cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sunnaas sykehus
Pasienttilbudet er basert på tverrfaglig kompetanse og målgruppen er pasienter med komplekse funksjonstap etter sykdom og skade. Sykehuset behandler pasienter med ryggmargsskade, alvorlig multitraume, alvorlig hjerneskade, hjerneslag, kognitive vansker etter hjerneskade, alvorlig brannskade, nevrologisk sykdom, smertetilstander og sjeldne diagnoser. Sunnaas sykehus har døgnbaserte, polikliniske og utadrettede tilbud som telemedisin og ambulante tjenester. Tilbudet til barn og unge er spesielt tilrettelagt. Sykehuset ligger på Nesodden, men har også poliklinikk på Aker helsearena i Oslo.
Sunnaas sykehus har nasjonale og regionale ansvarsområder:
Historie
Sykehuset hadde fra starten et tett samarbeid med Ullevål sykehus i Oslo og tok imot pleiepasienter derfra. Den første overlegen var nevrolog Nils Sponheim. Han fikk gjennom at sykehuset skulle drive medisinsk rehabilitering, og i løpet av en periode på 20 år, utvikler sykehuset seg til å bli landets fremste rehabiliteringssykehus med et bredt sammensatt fagmiljø.
Sykehuset gjennomgikk flere utbyggingstrinn fram til 1975. Det hadde da 247 senger. Oslo kommune overtok eierskapet i gave fra ekteparet Sunnaas i 1979, men ønsket etter hvert at staten skulle overta virksomheten. Dette førte med seg en omlegging til behandling av særlig kompliserte sykdomstilfeller. I 1995 fikk Sunnaas sykehus HF status som universitetssykehus, og etter sykehusreformen i 2002 ble Sunnaas sykehus et eget helseforetak i Helse Øst.
I 2015 sto den nyeste delen (bygg I) av sykehuset ferdig.
Virksomhet
Forskning, innovasjon og undervisning er en sentral del av foretakets virksomhet. Sykehuset har en egen forskningsavdeling, og tilbyr undervisning til medisinstudenter og øvrig helsepersonell. Sunnaas sykehus har også en utstrakt internasjonal virksomhet, og er sterkt engasjert i kompetanseutveksling med spesialister verden over.
Sunnaas sykehus er akkreditert etter de internasjonale standardene til Commission on Accreditation of Rehabilitation Facilities, CARF.
Organisasjonskart
Direktørens stab
Kvalitet og pasientsikkerhet
Forskning
Samhandling og internasjonal aktivitet
Innovasjon
Klinikk
Hypnotized
Hypnotized er en amerikansk stumfilm fra 1910.
Handling
May Smalley er en enkel liten landlig kvinne som Jack blir veldig forelsket i. Når et omreisende show, bestående av en hypnotisør og en magiker kommer til operahuset i den lille byen deres, er de to tenåringene blant de interesserte tilskuerne som strømmer til for å se på forestillingen. Mays ungdom og skjønnhet tiltrekker hypnotisøren, som planlegger å lokke henne bort fra hjemmet hennes.
Hypnotisøren sender May en melding om at han har en kommunikasjon til henne, fra åndeverdenen. Mot protestene til Jack går May bak kulissene etter forestillingen, for å møte den store hypnotisøren som fascinerer henne. Men hypnotisøren er egentlig en skruppelløs skurk. Men etter hvert vises hypnotisøren i hans virkelige lys. May blir desillusjonert, og ønsker å komme tilbake til Jack.
Odd Starheim
Odd Kjell Starheim (født 14. juni 1916 i Lista, død 1. mars 1943) var en norsk offiser (kaptein) som var med i Kompani Linge under andre verdenskrig. Starheim var utdanna styrmann.
Han forlot Norge om bord på snekka MK «Viking» som gikk ut ifra Rauna i Farsund den 11. august 1940 og ankom Aberdeen i Storbritannia den 17. august. Han slutta seg til Special Operations Executive og Kompani Linge. Starheim var tre turer tilbake til Norge og organiserte etterretningsvirksomhet på Sørlandet, første gang i Operasjon Cheese med blant annet en radiostasjon drevet av Gunvald Tomstad. Han blei arrestert av tyske styrker i Oslo, men klarte å rømme.
Han var sjef for gruppa som 15. mars 1942 kapra kystruteskipet DS «Galtesund» og førte det til Aberdeen. Som retrett fra den mislykka Operasjon Carhampton ville man vinteren 1943 igjen kapre et kystruteskip og ta dette over til England. Kapringa av kystruteskip DS «Tromøsund» gikk galt. På vei over Nordsjøen 1. mars 1943 ble skipet bombet i senk av tyske fly og alle om bord omkom. Starheims kropp dreiv i land i Tjörn i Bohuslän i Sverige. Han er gravlagt i Lista.
Utmerkelser
Starheim er hedra med Krigskorset med sverd, St. Olavsmedaljen med eikegrein, Krigsmedaljen, Deltakermedaljen med rosett, Haakon VIIs 70-årsmedalje og den britiske Distinguished Service Order.
The Colony
The Colony er en canadisk science fiction-skrekkfilm fra 2013, regissert av Jeff Renfroe. Den ble gitt ut i april 2013 i Canada, og 20. september 2013 i USA.
Sammendrag
Innen år 2045 har mennesker bygd vær-maskiner for å kontrollere de voksende klima-forandringene på grunn av økende global oppvarming. Maskinene blir ødelagt når det plutselig begynner å snø kraftig, og det slutter ikke å snø. Mennesker flytter til underjordiske bunkere for å slippe ekstrem kulde. Det er vanskelig å kontrollere sykdommer, og produsere nok mat. To soldater, Briggs (Laurence Fishburne) og Mason (Bill Paxton) er sjef for en slik bunker, Colony 7. Briggs, Sam og Graydon reiser til nærliggende Colony 5 etter å ha mottatt et nødsignal. Briggs lar Sams kjæreste Kai (Charlotte Sullivan) ha ansvar for Colony 7, mens han er borte - til Masons ergrelse.
De finner Colony 5 dekket i blod. De finner en beboer, Leland, som nevner et område mye lenger unna hvor snøen har begynt å tine opp. Men en tidligere ekspedisjon ledet kannibaler tilbake til Colony 5 hvor en drapsorgie fulgte. De prøver ta med Leland til Colony 7, men han nekter. Graydon og Briggs blir drept av kannibaler, og Sam kommer seg unna. Kannibalene følger etter til Colony 7, og mange innbyggere blir drept. Sam, Kai, Briggs 'datter Nara og noen få overlevende kommer seg unna, men kolonien blir ødelagt. De overlevende samler frø som de kan dyrke mat av, og begir seg til det avsidesliggende området hvor snøen har begynt å smelte.
