cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georg Friedrich Händel
Oratorier
Allerede i sin tid som komponist av italienske operaer utviklet Händel en ny kunstform: det engelske oratorium. Fram til denne tid var oratoriet ukjent i England. På kontinentet ble de skrevet etter opera seriaens stivnede skjema med sin forslitte rekke av resitativer som drev handlingen framover og da-capo-arier hvor følelsene ble utspilt; ensembler og kor forekom nesten ikke. Händel skapte en ny musikkform i stort format ved å ta elementer fra de engelske plays, masques og anthems, fra de klassiske franske dramaer, fra de tyske kirkekantatene, og fra de karakteristiske musikkformene i den italienske operaen: resitativet, arien, ouverturen og inndelingen i tre akter. Dermed hadde et musikalsk drama uavhengig av scenen oppstått. Teateret danner fremdeles den ytre rammen, men den sceniske handlingen, kostymene, maskene og lignende er utelatt. Dette gir mulighet for brå skifter i scene og følelser. Handlingsforløpet skjer nå utelukkende i tilhørernes fantasi, dermed intensiveres det ideelle og følelsesmessige innholdet i verket. Koret er ikke bare integrert, men blir i vesentlig grad et element i og en bærer av handlingen. Oratoriet får dermed en episk-lyrisk karakter uten å miste det dramatiske aspektet.
Orkestermusikk
En viktig del av Händels orkestermusikk ble skrevet som overtyrer, mellomakt-, pantomime- og ballettmusikk i operaene og oratoriene. Til de uavhengige konsertene hører de seks såkalt «obokonsertene» op. 3 som ble publisert i 1734, men skrevet vesentlig mye tidligere for ulike anledninger, såvel som de tolv Concerti grossi op. 6 fra 1739. Händels Concerti grossi op. 6 er orkesterverk med vekselspill mellom et fullt strykeorkester (ripieno) og en gruppe strykersolister (concertino). I sine konserter knytter Händel den italienske tradisjonen med de nye symfoniske utviklingene på 1700-tallet. Händel føyde i ettertid obopartier til noen av konsertene.
Händels orgelkonserter er hans egen oppfinnelse og ved siden av Bachs cembalokonserter representerer de starten på utviklingen av musikkformen konsert for klaviaturinstrument og orkester. Vanligvis spilte Händel selv sine orgelkonserter på et orgelpositiv i pausene i de store oratorie-oppføringene. Den trykte utgaven fra 1738 oppga også cembalo og harpe (op. 4, nr. 6)  som mulige soloinstrumenter. I motsetning til de seks konsertene op. 4 (1738) utmerket de to fra «Second Series» (1740, den første under tilnavnet «The Cuckoo and the Nightingale») og de seks posthumt publiserte konsertene op. 7 ved at de på mange steder og over hele satser var markert med «ad libitum», det vil si at Händel improviserte partiene under oppføringene. For konsert op. 7 nr. 1, med en mektig ostinato-sats, foreskrev Händel et orgel med pedaler og to manualer («Organo a. 2 Clav. e Pedale»). Årene 1747 og 1748 skrev Händel tre Concerti a due cori hvor han i praksis delte orkesteret i tre: To blåser«kor» (hver med 2 oboer, 1 fagott, 2 horn) og et strykerkor med continuo. Disse konsertene er for en stor del ikke frittstående komposisjoner, men arrangementer av kor fra oratoriene Esther, Belshazzar, Semele og Messiah beregnet på å oppføres under åpen himmel.
Friluftsmusikk var også den tredelte Water Music-suiten skrevet for oppføring i båt på Themsen, såvel som Music for the Royal Fireworks fra 1749. Den siste ble skrevet på oppdrag av Georg II i anledning freden i Aachen som ble sluttet 7. oktober 1748. Uroppførelsen skjedde 27. april 1749 i Londons Green Park. På forhånd kom det til motsetninger mellom kongen og Händel om orkestreringen av stykket. Kongen ville utelukkende vite av «militærinstrumenter» som oboer, fagotter, horn, trompeter og pauker. Händel ville derimot ha med strykeinstrumenter også. Hvem som tilslutt fikk viljen sin vet man ikke sikkert, for Händel utstyrte opprinnelig partituret med «militærinstrumenter», men noterte senere at strykere skulle doble obo- og fagottstemmene. Den offentlige prøven med 100 musikere foran 12 000 tilhørere ble en stor suksess, men den offisielle feiringen 27. april i Green Park endte i en katastrofe. På grunn av teknisk svikt i fyrverkeriet tok bygg og dekorasjoner som var reist i anledningen fyr og brant ned. Tre personer døde, blant annet en trompetist. Bare Händels musikk skal ha reddet dagen.
Kammermusikk
De seks triosonatene op. 2, for to fioliner og basso continuo ble først publisert av Roger i Amsterdam rundt 1722. Gjennomgående følger de den firesatsige italienske kirkesonateformen. De syv triosonatene op. 5, for to fioliner og basso continuo som ble publisert i London 1739 består av fra fem til syv satser, blant annet dansesatser som passacaille, sarabande, gavotte etc., slik at de nærmest er som suiter å regne. Ytterligere tre triosonater er overlevert i håndskrift. Også de 15 solosonaten op. 1, også utgitt første gang rundt 1722 av Roger, følger kirkesonateformen. De deler seg i tre sonater for traversa og basso continuo, fire sonater for flauto og basso continuo, to sonater for obo og basso continuo og seks sonater for fiolin og basso continuo. I den Hallensiske Händelutgaven er det også seks triosonater for to oboer og basso continuo, men det er usikkert om det er Händel som har skrevet disse sonatene.
Händels verk for cembalo ble stort sett skapt som lære- eller leilighetsverk. De åtte Suites de Pièces pour le Clavecin (HWV 426–433, 1720) regnes som de viktigste ved siden av en annen suitesamling (HWV 434–438, 1730) og seks fuger (HWV 605–610, 1735). Den andre suitesamlingen inneholder to bemerkelsesverdige chaconner (HWV 435 og HWV 442), variasjonsverk over et åttetakters ostinat-generalbasstema. Denne basso ostinatoen, som består av åtte fundamentale noter, anvendte også Bach til sine «Goldbergvariasjoner» såvel som for Canon triplex a. 6 Voc. som han holder i hånden på det kjente portrettet av Elias Gottlieb Haußmann.
