cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Angela Merkel
Det fremskyndte valget
Ved valget fikk CDU/CSU 35,2 %, mens SPD fikk 34,2 %. Merkel vant sin egen valgkrets i Mecklenburg-Vorpommern med 41,3 %. Begge partiene gikk klart tilbake, men SPD mest. CDU/CSU gjorde et dårligere valg enn de hadde regnet med, og oppnådde ikke det som hadde vært deres mål, et absolutt flertall sammen med FDP. Men den sittende regjeringen bestående av SPD og De grønne mistet også sitt parlamentariske grunnlag.
Koalisjonsforhandlinger
I ukene etter valget ble flere konstellasjoner diskutert. De grønne avviste ideen om en Jamaica-koalisjon, bestående av CDU/CSU, FDP og De grønne. Gerhard Schröder sa seg villig til å samarbeide med alle andre partier enn det venstreekstreme Die Linkspartei, som gjorde et svært godt valg og kunne sikret ham fortsatt flertall, om partiets erklærte mål ikke hadde vært å kaste den rødgrønne regjeringen. Det ble etter hvert klart at eneste mulige måte å få en regjering i landet på var et samarbeid mellom CDU/CSU og SPD. Samtidig gjorde Schröder krav på kanslerembedet, og viste til at SPD var blitt største parti (fordi CDU og CSU er to partier, om enn med et meget nært samarbeid, blant annet felles fraksjon i Forbundsdagen). De konservative på sin side pekte på at CDU/CSU var største fraksjon. Først etter flere ukers tautrekking valgte Schröder å gi avkall på kanslerembedet, og dermed bane veien for Merkel. I mellomtiden hadde Merkel blitt demonstrativt gjenvalgt som fraksjonsleder for CDU/CSU med 219 av 222 stemmer, og dermed fått tydelig ryggdekning i eget parti.
Den 10. oktober offentliggjorde SPD, CDU og CSU at det var blitt enighet om at Merkel skulle velges til kansler i en regjering bestående av disse partiene. 12. november presenterte partiene en koalisjonsavtale som la grunnlaget for regjeringens politikk.
Merkel ble så 22. november 2005 valgt til Tysklands første kvinnelige kansler med 397 av 611 stemmer i Forbundsdagen. 202 stemte mot, 12 avstod fra å stemme. Merkel fikk 51 stemmer mindre enn koalisjonspartiene hadde til sammen.
Regjeringsdannelse
I forbindelse med diskusjonene om regjeringsdannelse erklærte Edmund Stoiber overraskende at han gav avkall på posten det var meningen at han skulle få i den føderale regjeringen, som næringsminister. Den offisielle grunnen var at Franz Müntefering gikk av som SPD-leder etter å ha tapt en intern maktkamp.
I den viktige stillingen som leder for Kanzleramt valgte Merkel Thomas de Maizière, fetter av Lothar de Maizière.
Forbundsdagsvalget
Valget i 2013 fant sted 22. september 2013. Unionspartiene oppnådde 41,5 % av partistemmene og dermed det beste partivalget siden 1990. Koalisjonspartneren FDP kom under sperregrensen på 5 % og forsvant ut av Forbundsdagen hvor partiet hadde vært representert siden 1949. Merkel økte sin oppslutning i egen valgkrets til 56,2 %.
Regjeringsdannelse
Unionspartiene og SPD samlet seg til en storkoalisjon. Merkel ble 17. desember 2014 gjenvalgt som forbundskansler med 462 av 621 avgitte stemmer. Det var 42 stemmer færre enn unionspartienes samlede medlemstall i Forbundsdagen.
Ny koalisjon med SPD (2018–2021)
I juni 2018 oppsto det en regjeringskrise, idet CDUs bayerske søsterparti opponerte mot en felleseuropeisk asyl- og migrasjonspolitikk. I begynnelsen av juli truet CSUs innenriksminister Horst Seehofer med å trekke seg fra sin stilling, hva som kunne medføre at koalisjonsregjeringen gikk i oppløsning. Imidlertid endte saken i et kompromiss.
Europakommisjonen
Merkel er en sterk tilhenger av europeisk integrasjon. I 2012 uttalte hun seg for at Europakommisjonen en gang skulle bli som en regjering for Europa.
Europeisk politikk og G8
Under formannskapsperioden ledet Merkel også forhandlingene om Lisboa-traktaten, som endte med at det ble enighet blant medlemslandene.
Merkel ønsket opprinnelig en referanse til Europas kristne røtter i Lisboa-traktaten, og viste til den tyske grunnloven hvor det refereres til «ansvar overfor Gud og folket». Selv om flere andre land, blant annet Polen, Irland og Italia, også støttet dette ønsket, ble det ikke enighet om dette. I stedet viser Lisboa-traktaten til Europas «kulturelle, religiøse og humanistiske arv».
Andre viktige temaer i Tysklands formannskapsperiode var energipolitikk og samarbeidet med Russland.
Som leder for G8 i 2007 var hun vert for G8-toppmøtet 2007 i Heiligendamm. Merkel markerte seg som en forkjemper for å redusere klimautslippene. Etter sterk motstand fra George W. Bush vedtok G8-møtet en mindre forpliktende erklæring enn Merkel hadde ønsket seg. Toppmøtet vedtok også å gi Afrika 360 milliarder kroner i bistand de kommende årene.
Midtøstenpolitikk
Under en USA-reise i februar 2003 uttrykte Merkel sympati for USAs Irakpolitikk og «koalisjonen av villige». Hun kritiserte Schröders utenrikspolitikk, noe som førte til reaksjoner i Berlin. SPDs fraksjonsformann Franz Müntefering betegnet hennes holdning som «knefall for den amerikanske administrasjonen». Som kansler har hun lagt seg på en mer pragmatisk vilje og fører offisielt videre den forrige regjeringens politikk i dette spørsmålet. Det innebærer at det ikke er aktuelt å sende soldater til Irak.
Merkel har derimot gått inn for å sende marinefartøyer til kysten utenfor Libanon.
Økonomisk og sosial politikk
Merkel gikk i slutten av 2000 inn for en «ny sosial markedsøkonomi», og står for mye av det samme som Tony Blair og Gerhard Schröder på dette området. Sentralt står reformer for å gjøre velferdsstaten mer effektiv og mindre dyr, og dermed sikre at statens finanser er bærekraftige også for fremtidige generasjoner.
