cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mi-parti
Annet
Mi-Parti er også tittelen på et orkesterverk fra 1976 skrevet av den polske komponisten Witold Lutosławski (1913–1994). Det 15 minutter lange stykket har et innledende parti og en hoveddel i samsvar med Lutosławskis forkjærlighet for tvedelte strukturer på 1960- og 1970-tallet.
Sydney Newman
Sydney Cecil Newman (født 1. april 1917 i Toronto, Ontario, Canada, død 30. oktober 1997 i Toronto, Ontario, Canada) var en canadisk film- og TV-produsent, mest kjent for sitt pionérarbeid innen britisk TV-drama i 1950- og 1960-årene. Han begynte som filmklipper hos National Film Board of Canada. Han sluttet der og begynte å jobbe innen TV hos Canadian Broadcasting Corporation hvor han holdt på med dramaserier.
Newman flyttet til Storbritannia i 1958 og begynte å jobbe for Associated British Corporation (ABC) før han gikk over til BBC i 1962. Han jobbet som sjef for drama-avdelingene hos begge to. I denne perioden var han ansvarlig for å starte opp to enormt populære serier, The Avengers og Doctor Who. Han overvåket også produksjonen av banebrytende dramaserier, som Armchair Theatre og The Wednesday Play.
Internettsiden for Museum of Broadcast Communications sier følgende om Newman: «the most significant agent in the development of British television drama». Kort tid etter hans død, hadde avisen The Guardian en nekrolog som sa følgende: «"For ten brief but glorious years, Sydney Newman ... was the most important impresario in Britain ... His death marks not just the end of an era but the laying to rest of a whole philosophy of popular art».
Canada
Newman ble født i Toronto, som sønn av en russisk immigrant som drev en skobutikk. Han sluttet på skolen tretten år gammel og begynte på Central Technical School, hvor han studerte kunst. Han prøvde seg som fotograf og tegner av filmplakater. Han fant ut at det var vanskelig å tjene nok penger på dette så han begynte å jobbe innen filmindustrien hvor han fikk jobb som filmklipper hos National Film Board of Canada (NFB). Han jobbet på over 350 filmer mens han var ansatt der.
Under andre verdenskrig forfremmet sjefen for NFB, John Grierson, Newman til filmprodusent. I denne stillingen jobbet han på dokumentarer, som Fighting Norway og Banshees Over Canada og annen krigspropaganda. I 1949 sendte Grierson ham til NBC i New York City for ett år. Han ble interessert i TV og i 1952, med Griersons hjelp, fikk han en jobb hos Canadian Broadcasting Corporation (CBC).
Flere av skuespillene fra General Motors Theatre, inkludert Haileys Flight into Danger, ble kjøpt og vist av BBC i Storbritannia. De imponerte Howard Thomas, som var administrerende direktør hos ABC, som da kringkastet i Midlands og Nord-England i helgene. Thomas tilbydde Newman jobben som produsent for sin egen thrillerserie på lørdagskvelden. Newman tok jobben og flyttet til Storbritannia i 1958.
Associated British Corporation
Rett etter at Newman ankom Storbritannia, fikk tidligere sjef for drama hos ABC, Dennis Vance, en høyere stilling i selskapet og Thomas tilbydde Newman hans tidligere stilling, som Newman tok. Han kritiserte den forfatningen britisk TV-drama var i. I et intervju fra 1988 med Doctor Who Magazine, sa han: «At that time, I found this country to be somewhat class-ridden. The only legitimate theatre was of the 'anyone for tennis' variety, which on the whole gave a condescending view of working-class people. Television dramas were usually adaptations of stage plays and invariably about the upper classes. I said 'Damn the upper classes: they don't even own televisions!'».
Newmans viktigste verktøy for å vende opp-ned på samfunnsordenen var en antologiserie, som hadde begynt før han ble ansatt hos ABC, Armchair Theatre. Denne serien ble vist på ITV-nettverket på søndagskvelden og den hadde høye seertall. Newman brukte denne serien til å presentere skuespill av Alun Owen, Harold Pinter og Clive Exton og personer han kjente fra Canada, slik som William Kotcheff.
I 1960 skapte Newman en thrillerserier for ABC kalt Police Surgeon med Ian Hendry. Selv om Police Surgeon ikke ble noen suksess og ble kansellert 12 episoder, tok Newman Hendry og noe av etosen fra serien og lagde en ny serie kalt The Avengers. Den debuterte i januar 1961 og ble en stor, internasjonal suksess, selv om den senere avvek fra Newmans opprinnelige oppbygning og ble mer surrealistisk og fantasy-orientert.
Newmans suksess hos ABC ble lagt merke til av British Broadcasting Corporation, hvor lederne var interessert i å fornye sin egen drama-avdeling og gjøre den mer sukessrik i konkurranse med ITV over TV-seerne. I 1961 møtte en av direktørene hos BBC, Kenneth Adam, Newman i en pub.Han tilbydde Newman stillingen som dramasjef hos BBC. Newman var klar for en ny utfordring og tok jobben. ABC tvang ham til å jobbe for de til kontrakten hans gikk ut i desember 1962. Da den gikk ut begynte Newman øyeblikkelig hos BBC.
BBC
Det var motstand mot å ansette ham den første tiden hos BBC siden han var en outsider som tjente mere enn de som hadde høyere stillinger. Det var likevel mindre enn hva han fikk i lønn hos ABC. Slik som hos ABC, var Newman interessert i å forandre på drama-avdelingen. Han ville introdusere utløp for «kitchen sink drama» og de som journalistene kalte «Angry Young Men». Han delte også drama-avdelingen, som bestod av 175 ansatte, opp i tre deler: serier, «serials» (føljetonger; historier over flere episoder) og skuespill. Disse tre avdelingene ble ledet av henholdsvis Elwyn Jones, Donald Wilson og Michael Bakewell.
I 1964 startet han opp en ny antologiserie, The Wednesday Play, som var BBCs versjon av Armchair Theatre. Den hadde skuespill skrevet og regissert av personer som Dennis Potter, Jeremy Sandford og Ken Loach og ble en stor suksess. Serien tiltrakk kontroverser, slik som bannlysningen av Peter Watkins' drama-dokumentar The War Game i 1965. Avdelingen hadde også andre suksesser, slik som kostymedramaet The Forsyte Saga i 1967. Et prosjekt Donald Wilson ledet og som Newman ikke hadde vært særlig positivt innstilt til, men som ble et av de mest roste og populære seriene fra den tidsperioden.