I skriftet Der vollkommene Kapellmeister som Johann Mattheson ga ut i 1739 trykte han knapt 1 1/4 takter (takt 3–4) fra den fjerde satsen – sluttfugen – av Händels klaversuite nr. 2 i F-dur (fra Suites de Pièces fra 1720). Ved siden av notesitatet rettet Mattheson, som sikkert hadde dypere innsikt i Händels komposisjonsmåte, følgende spørsmål til sine lesere: «Hvem kunne vel tenke seg at i disse få notene gjemmer det seg – som om det var en kort, tykk gulltråd – en tråd som kan trekkes ut så den blir hundre ganger så lang» Med gulltråd mente Mattheson Händels fugetema med sitt mottema.
På Händels tid ble også vokal- og instrumentalstykker regnet som kammermusikk. Han skrev tallrike verdslige kantater: 72 kantater for solostemme og generalbass som består av en rekke arier og resitativer etter modell av Alessandro Scarlatti. I tillegg kommer «Cantaten con strumenti», også med selvstendige instrumentalstemmer. Til disse hører den lille spanske kantaten Cantata Spagnuola a voce sola e Chitarra som Händel noterte i gammel stil. De fleste av de verdslige kantatene stammer fra tiden i Roma da Händel møttes sammen med Scarlatti, Corelli og Pasquini i Accademia degli Arcadi.
Duetti e Terzetti for sangstemme og basso continuo skrev Händel i Italia eller Hannover, og mellom 1741 og 1745 i London. Händel utvidet også sine oratorier for firstemmige kor med diverse duetter og tersetter.
Ettermæle
I England ble Händel en klassiker allerede i sin levetid: det ble reist en statue i full størrelse over ham i fornøyelsesparken Vauxhall Gardens i 1738, og 15. juli 1762 ble Händels gravmonument avduket. Mainwarings Memoirs of the Life of the Late George Frederic Handel regnes som den første biografi over en musiker som kom ut i bokform. I motsetning til mange av tidens komponister, eksempelvis Johann Sebastian Bach og Georg Philipp Telemann i Tyskland, gikk ikke Händel i glemmeboken i England etter sin død, overveiende på grunn av oratoriene.
Messiah-begeistringen nådde snart også Tyskland, og i 1772 ble oratoriet oppført i Hamburg med Michael Arne som dirigent, tre år senere av Carl Philipp Emanuel Bach, J. S. Bachs nest eldste sønn. Senere ble teksten oversatt og sunget på tysk.
Wolfgang Amadeus Mozart utvidet og forandret orkestreringen av flere av Händels oratorier for å tilpasse dem tidens smak. Dessuten brukte Mozart temaer og kontrapunktikk fra Händels Funeral Anthem og oratoriet Joseph and his Brethren i sitt ufullendte Rekviem fra 1791.
Haydn ble dypt berørt da han hørte Händels oratorier under sine opphold i London: «[Det var] som om han var blitt satt tilbake til begynnelsen av studietiden og ikke hadde lært noe fram til da». Med seg fra London hadde han en libretto til oratoriet the Creation som opprinnelig kan ha vært forfattet for Händel og fikk baron van Swieten til oversette den til tysk. Haydns musikk til Die Schöpfung («Skapelsen») viser en tydelig påvirkning fra Händel både i struktur og i korfugene.
Også Beethoven lot seg inspirere av Händel, og skrev Variationen für Cello und Klavier (1796) over «See the conqu’ring hero comes» fra Judas Maccabaeus, samt overtyren Die Weihe des Hauses hvor den store sentrale fugen bevisst er holdt i Händels stil. For Beethoven var Händel «den største blant oss alle... den største komponisten som noen gang har levd. Jeg ville blottet mitt hode og knele ved hans grav.» Beethoven la framfor alt vekt på enkelheten og publikumsappellen i Händels musikk da ha sa «Gå til ham og lær hvordan store virkninger kan oppnås med enkle virkemidler.»
I 1770-årene kom Messiah til USA hvor man i samsvar med den engelske tradisjonen overveiende oppførte stykket på arrangementer til inntekt for veldedige formål. Tradisjonen med å oppføre oratoriet i adventstiden oppsto på begynnelsen av 1800-tallet.
Fra og med 1842 utga den engelske musikkforleggeren Vincent Novello ut et lite utvalg oratorier i en rimelig klaverutgave og gjorde dermed musikken tilgjengelig for lokale korforeninger utenfor byene.
I årene fra 1859 til 1926 ble det hvert tredje år arrangert store Händelfestspill i Crystal Palace i London. På sitt største medvirket det ca. 4 000 korsangere og rundt 500 orkestermusikere og ble en demonstrasjon av britenes nasjonalfølelse.
Felix Mendelssohn Bartholdy trakk Johann Sebastian Bach frem fra glemselen med gjenoppføringen av «Matteuspasjonen» i 1829. Mendelssohn sørget også for at Händels oratorier ble oppført i Tyskland, og han tilpasset egenhendig noen av Händels oratorier til praktisk bruk. Georg Gottfried Gervinus oversatt samtlige av oratoriertekstene til tysk og gjorde at det ble mulig å innlemme dem i tyske korforeningers standardrepertoar. Johannes Brahms skrev for den første komplette tyske Händel-utgaven klaverstemmer til Duetti e Terzetti, for de mange som ikke lengre behersket generalbassnotasjon og -spill.
Idag blir Händels musikk spilt ved de tyske festspillene i Göttingen, Halle og Karlsruhe.
Utgivelser
Händel foretok så mange endringer, utvidelser og arrangementer at det er flere versjoner å velge mellom av nesten hvert eneste verk han skrev. Den hallensiske Händel-utgaven har satt som mål å rekonstruere alle versjonene. For kammermusikken er problemet at Händel autoriserte flere utgivelser og at forleggerne iblant tok med forfalskninger.
Det første forsøket på en komplett Händel-utgave sto Samuel Arnold i London for mellom 1787 og 1797. Han fikk etterhvert problemer med finansieringen og måtte avbryte prosjektet slik at nesten alle operaene og en stor del av den vokale kammermusikken mangler.
Friedrich Chrysanders samlede Händel-verk i 94 bind regnes som en pionerbedrift idet Chrysander baserte seg på Händels dirigentpartiturer og dels på autografer.
Parlamentsvalget i Estland 2015
Parlamentsvalget i Estland 2015 ble avholdt over hele Estland den 1. mars 2015, og valgte 101 representanter til Riigikogu for perioden 2015–2019. Representantene ble valgt ved forholdstallsvalg i 12 valgkretser. Partiene må over en nasjonal sperregrense på 5 % av stemmene for å bli representert. 33 % av de stemmeberettigede benyttet muligheten til å forhåndsstemme mellom 19. og 25. februar. Det var en samlet valgdeltagelse på 64,2 %.
