cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bjørn Johan Muri
Bakgrunn
Muri begynte å interessere seg for musikk i 8-årsalderen da han startet å spille trommer. Da han var tolv spilte han gitar, sang og skrev egne låter. Som 16-åring startet han på musikkstudiet på Fagerlia videregående skole, og innledet samtidig opp et tre år langt musikalsk vennskap med jazzbandet Little Green Apples Falling Down From a Tree. I 2007 meldte han seg på Idol for å få profesjonelle tilbakemeldinger, og han endte til slutt på en andreplass i konkurransen. Kort tid etter ble han signert av Universal Music AS. Hans første singel for Universal var «I Wanna Be Loved By You», dubbet som en duett med Marilyn Monroe. Tross elendige anmeldelser nådde nye versjonen av klassikeren en trettendeplass på VG-lista. I januar 2010 stilte han i norske Melodi Grand Prix med «Yes Man». Sangen endte til slutt på en fjerdeplass og lå seks uker på topp på VG-lista – mer enn noe annet ikke-vinnende MGP-bidrag. Påfølgende singler som «Circles» og «Once Upon a Time» ble også tatt godt imot på radio. Albumet Airwaves ble utgitt samme år. Han ble nominert til to Spellemannpriser i 2011.
Annet
Muri har vært programleder for Disney Scandinavia og talentkonkurransen My Camp Rock i 2010. Han har også deltatt i miljø- og antimobbekampanjer rettet mot barn for Disney Channel og NRK. I november 2012 slapp han singelen «Even a Fool». Samtidig som han har jobbet med popmusikk, har Bjørn Muri hatt et nært profesjonelt forhold til orkesterlederen Kjell Karlsen. Karlsen tok Muri under vingene allerede under Idol-tiden, og han har vært en slags musikalsk mentor for Muri. De har opptrådt sammen både på radio, små og store scener. I 2009 bidro han blant annet på Karlsens prosjekt Edvard Grieg in Jazz Mood. I 2013 var Muri med på å starte opp plateselskapet BiteMark Productions AS, som har som mål å levere ferdige låter og produksjoner for andre artister. Selskapets første låt, «Det va'kje mi tid», ble lansert gjennom Melodi Grand Prix i 2013. Dette selskapet ble avviklet i februar 2018.
Anti-Defamation League
Anti-Defamation League (ADL) er en amerikansk, men internasjonal rettet frivillig organisasjon. I 2015 ble Jonathan Greenblatt øverste leder for ADL. Han etterfulgte da Abraham Foxman, som hadde sittet som leder siden 1987.
Organisasjonen beskriver seg selv som USAs «fremste organisasjon for borgerrett/menneskelige ressurser» og at den vil «bekjempe antisemittisme og alle former for bigotteri, forsvare demokratiske idealer og beskytte borgerrettigheter for alle» mens den forsvarer «Israel overfor myndigheter, media og offentligheten» og «forsvarer sikkerheten til Israel og jøder verden over».
ADL ble grunnlagt i oktober 1913 av B'nai B'rith, en jødisk interesse- og hjelpeorganisasjon i USA, og het opprinnelig Anti-Defamation League of B'nai B'rith. Organisasjonen ble etablert for «å stoppe, ved å appellere til fornuft og samvittighet og, om nødvendighet, ved å appellere til lovverket, ærekrenkelser av det jødiske folk. Dets endelig mål er å sikre rettferdighet og rettferdig behandling av alle borgere og få en slutt for alltid for urettferdig og uredelig diskriminering mot og latterliggjøring av enhver religiøs gruppe eller gruppe av borgere.» Organisasjonen har også vært aktivt deltaker i den amerikanske borgerrettsbevegelsen. ADL har 29 kontorer i USA og 3 kontorer i andre land, og dets hovedkvarter er lokalisert i New York. I Norge står for eksempel Norsk Forening Mot Antisemittisme på mange felter nær ADL.
Historie
ADL ble grunnlagt i 1913 parallelt med justismordet mot Leo Frank, en jødisk fabrikkeier i staten Georgia som var blitt anklaget for mord (senere etterforskning viste at han var uskyldig) og deretter lynsjet av en rasistisk mobb mens han ventet på at saken skulle komme opp igjen for retten.
ADL fastholder at en del former for antisionisme og kritikk av Israel er faktisk antisemittisme, og har sagt at «Kritikk av særskilte israelske aksjoner eller politikk i og av seg selv utgjør ikke antisemittisme. Selvfølgelig kan den suverene staten Israel bli lovlig kritisert på lik linje med enhver annen stat i verden. Imidlertid er det ubestridelig at det er de som kritiserer Israel eller av ‘sionisme’, gjør det for maskere antisemittisme.»