Hans mest kjente BBC-prosjekt er science fiction-serien Doctor Who som han var med på å lage i 1963. Den gikk på TV fra 1963 til 1989, og etter en pause kom den tilbake i 2005 og pågår fremdeles. Newman hadde lenge vært en fan av science fiction, noe han nevnte i intervjuet med Doctor Who Magazine: «Up to the age of 40, I don't think there was a science-fiction book I hadn't read. I love them because they're a marvellous way — and a safe way, I might add — of saying nasty things about our own society».
Etter at BBCs kontrollør av programmer, Donalds Baverstock, informerte Newman om at han trengte et program som skulle gå mellom Granstand og Juke Box Jury på lørdagskvelden, bestemte Newman at en science fiction-serie ville være perfekt. Selv om mye av arbeidet på oppbygningen av serien ble gjort av Donald Wilson, C.E. Webber og andre, var det Newman som skapte konseptet om tardisen, en tidsmaskin som var større på innsiden enn på utsiden, og den mystiske Doktoren, som er hovedpersonen i serien. Man tror også at det er Newman som fant på tittelen Doctor Who (selv om skuespiller og regissør Hugh David senere sa at hans venn Rex Tucker, som var en midlertidig produsent på serien før den begynte, fant på tittelen).
Etter at konseptet var klart, henvendte Newman seg til Don Taylor og deretter Shaun Sutton og spurte om de ville produsere serien. Begge sa nei. Han tilbydde så stillingen til sin tidligere produksjonsassistent hos ABC, Verity Lambert, som aldri hadde jobbet som produsent, og hun takket ja. Lambert ble den yngste, og eneste kvinnelige, produsenten hos BBC og det var derfor folk som tvilte på Newmans avgjørelse. Hun viste seg dog å være en flink produsent. Til og med Newman kranglet med henne, og da særlig om dalekene. Newman ville ikke ha noen monstre med utstående øyne, og han syntes at dalekene var en personifisering av dette. Etter at de ble en stor suksess lot han Lambert ta sine egne avgjørelser i fred. I 1966 tok han en mer direkt kontroll over serien igjen da William Hartnell sluttet i rollen som Doktoren og Patrick Troughton tok over. Etter at han forlot BBC, og serien avvek fra hans halv-pedagogiske konsepter, kritiserte han den.
Tilbake i Canada
Newmans første jobb etter at han reiste tilbake, var programsjef hos CRTC Ottawa. Samtidig ble han formann i National Film Board of Canada, det samme stedet han hadde jobbet i 1940-årene. Han hadde denne stillingen frem til 1975. Han forlot CRTC i 1972 for å bli leder i Canadian Broadcasting Corporation, som han også hadde frem til 1975. Mot slutten av sin profesjonelle karriere jobbet han to år som filmrådgiver for statsrådet, og som deltids-konsulent for Canadian Film Development Corporation.
I 1979 reiste han tilbake til Storbritannia for en kort stund for å delta i ITVs dokumentarserie The South Bank Show. Han returnerte i 1980-årene etter at kona hans døde. Grunnen var at han ville produsere en dramaserie om Bloomsbury Group for nye Channel 4. Dette prosjektet ble det aldri noe av. I 1986 skrev kontrollør for BBC One, Michael Grade, til Newman for å spørre om han hadde noen ideer for hva som kunne gjøres med Doctor Who. Serien hadde den siste tiden mistet mange seere.
Newman reiste tilbake til Canada i 1990-årene og han ble utnevnt til offiser av Order of Canada i 1991, landets høyeste, sivile utmerkelse. Han døde av et hjerteinfarkt i Toronto i 1997. Hans kone siden 1944, Elizabeth McRae, døde i 1981. Han fikk tre døtre.
Kritisk analyse
I boken The Largest Theatre in the World, roste Shaun Sutton Newman for hans arbeid med å fornye drama-avdelingen. Han skrev: «Sydney galvanised television drama. «He was brusque, sardonic, and straightforward; stern when one made mistakes, fiercely supportive if anyone dared to suggest that you had. He was passionate about writers and writing, demanding new plays by the score. He was contemporary, irreverent, and a determined enemy of cant and pomposity ... Sydney's accomplishment was the creation of a climate in which boldness paid. He wanted contemporary drama; he wanted to raise rumpuses and get questions asked».
Newmans biografi på British Film Institute internettside (Screenonline) gjentar Suttons prisning av canadierens prestasjoner: «Newman's concerns, incidentally, were equally with the viewer: he recognised that television was a mass medium that needed to appeal across the social strata, from porters to professors. His policy, therefore, was to present plays about contemporary life in a contemporary idiom».
Det var også noen innen britisk teater og TV som var åpent fiendtlig til Newmans innflytelse på sjangeren drama. Regissør Don Taylor sa: «Sydney was not formally educated ... He also had a contempt for 'intellectuals'... I was in a group lunching with him one day after Philip Saville's production of Hamlet was screened ... It was clear that Syd didn't know the play, hadn't read it, and had seen it for the first time on screen ... To put it brutally, I was deeply offended that the premier position in television drama, at a time when it really was the National Theatre of the Air, had been given to a man whose values were entirely commercial, and who had no more than a layman's knowledge of the English theatrical tradition, let alone the drama of Europe and the wider world».
John Caughie skrev i boken Television Drama: Realism, Modernism, and British Culture (som analyserer britisk TV fra 1960- til 1990-årene) at det var Newmans ikke-teatralske natur som var hans største bidrag til sjangeren i Storbritannia: «Newman's insistence that the series would use only original material written for television made Armchair Theatre a decisive moment in the history of British television drama, and both he and Ted Kotcheff, the ambitious young director he brought with him from Canada, belonged to a television culture which had no particular reverence for the classics of theatre and literature».
Selvhemming
Selvhemming (engelsk: self-handicapping) er en handling eller et valg som blir gjort for å prøve å forhindre seg selv i å være ansvarlig for sitt eget potensielle nederlag. Det engelske begrepet ble først innført av Edward E. Jones og Steven Berglas.
Selvhemming kan bli sett på som en metode for å opprettholde sitt eget selvbilde, men kan også brukes for selvforbedring og for å styre inntrykket av andre. Man forsterker eller bevarer selvbildet ved å tilskrive årsaker til fiasko eller nederlag til det som passer. Man skiller gjerne selvhemming i atferdsselvhemming og påstått selvhemming.