Familiepolitikk
Som minister for kvinner og ungdom var Merkel konfrontert med en dramatisk synkende kvinneandel i arbeidslivet og samtidig en synkende fødselsrate. Hun gikk særlig inn for reform av abortlovgivningen, og fikk vedtatt likestillingsloven i 1993-94. Hun fikk også lovfestet retten til barnehageplass fra fylte tre år. Merkel gikk i 2013 mot adopsjonsrett for homoseksuelle par. I et intervju 30. juni 2017 ga hun uttrykk for at hun hadde endret standpunkt i det spørsmålet.
I 2017 åpnet hun for at partiets representanter i Forbundsdagen skulle få følge sin samvittighet i avstemningen over et forslag om å tillate ekteskap mellom likekjønnede. Forslaget om ekteskap for alle (Ehe für alle) ble vedtatt i Forbundsdagen 30. mai 2017. Merkel selv stemte mot forslaget.
Kjernekraft
I oktober 2010 forlenget Tysklands regjering driftstiden for samtlige av de 17 kjernekraftverk som fantes innenfor landets grenser. Fukushima-ulykken i 2011 medførte en helomvending i dette spørsmålet. I juni bestemte regjeringen å utfase samtlige kjernekraftverk i landet, innen 2022.
Islam i Tyskland
Ved et besøk av den tyrkiske statsministeren Ahmet Davutoğlu i Kanzleramt uttalte Merkel i januar 2015 at «– den tidligere forbundspresidenten Christian Wullf har sagt at islam er en del av Tyskland. Og slik er det. Det er også min mening.»
Asylpolitikk
Sommeren 2015 skjøt den europeiske migrasjonskrisen fart, og i august 2015 tilsa prognosene at 800 000 innvandrere ville nå Tyskland i løpet av året. Problemene tårnet seg opp, blant annet for de etater som skulle ta imot migrantene.
Merkel ga temaet stor plass under en pressekonferanse i Bundespressekonferenz, 31. august 2015. Hun understreket i sin tale, menneskenes grunnleggende rett til asyl, og deres rett til et menneskeverdig liv. Hun advarte mot å følge dem som oppfordret til hat og vold mot migrantene. Landet Tyskland befant seg i god forfatning, mente hun, og det hadde truffet de riktige beslutninger under finanskrisen, i beslutningen om å nedlegge atomkraftproduksjonen, og under tidligere naturkatastrofer. Kostnadene med flyktningene måtte fordeles internt, og det ville melde seg et stort arbeid med å integrere dem, men dette ville de klare. Det var særlig de tre ordene Vi klarer det! (Wir schaffen das!), som siden ble sitert, og som hun selv også gjentok. Utsagnet inngikk i en lengre setning:
Merkel la i Bundespressekonferenz også vekt på betydningen av en enhetlig europeisk flyktning- og asylpolitikk. De europeiske landene måtte dele på byrdene, mente hun. De universelle grunnrettigheter sto i tett forbindelse med Europas historie, og en grunnleggende motivasjon for etableringen av Den europeiske union. Dersom Europa sviktet i flyktningkrisen, mente Merkel at det samtidig beveget seg bort fra disse grunnleggende rettighetene.
I månedsskiftet august-september satt tusenvis av flyktninger fast ved den ungarsk-østerrikske grense. Det vakte oppsikt da Merkel, etter samtaler med regjeringssjefene i Østerrike og Ungarn, bestemte at alle disse flyktningene skulle få innreisetillatelse til Tyskland.
I et intervju 11. september 2015 avviste hun at man kunne sette en øvre grense for antallet flyktninger: «- Den grunnleggende retten til asyl for politisk forfulgte, har ingen øvre grense i antall; det gjelder også for flyktninger som kommer til oss fra en borgerkrigs helvete.»
Etter fremmedfiendtlige demonstrasjoner i den lille saksiske byen Heidenau, reagerte Merkel med denne uttalelsen:
Høsten 2015 sank Merkels personlige popularitet, ifølge meningsmålingene. Ifølge ARD-Deutschlandtrend var i september 2015, 54 % av de spurte fornøyd med Merkel. Dette var ni prosentpoeng lavere enn foregående måned, og den laveste måling siden desember 2011.
I et møte i CDU/CSU-fraksjonen i Forbundsdagen, møtte hun kritikk, og svarte på denne blant annet:
Under CDUs landsmøte 13. desember 2015, ble Merkels asylpolitikk, og særlig den konsekvente avvisningen av en øvre grense for inntak av flyktninger, ble støttet av flertallet. Samtidig ble det satt en målsetting om vesentlig å redusere tallet på flyktninger. Denne siste formulering ble også bifalt av Horst Seehofer.
Merkel gjentok dagen etter landsmøtet sin uttalelse fra 31. august, om at «Vi klarer det (Wir schaffen das)» og fortsatte: «- Jeg kan si det, fordi det er en del av vårt lands identitet å yte det største. (Ich kann das sagen, weil es zur Identität unseres Landes gehört, Größtes zu leisten).»
Horst Seehofer betegnet i et intervju askeonsdag 2016, med tanke på Merkels asylpolitikk at landet nå opplevde et Urettens overherredømme (Herrschaft des Unrechts). Politisk askeonsdag er opprinnelig i Bayern, men nå også i andre delstater, en tradisjonell dag for politiske folkemøter i partiene, der man karakteriserer sine politiske motstandere i kraftige ordelag. Dette var imidlertid en karakteristikk som vanligvis ble brukt om diktaturer som for eksempel DDR. Seehofer tok igjen til orde for en øvre grense for hvor mange flyktninger som kunne tas imot i landet.
På et partimøte i Neubrandenburg i januar 2016 ga Merkel uttrykk for at hun forventet at de fleste flyktningene ville vende tilbake til sine hjemland når krigen mot IS var over. Hun mente at bare en liten del av dem hadde krav på et klassisk asyl.
Det amerikanske tidsskriftet Time kåret Merkel til Årets person for hennes innsats under flyktningkrisen og Ukraina-krisen, herunder Krim-krisen i 2014.
Utmerkelser
21. mars 2006 mottok Merkel Republikken Italias fortjenstorden.
Merkel ble i 2007 utnevnt til æresdoktor ved Det hebraiske universitetet i Jerusalem. Samme år mottok hun Leo Baeck-prisen.
Under et statsbesøk fra Norge til Tyskland mottok hun 15. oktober 2007 storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.
I november 2007 ble det kjent at Merkel ville motta Karlsprisen for 2008 for sitt arbeid med å reformere Den europeiske union. Overrekkelsen fant sted i kroningssalen i Aachens rådhus på Kristi himmelfartsdag (som falt på 1. mai) i 2008, laudator var Nicolas Sarkozy.
