cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bjørnafjorden
Kommunene som har kystlinje mot Bjørnafjorden har en samlet befolkning på 33 142. Inkludert med fjordarmen Samnangerfjorden er befolkningen 35 650.
Kurs (elektro)
En kurs er en betegnelse på en individuell inndeling av et elektrisk system. Den er beskyttet med en sikring. Sikringens størrelse bestemmes av hvor store belastninger som trengs til apparatene på kursen og dette bestemmer også tykkelsen på ledningene som skal brukes innenfor kursen. En bolig har som regel flere kurser til oppvarming, lys, stikkontakter, komfyr osv, og sikringsstørrelsen for hver enkelt kurs varierer med hvor mye strøm som trengs.
En bolig har som regel en hovedkurs som beskyttes av en større sikring, mens denne kursen så deles opp i flere mindre brukskurser med hver sin sikring.
291 Alice
291 Alice er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaga den 25. april 1890 av Johann Palisa fra Universitäts-Sternwarte Wien i Wien. Bakgrunnen for navnet er ukjent.
Liste over monumenter i Bergen sentrum
Dette er en liste over viktige skulpturer og monumenter i Bergen sentrum, listet etter årstallet for avdukningen. De fleste er skjenket byen som borgergaver.
Arne Odd Johnsen
Arne Odd Johnsen (født 3. desember 1909 i Bærum, død 9. juli 1985) var en norsk historiker, sakprosaforfatter og statsstipendiat.
Han hadde artium fra 1928, magistergrad fra 1936 og ble dr.philos. i 1946 med avhandlingen Studier vedrørende kardinal Nicolaus Brekespears legasjon til Norden. Johnsen hadde universitetsstipend 1939–43, og vikarierte som foreleser ved Universitetet i Oslo i 1947, 1948 og 1952–53. Han ble etter hvert en aktiv forfatter innen kirkehistorie, norsk middelalderhistorie, by- og bedriftshistorie, med verk som Kristiansunds historie (6 bind, 1942–91, Johnsen til og med bind 4), Den moderne hvalfangsts historie (4 bind, 1956–70), Tønsberg gjennom tidene (1971) og Oslo bispedømme 900 år (1974).
Johnsen dokumenterte at historikeren Yngvar Nielsen hadde tatt feil da han slo fast at Preben von Ahnen i februar 1658 hadde ledet et felttog mot svenske styrker som førte til at svenskene mistet sølvgruvene i Nasafjellet. Johnsen påviste at dette angrepet først fant sted i 1659, som ledd i en ny krig der de dansk-norske styrkene vant Jämtland tilbake fra Sverige.
Johnsen ble utnevnt til statsstipendiat i 1958. Han var medlem av Vitenskapsakademiet fra 1949 og DKNVS fra 1953. Han var sønn av professor i historie Oscar Albert Johnsen, og dattersønn av oppfinneren av tankskipet, Even Tollefsen.
292 Ludovica
292 Ludovica er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 25. april 1890 av Johann Palisa fra Universitäts-Sternwarte Wien i Wien. Bakgrunnen for navnet er ukjent.
Solgull Klette
Solgull Ingrid Klette (født 3. april 1960) er en norsk regnskapsfører og politiker (H).
Hun var leder i Bodø Høyre 1997–1999 og 2004–2005 samt innvalgt i Bodø bystyre 2003–2007. Hun var leder i Høyres bystyregruppe fra november 2005 til juni 2006, da hun brøt med partiet etter å ha blitt vraket som Høyres ordførerkandidat til valget i 2007. Klette møtte resten av valgperioden som uavhengig representant. I 2015 ble hun leder i Sandnes Høyre og innvalgt i Sandnes bystyre.
Klette er daglig leder i familiens regnskapsfirma, Bokholderiet Vest, som har kontorer i Bodø og Sandnes.
Vannpolo under Sommer-OL 1980
Vannpolo under Sommer-OL 1980. Vannpolo var med på det olympiske programmet for attende gang under OL-1980 i Moskva. Tolv lag deltok alle menn og turneringen ble spilt i perioden 20. til 29. juli. Sovjetunionen vant finalegruppen og ble olympiske mestere i vannpolo for andre gang.
Jet Li
Jet Li (født Li Lianjie (kinesisk: 李连杰, pinyin: Lǐ Liánjié, født 26. april 1963 i Beijing i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk filmskuespiller, kjent for sine mange roller innen kampsportfilmer (wushu).
Hans roller inkluderer Once Upon A Time In China-serien, hvor han portretterer folkehelten Wong Fei Hung. Hans første filmrolle var som hovedrolleinnehaver i den kinesisk-hongkongske samproduksjonen The Shaolin Temple fra 1982. Hans første rolle i en Hollywood-produksjon var som skurken i Dødelig våpen 4 (1998), men hans første hovedrolle var i Romeo Must Die (2000).
Jet Li har spilt i en del andre Hollywood-filmer, blant annet:
Delft rådhus
Delft rådhus er en renessansebygning på Markt i Delft tvers overfor Nieuwe Kerk. Det var tidligere sete for byens myndigheter og benyttes fremdeles til borgerlige bryllupsseremonier. Bygningen er tegnet av den nederlandske arkitekten Hendrick de Keyser, men ble radikalt endret opp gjennom årene inntil den ble ført tilbake til sitt opprinnelige utseende på 1900-tallet.
Den eldste delen av komplekset er tårnet dekket med Gobertanger-kalksten fra Vallonia, et byggemateriale som ofte ble benyttet til viktige renessansebygninger i Nederland frem til 1600. Tårnet kalles «De Steen» eller «Stenen», ble opprinnelig bygget rundt 1300 og har dekorative urtavler fra 1536. Klokkene ble utført av Hendrick van Trier og Francois Hemony.
Inne i bygningen finnes flere eldre gruppeportretter, samt malerier utført av Michiel Jansz. van Mierevelt og sønnen Pieter som var fra Delft.
Portugal under Sommer-OL 1984
Portugal under Sommer-OL 1984. Trettiåtte sportsutøvere fra Portugal deltok i elleve sporter under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Portugal kom på 23.-plass med en gull- og to bronsemedaljer. António Roquete var Portugals flaggbærer under åpningsseremonien.
Oddleif Olavsen
Oddleif Olavsen (født 9. oktober 1945, død 5. juni 2022) var en norsk politiker (H) og skolemann. Han var ordfører i Bodø kommune i perioden 1995–1999.
Han vokste opp i Ramsvik i Lofoten og begynte yrkeslivet som fisker og hvalfanger. Han gikk på Bodø lærerhøgskole og arbeidet som lærer, undervisningsinspektør og rektor i Bodø. Han spilte også som målvakt for Bodø/Glimt.