I praksis
Den første metoden for selvhemming er å gjøre en oppgave vanskeligere for seg selv å gjennomføre, i frykt for å ikke klare den. Hvis man klarer en oppgave, var det på tross av den vanskelige situasjonen man selv har skapt, og i motsatt tilfelle var det nettopp den vanskelige situasjonen som var årsaken. Dette er atferdsselvhemming, der man selv skaper hindringer for sin egen innsats. Eksempler på dette er inntak av alkohol, det å sette uoppnåelige mål for seg selv, og det å unngå å øve til en oppgave.
Den andre metoden for selvhemming er å finne unnskyldninger for sine potensielle nederlag, slik at man da kan peke på disse unnskyldningene for årsaker til dette. Dette er kjent som påstått selvhemming, der vedkommende kun uttrykker at det finnes en hindring for egen innsats. Eksempler på dette er at man forklarer at man er veldig engstelig, eller at man opplever diverse fysiske og psykologiske symptomer.
Alexander av Württemberg (1804–1885)
Alexander Paul Ludwig (født 9. september 1804 i St. Petersburg, død 4. juli 1885 i Tüffer) var prins av Württemberg-Teck. Han var yngste sønn av prins Louis av Württemberg-Teck (1756–1817) og Henrietta av Nassau-Weilburg (1780–1857).
Alexander var gift i morganatisk ekteskap med Claudine Rhédey von Kis-Rhéde. Han var far til Franz av Teck og bestefar til dronning Mary av Teck, som var britisk dronning gjennom sitt ekteskap med Georg V av Storbritannia.
Anders Fossen Lunde
Anders Fossen Lunde (født 23. mars 1986) er en norsk målvakt som har spilt for blant annet for Løv-Ham og Åsane Fotball.
I Løv-Ham spilte han stort sett på andrelaget, og han fikk kun én kamp i sesongen 2007. Før han spilte for Løv-Ham spilte Fossen Lunde for Varegg Fotball.
Etter 2007-sesongen fikk han ikke fornyet kontrakten med Løv-Ham og gikk derfor til Åsane.
Topola
Topola (serbisk: Топола) er en by og kommune i distriktet Šumadija. Det var i denne byen Karađorđe Petrović ble valgt til leder under Det første serbiske opprøret mot Det osmanske riket.
Hamid Karzai internasjonale lufthavn
Hamid Karzai internasjonale lufthavn, også kjent som Kabul internasjonale lufthavn, ligger 16 km fra sentrum av Kabul, Afghanistan. Den ble gitt sitt nåværende navn i oktober 2014 til ære for tidligere president Hamid Karzai.
Wesmaelius malladai
Wesmaelius malladai [syn. W. mortoni (McLachlan, 1899), W. killingtoni Morten i Fraser, 1959] er en av bladlusløvene (Hemerobiidae), en av de mindre nettvingene i Norge.
Utbredelse
Wesmaelius malladai finnes i hele Norge, men er ikke vanlig.
Utseende
Wesmaelius malladai er en brunlig bladlusløve. Kroppen er omtrent 10 mm. lang. Ryggsiden på brystpartiet har et lysere midtfelt og mørkere sider. Hodet er nedoverbøyd, med munndelene på undersiden (ortognath).
Wesmaelius malladai har en bue, en tilbakeløpende tverribbe i framvingen. Den tilbakeløpende tverribben er den første, nærmest kroppen, mellom de to første årene langs vingeframkanten (costa og subcosta).
Slektene Megalomus, Hemerobius og Wesmaelius har alle to rekker av skråstilte tverribber i bakvingene.
Artene i slekten Wesmaelius kan være vanskelige å skille fra hverandre. For enkelte arter er bare hannens genitalia som er et sikkert artskjennetegn.
Levevis
Wesmaelius malladai er rovdyr og lever vanligvis av bladlus.
Det andre Kurilsundet
Det andre Kurilsundet (russisk: Второй курильский пролив, Vtoroj Kurilskij Proliv) er et sund som går mellom øyene Paramusjir og Sjumsju i Kurilene i Russland.
5. august
5. august er den 217. dagen i året, 218. i skuddår. Det er 148 dager igjen av året.
Navnedag
Osvald,    Oskar.
Fødsler
Se flere som er født 5. august i Kategori:Fødsler 5. august.
Dødsfall
Se flere som døde 5. august i Kategori:Dødsfall 5. august.
Helligdager
Katolsk festdag for Oswald av Northumbria, engelsk helgenkonge død 642 (Osvalds dag)
FA-cupen 1947/48
FA-cupen 1947/48 var den 67. sesongen av den engelske FA-cupen. Manchester United slo Blackpool 4–2 i finalen på Wembley Stadium.
Aponarope sutor
Aponarope sutor er en sommerfugl som tilhører gruppen uglesommerfugler (Brassolini) i underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En stor, bredvinget sommerfugl. Oversiden er ensfarget brun. Hannen har en oval grop ved forkanten av bakvingen, som inneholder duftskjell.
Systematisk inndeling
Arten bør sannsynligvis føres til slekten Narope.
1802
1802 (MDCCCII) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en fredag.
Norgesmestere i 50 km langrenn menn
50 km langrenn menn eller femmila er den lengste distansen i Norgesmesterskapet i langrenn for menn. Den har vært arrangert siden 1946. Kristen Skjeldal, som representerer Bulken IL, har vunnet distansen 6 ganger.
Vinnere
Se Liste over norgesmestere i langrenn
Joachim Rønneberg
Joachim Holmboe Rønneberg (født 30. august 1919 i Borgund, død 21. oktober 2018 i Ålesund) var en norsk offiser og journalist. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han blant annet deltok i aksjonen mot tungtvannsanlegget på Vemork ved Rjukan. Etter krigen arbeidet Rønneberg i NRK, blant annet som programsekretær.
Familie og bakgrunn
Rønneberg var sønn av disponent Alf Rønneberg og var oppkalt etter farfaren med samme navn, grosserer og Høyre-politiker Joachim Holmboe Rønneberg. Lillebroren Erling Rønneberg var agent for Secret Intelligence Service under andre verdenskrig. Slekten Rønneberg er nært knyttet til fremveksten av byen Ålesund og til det rønnebergske handelshus, byens dominerende bedrift fram til andre verdenskrig.
Andre verdenskrig
Rønneberg forlot Norge ombord på MK «Sigurd» 13. mars 1941 og ankom Lerwick på Shetland 16. mars. Meningen var at han ville melde seg til tjeneste i Den Kongelig Norske Marine. Han ble med i Norwegian Independent Company No. 1, senere kalt Kompani Linge. Rønneberg tjenestegjorde som offiser og hadde ved freden grad som løytnant. Han hadde ingen militær bakgrunn da han meldte seg til tjeneste.
