cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roger Meddows-Taylor
Biografi
I starten spilte han på en ukulele, og fant raskt ut at han burde stifte et band, fordi det kunne ligge penger i det. Bandet han startet het The Bubblingover Boys. Det besto av ukulele, bass og gitar. Etter å ha spilt i noen andre band og vunnet noen skolepriser ble han trukket mot slagverk.
I 1963 stiftet han og noen venner bandet The Cousins Jack. Her spilte han rytmegitar en liten stund, men gikk fort over til trommer. Bandet spilte sammen i ett år.
I 1966 deltok bandet Reaction i en musikkonkurranse med Meddows-Taylor som vokal. Konkurranse ble vunnet.
I 1968 så han en notis hvor et band søkte etter en trommeslager. Meddows-Taylor søkte, og dermed møtte han Brian May. Han ble da med i bandet Smile, sammen med Brian May og Tim Staffell. Da Tim Staffell sluttet i Smile i 1970, kom Freddie Mercury inn og de gjorde om navnet til Queen.
I 2019 ble Meddows-Taylor utnevnt til offiser (OBE) av Order of the British Empire for sin innsats for musikk.
Han har vært gift tre ganger. Meddows-Taylor har fem barn til sammen, to sønner og tre døtre. Hans to sønner heter Rufus Tiger Taylor og Felix Luther Taylor, og døtrene heter Rory Eleanor Taylor, Tiger Lilly Taylor og Lola Daisy May Taylor. Siden 2010 har han vært gift med Sarina (Potgieter) Taylor. Dominique Beyrand og Roger Taylor var gift i 16 år. De giftet seg 14. februar 1988 og ble skilt den 13. november 2004.
Isabelle Pedersen
Isabelle Sandstedt Pedersen (født 27. januar 1992 i Bergen) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte IL i BUL og IL Norna-Salhus.
Hun konkurrerte hovedsakelig i korthekkeløp og flyttet høsten 2015 til USA for å trene der. Høsten 2016 flyttet hun tilbake til Norge for å trene i Oslo. Hun la opp i 2022.
2009–2010
I 2009 ble hun verdensmester i Ungdoms-VM i friidrett i 100 m hekk (76,2 cm) i Brixen i Italia på tiden 13,23 sekunder. I semifinalen løp hun inn på 13,20, som var europarekord for U18-klassen fram til 2011 (Noemi Zbaren, Sveits, 13,17 sekunder). I juli 2010 ble hun U20-verdensmester på 100 meter hekk i Moncton i Canada. Hun satte samtidig ny norsk juniorrekord med tiden 13,30. Hun ble tildelt Karolineprisen for 2010. Pedersen er foreløpig den eneste som har vunnet 100 m hekk i U18 VM og U20 VM i påfølgende år.
2011
Året etter (2011) vant hun sølv på 100 meter hekk i junior-EM i friidrett 2011 i Tallinn. Hun løp på 13,37, og ble slått av Nooralotta Neziri fra Finland med tre hundredels sekund. Isabelle Pedersen vant sitt første NM-gull i 2011 i NM i Byrkjelo, og forbedret sin egen norske juniorrekord til 13,21. I 2011 ble hun også rangert som verdens beste junior (U20) på 100 m hekk av All-Athletics.com.
2012
Etter å ha pådratt seg en stressfraktur i desember 2011, hadde ikke Pedersen noe særlig fremgang i 2012-sesongen. Hun kvalifiserte seg blant annet til EM i friidrett 2012 i Helsingfors, hvor hun ble utslått i innledende runde med 13,38 på 100 m hekk. Hun ble norgesmester i lengdehopp med et bestehopp på 6,00 meter under NM i friidrett 2012.
2013
I innendørssesongen 2012/13 klarte hun å forbedre sin personlige rekord i EM i friidrett innendørs 2013 til 8,18 sek på 60 m hekk, og tok seg til semifinalen. Hun fikk også to medaljer i NM i friidrett innendørs 2013 – gull på 60 meter hekk og bronse på 60 meter. Utendørssesongen åpnet hun lovende på Brandbu med 13,06 i for sterk medvind. Under Bislett Games forbedret hun sin personlige bestetid til 13,16 sekunder i godkjent vind. I friidrettsgallaen i Mannheim i Tyskland forbedret Pedersen sin personlige rekord ytterligere til 13,04. Dermed kvalifiserte hun seg også til friidretts-VM (B-krav). Den 13. juli 2013 løp Pedersen i U23-EM i friidrett inn til 13,08 sekunder i forsøket og deretter vant hun et overlegent gull i finalen med 13,12 sekunder foran Karolina Kolczek fra Polen (13,30 sekunder).
I juni representerte hun Norge i lengdehopp i Lag-EM i Gateshead (i Margrethe Renstrøms fravær) og forbedret også her sin bestenotering til 6,08 meter, og kom på niendeplass. Hun deltok også på 100 meter hekk, der hun kom på åttendeplass med 13,23 sekunder. Norge deltok i Super League i dette mesterskapet. Hun ble norgesmester i korthekk i NM i Tønsberg. Hun vant dessuten NM-sølv i lengdehopp med enda en ny personlig rekord på 6,14 m (6,20m med +2,4m/sek vind). VM i friidrett 2013 i Moskva var hennes første som senior. Dette mesterskapet ble imidlertid en nedtur for henne, til tross for årsbeste på 13,04 dette året greide hun bare 13,43 i sitt kvalifiseringsheat på 100 meter hekk, kom sist og gikk ikke videre til semifinalene. Resultatet skyldtes sterke menstruasjonssmerter.
2014
I Lag-EM i friidrett 2014 deltok Norge i 1. divisjon (First League), og Pedersen vant her 100 meter hekk, noe som ga Norge 12 poeng i lagkonkurransen. Dette bidro til at Norge rykket opp til Superligaen i Lag-EM i friidrett 2015. Hun vant igjen 100 meter hekk i NM i friidrett 2014, der hun også kom på tredjeplass på 100 meter. En betennelse i foten gjorde at hun ikke fikk trent godt nok, og i EM i friidrett 2014 kom hun på femteplass i sitt innledningsheat med tiden 13,17, og gikk ikke videre til semifinalene. Hun hadde 17. beste tid i innledningsheatene. I august ble hun valgt inn i utøverkommisjonen til Det europeiske friidrettsforbundet (European Athletic Association), som har åtte medlemmer. Hun ble valgt for en periode på fire år.
2015
I februar 2015 forbedret hun sin personlige rekord på 60 meter hekk innendørs, til 8,02, i et stevne i Gent. Denne rekorden forbedret hun den 6. mars, til 7,95, i EM i friidrett innendørs 2015 i Praha. Dette var ny norsk U23-rekord, og holdt til en plass i finalen. I finalen kom hun på femteplass, med tiden 7,96.