Olavsen var formann i Bodø Høyre 1978–1982 og 1993–1995, medlem av Bodø bystyre 1992–2003 og Bodøs ordfører 1995–1999. Han var medlem av Nordland fylkesting og leder i Høyres fylkestingsgruppe 2003–2013 og fylkesråd for utdanning 2013–2015. Han var leder i Nordland Høyre 1997–2010 og medlem av hovedstyret i KS.
Ndabaningi Sithole
Ndabaningi Sithole (født 31. juli 1920 i Nyamandhlovu et stykke fra Bulawayo i Sør-Rhodesia, død 12. desember 2000 i Philadelphia i USA) var en politisk leder i Zimbabwe. Han studerte i USA fra 1955 til 1958 og ble lærer, og han ble også ordinert til metodistprest.
Bakgrunn
Ndabaningi Sithole vokste opp i Nymanandhlovu, i et isolert landlig område der lokalt tradisjonelle religiøse trosforestillinger stod sterkt. Han var syv år gammel før han så sin første europeer.
Familien flyttet i 1930 til Shabani, og fra 1932 gikk Sithole på den britiske metodistmisjons lokale skole. Etter farens ønske sluttet han der ved årets utgang og tok tjeneste hos et hvitt hushold. Hans utdannelseshunger førte han derfra i 1935 og til Dadya misjonsskole.
Sithole utdannet seg til teolog i USA fra 1955 og 1958, hvorpå han vendte tilbake til Rhodesia.
Politisk engasjement
Han ble skoledirektør og president for den afrikanske lærerforening 1959–60. I 1959 gav han ut boka African Nationalism, den blir omtalt som en angry book, og den ble umiddelbart forbudt av Ian Smiths regime i Rhodesia. Dette førte til at læreren og metodistpresten begynte å engasjere seg i politikk.
I 1960 ble han med i National Democratic Party (NDP), ledet av Joshua Nkomo. Etter at partiet ble forbudt, ble det omdannet i 1961 til Zimbabwe African People's Union (ZAPU).
På grunn av uoverensstemmelser med Nkomo grunnla Sithole i august 1963 utbrytergruppen Zimbabwe African National Union (ZANU). I 1964 ble det holdt partikongress i Gwelo. Der ble Sithole valgt til partiets president og han utpekte Robert Mugabe til å være generalsekretær. Sithole var arkitekten bak partiet, men han hadde også med seg Herbert Chitepo, Edgar Tekere og Enos Nkala. Partiet gikk inn for væpnet kamp mot den hvite regjeringen under Ian Smith.
Samme år ble partiet forbudt av Ian Smiths regjering og han ble arrestert 22. juni 1964 sammen med Mugabe, Tekere og flere andre for sin politiske aktivitet. Han ble dømt til ti års fengsel for en anklage om sammensvergelse for å drepe Ian Smith og slapp først ut i 1974. Mens han var i fengsel, ga han Chitepo i oppdrag å føre kampen videre fra eksil som representant for ZANU.
18. mars 1975 ble Chitepo drept av en bilbombe i Lusaka. Mugabe, som var i Mosambik på den tiden, tok ensidig kontroll over ZANU. Senere ble partiet delt, Ndabaningi Sithole ble leder for det moderate ZANU-Ndonga mens Mugabe ble leder for det mer militante ZANU-PF. I 1978 deltok Sithole i forhandlingene som førte til en avtale med statsminister Ian Smith om overgang til flertallsstyre i Rhodesia ved årsskiftet 1978-79. Han var også med i overgangsregjeringen som ble etablert 31. juli 1979 hvor Abel Muzoreva var statsminister, og deltok ved forhandlingene ledet av Lord Carrington som førte til Lancaster House Agreement i september 1979. Men ved valget i 1980 fikk de ikke noen representanter, Mugabe og ZANU PF ble valgets vinner.
I 1983 hevdet han at hans liv var i fare og flyttet i selvpålagt eksil i Silver Spring, hvor han ble værende til 1992. Ved parlamentsvalget i Zimbabwe 1995 ble han valgt som representant for sin hjemby Chipinge i den sørøstlige delen av landet. Han var presidentkandidat ved presidentvalget i Zimbabwe 1996, men trakk seg kort før valget og påstod at Mugabes ZANU-PF hindret valgkampen. I desember 1997 ble han dømt for å planlegge drapsforsøk på Mugabe og nektet adgang til parlamentet. Ved parlamentsvalget i Zimbabwe 2000 ble han gjenvalgt fra Chipinge, og han ble gitt anledning til å få prøvd sin sak for retten igjen. Men på grunn av hans dårlige helse, ble saken ikke fremmet.
Sithole døde i desember samme år. Kona Vesta og fem voksne barn overlevde ham. Gården han kjøpte i 1992 utenfor Harare ble senere konfiskert.
Liste over fjell i Korea
Liste over fjell i Korea, er en (per juli 2010) ukomplett liste over koreanske fjell, ordnet landvis (Nord-Korea og Sør-Korea) og etter provinser. Flere fjell ligger på grensa til to eller flere provinser og går derfor igjen flere ganger. Flere fjell deler samme navn, noe som justeres ved å la høyeste fjell få egenavnet, mens øvrige fjell også gis navn etter provinsen(e) eller fylkene/byene det ligger i.
De 40 høyeste fjell i Korea
Kilde: Atlas of Korea, Sung Ji Mun Hwa Co. Ltd, Gyeonggi, 2008 ISBN 978-89-390-0060-5, 93980
Andrew Vincent Stoltenberg
Andrew Vincent Stoltenberg (født 26. januar 1865 på Aarnes i Trondenes i Troms, død 25. desember 1921) var en sjømann i United States Navy som ble dekorert med Medal of Honor for sin dåd under Den filippinsk-amerikanske krig på Samar på Filippinene.
Han var sønnesønn av fyrvokter og stortingsmann Anders Vincent Stoltenberg.
Jim Doehring
James ("Jim") F. Doehring (født 27. januar 1962 i Santa Barbara i California) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerte i kulestøt.
I OL 1992 i Barcelona, Spania ble han nummer to, etter vinneren Mike Stulce. I desember 1990, ble han utestengt i to år etter en positiv dopingtest.
William Cecil Slingsby
William Cecil Slingsby (født 25. mai 1849, død 26. august 1929) var en britisk fjellklatrer som hadde stor betydning for utbredelsen av fjellklatring og fjellsport i Norge, og han blir ofte kalt norsk tindesports far. Fra 1872 til 1921 besøkte han Norge 21 ganger, og utførte et stort antall klatrebragder, blant annet omtrent 50 førstebestigninger. Den viktigste av dem er nok førstebestigningen av Store Skagastølstind (Storen) i 1876, da han på en enestående ekspedisjon sammen med Emanuel Mohn og Knut Lykken utførte fem førstebestigninger på fem dager. Hans navn knyttes særlig til Jotunheimen, hvor navn som Slingsby-breen (nedenfor Storen) og Slingsby-tind (opprinnelig Nordre Urdanostind) vitner om hans innflytelse, men han klatret også mye i Sunnmørsalpene og i Nord-Norge, foruten i Alpene. I 1904 utga han boken Norge, den nordlige arena (orig. Norway: the northern playground), som bidro til å popularisere Norge som klatredestinasjon internasjonalt. Han skrev dessuten en rekke artikler for norske og engelske publikasjoner.