Fotnoter
<references group='lower-alpha'/>
Modell 1853 Enfield
Konstruksjon
Modell 1853 erstattet en serie med våpen i den engelske hæren. Da Enfield-riflen ble introdusert, var både glattborde perkusjonsmusketter (Modell 1839 Muskett, i praksis en Brown Bess bygget om til perkusjonslås og Modell 1842 Musket) og tidlige rifler som Modell 1851 Minié-rifle i bruk. Enfieldriflen var ment som en nytt standardvåpen for å erstatte dem alle og gjøre forsyninger enklere. Etter innføringen av 1851 Minié-riflen hadde man kommet til at mengden bly i et sylindrisk Minié-prosjektil med samme kaliber som de gamle runde muskettkulene var større enn nødvendig og gjorde våpen og ammunisjon unødvendig tunge. Enfield-riflen fikk derfor mindre kaliber enn sine forgjengere (alle de nevnte våpnene hadde kalber rundt .75, ca. 19 mm), mens 1853 Enfield hadde kaliber .577 (15 mm).
Ammunisjon
Patronen til Enfield-riflen ble den utløsende årsaken til det indiske opprøret i 1857. De indiske soldatene i britisk tjeneste fryktet at patronen var satt inn med fett fra gris og ku, noe som ville være tabu for henholdsvis muslimer og hinduer. Bare noen få indiske avdelinger hadde på dette tidspunktet mottatt den nye Enfield-riflen, og delvis takket være den overlegne rekkevidden og treffsikkerheten til britiske styrker utstyrt med det nye våpenet ble opprøret slått ned.
Produksjon
Det ble produsert omkring en og en halv million Enfield-rifler fra 1853 til 1867, da modellen ble erstattet av Snider-Enfield, en «midlertidig» modell der Enfield-riflen var bygget om til baklader. Fortsatt er Modell 1853 Enfield etterspurt blant svartkruttentusiaster og reenactere, og det produseres stadig nye rifler av forskjellige selskaper.
Normal (metrologi)
Normal eller målenormal betegner en gjenstand, måleredskap, referansemateriale eller målesystem som brukes for å definere, realisere, oppbevare eller reprodusere en måleenhet eller en eller flere nøyaktige verdier av en målestørrelse.
Følgende begreper er i bruk:
Ragnar Bjerkreim
Ragnar Bjerkreim (født 19. april 1958 i Bjerkreim ) er en norsk komponist med film- og tv-musikk som spesialitet. Bjerkreim har hovedfag i musikkvitenskap fra Universitetet i Oslo. Hovedfagsoppgaven het «Filmmusikkens funksjon». I tillegg har Bjerkreim eksamen i teologi, candidatus theologiæ fra VID vitenskapelige høgskole i Stavanger.
Filmmusikk
Bjerkreims første suksess var musikken til filmene om «Kamilla og tyven». Han er en av våre mest produktive komponister innen film og fjernsyn. Eksempelvis har han komponert introer til programmer som Redaksjon 21, Til debatt og Utenriksmagasinet.
Bjerkreims internasjonale gjennombrudd kom med musikken til TV-serien om Thor Heyerdahl, «The Kon-Tiki Man». Serien ble vist i 50 land og musikken ble utgitt på BBC Records, en CD som høstet mange lovord. Bjerkreim har siden laget musikk til flere større TV-serier.
Missa Caritatis
Han har også komponert for konsertsalen, for det meste vokalmusikk. Hans største verk er Missa Caritatis, en kirkemusikalsk reise, inspirert av det kristne kjærlighetsbudskap. Messen forener gregoriansk sang, kor, gospel, rock, samtidsmusikk og jazz.
Til FNs 50-årsjubileum ble «Musikk til en klode» laget, en TV-produksjon hvor Bjerkreims musikk for solister og symfoniorkester ble satt sammen med bilder fra verdensorganisasjonens historie.
Utgivelser
Bjerkreim har en rekke CD-utgivelser. Mange av dem er lydspor fra film og TV-serier, som har høstet til dels svært gode kritikker. Også innspillingen av Missa Caritatis og hans kor-CD Gå heim og kyss din kvardag til tekster av poeten Helge Torvund har fått god mottakelse. I tillegg har Bjerkreim skrevet teatermusikk og barnemusikaler.
Priser
Han ble tildelt Kardemommestipendiet i 1993.
Time Machine (Joe Satriani-album)
Time Machine er et instrumentalt dobbeltalbum fra gitaristen Joe Satriani.
Albumet ble utgitt i 1993, og den første CD-en inneholder nye, u-utgitte og sjeldne spor, som spor fra den første selvutgitte EP-en The Joe Satriani EP fra 1984. Den andre CD-en inneholder konsertopptak fra turneer i 1988 og 1992.
Sporliste
Alle spor av Joe Satriani, unntatt hvor annet er nevnt.
Disk 1
Disk 2
Finn Kvalem
Finn Kvalem (født 12. april 1934 i Seljord, død 26. februar 1990) var en norsk skuespiller, instruktør og oversetter.
Hans debut var på Det norske teatret i 1955, hvor han jobbet fra 1956 til 1969. Siden var han ved Nationaltheatret fra 1969 til 1975 og igjen i 1985. Han var i Fjernsynsteatret fra 1975 til 1979 og sjef for Telemark Teater i perioden 1982 til 1984. Han huskes særlig for sin tolkning av Vidkun Quisling i Stein Ørnhøis dokudrama «Et liv – en rettssak» fra 1988. Han spilte også i flere norske filmer.
Halvar Hansen
Halvar Hansen (født 4. august 1947) er en norsk politiker (Ap). Han var ordfører i Harstad for perioden 1998–2007. Fra 1981 til 1985 var han 1. vararepresentant til Stortinget for Arbeiderpartiet i Troms.
Den nasjonale beskyttelseskrigen
Den nasjonale beskyttelseskrigen (tradisjonell kinesisk: 護國戰爭; forenklet kinesisk: 护国战争; hanyu pinyin: Hùguó Zhànzhēng) eller antimonarkistkrigen (反帝制戰爭; Fǎndìzhì Zhànzhēng) var en kinesisk borgerkrig utkjempet i 1915 og 1916. Krigen ble utkjempet for å styrte Yuan Shikai etter han hadde utropt seg selv til keiser kun tre år etter det siste kinesiske keiserdynastiet, det mandsjuiske Qing-dynastiet, hadde blitt styrtet i Xinhairevolusjonen og Republikken Kina hadde blitt opprettet. Som en reaksjon på denne utropelsen erklærte militære ledere som Tang Jiyao, Cai E og Li Liejun sin uavhengighet i Yunnan-provinsen i sørvest, hvorfra de startet militære ekspedisjoner mot Yuán. Yuáns hær led flere nederlag mot de yunnanesiske styrkene, noe som førte til at flere andre sørlige provinser også erklærte seg uavhengige. Yuán sto nå ovenfor et enormt press fra hele nasjonen, og ble tvunget til å abdisere i mars 1916, og få måneder senere døde han.