Kritikk og motstand mot ADL
Statsviteren Norman Finkelstein, forfatter av kontroversielle The Holocaust Industry, har anklaget ADL for å fremstille jødene som historiens fremste ofre. Ifølge Finkelstein bidrar en slik framstilling til å dempe betydningen av undertrykking og forfølgelse av andre folkegrupper, som romanifolket, armenerne i Tyrkia og palestinerne i dagens Israel. Han anklager dem, i likhet med flere kritikere, for å sette likhetstegn mellom kritikk av Israel og antisemittisme. Kritikere mener også at ADL overdriver omfanget av antisemittisme, både i seg selv og i forhold til hetsen mot andre grupper, for å fremheve særlige jødiske og/eller sionistiske mål.
Organisasjoner som Council on American–Islamic Relations (CAIR; norsk: «Rådet for amerikansk-islamske relasjoner») og Nation of Islam har i ulike sammenhenger gått ut mot ADL. I spaltene til Nation of Islams publikasjon The Final Call beskyldes ADL for å oppkonstruere antisemittisme slik at jødiske amerikanere skal slippe å forholde seg til undertrykkelse av svarte amerikanere.
Lingvisten og aktivisten Noam Chomsky har karakterisert ADL for helt å ha tapt sitt fokus på borgerrettigheter for å bli helt og holdet en lobbyist for Israel, og at ADL bedømmer all venstreopposisjon av israelske interesser som antisemittisme.
Sporveksel
En sporveksel eller pens er en innretning i jernbanesporet for å flytte et tog eller vogn over fra et spor til et annet. Tidligere var det gjerne en betjent ved jernbanestasjonen som var ansvarlig for å endre stiling på sporvekselen ved stasjonen, og denne personen ble kalt «sporveksler» eller «sporskifter». Med fjernstilling av sporveksler (gjenstanden) har funksjonen forsvunnet ved moderne jernbaner i Norge. Det som er igjen av håndstilte sporveksler i dag betjenes av personalet på toget som måtte ha behov for å legge om en slik sporveksel.
Alternativ terminologi
Det offisielle faguttrykket er sporveksel eller bare «veksel». Man kan også høre ordet «pens». Historisk er nok det det eldste i Norge, for det er en avledning av det engelske «points», og kom til Norge i og med at det var engelske entreprenører som bygde Norges første offentlige jernbane Norwegian Trunk Railway, det vil si Hovedbanen, tidlig på 1850-tallet. Ordet «vike» er også brukt av noen i en periode, for eksempel på NTH i mellomkrigstiden). Det er avledet av tysk «Weiche».
Oppbygging
En normal sporveksel, slik som på bildet til høyre, består av:
Geometri
Normale sporveksler kan utføres på to måter, enten med rett eller krumt skinnekryss.
Den eldste og enkleste måten er å bruke et skinnekryss bestående av kun rette skinnestykker. Da må også den tilhørende skinnene på utsiden også være rettlinjen gjennom krysset. Da vil sporvekselens avvikende spor (mot høyre på bildet øverst til høyre) fra der tungen starter først bestå en krum skinne fram til litt før skinnekrysset, og derfra gå rettlinjet. Bildet viser en sporveksel med rett skinnekryss.
Dersom man ønsker at det krumme avviket skal fortsette også gjennom skinnekrysset, må også skinnekrysset utformes med noen krumme skinnestykker. Nyere sporveksler utføres gjerne slik, og dersom det avvikende sporet samtidig har svak krumning (stor kurveradius) kan hastigheten gjennom sporveksel liggende i avvik også økes.
Sporvekselens egenskaper angis gjerne med dens stigningsforhold for avviket. Det er da stigningsforholdet gjennom skinnekrysset som oppgis. Dette oppgis som et forholdstall, som når utregnet er det samme som tangens til vinkelen i sporkrysset. Ved NSB var en 1:7-veksel lenge regnet som standard. Avviksporet på en 1:7-veksel har en kurveradius på 155 meter. Den såkalte byggelengden (avstanden mellom ytterpunktene der andre spordeler kan tilkobles) er på 21,9 meter. Fra omkring 1. verdenskrig begynte man å bygge 1:9-veksler som dermed ble standard for såkalte klasse-I-baner i Norge. Senere er det kommet veksler med langt slakere avvik, og dermed tilsvarende lengre tunger og byggelengder. Ved slike lange sporveksler blir det brukt flere omleggingsmotorer plassert på forskjellige steder langs tungene.