Tungtvannsaksjonen
Rønneberg var yngstemann i og leder for gruppen Swallow/Gunnerside, som i februar 1943 sprengte tungtvannsanlegget på Vemork ved Rjukan. Etter aksjonen brukte gruppen 14 dager på ski tvers over Sør-Norge til Sverige.
Rønneberg visste ingenting om tungtvann da de utførte oppdraget, først etter krigen og atombomben over Hiroshima forsto han hvor viktig det var. Aksjonen ble gjennomført uten at de løsnet skudd. «Vi gjorde bare en jobb. Vi hadde flaks. Absolutt flaks, men også svært god etterretning om målet,» sa han 70 år senere. Rønneberg sa at han hadde flaks som tok med seg en kraftig tang (boltekutter) som gjorde at gruppen raskt tok seg inn på Vemork-anlegget. Historikeren M.R.D. Foot beskriver Vemork-aksjonen som et «kupp» som «changed the course of the war» og som fortjener «gratitude of humanity».
Rønneberg mente det var ganske utrolig at topplederne i Norsk Hydro, som samarbeidet med nazistene, ikke ble straffeforfulgt etter krigen.
Operasjon Fieldfare
Mot slutten av krigen ledet Rønneberg operasjon Fieldfare i Tafjordfjella mellom Sunnmøre, Romsdalen og Oppland. Oppdraget var å forberede angrep på tyske forsyningslinjer særlig i Romsdalen med Raumabanen. Stuguflåten bru ble sprengt i januar 1945. Sammen med Birger Strømsheim og Olav Aarsæther ble de sluppet i fallskjerm over Veltdalen. De oppholdt seg i Tafjordfjella i over ett år uten å bli oppdaget. Først bodde de i Tafjord kraftselskaps anleggsbrakke som var satt opp i forbindelse med reguleringen av Veltdalen for Tafjord 1 kraftverk. Etter at reguleringsarbeidet var ferdig ble brakka overtatt av Ålesund-Sunnmøre Turistforening. Deretter bygget de den skjulte Fieldfarehytta i nærheten.
Etter krigen
Etter krigens slutt i Europa arbeidet Rønneberg for Statens innkjøpskontor i London i rundt et år. Hjemme i Norge ble han sekretær i Ålesund-Sunnmøre Turistforening. Rønneberg begynte så i NRKs distriktskontor i Møre og Romsdal i 1948. I NRK ble han programsekretær i 1954 og i 1977 redaksjonssjef. Han avsluttet karrieren i 1987.
Rønneberg mislikte heltedyrkelsen og avslo å være med i filmen om tungtvannsaksjonen. På 1970-tallet da det kom en ny generasjon med lite kjennskap til det som skjedde under krigen, engasjerte han seg i formidlingsarbeid.
Fieldfarehytta i Veltdalen i Tafjordfjella ble gjenoppbygd på 1990-tallet på Rønnebergs initiativ. Arbeidet ble gjort for å gi et bilde av hvordan motstandsmennene bodde. Han medvirket til å opprette krigshistorisk avdeling ved Ålesund museum.
Utmerkelser
For sin innsats under Tungtvannsaksjonen ble Rønneberg 11. juni 1943 tildelt Krigskorset med sverd.
For krigsinnsatsen ble Rønneberg også tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren, Deltakermedaljen og Haakon VIIs 70-årsmedalje.
Fra alliert hold ble Rønneberg hedret med den britiske Distinguished Service Order, den amerikanske Medal of Freedom med sølvpalme og de franske dekorasjonene Æreslegionen og Croix de Guerre med palme.
I 2016 ble Rønneberg tildelt Regjeringens minnemedalje for innsats under andre verdenskrig.
I 1995 ble han tildelt Amalie Laksovs Minnefonds internasjonale pris for vern om menneskerettene. Han fikk Ålesund kommunes hederspris i 1998.
Regjeringen kunngjorde dagen etter at han døde at han ville få begravelse på statens bekostning.
Bad Bramstedtlands amt
Inndeling
Bad Bramstedtslands amt består av følgende kommuner:
Tyringham and Filgrave
Tyringham and Filgrave er et verdslig sogn i Milton Keynes i England. Det ble opprettet i 1639 da de to sognene Tyringham og Filgrave ble slått sammen. Et eldre navn for sognet er Tyringham cum Filgrave.
Dianasundet
Dianasundet er et sund som går mellom øyene Ketoj og Simusjir i Kurilene i Russland.
Peter Brearey
Peter Brearey (født 23. desember 1939 i Dewsbury, i West Yorkshire i England, død 7. mai 1998) var en britisk sekulær sosialist og journalist.
Selv om han vokste opp som metodist avviste Brearey sin religion som tenåring. Han var medlem av det kommunistiske ungdomsforbundet og senere meldte han seg inn i Communist Party of Great Britain (CPGB). Brearey forble en marxist hele livet selv etter at han meldte seg ut av CPGB og i stedet hellet mot Socialist Party of Great Britain. Brearey grunnla sin egen avis, The Dewsbury Sentinel, i en alder av seksten år, og han begynte å arbeide for mange lokale aviser og bidro til hundrevis av publikasjoner og artikler.
Brearey var nyhetsredaktør i Wakefield Express i tillegg til at han var redaktør for Ossett Observer. Han var aktivist i National Union of Journalists og hans bok for unge journalister, "Never Say Scoop", ble publisert i 1981. Brearey var også redaktør for en rekke andre kjente britiske aviser frem til han døde av kreft i mai 1998, i en alder av 58 år. Få måneder før han døde hadde han og hans kone flyttet til Orknøyene. Brearey ble begravet i hagen foran huset deres på Orknøyene.
Joakim Lehmkuhl
Joakim Lehmkuhl (født 22. september 1895 i Bergen, død 15. oktober 1984 i Nassau på Bahamas) var en norsk industrileder, ingeniør og konservativ politiker.