Oppvekst
Slingsby ble født i Yorkshire i Nord-England. Foreldrene var William Slingsby (1819–1897) og Mary Ann Slingsby, født Dewhurst (1817–1886). Familien bodde i Carleton i Yorkshire hvor den eide et veveri, Carleton Mill. Slingsby var nest eldst av seks søsken, og eldste sønn. Han fikk sin grunnleggende utdannelse ved Cheltenham Public School.
Han var en aktiv friluftsmann og utforsket fjell og huler rundt i Yorkshire. Interessen for fjellklatring ble for alvor tent av Edward Whympers førstebestigning av Matterhorn i 1865, og beretningen om den, Scrambles amongst the Alps som kom i 1871.
Han ble gift i 1882 med Alizon Farrer Ecroyd (1859–1936) og bosatte seg i Carleton-in-Craven. De fikk fem barn, det første i 1883, det siste i 1895.
Slingsby var organist og leder for kirkekoret i sin lokale kirke i Carleton-menigheten. Politisk var han svært konservativ, og ble kalt en vaskeekte Tory, men ved besøkene i Norge var dét en side han ikke viste.
Ekspedisjoner i Norge
I 1874 var han tilbake i Norge og la ut på et omfattende reiseprogram. Han dro rundt i Hardanger, over Voss og Gudvangen til Årdal og Vetti, gjennom Stølsmaradalen, til Røysheim, Galdhøpiggen, gjennom Koldedalen tilbake til Vetti, over Jostedalsbreen til Faleide, for å nevne noe. Underveis fikk han med seg flere toppturer og én førstebestigning. Et slikt tettpakket program kjennetegnet de fleste av hans ekspedisjoner til Norge.
På veien tilbake til Bergen, traff han Emanuel Mohn på dampskipet fra Vadheim. De fant fort ut at de hadde en del felles tanker og ideer om mulige erobringer i fjellet.
I 1875 var Slingsby i Jotunheimen med sin søster, Edith. Hun ble første kvinne på Glittertinden. Etter fullført ekspedisjon, oppfordret Mohn Slingsby til å dele sine erfaringer med et norsk publikum, og Slingsby skrev artikkelen «An English Lady in Jotunheimen» i Den Norske Turistforenings årbok. Vinteren 1875/76 brevvekslet Slingsby og Mohn og planla en stor ekspedisjon til sommeren.
8. juli 1876 møtte Mohn Slingsby i Oslo. De reiste med karjol opp til Bygdin, hvor de hadde avtalt å møte Knut Lykken, som skulle være med som fører. Da Lykken kom, la de ut på en ekspedisjon som er enestående i norsk fjellsports historie, med fem førstebestigninger i løpet av fem dager. Den første var Torfinnstind, ovenfor Torfinnsbu ved Bygdin. De fortsatte så med Galdeberget, Urdanostind, Nordre Urdanostind, som senere fikk navnet Slingsby-tind, Gjertvasstind, før de ga seg i kast med Storen.
Erobringen av Storen
Tidlig om morgenen den 21. juli 1876 startet Slingsby, Emanuel Mohn og Knut Lykken fra Vormeli. Været var ikke det beste, men det var siste dagen Lykken kunne være med, så de måtte prøve seg. De kom seg opp i Maradalen, og med visse problemer over Maradalsryggen og ned i Midtmaradalen. De ga seg i kast med den bratte breen på østsiden av Storen. Breen var da uten navn, men fikk senere navnet Slingsby-breen. Her fikk de problemer. Slingsby gikk med «spikerstøvler», det vil si støvler med ispigger, mens Mohn og Lykken syntes slikt ekstrautstyr var unødvendig. Klatringen opp breen ble derfor svært strabasiøs for de to nordmennene. Mohn mistet fotfestet og rutsjet utfor, og ble bare reddet av at de gikk i tau. Slingsby ble etter hvert utålmodig, tok av seg tauet og klatret fra de to andre.
Da de omsider kom opp i skaret på nordsiden av Store Skagastølstind, det som senere fikk navnet Mohns skar, var både Mohn og Lykken så utslitt at videre fremrykking var umulig. Slingsby var selv i tvil. Mohn mente at de nå kunne fastslå at Storen var ubestigelig, men Slingsby dro på det. En bemerkning fra Mohn tente Slingsby, og alene ga han seg i kast med veggen. Mohn og Lykken tapte etter hvert Slingsby av syne og begynte å klatre tilbake ned breen. Imens hadde Slingsby nådd toppen. Underveis hadde han hatt problemer med en utoverhengende hylle som han bare kom forbi ved å heise seg opp. På toppen fikk han samlet stein til en liten varde, og la igjen sitt lommetørkle som tegn på at han hadde vært der.
Volkswagen Polo
Volkswagen Polo er en småbil i B-segmentet fra tyske Volkswagen. Modellen ble lansert i 1975 og produseres fremdeles, og selges primært til Europa. Bilen har vokst, og siste generasjon er like stor som Volkswagen Golf II. Relaterte Volkswagen Group-modeller inkluderer Škoda Fabia, SEAT Ibiza og Audi A1.
Kate Morton
Kate Morton (født 1976 i Berri, Australia) er en australsk forfatter som skriver historiske romaner. Hun er publisert i 39 land, og oversatt til 26 språk.
William Cecil Slingsby
Erobringen av Storen
Ved nedstigningen fikk han problemer med samme hylle som på veien opp, bare enda verre, og måtte heise seg ned ved hjelp av isøksen. Da Slingsby tok igjen de to andre et stykke ned på breen, spurte Mohn om han følte seg stolt. Men Slingsby svarte overraskende at han skammet seg dypt. Han mente åpenbart at den klatringen han hadde gjennomført var uforsvarlig, at soloklatringen var altfor farlig.
Kate Morton
Hun er den eldste av tre søsken. Allerede som barn elsket hun å lese og hennes favorittforfattere skal være Daphne du Maurier og Enid Blyton. Morton har studert drama i London og er doktorgradsstudent i engelsk litteratur ved University of Queensland. Hun bor i Brisbane med barndomskjæresten og ektemannen som hun har to sønner med.
Volkswagen Polo
Volkswagen Polo vant årets bil i verden i 2010
Kate Morton
Filmrettighetene til "Den glemte hagen" er solgt til Clint Eastwoods selskap Malpaso Company.