Sporvekseltyper
I tillegg til normalvekselen som har et rettspor og et krumt avvikende spor, finnes det flere varianter:
Sporveksler kan bygges sammen med sporkryss for enten å spare plass eller for å unngå at tog kjører for mye sik-sak på et stasjonsområde. De meste effektive og vanlige er dobbelte kryssveksler som i realiteten består av fire sporveksler og ett sporkryss. Disse finnes også i flere varianter: enkle sporkryss og «skotte».
Riacho das Almas
Riacho das Almas er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Ormaryd
Ormaryd er en tettbebyggelse i Nässjö kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. Ormaryd ligger mellom jernbanebyen Nässjö og det gamle handelsstedet Eksjö, ca. 60 kilometer øst for Jönköping. Fram til 1995 var Ormaryd regnet som et tettsted, og hadde da 203 innbyggere, men i 2000 var innbyggertallet sunket under 200, som er grensen for å regnes som tettsted i Sverige.
Ormaryds historie går tilbake til 1300-tallet. Det nevnes første gang i et svenskspråklig dokument fra tinget i Höreda i 1409.
I 1909 ble det bygd jernbane mellom Ormaryd og Anneberg (til en fyrstikkfabrikk). Jernbanen ble drevet til 1934, da banen mellom de to stedene ble besluttet nedlagt. Det finnes imidlertid fremdeles jernbane i Ormaryd, den går mellom Nässjö og Oskarshamn. Det tar sju minutter med tog fra Ormaryd till Nässjö sentrum. Jernbanen er Ormaryds eneste kollektivforbindelse, og er i senere tid forbedret med flere daglige direkteforbindelser med Jönköping.
Idrettsforeningen Ormaryds IF (stiftet i 1953) driver blant annet med orientering og fotball.
RS 10 «Christiania»
RS 10 «Christiania» er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet i 1896. Konstruktør var Colin Archer.
Frem til 1932 var «Christiania» i tjeneste som redningsskøyte og berget 257 personer fra «den visse død», 90 fartøy fra totalforlis og ga assistanse til totalt 2811 fartøy.
I 1997 sank «Christiania» på vei fra Norge til England, men ble hevet i 1999 fra 500 meters dyp. Undersøkelser av skøyta tydet på at det var en konstruksjonsfeil fra byggingen som var årsak til forliset. Skøyta ble restaurert hos Hansen og Arntsen i Stathelle.
Sigurd Ledaal
Sigurd Bertram Ledaal (født 23. mars 1942) er en lokalpolitiker for Høyre i Arendal.
Han var ordfører i Moland fra 1989–1992 og i Arendal fra 1996 til 1999.
Ledaal er daglig leder av selskapet Skogsvarme AS.
Crathoplus
Crathoplus er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor, oval, brunsvart skarabide. Kroppen er tynt kledt med ovale, lysbrune skjell.
Levevis
Larvene lever i råtten ved.
Utbredelse
Arten er utbredt i Brasil.
Rörvik
Rörvik er et tettsted i Sävsjö kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 523 innbyggere.
Romans-sur-Isère
Romans-sur-Isère er en kommune i departementet Drôme i regionen Auvergne-Rhône-Alpes sørøst i Frankrike.
Geografi
Romans-sur-Isère ligger ved elva Isère,  nordøst for Valence. Det er mer enn 50,000 innbyggere i byområdet dersom man tar med nabobyen Bourg-de-Péage. Romans ligger i nærheten av Vercors-platået.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Romans-sur-Isère
Referanse:INSEE
Jean-Bédel Bokassa
Jean-Bédel Bokassa (uttalt [; født 22. februar 1921, død 3. november 1996), også kjent som Bokassa I av Sentralafrika og Salah Eddine Ahmed Bokassa, som var hans navn i hans kortvarige periode som muslim i 1976, var den militære lederen (presidenten) i Den sentralafrikanske republikk fra 1. januar 1966 til han erklærte seg keiser av Det sentralafrikanske keiserriket 4. desember 1976, en posisjon han hadde til han ble avsatt i 1979. Bokassa tilhørte partiet Mouvement pour l'évolution sociale de l'Afrique noire (MESAN).