Leirfjord
Leirfjord er en kommune på Helgeland i Nordland. Den grenser i øst til Hemnes, i øst og sør mot Vefsn og i sør mot Alstahaug. Utenfor kysten i vest ligger Dønna kommune, og nord for Ranfjorden ligger Nesna og Rana kommuner.
Isabelle Pedersen
2015
I juni deltok hun i Lag-EM i friidrett 2015, som ble arrangert i Tsjeboksary i Russland. Norge deltok i Super League. Pedersen kom på niendeplass på 100 meter hekk, med tiden 13,56, og hun deltok også på Norges stafettlag på 4 × 100 meter, som løp inn til syvendeplass med ny norsk rekord på 43,94. Norge endte på sisteplass av de tolv lagene som deltok i Super League, og rykket dermed ned til First League i Lag-EM i friidrett 2017.
Leirfjord
Geografi
Leirfjord kommune strekker seg fra kysten av Helgeland og et stykke innover i landet. Den består av flere ulike grender som Fagervika, Reines, Ulvangen, Meisfjord, Hjartland, Leines, Leland, Leira, Kviting, Levang, Bardal og Sundøy. I øst danner fjellområdet Toven en naturlig grense mot Vefsn, med Nordtoven som det høyeste punktet i kommunen, 994,5 moh.
Isabelle Pedersen
2015
Den 26. juli 2015 kvalifiserte hun seg til VM i friidrett 2015, da hun løp 100 meter hekk på 12,92 i det belgiske mesterskapet i friidrett i Brussel, og satte ny personlig rekord. Hun senket denne rekorden til 12,88 i NM i friidrett 2015 i Haugesund, der hun vant NM-gull, over seks tideler foran Tale Ørving som kom på annenplass. Hun fikk også kongepokal for denne prestasjonen.
Leirfjord
Grunnkretser
Leirfjord er inndelt i 16 grunnkretser.
Isabelle Pedersen
2015
I VM i Beijing kvalifiserte hun seg til semifinalen, etter 12,96 i kvalifiseringsrunden. Hun løp inn til personlig rekord med 12,86 i semifinalen, men ble nummer 9 sammenlagt, og gikk dermed ikke til finalen. I september vant hun Rieti Meeting, med tiden 12,99.
Leirfjord
Grunnkretser
Folkemengde den 1. januar 2012 :
Mauricio Caranta
Maurico Ariel Caranta (født 31. juli 1978]) er en argentinsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for Instituto Atlético Central Córdoba.
Leirfjord
Grunnkretser
TOTALT : 2107
Isabelle Pedersen
2015
I oktober flyttet Pedersen til Phoenix i USA, og har Dustin Imdieke som trener.
Leirfjord
Administrativ historie
Leirfjord ble utskilt som egen kommune fra den tidligere kommunen Stamnes den 1. juli 1915. Samtidig fikk Stamnes det nye navnet Sandnessjøen. Ved splittelsen hadde Leirfjord 2 003 innbyggere, mens Sandnessjøen kommune hadde 1 059 innbyggere. I 1945 ble deretter en del av Nesna (26 innbyggere) innlemmet i Leirfjord.
Mauricio Caranta
Han har tidligere spilt for Santos Laguna, Boca Juniors og Lanús.
Isabelle Pedersen
2016
I EM i friidrett 2016 løp hun på 13,07, som var årsbeste for hennes del, og gikk videre til semifinalen. I semifinalen løp Pedersen inn til nest sisteplass på 13,20.
Leirfjord
Administrativ historie
Ved kommunereformen den 1. januar 1964 ble resten av Nesnas område sør for Ranfjorden (580 innbyggere), og området på øya Alsten i Tjøtta kommune (180 innbyggere) slått sammen med Leirfjord kommune, som på dette tidspunktet hadde 1 936 innbyggere.
Isabelle Pedersen
2016
Isabelle Pedersen ble tatt ut til Sommer-OL 2016 for å løpe 100 meter hekk. I forsøket ble hun nummer 3 på 12,86, som var en tangering av hennes personlige rekord. Med dette var hun direkte kvalifisert til semifinalen. I semifinalen røk Pedersen ut med tiden 12,88. Hun var da seks hundredeler fra å kvalifisere seg til finalen.
Leirfjord
Næringsliv
Hovednæringer er landbruk, fiskeforedling og servicenæringer. Korte avstander til Sandnessjøen, Mosjøen, Nesna og Hemnesberget gjør at mange pendler til arbeid utenfor kommunen. Kystriksveien passerer gjennom Leirfjord.
Isabelle Pedersen
2016
Etter OL flyttet hun tilbake til Norge.
Leirfjord
Kultur
Kommunen er deltaker i Skulpturlandskap Nordland med skulpturen «Omkring» laget av Waltercio Caldas. Leirfjord Bygdesamlinger har samlinger flere steder i kommunen. Forfatter og lyriker Birger Jåstad (1904–1984) bidro til lokale ungdomslag og historielaget.
Isabelle Pedersen
2017
Pedersens første innendørsstevne var BAUHAUS-galan Indoor 2017 i Bromma utenfor Stockholm, der hun løp 60 meter hekk på 8,27 i forsøket, men brøt i finalen. Hun kom på syvendeplass i Indoor Meeting Karlsruhe med tiden 7,98, og tredjeplass i Meeting de Paris Indoor med tiden 8,03. Hun stod over Nordisk mesterskap i friidrett innendørs 2017 på grunn av sykdom. I mars deltok hun i EM i friidrett innendørs 2017, der hun nådde finalen, og løp inn til fjerdeplass med 8,01 sekunder.
Etter EM hadde hun en seksukers treningsperiode i Alabama i USA. Hun sesongåpnet utendørs 15. april 2017 i Gamecock Invitational, der hun løp på 12,89 med 1,2 m/s medvind. Hun løp 200 meter i War Eagle Invitational én uke senere, en distanse hun ikke hadde konkurrert i på mange år, men satte personlig rekord på denne øvelsen med tiden 23,79 sekunder. Hun løp også 100 meter hekk på 12,87, som er ett hundredels sekund unna hennes personlige rekord. Hun kom på andreplass på 100 meter hekk i Great City Games Manchester, med tiden 12,94, kun slått av Sally Pearson.
Hun satte ny personlig rekord på 100 meter hekk 1. juni med tiden 12,83, og forbedret den til 12,75 under Bislett Games, der hun kom på tredjeplass.
Før VM i friidrett 2017 endret hun fra sju til åtte steg før første hekk. Hun gikk videre fra innledningsheatet i VM, med tiden 12,94. I semifinalen løp hun på 12,87, og var én hundredel unna plass i finalen. Hun skadet hamstringen i dette løpet.