Bakgrunn
Etter at Yuan Shikai hadde fått myrdet Song Jiaoren, en av Guomindangs viktigste ledere, i 1913, startet Sun Yat-sen den andre revolusjon (二次革命; Èrcì Gémìng) mot Yuán. Revolusjonen mislyktes, og Sun ble tvunget til å flykte til Japan, mens Guomindang ble oppløst. Mellom august og desember 1915 begynte Yuáns støttespillere å rope om gjenopprettelsen av et kinesisk monarki. 12. desember kronte Yuán offisielt seg selv til keiser av Det kinesiske keiserriket.
Krigens gang
Kort tid etter kroningen erklærte de militære lederne Cai E og Tang Jiyao i Yunnan seg uavhengige 25. desember i provinshovedstaden Kunming. De organiserte den nasjonale beskyttelseshæren (護國軍; Hùgúojūn) og startet en ekspedisjon mot Yuán. Yuán sendte 80.000 soldater for å angripe Yunnan, men ble beseiret av beskyttelseshæren i Sichuan i en rekke alvorlige slag i begynnelsen av 1916. Før dette hadde Guizhou og Guangxi erklært seg uavhengige mellom februar og mars samme år. Kort tid senere erklærte også Guangdong, Shandong, Hunan, Shanxi, Jiangxi og Jiangsu seg uavhengige, og selv innad i regjeringen i hovedstaden Beijing begynte indre stridigheter å gjøre seg gjeldende. I februar 1916 beseiret Guomindang-styrker under Yang Hu og Jiang Jieshi monarkiststyrker i et mindre slag i Jiangyin i Jiangsu. Dette var Jiangs første slag. Yuán måtte gi etter for det enorme presset, og ble 22. mars tvunget til å abdisere, og 6. juni samme år døde han ydmyket av uremi. Den nasjonale beskyttelseskrigen ble erklært en suksess, og de ulike provinsene trakk tilbake sine uavhengighetserklæringer.
Etterspill
Den nasjonale beskyttelseskrigen symboliserte begynnelsen på splittelsen mellom Nord- og Sør-Kina etter opprettelsen av Republikken Kina. Yuan Shikai var en av republikkens legitime presidenter, men hans forsøk på å gjøre seg selv til keiser ble stoppet av de sørlige provinsenes militære motstand. Selv etter at Yuáns kortlivede monarki hadde blitt styrtet klarte ikke beiyangregjeringen i Beijing å opprettholde kontrollen over de militære lederne i sørprovinsene. Etter Yuáns død mistet beiyangregjeringa lederskapet over krigsherrene i provinsene, og de indre kampene mellom ulike klikker innenfor regjeringen begynte nå for alvor. I mellomtidene bygde Guomindangs leder Sun Yat-sen opp en militær regjering i Guangzhou i sør, som førte til grunnlovsbeskyttelsesbevegelsen (eller den tredje reroluvjon) mot beiyangregjeringa
Krigsherreperioden kom til å vare fram 1928, da Jiang Jieshi hadde forent Kina gjennom nordekspedisjonen og siden krigen på Sentralslettene i 1930 og en rekke andre kriger, før begynnelsen på den japanske invasjonen i 1937.
.
Inger Lise Rasmussen
Inger Lise Rasmussen (født 25. mars 1952) er konstituert generalsekretær i YS-forbundet Negotia. Rasmussen var forbundsleder i Negotia (tidligere NOFU) fra 1999-2014 og var i YS sin ledertrio 2010-2014.
Hun kommer opprinnelig fra legemiddelindustrien.
Lianyungang
Lianyungang (kinesisk: 连云港; pinyin: Liányúngǎng) er en by på prefekturnivå i provinsen Jiangsu ved Kinas kyst mot Gulehavet. Befolkningen innenfor bygrensene anslås (2004) til 700 000, men hele prefekturet har 4,65 millioner innbyggere.
Administrative enheter
Lianyungang består av tre bydistrikter og fire fylker:
Industri
Tianwan kjernekraftverk, ett av verdens største, ligger ute ved kysten 30 km øst for selve byen Lianyungang.
Jernbane
Longhaibanen, Kinas viktigste jernbanelinje i øst-vest-retning, begynner i Lianyungang.
Vei
Kinas riksvei 204 løper gjennom området. Den løper fra Yantai i Shandong sørover til Shanghai, og er innom blant annet Lianyungang, Nantong og Taicang.
Kinas riksvei 310 begynner i byprefekturet, går vestover og ender i Tianshui i provinsen Gansu. Den går innom større byer som Xuzhou, Shangqiu, Kaifeng, Zhengzhou, Luoyang og Xi'an.
Vesterålen prosti
Historikk
Prostiet ble opprettet ved kongelig resolusjon av 1. mars 1849 ved delingen av Lofoten og Vesterålen i Lofoten og Vesterålen prostier.
Color of the Sun
Color of the Sun er et musikkalbum utgitt av Ida Jenshus den 13. oktober 2008 etter hennes seier i Lyden av lørdag på NRK. Albumet lå ni uker på VG-lista i 2008 og i 2009 og endte med 14.-plass. Albumet fikk Spellemannprisen i klassen Country under Spellemannprisen 2008
Richard Schirrmann
Richard Schirrmann (født 15. mai 1874 i Grunenfeld i Krets Heiligenbeil i Østpreussen, død 14. desember 1961 i Grävenwiesbach i Taunus) var en tysk lærer og den første pådriveren for den tyske ungdomsherbergebevegelsen. Hans engasjement førte til at det første ungdomsherberget ble opprettet i Altena i Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Han er i dag æresinnbygger i blant annet Altena.
Lewis Hunt
Lewis Hunt (født 25. august 1982 i Birmingham, West Midlands, England) er en engelsk fotballspiller som spiller forsvar for Wycombe Wanderers. Han kom til klubben fra Southend United sommeren 2008 og har tidligere også spilt for Derby County.
Biografi
Lewis Hunt, som har vært en del av Derby County sitt fotballakademi, skrev under på sin første profesjonelle kontrakt med Derby i august 2000. Han spilte sin første kamp for the Rams 10. september 2002 mot Mansfield Town i den engelske ligacupen. Den 17. september 2002 fikk Hunt sin ligadebut for Derby County da klubben vant 1-0 over Crystal Palace. Totalt fikk han med seg 10 ligakamper og 2 cupkamper for klubben fra Derbyshire i 2002/03-sesongen.