Lehmkuhl ble født i Bergen, men bodde senere i Oslo og fra 1940 i USA. Lehmkuhl var sønn av Høyre-politiker Kristofer Lehmkuhl, som seilskipet «Statsraad Lehmkuhl» er oppkalt etter. Lehmkuhl var en av stifterne av organisasjonen Fedrelandslaget i 1925. Han var formann på livstid i Fedrelandslaget og satt offisielt frem til 1938, da han ble avløst av Victor Mogens. Derimot hadde Lehmkuhl annet enn i navnet trukket seg fra aktivt virke i organisasjonen etter 1936. Lehmkuhl tjente etterhvert gode penger på sin elektronikkvirksomhet og sine agenturer på kjøleskap. Da Fedrelandslaget ønsket eget tidsskrift, gikk Lehmkuhl sterkt økonomisk inn og støttet opprettelsen og driften av ukeavisen ABC, som ble utgitt fra 1932. Lehmkuhl var nær venn med skipsreder Thomas Olsen, far til skipsreder Fred. Olsen. Familien Lehmkuhl reiste fra Norge i april 1940 med Fred. Olsens skip MS «Bomma». Under krigen reiste Lehmkuhl og Olsen så videre til USA og kjøpte opp Waterbury Clock Company. Under krigen produserte de mekaniske urverk og instrumenter til de allierte. Under Lehmkuhls ledelse fikk selskapet produksjonsutmerkelser av den amerikanske hæren. Lehmkuhl fikk til og med direkte brev fra general Dwight D. Eisenhower. Etter krigen endret så Waterbury Clock Company navn til TIMEX Corporation som med Lehmkuhl som styreformann og administrerende direktør ble en av verdens ledende klokkeprodusenter.
Det fjerde Kurilsundet
Det fjerde Kurilsundet (russisk: Четвёртый курильский пролив – Tsjetvjortyj kurilskij proliv) er et sund mellom øyene Onekotan og Paramusjir i Kurilene i Russland.
Hudson by
Hudson (New York) Hudson, New York Hudson (Nueva York) Hudson (New York) Hudson, New York Hudson (New York) Hudson (Nova Iorque) Hudson, New York Hudson (New York)
Archicad
Archicad er et BIM-verktøy for Apple Macintosh og Windows laget av det ungarske firmaet Graphisoft. I Archicad kan man tegne tredimensjonale modeller, det vil si at plantegninger, snitt, fasader og masseberegning er knyttet til én virtuell modell. Når modellen forandres, forandres også alle tegninger og masseberegninger som er knyttet til modellen.
Det norske firmaet Graphisoft Norge er norsk distributør og norsk utvikler. Programmering og lokale tilpasninger skjer i henhold til NorskStandard (NS). Programmet inkluderer blant annet norske maler og biblioteker. Programmet blir brukt av arkitekter, interiørarkitekter, entreprenører, eiendom, boligprodusenter og kommuner.
Amy Vanderbilt
Amy Vanderbilt (født 22. juli 1908 i New York by, død 27. desember 1974 samme sted) var en USA-amerikansk forfatter og autoritet på skikk og bruk. I 1952 utgav hun bestselgeren Amy Vanderbilt's Complete Book of Etiquette. Boka har kommet i tallrike nyutgaver, de seinere under tittelen Amy Vanderbilt's Etiquette. I 1995 redigerte Nancy Tuckerman and Nancy Dunnan en versjon som stadig er i salg. Bokas popularitet gjør at den regnes som et standardverk om etikette.
Vanderbilt skreiv også kokebøker, blant annet Amy Vanderbilt's Complete Cook Book (1961), som blei illustrert av Andy Warhol.
Vanderbilt arbeidde som deltidsreporter for avisa Staten Island Advance allerede ved 16 års alder. Hun fikk utdannelse i Sveits og ved privatskolen Packer Collegiate Institute i Brooklyn, før hun begynte på New York University. Hun arbeidde innen markedføringsbransjen, før hun etter fem års forberedelser hadde klar boka som skulle gjøre henne berømt. Fra 1954 til 1960 var hun vert for tv-programmet It's in Good Taste og fra 1960 til 1962 for radioprogrammet The Right Thing To Do. Hun var også konsulent på etikette for en rekke organisasjoner og selskaper, inkludert USAs utenriksdepartement.
Vanderbilt døde som følge av hodeskader etter fall ut fra et vindu i hjemmet. Det er uklart om fallet skyldtes svimmelhet, som hun etter sigende led av på grunn av blodtrykksmedisiner, eller om hun begikk sjølmord.
Vanderbilt var ikke en direkte etterkommer etter Cornelius Vanderbilt, og hun tilhørte derfor ikke den sentrale delen av Vanderbilt-familien.
Shokei Matsui
Shokei Matsui (født 15. januar 1963) er en koreansk karateinstruktør og president i International Karate Organization.
Baccalaureus
Graden gikk etter hvert ut av bruk i mange europeiske land. I det tyskspråklige Europa ble den omkring 1820 erstattet av Matura og Abitur, dvs. examen artium.
Derimot beholdt Storbritannia graden. Den ble også beholdt i Frankrike, men fikk der et innhold som svarte til tysk Matura eller Abitur snarere enn en grad på universitetsnivå.
Som følge av Bolognaprosessen har graden i det 21. århundre blitt reintrodusert i mange land som en treårig grad på universitetsnivå, gjerne med den engelske skrivemåten bachelor.
Danmark og Norge
Graden baccalaureus ble tatt i bruk ved Københavns Universitet, som var det eneste universitetet i Danmark-Norge, ved opprettelsen i 1479.
Jens Fredbo
Jens Fredbo (født 28. desember 1911, død 4. juli 1984) var smed fra Grue i Hedmark og ble dobbelt skytterkonge på Landsskytterstevnet i Trondheim i 1948 og på Kongsvinger i 1949. Han var sønn av den kjente skytteren Jul Fredbo. Jens Fredbo var en kjent skytter både før og etter 2. verdenskrig, og tok bl.a. seieren i Stangskytingen i 1937.
QUaD
QUaD, et akronym for QUEST at DASI, er et bakkebasert polariseringseksperiment for kosmisk mikrobølgebakgrunnsstråling beliggende på sydpolen. QUEST (fra engelsk Q and U Extragalactic Sub-mm Telescope) var det opprinnelige navnet tilskrevet bolometerdekterorinstrumentet, mens DASI er et kjent interferometrieksperiment med kosmisk mikrobølgebakgrunnsstråling, kreditert med den første oppdagelsen av polarisering av kosmisk mikrobølgebakgrunnsstråling.
Fana (område)
Fana ligger ved Fanafjorden, og strekker seg østover til vestbredden av Kalandsvatnet som er Bergens største innsjø. Fana strekker seg også over Fanafjellet til Lysefjorden i sør. Mesteparten av området er spredtbebyggelse, skog, vann, fjell og jordbruksland, forutenom tettstedene Fanahammeren, Krokeide og Nordvik.