William Cecil Slingsby
Etter 1876
I 1877 var Slingsby igjen i Jotunheimen. Mohn var også der, men de møttes ikke. Slingsby prøvde å få Knut Lykken med seg som fører, men han hadde andre avtaler. Han fikk med seg Anfinn Vetti og Hans Henrik Reusch og fikk blant annet en førstebestigning på Stølsnostinden. I 1880 kom Slingsby til Norge i oktober og opplevde Jotunheimen i vinterdrakt. Han fikk også oppleve bjørnejakt med Torgeir Sulheim. I 1881 var Slingsby på Sunnmøre og i Romsdal. Sammen med Johannes Vigdal var han førstemann på Store Heilstugutind og Mjølkedalstind. I 1884 reiste Slingsby med sin kone, Alizon, og med startpunkt i Nordfjord var de på Lodalskåpa og Romsdalshorn.
Hybrid (band)
Hybrid er et death metal-band fra Madrid i Spania, som ble startet i 2004 og ga ut en EP (2006) og debutalbumet The 8th Plague i 2008, via "Eyeofsound".
Kent County (Rhode Island)
Kent County er et fylke av i alt fem i den minste amerikanske delstaten Rhode Island. Fylket ligger i midten av staten og grenser mot Providence County i nord, Bristol County i øst og Washington County i sør.
William Cecil Slingsby
Etter 1876
Slingsby vendte tilbake til Norge i 1885, 1889, og 1894 og klatret i Møre og Romsdal, i Jotunheimen og i Hurrungene.
Kent County (Rhode Island)
Kent Countys totale areal er 487 km² hvorav 46 km² er vann. I 2010 hadde fylket 166 158 innbyggere og i 2014 var det 165 128. Administrasjonssenteret ligger i byen East Greenwich.
William Cecil Slingsby
Etter 1876
I 1898 dro Slingsby til Tromsø og klatret i fjellene rundt byen. I 1899 var han igjen i Nordfjord, på Jostedalsbreen, og i Skagastølstindene. I 1900 var han igjen på Storen, denne gang i følge med Therese Bertheau, George Baker og Elias Hogrenning. De begynte den 18. juli med klatring og brepass på Jostedalsbreen. Den 24. juli kom de til Turtagrø for en ny bestigning av Storen og fikk selskap av Howard Priestman. Været holdt dem tilbake, men morgenen den 28. juli kunne de starte. Verten på Turtagrø, Ola Berge, ble også med på ekspedisjonen. Etter Slingsbys ønske fulgte de Heftyes rute til toppen.
I 1903 og 1904 var det igjen Nord-Norge som var i fokus. I 1906 var han i Kristiansund, og i 1908 var han tilbake i Hurrungene. I 1912 tok han Hurtigruten til Bodø, men fikk også med seg sin siste førstebestigning, av Osatinden. I 1921 var Slingsby to turer til Norge. På den andre, som ble siste gang han var i Norge, ble han ledsaget av sin datter, Eleanor. I Oslo fikk Slingsby audiens hos kong Haakon.
I engelske klatrekretser gikk Slingsby i bresjen for Norge som klatrearena, som motvekt mot det britiske klatremiljøets ensidige fokusering på Alpene. Han gikk også sterkt inn for klatring i Storbritannia, og han medvirket til dannelsen av flere lokale klatreklubber.
Publikasjoner
Norway, the Northern Playground, Edinburgh 1904
Artikler i Årbok for Den Norske Turistforening: «An English Lady in Jotunheimen»", 1875; «Ascent of Stølsnostind», 1877; «Stray Jottings on Jotunheimen in 1874», 1878; «Round the Hurrungtinder in Winter», 1880; «Chips from the ice-axe in Norway 1881», 1881; «Extracts from my Note-book of 1881», 1883; «Første bestigning av Vengetind», (oversatt) 1883; «Gleanings from Nordfjord», 1884; «Jostedalsbræen, Jotunheimen, Søndmøre», 1889, «The Jostedalsbræ revisited», 1890; «Down to the valley again», 1893; «Unknown corners of the Jostedalsbræ», 1895; «Skaga Gjel», 1895; «New Climbs in Norway in 1900», 1900; «New and old routes up Kviteggen», 1901; «Fjeld og fjeldvandrere», (oversatt) 1902; «Store Skagastølstind», brev 1921; «Vetti to Turtagrø via Gravdal and the Gravdal's skar», 1910; «Camping in Lofoten», 1925.
Artikler i Climber's Club Journal: «Climbing within the Arctic Circle», 1915.
Artikler i Norwegian Club Yearbook: «Bort ved Lyngen», 1899; «Camping and Climbing in Southern Lofoten», 1904; «New Climbs in an Old Land», 1907; «Back in Norway again», 1922.
Liste over kirker i Vestland
Liste over kirker i Vestland lister kirkebygg i Den norske kirke og andre kristne kirkebygg i Vestland fylke. Kirkene er i Bjørgvin bispedømme.
Hovstunnilin
Hovstunnilin (Hovstunnelen) er en veitunnel mellom Øravík og Hov på den sørligste av Færøyene, Suðuroy. Tunnelen har to kjørefiler og ble innviet 20. oktober 2007. Tunnelen avløste dermed den gamle fjellveien Hovsegg som ble tatt i bruk i 1950-årene. Før tunnelen ble tatt i bruk har ofte vært problematisk i særlig storm, tåke og snøvær å kjøre over den smale fjellveien, hvor man ofte var nødt til å svinge til side på møteplasser for motgående trafikk. Hovstunnilin kostet rundt 150 millioner danske kroner, og ble utført av det islandske selskapet Ístak. Selve arbeidet startet i Tjaldavík ved Øravík den 23. januar 2009, og i Hovsmegin ved Hov den 24. juli 2006. Tunnelen er 2 435 meter lang, 10 meter bred, og det er 1,5 meter mellom kjørefeltene og tunnelveggen på begge sider. Det er møteplasser (for nødstilfeller), nødtelefoner og lys i tunnelen.
Kalkulasjonsrente
Kalkulasjonsrenten eller rentekravet er den renten eller avkastningen man krever å få av en investering. Når en bedrift vurderer å foreta investeringer er kravet at investeringen skal være lønnsom, det vil si at bedriften, når investeringsperioden er over, får pengene tilbake med renter.
Brukes ofte til beregning av Netto Nåverdi.
Mandespråk
Mandespråk er en gruppe på cirka 70 språk som snakkes i Vest-Afrika og utgjør en gren av språkfamilien niger-kongospråk. Blant mandespråkene finnes mandinka, soninke, bambara, dyula, kagoro, bozo, mendé, yacouba, vai og ligbi. Mandespråk blir snakket av omtrent 20 millioner i Gambia, Guinea, Guinea-Bissau, Elfenbenskysten, Senegal, Ghana, Togo, Benin, Burkina Faso, Mauritania, Niger, Sierra Leone, Nigeria og Mali.