Hun mottok i januar 2008 storkors av Bundesverdienstkreuz.
I juni 2008 ble hun utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Leipzig for «sine fortjenester for fagområdet fysikk og dets omdømme gjennom sin innsats for vern av miljøet, demokrati og menneskerettigheter». Laudator var Javier Solana.
I 2014 ble Merkel tildelt den 12. Seouls' fredspris.
Adriana Lecouvreur
Adriana Lecouvreur er en verismo-opera i fire akter med musikk av Francesco Cilèa. Libretto av Arturi Colautti etter et skuespill med samme navn av Eugène Scribe.
Historie
Operaen ble uroppført 6. november 1902 på Teatro Lirico i Milano.
Handling
Operaen utspiller seg i Paris på 1800-tallet og handler om den feirede franske skuespillerinnen Adrianas umulige konkurranse mot prinsessen av Bouillon om den saksiske fyrstens kjærlighet.
Torrington (Connecticut)
Torrington er en amerikansk by som ligger i Litchfield County i Connecticut.
Den har og dekker et areal på 104,42 km².
Hörby
Hörby er et svensk tettsted i Skåne län i landskapet Skåne. Det er Hörby kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 7 085 innbyggere.
Zhouzhi
Zhouzhi (kinesisk siden 1986: 周至县, tidligere: 盩厔縣 eller 盩庢縣; pinyin: Zhōuzhì Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i den subprovinsielle by Xi'an.
Befolkningen var på 615,966 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Xianyoutempelets Fawang-pagode (Xianyou si Fawang ta, 仙游寺法王塔), Bayunpagoden (Bayun ta, 八云塔) og Daqinklosterets pagode (Daqin sita, 大秦寺塔) står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Opglabbeek
Opglabbeek er en tidligere kommune i den belgiske provinsen Limburg. Opglabbeek fusjonerte i 2019 med Meeuwen-Gruitrode ble en del av Oudsbergen kommune.
Zhouzhi
Samferdsel
Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.
Kinas riksvei 310 går gjennom området. Denne viktige trafikkåren begynner i Lianyungang i Jiangsu, går vestover og ender i Tianshui i provinsen Gansu. Den går innom større byer som Xuzhou, Shangqiu, Kaifeng, Zhengzhou, Luoyang og Xi'an.
Amerikas historie
Amerikas historie er de to amerikanske kontinentenes historie, Nord- og Sør-Amerika, inkludert Karibia. Forhistorien begynte med at folkegrupper innvandret til disse områdene fra Asia i løpet mens istiden var på sitt høyeste nivå. Disse gruppene er generelt antatt å ha blitt isolert fra folkene i den gamle verden inntil europeerne kom på slutten av 900-tallet og begynnelsen av 1000-tallet fra Norge og Island, og deretter for alvor med sjøreisene til Christofer Columbus fra Spania i 1492.
Forfedrene til dagens amerikanske urfolk og stammefolk var paleo-indianere; de var jegere og samlere som på sine vandringer utvandret til Nord-Amerika fra de nordlige delene av Asia vandret over Beringstredet i flere omganger fra ca. 50 000 til ca. 12 000 år siden. Den mest aksepterte teorien fremmer at de første menneskene kom til Amerika over Beringlandbrua, en landmasse som i dag er dekket av kalt havvann i Beringstredet. En liten gruppe i paleoindiansk tid (eller mer nøyaktig den første, litisk fase) fulgte megafauna (store dyr som veide mer enn 500–1000 kg) som bison, mammut (nå utdødd) og amerikansk rein (caribou), og av den grunn har disse første amerikanere blitt kalt for storviltjegere. Grupper av folk kan også ha reist til Nord-Amerika på isflakk eller fulgt pakkisen langs kysten av nordlige Stillehavet. For 8 000 år siden ble de første faste bosettingene med jordbruk etablert. I Nord-, Sentral- og store deler av Sør-Amerika ble mais snart den viktigste kulturplanten, sammen med squash og bønner. I de kalde høylandsområdene rundt Andesfjellene var poteter en egnet kulturplante.
Kulturelle trekk førte til at de første innvandrerne senere utviklet seg og kom med slike kulturer som irokesere i Nord-Amerika, og pirahãere i Sør-Amerika. Disse kulturene utviklet seg senere til sivilisasjoner. I mange tilfeller ekspanderte disse kulturene seg ved en senere dato enn deres motstykker i den gamle verden. Blant disse sivilisasjonene var Norte Chico, cahokiaere, zapotecere, toltekere, olmekere, mayaere, aztekere, purépechaere, chimorere, mixtekere, mochere, mississippikulturen, pueblofolket, totonakere, teotihuacánere, huastekere, izapaere, mazatecfolket, muiscafolket, og Inkariket.
Etter sjøreisene til Christofer Columbus i 1492, kom det spanske, portugisiske, og senere engelske, franske og nederlandske koloniekspedisjoner til den nye verden, som den ble kalt. De erobret og bosatte seg i nyoppdagete områder, noe som førte til en omforming av det kulturelle og fysiske landskapet i Nord- og Sør-Amerika. Spania koloniserte det meste av det amerikanske kontinentet fra dagens sørvestlige USA, Florida og Karibia til sørspissen av Sør-Amerika. Portugal bosatte seg i hva som er hovedsakelig dagens Brasil mens England etablerte kolonier på østkysten av dagens USA, foruten også på nordkysten av Stillehavet og det meste av den sørlige delen av dagens Canada. Frankrike bosatte seg i Quebec og andre deler av østlige Canada, og la krav på et området som i dag er sentrale USA. Nederlandene bosatte seg hovedsakelig på østkysten i et område som de kalte Ny-Nederland og med administrativt senter i Ny Amsterdam, en by som i dag heter New York etter at den ble erobret av England. Også Sverige forsøkte seg, men mislyktes å etablere seg i Nord-Amerika med kolonien Nye Sverige.