Etter å ha spilt 1 kamp for Derby i første del av 2003/04-sesongen skrev Lewis Hunt under på en låneavtale med Southend United i oktober 2003. Han debuterte for the Shrimpers 1. november 2003 i en ligakamp mot Northampton Town, og han spilte 26 ligakamper for Southend i siste del av 2003/04-sesongen før han returnerte til Derby i mai 2004.
I juli 2004 skrev han under på en permanent avtale med Southend United, og da 2004/05-sesongen var over hadde Hunt fått bokført 31 ligakamper for klubben fra Essex. Den påfølgende sesongen spilte han 30 ligakamper Southend. Den 19. september 2006 scoret Hunt sitt første klubbmål i karrieren, og det skjedde i en ligacupkamp mot Brighton & Hove Albion. Hans første ligamål for Southend kom 1. januar 2007 da klubben vant 3-1 over West Bromwich Albion.
Etter 2007/08-sesongen ble han løst fra kontrakten med Southend United og 23 juli 2008 signerte han en toårskontrakt med Wycombe Wanderers.
Kilder
Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7553-1526-X
Lochteå
Lochteå (finsk: Lohtaja) er en tidligere kommune i landskapet Mellersta Österbotten i Finland. Den 1. januar 2009 ble Lochteå, Kelviå og Ullava slått sammen med Karleby kommune.
Ullava
Ullava er en tidligere kommune i det finske landskapet Mellersta Österbotten. Den 1. januar 2009 ble Kelviå, Lochteå og Ullava slått sammen med Karleby kommune.
Turn under Sommer-OL 1956
Turn under Sommer-OL 1956. Turn var med på det olympiske programmet for trettende gang under OL-1956 i Melbourne. Det ble konkurrert om 15 olympiske titler, åtte for menn og sju for kvinner. Sovjetunionen ble mestvinnende nasjon med ni gullmedaljer foran Ungarn med fire.
José Antonio Echeverría
José Antonio Echeverría Bianchi (født 16. juli 1932 i Cárdenas i provinsen Matanzas i Cuba, skutt og drept 13. mars 1957 i Havanna) studerte arkitektur, var president i Federación de Estudiantes Universitarios (FEU) ved Universitetet i Havanna, og en frontfigur ved stiftelsen av El Directorio Revolucionario i 1953.
Bakgrunn
Echeverría kom fra en middelklassefamilie i Cárdenas. Han ble innskrevet ved universitetet i Havanna for å studere arkitektur.
Politisk motstand
Etter Fulgencio Batistas statskupp 10. mars 1952 der han avsatte president Carlos Prío Socarras, oppstod en bølge av sivil ulydighet og åpen motstand. I årene 1952 og 1953 syntes motstanden mot Batista å ha særlig stor grobunn ved Universitetet i Havanna, Universitetet i Santa Clara og Universitetet i Santiago de Cuba. Sammen med studentene Fructuoso Rodriguez, Faure Chomón og Joe Westbrook tok Echeverría i 1953 initiativ til å stifte El Directorio Revolucionario (DR) som planla og utførte sabotasjer og voldelige aksjoner mot Batistas tilhengere, kraftverk, politistasjoner, forsyningslinjer, etc.
Sommeren 1956 reiste Echeverría og Ricardo Corpion til Mexico der de møtte Fidel Castro og andre fra 26. juli-bevegelsen (M-26-7) som var i landflyktighet. Her inngikk DR og 26. juli-bevegelsen den såkalte Mexico-avtalen som innebar at de skulle holde hverandre gjensidig informert og koordinere sine aksjoner for å styrte Batista.
Kuppforsøk
Den 13. mars 1957 foretok DR et væpnet angrep på presidentpalasset i Havanna. Hensikten var å ta livet av Fulgencio Batista. Samtidig stormet en annen DR-enhet radiostasjonen Radio Reloj med Echeverría i spissen. Hensikten var å spre nyheten om Batistas død og proklamere Cuba som frigjort republikk i tråd med konstitusjonen av 1940. Batista unnslapp imidlertid gjennom en skjult heis fra presidentkontoret i andre etasje og opp til tredje etasje i presidentpalasset. Opprøret ble deretter slått ned av Batistas politi og tilstrømmende enheter av hæren. Det ble rapportert at 40 personer ble drept.
I tillegg nådde ikke Echeverría ut med sitt budskap over radio. Studentene forstod seg ikke helt på det tekniske utstyret, og Echeverría fremførte derfor sitt budskap til en død mikrofon. Like etter flyktet han i en ventende bil som kolliderte med en politibil. Echeverría kom seg ut av bilen, skjøt mot politifolkene med en maskinpistol og ble drept da de besvarte ilden. Etter Echeverrías død ble DR omdøpt til ''Det revolusjonære direktorat av 13. mars.''
Et av instituttene på Universitetet i Havanna er oppkalt etter ham.
Farvandsvæsenet
Farvandsvæsenet var en dansk etat under Forsvarsministeriet som arbeidet for å sikre trygg ferdsel i farvannene omkring Danmark, Færøyene og Grønland. Etatens oppgaver inkluderte avmerking av farleder, utgivelse av nautiske publikasjoner, saksbehandling vedrørende arbeider i danske farvann, kystredningstjeneste, lostjeneste, hydrografi og oseanografi.
Etaten hadde sin historie tilbake til opprettelsen av Det Kongelige Danske Fyrvæsen 8. juni 1560. Den ble nedlagt i 2011.
Ole Torgersen Gillebo
Ole Torgersen Gillebo (født 16. desember 1858 i Øyer, død 4. februar 1936 samme sted) var bonde, ordfører og stortingsrepresentant for Venstre.
Han drev farsgården fra 1884, var kommunestyremedlem fra 1887 og ordfører fra 1896. Styremedlem i sparebank fra 1894. Styremedlem i Norges Banks avdeling Lillehammer fra 1903 til 1935.
Han var vararepresentant til Stortinget 1895–97 og 1898–1900, og stortingsrepresentant 1904–1906.
Innehaver av Medaljen for borgerdåd, 7. juni-medaljen og Kong Haakon VIIs jubileumsmedalje 1905–1930. Hans sønn, norskamerikaneren ingeniør Thomas Gillebo har tilvirket en klubbe som i 1949 ble gitt som gave til Stortingspresidenten, og som fremdeles brukes.
Trandumskogen
Trandumskogen er en skog og et nasjonalt minnesmerke i Ullensaker kommune litt nord for Trandum leir. Totalt ble 194 personer henrettet i området av den tyske okkupasjonsmakten og lagt i massegraver.
Etter frigjøringen i mai 1945 ble massegravene oppdaget, og i løpet av sommeren ble gravene gravd opp og likene identifisert.