Språkgruppen ble først beskrevet i 1854 av S. W. Koelle i sin Polyglotta Africana. Han nevnte her 13 språk. I 1901 gjorde Maurice Delafosse en atskillelse mellom to grupper i sin Essai de manuel pratique de la langue mandé ou mandingue. Han skriver i den om en nordlige gruppe ved navn mandé-tan og en sydlig gruppe ved navnet mandé-fu. I 1924 hevdet L. Tauxier at denne distinksjonen ikke var velbegrunnet og at det fantes minst en tredje undergruppe, som han kallte mandé-bu. Denne oppfatningen ble støttet av A. Prost i 1950. I 1958 publiserte William E. Welmers en artikkel titulert «The Mande Languages», der han delte inn mandespråkene i tre undergrupper – nordvest, syd og øst, basert på leksikonstatistikk. Joseph Greenberg støttet denne inndelingen i sin The Languages of Africa (1963). Long (1971) og G. Galtier (1980) støtter også inndelingen i tre grupper, men med betydelige forskjeller.
Nå deler flertallet av språkforskerne mandespråkene inn i en vestlig og en østlig gren, hvorav den vestlige er større og omfatter 54 språk. Flere av de vestlige språkene har mer enn en million talere, blant dem bambara, malinke, maninka, mende, dyula, soninke og susu. Av disse har bambara og dyula rundt 4 millioner talere. Dyula er et lingua franca innenfor handelen i nordre Elfenbenskysten og vestre delen av Burkina Faso. Den østlige gruppen omfatter 20 språk. Et av de største er dan, med rundt en million talere.
Kvinnemuseet
Kvinnemuseet er et museum i Kongsvinger om kvinners rolle i samfunnet opp gjennom historien. Kvinnemuseet holder til i en villa i sveitserstil fra 1857 som bærer navnet Rolighed og som ligger i den gamle bydelen Øvrebyen, rett under Kongsvinger festning. Huset har hatt flere liv, men var blant annet forfatterinne og bohem Dagny Juels barndomshjem. En av de faste utstillingene handler om nettopp Dagny Juel og hennes dramatiske livsløp.
Historikk
Kvinnemuseet har sitt opphav i Kongsvinger Museum, som i 1989 kjøpte opp Rolighed for å unngå at det ble revet. Museet bestemte seg for å bruke bygget til utstillinger om kvinner og etter en omfattende renovering av bygningen ble museet åpnet av dronning Sonja i 1995. Kvinnemuseet har siden da hatt som mål å dokumentere og synliggjøre kvinners liv og virke i norsk kulturhistorie fram til i dag. I 1997 fikk Kvinnemuseet nasjonal status og ble et av femten nasjonale museer som fikk det samlede offentlige driftstilskuddet fra staten. I forbindelse med denne omstruktureringen gikk Kvinnemuseet i 2004 over til å bli hovedansvarlig museum i et nasjonalt nettverk for kvinnehistorie. En av hovedmålsettingene til Kvinnemuseet er å jobbe for at kvinnehistorien får like stor plass i dokumentasjonen og formidlingen i museene som mannshistorien.
Museumsreformen innebar også at Eidskog museum, Odalstunet, Kongsvinger museum og Kvinnemuseet inngår i samme avdeling, ved navn Kvinnemuseet – Museene i Glåmdal. Senere endret det navn til Anno Kongsvingerregionen (2017). Fra 1. januar 2010 ble denne avdelingen en del av Hedmark fylkesmuseum, som i 2014 endret navn til Anno museum.
Palasthotel
Palasthotel var et hotell i DDR-kjeden Interhotel som lå i Øst-Berlins distrikt Mitte. Det ble bygget i årene 1976–1979 etter et utkast av Ferenc Kiss, og var med sine 600 rom med 1000 senger og en konferansehall med 2000 seter et av DDRs største hoteller og var et svært hyppig benyttet tilholdssted for vestlige turister/forretningsfolk. Det var stengt for østtyske gjester siden hotellet bare aksepterte vestlig valuta og ikke den lokale østtyske marken. Hotellet ble i årene 1990 til 1992 drevet av Interhotel AG. Etter dette ble det overtatt av Raddisson SAS. Hotellet ble revet i 2001. Hotellet lå i Karl-Liebknecht-Straße 5, i krysset til Spandauer Straße, rett bak Berliner Dom og nær elven Spree.
Hotellet må ikke forveksles med det Palasthotel som tidligere lå ved Tiergarten i Berlin.
Nedre Ila
Nedre Ila (2–68) er en gate og et område ved bydelen Ila i Trondheim som strekker seg fra Skansen og Østre Ila til Koefoedgeilan. Gata ble i 1885 oppkalt etter området, som ligger i nedre deler av Ila ut mot Trondheimsfjorden. Stedet var tidligere tilholdssted for kjøpmennenes bordtomter samt flere sagbruk, og er i senere tid også tilholdssted for næringslivsbedrifter.
Brilletrupial
Brilletrupial (Icterus icterus) er Venezuelas nasjonalfugl. Den er svart og gul med lange hvite streker over den svarte vingen.
Den lever i tørre skoger, llanos, tørre busklandskap og åpne savanner hvor de lever av insekter og ulike frukter.
Ungene blir noen ganger parasittert av bremser (Oestridae), som kan få fatale for de unge.
Klatrevillvin
Klatrevillvin (Parthenocissus quinquefolia) er en klatrende plante (lian) i villvin-slekten, med en hurtig, frodig vekstform. Barken er først rød og glatt, senere lysegrønn og til sist grå og furet. Knoppene er spredte, glatte og røde. Bladene er femkoblede med elliptiske småblader. Bladranden er grovt takket. Oversiden er blank og mørkegrønn, nesten læragtig, mens undersiden er lysegrønn og matt. Høstfarven er klart rød. Overfor hvert blad finnes en 5-8 grenet slyngtråd. Blomstene sitter samlet i endestillede topper. De er små og uanselige. Fruktene er ca. 6 mm store, blåsorte bær. Frøene modner nesten aldri i Skandinavia (sommeren er for kort).
Ca. fem underarter (varianter) er beskrevet.
Ikke-synlige trekk
Rotnettet består av kraftige hovedrøtter, som når langt ut og ned, og som er tett forgrenet. Planten klatrer ved hjelp av små skiver i spissen av slyngtrådene. Fruktene inneholder giftige mengder oksalsyre, Inntak kan føre til nyreskade og død.
Utbredelse
Villvinen gror i Allegheny-fjellene (Øst-USA), hvor den danner bunndekke og opptrer som lian i de blandede løvskogene.
