen Blood Harvest fra 1987. Interessen for Khaury som artist steg på 1990-tallet, og han spilte blant annet inn en musikkvideo sammen med et punk-rock-band fra New York.
Den siste tiden
Herbert Khaury var med i humoristiske reklamer og på halloween-arrangementer mot slutten av sitt liv. I september 1996 fikk han et hjerteinfarkt under en opptreden på en ukulele-festival i Massachusetts, og døde senere på sykehus. I ettertid har det blitt klart at Herbert Khaury hadde blitt anbefalt å legge karrieren på hyllen av sin lege, men at han likevel fortsatte å opptre. Herbert Khaury ble begravd i Minneapolis.
Bombingen av Tokyo
Operation Meetinghouse
Sterk vestavind med vindstyrke oppimot 74 km/h bidro til at de mange brannene forente seg og utvidet seg til en voldsom konflagrasjon. Denne hadde ikke brannvesen og sivilforsvar noen mulighet til å hamle opp med, slik at 41 km2 – det tilsvarte 7 % av byområdet – brant ned. På flyturen tilbake til basene kunne bomberbesetningene se lysene fra den brennende byen til så lang avstand som over 240 km.
Mer enn 250 000 bygninger gikk opp i røyk. En milion mennesker ble husløse. Ikke en gang atombombene fem måneder senere forårsaket like store materielle skader. Det antas at omtrent 100 000 døde og en million ble skadet, de fleste av dem sivile. Noen overslag kommer til betydelig høyere tall.
Den direkte skade på Tokyos tungindustri var ikke så omfattende, men indirekte ble den alvorlig svekket. Brannbombingen ødela meget av den lettindustri som var en integrert bestanddel av tungindustriens produksjonskjede, fordi det var lettindustrien som stod for de viktige skjønt mindre maskindeler og en rekke tidkrevende presisjonsprosesser. Brannbombingen tok også livet av, eller gjorde hjemløse, mange av arbeiderne som var sysselsatt i krigsindustrien. Over 50 % av Tokyos industri var spredt ut i byens boligområder og forretningsstrøk; brannbombingen halverte hele storbyområdets industrielle produksjon.
Det er blitt hevdet at særlig 9.-10. mars-angrepet, som bombingen av Dresden, kunne regnes som krigsforbrytelse. Selv de ansvarlige innen det amerikanske flyvåpen var inne på den tanken. Den ansvarlige høyere offiseren, general Curtis LeMay, sa senere: «Hadde vi tapt krigen var vi sikkert blitt tiltalt for krigsforbrytelser». Under krigen anså imidlertid de fleste innen den amerikanske krigsmakt at bombingene tjente til å forkorte krigen og at de dermed egentlig sparte mange liv, også sivile.
DS «Else Marie»
DS «Else Marie» var et dampskip bygget i 1917, senket i 1942.
Skipet ble bygget av Superior Shipbuilding Co. i Wisconsin og døpt Cleveland. Bestiller var skipsreder Knut Knutsen fra Haugesund, ved overlevering ble det videresolgt for 2,8 millioner kroner til bergensrederiet Nieuwjaar & Hansen. Skipet bar flere navn før det i 1933 ble omdøpt til «Else Marie».
Fra mai 1940 var skipet under tysk kontroll, og 7. juli 1942 ble det senket av et russisk fly i nærheten av Vardø. Skipet var da på vei fra Kirkenes til det nasjonalsosialistiske Tyskland lastet med jernmalm. 13 norske sjøfolk omkom, de fleste fra Vestlandet.
Usenet
Usenet, ofte bare kalt news, er et globalt, desentralisert og distribuert diskusjonsnettverk på Internett der brukere kan lese eller publisere meldinger til en eller flere diskusjonsgrupper (nyhetsgrupper) ved hjelp av en news-klient. Nettverket ble utviklet av Tom Truscott og Jim Ellis ved Duke University i 1979, og er forløperen til de ulike webbaserte diskusjonsforumene som er mye brukt i dag. Usenet er et av de eldste datanettverkene som fortsatt er i bruk.
Usenet har ingen sentral server eller eier, men er distribuert over en stor mengde servere som lagrer og sender meldinger til hverandre. Brukere henter vanligvis ned og sender meldinger fra en server som er under kontroll av deres internettleverandør. Denne serveren sørger for å sende meldingene videre til andre servere, slik at meldingene kan leses av brukere som benytter andre servere.
Protokollen som brukes for å kommunisere med Usenet-serverne er NNTP.
Dilleniaceae
Dilleniaceae er en plantefamilie med 10-12 slekter og omkring 800 arter i tropene og subtropene, inklusive hele Australia. Familien plasseres i APG IV-systemet i en egen orden, Dilleniales, som eneste familie etter å ha vært uplassert i APG III-systemet.
Artene er trær, busker eller lianer, noen ytterst få er urter. Bladene er oftest enkle og alternerende.
I Cronquist-systemet (1988) ble familien plassert i ordenen Dilleniales sammen med Peonfamilien, men denne familien plasseres i APG III i Saxifragales.
Taksonomi
Slektene Adrastaea og Soramia er usikre, resten av slektene nedenfor er allment anerkjent. Familien og slektene under den kan da defineres som følgende gruppering, med noen utvalgte arter angitt:
Familie Dilleniaceae
Anardil
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard var Anardil den 6. kongen av landet Gondor.
Han overtok tronen og tittelen som konge etter sin fars, Eärendils, død i året 324 i det tredje tidevervet. Det var ingen spesielle hendelser i hans styretid som er husket for ettertiden. Anardil døde i året 411 T.T. og ble etterfulgt av sin sønn, Ostoher.
Anardil var også fødselsnavnet til den mye tidligere kongen av Númenor, Tar-Aldarion.
Anardil Lijst van koningen van Gondor Anardil
Art Farmer
Arthur Stewart «Art» Farmer (født 21. august 1928 i Council Bluffs i Iowa, død 4. oktober 1999) var en amerikansk jazzmusiker med flügelhorn og trompet som hovedinstrumenter.
Starten på karrieren
Farmer var sønn av en platearbeider.