Historie
Den tyske bøddelen Oscar Hans var øverste offiser for avdelingen som sto for disse henrettelsene. I alt ble 173 nordmenn, 6 briter og 15 russere henrettet her. Mange var dømt til døden av tyskerne, men mange ble også henrettet uten dom.
De fleste av de drepte nordmennene var motstandsfolk, mens russerne var fanger i tyske fangeleirer som hadde forsøkt å flykte. Fem av britene hadde blitt arrestert for å planlegge å sprenge tungtvannsanlegget på Vemork, og den sjette briten var delaktig i et sabotasjeforsøk på slagskipet Tirpitz.
Etter krigen ble norske landssvikfanger og ledende NS-folk brukt under oppgravingen av gravene.
Om kulturminnet
Seremoniplassen består av et monument som ble avduket i 1954 av kronprins Olav for å hedre de falne på Trandumskogen, og en minneplakett som ble reist i 1970 med navnene på de henrettede. I dag er det reist et minnesmerke over dem som ble henrettet i Trandumskogen under den andre verdenskrig.
På minnesmerket står det skrevet:
I 1944-1945 var to stridsvognbataljoner på Trandum. Soldater som øvet på Trandum ble til dels sendt til østfronten. Mellom Trandumskogen og Trandum leir anla okkupasjonsmakten en leir for russiske krigsfanger og frivillige russiske arbeidere. Det var i alt 28 bygninger i "russerleiren", alle disse er borte.
Fredning
Stedet fikk 8. mai 2020 status som nasjonalt minnesmerke av Riksantikvaren. Det fredete området inkluderer et avgrenset areal i Trandumskogen, skytebanen og seremoniplassen.
==Navnene på dem som ble henrettet i Trandumskogen ==
Grav 9, 18. januar 1943
Fem av de henrettede var mistenkt for deltakelse i Operasjon Freshman for å sabotere kraftverket Vemork; den sjette var mistenkt for forsøk på å senke «Tirpitz».
Slaget om Hamburger Hill
Slaget om Hamburger Hill er en amerikansk betegnelse på et ti-dagers slag om den 937 meter høye høyde 937, vietnamesisk: Đồi Ap Bia i underkant av 2 km fra den laotiske grensen i Thua Thien-provinsen rett vest for Huế i det nordvestlige Sør-Vietnam. Høyden var tungt befestet av Nord-Vietnams hær, men hadde for øvrig liten strategisk betydning. Allikevel beordret amerikanerne at den skulle inntas ved et direkte angrep, men forlot den umiddelbart etter at den var inntatt. Dette utløste en sterk kritikk, både i militære kretser og i den amerikanske opinionen. De militære disposisjonene ble kritisert i Kongressen av senatorene Edward Kennedy, George McGovern og Stephen M. Young.
Hamburger Hill
Betegnelsen Hamburger Hill ble gitt av de amerikanske soldatene og amerikanske medier på bakgrunn av det store antall falne og særlig sårede infanterister, og i dette lå en kritikk av at det ble brukt infanteri i stedet for en større bruk av artilleri som kunne ha avlastet infanteriet.
Sørvietnamesisk innsats
Videre har det senere kommet fram at det var enheter fra Sør-Vietnams hær som faktisk inntok toppen først, men disse ble beordret tilbake under påskudd at de kunne bli rammet av artilleriild. Imidlertid ble amerikanske soldater sendt inn til toppen så snart de sørvietnamesiske enhetene hadde trukket seg ut, og skapte slik inntrykk av at toppen ble erobret av amerikanerne først.
I populærkulturen
Slaget ble skildret i filmen Hamburger Hill fra 1987, regissert av John Irvin og skrevet av James Carabatsos. Filmen er basert på virkelige hendelser, men med fiktive karakterer. Filmforfatteren tjenestegjorde selv i Vietnam på denne tiden i 1. kavaleridivisjon og brukte fem år på å intervjue soldater som deltok i slaget.
I PC-spillet Battlefield: Bad Company 2 er et av kartene høyde 139 (i stedet for 937) og inneholder posisjoner som ligner på forholdene under dette slaget. Dersom spilleren taper en runde, kommer det en nyhets-stemme som sier at den amerikanske hæren kalte stedet «Hamburger Hill».
Ronald de Boer
Ronald de Boer (født 15. mai 1970 i Hoorn) er en nederlandsk tidligere fotballspiller.
Sammen med tvillingbroren Frank de Boer spilte han i Ajax Amsterdam frem til januar 1999 (i 1992 var han på ett års utlån til FC Twente Enschede), før han sammen med broren gikk til FC Barcelona. Fra 2000 til 2004 spilte han for den skotske klubben Rangers FC, deretter et år for Al-Rayyan SC. Fra 2005 spilte han for Al-Shamaal i Qatar, og la opp i mars 2008 på grunn av en langvarig kneskade.
Han vant flere nederlandske titler med Ajax Amsterdam, og vant Mesterligaen i 1995. I 1999 ble han spansk mester med FC Barcelona under den nederlandske treneren Louis van Gaal.
Han spilte 67 landskamper for i perioden 1993–2003. I semifinalen under VM 1998 bommet han på et avgjørende straffespark i semifinalen mot.
Sverre Wilberg
Sverre Wilberg (født 24. desember 1929 i Fredrikstad, død 19. juli 1996 i Oslo) var en norsk skuespiller, best kjent for sin rolle som kriminalbetjent Hermansen i Olsenbanden-filmene. Han var en stor del av sin karriere ansatt ved Det Norske Teatret.
Teater
Wilberg ble utdannet ved det kongelige akademiet for drama Royal Academy of Dramatic Art i London mellom 1953 og 1955, og var ansatt ved Trøndelag Teater fra 1955 til 1958. Deretter hadde han oppgaver ved Folketeatret, Chat Noir, Oslo Nye Teater og Fjernsynsteatret. Fra 1971 var han ved Det Norske Teatret, der han spilte i en rekke komedier som blant annet Pære i En midtsommernattsdrøm og som Amor i Geir Sveaas' oppsetning av Holbergs Ulysses von Itachia. Han har også spilt i realistiske stykker som blant annet direktøren i Stiftelsen av Antonio Buero Vallejo, flere Brecht-skikkelser, samt klassikeroppgaver som Kreon i Evripides' Medea. På 1980-tallet gjorde han seg bemerket i som Gud i Goethes Faust og som Claudius i Hamlet.
Wilberg virket 42 år i norsk teaterliv, og de siste 25 årene var han knyttet til Det Norske Teatret hvor han spilte mer enn 100 forskjellige roller.