2018
Pedersen forbedret sin rekord på 60 meter hekk til 7,94 i Toruń 15. februar, og til 7,93 i Glasgow 25. februar. I VM i friidrett innendørs 2018 gikk hun til finalen etter 7,86 i semifinalen, som per mars 2018 er hennes personlige rekord.
I juli deltok hun på 100 meter hekk i Diamond League-stevnet London Grand Prix, hvor hun satte norsk rekord i semifinalen med 12,72 sekunder. Hun deltok i EM i friidrett 2018, og ble der slått ut i semifinalen der hun kom på fjerdeplass i sitt heat. I august vant hun 100 meter hekk under NM i friidrett 2018.
2019
Hun deltok kun i Millrose Games i USA innendørs i 2019, og kom der på tredjeplass på 60 meter hekk. Utendørs kom hun på niendeplass på 100 meter hekk under Diamond League-stevnet i Doha, og hun kom på sjetteplass under Bislett Games og åttendeplass under FBK Games i Nederland. Under NM i friidrett 2019 vant hun 100 meter hekk, foran Ida Eikeng og Martine Hjørnevik, og hun kom på fjerdeplass under Lag-EM i friidrett 2019, der Norge deltok i First League.
Den 21. august kunngjorde hun at hun avslutter sesongen, og står over bl.a. VM i friidrett 2019, etter at endret treningsopplegg ikke hadde gitt gode resultater denne sesongen, samt for å heller fokusere på forberedelser fram mot Sommer-OL 2020.
Almuth Schult
Almuth Schult (født 9. februar 1991) er en tysk fotballspiller.
Cheruskere
Cheruskere (Cherusci) var en germansk stamme som eksisterte i løpet av 100-tallet f.Kr. og 300-tallet e.Kr., og som først ble omtalt av Julius Cæsar. De var bosatt mellom elvene Weser og Elben, den nordlige Rhindalen og slettene og skogene i nordvestlige Germania, noe som tilsvarer området mellom dagens tyske byer Osnabrück og Hannover. Til slutt synes det som om de gikk opp i et germansk stammeforbund av saksere. Sammen med andre germanske stammer ble de ledet av Arminius i et berømt slag mot romerne, slaget ved Teutoburgerskogen i år 9 e.Kr., og kjempet i årene 15 og 16 e.Kr. mot Germanicus’ romerske hær.
Etymologi
Opprinnelsen til navnet «cheruskere/heruskere» er ikke klart. Forskningen har fremmet flere teorier. Historikeren og filologen Jacob Grimm så en forbindelse til det gotiske ordet hairus bzw for «sverd», avledet fra *xeru- og *skaz fra indoeuropeiske -skos (latinsk -scus). Det urgermanske ordet vil da sannsynligvis ha vært *Xeruskōz. Det norrøne ordet horskr for sverd er en annen mulig sammenheng. Andre, som forskerne Rudolf Much, Edward Schröder og Otto Höfler ser det som mer sannsynlig at ordet germanske ordet herut (tysk hirsch, norsk hjort). Dette er begrunnet blant annet med den betydelige rollen som hjorten hadde i germansk symbolikk. Denne vurderingen regnes i dag som den mest sannsynlige.
Roma møter cheruskerne
De første historiske vitnemål av cheruskerne skjer i Bok 6.10 av Julius Cæsars Commentarii de Bello Gallico (Gallerkrigen) som omhandler hendelser i året 53 f.Kr. Cæsar forteller at han krysset Rhinen for å straffe den germanske stammen sveberne for å sende hjelp til den galliske stammen trevererne. Han nevner at Bacenisskogen skilte området til cheruskerne fra området til sveberne. I år 12 f.Kr. ble cheruskerne underkastet romerne sammen med andre germanske stammer.
Da Roma forsøkte å ekspandere inn i nordlige Europa bakenfor Rhinen nyttiggjorde romerne seg med krigere fra cheruskerne, og for en tid ble stammen betraktet som en romersk alliert. På denne tiden var stammen delt mellom lederen som kjennes under hans latinske navn Arminius og en annen leder som nevnes som Segestes. Arminius, som selv var militært trent av romerne, argumenterte for å bryte alliansen med Roma og erklære uavhengighet mens Segestes ønsket å være lojal til Roma. En gang rundt år 8 e.Kr. hadde Arminius fått overtaket og begynte å planlegge opprør. Segestes skal etter sigende advart Gallias guvernør Publius Quinctilius Varus gjentatte ganger om det planlagte opprøret, men Varus avslo å handle før opprøret var et faktum.
I år 9 i slaget ved Teutoburgerskogen ledet Arminius en hær av allierte germanske stammer (cheruskere, marsere, chattere, brukterere, chaukere, og sugambrere) som la seg i bakhold for en stor romersk hær på rundt 30 000 mann, bestående av 17., 18. og 19. legion, kommandert av Varus. Slaget varte i tre dager og samtlige romere ble utslettet. Legionenes ørnesymbol og fane, av stor symbolsk betydning for romerne, gikk tapt. Varus begikk selvmord ved å kaste seg på sverdet. Numrene for de tre legionene, XVII, XVIII og XIX, ble aldri siden brukt. Ingen av offiserene overlevde. 18 000 av hæren var romerske borgere. Nederlaget var et sjokk for romerne. Et av navnene på offiserene er fortsatt bevart ettersom han fikk en minnestein etter seg. Minnesteinen forteller at centurion Marcus Caelius, født i Bologna, falt i Varuskrigen i en alder av 52 og et halvt år gammel.
Lenge var denne minnesteinen det eneste sikre arkeologiske sporet av slaget, men i 1868 ble det gravd fram vognlass bestående av et antikt sølvservice som veide 54 kg og besto av 60 skåler, brett, kanner, fat og lignende, produsert i Italia ved begynnelsen av keiser Augustus’ regjeringstid. Det ble funnet i Hildesheim ved elven Leine i cheruskernes stammeområde og i det samme området som Varus og hans menn mistet livet. Germanicus fant tilbake til slagmarken i Teutoburgerskogen i år 15, seks år etter slaget, og i henhold til Tacitus :
Siden har arkeologene avdekket mer enn 700 gjenstander som kan knyttes til romersk tilstedeværelse. Det hersker ingen tvil om hvor slaget sto.