Gårdene i Fanabygden er Hordnes, Stend, Nedre og Øvre Titlestad, Fana prestegård, Salbu, Rød, Krokeide, Nordvik og Sagstad. Nordvik skole, Krokeide skole, Kirkevoll skole, Stend videregående skole, Stend hovedgård, Hordamuseet, Hordaland Teater og Fana kirke ligger i området. Fana kirke med omliggende parkanlegg og amfi ble valgt som Bergen kommunes tusenårssted. På Fanafjellet ligger friluftsmuseet Fanastølen som er en del av Hordamuseet, som ellers er lokalisert på Stend. På Krokeide ligger attføringsskolen Krokeidesenteret, og herfra er det ferjeforbindelse til Austevoll.
Matti Sippala
Matti Kalervo Sippala (født 11. mars 1908 i Hollola, død 22. august 1997 i Kotka) var en finsk friidrettsutøver med spydkast som hovedgrein.
Han deltok for Finland i sommerlekene i 1932 i Los Angeles. Her tok han andreplassen, mens landsmennene Matti Järvinen og Eino Penttilä tok de andre medaljene.
Iraklio
Iraklio (gresk: Ηράκλειο), tradisjonelt skrevet Heraklion, er hovedstad på den greske øya Kreta i Middelhavet og samtidig navnet på det største av de fire forvaltningsområdene eller provinsene som øya er delt inn i. Byen ligger som en havneby sentralt på øyas nordkyst 145 km øst for den nest største byen Khaniá. Iraklio har 275,000 innbyggere.
Heraklion har et stort museum hvor funn fra den minoiske kulturen er utstilt. Det delvis restaurerte minoiske ruinpalasset i Knossos, som er lokalisert like utenfor byen, er i dag Kretas største turistattraksjon. Iraklio het fram til 1897 Candia.
Tidlig historie
Heraklion ligger nær ruinene av palasset Knossos, som i minoisk tid var sentrum for den største bosetningen på Kreta. Selv om det ikke er avdekket arkeologiske bevis for det, er det mulig at Knossos kan ha hatt en havn ved stedet Heraklion så lenge siden som 2000 f.Kr.
Knossos har vært bebodd siden steinalderen. De eldste funnene fra bosetninger der er datert til år 7000 f.Kr. Senere oppstod den minoiske sivilisasjonen på Kreta. Det var Europas første høykultur med en blomstringstid mellom år 2000 og 1450 f.Kr. Denne fredelige bronsealdersivilisasjonen bygde flere palasser en rekke steder på øya, blant annet i Knossos.
Etter at Kreta ble rammet av ødeleggende jordskjelv i 1450 f.Kr., ble imidlertid øya rundt år 1420 erobret av greske folkeslag som utgikk fra mykensk kulturen. Kontrollen over øya ble senere overtatt av andre, blant annet av romerske myndigheter fra rundt år 70 f.Kr.
Da Romerriket ble delt i år 395 e.Kr., ble Kreta en del av det østromerske eller bysantinske riket med Konstantinopel som hovedstad.
Opprettelse
Dagens by Iraklio ble grunnlagt i 824 av sarasenere (muslimer) som hadde blitt forvist fra al-Andalus (dagens Spania) av emir Al-Hakam I og hadde tatt over øya fra Det bysantinske rike, og døpt om byen til ربض الخندق, rabḍ al-ḫandaq («Festningsgraven»). Sarasenere lot havnen være en frihavn for pirater og banditter som angrep skipsfarten til særlig Østromerriket i Egeerhavet.
I år 961 gikk de østromerske styrkene under kommando av Nikephoros Phokas (som senere ble østromersk keiser) i land på Kreta og angrep byen. Etter en langvarig beleiring ble byen til sist erobret. Innbyggerne ble drept, byen plyndret og brent ned til grunnen. Den ble snart bygd opp igjen av grekere og var under bysantinsk kontroll i de neste 243 årene.
Senere historie
Da Konstantinopel blir beseiret under det fjerde korstog i 1204, falt Det bysantinske riket sammen og Kreta blir solgt til republikken Venezia. Venetianerne kalte byen for Iraklio. Fra 1667 til 1669 ble Iraklio beleiret av muslimske tyrkere og måtte til sist overgi seg. Etter frigjøringen fra Det osmanske rike i 1897 fikk byen sitt antikke navn tilbake.
Forbidden
Forbidden var et amerikansk thrash metal-band fra San Francisco. Bandet var aktivt i perioden 1985–1997. Forbidden tilhørte «Bay Area thrash scene».
Claire Ross-Brown
Claire Ross-Brown (født 11. november i 1972 i Chelsea i London) er en engelsk-dansk skuespiller og modell som for det skandinaviske publikum især er blitt kjent som sekretæren Claire igjennom den danske sitcomserien Klovn.
Olav Flo
Olav August Flo (født 6. september 1922 i Bergen, død 29. september 1989) var en autodidakt bibliograf og statsstipendiat, knyttet til det filosofi-faglige miljøet ved Universitetet i Bergen.
Grunnet sykdom fikk han aldri fullført grunnskolen, men måtte ta sine eksamener som privatist i voksen alder. Han arbeidet som ung ved Hansa bryggerier, siden som betjent ved Universitetsbiblioteket i Bergen, før han fikk stilling ved bibliotekets tilvekstavdeling. Vennskapet med professor i filosofi Knut Erik Tranøy bidro til at Flos stilling ble endret, og Tranøy bidro også til at Flo i 1975 ble utnevnt til statsstipendiat.
Flos virksomhet som bibliograf falt sammen med en ekspansjonsperiode for norsk filosofi, og Flo var en foregangsmann i arbeidet med en bibliografisk dokumentasjon av virksomheten. Han hadde også i noen år en årlig spalte i Norsk filosofisk tidsskrift. Han publiserte en lang rekke bibliografier fra 1968 og framover, hovedsakelig som personbibliografier for norske filosofer. Et toppår var 1971, da han blant annet utga Bibliography of the writings of Knut Erik Tranøy 1946-69 (1971), Bibliografisk nøkkel til 'Bergens-filosofene', selektiv bibliografi for årene 1943-70 (1971) og Bibliografi over Arne Næss' forfatterskap 1936-70 (1971). Flo var også en sentral bidragsyter til Willy Dahls bio-bibliografiske verk Nytt norsk forfatterleksikon (1971).
Flo konverterte til katolisismen i 1960-årene, og tilhørte St. Paul menighet i Bergen. Han giftet seg i 1966 med bibliotekar Signe Jensen Flo og de fikk to barn. Flo takket for vennskapet med Tranøy ved å navngi sin sønn (Knut Georg) etter ham og etter den finske filosofen Georg Henrik von Wright, som også var en personlig venn.
Leopardsel
Leopardsel (Hydrurga leptonyx) er et rovpattedyr. Selen lever i havområdet rundt Antarktis, på øyer og områder av pakkis. Leopardselen kan bli over tre og en halv meter lang og veie nesten 400 kilo; hunnene blir som regel større en hannene.