Film og TV
Wilberg filmdebuterte i 1959 i 5 loddrett, og har ved siden av rollen som Hermansen i 12 Olsenbanden-filmer, spilt i Smuglere (1968), Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe (1970) og Kamilla og tyven (1988). Han hadde sin siste filmrolle i Markus og Diana fra 1996. På TV har han blant annet vært å se i et par gjesteroller i komiserien Mot i brøstet. Han var også med i episoden Vinterferie av komiserien Fleksnes fataliteter. Episoden har imidlertid aldri blitt vist på TV, men er tilgjengelig på DVD. Mot i brøstet episoden I Søteste Laget som Sverre Wilberg spilte doktor i, har senere blitt dedisert til ham.
Andre roller
Han har også hatt roller i NRK radioteateret i God aften, mitt navn er Cox: Den lille heksen, Jokeren som slakteren og i Dickie Dick Dickens (hørespill 3) som Mr. Miller.
Greg Henderson
Gregory Henderson (født 9. oktober 1976 i Dunedin) er en profesjonell newzealandsk bane- og landeveissyklist. Hans største meritt er seieren på 3. etappe av Vuelta a España 2009.
Stein P. Aasheim
Stein Peter Aasheim (født 27. juli 1951 ) er en norsk forfatter, fotograf og turmann.
Aasheim er kjent fra flere ekspedisjoner i Himalaya (Trango-ekspedisjonen i 1984 og den første norske bestigningen av Mount Everest i 1985), sykkeltur i Sahara, fottur i Ny-Guinea, ridetur i Mongolia, en serie skiturer på Svalbard, Grønland, Sibir og Gobi, og kanoturer i Tasmania, rundt Svalbard og på Nahanni River i Yukon, og ridetur i Patagonia. Sammen med familien tilbragte han i 2003 ett år på Svalbard. Han har lenge vært bosatt i Isfjorden i Rauma, der han blant annet har vært i ledelsen for Norsk Fjellfestival i nabobygda Åndalsnes.
Doktorhatt
Fullt ornat kan også omfatte talar, en type kappe, og for eksempel rektorkjede eller rabatt i halsen.
Stein P. Aasheim
Han var ekspedisjonsdeltaker til Sørpolen fra oktober 2011 sammen med Vegard Ulvang, Harald Dag Jølle og Jan-Gunnar Winther. Ekspedisjonen fulgte samme rute som Roald Amundsens ekspedisjon fulgte i 1911–1912 og hadde som mål å komme fram til polpunktet 100 år etter Amundsen.
Doktorhatt
Historikk og typer
Doktorhatten stammer historisk fra de populære, flate, brede barettene på 1500-tallet. I England kalles en myk variant av studenterlue tudor bonnet. Også den firkantede, angloamerikanske mortarboard eller Oxford cap er en videreutvikling av akademikeres tradisjonelle bruk av barett, et hodeplagg som ofte ble båret over en kveif, en hetteformet lue som var vanlig i middelalderen.
Den lyttende
Den lyttende (orig: Lyssnerskan) er en novellesamling av Tove Jansson, første gang publisert i, og tilegnet broren Per Olov Jansson. Boken ble oversatt til norsk av Gunnel Knudsen Malmström i.
Theo Angelopoulos
Theodoros Angelopoulos (Θεόδωρος Αγγελόπουλος på gresk, født 27. april 1935, død 24. januar 2012) var en gresk filmregissør og manusforfatter. Han lagde sin første film Forminx Story i 1965. Blant hans fremste filmer er Topio stia omichli (Landskap i tåke) fra 1988 og To vlemma tou Odyssea (Odyssevs' blikk) fra 1995. I 1998 vant han Gullpalmen under filmfestivalen i Cannes med Mia eoniotita ke mia mera (Evigheten og en dag).
Angelopoulos døde 24. januar 2012 etter å ha blitt påkjørt av en motorsyklist rett utenfor Athen.
Elin Anette Bjørnstad
Elin Anette Bjørnstad (født 19. april 1979) fra Degernes i Østfold, var leder for Norges Bygdeungdomslag fra 2005 til 2007. Da lederjobben var over ble hun 4H-instruktør i Nord-Trøndelag. I 2009 ble hun ansatt som kultur koordinator i Frosta kommune.
28. november
28. november er den 332. dagen i året og den 333. i skuddår. Det er 33 dager igjen av året.
Navnedag
Ruben, Ruth
Fødsler
Se flere som er født 28. november i Kategori:Fødsler 28. november.
Dødsfall
Se flere som døde 28. november i Kategori:Dødsfall 28. november.
Harald Heide Steen
Teaterkarriere
I hans senere realistiske repertoar finner vi den gripende Loman i Arthur Millers En handelsreisendes død, Benjamin Sigismund i Johan Falkbergets Den fjerde nattevakt og Torberg i Olav Duuns Ettermæle. Heide Steens stilsikre spill som Lavalette i Donadieu og pater provinsial i Das heilige Experiment, begge av Fritz Hochwälder, tilhører høydepunktene i Det Norske Teatrets etterkrigsrepertoar. Det gjelder også i høy grad tittelrollen i Postmannen fra Arles av Ernst Bruun Olsen, som i 1977 gav ham Kritikerprisen.
Familie
Harald Heide Steen var sønn av skuespillerne Harald Steen og Signe Heide Steen. Han var bror av skuespillerinnen Kari Diesen og sangerinnen Randi Heide Steen, nevø av komponisten Harald Heide og onkel til skuespilleren Anne Marit Jacobsen. 22. november 1937 giftet han seg med danseren og suffløren Gerd Paulsen, som han i 1939 fikk sønnen Harald Heide-Steen jr. med. Han var far til Trulte Heide Steen.
Filmografi
Ifølge Internet Movie Database:
Rune Aale-Hansen
Rune Aale-Hansen (født 20. november 1970 ) er administrerende direktør i Regnskap Norge. Han er tidligere generalsekretær i YS-forbundet Negotia og administrerende direktør i Norsk Kommunalteknisk Forening(2019–2021). Han var også politisk rådgiver for tidligere YS-leder Randi Bjørgen i tidsrommet 2002–2006.
Aale-Hansen kom til Negotia fra stillingen som fungerende informasjonssjef i Høyre. Han har vært sekretariatsleder for Høyres programsekretariat og har erfaring fra Utenriksdepartementet, Dyno Industrier ASA og Europakommisjonen. Han satt i St. Hanshaugen bydelsutvalg i Oslo for Høyre i perioden 2007-2011.
Aale-Hansen er utdannet siviløkonom fra Handelshøyskolen BI med spesialisering i internasjonal ledelse.
Kunståret 1019
Kunståret 1019 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1019.