Bare Egil Band
Bare Egil Band er et enmannsband, bestående av Egil Hegerberg, eller «Bare Egil», som etablerte seg på midten av 1990-tallet. Bandet spiller hovedsakelig viserock med humoristiske tekster. På de fleste sangene synger Egil, akkompagnert av sitt eget gitarspill. I 1996 fikk bandet sitt gjennombrudd med plata Absolutt Ikke Bare Egil Band, som har blitt en klassiker innen humoristisk visemusikk med 40.000 solgte eksemplarer. Etter debutalbumet ble enmannsbandet oppløst pga. musikalske uoverensstemmelser, men de kom tilbake igjen i 2007 godt hjulpet av Bare Bare Band, som under navnet Ikke Bare Bare Egil Band Band siden har bistått mye både på turne og i studio på en etter hvert anselig mengde plateutgivelser. Ikke Bare Bare Egil Band Band består nå av Egil Hegerberg, Øyvind Blomstrøm, Håvard Takle Ohr og Øystein Frantzvåg. Andre medlemmer har vært Brynjar Takle Ohr, Tommy Reite, Hans Frønes, Mai Elise Solberg, Arthur Kay Piene og Rolf-Erik Nystrøm.
Cheruskere
Roma møter cheruskerne
En rekke med slag fulgte. Arminius påførte romerne stor tap og synes å ha fått overtaket, men i år 16 beseiret Germanicus germanerne ved et sted kalt «Idistaviso» og på nytt i år 18 i slaget ved den angrivarianske mur. Han klarte dog ikke å ta Arminius til fange. I år 19 ba chatternes høvding Adgandestrius Roma om tillatelse for å forgifte Arminius. I henhold til Tacitus skal keiser Tiberius ha avslått anmodningen av edle grunner at «romerne tar hevn på sine fiender, ikke ved snikende triks, men åpent med våpenmakt». Arminius havnet i økende grad i konflikt med stammestrider. Hans motstandere anklaget ham for å gjøre seg selv til konge. I år 21 bukket Arminius under for forræderi, i henhold til Tacitus, og en underkonge for germanerne ble utpekt av Roma.
Bare Egil Band
Historie
Jannicke-coveren «Kawasaki 500» fremføres på Jannickes originalkomp, innkjøpt fra Jannicke for kr 500, og «Sko» har et arrangement av Egil Monn-Iversen. Den største hiten var «Tagging», akkompagnert av Piledriver, som også ble fremført i NRK i en versjon hvor «(Du kan) tagge deg sjøl i rasshølet» var blitt til «tagge deg selv på maven». En tredje versjon av teksten finnes i CD-bookleten. Bare Egil Band ble oppløst i 1996 og gjenforent i 2007 med platen Sanger fra Bare Egil By - den noe svakere andreplata. Hegerberg ble nominert til Spellemannsprisen i klassen for tekst for plata I fyr og flamme (2010), men trakk seg fordi han ble nominert sammen med masse kvinnfolk og dermed regnet vinnersjansene som ikke-eksisterende ettersom kvinner skriver bedre tekster enn menn. Etter dette har Bare Egil Band særlig gjort seg bemerket ved å skrive en ny låt til hver eneste konsert som spilles. Noe som har resultert i plateserien Norge på kryss og tvers med til nå fire plater. Denne prosessen er behørig skildret i NRKs TV-serie Bare Egil fra 2011. I 2016 fikk Egil Hegerberg Audun Tyldens minnepris og i 2017 fikk han Nopas tekstpris for teksten til sangen JO! fra plata med samme navn. I 2019 satte han sammen Bare Egil Spellemannslag med et stjernelag av norske folkemusikere med bl.a. Tuva Syvertsen på hardingfele og Odd Nordstoga på trekkspill for to konserter på Riksscenen for folkemusikk.
Cheruskere
Ettervirkninger
Cheruskerne forsvinner deretter ut av historien som navn på en stamme, og de inngikk antagelig i den større saksiske folkegruppen.
Alcalá la Real
Alcalá la Real er en by og kommune i det sørøstlige Spania, i provinsen Jaén. Kommunen har 21,623 innbyggere (2021).
Adiwerna
Adiwerna er en by i provinsen Midt-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 134 200. Byen ligger inne i landet sør for Tegal.
Kārlis Ulmanis
Kārlis Augusts Vilhelms Ulmanis (født i Bērze Latvia, død  20. september 1942 i Krasnovodsk-fengselet i Sovjetunionen) var en ledende latvisk politiker i det selvstendige Latvia i mellomkrigstiden mellom 1918 og 1940. Han tok over makten i landet gjennom et statskupp og innførte flere økonomiske og politiske reformer etter fascistisk modell.
Ulmanis var en populær leder, særlig på landsbygda, og under hans styre gjorde Latvia store fremskritt på en rekke områder. Han var ansvarlig for at analfabetismen ble blant de laveste i Europa, forbedret infrastrukturen i landet og latviernes patriotisme og nasjonalfølelse. Han ble tvunget fra makten i juli 1940 etter Sovjetunionen 17. juni 1940 okkuperte landet. Ulmanis popularitet blant folket var en av hovedårsakene til at hans grandnevø Guntis Ulmanis ble valgt til president i 1993.
Utdannelse og tidlig karriere
Kārlis Ulmanis ble født 4. september 1877 i Bērze i Dobeles fylke i Latvia, som var da en del av det russiske keiserdømmet. Han var Indriķ Ulmaņis og Lizete (født Līnberģes) tredje barn. Han gikk på Bērmuižas barneskole fra 1886 til 1889, på Aleksandra-skolen i Jelgava fra 1889 til 1895 og på Jelgava realskole fra 1895 til 1896.
Fra 1902 til 1903 studerte Ulmanis landbruk på ETH Zürich i Sveits og deretter på Leipzig Universitet i Tyskland fra 1903 til 1905. Deretter arbeidet han som forfatter, foreleser og driftsleder i forskjellige landbruksstillinger i Latvia (i det daværende russiske keiserrike).
Han var politisk aktiv under 1905-revolusjonen og satt en kort periode fengslet i Pskov. Deretter flyktet han fra landet for å unngå videre fengsling av de russiske myndighetene. I eksil studerte han ved University of Nebraska i USA, hvor han tok sin universitetseksamen i landbruksvitenskap. Etter å ha arbeidet som foreleser på universitetet i en kort periode flyttet Ulmanis til Houston, Texas, hvor han kjøpte et meieri.
Ulmanis returnerte til Latvia i 1913, etter å ha blitt informert om at det var sikkert å reise etter at tsar Nikolaj II av Russland hadde utstedt et generelt amnesti. Freden ble derimot kortvarig da den 1. verdenskrig brøt ut året etter.
Politisk karrière i det demokratiske Latvia
Etter første verdenskrig var Ulmanis en av de viktigste grunnleggerne av «det latviske folkerådet» (Latvijas Tautas Padome) som erklærte Latvias uavhengighet fra Russland den 18. november 1918. Folkerådet valgte samtidig en midlertidig regjering ledet av Ulmanis. Han ble dermed landets første statsminister etter at landet hadde blitt selvstendig for første gang på 700 år. Han ledet interimregjeringen og dermed landet i fire år da Latvia utkjempet sin uavhengighetskrig mellom 1918 og 1920.
