cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atiur Rahman
Yrkeskarriere
Før han begynte i sentralbanken var han professor ved University of Dhaka, og styreleder for legatstyret ved Shamunnay, som er et senter for utviklingsforskning i Bangladesh. Han var også styreleder for Unnayan Shamannay, en non-profit organisasjon for forskning, utvikling og kulturell læring. Han har også vært direktør for Sonali Bank, styreleder for Janata Bank og seniorstipendiat (Senior Research Fellow) ved angladesh Institute of Development Studies (BIDS).
Rahman har drevet med forskning innen felter som økonomisk utvikling, mikrofinans, fattigdomsbekjempelse, offentlig velstand og andre sosioøkonomiske emner. Pr 2009 har han utgitt 45 bøker, og han har skrevet mye i avisene som spaltisk. For sitt bidrag til samfunnet er han tildelt prisene «Atish Dipankar Gold Medal» (2000) og «Chandrabati Gold Medal» (2008).
Utdanningsmessig gikk han først ved Mirzapur Cadet College, deretter University of Dhaka, der han først tok en bachelorgrad (Honors), senere M.A innen økonomi. Etter dette ble han tildelt et stipend fra Samveldet av nasjoner, slik at han kunne dra til School of Oriental and African Studies (SOAS) ved University of London, der han tok Filosofisk doktorgrad i 1983. Doktorgradavhandlingen hans omhandlet «Peasants and Classes» («Bønder og klasser»), som senere også ble utgitt som bok.
Rahman trakk seg som sentralbanksjef etter at hackere 4. februar 2016 hacket sentralbanken og stjal 101 millioner amerikanske dollar. Han sa opp sin stilling 15. mars, og Fazle Kabir ble utnevnt til ny sentralbanksjef samme dag. Kabir overtok stillingen 20. mars 2016.
NM i troppsgymnastikk 1999 (nasjonale klasser)
NM i troppsgymnastikk 1999 i nasjonale klasser ble arrangert 17. april 1999, i Stavern.
I konkurranseformen nasjonale klasser konkurrerer lagene i gymmix (frittstående), tumbling og trampett som separate konkurranser, i motsetning til Euroteam (TeamGym), der det konkurreres sammenlagt.
Det var ikke kjønnsinndelte klasser i dette NM, dette ble innført i nasjonale klasser først i 2011.
Darius Anelauskas
Darius Anelauskas er en norsk idrettsutøver i håndbak. Han har tre EM-gull, et EM-sølv, og en rekke NM-gull. Han er medlem av Skien Håndbak Klubb. Darius Anelauskas er opprinnelig fra Litauen, og flyttet til Norge i 2005, og er bosatt i Skien.
Floria Gueï
Floria Guei (født 2. mai 1990) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kun deltok i 4 x 400 meter stafett uten å vinne noen medalje.
Filet-O-Fish
Filet-O-Fish (også kjent som McFish) er en sandwich som produseres og selges av den amerikanske restaurantkjeden McDonald’s. Den består av en panert filet av fisk (mest alaskatorsk og/eller hoki), en skive mykost og 30 ml tartarsaus.
Matt Jarvis
Matthew «Matt» Jarvis (født 22. mai 1986) er en engelsk fotballspiller som fra 30. juni 2019 er klubbløs.
Filet-O-Fish
Filet-O-Fish ble lansert i 1962 av restauranteieren Lou Groen i Ohio. Groens restaurant var lokalisert i et fortrinnsvis romersk-katolsk nabolag der de katolske kundene avsto fra kjøtt på fredager.
Matt Jarvis
Han kom til West Ham United fra Wolverhampton Wanderers FC den 23. august 2012, hvor han hadde vært under kontrakt i fem år. Jarvis spiller både høyre- og venstreving, og er kjent for sine innlegg og store hurtighet. Jarvis har en A-landskamp for, som var mot i 2011.
Den 1. september 2015 ble Jarvis lånt ut fra West Ham United FC til Norwich City FC ut 2015/2016-sesongen.
Taekwondo under Sommer-OL 2020 – Panamerikansk kvalifisering
Taekwondo under Sommer-OL 2020 – Panamerikansk kvalifisering fant sted i mars 2020 i Heredia i Costa Rica.
Österbacka
Österbacka er en bydel i Mariehamn på Åland. Bydelen ligger nordøst i Mariehamn på grensen til nabokommunen Jomala. Den grenser ellers til bydelene Hindersböle og Norrböle. Österbacka hadde 86 innbyggere i 2014. I 2008 var innbyggertallet 15.
Ytternäs Sportfält ligger i bydelen.
Stuorra Láhtajávri
Stuorra Láhtajávri (nordsamisk) er en innsjø i Nesseby kommune i Finnmark. Den ligger rundt åtte kilometer øst-sørøst for Nyelv, øverst i nedbørfeltet til Sáppenjohka, ei sideelv til Nyelva.
Edme Mentelle
Edme Mentelle (født 11. oktober 1730 i Paris, død 29. desember 1815 samme sted) var en fransk kartograf, professor i geografi og historie og dikter.
Mentelle var fra 1760 til 1792 professor for historie og geografi ved École Militaire i Paris. Fra 1794 til 1795 underviste han i geografi ved École normale supérieure. I 1795 ble han innvalgt i Académie des sciences morales et politiques.
Ytternäs
Ytternäs er en bydel i Mariehamn på Åland. Bydelen ligger sør i Mariehamn og grenser til bydelene Östernäs, Espholm, Västra Ytternäs og Västernäs.
Bydelen har noen arkitektonisk og kulturhistorisk verdifulle gårdsbygninger på Westergård. Småbåthavna Lervik ligger i Ytternäs.
Gibraltarklippen
Gibraltarklippen, også kalt The Rock, er en klippe som ligger ytterst på Gibraltar, mot Gibraltarstredet ved Gibraltarbukta. Den er en monolitt av kalksten som danner den odden hvor Gibraltar ligger. Gibraltar er det sydvestligste punkt i Europa og ligger på Den iberiske halvøy som grenser til Spania. Selve klippen er på sitt høyeste 426 moh. Det meste av Gibraltarklippen er et naturreservat, hvor det lever omkring 250 berberaper. Disse apene er sammen med et labyrintisk nettverk av tunneler i området en stor turistattraksjon som tiltrekker seg mange turister hvert år.