Analfabetisme
Analfabetisme er betegnelsen på at en person i moden alder ikke er lesekyndig, hvilket vil si at hun eller han ikke kan lese eller skrive på noe språk. Kan også ha problemer med å uttrykke seg verbalt. Til tross for store alfabetiseringskampanjer, i regi av UNESCO, regner man med at om lag 17 % av jordens voksne befolkning (860 millioner) er analfabeter eller nesten analfabeter. Det antydes at 70–80 % i Afrika, 40–60 % i Asia, 20–30 % i Sør-Amerika, 10 % i Nord-Amerika og 5–10 % i Europa må kunne regnes som analfabeter (2001). På grunn av dette har UNESCO erklært tiåret 2002-2012 som et tiår viet til økte leseferdigheter.
Norge
I Norge finnes det funksjonelle analfabeter. Dette er personer som, til tross for skoleundervisning, bare kan lese og skrive i begrenset grad. Forskere anslår at om lag 20 % av 15 år gamle barn leser så dårlig at de vil få problemer i videre utdanning og yrkesliv.
Jostein Fet har undersøkt arveoppgjør fra før 1840 i Møre og Romsdal og i Telemark, og «sjeleregistre» fra før 1730. Fet konkluderte med at 90 % av den voksne befolkningen var godt lesekyndige også før den obligatoriske konfirmasjonsundervisningen og allmueskolen ble innført i 1739. Leseopplæringen foregikk privat i hjemmene. Historikeren Charlotte Appel mener at den lutherske ortodoksien var viktig bakgrunn for dyrkingen av leseferdighet. Skriveferdighet var mindre utbredt på 1700-tallet.
Duncan McNaughton
Duncan Anderson McNaughton (født 7. desember 1910 i Cornwall, Ontario, død 15. januar 1998 i Austin, Texas) var en canadisk friidrettsutøver som konkurrerte i høydehopp.
McNaughton ble olympisk mester da han vant høydekonkurransen under OL 1932 i Los Angeles med et hopp på 1,97 foran amerikaneren Robert van Osdel og Simeon Toribio fra Filippinene alle med samme høyde.
Sentral-Alpene
Sentral-Alpene består av fjellkjedene som utgjør Øst-Alpenes hovedkam og omfatter derfor de høyeste fjellene og største isbreene i Øst-Alpene. De strekker seg fra Chur og Comosjøen i vest til Wien og Maribor i øst. Fjellkjeden er dermed nesten 800 km lang og ca. 60 km bred. Sentral-Alpene ligger mellom Øst-Alpenes to andre store fjellkjeder, De nordlige og De sydlige kalkalper. Til forskjell fra disse er Sentral-Alpene bygd opp av krystalline (metamorfe) bergarter, ikke av sedimentære sådanne. De dominerende bergartene i Sentral-Alpene er gneis og skifer.
I denne tabellen er fjellkjedene som inngår i Sentral-Alpene sortert etter omtrentlig vest–østlig rekkefølge. Tabellen kan sorteres alfabetisk eller på høyde ved å klikke på pilsymbolene.
På fransk og italiensk menes derimot noe annet med Sentral-Alpene (italiensk Alpi Centrali; fransk Alpes centrales): I disse landene refererer navnet til de av Alpenes fjellkjeder som ligger mellom det Store Sankt Bernhardpasset i vest og Brennerpasset i øst.
Marsteinveien (Stavanger)
Marsteinveien (2–26, 3–13) er en gate på Tasta i Stavanger.
Gaten starter i Onaveien, og ender med sine avstikkere som en blindvei. Bebyggelsen i gaten er lave bolighus.
Colin McRae
Colin McRae (født i Lanark, Skottland, 5. august 1968, død 15. september 2007) var en skotsk WRC-kjører. Han var en av verdens beste og mest legendariske rallyførere gjennom tidene. Han begynte sin rallykarriere i 1986. Fra 1993 til 2002 vant han til sammen 25 VM rally. Han ble i 1996 utnevnt til medlem av Order of the British Empire.
Den første seieren i VM sin tok han i 1993 i New Zealand i en Subaru Legacy, hvor McRae fylte 25 år på rallyets første dag og McRae var da den yngste verdensmester noensinne. Han kom som nummer to i 1996, 1997 og 2001. Etter mange år som Subaru-fører skiftet han i 1999 til en Ford Focus WRC. I 2003 bestemte han seg for å skifte bil igjen, denne gangen gikk han til den franske produsenten Citroën. I de siste to årene kjørte han Rally Paris–Dakar med svenske Tina Thörner som kartleser.
GOS
GOS, eller Good OS, er en tidligere Linux-distribusjon som var basert på Ubuntu. Distribusjonen ble skapt av Good OS LLC, et Los Angeles-basert selskap. Den var laget av David Liu og hadde som mål å gjøre det lett for brukere å få tilgang til Google og Web 2.0 applikasjoner. GOS benyttet i utgangspunktet skrivebordsmiljøet Enlightenment, men gikk senere over til å bruke GNOME. David Liu gikk senere hen og skapte den kinesiske Twitter-klonen Wozai (我在)
Første versjon ble lansert 1. november 2007. Siste versjon var 3.1 som ble lansert 9. januar 2009.
Colin McRae
Den 15. september 2007 styrtet McRaes AS350B2 «Squirrel»-helikopter omtrent 1,5 kilometer nord for Lanark i Skottland, ikke langt fra familiens eiendom. Det meldes at McRae selv var pilot i helikopteret da det styrtet, og at ingen av passasjerene overlevde ulykken.
For å hedre landsmannen og kameraten kjørte formel 1-føreren David Coulthard Japans Grand Prix med et hjelmdesign som var likt det McRae brukte.
McRae ble gravlagt den 26. september sammen med sønnen ved en kirke i Glasgow.
WRC-seire etappeseiere
! # ! Løp ! Sesong ! Kartleser ! Bil
Shawn Matheson
Shawn Matheson (født 6. mai 1972 i Chatham i New Brunswick) er en canadisk handikappidrettsutver, som spiller kjelkehockey.
Han begynte å spille kjelkehockey i 1990, og spiller til daglig for Ottawa Sledgehammers. Han er utdannet møbelsnekker, og driver egen virksomhet.