Den europeiske koloniseringen av Amerika førte til framvekst av nye kulturer, sivilisasjoner og til sist også nasjonalstater, noe som førte til en fusjon av innfødte og opprinnelige tradisjoner med de europeiske tradisjoner, folk og institusjoner. Omformingen av amerikanske kulturer via kolonisering er synlig i arkitektur, religion, gastronomi, kunst, og særskilt språk. Det mest utstrakte språket er spansk (376 millioner talere), engelsk (348 millioner), og portugisisk (201 millioner). Koloniperioden varte omtrentlig i tre århundrer, fra tidlig på 1500-tallet til tidlig på 1800-tallet da Brasil og de større latinamerikanske nasjonene erklærte seg uavhengige. USA fikk uavhengighet fra England langt tidligere, i 1776, mens Canada dannet et føderalt selvstyre i 1867. Andre forble tilknyttet europeiske overherredømme fram til slutten av 1800-tallet, slik som Cuba og Puerto Rico som var knyttet til Spania fram til 1898. Mindre områder som Guyana, som oppnådde uavhengighet på midten av 1900-tallet, mens bestemte karibiske øyer har forblitt en del av en europeisk stormakt den dag i dag.
Naugatuck (Connecticut)
Naugatuck er en amerikansk by som ligger i New Haven County i Connecticut.
Den har og dekker et areal på 42,46 km².
Cragsman Peaks
Cragsman Peaks er noen fjelltopper på vestsiden av Marshall Bay som strekker seg fra Cape Viker i nordvest til Coldblow Col på sørkysten av Coronation Island i Sør-Orknøyene i Antarktis. De ble kartlagt av Falkland Islands Dependencies Survey i 1956–58 og fjelltoppene fikk dette navnet av UK Antarctic Place-Names Committee fordi toppene var et «fjellklatringsparadis». Cragsman er et engelsk ord for en fjellklatrer.
NM i mangekamp 1997
NM i mangekamp 1997 var en del av NM i friidrett 1997, og ble arrangert som et eget mesterskap på Marienlyst stadion i Drammen, 7. og 8. juni av IF Hellas.
Det ble konkurrert i tikamp for menn og sjukamp for kvinner.
Sjukamp
Kun 2 deltakere
Gu (Linfen)
Gu (kinesisk: 古县; pinyin: Gǔ Xiàn) er et fylke i Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Linfen.
Befolkningen var på 84,534 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Storkommuner:
Kommuner:
Höganäs
Höganäs er en by i Skåne län i landskapet Skåne i Sverige. Den er administrasjonssenter for Höganäs kommune. I 2010 hadde tettstedet Höganäs 14,107 innbyggere.
Historie
I 1907 ble Höganäs bruk og fiskeværet Höganäs slått sammen til municipalsamhälle. Höganäs fikk bystatus i 1936.
Xiangfen
Xiangfen (kinesisk: 襄汾县; pinyin: Xiāngfén Xiàn) er et fylke i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Linfen.
Befolkningen var på 479,357 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Dingcun-funnstedet med det paleolittiske Dingcunmennesket (丁村人), borgerhusene i Dingcun (Dingcun mingzhai, 丁村民宅) fra Ming-dynastiets og Qing-dynastiets tid, Taosi-funnstedet (Taosi yizhi, 陶寺遗址) med funn fra Longshankulturen, de tradisjonelle bygningene i Fencheng (Fencheng gu jianzhuqun, 汾城古建筑群) og Pujingtempelet (Pujing si, 普净寺) står alle på Folkerepublikken Kinas liste over vernet kulturarv.
Samferdsel
Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.
Minnemedaljen for barrikadedeltagerne i 1991
Minnemedaljen for barrikadedeltagerne i 1991 (latvisk: 1991.gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīme) er en latvisk utmerkelse som tildeles personer som deltok i Latvias frihetskamp mellom januar og august 1991. Kampen for selvstendighet fra Sovjetunionen kalles barrikadekampen. Medaljen ble første gang utdelt i 1996 og tildeling avsluttes i 2011.
Utforming
Minnemedaljen for barrikadedeltagerne i 1991 er utformet som et våpenskjold omgitt av en eikekrans. Våpenskjoldet viser en løve som holder et skjold med korslagte nøkler, begge elementer som er å finne i Rigas byvåpen. Over våpenskjoldet står innskriften «LR» for Latvijas Republika. På revers står innskriften «Par Latviju» (for Latvia). Reversen har også plass til løpenummer.
Medaljen er opphengt i et medaljebånd i Latvias farger: Mørk rødt med en hvit midtstripe.
Tildeling
Medaljen tildeles for mot, uselvisk og initiativrik innsats i kampen for Latvias uavhengighet. Den kan også tildeles for organisatorisk innsats, samt materiell og moralsk støtte til de som kjempet for landets frihet. Det er opprettet et eget råd som avgjør tildeling av medaljen. Presidenten i nasjonalforsamlingen leder rådet.
Medaljen er tildelt 29 000 personer. Blant mottagerne er det også utlendinger.
Norske mottagere
Minnemedaljen for barrikadedeltagerne i 1991 er tildelt Inge Alver og Nils Soltveit. De to hadde i 1990 stått bak invitasjoner til representanter fra de baltiske landene til nordisk sykkelmesterskap i Radøy.
Anze
Anze (kinesisk: 安泽县; pinyin: Ānzé Xiàn) er et fylke i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Linfen.
Befolkningen var på 78,997 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Storkommuner:
Kommuner:
Masselinjen
Masselinjen (kinesisk: 群众路线, pinyin: Qunzhong luxian) er en metode som ble utviklet av Mao Zedong og Kinas kommunistparti i det øyemed å lede folket, «massene». Folkemassene er den kraft i samfunnet som frembringer forandring, og ifølge Mao var bøndene dem som skulle utgjøre denne forandrende kraft.
Tanken om masselinjen ble utformet tidlig. Man finner den nokså utviklet i en tale Mao holdt sommeren 1943 – noen av dens sentrale avsnitt ble senere medtatt i sitatboken Maos lille røde.
Maos tanker tilpasset marxismen til en politisk ideologi som kunne bringe en kommunistisk revolusjon til seier i det for det meste ikke-industrialiserte kinesiske samfunn. Maos hypotese var at bøndene kunne bli drivkraften for en kommunistisk omveltning, men at det bare ville skje dersom partieliten var villig til å forkynne det revolusjonære budskap på grasrotnivå på en måte som landsbybefolkningen var i stand til å begripe. Dette innebar en prosess der det gjaldt å få de ledende partikadre til å sette seg inn i de lokale realiteter, og prøve å integrere bøndenes nære problemer med partiprogrammet.
Vassarvmåler
Vassarvmåler (Euphyia unangulata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). I Norge er den funnet nord til Sør-Trøndelag.
Hongdong
Hongdong (kinesisk: 洪洞县; pinyin: Hóngdòng Xiàn) er et fylke i Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Linfen.
Vassarvmåler
Levevis
Larven lever på vassarve (Stellaria media) og beslektede planter. De voksne målerne flyr i juni – juli.