Han startet sin karriere med å spille rundt Los Angeles-området på midten av 1940-tallet, bl.a med Benny Carter og Jay McShann. I 1953 spilte han i den utgaven av Lionel Hampton storband som besøkte Europa, og som inkluderte blant andre Clifford Brown og Quincy Jones. På midten av 1950-tallet flyttet han på seg til New York, der han startet samarbeide med Gigi Gryce, Horace Silver og Gerry Mulligan.
Etablert
På slutten av 1950-tallet, spilte han med mange av datidens ledende arrangører bl.a George Russell, Quincy Jones og Oliver Nelson. Han samarbeidet også om ensemblet Jazztet med Benny Golson (tenorsaksofon). Tidlig på 1960-tallet startet han The Art Farmer Quartet med gitaristen Jim Hall, bassist Steve Swallow og trommeslageren Pete La Roca. Denne gruppa fikk mye oppmerksomhet og er blant annet dokumentert på filmopptak av BBC i 1964.
Farmers Sound
Farmer regnes som en fremragende eksponent for Hard bop-stilen. Dette er den første generasjonen musikere som dukket opp etter de opprinnelige skaperne av bebop-stilen (herunder Charlie Parker, Bud Powell, Thelonious Monk, Dizzy Gillespie og Max Roach). Noen velkjente "hardbop'ere" fra Farmers generasjon er bl.a Sonny Rollins, Clifford Brown, "Cannonball" Adderly og John Coltrane. Mange mener også at Farmers spill på mange måter også har felles trekk med stilarten cool jazz som oppstod på slutten av 1940 tallet (Birth of the Cool, med Miles Davis). Denne stilarten er en slags dialekt av bebop, som ofte forbindes med musikere fra vestkysten (West Coast jazz) av USA. Begrepet "cool" forbindes ofte med musikere som Lee Konitz, Gerry Muligan, Warne Marsh, Chet Baker, Lenny Tristano, Stan Getz, Paul Desmond og Art Pepper.
Skandinavia
Farmer var en musiker som ofte besøkte Skandinavia. Han er å høre på plata "Clifford Brown Memorial" (Prestige), innspilt i Stockholm i 1953, med bl.a andre Brown selv og svenske musikere som Lars Gullin og Bengt Hallberg, som viste at de var på internasjonalt topp-nivå alt på denne tiden. Han samarbeidet også med den norske gitaristen Thorgeir Stubø på dennes siste utgivelse The end of a Tune (Cadence Jazz Records, 1988), innspilt i 1986.
Kuriositet
Han spilte også på sin "flumpet", en kombinasjon av trompet/flygelhorn designet til ham av David Monette.
Hans tvillingbror, Addison Farmer var bassist.
Bernd Freytag von Loringhoven
Bernd Freytag von Loringhoven (født i Arensburg i Estland, død 27. februar 2007 i München) var en tysk baltisk offiser under andre verdenskrig og senere under oppbyggingen av Bundeswehr fra 1955. Han ble utnevnt til major under krigen og til general i 1956.
Bakgrunn
Loringhoven var av tysk baltisk adelig familie som utvandret til området fra Westfalen på 1400-tallet.
Da området ble overtatt av bolsjevikene under den russiske borgerkrigen i 1919, flyktet familien til Pommern og levde under ganske beskjedne forhold. Faren var kjemiker og arbeidet etter hvert ved en dekkfabrikk i Fulda i Hessen. Da denne gikk konkurs under den økonomiske krisen i 1929, ble faren administrator ved den lutherske kirken i Mecklenburg.
Studier
Etter abitur i 1932 begynte Loringhoven å studere juss, men da det etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen året etter ble krav om medlemskap i NSDAP avbrøt han dette og satset på en militær utdannelse i stedet, da det her formelt sett fortsatt bare var krav om lojalitet til Weimarforfatningen. Ved hjelp av sin fetter, Wessel Freytag von Loringhoven kom han inn på et kavaleriregiment i Breslau.
Andre verdenskrig
Da krigen brøt ut i 1939, deltok han i felttoget i Polen i 1939 i operasjonsstaben i 1. panserdivisjon, under ledelse av major Walther Wenck. Under operasjon Barbarossa ble han plassert i staben til Heinz Guderian, men allerede den påfølgende sommeren var han i ledelsen for 2. panserregiment. Under kampene i Ukraina ble han utnevnt til major. Sannsynligvis på grunn av sitt bekjentskap med Guderian, ble han kalt tilbake og unngikk utslettelsen i Stalingrad.
Loringhoven ble en høyt dekorert stridsvognkommandør, og tjenestegjorde resten av krigen som adjutant for generalene Heinz Guderian og Hans Krebs fra juli 1944 til april 1945.
I førerbunkeren
I førerbunkeren var det Loringhovens oppgave å sammenfatte de stadig mer nedslående etterretningsrapporter til Hitler, hvor han etter at de tyske etterretningskanalene hadde brutt sammen måtte improvisere rapporter etter de allierte nyhetssendingene til Reuters og BBC, noe Hitler aldri fikk kjennskap til. I tillegg ringte han og hans assistent kaptein Gerhard Boldt tilfeldige leiligheter i utkanten av Berlin og spurte de beboere de fikk tak i. Eventuelt svarte det på russisk, og det var svar godt nok.
Loringhoven fikk Hitlers tillatelse til å evakuere førerbunkeren 29. april, og flyktet sammen med Boldt og oberstløytnant Rudolf Weiss til britisk sektor hvor han satt to år som krigsfange.
Etter krigen
Etter repatrieringen flyttet han til München der han arbeidet i forlagsbransjen. I 1956 ble han utnevnt til general i det nyopprettede Bundeswehr.
En annen sol
En annen sol er et musikkalbum utgitt av Vamp i 2000. Dette var gruppas første album uten Jan Toft som vokalist, og et album der en lang rekke kjente norske artister var invitert til å bidra under innspillingen.
Dries Devenyns
Dries Devenyns (født 22. juli 1983 i Leuven) er en profesjonell belgisk landeveissyklist. Han sykler for Quick-Step Floors.
Danny Guthrie
Daniel «Danny» Guthrie (født 18. april 1987) er en engelsk fotballspiller som spiller for Walsall FC.
Tidlige år
Guthrie gikk på Thomas Telford School i Shropshire, fra han var 11 til 16. Han spilte på et veldig suksessfullt fotballag på skolen, og vant flere trofeer. Daniel flyttet videre til Merseyside da han var 16 for å utvikle sin fotball-karriere.