Han deltok under Kjelkehockey-VM i 2008 hvor laget på nytt ble verdensmestere.
EM i baseball 1956
EM i baseball 1956 (europamesterskapet i baseball) ble arrangert i Roma i Italia i 1956.
Jane Eyre
Jane Eyre er en roman fra 1847 av den engelske forfatteren Charlotte Brontë, først utgitt under pseudonymet Currer Bell.
Romanen skildrer en foreldreløs kvinnes oppvekst og voksenliv. Jane får ansettelse som huslærer hos den bryske Edward Rochester, som hun forelsker seg i, men forlater da hun oppdager at han har sin tidligere kone, som er gal, innesperret på sin herregård. Etter at ekshustruen brenner ned godset, blinder Edward og tar sitt eget liv, vender Jane tilbake og gifter seg med ham.
Et hovedtema i romanen er Janes forsøk på skape en egen selvstendighet, uavhengig av ekteskap, religion og omgivelsenes vurderinger. Romanen har et tydelig preg av gotisk roman i stilen etter Ann Radcliffe, men er også et første steg i retning av realismen og viktoriatidens litteratur.
Filmatisering
Boken er filmatisert om lag 20 ganger. I 1943-versjonen av Orson Welles hadde Elizabeth Taylor rollen som Janes venninne. I 1996-versjonen av Franco Zeffirelli spilte Anna Paquin rollen som Jane Eyre som barn og Charlotte Gainsbourg den voksne Jane. I Cary Fukunagas film fra 2011 spilles hovedrollene av Mia Wasikowska og Michael Fassbender.
Hydrostatisk likevekt
Hydrostatisk likevekt oppstår når kompresjon på grunn av gravitasjon blir balansert av en trykkgradient som skaper en trykkgradientkraft i motsatt retning. Balansen mellom disse to kreftene er kjent som hydrostatisk balanse.
Markam
Markam (kinesisk: 芒康县; pinyin: Mángkāng Xiàn) er et fylke i prefekturet Qamdo i Den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina.
Hydrostatisk likevekt
Matematisk
Når et væskevolum ikke er i bevegelse, sier Newtons lover at nettokraften som virker på det må være lik null, altså kreftene som virker oppover må være like store som kreftene som virker nedover. Denne kraftbalansen blir kalt for hydrostatisk balanse.
Norske Folkeeventyr
Eventyrene begynte å utkomme heftevis fra høsten 1841 (postdatert til 1842), men stoppet med første hefte av andre bind 1844. Andreutgaven fra 1851 (postdatert til 1852), var den første helhetlig avsluttede samlingen. Den kom med kommentarer til hver eventyrtype av Jørgen Moe, og omtales derfor også som den vitenskapelige utgaven. Etter dette kom en rekke utgaver, som alle skyldtes Peter Christen Asbjørnsens innsats.
Markam
Befolkningen i fylket var på 70,276 innbyggere i 1999.
Norske Folkeeventyr
Asbjørnsen og Moe
Peter Christen Asbjørnsen (1812–1885) og Jørgen Moe (1813–1882) var de banebrytende samlerne og utgiverne av norske folkeeventyr, basert på en muntlig fortellertradisjon som satte preg på norsk språkutvikling. De møttes i 1826 på Norderhov skole og ble svært gode venner. I 1837 bestemte de seg for å gi ut en samling eventyr. De dro rundt i Sør-Norge og samlet inn med blyant og notatblokk.
Hydrostatisk likevekt
Matematisk
Man kan dele gassen eller væsken inn i mange kubeformede elementer. Ved bare å se på et slikt element, kan man finne ut hva som skjer med hele gassen eller væsken.
Markam
Fjellpartiet Ningjing Shan løper fra nord til sør gjennom fylket, og i vestre rand og parallelt med disse løper fjellpartiet Taniantaweng Shan. De høyeste fjellpassene langs hovedveiene i fylket er på 4140, 4220, 4293 og 5008 moh.
Norske Folkeeventyr
Asbjørnsen og Moe
De første samlingene med Norske folkeeventyr ble utgitt i perioden 1841–1844 og ble senere oversatt til flere språk. Etter dette skilte de lag. Jørgen Moe ble prest og siden biskop, men Asbjørnsen fortsatte innsamlingen. Begge var usikre på om de skulle gi ut samlingene på et språk alle kunne kjenne seg igjen i, dialekt eller på dansk. De kom frem til en blanding mellom begge. Deres arbeid ble i Europa ansett som et bidrag av stor betydning for komparativ mytologi, en forskningsgren som hører til i grenselandene mellom etnologi, psykologi og antropologi.
Markam
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 214 løper gjennom området. Den fører fra Xining i provinsen Qinghai til Jinghong i Yunnan.
Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.
Norske Folkeeventyr
Asbjørnsen og Moe
Norsk rettskriving på denne tiden lå tett opp til dansk språk. Språket var dermed lite egnet til en eventyrsamling som både var særnorsk i tradisjon, og som hadde kildene sine i lokaldialekter som var enda mer ulike og særpregede enn i dag. Asbjørnsen og Moe løste problemet ved å bruke prinsippet til brødrene Grimm: en enkel språkstil i dialektenes sted, mens de beholdt fortellingenes opprinnelige form.
Eventyrene til Asbjørnsen og Moe kom først ut i små hefter, hvorav det første var på 96 sider. Deretter ble de gitt ut i en samling i 1845 og en annen samling i 1848. I 1870 ble den samlingen vi kjenner idag utgitt for første gang, og språket er ikke forandret i de senere utgivelsene.
Norske folkeeventyr og sagn
Lista viser en alfabetisk oversikt over norske folkeeventyr, sagn og memorater som er med i P. Chr. Asbjørnsens Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn i den versjonen som kom i 1879.
Eventyr publisert i Asbjørnsen og Moes Norske Folkeeventyr 1841–1844, og Asbjørnsens Norske Folkeeventyr: Ny Samling 1868:
Fortellinger publisert i Asbjørnsens Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn 1845-1866:
Fortellinger publisert i andre verk, men lagt til blant folkeeventyrene i senere samlinger:
De norske folkeminnearkivene
Flere av samlerne konsentrerte seg i likhet med Sophus Bugge om å nedtegne folkeviser. De mest sentrale var ved siden av ham Olea Crøger, Magnus Brostrup Landstad, Ludvig Mathias Lindeman og Catharinus Elling, men både Bugge, Landstad og Lindeman skrev også ned sagn og andre prosafortellinger. Det var dessuten vanlig at innsamling av språk- og dialektprøver gikk parallelt med tradisjonsinnsamlingen. Også Oskar Braaten og Regine Normann har syslet med innsamling av folkeminner.