Føde og ernæring
Leopardsel lever som ung trolig av krill, men som voksen kan man finne dem jage, og spise alt fra pingviner, blekkspruter, og til og med andre seler, som Ross-seler, (Ommatophoca rossii), Weddellseller, (Leptonychotes weddellii),  og Krabbeeterseler, (Lobodon carcinophagus), samt unge Sydlige sjøelefanter, (Mirounga leonina), og andre pelsseler. Den har dette store utvalget, av byttedyr, som følge av at den er en av toppkonsumenten i det antarktiske økosystem. Av denne grunnen har den nesten ingen naturlige fiender.
Uprovoserte overfall på mennesker forekommer sjeldent, men i 2003 ble det registrert et dødsfall, da den britiske biologen Kirsty Brown ble drept, som følge av å ha blitt dratt med ned under havoverflaten, av en leopardsel, som antaglig vis trodde hun var mat, imens hun snorklet utenfor den britiske forskningsstasjonen Rothera på Adelaide Island. Vi er ikke helt sikre på hva som skjedde, men det er fult mulig at sjøleoparden trodde hun var mat, der hun svømte i den heldekkende våtdrakten, som skulle beskytte mot det iskalde vannet.
Utseende og byttedyr
Leopardselene har fått navnene sine på grunn av et leopardlignende mønster som huden deres er dekket med. Leopardselen er den største selen i Antarktis, kun etter den sydlige elefantselen, som kan veie opp til fire tonn hos hunnene. Arten spiser både krill, pingvin, blekksprut og fisk, men krabbeeterselen står også på deres meny. De forskjellige individene har ofte egenartede måter å jakte på, og har spekkhoggere som eneste naturlige fiende.
Fylogeni
Kladogrammet over viser slektskapet mellom de eksisterende artene i selfamilien.
RICE
RICE er en behandlingsmetode for bløtvevsskader og er et akronym for rest (hvile), ice (is), compression (kompresjon) og elevation (høyde). Når behandlingsmetoden er brukt riktig, kan det bidra til å minske legetiden og ubehag. Muskel- og strekkskader bør avlastes de første tre døgn etter skaden. Ikke masser, tøy eller varmebehandle muskelen i dette tidsrommet.
Kunst og ukunst
«Kunst og ukunst» var en kunstutstilling som ble arrangert i Nasjonalgalleriet i Oslo i april og mai 1942 under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Den viste hovedsakelig norsk billedkunst som nazistene mente var «degenerert» og mindreverdig «ukunst» (etter tysk Unkunst), det vil si kunst som ikke holdt mål og var uttrykk for et åndelig forfall, sammen med et bredt utvalg norske kunstverk de mente var god og nasjonal.
Utstillingen var et ideologisk propagandatiltak fra Quislings tyskvennlige fascistparti Nasjonal Samling (NS) direkte inspirert av kampanjen mot tilsvarende «utartet kunst» (entartete Kunst) i det nasjonalsosialistiske Tyskland. Der hadde en stor utstilling av beslaglagte verker av «usunn», «utysk» og uønsket modernistisk kunst åpnet i München sommeren 1937 samtidig med «Den store, tyske kunstutstillingen», en omfattende samling av angivelig høyverdig kunst.
Omfang og innhold
«Kunst og ukunst» ble arrangert av Søren Onsager (1878–1946) etter en såkalt opprydning i Nasjonalgalleriet. Han var ny-impresjonistisk maler og innsatt av NS som direktør for museet. Ifølge et«nazistisk kunstsyn» ble ikke-naturalistisk kunst, særlig stilretninger som ekspresjonismen og kubismen, sett på som elitistisk, uforståelige og moralsk nedbrytende. Slik «uekte» kunst var «ukunst» påvirket av jøder, kommunister, «negre», sinnssyke og mentalt tilbakestående.
Søren Onsagers utvalg av kunstverk var også et utslag av en konflikt i det norske kunstmiljøet i 1930-årene mellom de «perverse» tilhengerne av Henri Matisse og de «nasjonale» ny-impresjonistene. I kronikken Norsk og fremmed i vår malerkunst, som sto på trykk i Aftenposten lørdag 15. november 1941, skriver han at norsk kunst i årrekker har vært plaget og forstyrret av «fransksnobberiet» og «det som er meget verre: Infeksjonen fra den internasjonale jødekunst». Onsagers åpningstale ved utstillingen var dels en oversettelse av Hitlers tale ved åpningen av Entartete Kunst i 1937.
Onsager, sammen med det nazifiserte kulturdepartementet, påla også kunstmuseene i flere større byer å arrangere lignende utstillinger. Flere direktører svarte at dette nok kunne bli komplisert, siden samlingene var blitt lagret på sikre steder og ikke uten videre kunne hentes ut igjen. Det ble likevel arrangert mindre utstillinger i Trondhjem, Bergen og Stavanger i tråd med direktivet.
Norge var forøvrig det eneste tyskokkuperte landet som arrangerte slike utstillinger i tillegg til Det stortyske riket.
Utstilte kunstnere
På pedagogisk vis ble samtidig den «riktige» kunsten løftet fram som et ideal for ungdommen. Den omfattet en rekke bilder innenfor tradisjonelle, ofte mer naturalistiske retninger som etterlignet virkeligheten, for eksempel malerier av nasjonalromantikeren I. C. Dahl, men også bilder av Edvard Munch (1863-1944). Skillelinjene mellom «ekte» og «uekte» kunst gikk for øvrig litt annerledes i Norge enn i Tyskland. For eksempel ble Munchs kunst betraktet som «utartet» i Tyskland, der 82 av arbeidene hans ble beslaglagt fra tyske samlinger i 1937, mens han ble hyllet som en mester i Norge og hadde fire bilder med som «god» kunst på «Kunst og ukunst».
22 000 mennesker besøkte utstillinga.
Chen Muhua
Chen Muhua (kinesisk: 陈慕华, pinyin: Chén Mùhuá, født 1921 i Qingtian i provinsen Zhejiang i Kina, død 12. mai 2011 i Beijing) var en kinesisk kommunistisk offisert og politiker.
Kunst og ukunst
«Kunst og ukunst» i Bergen
En liknende utstilling med samme tittel ble holdt i Bergen Kunstforening i januar 1943. Der ble blant annet malerier av Bernt Tunold, Nikolai Astrup, I. C. Dahl, Lars Hertervig, Frits Thaulow og Gerhard Munthe vist som eksempler på «god kunst», mens verk av Reidar Aulie, Arne Ekeland, Kai Fjell, Aage Storstein, Picasso og Braque representerte «skamkunsten».