Fylkesvei 127 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 127 i de følgende fylkene:
Danny Guthrie
Liverpool FC
Han signerte for Merseyside-laget bare 15 år gammel, etter å ha blitt frigitt av Manchester United. Han spilte sin første kamp for Liverpool mot Reading i Ligacupen den 25. oktober 2006. En måned senere debuterte han i Premier League, som innbytter i en kamp mot Portsmouth. Han startet sin første kamp i Mesterliga-kampen mot Galatasaray 5. desember 2006, som endte med et 3–2 bortetap for Liverpool. Danny klarte ikke å ta det store steget i Liverpool som for eksempel Steven Gerrard og Michael Owen gjorde for 10 år siden.
Fylkesvei 5952
Fylkesveg 5952 går mellom Alnes og Teppemyra på Godøy i Giske kommune. Veien er 3,9 km lang.
Danny Guthrie
Lån hos Southampton og Bolton
2. mars 2007 dro han på lån til Southampton. Her skulle han i utgangspunktet bli i en måned, men han spilte så bra at han ble i klubben til slutten av sesongen.
Fylkesvei 5952
Alnestunnelen ble åpnet 14. desember 2006.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 127.
Danny Guthrie
Lån hos Southampton og Bolton
Guthrie var hele 2007-08 sesongen hos Bolton Wanderers, som ved starten av sesongen var under ledelse av tidligere Liverpool spiller og trener Sammy Lee. Guthrie fikk også tillit hos Gary Megson, som etterfulgte Lee, og Guthrie spilte 25 kamper for The Trotters før han returnerte til Liverpool.
Newcastle United
11. juli 2008 aksepterte Liverpool et bud på Guthrie fra Newcastle United. Klubben selv bekreftet samme dag at kjøpet var sluttført og at Guthrie var en Newcastle-spiller Kjøpssummen var på £2,25M.
Fylkesvei 6970
Fylkesvei 6970 (Fv6970) går mellom Byafossen og Midjo i Steinkjer kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 269 (Nord-Trøndelag).
Basar
Basar (også stavet bazar og bazaar) er et marked, ofte overbygget. Ordet kommer fra persiske bāzār, fra middelpersisk wāzār, fra gammelpersisk vāčar og fra det konstruerte proto-indo-iranske ordet *wahā-čarana. Navnene går tilbake til det partiske ordet baha-char, som betyr «stedet med priser». Basarene oppstod i Persia rundt 3000 år før vår tidsregning. Fra Persia spredte basarene seg via handelsruter til hele den arabiske verden og Midtøsten.
Basarer finnes vanligvis i områder med muslimsk kultur, men begrepet har spredt seg til store deler av verden. I Norge finnes for eksempel Youngstorgets basar, Grønland Basar og Basarene ved domkirken i Oslo, og i Bergen finnes Kjøttbasaren.
Avledet betydning
I blant blir ordet basar også brukt om lotteri til inntekt for frivillige organisasjoner, noen ganger i sammenheng med loppemarked eller loddsalg med tilhørende auksjon. For eksempel jobbet kvinneforeninger frivillig og ulønnet over tid med håndarbeid som til slutt ble loddet ut på en slik. I forkant var det vanlig å selge lodd på bok, og lotteri og gjerne auksjon foregikk på avtalt dato og sted der gevinstene ble loddet ut. I dag krever norsk lovgivning at loddsalget foregår på samme dag som basar-trekningen holdes.
Fylkesvei 104
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Щ
Щ (minuskel: щ) er en bokstav i det kyrilliske alfabetet. I russisk representerer den en lang /ɕ/ eller en /ɕt͡ɕ/, i ukrainsk /ʃt͡ʃ/ og i bulgarsk /t͡ʃ/. Den var opprinnelig en blanding av Ш og Т, der underhenget (delen som er under den vanlige linjen) var i midten. Det ble senere flyttet til høyre, som dannet dagens bokstav.
Phantom Planet
Phantom Planet er en amerikansk musikkgruppe som bl.a. har laget soundtrack til tv-serien OC. De ble der kjent for låta «California». De har sluppet et album kalt The Guest. Gruppa har fem medlemmer: Sam spiller bass og synger, Jason spiller trommer, Alexander spiller gitar og synger og Darren spiller gitar.
Johan P. Lunde
Johan Peter Lunde (1866–1938) var en norsk teolog. Han var biskop i Oslo bispedømme 1922–1937.
Lunde var utdannet cand.theol fra Universitetet i Oslo. Gjennom sine mange prekener for barn, ble Lunde kjent som barnebiskopen. Hans prekensamlinger for barn blir fortsatt benyttet i det kristne barne- og ungdomsarbeidet mange steder i Norge. Han var blant annet president i verdens søndagsskoleforbund. Hans sang Gud vil jeg skal være et solskinnsbarn synges fremdeles.
«Barnebispen» hadde ikke selv noen barn. Han var gift en kort tid som ung prest, og etter at hans kone døde, levde han enslig resten av livet.
Heder
Johan Lunde ble utnevnt til kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden 1929, og han var kommandør av den svenske Nordstjärneorden.
Sergej Sidorskij
Sergej Sergejevitsj Sidorskij (russisk: Сергей Сергеевич Сидорский, belarusisk: Сярге́й Сярге́евіч Сідо́рскі [Siarhjej Siarhjejevitsj Sidorski]; født 13. mars 1954 i Homel i Den hviterussiske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen) er en belarusisk politiker. Han var fra 2003 til 2010 Belarus’ statsminister.
Sidorskij er utdannet elektroingeniør. Han gikk inn i politikken i 1998, og ble visestatsminister i 2001. Han ble fungerende statsminister sommeren 2003, før han formelt fikk vervet fra 26. desember.
Sankt Michels län
I 1960 ble kommunene Joutsa, Leivonmäki og Luhanka overført til det nydannede Mellersta Finlands län (svarende til landskapet Mellersta Finland).
Etter landskapsreformen i 1997 ble S:t Michels län (unntatt kommunene Gustav Adolfs, Heinola og Sysmä) en del av det nye Östra Finlands län.
Ike & Tina Turner Revue – Live
Ike & Tina Turner Revue – Live er det 1. konsertalbumet til Ike & Tina Turner som ble gitt ut i 1964.