Slaget ved Møn
Bakgrunnen
Etter slaget ved Öland i 1. juni 1676 hadde den danske-nederlandske flåten tatt herredømme over Østersjøen og kunne dermed bidra til landskrigen i det sørsvenske landskapet med strandhugg og landgangsstyrker slik som under slaget om Ystad. Et godt eksempel var erobringen av byen Karlshamn på Blekinge i 4. oktober 1676 da man hadde tvunget 400 svensker til å oppgi deres festning i byen. Dette og andre eksempler vist at herredømmet over sjøen var viktig for videre krigsinnsats slik at den svenske kongen måtte igjen satse på å bygge opp sjømakten.
Karl XI av Sverige var kommet i mangel på forsyninger i Skåne, dessuten var de svenske styrkene innesluttet i Stettin og Stralsund i nordlige Tyskland. De fleste problemene ville derfor være løst om man kunne vinne herredømmet over Østersjøen og dette fikk ham til å foreta en skjebnevanger avgjørelse. For å kunne konsentrere en så stor militærstyrke som mulig ble løset ved å kalle inn Göteborg-eskadren. Men ved å ha en sterk eskadre på plass i Göteborg holdt de ikke bare forbindelsen med utenlandet, det vil si Frankrike intakt, men også trekke til seg anselige styrker fra Danmark-Norge. Uten denne styrken ville kontrollen over Kattegat og Skagerrak bli helt overlatt til danskene. Dessuten kunne man ha flere krigsskip enn før på Østersjøen og på sikte gjør Niels Juels oppgave lettere.
Kommandantene
Cornelis Tromp som hadde ved forsommeren 1676 blitt generaladmiral av den danske-norske flåten, blir sendt hjemover fra København i februar 1677 for å skaffe en ny hjelpeflåte fra Nederland. I hans plass tar admiral Niels Juel kontroll og deretter fikk dominerer flåten i månedene framover.
I mellomtiden hadde svenskene vanskeligheter med å finne en ny riksadmiral etter nederlaget under slaget ved Öland der Lorentz Creutz omkommet. Til slutt blir feltmarskalk Henrik Horn valgt tross hans protester. Horn var selvsagt ikke i samme klasse som Juel eller Tromp som en landkriger uten sjømannskap. En ledelsesskifte fra todelte kommando med hver leder for sitt felt til ensidig kommando som forbinder kamperfaring og sjømannskap var allerede startet i Danmark-Norge. Horn hadde å sende ut ordre til admiral Erik Sjöblad om å seilt ut med eskadren i mai 1677.
Wu Sangui
Wu Sangui (kinesisk: 吳三桂; pinyin: Wú Sānguì; Wade-Giles: Wu San-kuei; født 8. juni 1612 i Gaoyou i provinsen Jiangsu i Kina, død 2. oktober 1678) var den kinesiske Ming-generalen som åpnet Den store kinesiske murs porter ved Shanhai-passet og slapp de invaderende mandsjustyrker inn i Kina.
Slaget ved Møn
Sjøtoget
Den 20. mai 1677 avseilte den svenske eskadren på elleve fartøyer hvorav tre linjeskip og fem kompagniskip som ment væpnede fraktfartøyer, ikke spesialiserte krigsskip i fregattstørrelse og flere småfartøyer hvorav et brannskip fra Göteborg. Planen var å ta seg gjennom Storebælt og Langelands Bælt inn i Østersjøen i håp om å overrumpler danskene fra å sende flåtestyrker mot eskadren. En tilfeldighet vil at denne slå feil fordi Niels Juel hadde lettet fra København den 23. mai for å sikre overførelsen av 4 000 tyske soldater fra Münster til Landskrona.
Ved 28. mai lå den danske eskadren på elleve krigsskip hvorav 9 linjeskip og 2 fregatt ved Gedser på sørodden av Falster underveis til Holsten der de tyske troppene venter og der fikk Niels Juel lært at svenske skiper var observert på Storebælt bare timer før. Deretter stevnet han ut i farvannet mellom de danske øyene og den tyske østersjøskysten og venter på den svenske eskadren.
Wu Sangui
Bakgrunn
Han ar sønn av geneal Wu Xiang og fru Zu. Fremmet av faren Wu Xiang og onkelen (morbroren) Zu Dashou steg han raskt i gradene til full general (Zong Bing) ved den unge alder av 27 år.
Slaget ved Møn
Sjøtoget
Først om natt mellom 31. mai og 1. juni fikk de to flåter kontakt med hverandre mellom Femern og Warmemünde på den mecklenburgske bukten, men det var svak med vind slik at begge parter var nødt til å setter på vann deres båter. Med båter til å bukser deres skip forsøkt svenskene å kom seg forbi mens danskene kom etter.
Wu Sangui
Bakgrunn
Wu var en av de generaler som i 1640 måtte se sine styrker beseiret av Qing-styrkene under Slaget ved Songjin, men han klarte å unngå å bli tatt til fange.
Slaget ved Møn
Sjøslaget
Allerede ved aften kom de første skuddene da danskene endelige nådde fram til det siste svenske skipet, Wrangels Palais, et linjeskip som måtte gir seg kl. 22 under omringning av flere linjeskiper. Først ved daggry inn i den 1. juni frisket vinden opp så Niels Juel kunne nå kom raskere etter og ta igjen de bakeste skipene under Møn. Det var ikke mindre enn forfølgelse der man konsentrer flere skip om hver av disse som forsøkt å unnslapp.
Wu Sangui
1644 og fremover
Han åpnet i 1644 Den store kinesiske murs porter ved Shanhai-passet og slapp de invaderende mandsjustyrker inn i Kina. Men å hevde at det han dermed var ansvarlig for Ming-dynastiets fall er unøyaktig; da han åpnet portene hadde allerede Li Zichengs bondeopprørere inntatt Beijing og knust Ming-keiserdømmets sentrale institusjoner.
Slaget ved Møn
Sjøslaget
Etter Calmar Castel var erobret, måtte danskene kjører det på grunn for å unngår at dette skulle sank som resultat av svensk forsøk på å ødelegge det. Deretter satt Niels Juel på Christianus Quintus etter admiralskipet Amarant under Erik Sjöblad som etter harde kamp måtte stryke flagget. Et kompagniskip blir ødelagt av sin egne besetning for å unngår at det skulle faller i danskenes hender.
Wu Sangui
1644 og fremover
Som takk for sin innsats for mandsjuene, som med hans hjelp raskt hadde slått ned Li Zichengs opprørere, og hadde trengt tilbake restene av de mingtro styrkene, ble han gjort til føydalherre i Yunnan, en provins han selv hadde renset for ming-motstand mot det nye styre, som kalte seg Qing-dynastiet.
Slaget ved Møn
Sjøslaget
Idet kampene var over, var to linjeskip og to kompagniskip erobret, ett skip som nevnt var så skadet at det var senere oppgitt. Bare tre større skip unnslapp, et linjeskip og et kompagniskip nådde fram til Öland hvor de ved 13. juni sluttet seg til den svenske flåten under Horn. Det tredje skipet kom tilbake til Göteborg gjennom Øresund ved å føre engelsk flagg i en list.