En grunnlovsforsamling etablerte Latvia som et parlamentarisk demokrati i 1920, og i 1921 valgte denne forsamlingen landets første regjering.
Skodje
Skodje (uttalt skøy'e ) var tidligere en kommune på Sunnmøre i Møre og Romsdal, nå del av Ålesund kommune. Den grenset mot Haram i nord, Ørskog i øst og Ålesund i vest. Over Storfjorden mot sør ligger Sykkylven kommune. Tettstedet Skodje hadde innbyggere per 1. januar, mens tettstedet Valle hadde 504 innbyggere per 1. januar 2015.
Skodje har hatt stor folkevekst de siste tiårene og har en ung befolkning.
Kārlis Ulmanis
Politisk karrière i det demokratiske Latvia
I løpet av 1920-tallet og starten av 1930-tallet hadde Ulmanis flere forskjellige politiske stillinger. Han var Latvias statsminister i ytterligere tre perioder (24. desember 1925-6. mai 1926, 7. mars-5. desember 1931 og 17. mars-15. mai 1934). Han var dessuten utenriksminister i fire perioder (1918–1919, 4. mai-17. desember 1926, 24. mars-4. desember 1931, 16. mars 1934-16. april 1936). Han var også vedlikeholdsminister I en periode (1918–1919) var han vedlikeholdsminister og landbruksminister i to perioder (18. november-19. desember 1918, 13. juli-4. september 1919) landbruksminister.
Skodje
Geografi
Skodjebruene er to bruer som er fredet av Riksantikvaren.
Deler av Sunnmøres mest befolkede øy, Oksnøya, og deler av den største innsjøen på Sunnmøre (Brusdalsvatnet) ligger i Skodje kommune. Kommunens høyeste punkt var Frostadtinden.
Kārlis Ulmanis
Statskuppet
Den 15. mai 1934 oppløste Ulmanis som statsminister Saeima (parlamentet) og opprettet et utøvende ikke-parlamentarisk og autoritært styre, angivelig for å beskytte landet fra et kupp av den høyre-ekstremistiske "Legionen" under oberstløytnant Voldemārs Ozols.
Skodje
Næringsliv
Kommunen har en del jord- og skogbruk, men det er også trevare- og møbelindustri og annen industri, delvis flyttet dit fra Ålesund. E 39 og E 136 går sammenfallende gjennom kommunen.
Kārlis Ulmanis
Statskuppet
Påskuddet for å erklære unntakstilstand var den anspente situasjonen i landet og antatt fare for borgerkrig, og for å avverge et fascistisk kupp. Ulmanis gjennomførte kuppet med støtte fra hæren og halvmilitære grupper i Ulmanis' parti.
Adskillige offiserer fra hæren og enheter fra hjemmevernet (Aizsargi) lojale mot Ulmanis okkuperte de viktigste regjeringskontorene og kommunikasjons- og transportknutepunkter. Mange av de valgte embetsmennene og militæroffiserer som var imot kuppet ble arrestert.
Skodje
Historikk
Skodje er både en tidligere og nåværende selvstendig kommune.
Kārlis Ulmanis
Statskuppet
Alle de politiske partiene, inkludert hans eget parti Den latviske bondeunionen, ble erklært ulovlige. De politiske partiene ble oppløst og pressen ble sensurert av myndighetene. Deler av den latviske grunnloven og de borgerlige rettighetene ble suspendert. Alle aviser eid av politiske partier og organisasjoner ble stoppet. Omkring 2000 sosialdemokrater ble til å begynne med holdt i forvaring av myndighetene, inkludert de fleste av de sosialdemokratiske medlemmene av det oppløste Saeima og diverse medlemmer av høyre-ekstreme radikale organisasjoner som Pērkonkrusts. I alt ble 369 sosialdemokrater, 95 medlemmer av Pērkonkrusts, pro-nazistiske aktivister fra det baltisk-tyske samfunnet og en rekke politikere fra andre partier internert i en konsentrasjonsleir etablert i Liepājas Karosta-distrikt.
Skodje
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Tusenårsparken rundt Jentekolonien. Jentekolonien er en gammel feriekoloni for jenter, som for inntil få år siden ikke var tatt vare på. Skodje Lions startet en dugnad for bygget, og det er nå gjort om til et hus for kultur og arrangementer i kommunen.
Rundt bygninga er Tusenårsparken bygget opp. Her står det blant annet et bronserelieff av krigshelten Herluf Nygaard. I «statsministerlunden» har blant andre både Kjell Magne Bondevik og Jens Stoltenberg plantet hvert sitt tre. Her står også vennskapstreet som er plantet av vennskapskommunen deres, Voi i Kenya. I parken ligger også det gamle kornlageret, som var utgangspunktet for det som senere ble den lokale banken.
Kārlis Ulmanis
Statskuppet
Etter at flere av sosialdemokratene, blant annet Bruno Kalniņš var blitt frikjent av domstolene for beskyldninger om brudd på våpenlovene, ble de fleste av disse internerte løslatt over tid. De som ble kjent skyldig i forræderi, som Gustavs Celmiņš, måtte sone de straffene de ble idømt.
Ulmanis' regime
Den sittende presidenten, Alberts Kviesis, fikk lov til å sitte i sitt embete ut sin embetstid som endte i 1936. Deretter slo Ulmanis sammen presidentembetet og statsministerembetet på tross av bestemmelsene grunnloven. Kārlis Ulmanis innførte det han kalte et "nasjonalistisk diktatur" og ga seg selv tittelen «Tautas Vadonis» (lederen av nasjonen) og «nasjonens fader». Ulmanis regjerte nå landet eneveldig og fattet beslutninger med ubegrenset makt.
Han innskrenket minoritetenes rettigheter og ville skape et «Latvia for latviere». Ulmanis styreform var kopiert fra Mussolinis Italia. Statskontrollerte bedrifter fikk visse privilegier. Flere politiske motstandere på både høyre- og venstresiden ble arrestert.
Ulmanis var en populær leder, særlig på landsbygda. For de yngre fremsto Ulmanis som den som hadde gitt landet stabilitet. Under hans styre gjorde Latvia store fremskritt på en rekke områder. Da han ikke hadde egen familie eller arvinger, hadde han ingen egne økonomiske eller materielle interesser, og derfor kunne han vie hele sitt liv for sitt land og dets velstand. Takket være den betydelige lønnen han fikk som leder av nasjonen (som han hadde selv fastsatt) strødde han om seg med pengene til diverse gode formål, skoler, kultur og sportsbegivenheter.