Sporliste
Side 1:
Side 2:
Herskapet Schellenberg
Schellenbergerne ble i kilder fra årene 1137 til 1157 nevnt for første gang som vasaller til Otto av Freising. De hadde sitt hovedsete i den øvre delen av Isardalen, hvorfra de tjente stauferne og Rudolf I, og derigjennom vant de politisk innflytelse og rikdom.
Detroit Pistons
Detroit Pistons er et amerikansk basketballag basert i Detroit i Michigan. De spiller i proffserien NBA.
Detroit Pistons spiller hjemmekampene sine i The Palace of Auburn Hills, i Detroit-forstaden Auburn Hills.
Historie
Pistons ble grunnlagt i 1941 som Fort Wayne Zollner Pistons. De spilte de første årene i National Basketball League. I 1948 ble de tatt opp i NBA, da under navnet Fort Wayne Pistons. Laget flyttet til Detroit i 1957 og fikk da sitt nåværende navn.
Hall of Fame
De følgende 15 personene har hatt tilknytning til klubben, og er innvalgt i Naismith Memorial Basketball Hall of Fame:
Myndigheten för samhällsskydd och beredskap
Organisasjon
MSB har virksomhet i Stockholm, Karlstad og Kristinehamn, samt skoler i Sandö og Revinge.
Generaldirektør for myndigheten er Helena Lindberg, som ble generaldirektør for Krisberedskapsmyndigheten i januar 2008. Til overdirektør utpekte regjeringen den 13. november 2008 Nils Svartz, tidigere overdirektør ved Krisberedskapsmyndigheten.
Svill
I bindingsverk ligger svillen eller bunnsvillen nederst i veggen og bærer stendere eller stolper. Øverst i første etasje bærer stenderne en rem eller toppsvill. I etasjeskillet ligger bjelkene på remmen, og bjelkene bærer svillen for neste etasjes stendere. Øverst rem eller svill i veggen bærer loftsbjelker og ofte sperrer.
Om jernbanesviller brukes oftest ordet i entallsformen sville.
InkaLill
InkaLill eller Ingalill Røsberg (født 13. september 1957) er en norsk tegneserieskaper som er mest kjent for sine fantasytegneserier. InkaLill bor på Flatåsen i Trondheim, og er medlem av Trondheimstegnerne.
Hun er utdannet billedkunstner ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1977–79 og Statens kunstakademi 1979–83. Utover sitt tegneseriearbeide arbeider InkaLill også som illustratør.
InkaLill har blant annet laget tegneseriene Eldflygaren, Felina, Ridderne av Dor, og Miranda. Fantasy-serien Ridderne av Dor ble 1992–2000 utgitt i 7 bind av Bladkompaniet. Miranda var tenkt som et fantasy-epos i 24 bind. Fra 2003 til 2010 ble syv bind utgitt på like mange år.
Buchs
Buchs er en kommune i Wahlkreis (valgkrets) Werdenberg i kantonen Sankt Gallen i Sveits.
Byen ligger på grensen til Liechtenstein, ved byen Schaan.
De forente arabiske emirater under Sommer-OL 2000
De forente arabiske emirater under Sommer-OL 2000. Fire mannlige sportsutøvere fra De forente arabiske emirater deltok i tre sporter, friidrett, svømming og skyting i Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var femte gangen De forente arabiske emirater deltok i et sommer-OL, de vant ingen medalje.
Schloss Vaduz
Schloss Vaduz (tysk for «Vaduz slott») er den offisielle residensen til fyrsten av Liechtenstein. Slottet er oppkalt etter hovedstaden Vaduz, som man kan se fra den nærliggende bakketoppen, hvorpå slottet er plassert.
Den tidligste omtalen av slottet finnes i skjøtet utstedt av greve Rudolf von Werdenberg-Sargans ved salget til Ulrich von Matsch. De første eierne – sannsynligvis også byggherrene – var grevene av Werdenberg-Sargans.
Det ubebodde hovedtårnet (Bergfried) fra det 12. århundre og deler av den østlige siden er eldst. Tårnet er plassert på et jordstykke på omtrent 12 x 13 m og har en murtykkelse på opptil fire meter.
Siden 1712 har slottet vært residens for fyrstefamilien i Liechtenstein. Under Johann IIs styre ble slottet restaurert fra 1905 til 1920. Det ble senere bygget ut til bruk som hjem for Franz Josef II.
Siden 1938 har slottet vært primærresidens for fyrstefamilien. Slottet kan ikke besøkes av turister.
4. divisjon fotball for menn 2015
4. divisjon fotball for menn 2015 var det femte nivået i norsk fotball 2015.
Ъ
Ъ (minuskel: ъ) er en bokstav i det kyrilliske alfabetet. Den kalles også for det harde tegnet, og angir at forrige vokal ikke skal uttales palatalisert. Det brukes sjelden i dagens russisk, men i ord som субъект (subjekt) og объект (objekt).
Bruk i bulgarsk
'Ъ' er den 27. bokstaven i det bulgarske alfabetet og representerer den nesten-åpne midtre vokal. Bokstaven transkriberes til norsk som 'ă', som i for eksempel П ъ рванов → P ă rvanov.
Yer
Wim De Vocht
Wim De Vocht (født 29. april 1982 i Turnhout) er en tidligere profesjonell belgisk landeveissyklist.
Fernando Meira
Fernando José da Silva Freitas Meira (født 5. juni 1978 i Guimarães) er en portugisisk fotballspiller. Han spiller for den spanske klubben Real Zaragoza. Han spiller også på, og var blant annet med i troppen under VM 2006 i Tyskland.
Styrelsen för psykologiskt försvar
Styrelsen för psykologiskt försvar (SPF) var en svensk etat som avløste Beredskapsnämnden og som ble etterfulgt av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Etaten ble også kalt Psykologiska försvaret, navnet på alle organisasjoner og etater som ble opprettet for å kunne støtte opp under forsvarsviljen for å beskytte Sveriges territorielle grense. Ett av målene var å begrense ryktespredning. Det psykologiske forsvaret var, sammen med det militære forsvaret og det økonomiske forsvaret, en del av totalforsvaret. Man skulle blant annet analysere folkestemningen og ved behov starte de kampanjer som var nødvendig. En av oppgavene var å radioovervåke utenlandske etermedier.