Utbredelse
Arten finnes i hele Europa og Nord-Asia østover til Sakhalin, Japan og Korea. Den forekommer også i Nord-Amerika, men disse bestandene blir av noen regnet for å være en egen art. I Norge finnes den nord til Sør-Trøndelag.
Hongdong
Lokalbefolkingens uttale av stedsnavnet er Hóngtóng.
Fylket hadde 687,395 innbyggere i 1999.
Den 25. september 1303 var Hongdong episenter for et jordskjelv av momentmagnitude 8, som gjorde store skader i store deler av provinsen. Nedre del av Guangshengtempelet og Bygudens tempel ble sterkt skadet, men begge templene ble gjenoppbygde.
Hongdong var ett av de fylkene i Shanxi som ble rammet av slaveriskandalen i 2007, da det ble avslørt at illegale teglverk holdt slaver, noen av dem barn, og torturerte dem til å arbeide i daglige arbeidsøkter på opptil 16 timer.
Kulturminner
Guangshengtempelet (Guangsheng si, 广胜寺) og Jadekeiserens tempel i Hongdong (Hongdong yuhuang miao, 洪洞玉皇庙) fra mongoltiden er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Gro Dahle
Gro Dahle (født 15. mai 1962 i Oslo) er en norsk forfatter, dikter og skrivepedagog.
Bakgrunn og arbeid
Dahle er cand.mag. fra Universitetet i Oslo med studier i engelsk, idéhistorie, religionshistorie og psykologi. Hun har ellers utdannelse fra Statens formingslærerskole på Blaker og forfatterstudiet i Bø ved Høgskolen i Telemark, der hun var student i 1986.
Gro Dahle er datteren til oljeingeniøren Øystein Dahle (født 1938). Hun vokste opp i Tønsberg, Aruba og New Jersey. Hun er gift med tegneren Svein Nyhus (født 1962). Sammen har de tre barn: illustratøren Simon Dahle Nyhus (født 1988), barnebokforfatteren Kaia Dahle Nyhus (født 1990) og kunstneren og forfatteren Ninni Dahle Nyhus (født 1993). De fleste av Dahles barnebøker er illustrert av ektemannen eller Kaia.
Gro Dahle har i intervjuer og annet fortalt at hun har Aspergers syndrom.
Nominasjoner og annet
Gro Dahle har i tillegg mottatt en rekke kunstnerstipender.
Minnemedaljen for fremme av Latvias medlemskap i NATO
Minnemedaljen for fremme av Latvias medlemskap i NATO (latvisk: Piemiņas medaļa „Sekmējot Latvijas dalību NATO”) er en latvisk medalje innstiftet 19. mars 2004 i anledning Latvias tiltredelse av Atlanterhavspakten og medlemskap i NATO. Medaljen ble tildelt personer som har bidratt til Latvias forsvar og arbeidet for landets NATO-medlemskap. Minnemedaljen ble utdelt av Latvias forsvarsminister. Den ble tildelt latviere, så vel som utlendinger.
Gro Dahle
Illustrasjoner fra barnebøker (utvalg)
Galleriet viser noen av Svein Nyhus' tegninger til barnebøker skrevet av Gro Dahle.
Referanser
Blant annet Gro Dahles bøker fra 1990-tallet i Nasjonalbibliotekets database bokhylla.no.
Minnemedaljen for fremme av Latvias medlemskap i NATO
Utforming
Medaljen er gjort i bronse, har en diameter på 38 mm og en tykkelse på 3 mm. På advers viser medaljen kompassrosen fra NATOs emblem omgitt av en bord med stråler. På revers står i midten innskriften «SEKMĒJOT LATVIJAS DALĪBU NATO» (for fremme av Latvias medlemskap i NATO) over fire linjer og omskriften «AIZSARDZĪBAS MINISTRA APBALVOJUMS» (Forsvarsministerens utmerkelse).
Medaljen er opphengt i et bånd som bærer den mørke røde fargen fra Latvias flagg på venstre side og NATOs blå farge på høyre side. I midten er det en smal hvit stripe.
Norske mottagere
Minnemedaljen ble tildelt en rekke nordmenn. Fremst blant disse er Kristin Krohn Devold, som var forsvarsminister da Latvia ble med i NATO. Andre norske mottagere er forsvarssjef Sigurd Frisvold, statssekretær Gunnar Heløe, generalmajor Roar Haugen, generalmajor Tomas Colin Archer, admiral Kjell-Birger Olsen, generalmajor Odd Frøise Tangen, viseadmiral Eivind Hauger-Johannessen og forsvarsattaché Egil Tor Walter.
Nephropoidea
Nephropoidea er en overfamilie av hummere innen ordenen Reptantia som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Gruppen omfatter nordlige saltvannshummer, og det som på engelsk kalles «trur lobsters». Den inneholder a familie og 17 slekter.
Taksonomisk plassering
Taksonomien til storkreps er komplisert og under stadig revisjon. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. En moderne oppdatering av systematikken gis her med basis i WoRMS-databasens systematikk fra 2013. .
Alceste (Lully)
Alceste, ou Le triomphe d’Alcide er en fransk opera (tragédie en musique) med en prolog og fem akter. Musikken er av Jean-Baptiste Lully, librettoen er av Philippe Quinault og basert på Evripides' Alkestis. Académie Royale de Musique uroppførte verket 19. januar 1674 ved Théâtre du Palais-Royal.
Handlingen er lagt til Thessalia, på den greske øya Skyros og i en mytisk underverden.
Allocoryninae
Allocoryninae er en familie av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea). Artene er knyttet til konglepalmer (Cycadales), der de lever av pollen i hann-kongler.
Alceste (Lully)
Alceste var en av Lullys mest effektfulle og populære tragedier, og dominerte den franske operascenen i nesten et helt århundre. Den ble trykt i over 30 opplag.
Allocoryninae
Utseende
Stort sett små (ofte 3 – 5 mm), avlange, noe flate biller, brune, rødlige eller svarte. Oversiden er snau eller med spredte, fine hår eller skjell, ofte noe glinsende, gjerne kraftig og tett punktert. Hodet er i midten trukket ut til en snute som er lengre enn resten av hodet. Antennene sitter festet ved roten av snuten, rett ved øyets framkant. Antennenes to-tre ytterste ledd danner en løs kølle. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, tilsmalnet framover, med markerte sidekanter. Det er ofte tett og sterkt punktert. Dekkvingene er avlange og parallellsidige. Beina er ganske korte og kraftige, baklårene gjerne sterkt fortykkede. På mellom- og bakbeina har leggene og lårene en rekke av kraftige knøler på oversiden. Framleggene (protibiae) har en kam av børster som brukes til å rense antennene. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite og knapt synlig. Det tredje og ofte også det andre leddet er tolappede. På framføttene er det ytterste leddet lengre enn de fire innerste til sammen.