Gibraltarklippen var den ene av Herkulessøylene og var i antikkens Rom kjent som Mons Calpe og den andre søylen var Monte Hacho (Mons Abyla) på den afrikanske side av Gibraltarstredet. I oldtiden markerte de to punktene grensen for den kjente verden, en myte som opprinnelig kom fra fønikerne.
Caprella branchella
Caprella branchella er en art i slekten Caprella innenfor spøkelseskreps-familien (orden Caprelloidea eller «spøkelsestanglopper») - en type amfipoder. Larvene er planktoniske. De er relativt små, med to store og to små antenner. De lever bare i havet (saltvann), og er utbredt i farvannene ved Japan (Oita).
Gibraltarklippen
Geologi
Gibraltarklippen er en monolittisk odde som er sterkt forvitret og sterkt forkastet i kantene hvor de sedimentære lag er snudd helt om. Det betyr at de eldste lag på klippen ligger over de yngste lag. Disse lag er skiferformasjoner. På disse lag sees tydelig forkastningene og deformasjonene.
Skiferformasjon består, som navnet sier, primært av skifer. Man finner også store klumper av brun kalkholdig sandstein, bløt skiferholdig sandsten med leiret blålig-sort kalkstein, eller en annen type grønn-grå kalkstein som kalles mergel som er blandet med mørkegrå flint. Denne formasjon inneholder også forsteininger, pigger fra uidentifiserte sjøpinnsvin og forsteininger av utdødde blekksprutarter, ammonitter fra den tidlige juraperioden.
Kalksteinslaget i Gibraltar består av kompakte gråhvite eller blekgråe, og av og til fint krystalliserte, middels til tykke lag av kalkstein og dolomitt som til tider kan inneholde tynne lag av hvit flint. Dette laget utgjør omkring tre firedeler (75 %) av Gibraltarklippen. Geologer har funnet fossiler av forskjellige dyr fra havet som oftest er i dårlig stand og sterkt påvirket av erosjon. Blant disse fossilene har man identifisert armfotinger, koralldyr, deler av sjøpinnsvin og snegler. Disse fossilene indikerer at kalksteinslaget i Gibraltar stammer fra den tidlige juraperioden.
Disse geologiske formasjonene ble avsatt tidlig i juratiden, for omkring 175-200 millioner år siden, da den afrikanske plate støtte kraftig sammen med den eurasiske kontinentalplaten. Middelhavet ble på det tidspunkt en sjø som med tiden, mot slutten av Miocentiden, tørret ut. Deretter brøt Atlanterhavet gjennom den vestlige avgrensingen av den uttørrede middelhavsjøen der hvor Gibraltarstredet er i dag og den følgende oversvømmelsen skapte det vi nå kjenner som Middelhavet. Klippen er en del av Cordilleras Béticas, en fjellkjede som preger den sydøstlige del av Den iberiske halvøy.
I dag danner Gibraltarklippen en halvøy som er en odde som stikker ut i Gibraltarstredet fra Spanias sydkyst. Odden er forbundet med kontinentet ved en sandfylt lagune som ikke er mer enn 3 moh. Mot nord står klippen loddrett opp fra havets overflate til en høyde på 411,5 meter ved Rock Gun Battery. Det høyeste punkt på 426 m finner man utenfor O'Hara's Battery. Den midtre toppen, Signal Hill, er 387 m høy og ligger mellom de to andre toppene. De klippelignende sidene langs den østlige side av klippen faller steilt ned til en rekke forblåste sandskråninger, som stammer fra den midtre istid, da vannstanden i havet var lavere enn i dag. En sandskråning strekker seg mot øst fra bunnen av klippen. Sammenlignet med østsiden er vestsiden av klippen, der hvor byen Gibraltar ligger, noe mindre bratt. Kalk er hovedbestanddelen i kalkstein og oppløses langsomt av regnvann. I tidens løp bidrar denne prosessen til å danne huler. Derfor finner man over hundre huler i Gibraltarklippen. St. Michaelshulen halvveis oppe i den vestlige skråningen på klippen er den best kjente og et populært turistmål.
Gorhamhulen som ligger nær havoverflaten på den bratte østsiden av klippen er bemerkelsesverdig på grunn av at arkeologiske utgravninger her har bragt bevis for at neandertalere brukte den så tidlig som for 35 000 år siden. Spesielt betydningfulle er de funn av rester av planter og dyr i hulen som viser at neandertalerne hadde et meget variert kosthold.
Den mauriske borg
Den mauriske borg er en ruin fra den 710 år lange mauriske besettelsen av Gibraltar. Den ble oppført i 711, da berberhøvdingen Taibn Ziyad først kom til klippen som fortsatt kalles Jabal Tariq på arabisk. På 1600-tallet skrev den muslimske historikeren Al-Maqqari at Tariq brente opp sitt skip da han gikk i land.
Den mest markante del av ruinen er Hyldesttårnet (Tower of Homage), en massiv bygning oppført i murstein og en meget hard betong kalt "tapia". I den øverste delen av tårnet var de tidligere erobrernes boliger og et maurisk bad.
Gallerier
En unik attraksjon ved klippen er systemet av underjordiske ganger som kalles "Galleriene" eller "Den store beleiringstunnel". Den første av disse gangene ble utgravd mot slutten av den store beleiring av Gibraltar, som fant sted i perioden 1779-83. General Eliott, senere kjent som lord Heathfield som var øverstkommanderende over garnisonen under beleiringen, var meget interessert i å etablere batterier på sletten nord for klippen som kunne beskyte de spanske batteriene. Etter et forslag fra sin sersjant, Ince fra de kongelige ingeniørtroppene, boret han en tunnel fra et punkt ovenfor Willis Batteri for å gjøre det mulig å se over til det naturlige fremspring mot nord. Planen var å plassere et batteri der. I første omgang var det ikke planer om å bore inn skyteskår fra tunnelen for å kunne skyte fra den, men man fant det nødvendig å bore hull for ventilasjon. Så snart disse var boret ble en kanon plassert der og da beleiringen var over hadde britene bygget seks slike og plassert fire kanoner der. De galleriene som turistene blir vist er like, men er noen år yngre. De ble anlagt i 1797. Galleriene består nå av et system med ganger, tunneler, oppholdsrom og skyteskår. Gangene er tilsammen 304 meter lange. Fra skyteskårene har man en enestående utsikt til Gibraltarstredet og Spania.