Lars Jacob Woie
Lars Jacob Woie (født 10. mars 1982) er en norsk tidligere lengdehopper som representerte IL Sørfjell og IL Norna-Salhus.
Hydrostatisk likevekt
Matematisk
Kraften på toppen av kuben som følge av trykket, P, fra væsken over kuben definert som
I denne ligningen kommer minustegnet av retningen, denne kraften holder væskeelementet oppe og drar den ikke nedover. Her har vi sagt at positive krefter virker nedover, men hvilken retning som er positiv spiller liten rolle.
Til slutt fører vekten av væskeelementet til en kraft nedover. Hvis tettheten er ρ, volumet V og tyngdeakselerasjonen er g, så har vi:
Ved å balansere disse kreftene, blir den totale kraften på gassen:
Denne er null om væsken ikke er i bevegelse. Om vi dividerer med A
Ptopp-Pbotn er endringen i trykket, og h er høyden til væskeelementet – en endring av avstanden over bakken. Ved å si at disse endringene er uendelig små, kan ligningen skrives på differensial form
Tettheten endrer seg med trykket ifølge en tilstandsligning slik at ρ =ρ(P). Tyngdeakselerasjonen g kan derimot vanligvis antas å være konstant.
Væsker
Hydrostatisk likevekt hører til hydrostatikk og likevektsprinsippet til væsker. Hydrostatisk balanse er en spesifikk balanse for å veie substanser i vann. Hydrostatisk balanse gjør at man kan finne egenvekten deres
Astrofysikk
Hydrostatisk likevekt er årsaken til at stjerner ikke faller sammen eller eksploderer. I et lag i en stjerne er det en balanse mellom varmetrykk (utover) og vekten av stoffet som presser nedover (eller innover). En stjerne er som en ballong, gassen på innsiden presser utover, mens lufttrykket på utsiden presser innover. Det isotrope tyngdefeltet presser stjernen sammen i den mest kompakte formen som er mulig, en sfære.
Merk at en stjerne bare blir en sfære under ideelle forhold der bare den egne tyngdekraften til stjernen virker. I den virkelige verden virker andre krefter på stjernen i tillegg, hovedsakelig sentrifugalkraften fra stjernens rotasjon. En roterende stjerne blir flattrykt ved polene når den er i hydrostatisk likevekt. Et ekstremt eksempel er stjernen Vega, som har en rotasjonsperiode på 12,5 time, og er omtrent 20 % tykkere ved ekvator enn ved polene på grunn av dette.
Dersom en stjerne har store legemer i nærheten av seg, vil tidevannsenergi også virke inn.
Meteorologi
Hydrostatisk likevekt kan forklare hvorfor jordatmosfæren ikke kollapser til et svært tynt lag nær overflaten. I atmosfæren minker lufttrykket når høyden øker, og dette skaper en oppoverrettet kraft kalt for trykkgradientkraft, som prøver å glatte ut trykkforskjellene. Tyngdekraften balanserer derimot trykkgradientkraften perfekt, og holder atomsfæren knyttet til jorden, mens trykkforskjellene med høyden blir opprettholdt. Uten denne trykkgradientkraften ville atmosfæren bare ha vært et tynt skall rundt jorden, og uten tyngdekraften ville trykkgradientkraften ha ført atmosfæren ut i verdensrommet, slik at Jorden omtrent ikke ville hatt noen atmosfære i det hele tatt.
Antas temperaturen T i atmosfæren å være konstant, kan forandringen av trykket med høyden lett beregnes. Luft kan beskrives som en ideell gass hvor trykket P varierer med tettheten ρ som P = ρRT hvor R er den spesifikke gasskonstant for luft. Innsatt i ligningen over for hydrostatisk likevekt, blir dP = - gP dh/RT som ved direkte integrasjon gir
Lars Jacob Woie
Hans personlige rekord er 7,50 meter, noe som plasserer ham på delt 18.-plass (med klubbkamerat Finn Tysland Johnsen) på norgesstatistikken gjennom alle tider. Rekorden ble satt 8. august 2000 under NM i Steinkjer. Lars Jacob Woie tok gull i dette norgesmesterskapet, i en alder av bare 18 år.
Han deltok i EYOF i 1999 og tok bronse i lengde samt 4.-plass i 4x100 meter stafett. Han deltok også i junior-VM 2000 sammen med bl.a. Andreas Thorkildsen, men denne gangen uten noen form for suksess.
Woie la opp tidlig i 20-årene.
Oxynoemacheilus theophilii
Oxynoemacheilus theophilii er en fiskeart.
Den finnes i den lille elva Evergetoulas på den greske øya Lésvos og i vestlige Anatolia fra Bakırçay til Büyük Menderes. Her lever den i bekker med ganske sterk strøm og klart vann.
Hans Jacob Joensen
Hans Jacob Djones Debes Joensen (1938–2021) var en færøysk luthersk prest.
Han vokste opp i en fiskerfamilie i bygda Gjógv. Han tok studentereksamen ved Føroya Studentaskúli i Tórshavn i 1958 og teologisk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1968, hvoretter han ble ordinert som prest ved Anna Kirke på Nørrebro i København. Han giftet seg i 1968 med bankassistent Lisbeth Andersen.
Joensen var residerende kapellan i Risbjerg ved Hvidovre 1970–1975, deretter i Suðurstreymoy på Færøyene 1975–1978. Ved delingen av prestegjeldet i 1978 ble Joensen sogneprest i det østlige Suðurstreymoy.
Han ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen i 1992.
Borneochroma
Borneochroma er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En nokså stor, avlang, mørk trebukk med grønnlig metallglans. Antennene er tydelig lengre enn kroppen, litt sagtakkede i den ytre delen. Hodet er ikke påfallende snuteformet forlenget. Pronotum er avrundet sekskantet sett ovenfra, med en kort, skarp tann midt på hver side. Dekkvingene er noe avsmalnende bakover, med en lysere lengdestripe. Beina er lange og svarte, middels kraftige.
Utbredelse
Arten er kjent fra Borneo.
Fiksjonskontrakt
Fiksjonskontrakten i teaterkunst handler om å klargjøre hvordan forestillingen skal fortelles, hvordan den forholder seg til sitt publikum, og hva som er forventet av publikummet.