Alceste (Lully)
Personer
La Gloires, najader, skogs- og elveguder, fornøyelser (ballett).
Allocoryninae
Levevis
Artene er knyttet til konglepalmer av slekten Zamia, der de spiser pollen i hann-kongler.
Alceste (Lully)
Personer
Innbyggerer i Thessalia, havguder, sjømenn, soldater i Licomedes følge, thessalske soldater, sørgende kvinner og menn, skygger, Plutons følge, grekske folkslag, de ni muser, herdinner, herder, Kor Fire nordavinder, fire vestavinder, kunstnere, pager, Alcestes følge, statister. Sjømenn, havnymfer, tritoner, fiskere, krigeriske demoner, herder, herdinner, ballett.
Allocoryninae
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Mellom-Amerika og Karibia.
Newark (Delaware)
Newark er en amerikansk by som ligger i New Castle County i Delaware.
Den har og dekker et areal på 23,79 km².
Den gallikanske ritus
Den gallikanske ritus var en gudstjenesteordning som var i utbredt bruk fremfor alt i Gallia frem til Pippin IIIs tid.
Liturgisk form
Det kan fremheves de følgende forskjeller:
Historie
Forskerne er uenige om når den gallikanske ritus ble den vanlige i Frankerriket, innenfor et spenn mellom 100-tallet og 400-tallet. Grunnene til at hvorfor det ble slik at de kirkelige bruk avvek fra Romas i områdene Gallia, Norditalia, Spania og på de britiske øyer, er ikke kjente.
Herkomst
Hvor de ikke-romerske vestlige liturgiformer kommer fra – hertil regnes ved siden av den gallikanske blant annet den ambrosianske, den mozarabiske og den keltiske ritus – finnes det flere teorier om.
En andre hypotese, som er representert ved Paul Cagin, antar at de ikke-romerske former alle var tidligformer av liturgien i byen Roma. Dette hviler imidlertid på den ubeviste antakelse at pave Damasus I er å regne som den romerske ritus' organisator.
Den tredje og meget utberedte antagelse, som blant andre Duchesne sluttet seg til, er at alle ikke-romerske liturgier har utspring i Milano, dom ved slutten av 300-tallet var blitt en meget innflytelsesrik by. Men etter at det ble klart at Ambrosius var forfatteren til skriftet De sacramentis, hvori man finner den romerske kanon, er dette syn ikke lenger levedyktig.
En fjerde mulighet kunne være at den gallikanske liturgi oppstod lokalt, og at innføringen av vekslende bønner etter kirkeåret gav støtet til dette. Men kan finne en bemerkning fra Gennadius av Marseille om en prest ved navn Musaeus runsdt år 450, og der det sies om ham at han skal ha funnet frem til de første bønner og gudstjenestelige lesninger under kirkens fester, og deretter sammenfattet dette i en omfangsbok med messen (sacramentorum), som skal ha hadde forskjellige avdelinger for propriene til gudstjenester og årstider. Sammenstilling av slike messer var den gang en viden utbredt virksomhet i Gallia og Spania, noe også Sidonius Apollinaris befattet seg med.
Utbredelse
De gallikanske liturgi ble utbredt i hele Frankerriket, skjønt det var ofte merkbare forskjeller mellom bispedømmene. Størst utbredelse hadde den gallikanske liturgi på 400 og 500 -tallene. Fra midten av 600-tallet ble den mer og mer blandet med den romerske liturgi, som var blitt kjent ved liturgiske bøker som ble utbredte i Gallia. Pippin III og hans sønn Karl den store forsøkte å brinmge den romerske liturgi til fullstendig dominans. Men enn i 835 måtte Amalarius av Metz slå fast under et besøk i Roma at liturgien der var ganske forskjellig fra den han var fortrolig med hjemmefra, og at Missale francorum fra 730 tilsynes var en kompilasjon av romerske og gallikanske riter.
Ettervirkning
Fra 1600-tallet ble det gjort forsøk på å gjenoppvekke den gallikanske liturgi, og dette førte til enkelte «neo-gallikanske» liturgiutkast.
Ringenes herre
Ringenes herre er et romanverk av J.R.R. Tolkien, utgitt 1954–55, i sjangeren fantastisk litteratur. Den er en oppfølger til Tolkiens første bok Hobbiten.
Den første norske oversettelsen (Krigen om ringen) ved Nils Werenskiold utkom fra 1973 til 1975. Den mest gjenopptrykte oversettelsen, ved Torstein Bugge Høverstad, ble først utgitt i 1984. En nynorsk oversettelse ved Eilev Groven Myhren, Ringdrotten (2006), gjør utstrakt brukt av ulike norske dialekter for å karakterisere folkeslagene. Denne oversettelsen ble premiert med Nynorsk litteraturpris.
For detaljert handlingsreferat, se Ringens brorskap, To tårn og Atter en konge.
Ringenes herre begynte som Tolkiens utforskning av filologi, eventyr, keltisk og nordisk mytologi. Historien er en fortsettelse av Hobbiten, og bygger på bakgrunnsinformasjon fra Silmarillion. Hobbitene blir innblandet i store hendelser som truer hele verden etter hvert som Sauron, ondskapens manifestasjon, prøver å få tilbake den ene ringen som vil gi ham tilbake de kreftene han en gang hadde.
Ringenes brorskap
Bilbo Lommelun feirer sin 111-årsdag i en storslått sammenkomst. Men han forlater plutselig Hobsyssel samme kveld, og overlater den ene ringen til sin nevø og arving Frodo Lommelun. Ingen av hobbitene er klar over ringens egentlige opprinnelse, men trollmannen Gandalv mistenker at dette er en av maktens ringer. 17 år senere forteller Gandalv til Frodo at han har bekreftet at ringen er den som ble mistet av mørkets fyrste Sauron for lenge, lenge siden. Trollmannen råder ham også til å få ringen vekk fra Hobsyssel, så snart som mulig. Men Gandalv reiser snart sin vei igjen, og lover å komme tilbake innen Frodos bursdag og følge ham på reisen - men Gandalv rekker ikke frem i tide.