Andre verdenskrig og senere
Da andre verdenskrig brøt ut i 1939 ble alle sivile i Gibraltar evakuert til Marokko, Storbritannia, Jamaica og Madeira slik at det militære kunne befeste Gibraltar mot et mulig tysk angrep. I 1942 var det etterhånden over 30 000 britiske soldater, marinegaster og flyvere stasjonert på klippen. De utvidet tunnelsystemet og utviklet Gibraltarklippen til en hjørnesten i forsvaret av skipsrutene til Middelhavet.
I februar 1997 ble det offentlig kjent at britene hadde en topp hemmelig plan kalt Operasjon Tracer som gikk ut på at man ville holde en gruppe soldater skjult i tunnelene under klippen, hvis tyskerne skulle besette den (den tyske planen var i all hemmelighet tenkt iverksatt under kodenavnet Operasjon Felix). Gruppen i hulene skulle ha radioutstyr slik at de kunne rapportere om fiendens bevegelser. Et lag på seks mann ventet i hemmelighet i to et halvt år i Gibraltar for å gjennomføre denne oppgaven, men tyskerne kom aldri i nærheten av å innta klippen, så de seks mann ble aldri stengt inne. I stedet ble de sendt hjem til et sivilt liv da krigen var over.
Gibraltars naturreservat
Omkring 40 % av Gibraltars areal ble gjort til naturreservat i 1993. Se hovedartikkel, Gibraltars naturreservat.
Flora og fauna
Floraen og faunaen i Upper Rock Nature Reserve er bevaringsverdig og beskyttet av loven. Her finner man en rekke dyre- og plantearter, hvor de mest kjente er berberape, den eneste stamme av aper som lever i det fri i Europa, klippehøne og blomster som våtarv, timian og sløyfeblomst. Berberapene stammer muligens fra en transport av afrikanske dyr til Spania som kan ha rømt. Alternativt kan de være de siste individer av en populasjon som skal ha eksistert over større deler av Sydeuropa under Pliocentiden (tilbake til omkring 5,5 millioner år siden). Noen av dyrene på klippen er satt ut fra Alameda Wildlife Conservation Park, som har tre aper.
Fugleliv
Gibraltarklippen som ligger på det markante nes i Gibraltarstredet tiltrekker seg tallrike trekkfugler i migrasjonstiden. Beplantningene på klippen er spesiell og unik for Den iberiske halvøy. Her stopper trekkfuglene opp, hviler og spiser før de fortsetter sin tur mot syd over havet og ørkenen om høsten. Om våren stopper de også opp for å hvile, innen de fortsetter sin reise mod nord, en reise som kan føre dem så langt som til Grønland eller Russland.
Klippen er blitt utpekt av BirdLife International som et viktig fugleområde på grunn av den flaskehals som trekkfuglene samles om. Årlig krysser omkring 250 000 trekkfugler stredet ved Gibraltarklippen. En annen årsak er at den er rugested for berberhøner og rødfalk.
Zuzana Bergrová
Zuzana Bergrová (født 24. november 1984) er en tsjekkisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kun deltok i 4 x 400 meter stafett uten å vinne noen medalje.
Östernäs
Östernäs er en bydel i Mariehamn på Åland. Bydelen ligger ut mot Österhamn og grenser til bydelene Storgärdan, Ytternäs, Västernäs og Sveden. Östernäs hadde 1030 innbyggere i 2014.
I Österbacka finnes det et naturreservat.
Tartarsaus
Tartarsaus er en kald saus som i utgangspunktet består av majones, eggeplomme og gressløk. I moderne matlaging er den dog i alminnelighet komplettert av ytterligere ingredienser som persille, hvitvinseddik, kapers, sennep eller finhakket sylteagurk.
EM i troppsgymnastikk 1998
Europamesterskapet i troppsgymnastikk 1998 for senior ble arrangert 21. - 24. mai 1998, i Odense i Danmark. Dette mesterskapet var for klubblag, ikke for landslag.
Konkurranseformen var Nordisk klasse (tilsvarende dagens TeamGym), slik at det konkurreres sammenlagt i gymmix (frittstående), tumbling og trampett.
Tartarsaus
Tartarsaus ligner på remulade. Den anvendes gjerne til panert mat (for eksempel fish and chips) eller til kylling.
Komediens konge
Komediens konge, (originaltittel: The King of Comedy) er en amerikansk satirisk svart komedie fra 1982 regissert av Martin Scorsese, og med Robert De Niro, Jerry Lewis og Sandra Bernhard i hovedrollene.
Handlingsreferat
Rupert Pupkin er en ung ambisiøs standup-komiker som forsøker å starte karrieren sin. Etter å ha møtt Jerry Langford, en suksessfull komiker og talkshow-vert, tror Rupert at hans store mulighet endelig har kommet. Han forsøker å få en plass på Langfords show, men blir kontinuerlig avvist av programmets ansatte - spesielt Cathy Long, og til slutt av Jerry Langford selv. Underveis hengir Rupert seg til forseggjorte og besettende fantasier, hvor han og Langford er kolleger og har blitt gode venner. Utslitt av konstant avvisning klekker Rupert ut et komplott ved hjelp av Masha, som er like besatt av Langford som Rupert er.
Men i stedet for løsepenger, krever Rupert at han skal få plass på kveldens episode av Langfords show - og at hele episoden skal sendes på vanlig måte. TV-studioets sjefer, deres advokater og FBI-agenter samtykker i kravene deres, med den forståelse at Jerry Langford skal bli løslatt samtidig som programmet skal sendes på TV. Mellom innspillingen av episoden og sendingen, får Masha også sin «drømme-date» samen med Langford, som er teipet fast til en stol i et rekkehus på Manhattan som tilhørte Mashas foreldre. Men Langford overbeviser henne om å løsne ham, som en del av stevnemøtet deres. Han forsøker å få tak i pistolen hennes, men han oppdager at dette egentlig bare var en lekepistol og inneholder defekte kuler.
Langford slår ned Masha og flykter fra området, hvor han sint kan se Ruperts fulle stand-up-rutine. I mellomtiden blir Ruperts handling godt mottatt av publikum i studio. I løpet av handlingen beskriver han blant annet sin vanskelige oppvekst, samtidig som han ler av omstendighetene. Rupert avslutter deretter sin opptreden ved å tilstå overfor publikum at han hadde kidnappet Langford, for å komme seg inn i show-bransjen. Mens publikum bare ler, i den tro at dette fremdeles er en del av hans planlagte opptreden. Rupert avslutter showet med å si «bedre å være konge for en natt enn en skøyer hele livet» og rett etter episoden blir han umiddelbart arrestert av FBI
Sigga Tuolja-Sandström
Sigga Maria Tuolja-Sandström (født 1921, død 2011) var en svensk/lulesamisk forfatter og lærer. Hun har skrevet flere bøker, og har oversatt den samiske nasjonalsangen til lulesamisk. Denne oversettelsen er med i Norsk salmebok 2013.