Radio Norwich
Radio Norwich er en oppdiktet radiostasjon plassert i Norwich i England, i TV-seriene I'm Alan Partridge. Radio Norwich inneholder deler fra både BBC Local Radio og Independent Local Radio, så det er meget uklart hva den faktisk skal være, men BBC blir aldri speilet til hverken i stasjonens logo, jingler eller identitet.
Hovedrollen, spilt av Steve Coogan, kan bli hørt på luften på begynnelsen av flere episoder der han tar imot innringninger om innholdsløse emner (for eksempel: «Hvilken er den beste 'lorden': Lord of the Rings, Lord of the Dance eller Lord of the flies?») Partridge kan også ofte bli sett kranglende med D.J Dave Clifton (spilt av Phil Cornwell).
At en radiostasjon i det hele tatt ville ansette Alan Partridge som radiovert vil bety at radiostasjonen må være ganske betydningsløs, noe som styrker den generelle satiriske oppfatningen om Norwich som en kjedelig og betydningsløs plass.
I virkeligheten er den en radiostasjon i området Norwich og omegn som kalles BBC Radio Norfolk, og disse to navnene blir ofte forvekslet. Ironisk nok, den 29. juni 2006, begynte en ny radiokanal, eid av Tindle Radio Group, sendingene under navnet 99.9 Radio Norwich.
Radioshow
Radioshowene på Radio Norwich er følgende:
Vorr
En vorr er en hellende steinbrygge, bygd ved siden av ei båtstø eller en båtlenning, vanligvis utenfor et naust. Vorren er bygd slik at den gir tilflott for en båt såvel på flo som på fjære sjø. Men vorren gir også båtstøa le mot sjø og vind. Vorr kan bygges på den ene eller på begge sider av båtstøa.
Ferjeleier kan konstrueres som vorrer der forskjellen mellom høyeste og laveste vannstand varierer mye.
Vorren kjennes fra Vestlandet, Trøndelag og Nord-Norge.
Etter vegloven av 1824 skulle amtet (fylket) dekke kostnadene ved anlegg og vedlikehold av vorrer som var knyttet til hovedveinettet. På den Den trondhjemske postvei ble det bygd offenlige vorrer der veien krysset fjorder, f.eks. Tingvollfjorden og Stangvikfjorden, begge på Nordmøre. Postvorrenes funksjon var landing av båtene som førte posten over. Kildene forteller at i Angvik ble det i 1829 bygd postvorr, og på Røkkum er det fremdeles rester etter et slik vorr.
Gårdsnavnet Vorre på Karmøy er avledet fra begrepet.
Begrepet vorr er også, ifølge Bokmålsordboka, brukt som synonym for grusvoller foran isbreer, dvs små endemorener. Ordet brukes også om stripe i vann etter båt, åretak eller fisk. En vorr kan også være et lengdemål: dvs den lengde en båt siger fram på et åretak.
Dagsavisen
Dagsavisen (tidligere kjent som Social-Demokraten, Arbeiderbladet og Dagsavisen Arbeiderbladet) er en dagsavis som blir utgitt i Oslo. Avisa kom ut første gang under navnet Vort Arbeide i 11. mai 1884, utgitt og eid av Christian Holtermann Knudsen, med undertittel Organ for Arbeidernes Interesser. 1. april 1885 gav Knudsen avisa til Den Socialdemokratiske Forening. I 1887 ble avisa organ for det nystiftede partiet Det norske Arbeiderparti. Arbeiderbladet hadde lenge rollen som den ledende avisa innenfor arbeiderbevegelsen, både som meningsbærer og i størrelse. Arbeiderpartiet eide avisa fram til 1991, da den ble overtatt av A-pressen. I 1999 ble en egen stiftelse etablert for å overta avisen, før den i 2008 ble solgt til Mentor Medier. Avisen mottar årlig pressestøtte for å kunne overleve.
Den spede starten
Knudsen fikk ingen til å trykke Vort Arbeide og måtte selv skaffe til veie en billig hånddrevet presse, som ble starten på et trykkeri som senere fikk navnet Arbeidernes Aktietrykkeri. Første avis ble trykket i 20 000 eksemplarer og delt ut i arbeiderstrøkene i byen. Andre utgave av avisa kom ut 19. august, etter streiken på Akers mekaniske verksted, som kanskje det første varselet om at den gryende arbeiderbevegelsen trengte sin egen avis. Tredje utgave kom ut i september. De Venstre-styrte arbeidersamfunnene kom med sin arbeideravis, Arbeideren i desember 1884, som var en direkte konkurrent. Fra før eksisterte Demokraten, som ble utgitt av Christiania Arbeidersamfund, også det Venstredominert.
Knudsen lanserte på et møte i Kasino ved Youngstorget i januar 1885 ideen om et eget arbeiderparti i Norge. Ved hjelp av avisa spredte han budskapet til de få hundre abonnentene. 1. mars 1885 ble det avholdt stiftelsesmøte til Den Socialdemokratiske Forening, på mange måter en forløper til Arbeiderpartiet. En måned senere gav Knudsen avisa, som da om ut to ganger ukentlig, til foreningen. Sommeren 1885 ble antall utgivelser redusert til en i uka. Etterspørselen var for dårlig og kostnadene for høye, til tross for at stadig flere ute i verden begynte å interessere seg for hva som skjedde i Norge og ble abonnenter.
Kent Huskins
Kent Huskins (født 4. mai 1979 i Almonte i Ontario) er en kanadisk ishockeyspiller. Han spiller for tiden for Anaheim Ducks i National Hockey League. Kent Huskins er forsvarsspiller.
Dagsavisen
Den spede starten
I november 1885 gav politiet et permanent forbud mot å selge Vort Arbeide på åpen gate og i kiosker. Dette ble fulgt opp med et beslag av Fra Kristiania-Bohêmen av Hans Jæger, en bok som ble trykket av avisa. Knudsen ble stadig trakasert av myndighetene, og både han og avisa ble flere ganger beslaglagt på grunn av avisas innhold. Han måtte blant annet betale 200 kroner i bot og 100 kroner i saksomkostninger etter en artikkel om en prest som flådde fattigfolk, noe som tilsvarte en halv årslønn.