Bokassa fikk støtte fra Libyas leder Muammar al-Gaddafi. Bokassa kom til makten etter å ha styrtet sin fetter David Dacko, som hadde vært landets første president. I 1972 erklærte han seg som president på livstid. I 1976 innførte han en monarkisk styreform, utropte seg til keiser Bokassa I, og endret landets navn til Det sentralafrikanske keiserdømme. Han vendte tilbake til katolisismen og omtalte seg selv som Sa Majesté Impériale. Hans fulle tittel var Empereur de Centrafrique par la volonté du peuple Centrafricain, uni au sein du parti politique national, le MESAN. Han gjennomgikk en kroningsseremoni 4. desember 1977, inspirert av Napoléon Is kroning i 1804. Kroningsseremonien til Bokassa var svært kostbar og ble finansiert av penger fra Frankrike. Pave Paul VI nektet å delta i seremonien.
I 1979 ble han styrtet i et franskstøtta statskupp. Han ble etterfulgt av David Dacko, som hadde vært hans forgjenger. Bokassa gikk deretter i eksil i Elfenbenskysten og Frankrike. I 1986 dro han tilbake til sitt hjemland etter å ha hørt at han skulle bli mottatt som Napoléon da han kom tilbake fra Elba. Dette viste seg å ikke stemme, og Bokassa ble dømt til døden for mord, tortur og kannibalisme. Dommen ble senere omgjort til fengsel på livstid, men med tiden skjenket president André Kolingba samtlige fanger amnesti.
Bokassa døde av et hjerteinfarkt 3. november 1996. Han hadde sytten koner og skal ha hatt 50 barn.
Karl-Friedrich Kolbow
Karl-Friedrich Kolbow (født 20. november 1899 i Schwerin, død 24. september 1945 i Thorée-les-Pins) var en tysk nazist og SA-offiser som fra 1933 til 1944 var Landeshauptmann i provinsen Westfalen. Som sådan var han ansvarlig for gjennomføringen av det Tredje rikes raseideologi. Kolbow var formann i Westfälischen Heimatbundes og en talsmann for den nazistiske Heimatbewegung.
Han deltok i første- og andre verdenskrig. Han meldte seg tidlig inn i NSDAP og SA hvor han i sistnevnte nådde graden Obersturmbannführer.
I 1944 havnet han i unåde hos ledelsen i Hitler-Tyskland etter å ha sendt et kritisk brev til ledelsen. Han unnslapp dødsstraff og ble sendt til fronten som menig soldat. Han døde i krigsfangenskap.
Jens von der Lippe
Jens von der Lippe (født 13. oktober 1911 i Kristiania, død 17. juni 1990 i Oslo) var en norsk keramiker, lærer og kunstskribent.
Han var lærer ved SHKS fra 1939 og ble overlærer 1956–75, med ansvaret for faglig undervisning, og keramikk gikk fra å være en del av gullsmed-faget, til å i 1956 få egen fagportefølje. Von der Lippe regnes som den som skapte en planmessig utdanning av keramikere i Norge.
Han skrev mye for Bonytt der han var i redaksjonen 1942–65. Han var styremedlem og viseformann i Landsforbundet Norsk Brukskunst og leder for Oslo-avdelingen fra 1959 noen år. Selv utga han i 1983 ei bok om Stråmønsteret, og arrangerte selv utstillingen «Stråmønster gjennom et kvart tusen år» i Kunstindustrimuseet i desember 1983, med 200 forskjellige modeller fra Skandinavia, Tyskland, delvis England og Saarområdet.
Flere medlemmer av slekten von der Lippe har gjort seg bemerket i norsk kulturliv. Hans far var kostymesjef ved Nationaltheatret Jakob von der Lippe (1870–1954), moren var forfatteren Hanna Castberg von der Lippe (1872–1926). Broren Frits von der Lippe (1901–1988) ble i 1949 første teatersjef ved Riksteatret.
Fylkesvei 7240
Fylkesvei 7240 går mellom Gladstad og Vegstein kai i Vega kommune. Veiens lengde er 3,3 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 87.
Morten Mølster
Morten Mølster (født 31. mars 1962, død 14. januar 2013 ) var en norsk musiker fra Stavanger, mest kjent som gitarist i The September When. Han var elev ved Stavanger katedralskole.
Han tok over som gitarist i The September When etter Tor Øyvind Syvertsen våren 1990 og var med fram til bandet ble oppløst i 1996. Bandet ga i denne perioden ut tre album og ble kåret til Årets spellemann under Spellemannprisen 1993. Han var også med da bandet ble gjenforent i 2008 og ga ut ytterlige et album.
Han var også aktiv innenfor jazzmusikken og samarbeidet med musikere som Frode Gjerstad og Nils Petter Molvær. I tillegg var han med i musikalske prosjekter som prosjektet Abel/Mølster/Egdetveit/Eldøy sammen med Morten Abel, Johan Egdetveit og Øystein Eldøy.