Induksjonstopp
Induksjonskoking utføres ved bruk av direkte induksjonsoppvarming av kokekar, istedenfor indirekte stråling, konveksjon eller termisk ledning. Induksjonskoking tillater høy effekt og veldig raske temperaturøkninger. Endringer i varmeinnstillinger er øyeblikkelig. For å kunne brukes på en induksjonstopp må stekepanner, gryter og kasseroller være magnetiske.
I en induksjonstopp (induksjonskomfyr) er en spole av kobbertråd plassert under kokekaret, og en vekslende elektrisk strøm går gjennom denne spolen. Det resulterende oscillerende magnetfeltet induserer trådløst en lukket elektrisk virvelstrøm i kokekaret. Denne virvelstrømmen møter motstand i kokekaret, og dette resulterer i resistiv oppvarming.
For nesten alle modeller av induksjonstopper må et kokekar være laget av eller inneholde et jernholdig og magnetisk metall som støpejern eller enkelte typer rustfritt stål som er ferromagnetisk. Jernet i gryten konsentrerer strømmen for å produsere varme i metallet. Hvis metallet er for tynt, eller ikke gir tilstrekkelig motstand mot strøm, vil oppvarmingen ikke være effektiv. De fleste induksjonstopper vil ikke varme kobber- eller aluminiumskar fordi magnetfeltet ikke kan produsere en konsentrert strøm. All metal-induksjonstopper (direkte oversatt fra engelsk «altmetall»-induksjonstopper) bruker mye høyere frekvenser for å overvinne den effekten. På alle induksjonstopper kan et kar av hvilket som helst materiale brukes dersom det plasseres en passende metallskive mellom som i sin tur fungerer som en konvensjonell kokeplate.
Induksjonstoppen er ganske effektiv, noe som betyr at den sender mindre spillvarme ut på kjøkkenet, raskt kan slås av og på, og har sikkerhetsfordeler når det gjelder brann og eksplosjonsfare sammenlignet med gasskomfyrer. Kokeflatene er også vanligvis enkle å rengjøre, fordi kokeflaten i seg selv ikke blir veldig varm.
Sikkerhet
Induksjonstoppen kan oppdage om kokekar er til stede ved å overvåke strømmen som leveres. I likhet med andre elektriske keramiske kokeflater kan produsenten angi en maksimal grytestørrelse, og det er også angitt en minimumsstørrelse. Kontrollsystemet slår av elementet hvis en gryte ikke er til stede eller ikke er stor nok. Hvis en gryte eller stekepanne koker tørr, kan den bli ekstremt varm – en termostat i overflaten vil slå av strømmen hvis den føler overoppheting. Dette skjer for å forhindre feil på komfyren og redusere brannfare.
Komfyroverflaten
Komfyrens overflate blir bare oppvarmet av gryten. Før det er satt en gryte på en kald kokesone er denne kald. Om en koker opp en kasserolle og tar denne avm, kan overflatetemperaturen midt i kokesonen være over 100°C. Etter ca 5 minutter kan fortsatt temperaturen være ca 70° og berøringsfarlig. Induksjonstopper er enkle å rengjøre fordi kokeflaten er flat og glatt og ikke blir varm nok til at sølt mat brenner seg fast. Induksjonskomfyrer har generelt keramiske topper med lav termisk ekspansjon av glass som kan bli skadet ved tilstrekkelig harde slag, selv om det er påkrevd å oppfylle minimum spesifiserte produktsikkerhetsstandarder med hensyn til slag. Aluminiumsfolie kan smelte på toppen og forårsake permanent skade eller sprekker på toppen. Kokeflaten kan skrapes opp av at man skyver gryter eller stekepanner over den.
Andre hensyn
Noen koketeknikker som er tilgjengelige når du steker over en flamme, er ikke aktuelle. Personer med implantert hjertepacemaker eller andre elektroniske medisinske implantater blir vanligvis instruert om å unngå kilder til magnetiske felt; den medisinske litteraturen ser ut til å antyde at det er trygt å være nær induksjonskokeplater, men personer med slike implantater bør alltid sjekke først med legen sin. Radiomottakere i nærheten av induksjonstoppen kan forstyrres av elektromagnetisk interferens. Fordi koketoppen er grunn sammenlignet med en kokeplate med gasskraft eller elektrisk spole, kan rullestoltilgangen forbedres; brukerens bein kan være under benkhøyden, og brukerens armer kan nå over toppen.
Effektivitet
ACEEE-sommerstudien fra 2014 om energieffektivitet i bygninger konkluderte med at "induksjonskoking ikke alltid er den mest effektive metoden for matlaging. Når testet med et stort kokekar, er effektiviteten til vanlig elektrisk teknologi målt til å være høyere (83 %) enn induksjonskokingen (77 %). Effektiviteten til konvensjonelle kokeapparater viste seg å være svært avhengig av størrelsen på kokekaret". Kokemetoder som bruker flammer eller varme varmeelementer har et betydelig høyere varmetap til omgivelsene, mens induksjonsoppvarming varmer kjelen direkte. Fordi induksjonseffekten ikke direkte varmer opp luften rundt kjelen, gir induksjonskokingen ytterligere energieffektivitet. Avkjølende luft blåses gjennom elektronikken under overflaten, men den er bare litt varm.
Formålet med en platetopp er å tilberede mat; for eksempel kan lange perioder med småkoking være nødvendig. Et rasjonelt mål på effektivitet vil være å sammenligne den faktiske energitilførselen til kokeplaten med en eller annen teoretisk verdi som kreves for å tilberede den spesifiserte maten. Siden forsøk på å utføre disse målingene ville være vanskelig å gjenskape, konsentrerer energieffektivitetsmålingene som er publisert, seg om en platetopps evne til å overføre energi til en metallprøveblokk, noe som er mye lettere å måle på en repeterbar måte.
Energioverføringseffektivitet, som den defineres av det amerikanske energidepartementet (DOE), er prosentandelen av energien som forbrukes av en komfyr som ved slutten av en simulert kokesyklus, ser ut til å ha blitt overført som varme til en standardisert testblokk i aluminium.