Under Ulmanis' styre ble det lagt stor vekt på utdannelse, og analfabetismen i Latvia var blant de laveste i Europa. På grunn av komparative fordeler økonomisk sett ble Storbritannia og Tyskland Latvias største handelspartnere, mens handel med Sovjetunionen ble redusert. Latviske varer ble solgt til Storbritannia, og britiske pund ble brukt til kjøp av varer fra Tyskland.
Han innførte tradisjonen Draudzīgais aicinājums, som gikk ut på å donere bøker til ens gamle skole med like stor gavmildhet som lederen selv gjorde. Denne tradisjonen blir fulgt den dag i dag som en gestus av velvilje og kjærlighet.
Økonomien, spesielt landbruket og industrien, ble kontrollert av regjeringen i en ekstremt høy grad. Ulmanis nasjonaliserte mange industriområder, og dette medførte en rask økonomisk vekst, og Latvia oppnådde en meget høy levestandard. I en tid hvor de fleste av verdens økonomier led, nøt Latvia av en økning både i bruttonasjonalproduktet (BNP) og i eksporten av latviske varer til utlandet.
Ulmanis var også ansvarlig for oppføringen av bygninger og forbedring av infrastrukturen. På seks år hadde Ulmanis-regjeringen bygget et stort (ved Ķegums) og mange små vannkraftverk, broer, motorveier, administrative bygninger, kommunale sentre og bygninger og hundrevis av skoler. Industrien ble utvidet, og under Ulmanis var suksessene blant annet produksjonen av radiosett, telefoner og Minox-kameraer, Roberts Hirss prestasjoner innenfor tekstil, det VEF-produserte flyet og Ford-Vairogs motorkjøretøy.
Ulmanis var en latvisk nasjonalist, som gikk inn for slagordet "Latvia for latviere" og gikk inn for at ethvert etnisk samfunn i Latvia skulle utvikle sin egen autentiske nasjonale kultur, i stedet for at de skulle assimilere seg.
Ulmanis' politikk (også før han tok makten i landet) gikk inn for elimineringen av minoritetenes ledelse av økonomiske områder og å gi latviere kontrollen over alle områder i Latvias økonomi – dette blir noen ganger henvise som latviasering. Noen kilder angir at omkring 90% av bankene og kredittvirksomhetene var i latviske hender i 1939 i motsetning var dette tallet kun omkring 20% in 1933. Landbruksminister Jānis Birznieks sa i en tale i Ventspils den 26. januar 1936 at:
"«Det latviske folket er de eneste herrene over dette landet; latviere vil for dem selv kunngjøre lovene og dømme for dem selv hva rettferdighet er.»"
Som følge av dette ble andelene eid av minoritetene – tyskere, jøder, russere og litauere – forminsket, og dermed ble deres rettigheter også begrenset. Men Ulmanis kultiverte ikke nasjonalt hat og antisemittisme, og han var imot fysisk vold og ulovlige handlinger mot minoritetene, og slo hardt ned på høyre- og venstreorienterte ekstremister, og mot både nazi- og kommunistsympatisører. Mellom 1920 og 1938 flykter mange jøder fra Sovjetunionen og Tyskland fra forfølgelse og søkte tilflukt i Latvia.
Slutten på selvstendigheten
Den 23. august 1939 undertegnet Adolf Hitlers Tyskland og Josef Stalins Sovjetunionen en ikke-angrepspakt, også kjent som Molotov–Ribbentrop-pakten. Pakten omfattet en hemmelig tilleggsprotokoll, der partene delte Sentral- og Øst-Europa i innflytelsessfærer. Blant annet ble det avtalt at Estland og Latvia skulle tilfalle Sovjetunionen, mens Litauen skulle tilfalle Tyskland. Det daværende Polen ble delt mellom landene; Tyskland fikk de vestlige områdene, som i hovedtrekk hadde vært tyske eller østerrikske før første verdenskrig, og Sovjetunionen fikk områdene øst for Curzon-linjen som hadde vært russiske før krigen. Da de øvrige allierte landene mer eller mindre stilltiende aksepterte Sovjets okkupasjon av de tre baltiske landene, ble traktaten i grove trekk en realitet.
Den 27. september 1939 ble den estiske utenriksministeren Karl Selter innkalt til et møte i Moskva og beordret til å undertegne en felles assistanseavtale. Den nedverdigende avtalen krevde at Estland skulle utføre en rekke krav levert i form av et ultimatum, blant annet å tillate stasjoneringen av sovjetiske tropper på sitt territorium. Den 5. oktober ble også Latvia tvunget til å undertegne avtalen, og den 10. oktober ga Litauen etter.
Som følge av dette ble det oppretter sovjetiske militærbaser i Piltene, Ēdole, Kuldīga, Cīrava, Priekule og Vainode.
Natt til 17. juni 1940 kl. 05.00 om morgenen krysset sovjetiske styrker den latvisk-sovjetiske grensen, og formiddag 17. juni sto sovjetiske stridsvogner oppstilt i gatekryssene i Riga. Omkring tolv infanteridivisjoner og en stridsvogndivisjon, til sammen 200000 sovjetiske soldater deltok i operasjonen. Innen for et par dager hadde Sovjetunionen okkupert Latvia i likhet med Estland og Litauen. Ulmanis beordret latviere til ikke å gjøre motstand mot de sovjetiske styrkene fordi det ville være nytteløst. Uttrykket «Jeg forblir på min plass og dere forblir på deres plasser» fra hans radiotale er stadig berømt, og kan ha reddet liv, men Ulmanis blir noen ganger i moderne tid anklaget for ikke å ha inngått i en militær allianse med Litauen og Estland, og ikke å gjort nok for å forsvare Latvia imot det sovjetiske overfallet som Finland hadde gjort under vinterkrigen.
Senere liv og død
Den 21. juli ble Ulmanis deportert. Han anmodet den sovjetiske regjeringen om en pensjon og om en tillatelse om å emigrere til Sveits. Han ble deportert i 1940 og døde i 1942. I stedet for Sveits endte han opp i Stavropol, hvor han arbeidet i sitt opprinnelige erverv i et år. Han ble fengslet i juli 1941. I 1942, da tyske soldater nærmet seg Stavropol, ble han og andre evakuert til et fengsel i Krasnovodsk i det Turkmenske SSR. På veien derover ble han smittet av dysenteri og døde kort tid etter den 20. september 1942. Ulmanis hadde ingen kone og ingen barn, da han selv sa at han var gift med Latvia.
Arv
Kārlis Ulmanis arv i Latvia og for latviere er komplisert og omdiskutert.
Jack Atchason
John Dean «Jack» Atchason (født 16. november 1936 i Springfield i Illinois, død 5. februar 2020 i Camp Hill i Pennsylvania) var en end i amerikansk fotball. Han spilte college football på Western Illinois University og profesjonelt i American Football League i 1960 for Boston Patriots og Houston Oilers.