Fagforeningenes og partiets avis
1. januar 1886 byttet avisa navn til Social-Demokraten etter en debatt i eierforeningen. I 1887 ble avisa offisielt organ for det da nystiftede Arbeiderpartiet, og Carl Jeppesen overtok som redaktør, samtidig som han året før hadde overtatt som leder av Den Socialdemokratiske Forening. Opplaget lå på et halvt tusen.
Kent Huskins
Før han fikk sin debut i NHL spilte han med Ducks i 2006, fire sesonger i AHL. Han ble draftet i 1998 av Chicago Blackhawks, og spilte for Norfolk, San Antonio, og Manitoba i AHL før han ble med et tilknytningslag til Ducks, Portland Pirates, i 2005. Han har også spilt fire sesonger ved Clarkson University.
Han fikk sin debut for NHL den 23. desember 2006 da Duck spilte mot Phoenix Coyotes. Han ble tilkalt for å fylle et hull i forsvaret grunnet skade hos Sean O'Donnell, og senere hos Chris Pronger. Han ble sendt tilbake senere, og deretter kalt tilbake for godt da Duck solgte spillere. Han var med å vinne Stanley Cup med Anaheim Ducks i 2007.
Dagsavisen
Fagforeningenes og partiets avis
I 1888 bestemte foreningen seg for å forsøke å få avisa ut to ganger ukentlig igjen, samtidig som avisa ble den eneste arbeideravisa i landet, etter at Samholds Avis i Arendal og Arbeidervennen i Bergen gikk inn. I 1889 kastet avisa seg inni Fyrstikkarbeiderstreiken, og redaktør Jeppesen bidro sterkt til å få streiken inn i organiserte former. Det var da en annen av avisas markerte medarbeidere dukket opp. Fernanda Nissen ble av jentene på fyrstikkfabrikken valgt til De kvindelige Fyrstikarbeideres Forening første leder. Nissen ble senere en av avisas viktigste kulturmedarbeidere.
Rundt 1890 passerte opplaget 1000, og fra 1. oktober ble antall utgivelser økt til tre hver uke. Dermed startet avisa sin egentlige misjon, å være en avis for arbeidsfolk, dagsaktuell og inspirerende.
Avisa hadde i 1891 23 fagforeninger som eiere og et opplag på 2000. Knudsen mente at Arbeiderpartiet burde overta avisa, mens en annen av de sentrale personene rundt avisa, Ludvig Meyer, mente at avisa burde bli dagsavis. Han hadde planer for avisa, store planer. Formatet til den firesiders avisa måtte utvides for å få plass til stoffet. Utvidelsen skjedde ved at en bare la til en eller to nye spalter, noe som økte avisas format. Meyer syslet også med planer om en egen rotasjonspresse. I 1893 fikk avisa sin første profesjonelle betalte redaktør, Krøger Johansen.
Arbeiderbevegelsens vekst, både i form av partiet og fagforeninger, førte til at debatten om avisa skulle komme ut daglig tiltok. Målet var dagsavis fra 1. januar 1894, men for å få det til trengtes penger, 3000 kroner fordelt på 300 aksjer og 3000 nye abonnenter i tillegg til de 2000 en allerede hadde. Dagsavisa kom ut etter planen med kvinnelege Oscar Nissen som redaktør etter at han hadde gjort unna dagens legeavtaler. Aksjekapitalen var i boks, og en håpet å få inn de nye abonnentene, noe en nesten klarte, men mange falt fra da de skulle betale abonnementspengene. Men alt i februar var kapitalen brukt opp. Noe av problemet for avisa var at de den var rettet mot ikke hadde råd til å betale de 15 ørene den kostet, på denne tiden det samme som et brød. Meyer var født til rikdom og bidro økonomisk og garanterte for papirleveranser. Kristiania Arbeidersamfund med sine 5000 medlemmer meldte seg inn Arbeiderpartiet som passerte 10,000 medlemmer. Dette gav også abonnenter til avisa.
Meyer kjøpte i februar 1894 hovedstadsavisa Kristiania Nyheder, som opprinnelig var et anarkistisk organ som het Morgengryet, etablert i 1883 av lærer, forfatter og fredsvenn Andreas Wilhelm Wexels Øyen. Det meste av opplaget ble solgt utenfor byen. Meyer døpte avisa om til Fremad og var selv redaktør. Året etter fikk han Social-Demokraten til å la avisa være en slags landsutgave av hovedorganet, blant annet i konkurranse med arbeidersamfunnets Arbeideren. Meyer betalte selv underskuddet. Han ble forøvrig kort etter valgt til Social-Demokratens redaktør og det nye Arbeiderpartiets leder. Meyer brukte også avisa i sin egen tjeneste. Mye av hans formue hadde han skaffet til veie som boligspekulant, blant annet i byens brennhete boligmarked mot slutten av 1800-tallet.
I 1897 flyttet avisen til en ny bygård i Brugata 17 som Ludvig Meyer eide, sammen med partiet, partiets trykkeri m.fl. I 1907 flyttet avisa til det nybygde Folkets Hus på Youngstorget.
1. mai 1898 trykte avisa sitt første fotografi, med motiv fra fjorårets 1. mai-demonstrasjon i regi av Fauske og omegns arbeiderforening. Samme år gikk Arbeiderpartiets landsmøte inn for at formatet skulle utvides slik at avisa skulle bli like stor som hovedkonkurrenten blant arbeiderne, Morgenposten. Samtidig tok Meyer initiativ til å etablere Arbeidernes Aktietrykkeri, som skulle trykke den nye og større avisa. Samme år var Martin Tranmæl i Christiania. Han ble overbevist sosialist, dro via et opphold i USA hjem til Trondheim og etablerte i 1902 den nye avisa Ny Tid.
Ved årsskiftet 1898/1899 var opplaget økt til 5000, og 2000 nye abonnenter kom til i løpet av året. I avisa ville en ikke vente til det nye trykkeriet kom på plass, og en kjøpte leietrykk hos Verdens Gang og utvidet til sju spalter, samtidig som den nye pressa ble bestilt. Meyer engasjerte Johan Horsrud som avisas forretningsfører, og han sørget for å bygge ut et effektivt distribusjonsapparat.