DOE-testsyklusen starter med både blokken og platetoppen ved romtemperatur: 25 °C ± 5 °C. Kokeplaten blir deretter skrudd til maksimal varmeeffekt. Når testblokktemperaturen når +80 °C (+80 °C) over den opprinnelige romtemperaturen, reduseres platens effekt straks til 25 % ± 5 % av sin maksimale effekt. Etter 15 minutters drift ved denne lavere effektinnstillingen, blir platetoppen slått av, og varmeenergien i testblokken måles. Effektivitet er gitt ved forholdet mellom energi i blokken og tilført (elektrisk) energi.
En slik test, ved bruk av en kombinasjon av to forskjellige effektnivåer, ble unnfanget for å etterligne bruk i det virkelige liv. Bortkastet energiuttrykk som gjenværende ubrukt varme (beholdt av solide kokeplater, keramikk eller spole på slutten av testen), og tap fra konveksjon og stråling fra varme overflater (inkludert blokken selv) blir ganske enkelt sett bort fra og bidrar ikke til effektivitet.
I 2013 og 2014 utviklet og foreslo DOE nye testprosedyrer for kokeprodukter for å muliggjøre direkte sammenligning av målinger av energioverføringseffektivitet ved bruk av induksjon, elektrisk motstand og koketopper og -områder. Prosedyrene bruker en ny hybrid-testblokk laget av aluminium og rustfritt stål, så den er egnet for tester på induksjonskomfyrer. Den foreslåtte regelen viser resultater av virkelige laboratorietester utført med hybridblokken. For sammenlignbare (store) kokende elementer ble følgende effektivitet målt med ± 0,5 % repeterbarhet: 70,7 % - 73,6 % for induksjon, 71,9 % for elektrisk spole, 43,9 % for gass. Sammenfatning av resultatene fra flere tester bekrefter DOE at "induksjonsenheter har en gjennomsnittlig virkningsgrad på 72,2 %, ikke betydelig høyere enn 69,9% effektiviteten til glatte elektriske motstandsenheter, eller 71,2 % av elektriske spoleenheter". Dessuten minner DOE om at induksjonseffektiviteten på 84%, som er sitert i tidligere tekniske støttedokumenter, ikke ble målt av DOE-laboratorier, men bare "referert fra en ekstern teststudie" utført i 1992.
Når man sammenligner med gass, påvirker de relative kostnadene for elektrisk og gassenergi, og effektiviteten til prosessen som elektrisitet genereres med, både den samlede miljøeffektiviteten (som forklart nærmere nedenfor) og kostnadene for brukeren.
Kjøkkenventilasjon
Energi som går tapt fra gasskokingen, varmer opp kjøkkenet, mens tapet er betydelig lavere ved induksjonskoking. Dette resulterer i mindre oppvarming av selve kjøkkenet og kan påvirke hvor mye ventilasjon som kreves. Gasskokingseffektiviteten kan være lavere hvis det tas hensyn til generering av spillvarme. Spesielt på restauranter kan gasskoking øke omgivelsestemperaturen betydelig. Ikke bare kan det være nødvendig med ekstra avkjøling, men det kan være nødvendig med lufting for å lufte varme områder tilstrekkelig uten å overkjøle andre områder. Kostnader må vurderes individuelt på grunn av mange variabler i temperaturforskjeller, kjøkkenets utforming og åpenhet. Induksjonskoking ved bruk av elektrisitet kan overgå gasseffektivitet når spillvarme og ventilasjonsbehov blir kvantifisert.
Induksjonskomfyrer i industriell bruk krever ikke sikkerhetslås mellom drivstoffkilden og ventilasjonen, noe som kan være nødvendig med gassanlegg.
Design
En induksjonskomfyr overfører elektrisk energi ved induksjon fra en trådspole til et kokekar som må være ferromagnetisk. Spolen er montert under kokeplaten, og en høy frekvens (f.eks. 24 kHz) vekselstrøm føres gjennom den. Strømmen i spolen skaper et dynamisk magnetfelt. Når en elektrisk ledende gryte bringes nær kokeflaten, og grytebunnen er tykkere enn skinndybden, induserer magnetfeltet store virvelstrømmer i gryten. Virvelstrømmene strømmer gjennom den elektriske motstanden til kjelen for å produsere varme gjennom Joule-oppvarming; kjelen varmer deretter opp innholdet ved varmeledning. Kokekaret må vanligvis være laget av egnet rustfritt stål eller jern. Den økte magnetiske permeabiliteten til materialet reduserer skinndybden og konsentrerer strømmen nær overflaten av metallet, slik at den elektriske motstanden vil bli ytterligere økt. Noe energi vil bli spredt bort fra strømmen som strømmer gjennom spolens motstand. For å redusere skinneffekten og den påfølgende varmeutviklingen i spolen er den laget av litztråd, som er en bunt med mange mindre isolerte ledninger parallelt. Spolen har mange omdreininger, mens bunnen av kjelen effektivt danner én enkelt kort omdreining. Dette danner en transformator som minsker spenningen og øker strømmen. Motstandsevnen til kjelen, sett fra primærspolen, virker større. På sin side blir mesteparten av energien varme i kjelen (som er laget av jern eller stål med høy motstand), mens drivspolen forblir kjølig.
Ofte er en termostat til stede for å måle temperaturen på kjelen. Dette hjelper til med å forhindre at kjelen blir kraftig overopphetet hvis den ved et uhell blir oppvarmet tom eller kokt tørr, men kan også la induksjonskomfyren holde en måltemperatur.
Anvendelser
Induksjonsutstyr kan være en innebygd overflate, en del av en større installasjon eller en frittstående overflatenhet. Innebygde enheter har vanligvis flere elementer, tilsvarende separate brennere på en gasskomfyr. Frittstående induksjonsmoduler er vanligvis enkeltelementer, eller har noen ganger har dobbeltelementer. Alle slike elementer har et grunnleggende design: en elektromagnet som er forseglet under en varmebestandig glasskeramisk flate som enkelt kan rengjøres. Kjelen settes på den keramiske glassoverflaten og varmes opp sammen med innholdet.
I Japan er noen modeller av riskokere drevet av induksjon. I Hong Kong lister kraftselskaper opp en rekke modeller. Asiatiske produsenter har tatt ledelsen med å produsere rimelige kokeflater med enkel induksjon; effektive enheter med lite varmetap er fordelaktige i tettbygde byer med lite boareal per familie, slik mange asiatiske byer er. Induksjonskomfyrer brukes sjeldnere i andre deler av verden.