Kārlis Ulmanis
Arv
I etterkrigstidens Latviske SSR karakteriserte Sovjetregimet Ulmanis og hans regjering som typiske fascister, som var ideologisk sett ikke særlig annerledes enn nasjonalsosialistene.
Jack Atchason
Atchason døde 5. februar 2020.
Kārlis Ulmanis
Arv
Blant de latviske emigrantene i eksil ble Ulmanis ansett som et forbilde av mange av dem som mente at hans 6-år lange autoritære styre var en gullalder for den latviske nasjonen. Noen av tradisjonene som Ulmanis innførte, som «Draudzīgais aicinājums» (velgjørenhetsdonasjoner til ens tidligere skole), blir fortsatt fulgt den dag i dag.
Et tegn på at Ulmanis var stadig veldig populær i Latvia i de første årene etter at landet ble selvstendig fra Sovjetunionen var når hans grandnevø Guntis Ulmanis ble valgt som Latvias president i 1993.
En av hovedgatene i Riga er oppkalt etter ham (K.Ulmaņa gate). I nyere tid har også et monument av Ulmanis blitt reist i en park i sentrum av Riga.
Karinelund
Karinelund (gnr 53, bnr 1) var et gårdsbruk på Moholt Østre i tidligere Strinda kommune, nå del av Trondheim.
Gården lå på Moholt vest for Omkjøringsvegen. Moholt Storsenter ligger nå der.
Senatorvalget i Alaska 2010
Senatorvalget i Alaska 2010 er et kongressvalg som avholdes 2. november 2010 i den amerikanske delstaten Alaska.
Senatorvalget
Sjøl om Joe Miller vant republikanernes primærvalg, stiller sittende senator Lisa Murkowski opp som en såkalt «write-in»-kandidat. Det betyr at Alaskas befolkning kan skrive opp navnet hennes på valgseddelen om de ønsker Murkowski som sin senator.
Batang (Jawa Tengah)
Batang er en by i provinsen Midt-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 115 500.
På sporet av den tapte tid
Proust arbeidet på alle delene av verket samtidig; siste kapittel av siste bind ble skrevet like etter første kapittel i første bind. Han jobbet på en veldig rotete måte der han flyttet på episoder han hadde skrevet ved å klippe dem ut fra et sted, og lime dem inn et annet sted. Man mente han gjorde dette fordi han stadig kom på flere barndomsminner mens han skrev, som måtte inn. Han rakk å utgi de første fire bindene før han døde. Proust var mye syk og skrev det meste av boken på sykeleie.
Med På sporet av den tapte tid ville Proust formidle opplevelsen av tiden som flyter avsted, opplevd innenfra et menneskes psyke. Han ville beskrive et menneskes liv i dets forvandlinger, jeg-et som stadig endrer form etter som årene går. Han var også opptatt av privilegerte øyeblikk som tunneler til innsikt: «Da livet er som en eneste stor krise, kommer øyeblikk som gjør at du føler at alt er verdt det, at livet er godt å leve». Som de gode minnene vi tar med oss fra livet. De står frem som store skatter som er verdt å kjempe seg igjennom hverdagen for.
For Marcel Proust er ikke verden objektiv. «Det er like mange verdener som det finnes mennesker».
Verket er kjent for sine lange dvelende setninger.
Den norske diplomaten Fritz Wedel Jarlsberg var trolig modell for figuren prins av Faffenheim-Munsterburg-Weinigen.
Den norske utgaven ble utgitt for første gang i 1968, og er oversatt av Anne-Lisa Amadou.
Innhold
Verket er utgitt i 7 bind.
1. Combray 2. Swanns kjærlighet 3. Navnet 1. Omkring Madame Swann 2. Balbec
Sjiraffer
Sjiraffer, sjiraffdyr eller sjiraff-familien (Giraffidae) er store til enormt store drøvtyggere som har felles opphav med hjortedyr og okser. Sjiraffamilien består av to underfamilier med en slekt og en art i hver. Sjiraffdyra regnes som søstergruppa til prærieantilopene (Antilocapridae), der prærieantilope (Antilocapra americana) er eneste art. Denne arten er endemisk for vestre Nord-Amerika. Sjiraffdyra er endemiske for Afrika.
Beskrivelse
Sjiraffdyr har hornvekster på hodet og karakteristiske lange tunger, som er velegnet til å plukke føde med. Det er store dyr som utelukkende lever i Afrika sør for Sahara, men mens okapien er stor og har en forlenget nakke, er sjiraffen enorm og har en nakkelengde som savner sitt sidestykke blant pattedyrene. Sistnevnte kan veie over 1 500 kg og bli mer en 5 meter høy, mens okapien sjelden veier mer enn 200-300 kg. Begge har 32 tenner (0/3, 0/1, 3/3, 3/3 = 32) og en magesekk med fire kammer. Begge har dessuten en svært lang og fleksibel gripetunge som er nærmest sort i fargen.
Okapi og sjiraff skiller seg også fra hverandre gjennom både levesett og habitat. Okapien trives i regnskogen og lever ofte i en solitær tilværelse, mens sjiraffen trives på den åpne savannen og gjerne lever i flokker på opp mot 25 individer.
Taksonomi
Sjiraffdyras opprinnelse er uklar, men moderne forskning antyder at deres forfedre trolig oppsto i det sørlige Sentral-Europa for omkring 8 millioner år siden. Disse forfedrene ser igjen ut til å ha oppstått fra store antilope-lignende dyr som levde for omkring 20 til 25 millioner år siden, fra familien Palaeomerycidae.
Klassifisering
Arkeologiske bevis for sjiraffdyr starter med fossile funn i Afrika som stammer fra miocen og inkluderer arter av blant annet hjortelignende palaeomerycider og climacocerider. Omkring 5 millioner år senere levde fortsatt mange av deres nærmeste slektninger. Noen av slektene er kjent, og dyra lignet mer på massive hjortedyr enn sjiraffer. Alle, unntatt to, er utdødd.
Afghanistans (maoistiske) kommunistparti
Afghanistans (maoistiske) kommunistparti (engelsk: Communist (Maoist) Party of Afghanistan, persisk: حزب كمونيست (مائوئيست) افغانستان), tidligere kjent som Afghanistans kommunistiske parti, er et underjordisk maoistisk politisk parti i Afghanistan. Partiet er en fortsettelse av den politiske linjen som ble fulgt av Revolutionary Internationalist Movement.
Afghanistans kommunistiske parti (maoistisk) er en «underjordisk» organisasjon, med det påståtte målet om å starte «folkets nasjonale motstandsbevegelse mot okkupasjonsmakten og USA», grunnlegge et nydemokratisk samfunn og sørge for at sosialisme får fotfeste i landet.