Ekspansjonen kostet. Også Horsrud hadde formue og benyttet denne for å garantere for avisas videre drift. Christian Holtermann Knudsen gikk til slutt til Christiania Arbeidersamfund med forslag om at de skulle kjøpe aksjer i det nyetablerte Arbeidernes Aktietrykkeri, foruten at samfundet skulle betale redaktørens lønn. Arbeidersamfundet endte med å kjøpe aksjer for 10,000 kroner etter hard debatt, samt å dekke 3000 kroner i lønnskostnader til avisas redaktør. Det skulle vise seg at aksjeinvesteringen ikke ble noen dårlig investering.
I april 1901 ble Arbeidernes Aktietrykkert satt i drift, og avisa la om til et mer moderne preg. Avisa var blitt så stor at også annonsørene fant veien dit, og kjøpmennenes frykt mot det nye sosialistorganet ble overvunnet. På få år doblet annonsemengden seg og utgjorde etter århundreskiftet halvparten av avisas fire sider. Symbolsk nok valgte fremdeles myndighetene å annonsere i andre av byens aviser.
I 1903 overtok avisas forretningsfører, Christopher Hornsrud, avisas gjeld til Meyer på 46,000 kroner; avisas aksjekapital var til sammenligning 76 000 kroner. Samme år fikk Arbeiderpartiet sine første stortingsrepresentanter fra Troms. I tillegg sørget Venstremann og stortingsrepresentant siden 1900 Adam Egede-Nissen for å holde Social-Demokraten oppdatert på hva som skjedde på Stortinget. Han ble også medlem av Arbeiderpartiet etter valget i 1903. Samme år gikk avisa for første gang i balanse, med vel 70,000 kroner i både inn og utbetalinger.
Flere av Social-Demokratens medarbeidere var innom avisa kortere tid, før de dro videre og både skrev i og etablerte arbeideraviser rundt om i landet. Blant de var Torgeir Vraa som etablerte Fremtiden i Drammen i 1905, Tranmæl, Knut Olai Thornæs, Einar Li, Vincentz Gaarder, Anders Buen, Olav Kringen, Jacob Vidnes og typografen Ole O. Lian, som i 1907 ble leder av LO.
Underskuddet på driften ble finansiert av partiet fram til 1904, da avisa fikk sitt første overskudd med vel 6500 i opplag. I 1904 inntraff også to andre forhold som fikk betydning for avisa. Arbeiderpartiet etablerte et landsstyre, samtidig som en for alvor gav opp tanken på å gjøre Social-Demokraten til partiets riksavis. Det nye partiet satset på lokalaviser rundt om i landet, i hovedsak eid og drevet av de lokale partiavdelingene. Fram til 1920 vokste partiet kraftig, og avisene fulgte med. Fra knappe 350 avdelinger og 20 000 medlemmer i 1904 mangedoblet partiet seg til i 1920 å utgjøre over 100,000 medlemmer fordelt på 2000 avdelinger. Perioden utgjørde den siste del av perioden som for norsk presse er omtalt som ekspansjonsfasen. Fram til 1904 ble det etablert over 40 aviser rundt om i landet, hvorav knapt halvparten sosialdemokratiske, resten borgerlige, avholdsaviser eller andre.
I 1905 kom vittighetsbladet Hvepsen ut første gang, som en reaksjon mot at de fleste andre vittighetsblader i varierende grad var konservative og negativt innstilt til den framvoksende arbeiderbevegelsen. Bladet delte lokaler, medarbeidere og trykkeri med avisa. I 1907 passerte avisopplaget 10,000 eksemplarer, og avis og trykkeri flyttet fra lokalene i Brugata til nye lokaler i det da nybygde Folkets Hus på Youngstorget.
I 1908 utvidet avisa formatet med nok en spalte, og i 1911 passerte opplaget 15,000. I 1913 var antall arbeideraviser landet rundt blitt 32. Noen ble til ved hjelp av overskuddet fra hovedorganet. I 1912 ble Det socialdemokratiske Pressekontor etablert, der formålet var å bidra til utveksling av stoff arbeideravisene imellom. På denne måten fikk Social-Demokraten tilgang til et korrespondentnett som ingen andre av hovedstadens aviser kunne måle seg med, selv ikke de som abonnerte på NTB. I 1912 vedtok Arbeiderpartiet at sentralstyret og ikke landsmøtet skulle ansette avisas redaktør. I 1920 ble vedtaket snudd.
I 1913 ble kjelleren i Folkets Hus bygget ut for å få plass til en helt ny presse, som både skulle trykke i farger og med flere sider, i alt 32. Samtidig ble det kjøpt inn nye settemaskiner og nye skrifter, og avisa avskaffet den gotiske skriften. Den nye pressa hadde mange innkjøringsproblemer, så mange at en spesialutgave i anledning partiets 25-årsjubileum måtte leietrykkes hos Morgenposten. Avisa passerte et opplag på 20,000 og utvidet til seks sider. Avisa satset mer på nyhetsjournalistikken under ledelse av Jacob Vidnes. Avisa reklamerte med å være landets tredje største. Sidetallet økte og var aldri mindre enn åtte. I oktober 1913 ble det 8-siders bilaget Lørdagskvelden lansert, med lettere helgestoff for voksne og barn. Satsingen på bilaget var stor, og nær 200,000 eksemplarer ble delt ut gratis det neste året. Bilaget ble lansert for å imøtekomme et gammelt krav fra avisbudenes fagforening. Byens avisbud bestod av 4000 kvinner og barn. Aviskonkurrentene i Christiania fortsatte imidlertid med sine søknadsutgaver fram til avisforbudet kom med virkning fra 13. april 1919.
Avisa tjente på partiets interne debatt og på ytre omstendigheter som arbeidskonflikten i Buvika etter at en streikebryter hadde skutt fagforeningssekretær Marius Folstad med et våpen arbeidsgiveren hadde stilt til rådighet. I 1915 ble det etablert et pressefond som skulle bidra med lån til etablering og drift av andre arbeideraviser. I 1918 var det blitt 18 dagsaviser og enda flere fådagersaviser. Social-Demokraten nærmet seg et gammelt mål, et opplag på 40,000 eksemplarer, halvparten i Christiania. Landets største avis var på denne tiden Tidens Tegn med sine 50,000.