Frodo selger derfor eiendommen sin i Hobsyssel, og legger ut til fots - bare akkompagnert av sin gartner Samvis Gamgod, og sin fetter Peregrin Tók. De blir snart forfulgt av de svarte ridderne, men de møter en forbipasserende gruppe alver ledet av Gildor Inglorion - noe som midlertidig avverger de svarte rytterne. Hobbitene tilbringer en natt sammen med alvene. Neste morgen tar de en snarvei, og ankommer gården til bonden Maggot, som tar dem med til et ferge-leie - hvor de møter vennen Muntiadok Brennibukk. Senere avslører Muntiadok og Pippin at de allerede vet om ringen, og de insisterer på å reise sammen med Frodo og Sam.
De forsøker å riste av seg de svarte ridderne, ved å gå gjennom Gammel-skogen. Merry og Pippin blir fanget under røttene av et eldgammelt tre som kontrollerer store deler av skogen, men de blir snart reddet av Tom Bombadil. Når de forlater tilfluktsstedet til Toms hus, går de seg vill i tett tåke og blir fanget av en haugvette i Dyssemoene. Men Frodo, som våkner fra haugvettens trolldom, får Tom Bombadil til å hjelpe dem. Han frigjør de fire hobbitene, og utstyrer dem med eldgamle sverd som han finner i haugvettens skatteskammer. De fire hobbitene kommer snart til landsbyen Bri, hvor de møter en mann som kaller seg Vidvandre. Frodo får også tak i et brev fra Gandalv skrevet tre måneder tidligere, som identifiserer Vidvandre som en venn. Vidvandre leder hobbitene gjennom villmarken mot alvenes hjem i Kløvendal. Men på toppen av Blåsertopp blir følget igjen angrepet av fem av de ni svarte rytterne. Vidvandre identifiserer rytterne som Nazgûl eller ringskrømt, konger fra eldgamle tider slavebundet av mindre makt-ringer for å tjene under Sauron.
Den mektigste av ringskrømtene sårer Frodo med et forbannet sverd. Etter å ha kjempet mot ringskrømtene, forsøker Vidvandre å behandle Frodo sår. Men Frodo blir raskt veldig syk. De svarte rytterne tar dem nesten igjen, men Glorfindel redder dem. Nazgûl rir ut i vannet, hvor en stor flom tilkalt av Elrond, mester i Rivendell, overvelder alle rytterne. Frodo blir frisk igjen i Kløvendal, under Elronds omsorg. Under et rådsmøte hos Eldron blir Vidvandre avslørt for å være Aragorn, arvingen etter Isildur - en tidligere konge av Gondor.
Isildur hadde kuttet den ene ringen fra Saurons hånd under ett slag, men han nektet deretter å ødelegge ringen - og beholdt den selv. Ringen gikk deretter tapt når Isildur ble drept, og til slutt havnet ringen hos Bilbo Lommelun - etter møtet hans med Gollum, beskrevet i boken Hobbiten. Gandalv rapporterer at en annen mektig trollmann, Sarumann, har forrådt dem og arbeider nå for å bli en makt i seg selv. Gandalv ble tatt til fange av Sarumann, men slapp så vidt unna - og forklarer hvorfor han ikke hadde kommet tilbake, for å møte Frodo i tide slik Gandalv tidligere hadde lovet. Rådet bestemmer at ringen må ødelegges for godt. Men det kan bare gjøres ved å kaste ringen i ilden på Orodruin i Mordor, hvor ringen opprinnelig ble smidd. Frodo tar denne oppgaven på seg.
Elrond, etter råd fra Gandalv, velger en rekke følgesvenner for ham. Ni vandrere skal sendes ut for å motarbeide de ni svarte rytterne: Frodo, Sam, Muntiadok, Pippin, Aragorn, Gandalf, dvergen Gimli, skogsalven Legolas, og Boromir - sønn av Denethor, Gondors forvalter. Når de reiser gjennom Moria oppdager de at Balin, en av dvergene som fulgte Bilbo under hans tidligere eventyr Hobbiten, sammen med en rekke andre dverger har blitt drept av orker. Etter å ha overlevd et angrep fra orker og et troll, blir følget forfulgt av orker og en Balrog - en eldgammel ild-demon fra en tidligere tidsalder, skapt av Saurons tidligere mester: Morgoth. Gandalf konfronterer Balrogen på egen hånd, og begge to faller ned i den dypeste avgrunnen. Resten av følget stikker av, og søker deretter tilflukt i den tidløse alveskogen i Lothlórien - hvor de blir veiledet av Lady Galadriel.
To tårn
En stor gruppe store orker, kalt Uruk-hai sendt av Saruman, og andre orker sendt av Sauron og ledet av Grishnákh, angriper fellesskapet. Boromir forsøker å beskytte Muntiadok og Pippin fra orkene. Men de dreper Boromir, og fanger de to hobbitene. Aragorn, Gimli og Legolas bestemmer seg for å følge etter orkene som tar Muntiadok og Pippin til Saruman. Men i kongeriket Rohan blir alle orkene drept av ryttere av Rohan - ledet av Éomer. Merry og Pippin rømmer inn i Fangorn-skogen, hvor de blir venn med Treskjegg, den eldste av de tre-lignende entene.
Rina Mitsuhashi
Rina Suzuki (født 2. april 1990) er en japansk skiskytter. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 80 på sprinten.
Ringenes herre
To tårn
Aragorn, Gimli og Legolas sporer opp hobbitene til Fangorn. Men der møter de uventet Gandalv igjen. Gandalv forklarer dem at han drepte Balrogen. Trollmannen ble også drept i denne kampen, men ble sendt tilbake til Midgard for å fullføre resten av oppdraget sitt. Gandalv er nå kledd i helt hvitt, og kaller seg derfor Gandalv den hvite. Trollmannen forsikrer vennene sine om at Muntiadok og Pippin er trygge. Gandalv reiser sammen med Aragorn, Gimli og Legolas til Edoras, hovedstaden i Rohan.
Sint-Truiden
Sint-Truiden  (fransk: Saint-Trond) er en kommune i den belgiske provinsen Limburg. I kommunen ligger et av Belgias tretten beginerhus som i 1998 ble innskrevet på UNESCOs verdensarvliste, het begijnhof van Sint-Agnes.