Wu Sangui
1644 og fremover
Wu Sangui hadde ikke Qing-hoffets tillit, noe han selv var svært klar over. Man han fikk beholde en utstrakt autonomi likevel, ettersom mansjuene trengte tid til å etablere seg etter de krevende erobringsfelttogene.
Slaget ved Møn
Etterspillet
Etter å ha påført svenskene et nederlag på 5 skip og 1 500 fanger samt et ukjent antall drepte for små tap vende Niels Juel seg mot de nederlandske skipsjefer som etter hans mening hadde vist dårlig innsats. En krigsrett var nedsatt og denne fulgt til at fem blir dømt, den ene blir dømt til døden og stakk av før det var fullført.
Wu Sangui
1644 og fremover
Wu Sangui forutså at denne situasjonen ikke ville vedvare, og begynte å bygge opp egne hærstyrker i sitt føydalområde. I 1674 gjorde han opprør sammen med to andre sørkinesiske føydalriker. Det følgende år utropte han seg til keiser av Zhou med epokenavnet Zhaowu, med hovedstad i Dingtianfu (i dag Hengyang i provinsen Hunan). Etter at han noen år derpå døde av naturlige årsaker, ble restene av hans hærstyrker raskt nedkjempet.
Slaget ved Møn
Etterspillet
Tapet av Gøteborgseskadren strategisk sett var viktig fordi skip kunne hentes inn fra andre kanter slik at sikringen av Øresund blir lettere og det var skapt et pusterom i ventelse på den nederlandske hjelpeflåten under Tromp. Resultatet var at en forent og sterk dansk flåte kunne blir mobilisert for kamp ved Stevns. Dette blir viktig for utfallet av det viktige slaget ved Køge bukt i 1. juli 1677.
Wu Sangui
1644 og fremover
Da han døde i 1678 overtok hans barnebarn Wu Shifan kommandoen over hans styrker og fortsatte kampen. Restene av Wus styrker ble knust i desember 1681 og Wu Shifan begikk selvmord; Wu Sanguis svigersønn ble sendt til Beijing med Wu Shifans hode Kangxi-jkeiseren lot Wu Sanguis legeme spres i de forskjelligste deler av landet.
Daejeons undergrunnsbane
Daejeons undergrunnsbane er en undergrunnsbane i den sørkoreanske byen Daejeon. Den består av en linje på 22,6 km og 22 stasjoner. Det er planlagt tilsammen fem linjer i byen.
Første del av linje 1 åpnet 16. mars 2006 mellom Panam og Government Complex (12,4 km), mens andre del åpnet 17. april 2007, mellom Government Complex og Banseok (10,2 km). Opprinnelig var planen at første del av nettet skulle åpne til Fotball-VM 2002, men utbyggingen ble forsinket.
Clásica de San Sebastián
Clásica de San Sebastián er et sykkelritt som har vært arrangert hver sommer siden 1981 rundt San Sebastián i Baskerland i Spania. Det er tradisjonelt et ritt for klatrere.
Daejeons undergrunnsbane
Ved Daejeon stasjon er det overgangsmulighet til det koreanske jernbanenettet.
Clásica de San Sebastián
Clásica de San Sebastián er berømt for dets spektakulære utsikt over kystlinja, og det kuperte terrenget som oppmuntrer til aggressiv kjøring. Den nåværende løypa er rundt 227 kilometer og inkluderer den tøffe, og vanligvis avgjørende Alto de Jaizkibel-stigningen etter rundt 200 kilometer. Frem til 2004 var det syvende runde i Verdenscupen, men nå er det del av UCI WorldTour.
Daejeons undergrunnsbane
Banen opereres mellom 05:30 og 24:00, med fem minutters intervall i rushtiden og 8 til 10 minutter ellers i døgnet. Prisene starter på 800 won for de første 10 km, deretter 100 won i tillegg.
Utvidelser
Arbeidene med linje 2 skulle ta til i 2008, men er utsatt fordi den planlagte finansieringen er brukt på andre prosjekter.
Det har vært planlagt at linje 2 skulle bygges som en Maglevbane, lik den tyske M-Bahn eller japanske HSST.
Linje to er planlagt å være 30,5 km lang og vil være en ringbane med tre overgangsmuligheter til linje 1. Linje 3 vil være 24 km lang og gå nord-sør parallell med jernbanen, mens linje 4 vil være 9,7 km lang og vil gå nord-sør lenger vest, mens linje 5 er planlagt å være 15,6 km lang og kryse byens sentrum fra øst til vest. Samlet er det planlagt et undergrunnsbanenett på 102 km.
Den internasjonale matematikkolympiaden
Den internasjonale matematikkolympiaden (IMO) er en årlig matematikkonkurranse for skoleelever (under 20 år og fortsatt elev på videregående skole) fra over hundre land over hele verden.
Hvert land sender opp til seks deltagere, samt to ledere som oversetter og deltar under bedømmelsen av oppgavene. Konkurransen går over to dager, hver dag får deltagerne et sett med tre oppgaver som må løses i løpet av 4,5 timer. Oppgavene spenner over flere kategorier, vanligvis geometri, tallteori, algebra og kombinatorikk. Oppgavene har ofte enkle løsninger, og krever ikke mer enn enkel universitetsmatematikk å forstå, men det kan være svært vanskelig å finne disse løsningene.
IMO er den eldste av fagolympiadene, og er blitt arrangert siden 1959, Norge har deltatt siden 1984. Som lag ligger Norges resultat vanligvis midt på treet, som for de andre nordiske landene. Norge har ved to anledninger plassert seg blant den øvre tredjedel: i 2019 (34. plass blant 112 deltagernasjoner) og i 1990 (18. plass blant 54 deltagernasjoner).
Inntil 1/12 av deltagerne mottar gullmedalje, inntil 2/12 mottar sølv og inntil 3/12 mottar bronse. Norske deltagere har mottatt medaljer i alle valører; tre ganger har det blitt gull:
I forbindelse med konkurransen er det vanlig at det arrangeres sightseeing og andre sosiale aktiviteter.
I 2022 vil IMO bli avholdt i Oslo.
Bugandakongenes graver
Bugandakongenes graver (også kalt Kasubi Tombs) er et verdensarvområde i Kampala i Uganda. Buganda er et av landets tradisjonelle kongedømmer bestående av 52 klaner av Baganda-folket.
Gravminnet ble bygget som bolig for kong Mutesa I i 1882, på tomten etter et palass fra 1820. Det ble omgjort til et gravsted ved kongens død i 1884. Det ligger i et 30 hektar stort landbruksområde som dyrkes med tradisjonelle metoder. I sentrum av området ligger gravminnet på et høydedrag. Kasubi Hill ligger 5 km fra sentrum av Kampala by.