Induksjonskomfyrer kan være aktuelle i kommersielle restaurantkjøkken. Elektrisk matlaging sparer inn kostnadene for gassledninger, og man kan klare seg med enklere ventilasjon. Ulemper for kommersiell bruk inkluderer mulige brudd på glasset, høyere startkostnader og kravet om magnetiske kokekar.
Kontroller
De ferromagnetiske egenskapene til en stålkjele konsentrerer den induserte strømmen i et tynt lag nær overflaten, noe som resulterer i en sterk varmeeffekt. I paramagnetiske materialer som aluminium trenger magnetfeltet dypere, og den induserte strømmen møter liten motstand i metallet. I henhold til Lenzs lov kan effektiviteten av induksjonen i kjelen bli registrert, slik at induksjonen kan oppnås med spesielle elektroniske apparater. Minst én høyfrekvent "all-metal" komfyr er tilgjengelig, som fungerer med lavere effektivitet på kokekar av ikke-ferromagnetiske metaller.
Kokeflaten er laget av et glasskeramisk materiale som er en dårlig varmeleder, så bare litt varme går tapt gjennom bunnen av gryten. Ved normal drift forblir kokeflaten betydelig kjøligere enn med andre kokemetoder, men må fortsatt kjøles ned før den kan berøres.
Enheter kan ha en, to, tre, fire eller fem induksjonssoner, men fire (normalt i en 760 mm bred enhet) er den vanligste i USA og Europa. To spoler er vanligst i Hong Kong, og tre er vanligst i Japan. Noen har berøringsfølsomme kontroller. Noen induksjonskomfyrer har en minneinnstilling, en per element, for å kontrollere tiden som varmen brukes. Minst én produsent lager en sonefri induksjonstopp med flere induksjonsspoler. Dette gjør at opptil fem kjeler kan brukes samtidig hvor som helst på kokeflaten, ikke bare på forhåndsdefinerte soner.
Små frittstående bærbare induksjonskomfyrer er relativt billige, priset fra rundt US$20 i noen markeder.
Kokekar
Kokekar må være kompatible med induksjonsvarme; på de fleste komfyrmodeller kan bare jernholdig metall varmes opp. Kokekar bør ha en flat bunn siden magnetfeltet faller raskt med avstand fra overflaten. Spesielle og kostbare wokformede topper er tilgjengelige for bruk med rundbunnet wok. Induksjonskiver er metallplater som varmes opp ved induksjon og varmer opp ikke-jernholdige kjeler ved termisk kontakt, men disse er mye mindre effektive enn jernholdige kokekar.
Induksjonskompatibelt kokekar for en induksjonskokende overflate kan nesten alltid brukes på andre ovner. Noen kokekar eller emballasje er merket med symboler for å indikere kompatibilitet med induksjon, gass eller elektrisk varme. Kokeflater til induksjon fungerer godt med alle panner med høyt jernholdig metallinnhold. Støpejernspanner og jerngryter vil fungere på en induksjons-kokeplate. Kjeler av rustfritt stål vil fungere på en induksjons-kokeflate hvis bunnen av pannen er en magnetisk kvalitet av rustfritt stål. Hvis en magnet sitter godt fast i sålen på kjelen, vil den fungere på en induksjonskokende overflate. En "all-metal" komfyr vil fungere med ikke-jernholdig kokekar, men tilgjengelige modeller er begrenset.
Aluminium eller kobber alene fungerer ikke på en induksjonsovn på grunn av materialenes magnetiske og elektriske egenskaper. Kokekar av aluminium og kobber er mer ledende enn stål, men skinndybden i disse materialene er større siden de ikke er magnetiske. Strømmen strømmer i et tykkere lag i metallet, møter mindre motstand og produserer dermed mindre varme. Induksjonskomfyren vil ikke fungere effektivt med slike gryter. Aluminium og kobber er imidlertid ønskelig i kokekar, siden de leder varmen bedre. På grunn av dette har 'tri-ply'-kjelene ofte en induksjons-kompatibel hud av rustfritt stål som inneholder et lag termisk ledende aluminium.
For steking trengs en panne med en bunn som er en god varmeleder for å spre varmen raskt og jevnt. Bunnen av stekepannen vil være enten en stålplate presset inn i aluminium, eller et lag rustfritt stål over aluminiumet. Den høye varmeledningsevnen til aluminiumskjeler gjør temperaturen mer jevn over kjelen. Rustfrie stekepanner med aluminiumsbunn vil ikke ha samme temperatur på sidene som en panne med sider av aluminium vil ha. Stekepanner av støpejern fungerer bra med induksjonskokeflater, men materialet er ikke en like god varmeleder som aluminium.
Yellowcard
Yellowcard er et amerikansk pop punk/alternativ rock band stiftet 1997 i Jacksonville i Florida, som har holdt til i Los Angeles i California siden 2000. Musikken deres inneholder bruken av en fiolin, som er sjeldent innen sjangeren. De er best kjent for sangene Ocean Avenue, Way Away, Only One, Lights and Sounds, Light Up the Sky, og For You, and Your Denial. Bandet tok en to års pause i 2008, før de kunngjorde sin tilbakekomst i august 2010 og slapp albumet, When You're Through Thinking, Say Yes, i mars 2011. Deres nye album, Southern Air, ble sluppet 14. august 2012.
Induksjonstopp
Kokekar
Når vann koker, fordeler det sirkulerende vannet varmen jevnt. For produkter som sauser er det viktig at i det minste bunnen av pannen inneholder et godt varmeledende materiale for å spre varmen jevnt. For følsomme produkter som tykke sauser er en panne med aluminium gjennomgående bedre, siden varmen strømmer opp sidene gjennom aluminiumet, slik at kokken kan varme opp sausen raskt, men jevnt.
Varmen som kan produseres i en gryte er en funksjon av overflatemotstanden. En høyere overflatemotstand produserer mer varme for tilsvarende strøm. Dette er en tabell som kan brukes for å rangere egnetheten til et materiale for induksjonsvarme. Overflatemotstanden i en tykk metalleder er proporsjonal med resistiviteten delt på skinndybden. Der tykkelsen er mindre enn skinndybden, kan den faktiske tykkelsen brukes til å beregne overflatemotstand. Noen vanlige materialer er listet opp i denne tabellen.