Striden i Russland fikk også konsekvenser for Social-Demokraten. Den interne maktkampen i 1918 førte til at Vidnes måtte overlate redaktørkrakken til Olav Scheflo. Avisa var i vekst, og Arbeidernes Aktietrykkeri, som var blitt til Aktietrykkeriet, hadde mer enn nok å gjøre. Partiet valgte å ta full kontroll og kjøpte trykkeriet med solid fortjeneste for en av storeierne, Christiania Arbeidersamfund. Samtidig kjøpte partiet ut alle fagforeningene som fremdeles eide aksjer i Social-Demokraten. Striden i partiet strakte seg inn i den ni mann store redaksjonen. Revolusjonsspøkelset ble brukt for alt hva det var verdt ved stortingsvalget i 1918, med det resultat at Arbeiderpartiet gikk tilbake, mens Høyre og Venstre gikk fram. Valgordningen med enmannskretser førte til at selv om de tre partiene fikk rundt 200,000 stemmer hver, så støttet de borgerlige kandidatene hverandre, slik at de to borgerlige partiene endte med rundt 50 representanter hver, mot Arbeiderpartiets 18.
Revolusjonen i Russland, slutten på den første verdenskrig, året før hadde de svenske sosialdemokratene fått regjeringsmakt i en samlingsregjering samt meldinger fra hele Europa om en styrket areiderbevegelse, bidro alle til enorme stoffmengder for avisa. Dette fortrengte ofte mindre dramatiske og hjemlige nyheter.
Men opplaget økte, og pressa hadde en begrensning på 60,000 eksemplarer. Social-Demokraten var ettermiddagsavis og fikk problemer med å trykke nok så tidlig at abonnentene fikk avisa før 7 om kvelden. I januar 1919 ble avisa morgenavis, en nødløsning fordi en ikke hadde råd til ny presse. Overgangen gikk dårlig, og over 1000 abonnenter forsvant hver måned fram mot sommeren, alle innenbys. Avisa gikk tilbake til ettermiddagsavis, men pengene hadde tatt slutt. Arbeidersamfundet bidro med et nødlån på 10,000 kroner. 1919 gav første underskudd siden 1904 på tilsammen 90,000 kroner. Nye kampanjer og tiltak skulle bidra til balanse året etter. I 1921 ble abonnementsprisen økt for å redusere avhengigheten av annonsene, men året etter måtte prisen ned igjen, selv om annonseinntektene samtidig falt.
Arbeiderpressen splittes
Første redaksjonelle avskalling skjedde da sosialdemokratene begynte å utgi avisa Arbeider-Politikken ukentlig i januar 1920. Det var bare en forsmak på de to partisplittelsene som kom i 1921 og 1923. Striden om Moskvatesene i Arbeiderpartiet varte i nesten tre år.
En epoke i avisas historie startet da Martin Tranmæl startet i redaktørjobben i midten av mai 1921. Han hadde gjort seg bemerket som journalist og redaktør av arbeiderbevegelsen i Trondheim sin avis Ny Tid og var kommet til Oslo for å jobbe som partisekretær. Det var under Tranmæls ledelse Ny Tid vokste seg til å bli landets nest største og kanskje viktigste avis.
I 1920 var Landmandsforbundet omdannet til politisk parti, Bondepartiet. Social-Demokraten begynte å gi ut Arbeiderbonden for å redde partiets stemmer på landsbygda, men det ga ingen suksess. Men en av Arbeiderbondens nye medarbeidere ble med over til partiet, Christopher Hornsrud, opprinnelig Venstremann.
Som en delvis innrømmelse av Moskvatesene, ble ordet «Social-Demokrat» fjernet fra tolv arbeideraviser 3. april 1923. Social-Demokraten ble til Arbeiderbladet og beholdt navnet også etter at partiet meldte seg ut av Komintern senere samme år. Det skjedde på landsmøtet 2. og 3. november. Mindretallet, som ønsket innføring av Moskvatesene, marsjerte ut og etablerte Norges Kommunistiske Parti 4. november. NKP tok med seg 11 av 41 arbeideraviser, deriblant de største utenfor Christiania, Arbeidet i Bergen og Tranmæls gamle arbeidsplass, Ny Tid i Trondheim. I Oslo stod kommunistene svakt, og Arbeiderpartiet beholdt Arbeiderbladet. Arbeiderbladet etablerte med en gang et avdelingskontor i Trondheim med en egen trønderside, og en egen bergensside ble det også, fram til Arbeiderpartiet fikk etablert egne aviser i de to byene. 13 arbeideraviser måtte bytte redaktør, og på mange steder måtte det etableres nye aviser. De overtok raskt kommunistavisenes posisjoner.
Men stridene hadde gått ut over avisa. Bilaget Lørdagskvelden var blitt redusert, og både annonser og løssalg gikk ned. Sakte, men sikkert ble avisa bygd opp igjen, som nyhetsorgan og kulturorgan. Lørdagskvelden ble på ny et eget bilag i 1927. Arbeiderpartiets rolle ble utover på 1920- og 1930-tallet stadig viktigere, noe som gjenspeilte seg i viktigheten av redaktørjobben i Arbeiderbladet. Den ble ansett som nummer tre i partihierarkiet, etter formann og bestformann, men før partisekretæren.
I 1927 ble Arbeiderpartiet og Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti gjenforent i ett parti. Det gjaldt også partiavisene, som slo seg sammen landet rundt. Stortingsvalget senere samme høst gjorde Arbeiderpartiet til landets største parti. Avisa kom med ekstrautgave 23. januar 1927, da Kong Haakon bad parlamentarisk leder i Arbeiderpartiet, Alfred Madsen, om å danne en ny regjering etter at de borgerlige partiene hadde gitt opp. Regjeringen Hornsrud satt i 17 dager, men viste det ingen til da hadde trodd: Arbeiderpartiet kunne og ville være et regjeringsparti. Stortingsrepresentant og redaktør Tranmæl var lenge aktuell for regjeringa, men valgte å drive politikk fra redaktørstolen i stedet.
I 1930 var det Morgenposten som var den argeste konkurrenten, med sine 50 000 daglige eksemplarer, mange distribuert til abonnenter på østkanten. Arbeiderbladet nådde tilbake til opplagsnivået fra ti år tidligere, 40,000.