Hovedbygningen Muzibu Azaala Mpanga, som nå rommer gravene til fire Kabaka (konger), er bygget i en arkitektonisk tradisjon som strekker seg tilbake til 1200-tallet; bygget med leire, tre og med stråtekket tak. Hovedbygningen er det største, eldste og beste eksempelet på Bagandafolkets tradisjonelle byggekunst. Huset har en ytre diameter på 31 m, og en indre høyde på 7,5 m. Stråtaket går ned til bakken på alle sider. Hovedbygningen er omgitt av et dobbelt gjerde og 10 andre bygninger.
Gravminnet er en sentral og viktig helligdom for Bagandafolket, med sin historiske betydning og rolle i folkets åndetro/forfedrekult. Flere seremonier finner sted her, blant annet nymåneseremonien og konsultasjoner med åndene. Mange av seremoniene foregår imidlertid inne i huset, usynlig for besøkende.
I begrunnelsen for gravminnets verdensarv-status pekes det også på Mutesa Is sentrale rolle i kongerikets historie.
16. mars 2010 ble Bugandakongenes graver ødelagt av brann.
Against Me!
Historie
Laura Jane Grace startet bandet da hun var 17 år gammel. Hun sang og spilte akustisk gitar og noen ganger hadde hun også med bass og trommer. I denne perioden ga hun ut en demokassett som offisielt heter «Aganst Me!», men som nok er mer kjent som «Tom's First Demo», ettersom Tom Gabel er Graces fødselsnavn, og navnet hun brukte på den tiden. Selv om kopier av denne kassetten er ekstremt sjeldne har fremveksten av fildelingsprogram gjort at musikken også er gjort tilgjengelig for nye tilhengere. Året etter kom det ut nok en demokassett, denne gangen på Misanthrope Records kalt «Vivida Vis!».
Etter at bandet signerte en større platekontrakt med Sire Records følte mange tilhengere at bandet hadde forrådt sine anarkistiske røtter, mens andre fortsatt hadde tiltro til bandet. I en uttalelse viste Against Me! til at en av hovedgrunnene til å signere med selskapet var at det ga dem muligheten til å jobbe med Butch Vig, produsenten bak Nirvanas kjente album Nevermind.
20. serierunde i Premier League 2008/09
20. serierunde i Premier League 2008/09 begynte søndag 28. desember 13:00 med Newcastle mot Liverpool. 15:00 ble det spilt seks kamper før dagen ble avslutta 17:15 med Blackburns hjemmekamp mot Manchester City. Mandag 29. desember 21:00 spilte Manchester United – Middlesbrough, og runden ble avslutta 30. desember 21:00 med Hull – Aston Villa.
293 Brasilia
293 Brasilia er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Brasilia. Den ble oppdaga den 20. mai 1890 av Auguste Charlois fra Observatoire de Nice i Nice. Det er oppkalt etter Brasil.
Inter Zaprešić
Inter Zaprešić war en kroatisk fotballklubb fra byen Zaprešić nordvest for Zagreb. Eduardo da Silva er kanskje klubbens største profil. Det er en liten klubb som på det høyeste spilte i 2.divisjon i Kroatia, stadion har en kapasitet på 10 tusen tilskuere. Største tap var 0-9 Over Hajduk Split. Inter Zaprešić viktigste sier var Kvartfinalen i cupen da de slo daværende regjerende mestre FC Trogir Tatran.
Skar
Skar kan vise til:
Tacuarembó (departement)
Tacuarembó (spansk: Departamento de Tacuarembó) er et departement nord i Uruguay. Nabodepartementer er Cerro Largo, Durazno, Paysandú, Río Negro, Rivera og Salto. Departementet hadde 90 053 innbyggere ved folketellingen i 2011 og dekker et areal på 15 438 km². Departementet ble opprettet i 1837 av Manuel Oribe. Hovedstaden heter Tacuarembó.
Langs grensen til Durazno i sør er elven Río Negro demmet opp ved Gabriel Terra-demningen, litt ovenfor byen Centenario. Her gir Dr. Gabriel Terra vannkraftverk elektrisk kraft til den lokale regionen. Det oppdemmede vannreservoaret er landets største innsjø.
Naturgeografi
Tacuarembó ligger nord i Uruguay. Departementet grenser til Durazno og Cerro Largo departementene i sør, mot Salto-departementet i nord og nordvest, mot Rivera-departementet i øst, og mot Paysandú og Río Negro departementene i vest. Tacuarembó har åser og fjeller. Det viktigste fjellet er Cerro Batoví, Tacuarembós symbol.
Kommuner
Tacuarembó har to kommuner (municipios): Paso de los Toros og San Gregorio de Polanco.
Eulogio Despujol y Dusay
Eulogio Depujol y Dusay (født 11. mars 1834 i Barcelona, død 18. oktober 1907 i Riba-roja de Túria) var en offiser i de spanske væpnede styrker som i mange år tjenestegjorde i koloniene.
Han var generalguvernør på Puerto Rico fra 1878 til 1881, og generalguvernør på Filippinene fra 1891 til 1893. I 1896 ble han gjort til senator på livstid i Spania.
Jimmy Smits
Jimmy Smits (født 9. juli 1955 i Brooklyn i New York) er en amerikansk skuespiller.
Smits er kjent for sine roller på 1980-tallet: i det juridiske dramaet LA Law som Richard Dysarts samarbeidspartner Victor Sifuentes, som også var firmaets advokat (en rolle han spilte fra 1986 til 1991), og som Dennis Franzs andre partner, Bobby Simone, i NYPD Blue (en rolle han spilte 1994 til 1998), en politimann som var enkemann, så vel som hans rolle i The West Wing som kongressmann og presidentkandidat Matt Santos, der han medspilte med Alan Alda, Bradley Whitford og Martin Sheen. Han spilte en stor rolle i den tredje sesongen av Dexter.
Katterat stasjon
Katterat stasjon (nordsamisk: Gátterak) på Ofotbanen ligger sørvest for fjellet Katterat, 373.5 moh. Stasjonen het Hundalen fra den ble åpnet i 1902 og fram til 1951. Stasjonen ligger mellom Kap Horn-tunnelen og Sørdalstunnelen, 27 km fra Narvik stasjon. Stasjonsbygningen ble bygd i 1921.
Miluo kullkraftverk
Miluo kullkraftverk er et kullkraftverk under bygging i Miluo fylke i prefekturet Yueyang, langt nord i provinsen Hunan i det sørlig-sentrale Kina.
Katterat stasjon
Under unionsoppløsningen lå norske styrker detasjert her, og stillinger og ruiner etter brakkene er fortsatt synlige. Under krigen bygde tyskerne artilleristillinger mot Rombaksbotn her. De to stiene fra stasjonsområdet ned til bebyggelsen fikk henholdsvis navnene Norskebakken og Tyskerbakken.