For å få samme overflateresistanse som med karbonstål ville det kreve at metallet er tynnere enn det som er praktisk for et kokekar; ved 24 kHz vil en kobberkjelebunn være 1/56 av skinndybden i karbonstål. Siden skinndybden er omvendt proporsjonal med kvadratroten av frekvensen, antyder dette at det vil være nødvendig med mye høyere frekvenser for å oppnå tilsvarende oppvarming i en kobbergryte som i en jerngryte ved 24 kHz. Slike høye frekvenser er ikke mulige med billige halvledere; i 1973 ble de silisiumstyrte likeretterne som ble brukt, begrenset til ikke mer enn 40 kHz. Til og med et tynt lag kobber på bunnen av et kokekar i stål vil beskytte stålet mot magnetfeltet og gjøre det ubrukelig for en induksjonstopp. Noe tilleggsvarme blir skapt av tap av hysterese i kjelen på grunn av dens ferromagnetiske natur, men dette skaper under ti prosent av den totale varmen som genereres.
"All-metal"-modeller
Nye typer halvledere og spoledesign med lavt tap har gjort «all metal»-induksjonstopper mulig.
Panasonic Corporation utviklet i 2009 en forbrukerinduksjonskomfyr som bruker et magnetfelt med høyere frekvens, og en annen oscillatorkretsdesign, for å tillate bruk med ikke-jernholdige metaller. I 2017 ga Panasonic ut en "all metal" enkeltkokeplate, rettet mot kommersielle kjøkken.
Standardstørrelser
Hvor stor stekeplaten kan være begrenses ofte av kjøkkenmøblene, særlig for integrerte hvitevarer. 60 cm modulbredde har i lang tid vært vanlig standard på de fleste norske kjøkkenbenker, men de senere årene har det også blitt vanlig med 80 cm bredde. Noen nye kjøkkenbenker kan også være klargjort for 90 cm bredde. Det finnes også induksjonstopper laget for 30 cm brede møbler (for eksempel til tekjøkken), og disse har som regel bare to stekeplater.
Historie
De første patentene er fra begynnelsen av 1900-tallet. Demonstrasjonskomfyrer ble vist av Frigidaire-divisjonen av General Motors på midten av 1950-tallet i Nord-Amerika. Induksjonskomfyren ble vist å varme opp en gryte med vann med en avis plassert mellom komfyren og gryten, for å demonstrere bekvemmeligheten og sikkerheten. Denne komfyren ble imidlertid aldri satt i produksjon.
Westinghouse bestemte seg for å lage noen hundre produksjonsenheter for å utvikle markedet. Disse ble kalt Cool Top 2 (CT2) Induction Ranges. Utviklingsarbeidet ble gjort på samme FoU-lokasjon av et team ledet av Bill Moreland og Terry Malarkey. Komfyrene ble priset til 1 500 dollar (8 260 dollar i 2017-dollar), inkludert et sett kokekar av høy kvalitet laget av Quadraply, et nytt laminat av rustfritt stål, karbonstål, aluminium og et annet lag rustfritt stål (regnet fra utsiden til innsiden).
Produksjonen foregikk fra 1973 til 1975 og stoppet, tilfeldigvis, med salg av Westinghouse Consumer Products Division til White Consolidated Industries Inc.
CT2 hadde fire "plater" på omtrent 1600 watt hver, målt ved kalorimetri. Komfyrtoppen var en Pyroceram keramisk plate omgitt av en rustfri stålramme, hvorpå fire magnetiske glidebrytere justerte fire tilsvarende potensiometer som satt under. Den designen, uten bruk av gjennomgående hull, gjorde komfyren ugjennomtrengelig for søl. Elektronikkdelen var laget av fire identiske moduler som ble avkjølt av en enkelt stille, lavhastighet-vifte med høyt dreiemoment.
I hver av elektronikkmodulene ble strømstyrken 240 V, 60 Hz omdannet til mellom 20 V og 200 V kontinuerlig variabel likestrøm av en fasestyrt ensretter. Den likestrømmen ble på sin side konvertert til 27 kHz 30 A (topp) vekselstrøm av to matriser av seks parallelle Motorola -tenningstransistorer i en halvbrokonfigurasjon som drev en serieresonant LC- oscillator, hvor induktorkomponenten var induksjons-varmebatteri og belastningen, kokepannen. Kretsdesignet, i stor grad av Ray Mackenzie, hell håndtert visse plagsomme overbelastningsproblemer.
Kontrollelektronikken inkluderte funksjoner som beskyttelse mot overopphetede kokepanner og overbelastning. Forholdsregler ble tatt for å redusere utstrålte elektriske og magnetiske felt. Det var også magnetisk paneldeteksjon.
CT2 var UL- notert og fikk godkjenning fra Federal Communications Commission (FCC). Det ble også tatt ut mange patenter. CT2 vant flere priser, inkludert Industrial Research Magazine's IR-100 1972 pris for beste produkt og en sitering fra United States Steel Association. Raymond Baxter demonstrerte CT2 på BBC- serien Tomorrow's World. Han viste hvordan CT2 kunne koke gjennom en isplate.
Sears Kenmore solgte en frittstående komfyr med fire induksjonskokende overflater på midten av 1980-tallet (Model Number 103.9647910). Enheten hadde også en selvrensende stekeovn, kjøkkenur og kontrollknapper med touch control (avansert for sin tid). Enhetene var dyrere enn vanlige komfyrer.
I 2009 utviklet Panasonic en induksjonskomfyr av metall som brukte frekvenser opp til 120 kHz, tre til fem ganger høyere enn andre kokeplater, for å arbeide med ikke-jernholdig metall kokekar.
Leverandører
Markedet for induksjonsovner domineres av tyske produsenter.
Bærbare kokeplater med enkel plate er blitt populære i Storbritannia, med priser så lave som £ 30.
Det europeiske markedet for induksjonskoking for hoteller, restauranter og catering blir hovedsakelig tilfredsstilt av mindre spesialiserte produsenter.
Taiwanske og japanske elektronikkselskaper er de dominerende aktørene innen induksjonskoking i Øst-Asia. Etter aggressive kampanjer fra leverandører i Hong Kong dukket det opp mange lokale merkevarer.
I USA er det fra begynnelsen av 2013 over fem dusin merker av induksjonstopper tilgjengelig.