Fiksjonskontrakten er altså en slags overenskomst mellom teater og publikum i et felles rom og en felles tid. En erfaring er at om denne fiksjonskontrakten ikke blir etablert fra starten av eller av en eller annen grunn blir brutt vil tilskueren falle ut av fiksjonen.
Østerrike under OL
Østerrike er en av de 14 nasjonene som deltok i de første moderne olympiske leker under Sommer-OL 1896 i Athen. De har siden deltatt i alle påfølgende sommer- og vinterleker, unntatt Sommer-OL 1920 i Antwerpen, da de ble utestengt på grunn av sin rolle under første verdenskrig.
Østerrike har arrangert OL to ganger; Vinter-OL 1964 og Vinter-OL 1976 – begge i Innsbruck.
Golden Womb
Golden Womb var et dansk pyramidespill etablert i 2001. Administrerende direktør var Jack Shemesh.
I starten gikk konseptet ut på å verve så mange medlemmer som mulig til en tilsynelatende gratis deltakelse i en vagt formulert forretningsmulighet basert på en pyramideformet matrise. Etter kort tid ble selskapet koblet til det malaysiske selskapet PureInvestor hvor medlemmene ble oppfordret til å investere penger under løfter om skyhøy avkastning. Bak PureInvestor stod britiske Bryan Marsden.
PureInvestor ble forløperen til Marsdens Ponzi-svindel People in Profit System som han etablerte i 2004. Han ble i 2006 dømt til 5 års fengsel for bl.a. hvitvasking.
Jean Boisselier
Jean Boisselier (født 26. august 1912 i Paris i Frankrike; død 26. august 1996 i Paris) var en fransk arkeolog som hovedsakelig beskjeftiget seg med Sørøstasia.
Liv og virke
Ved utbruddet av annen verdenskrig var Boisselier reserveoffiser. Han ble tatt til fange av tyskerne i juni 1940 og ikke befridd før i 1945. Han gjenopptok så studiene i kunsthistorie ved skolen knyttet til Louvre, og avsluttet under Philippe Stern med et arbeide over khmer-statuene.
I 1949 dro ham som medhjelper til Henri Marchal til Angkor, og ble i 1950 konservator ved museet i Phnom Penh. I 1953 ble Boisselier ansvarlig for konserveringsarbeidene i Angkor. I 1955 vendte han interessen mot Thailand og forsket i regionen U Thong vedrørende forhistorien til Dvaravati perioden. I 1963 utgav han et større verk om utviklingen av statuene i Champa, og arbeidet ved Silpakorn-universitetet i Bangkok.
I 1970 vendte Boisselier hjem til Frankrike og overtok ledelsen for forskningsgruppen Archéologie et civilisations de l’Asie du Sud et du Sud-Est ved Université Paris III (Nye Sorbonne). Dette vervet hadde han til 1980.
Lasha Talakhadze
Lasha Talakhadze (født 2. oktober 1993) er en georgisk vektløfter.
Han representerte Georgia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i +105 kg.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok han gull.
Gregor av Nartek
Gregorios av Narek (armensk: Գրիգոր Նարեկացի Grigor Narekatsi, født i 951 i Rshtunik i Vaspurakan innen bagratidiske Armenia, død 1003 i klosteret Narekavank) var en armensk prestemunk, poet, mystiker, filosof og teolog, som betraktes som helgen innen den armenske apostoliske kirke og den katolske kirke. Den 23. februar 2015 utså pave Frans ham til kirkelærer.
Gregorios av Narek var sønn av erkebiskop Khosrov. Ettersom moren hadde dødd i hans barndom, havnet han hos sin kusine Anina og ble oppdradd av henne. Anina grunnla klosteret Narekavank, som fungerte som skole.
Gregorios ble presteviet da han var 25 år, og var siden for det meste av sitt liv bosatt i kusinens kloster.
Gregorios' bok om lamentasjoner er tonesatt av Alfred Schnittke.
EM i baseball 1957
EM i baseball 1957 (europamesterskapet i baseball) ble arrangert i Mannheim i Vest-Tyskland i 1957.
Eredivisie 1992–1993
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Foldstranda
Foldstranda eller Nordfoldstranda er et område i Steigen kommune i Nordland. Området ligger på nordvestsida av den ytterste delen av fjorden Nordfolda og består av grendene fra Åbornes og utover langs fjorden til Laukvika. Langs Foldstranda fra Korsvegen til Laukvika går fylkesvei 7508 og denne fikk i 2018 navnet Foldstrandveien. Et annet (og eldre) navn på området er Ytterstranda, ettersom også grendene Nordfold, Lakså og Alvnes tidligere ble regnet å ligge langs Nordfoldstranda. Området er langstrakt og med spredt bebyggelse som for det meste ligger nært fylkesveien og sjøen. Det meste av bebyggelsen består av nedlagte småbruk og det er lite ny bebyggelse. Befolkningen har vært synkende i mange år og det meste av husene benyttes i dag til feriehus. I Laukvika ble det under andre verdenskrig anlagt et kystfort.
Tidligere var det skole i Stamsvika, men denne ble nedlagt på 1990-tallet og omgjort til grendehus for bygda. Grendelaget heter Foldstranda grendelag og foruten dette har en flere lag og foreninger i området, som IL Løken, Ytterstranda Skytterlag og Hjartøyas venner. IL Løken har fotballbane på Seglstein og lysløype med skiskytteranlegg i Stamsvika, samt oppmerkede turløyper langs hele Foldstranda. Annet hvert år arrangerer idrettslaget arrangementet Foldstranddagan i Stamsvika og hvert år arrangeres skirennet Hellgata-rennet, som går fra Åsjorda eller Kjærlighetskroken til Stamsvika. Ytterstranda skytterlag holder til i Laukvika og har moderne 300 meters skytebane med automatisk anvisning på Laukvikmyran.
Foldstranda hadde tidligere anløp av lokalbåt på Åbornes og Seglstein. På begge stedene etablerte landhandlere seg og på Segelstein ble det også anlagt posthus, men i dag er posthuset og alle lokalhandlene nedlagt og nærmeste butikk er i Nordfold eller Leinesfjord. Postnummeret og poststedet for hele Foldstranda er i dag 8286 Nordfold. De viktigste næringene var i tidligere tider fiske og jordbruk, men jordbruket er tilnærmet nedlagt og fiskerinæringen er så godt som nedlagt den også. De naturlige havneforholdene langs nordsida av Nordfolda er særs dårlige og det ble derfor på 1970-tallet anlagt havn i Langnesvika i Stamsvika. Her ble det etablert fiskemottak, men dette er nedlagt og siden har Helnessund bøteri, nå Bøteriet AS overtatt de gamle lokalene. Gjennom flere store utbygginger etter årtusenskiftet har de utvidet bygningsmassen og driften betraktelig.