Historie
Den første kommunistiske organisasjonen i Afghanistan var Sazman-e Jawanan-e Mutarraqi (eng. Progressive Youth Organization (PYO), «Progressiv ungdomsorganisasjon»), som ble grunnlagt i 1965. 1960-tallet var tiåret for revolusjonære opprør over hele verden. Fra Kina til Latin-Amerika og til afroamerikanernes ghettoer i Nord-Amerika kjempet de med dårlige levekår for en bedre verden og for sosial rettferdighet. I Afghanistan hadde brisen av disse verdensomspennende kampene satt i gang en politisk storm for demokrati og sosial rettferdighet. Det var daglige demonstrasjoner og gatekamper mellom studenter, arbeidere, aktivister som kjempet for sosial rettferdighet, politi og de væpnede styrkende til den daværende kongen av Afghanistan, Zahir Shah. Disse kampene førte til opprettelsen av Sazman-e Jawanan-e Mutarraqi. Noen sirkler av intellektuelle og politiske aktivister gikk sammen for å danne den første kommunistiske organisasjonen, først og fremst for å svare på behovet for daglige kamper i landet og for å arbeide for det endelige målet om revolusjon i Afghanistan. Akram Yari, en maoist, var leder for en av disse sirklene, og spilte en fremtredende rolle i dannelsen av PYO.
PYO forble en «underjordisk» organisasjon. Lederne for organisasjonen utga et magasin som het Sholaye Jawid. Sholaye Jawid, som hevdet å være et nydemokratisk tidsskrift, ble utbredt i stor grad og åpent sirkulert. Etter å ha utgitt elleve utgaver ble Sholaye Jawid tatt hånd om av regjeringen og det fikk ikke fortsette å komme ut. Likevel fikk disse elleve utgavene enorm innflytelse på afghansk politikk. De politiserte titusener av mennesker og hisset opp en stor massebevegelse over hele Afghanistan, for første gang i landets historie. Samtidens regjering brukte undertrykkelse for å slå ned denne bevegelsen, men klarte tilsynelatende ikke å nå sitt mål. Regjeringen brukte også islamske fundamentalister mot tilhengere av Sholaye Jawid. Regjeringens taktikk førte til fysisk konfrontasjon mellom maoistene og de islamske fundamentalistene, som videre resulterte i dødsfallet til en fremstående, maoistisk studentleder ved navnet Saydal Sokhandan, som ble myrdet av selve Gulbuddin Hekmatyar på campusen til Universitetet i Kabul. Gulbuddin Hekmatyar ble senere leder for Afghanistans islamske parti.
Da Afghanistans demokratiske folkeparti kom til makten etter et militærkupp i 1978, erklærte det nye regimet PYO-ledede, maoistiske bevegelsen som sin fiende nummer én. Alle mennesker som hadde tilknytning til den maoistiske bevegelsen ble arrestert og drept vilkårlig. Tusenvis av maoister og deres allierte ble drept. De lederløse restene av den maoistiske bevegelsen dannet flere organisasjoner for å kjempe mot regimet og motstå Sovjetunionens invasjon av Afghanistan. Under den afghansk-sovjetiske krig spilte maoist-tilknyttede organisasjonene en avgjørende rolle i å mobilisere folket. I denne perioden skapte noen kommunistiske organisasjoner tettere bånd til islamske mujahedin-grupper som de tidligere hadde kjempet mot.
De strenge, maoistiske organisasjonene løsrev seg fra dem som samarbeidet med mujahedin, og på slutten av 1980-tallet dannet disse gruppene Afghanistans revolusjonære kommunistcelle (eng. Revolutionary Communist Cell of Afghanistan). Sammen med andre dannet RCCA Afghanistans revolusjonære kommunistorganisasjon (eng. Revolutionary Communist Organization of Afghanistan), som i 1991 proklamerte opprettelsen av Afghanistans kommunistiske parti. Dette partiet begynte å utgi Sholaye Jawid igjen, og informerte samtidig om deres hensikt å følge i fotsporene til PYO og dens grunnlegger Akram Yari.
Moholt Storsenter
Moholt Storsenter er et butikksenter som ligger i bydelen Moholt i tidligere Strinda kommune, nå del av Trondheim. Tidligere lå gården Karinelund her. Byggingen av senteret startet i 1992.
Sentret inneholder, etter at oppussingen ble ferdig i 2013, butikker som Norges største Bohus, Rema 1000 og frisørsalong.
Belojarsk kjernekraftverk
Belojarsk kjernekraftverk er et kjernekraftverk under bygging ved byen Jekaterinburg, Sverdlovsk oblast, på østsiden av Uralfjellene i Russland. Utbyggingen startet i 1958, og siste reaktor er under bygging. Kjølevannet kommer fra elva Pysjma. Installert maksimal effekt er nå 600 MW, men blir om lag 3 200 MW fra tre reaktorer. Mens to eldre reaktorer er stengt, er én ny under bygging (864 MW), og en større er planlagt oppført (1800 MW).
Trinidad og Tobago under Panamerikanske leker 1951
Trinidad og Tobago under Panamerikanske leker 1951. Trinidad og Tobago deltok i de første Panamerikanske leker som ble arrangert i Buenos Aires mellom 25. februar og 3. mars 1951. Trinidad og Tobago kom på åttendeplass med en gull- og tre sølvmedaljer.
Brebes
Brebes er en by i provinsen Midt-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 186 900.
Fjellslått
Fjellslåtter er lier i fjellet der gresset blir slått som vinterfôr for bufeet. Det har vært vanlig med fjellslått i mange fjellområder (deriblant i Norge og i Alpene), ofte i kombinasjon med fjellbeite (f.eks. seterdrift). Med kraftfôrets inntog har betydningen og antallet av fjellslåtter sunket dramatisk i løpet av 1900-tallet. Før har tilgjengeligheten av fjellslåtter derimot i mange fjellstrøk vært en nødvendig forutsetning for bosetning, siden dalbeitene og -slåttene ikke var store og/eller gode nok for å kunne fôre bufeet gjennom vinteren. I Alpene fantes det fra middelalderen og frem til begynnelsen av 1900-tallet knapt en gressbevokst flekk som ikke ble brukt til enten fjellbeite eller fjellslått.
De områdene som ble brukt som fjellslått, var vanligvis for bratte, for tørre eller for vanskelig tilgjengelige til å kunne brukes som fjellbeite. Tilsvarende farlig var ofte slåttonna. Fjellslåttene lå i den alpine og til dels sågar den nivale høyderegionen. På grunn av de korte vegetasjonsperiodene i store høyder er gresset i fjellslåttene ofte nokså kort, men også svært næringsrik. I store høyder vokser gresset så sakte at det delvis bare kunne slås annethvert eller hvert tredje år.