Oluf Moe
Oluf Moe (1925–2006) var en norsk politiker (H) og gårdbruker.
Han vokste opp på gården Holandsøy i Grong som sønn av gårdbruker og ordfører Ivar Moe og hustru Hjørdis Seem. Farfaren Oluf Moe og morbroren Anders O. Seem hadde også vært ordførere.
Han var også leder i Namsen grunneierlag og Grong idrettslag.
I 2003 ble Oluf Moe leder for eldrerådet i Grong.
Redutt
Redutt er en betegnelse på en mindre lukket skanse med fremspringende vinkler eller firkantet skanse med skytestillinger på alle sider. En redutt fungerer som regel som en framskutt stilling i forbindelse med en hovedfestning. En redutt kan forveksles med en feltskanse siden de kunne være midlertidig anlagt som feltbefestninger både for slag, beleiring og som forsvar eller forstyrrende element. De var utenverk i prinsipp, men de var av og til hastig oppbygget og ment for en rekke roller som bunkeren i moderne tid.
Motown Records
Motown Records er et plateselskap i USA som ble etablert av Berry Gordy i Detroit i 1959. På 1960-tallet ble selskapet en drivkraft for den nye afroamerikanske popmusikken. Gordy utviklet et eget «Motown sound» med popinspirert soulmusikk, og selskapet ble et samlingssted for svarte artister som Marvin Gaye, Stevie Wonder, The Supremes og Diana Ross, Jackson Five og Michael Jackson, The Miracles og Smokey Robinson. Motown oppnådde stor kommersiell framgang med sin samlebåndproduksjon, et prinsipp Gordy hadde hentet fra byens bilfabrikker, og selskapet gjorde Detroit til et senter også for amerikansk musikkindustri.
I 1972 flyttet Gordy hele selskapet fra Detroit till California. Selskapet ble kjøpt opp av MCA i 1988 og overtatt av PolyGram i 1993. Det er nå en del av Universal Music, men produserer fortsatt musikk i flere sjangre.
Navnet Motown er dannet av Motor Town, et kallenavn for Detroit, en av verdens største bilindustribyer.
Bakgrunn
Motown Records ble startet opp i januar 1959 av låtskriveren Berry Gordy. Han hadde fått låne 800 dollar av foreldrene sine til prosjektet, og selskapet kjøpte et hus på West Grand Boulevard i Detroit, der det ble opprettet både lydstudio og kontor. Gordy døpte huset til Hitsville U.S.A. og rommet hovedkontor fram til 1968. Han hadde tidligere arbeidet på Ford-fabrikken i byen og tok med seg ideen om å produsere musikk på løpende bånd derfra. En slik produksjonstanke var ikke ny, men det var første gang konseptet ble så vellykket som da Motown begynte å utgi poplåter med svarte utøvere.
Den første plata som ble spilt inn og gitt ut, var Come to me med Marv Johnson, og plateetiketten het da Tamla. Den første Motown-plata som oppnådde førsteplass på den amerikanske Billboard-lista,  var Please Mr Postman med The Marvelettes i 1961. På midten av 1960-tallet var Motown den største forretningsvirksomheten i USA som var heleid av svarte.
Motowns kalte selv sin blanding av soul og pop for the Motown sound, et lybilde og musikkuttrykk som preget de fleste Motown-artistene. Motown ble også et stilbegrep innen soulmusikken, ikke bare et varemerke i reklamen. Selskapet har gitt ut populærmusikk innen mange musikksjangre i tillegg til soul, deriblant rhythm and blues, disco, funk og hiphop. Mange av hitlåtene som kom fra Motown på 1960-tallet ble skrevet av låtskrivertrioen Brian Holland, Eddie Holland og Lamont Dozier. Rolling Stone rangerer trioen på 15. plass blant tidenes 100 fremste låtskrivere. Selskapet hadde også ei gruppe studiomusikere, the Funk Brothers, som akkompagnerte mange av innspillingene.
Natit
Natit eller nâtit var et tradisjonelt skrittklede eller en smal underbukse i gamle dagers Grønland. Plagget ble forbundet med en livreim og framstilt av avhåret selskinn. Natit ble brukt som hjemmeplagg inne i de store felleshusene eller teltene som ble oppvarmet med spekklamper. Kvinnenes naniter var smalere og mer g-streng-liknende enn mennenes. Bortsett fra denne vesle husdrakten, som ofte ble båret sammen med kamikker (selskinnsstøvler) og enkelte snorer, gikk inuitene nakne innendørs.
James M. Barry kraftverk
James M. Barry kraftverk  er et varmekraftverk i Bucks ved Mobile-elva i Mobile County, delstaten Alabama i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 2.657 MW, fordelt på 7 turbiner. Brenselkilden er kull og naturgass. Operatør er energiselskapet Alabama Power, et heleid datterselskap av Southern Company.
Totale utslipp av CO2 i 2007 var 12,8 mill tonn.
Lofoten prosti
Lofoten prosti er et prosti i Sør-Hålogaland bispedømme. Prostiet har sitt sete i Svolvær.
Historikk
Prostiet ble opprettet ved kongelig resolusjon av 1. mars 1849 ved delingen av Lofoten og Vesterålen prosti i Lofoten og Vesterålen prostier.
Lærling- og instruktørundersøkelsen
Lærling- og Instruktørundersøkelsen er en nettbasert tjeneste hvor lærlinger og instruktører kan si sin mening om opplæringen og andre forhold som er viktige for trivselen og læringsutbyttet.
Formålet med Lærling- og Instruktørundersøkelsen er at lærlinger og instruktører skal få si sin mening om læring og trivsel i opplæringen. Samtidig får fylkeskommunene og opplæringskontorene/lærebedriftene viktig informasjon som kan medvirke til å skape et bedre læringsmiljø for lærlingene.
Se også Elevundersøkelsen, Foreldreundersøkelsen og Lærerundersøkelsen.
Lyngheimåler
Lyngheimåler (Perconia strigillaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne lysgrå arten lever på lyngheier og i åpen skog med feltvegetasjon av lyng. I Norge forekommer den på Østlandet og Sørlandet.
Utseende
Em middelsstor (vingespenn 28 – 37 mm), slank, lysgrå måler, hannen noe mørkere enn hunnen som er nærmest gråhvit. Hannens antenner er fjærformede, hunnens trådformede. Forvingen er forholdsvis smal, med tre eller fire parallelle, brune tverrbånd. Både for- og bakvingene har en mer eller mindre tydelig, liten, mørk flekk i midten. Bakvingen har to eller tre tverrbånd. Larven er glatt, mørkegrå med en lysere ryggstripe.