Thorstein Thelle
Thorstein Thelle (født 11. mars 1913 i Skien, død 20. oktober 2009 i Oslo ) var en norsk forfatter og oversetter. Han begynte som frilansskribent i 1948 og skrev og oversatte på heltid fra 1973 til han pensjonerte seg. Thelle oversatte en rekke av science fiction-bøkene Fredhøis Forlag utga i perioden 1971–1974.
Thelle var som medlem av Norsk Aeroklubb med på å stifte Norsk Interplanetarisk Selskap 2. august 1951 sammen med Erik Bergaust og Gunnar Oxaal. Foreningen endret i 1954 navn til Norsk Astronautisk Forening. Thelle var også medlem av Norsk Helikopter Klubb og har et fotografi utstilt på Norsk Luftfartsmuseum
Knik-Fairview
Knik-Fairview  er en by i Matanuska-Susitna Borough i delstaten Alaska i USA. Byen har et innbyggertall på 14 923 (2010). Byen er en del av Anchorage metropolområde. Knik-Fairview ligger 28,2 kilometer nordøst for Anchorage og 21 kilometer sør for Wasilla.
Fornorsking av samer
Fornorsking av samer er resultatet av det kulturpresset og den aktive norske assimileringspolitikken som det samiske folk, med sin kultur og levesett, opplevde fra den norske staten og majoritetssamfunnet i Norge fra tidlig på 1700-tallet og fram til moderne tid, gjennom kirke, skole og andre virkemidler. Mer snevert brukes begrepet «fornorsking» om den aktive assimileringspolitikken som ble vedtatt fra 1851 og gjennomført på ulike samfunnsområder fram til 1980-årene.
Orthomegas
Orthomegas er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae). Artene lever i Sør-Amerika.
Fornorsking av samer
Assimileringen startet allerede på 1700-tallet, med en klart teologisk og religiøs motivasjon. På 1800-tallet fikk politikken et mer sosialdarwinistisk og nasjonalistisk preg, der samer og samisk kultur ble ansett som primitive og fremmede som måtte underordnes den siviliserte norske majoritetskulturen, under framveksten av nasjonalstaten Norge. Mot slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet ble assimileringspolitikken også sterkere begrunnet og motivert av utenriks- og sikkerhetspolitiske hensyn. Det dreide seg om myndighetenes frykt for en finsk ekspansjon i nordområdene, ofte omtalt som «den finske fare». I perioden 1890–1940 ble frenologi, som er en teori om sammenheng mellom kranieform og sjelsegenskaper, brukt i studiet av både nordmenn og samer. For samenes del skjedde det ved fjerning og måling av skjelettmateriale i samiske graver. Dette raseideologiske perspektivet på samer og andre, mistet etter 1945 mye av sin ideologiske kraft. Etter andre verdenskrig vokste den moderne norske velferdsstaten fram. I denne perioden ble assimileringspolitikken gjerne forklart med hensynet til det samiske folkets velferd og sosiale utvikling.
Orthomegas
Utseende
Store (lengde opptil 90 millimeter), avlange, brunlige eller rødbrune trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen, fasettøynene er store og nyreformede. Pronotum er betydelig bredere enn langt og har vanligvis kraftige pigger langs ytterkanten. Beina er forholdsvis lange og slanke. Hos noen av artene har hannene forstørrede kjever (mandibler).
Fornorsking av samer
I 1997 erkjente, og beklaget, kong Harald V fornorskingspolitikken, som den første på vegne av norske myndigheter. I sin tale til Sametinget ga han blant annet uttrykk for dette:
Orthomegas
Levevis
Artene lever i tropisk eller subtropisk skog.
Fornorsking av samer
Misjon blant samene
Nasjonalstatene økte sin innflytelse i de samiske bosettingsområdene steg for steg, og i perioder ble samene skattlagt av flere nasjoner samtidig. I middelalderen drev kirken misjonsarbeid blant samene, i første omgang langs kystene og i fjordene, der en økende norsk befolkning etablerte seg. Kirken representerte i begynnelsen statsmakten(e). Etter hvert ble områdene underlagt statsmyndighetene, og det ble etablert kirkebygg og festningsanlegg. Kristningen av samene tok til i de områdene som lå nærmest den norske kystbosettingen. Kirken og misjonærene hadde i en tidlig periode det syn at forkynnelse skulle skje på morsmålet. Religiøst stoff til bruk i undervisningen ble oversatt til samisk og benyttet i kirkelig sammenheng fra 1630-årene og utover.
Orthomegas
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.
Systematisk inndeling
Artene i denne slekten har tradisjonelt vært regnet til slekten Callipogon, men føres nå gjerne til en egen slekt. Artlisten er i henhold til
Fornorsking av samer
Misjon blant samene
Petter Dass, som var sogneprest i Alstahaug prestegjeld var en av dem som anså samene i Nordland som spesiell målgruppe for misjon og omvendelse, og skrev at hele den «samiske slekt er med hedensk tåke bedekt».
Den mest intense misjonsperioden var mellom 1650 og 1750. Misjonen var organisert av den dansk-norske staten og ble ledet av den norske presten Thomas von Westen. Han ble i 1714 engasjert som misjonær i den dansk-norske «Lapplandsmisjonen», som drev misjon blant samer. I 1716 bidro han til etableringen av Seminarium Scholasticum (fra 1752 kalt Seminarium lapponicum Fridericianum) ved Trondheim katedralskole, som utdannet lærere, prester og misjonærer for samene. Westen bidro med undervisning og litteratur på samisk og utviklet de første samiskspråklige lese- og lærebøker. Det ble opprettet en egen misjonsorganisasjon med 13 misjonsdistrikter for Nord-Norge og Nord-Trøndelag på siden av den etablerte kirkeorganisasjonen i Nidaros stift. Statene søkte å knytte samene til kirkelivet på sin egen side. Ved den endelige fastsettelsen av landegrensene ønsket man å vise til at samene sto under den ene statens kirkelige jurisdiksjon.