I 2015 arrangerte KODE i Bergen «Kunst i kamp», en kunsthistorisk utstilling som delvis bygger på «Kunst og ukunst», for å vise hvordan nazistene brukte billedkunst i sin propaganda.
Ebeko
Ebeko (russisk: Эбеко) er en svært aktiv sommavulkan helt nord på øya Paramusjir i Kurilene i Russland. Den er en av de mest aktive vulkanene på Kurilene.
Chen Muhua
Hun var en av de fremste veteranene på høyt politisk nivå med fartstid i Partiet fra før Folkerepublikken Kinas etablering i 1949. Fra 1938 til 1945 var hun student ved Den anti-japanske militære og politiske høyskole, og ble etter eksamen stabsoffiser ved en garnison i Yan'an og senere i militærområdet Rehe.
Senere ble hun tilknyttet jernbanene og steg i gradene i forskjellige kommisjoner og regjeringsorganer. Hun har vært kinesisk visepresident, første direktør for Den nasjonale kommisjon for befolknings- og familieplanlegging, minister for utenriksøkonomi og -handel, president for Den kinesiske folkebank og president for Den allkinesiske kvinneføderasjon.
Rasse und Siedlungshauptamt
Rasse und Siedlungshauptamt (RuSHA, «Sentralkontoret for rase og bosetning») var en av hovedavdelingene i Schutzstaffel (SS).
Kontoret ble opprettet for å autentisere «ariskheten» til kvinner som ville gifte seg med SS-medlemmer. Etterhvert ble virkefeltet utvidet til å ivareta alle spørsmål omkring raserenhet innenfor SS. Blant annet hadde avdelingen ansvaret for Lebensborn-prosjektet. Da stadig større områder i øst ble okkupert fikk kontoret også ansvaret for å organisere bosetning for SS-medlemmer i disse områdene.
Aukra Auto
Aukra Auto AS eier datterselskapet Aukra Bil AS, som har daglig vedlikehold på selskapets biler, i tillegg til eksterne oppdrag.
Historie
Aukra Auto startet opp i 1947 med rutekjøring på Gossen, mens i 1949 ble det opprettet fergeforbindelse over Julsundet til fastlandet og man startet bussrute helt til Molde. I forbindelse med utbyggingen av Ormen Lange-anlegget i perioden 2004–2007 fikk Aukra Auto kontrakt på all interntransport av personer mellom brakkebyen og anlegget, samt kontrakt med fylkeskommunen og Norsk Hydro om flybuss mellom Aukra og Molde lufthavn, Årø.
Etter hvert kjøpte Sunnmøre-Romsdal Billag (SRB) seg opp i Aukra Auto, og eide på det meste 92 %, mens fra mai 2004 gikk eierandelen ned til 66 % og resten eies av lokale eiere. Gjennom diverse oppkjøp og fusjoner ble eierselskapet SRB til Fjord1 Buss Møre fra 2005 og Nettbuss Midt-Norge fra 1. januar 2013, mens det fra 1. januar 2016 er rett under Nettbuss.
Predikanten (tegneserie)
Predikanten (orig: Preacher) er en amerikansk tegneserie ført i pennen av Garth Ennis og tegnet av Steve Dillon. I USA ble den gitt ut av Vertigo, et underselskap av DC Comics. Forsidene ble laget av Glenn Fabry. Det ble gitt ut 75 nummer av serien mellom 1995 og 2000, hvorav 66 var regulære utgaver som kom hver måned. De 75 utgavene har senere blitt samlet i ni bøker.
Handlingen foregår rundt presten Jesse Custer, som blir besatt av vesenet Genesis. Genesis er avkommet til en engel og en demon, og den gir Jesse guddommelige krefter. Sammen med sine venner Tulip og Cassidy begynner Jesse å lete etter Gud for å få svar på noen spørsmål han har. Samtidig blir han forfulgt av Mordernes helgen, organisasjonen Gralen, samt den litt uheldige unggutten Rassfjes.
Utgivelser i Norge
En føljetong ble også utgitt i tegneseriemagasinet Magma, som etterhvert skiftet navn til Magnum, i 2001 og 2002.
I andre media
Den amerikanske tv-serien Preacher, som hadde premiere 22. mai 2016, bygger på tegneserien. Sommeren 2018 var den i sin tredje sesong.
Bornhöveds amt
Bornhöveds amt (tysk: Amt Bornhöved) er et amt i kretsen Segeberg i Schleswig-Holstein, Tyskland. Amtet består av 8 kommuner, og dekker et areal på tilsammen 77,9 km², og har 10 920 innbyggere (2007). Amtets administrasjon har ligget i kommunen Trappenkamp siden 1. januar 2008, etter å ha befunnet seg i Bornhöved, som amtet faktisk er oppkalt etter.
Inndeling
Bornhöveds amt består av følgende kommuner:
Teater Grob
Teater Grob er et profesjonelt dansk teaterensemble etablert i 1993. Ensemblet oppfører utelukkende ny, dansk dramatikk.
Teatret holder til i København og har spilt på Kaleidoskop, Kanonhallen, Husets Teater, Teater Plan B, og diverse turneforestillinger i hele Danmark. Teatret spiller som oftest to årlige forestillinger.
Lysakermoa naturreservat
Lysakermoa naturreservat dekker 160 ha, og ligger helt sørvest i Eidsberg i Indre Østfold kommune, like sør for Eidsberg kirke, fra Buskelsrud i nord til like nord for Skjørshammer brygge, og ut mot vest til kommunedelet mot Skiptvet midt i Glomma.
Glomma flyter her ganske sakte, det har lagt seg opp store leirbanker som i dag gir et gruntvannsområde. Dette er gode beiteområder for ande- og vadefugler på grunnene. Vanligvis fryser ikke elva til her, noe som gjør området meget viktig som overvintring for flere fuglearter. Pr. 1986 var det registrert 69 fuglearter innenfor området, derav 16 andefugler og 25 vadefugler.
På land domineres området av ravinelandskap med mye oreskog. En del er lagt ut til beitemark. Det er satt opp tårn for fugleobservasjon ved Lysaker.
Ski-VM 2015 – 30 kilometer klassisk kvinner
Ski-VM 2015 – 30 kilometer klassisk kvinner fellesstart ble avholdt 28. februar.
Bærum Unge Strykere
Bærum Unge Strykere (BUS) var et norsk strykeorkester for barn og unge.