I april 2010 rapporterte The New York Times at "I en uavhengig undersøkelse i fjor sommer av markedsundersøkelsesfirmaet Mintel av 2000 Internett-brukere som eier apparater, sa bare 5 prosent av de spurte at de hadde en induksjonstopp. Fortsatt sa 22 prosent av menneskene Mintel spurte i forbindelse med studien i fjor sommer at deres neste komfyr ville være en induksjonstopp. "
Western & Southern Open 2020 – Dobbel menn
Dobbelturneringen for menn under Western & Southern Open 2020 blir spilt på USTA Billie Jean King National Tennis Center fra 22. til 28. august 2020. Ivan Dodig og Filip Polášek er regjerende mestere.
Seeding
Utøverne ble seedet etter plassering på ATPs verdensranking fra 10. august 2020.
Bukola Abogunloko
Bukola Abogunloko (født 18. august 1994) er en nigeriansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kun deltok i 4 x 400 meter stafett uten å vinne noen medalje.
Suolojohka
Suolojohka kan vise til en rekke elver i Troms og Finnmark:
Jitka Bartoničková
Jitka Bartoničková (født 22. desember 1985) er en tsjekkisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kun deltok i 4 x 400 meter stafett uten å vinne noen medalje.
Grillsaus
Grillsaus har gjerne et hint av røyksmak. Ingrediensene varierer, men blant de vanligste er eddik, tomatpuré, flytende røyk, krydder og søtningsstoffer.
Daria Korczyńska
Daria Onyśko-Korczyńska (født Onyśko, 30. juli 1981 i Kolobrzeg) er en polsk friidrettsutøver, som konkurrerer innen sprint.
Hun kom på åttendeplass på 100 meter ved EM 2006 i Göteborg, og niendeplass en måned senere ved Verdenscupen i friidrett 2006 (IAAF World Cup). Hun vant bronse på 60 meter ved EM innendørs 2007.
Hun vant bronse med det polske stafettlaget på 4 x 100 meter under EM 2010 i Barcelona, sammen Marika Popowicz, Marta Jeschke og Weronika Wedler.
Liste over kulturminner i Snillfjord
Snillfjord ble 1. januar 2020 delt opp og innlemmet i tre forskjellige kommuner. Listene over kulturminner i tidligere Snillfjord kommune finnes nå i:
Caprella californica
Caprella californica er en art i slekten Caprella innenfor spøkelseskreps-familien (orden Caprelloidea eller «spøkelsestanglopper») - en type amfipoder. Larvene er planktoniske. De er relativt små, med to store og to små antenner. De lever bare i havet (saltvann), og er utbredt i farvannene i hele det nordlige Stillehavet. Det er også oppgitt habitat ved Chile, men dette er ikke dokumentert.
Taksonomisk plassering
Slektens systematikk er i nyere tid beskrevet og oppdatert i 2003. Artens moderne tilhørighet i Caprella-krepsenes systematikk gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Liste over kulturminner i Heim
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Onthophagus
Onthophagus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). De lever av møkk som de graver dypt ned i jorda. I likhet med mange andre biller knyttet til gjødsel er de i dag sjeldne og truede. Tre arter er funnet i Norge, men av disse er en trolig alt utdødd og de to andre sterkt truede. Det er en meget artsrik slekt, med rundt 2400 beskrevne arter, særlig mange i Afrika.
Utseende
Små til middelsstore, kraftige biller. Kroppsformen er kort, kraftig og hvelvet. Hodet er spadeformet og bredt, med små fasettøyne og korte antenner. Hos noen arter har hannene ulike slags horn i pannen. Pronotum er stort og bredt (vanligvis tydelig bredere enn dekkvingene), gjerne med tydelig mikroskulptur, av og til metallglinsende. Dekkvingene er korte og hvelvede, ofte med tydelige lengdestriper. Beina er kraftige gravebein.
Levevis
Gjødselgraverne er knyttet til møkk. De graver tunneler under møkka, som ofte kan være overraskende lange sammenlignet med billens størrelse, og leder ned til et ynglekammer der hunnen arbeider møkka til en ball som hun legger egg på.
Utbredelse
I Norge er det bare få funn av disse billene. Enggjødselgraver er kjent fra Oppland, Telemark og Sogn og Fjordane, mens sandgjødselgraver er kjent fra Østfold og Telemark. Den tredje arten som er funnet i Norge, dverggjødselgraver, er trolig utdødd her i landet. I Norsk rødliste for arter fra 2010 blir enggjødselgraver og sandgjødselgraver vurdert som Sterkt truet (EN), dverggjødselgarver som Regionalt utdødd (RE) i Norge.
McGriddles
McGriddles er en sandwich som produseres og selges av den amerikanske restaurantkjeden McDonald’s. McGriddles selges som frokost og består av bacon, egg og amerikansk ost servert mellom to små pannekaker. Det finnes varianter med pølse, skinke eller kyllingkjøtt.
McGriddles ble lansert i 2003. Én porsjon inneholder i 2023 ca 430 kcal.
Karl Richard Lepsius
Karl (eller Carl) Richard Lepsius (født 23. desember 1810 i Naumburg an der Saale i Sachsen, død 10. juli 1884) var en prøyssisk egyptolog, lingvist og bibliotekar som var en pionér innen moderne arkeologi.
Bakgrunn, familie
Karl Richard Lepsius som tredje sønn til det naumburgske landrådet Carl Peter Lepsius (1775–1853) og dennes hustru Friederike (1778–1819), født Gläser (datter avl komponisten Carl Ludwig Traugott Glaeser). Han var det sjette barnet av totalt ni. Hans farfar Johann August Lepsius (1745–1801) var overborgermester (Oberbürgermeister) i Naumburg.
Karl Richard Lepsius giftet seg 5. juli 1846 med Elisabeth Klein (1828–1899), datter til komponisten Bernhard Klein. Paret fikk seks barn, deriblant geologen og rektoren til Technische Hochschule Darmstadt professor Richard Lepsius (1851–1915), kjemikeren og direktøren for den kjemiske fabrikken professor Bernhard Lepsius (1854–1934), portrettmaleren og medlemmet av kunstakademiet professor Reinhold Lepsius (1857–1929) samt den evangeliske teologen, orientalisten og humanisten Johannes Lepsius (1858–1926).
Studier
Lepsius studerte gresk og romersk arkeologi ved universitetene i Leipzig (1829-1830), Göttingen (1830-1832) og Berlin (1832-1833). Etter at han hadde tatt doktorgraden med avhandlingen De tabulis Eugubinis i 1833 reiste han til Paris der han hørte forelesninger av Jean Letronne, en tidlig elev til Jean-François Champollion, om dennes verk med å dechiffrere egyptisk. Lepsius besøkte også egyptiske samlinger rundt om i Europa og studerte litografi og gravering.