Misjonen på denne tiden var bygget på pietistisk teologi, og inngikk i dansk-norske myndigheters arbeid for å integrere samene i sterkere grad i staten. Misjon var også et instrument i kampen mot Sverige og Russland om grensene i nordområdene. Disse grensene ble ikke fastlagt før i grensetraktaten av 1751 (hvor lappekodisillen var et særskilt tillegg som regulerte samers rettigheter) og i grensekonvensjonen av 1826. I starten foregikk misjon og kristelig undervisning på samenes morsmål. På 1700- og utover 1800-tallet vant gradvis et mer nasjonalt og sivilisatorisk perspektiv fram, der samisk kultur, åndsliv og språk i økende grad ble sett på som «halvvillt» og «djevelsk». Da endret også myndighetenes og kirkenes syn på samisk språk seg. Språket ble etter dette sett på som et instrument for tradisjonell samisk åndelighet og kultur, som måtte undertrykkes.
Enkelte historikere framhever at assimileringspolitikken på 1800-tallet var et utslag av den norske, nasjonalpolitiske kulturbyggingen forbundet med framveksten av den nye norske nasjonalstaten etter 1814. Andre igjen ser fornorskningen i et geopolitisk og sikkerhetspolitisk perspektiv. Av enkelte andre vises det imidlertid til at ideologiene bak assimileringen av samene på 1800- og 1900-tallet har sin rot i misjonen og kristen-pietistisk teologi fra 1600- og 1700-tallet. Det konkluderes med at den rådende myten om samene som et underutviklet og usivilisert folk ble etablert tidlig på et teologisk grunnlag og at dette senere falt sammen med framveksten av ideene i norsk nasjonalisme og den norske grundvigianismen. Prost Andreas Gjølme beskriver i 1886 hvordan misjon og fornorskningspolitikk hadde funnet en felles grundtvigiansk ideologi, i skjæringspunktet mellom i nasjonalisme og teologisk pietisme.
Grundtvigianismen som teologisk retning var et dansk-norsk fenomen, med sterke bånd mellom nasjonalistiske strømninger og folkekirkelige bevegelser, og sterkt fokus på folkelig opplysning og skolebevegelse på 1800-tallet. En stor andel grundtvigianere ble rekruttert som skolefolk under den norske nasjonsbyggingen på 1800-tallet, og fikk således også innflytelse på norsk skolepolitikk og norsk assimilerings- og minoritetspolitikk.
Kautokeino-opprøret
Lars Levi Læstadius var sogneprest i Karesuando rundt 1840, og ble opphavsmann til vekkelsesbevegelsen læstadianismen på Nordkalotten. Læstadius holdt prekener på samisk, og prekte mot reintyveri og alkoholmisbruk. Han holdt prekener som styrket folks selvfølelse i en vanskelig tid. Vekkelsen spredte seg, og det ble meldt om en «religiøs begeistring» blant samene. Kirken anså imidlertid at Læstadius hisset befolkningen opp mot den kirkelige autoritet, og ønsket å «dempe gemyttene», særlig blant «de villfarne i Kautokeino».
Allerede i 1742 hadde folk i Kautokeino forsøkt å få myndighetene til å forby brennevinshandelen. Her ble vinhandleren omtalt som en «Satans tjener». Synet på prestene ble farget av at de også benyttet seg av brennevin som byttemiddel, for eksempel i handel med reinkjøtt. Samene betraktet handelsmannen, brennevinshandleren og presten som representanter for de samme makthaverne. Prestene ville på sin side skremme samene til større kirketro og lovlydighet. De ønsket å fjerne de «opprørske elementene». Flere myndighetspersoner og politibetjenter ble sendt til Kautokeino. Under Kautokeino-opprøret i 1852 gikk de religiøst vakte, under ledelse av Aslak Jacobsen Hætta, til angrep på lensmannen, handelsmannen, brennevinshandleren og sognepresten. To av lederne, Aslak Jacobsen Hætta og Mons Aslaksen Somby, ble dømt til døden. De ble halshogd høsten 1854. Fjorten andre ble dømt til livsvarig fengsel.
Fornorskingen
På 1600- og 1700-tallet ble samenes tradisjonelle liv og næringer vanskeliggjort gjennom et økende antall nybyggere i Finnmark og i sørsamisk område. Befolkningsveksten førte til økt jorddyrking og etablering av privat eiendomsrett. Etableringen av koppergruven i Røros førte til økt tilflytting og økt jordrydding. Gradvis gikk samene over fra villreinjakt til tamreindrift, i sørsamisk område allerede på 1500-tallet. Allerede i 1690 fortelles det om konflikter i Røros mellom norske bønder og samer om ressurser og beiteområder.
Historiker Henry Minde konkluderer med at den norske aktive assimileringspolitikken (fornorskingen) overfor samene for alvor startet med etableringen av Finnefondet i 1851, og ikke ble avsluttet før Altakonflikten og etableringen av samerettsutvalg og Sametinget i 1987. Minde deler den norske stats assimileringspolitikk overfor samer og kvener inn i fire faser.
Overgangsfasen 1850–1870
I denne perioden fulgte skole- og kirkepolitikken to motstridende linjer og ideologier; en som mente at samene måte møtes på sitt eget språk og oppfordret til aktiv bruk av samisk i skole og kirken, og en på motsatt side som mente at undervisningsspråket måtte være norsk, slik at fornorskingen kunne skje raskest mulig. Midt i mellom fantes det de som mente at samisk burde brukes som hjelpespråk i undervisningen. Men felles for dem alle var målet om full assimilering av samer i norsk kultur og samfunn.
Finnefondet ble etablert av Stortinget i 1851 for å finansiere fornorskingen av samene. Midlene ble brukt til ulike tiltak i skolen, som lærerutdanning, lønnstilskudd for lærere med særlig effektive fornorskingsresultater, og premiering av skolebarn som raskt lærte seg norsk. Skoleloven av 1860 førte til et stort antall nye lærere, og språkinstruksen fra 1862 strammet sterkt inn muligheten til å bruke samisk i skoleverket. I denne perioden økte innvandringen fra Finland til Finnmark og Troms, noe som førte til økt politisk bekymring for sikkerhetssituasjonen i nord hos norske myndigheter. I 1868 ble derfor Finnefondets formål om fornorsking utvidet til også å omfatte kvener.