Ringenes herre
To tårn
Gandalv frigjør Théoden, kongen av Rohan, fra innflytelsen fra Sarumanns spion Gríma Ormtunge. Théoden samler sine styrker og rir til den eldgamle festningen Helmsdjupet. Men Gandalf reiser alene videre for å søke hjelp fra Treskjegg. I mellomtiden angriper og ødelegger entene Isengard, Sarumanns høyborg, og oversvømmer området. Trollmannen blir derfor fanget i tårnet Orthanc. Gandalv overbeviser Treskjegg om å sende en hær av levende trær for å hjelpe Théoden. Galdalv bringer også en hær av Rohirrim til Helmsdjupet. De beseirer orkene, som flykter inn i skogen til entene - for aldri å bli sett i live igjen.
Gandalv, Theoden, Legolas og Gimli rir til Isengard, hvor Aragorn, Gimli og Legoas blir overrasket over å finne Muntiadok og Pippin som slapper av midt i alle ruinene. Gandalf ønsker å gi Sarumann en mulighet til å vende seg bort fra Sauron. Gríma Ormtunge kaster en hard rund gjenstand, for å prøve å drepe Gandalv. Men Pippin stjeler denne gjenstanden fra Gandalf om natten. Dette avsløres for å være en palantír, en eldgammel stein som Sarumann brukte for å kommunisere med Sauron. Pippin blir oppdaget av Sauron gjennom Palantiren, men Sauron misforstår omstendighetene og tror at det er Pippin som har hersker-ringen hans. Gandalv rir derfor umiddelbart til Minas Tirith, hovedstaden i Gondor - og tar Pippin med seg.
Samtidig er Frodo og Sam på vei mot Mordor, og forsøker å komme seg gjennom åsene og klippene i Emyn Muil. De blir klar over at de blir overvåket, og en natt fanger de Gollum, som har fulgt etter dem helt fra Morias Miner. Frodo får Gollum til å sverge å tjene ham, og lede dem til Mordor. Gollum leder dem over Døde-myrene. Men Sam overhører Gollum som diskuterer med sitt alter ego, Sméagol, om han skal bryte løftet han har gitt dem og heller stjele ringen fra dem. De oppdager snart at Mordors svarte port er for godt bevoktet, så i stedet reiser de sørover gjennom landet Ithilien. På veien blir de tatt til fange av en gruppe jegere fra Gondor ledet av Faramir, Boromirs yngre bror. Faramir motstår fristelsen til å ta ringen selv. Når han lar dem reise videre, adlyder han ikke stående ordre om å arrestere fremmede som vandrer gjennom Ithilien. Gollum – som hele tiden slites mellom sin lojalitet til Frodo, og ønsket om ringen – leder hobbitene til en hemmelig tunnel.
Men deretter havner de i hulen til den enorme edderkoppen Shelob. Frodo bruker gaven gitt til ham i Lothlorien: En flaske med kraftig lys, som driver Shelob midlertidig tilbake. Frodo skjærer gjennom et gigantisk edderkopp-nett ved å bruke sverdet Sting. Men Shelob angriper den igjen, og Frodo blir slått bevisstløs av giften hennes. Sam skader edderkoppen, og jager den vekk. Fordi han tror at Frodo er død, tar Sam ringen for å fortsette oppdraget deres på egen hånd. Orker oppdager Frodo, og Sam overhører en samtale mellom orkene, og får vite at Frodo fremdeles er i live.
Atter en konge
Sauron sender en gigantisk hær mot Gondor. Gandalv ankommer Minas Tirith for å advare fyrst Denethor om det nært forestående angrepet. Théoden mønstrer Rohirrim, for å ri Gondor til unnsetning. Minas Tirith er beleiret. Denethor, narret av Sauron, blir ekstremt fortvilet. Han velger å brenne seg levende på et stort bål. Men Pippin og Gandalv redder den syke sønnen hans Faramir, fra å lide samme skjebne. Aragorn, akkompagnert av Legolas og Gimli forsøker å rekruttere døde soldater bundet av en eldgammel forbannelse, som nekter soldatene å hvile før de oppfyller en ed om å slåss for Kongen av Gondor.
Planene deres går ut på å distrahere Sauron fra oppdage Frodo og Sam inne i Mordor. Men under Slaget ved Morannon er Aragorn og hans følge i kraftig undertall. I mellomtiden klarer Sam å redde Frodo fra tårnet i Cirith Ungol. De reiser videre gjennom Mordor, men når de nærmer Dommedagsberget ønsker ikke Frodo lenger å ødelegge ringen. Han ønsker heller å beholde ringen selv. Men Gollum dukker plutselig opp igjen, og forsøker å få tak i ringen.
Ringenes herre-filmtrilogien
I 1998 begynte regissør Peter Jackson å lage en film av Ringenes herre, med Miramax Films som produksjonsselskap. Miramax ville i begynnelsen lage to filmer, men da de av økonomiske grunner bestemte seg for å bare lage én, protesterte Jackson, og samarbeidet mellom Jackson og Miramax ble brutt. Jackson satte sammen en 35 minutter lang kortfilm av det materialet han hadde fra forprosjekteringsfasen. Da han viste denne kortfilmen til New Line Cinema, ville de lage ikke bare to filmer, men tre – én for hver del av bok-trilogien.
De tre filmene ble filmet samtidig. Ringens brorskap hadde premiere 19. desember 2001, To tårn hadde premiere 18. desember 2002, og Atter en konge hadde premiere 17. desember 2003. Ringens brorskap, To tårn og Atter en konge ble henholdsvis belønnet med fire, to og elleve Oscar-statuetter. Samtlige filmer vant Hugo-prisen.
Sint-Truiden
Sint-Truidens beginerhus
Beginerhusene i Sint-Truiden
Ringenes herre
Personer
Hobbiter:
Trollmenn:
Dverger:
Mennesker:
Onde skapninger:
Orker:
Rina Mitsuhashi
Hun representerte Japan under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 85 på sprinten.
Zonhoven
Zonhoven er en kommune i den belgiske provinsen Limburg.
Tessenderlo
Tessenderlo  er en kommune i den belgiske provinsen Limburg. Dette er hvor de tre belgiske provinsene Limburg, Flamsk Brabant og Antwerpen møtes foran Averbode kloster.
Neomastogenius
Neomastogenius er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utbredelse
Artene er utbredt i Sørøst-Asia.
Zutendaal
Zutendaal er en kommune i den belgiske provinsen Limburg.
Bolsenasjøen
thumb|Bolsenasjøen fra byen Montefascione, sørøst for sjøen. Bolsenasjøen er dem femte største innsjøen i Italia litt nord for Roma i provinsen Viterbo.
Den er den største av de tolv viktigste sjøene i sentrale Italia og inneholder 62 prosent ferskvann mens Braccianosjøen bare har 34 prosent. Flateinnholdet er 9.2 prosent på 305 meter.