Konsolideringsfasen 1870–1905
Finnefondets rammer ble fordoblet i denne perioden og mange norske lærere ble i denne perioden økonomisk avhengige av å dokumentere sin fornorskningsiver og dermed få tilskudd fra fondet. I denne perioden ble skoletiden utvidet, og en stilling som særskilt skoledirektør for Finnmark ble etablert for å kontrollere lærernes fornorskningsinnsats. Finnmark ble således det første fylket i landet med egen skoledirektør, og skoledirektør Bernt Thomassen ble i sin tid beryktet for sin iherdige innsats i arbeidet med assimileringen.
I 1901 ble det for første gang bevilget offentlige midler til statlige internatskoler for samer og kvener. Finnefondet bidro til ytterligere finansiering av internatskoler. Det første internatet ble bygget i Sør-Varanger, og begrunnelsen var «kulturelt grensevern». De første internatene ble dessuten også benyttet som kapell, og prestene var selvskrevne medlemmer av skolestyrene. Totalt ble det bygget ti internatskoler i Finnmark i løpet av den første skoledirektørens virketid. Hensikten med internatene var å isolere samiske og kvenske elever fra sine opphavsmiljø og effektivisere assimileringspolitikken. I samme periode ble antall samiske og kvenske elever ved Tromsø lærerskole dramatisk redusert og kurs i samisk og finsk for lærere stanset. I praksis ble det innført yrkesforbud for lærere med samisk eller kvensk bakgrunn.
I denne perioden iverksatte også norske myndigheter en systematisk fornorskning av stedsnavn i Finnmark, der opprinnelige samiske stedsnavn i mange tilfeller ble erstattet med norske stedsnavn. Hensikten var å underbygge og skape en oppfatning av norsk historikk og bosetting på samiske områder.
Fornorskingspolikken i denne fasen var ideologisk og verdimessig begrunnet i nasjonalistisk og sosialdarwinistisk tankegods, og i stadig sterkere grad også ut ifra sikkerhetshensyn og forestillingen om «den finske fare». Norske myndigheter fryktet en finsk ekspansjon i nordområdene. Fornorskningen var derfor en del av de forholdsregler som ble tatt for å begrense denne trusselen, og for å sikre grensen.
Kulminasjonsfasen 1905–1950
I begynnelsen av denne fasen ble ideologien bak assimileringstiltak og -politikk styrket og forsterket, sammenfallende i tid med unionsoppløsningen i 1905. Assimileringspolitikken var i denne perioden satt i system på de fleste samfunnsområder. I 1902 reviderte Stortinget Jordsalgsloven av 22. juni 1863, om salg, feste og forvaltning av statens grunn i Finnmark. Loven foreskrev nye regler som ga jordsalgskommisjonen i fylket anledning til å nekte bortfeste og salg av jord til samer og kvener og andre av «fremmed nasjonalitet». Jordsalgslovens § 1 skulle bli et viktig bidrag i fornorskingen.
Jusprofessor Kirsti Strøm-Bull dokumenterer i en gjennomgang av jordsalgslovgivingen at norske myndigheter begrunnet lovrevisjonen med sterk bekymring for «udviklingen af nationalitets- og sprogforholdene i Finmarken». I regjeringens forslag til jordsalgsloven av 1902 framkom blant annet at et viktig hensyn var at jordsalget skulle være et middel for å regulere nasjonalitets- og språkforholdene i Finmarken.
Omfanget av fornorskningen kan blant annet måles i rapportert etnisitet i folketellinger. I 1930 oppga 61 % av befolkningen i Kvænangen at de var samer (44 %) eller kvener (17 %), mens 39 % sa at de var norsketniske. Ved folketellingen i 1950 var prosentandelen redusert til 0.
Samisk opposisjon og motstand
Fram mot første verdenskrig vokste den samiske motstanden mot den harde assimileringspolitikken, og under Stortingsvalget 1906 ble Isak Saba valgt inn på Stortinget for Arbeiderpartiet. I 1903 utkom det første nummeret av den første samiske avisen Saǥai Muittalægje. Isak Saba skrev i 1906 diktet Same soga laula i avisen Sagai Muittalægje, et opprop til økt samisk nasjonal holdning og samling. I 1907 utga rektor, forsker og senere statsråd Just Quigstad en bok med en historisk oversikt over fornorskingspolitikken, som «inkluderte hele samfunnet og som var altomfattende». Quigstad lanserte også nye perspektiver og et mer mangfoldig og tolerant perspektiv på samisk kultur, og var blant de aller første som mente at samene som folk hadde egne rettigheter.
Opposisjonen mot den rådende fornorskingspolitikken kulminerte med det første samiske landsmøtet i Trondheim i 1917. Men til tross for voksende motstand mot fornorskingen, ble resultatene små og norske myndigheters assimileringspolitikk ble videreført på 1900-tallet.
Indre offensiv mot samer og kvener
Versaillesfreden etter første verdenskrig endret grensene i nord. Det sikkerhetspolitiske aspektet ble skjerpet av den kommunistiske revolusjonen i Russland (1917). I samme periode økte bevilgningene til «Finnefondet», og flere internater ble bygget for å demme opp for manglende norsk nasjonalfølelse blant samer og spesielt kvener i en tid hvor sikkerhets- og utenrikspolitiske hensyn var viktige. Det var imidlertid farene ved en politisk bevegelse som arbeidet for et Stor-Finland, som fikk norske myndigheters oppmerksomhet i mellomkrigsårene og som resulterte i økt innsats i fornorskingsarbeidet overfor samer og kvener.
I 1931 ble Finnmarksnevden, et hemmelig organ for samordning av norsk grense- og minoritetspolitikk i nordområdene, opprettet. I nemndens mandat het det at den skulle «gi forslag til klare linjer for den norske kolonisasjons- og kommunikasjonspolitikk i Finnmark». Den ble et viktig instrument for videreføring og intensivering av assimilering av samer og kvener, gjennom koordinering innsatsen fra Forsvaret, Kirken, skoleverket, landbruksmyndigheter, samferdselsmyndigheter, domstoler og departementer. Omtrent samtidig, i 1933, ble det slått fast i forarbeidene til ny reindriftslov at den samiske reindriften er en «historisk anakronisme», og at jordbruksinteressene må prioriteres.
Det sosialdarwinistiske perspektivet på samene var tydelig i offentlig politikk. Skoledirektør og statens kontrollør av statens fornorskingspolitikk, Christen Andreas Brygfjeld (1863–1952), bygget sin praksis åpenbart på en raseteori der den «samiske rase» var underlegen den «norske rase». I 1923 skrev Brygfjeld således at