Han var direktør for Stavanger Symfoniorkester i perioden 1. august 1999 til 31. august 2000 og var styreleder for orkesteret fra april 2012 og fram til sin død.
Nattsvermere
Nattsvermere eller nattsommerfugler betegner sommerfuglene som flyr om natten eller i skumringen. Begrepet går tilbake på en eldre, pragmatisk inndeling av sommerfugler i natt- og dagsommerfugler. Men til forskjell fra de sistnevnte er ikke nattsommerfugler noen naturlig gruppe. Gruppen består av alle sommerfugler som ikke er dagsommerfugler og omfatter derved tildels svært forskjellige grupper av sommerfugler. Navnet gir heller ikke noen fullgod beskrivelse av gruppens atferd, siden det fins noen «nattsvermere» som er dagaktive, og noen «dagsommerfugler» som er nattaktive. Begrepet nattsvermer er likevel fremdeles i bruk, om enn ikke lenger som en systematisk enhet.
De mest kjente gruppene av nattsvermere er nattfly, spinnere (med bl.a. tussmørkesvermere), viklere samt diverse møllgrupper.
I München ligger Museum Witt, som har en stor samling av nattsommerfugler.
Larve
Nattsvermerlarver lager en puppe. Når den kommer ut av puppen, er den en fullt utviklet nattsvermer med vinger. Noen svermeres larver graver hull i bakken, og bor i hullet til de er klare til å bli en fullt utviklet svermer.
Tiltrekning til lys
Nattsvermere opptrer ofte i sirkler rundt lykter og lys, men årsaken til denne oppførselen er ukjent. En hypotese sier at de bruker en form for astronomisk navigasjon, der de holder en bestemt vinkel mot en bestemt lyskilde (som Månen) og dermed kan fly i en rett linje. Astronomiske objekter er så langt unna at selv over lange distanser forandres ikke vinkelen mellom insektet og lyskilden. Når en svermer møter et mye nærmere, kunstig lys og bruker dette som navigasjon, blir vinkelen forandret betydelig etter bare en kort distanse. Dette fører til at nattsvermeren vil endre retningen den flyr i for å få den rette vinkelen. Dermed vil svermeren fly i et spiralformet mønster, som går nærmere og nærmere lyskilden.
En tredje teori som har blitt foreslått for å forklare oppførselen til hannsvermere i forbindelse med stearinlys, er spesifikt basert på luktesans. Det er påvist at lukt i noen tilfeller kan bli formidlet gjennom deteksjon av det infrarøde spektret til en substans. Det sprakende infrarøde spektret fra en stearinlysflamme har et antall emisjonslinjer som er lik frekvensen på vibrasjonen av den kvinnelige nattsvermerens feromoner. Hannsvermeren blir derfor svært tiltrukket av flammen. Lyskilder med andre mønster er mindre attraktive.
Jegere og parasitter på nattsvermere
Nattaktive insektetere lever ofte av nattsvermere, dette inkluderer noen flaggermus, noen arter ugler og andre fuglearter. Nattsvermere blir også spist av noen øgler, katter, hunder, gnagere og noen bjørner. Nattsvermere er sårbare for å bli lammet av darwinvepser.
Det finnes bevis for at ultralyd i områdene lik de som er brukt av flaggermus får nattsvermere til å gjøre unnamanøver fordi flaggermus spiser dem. Ultrasoniske frekvenser forårsaker en reflekshandling i nattflysvermere som får den til å falle noen centimeter i lufta for å unngå angrep. Bjørnespinnere sender ut klikk som lurer flaggermusens ekkolokalisering.
Liste over nasjonalparker i Nord-Korea
Liste over nasjonalparker i Nord-Korea er en oversikt over de land og sjøarealene som nordkoreanske myndigheter har vernet, og der det meste av menneskelig aktivitet er forbudt.
Andre slag ved St. Albans
Andre slag ved St. Albans ble utkjempet ved St. Albans den 22. februar 1461, under rosekrigene.
Etter at Richard Plantagenet, 3. hertug av York falt i slaget ved Wakefield i desember 1460 var hans sønn Edward, jarl av March opptatt i vest, hvor han mindre enn tre uker tidligere hadde seiret i slaget ved Mortimer's Cross. Margaret av Anjou ledet derfor lancastrianernes hær mot London, og plyndret underveis.
Nær St. Albans ble de avskåret av en yorkiststyrke under Richard Neville, 16. jarl av Warwick. Warwick plasserte sine soldater i defensive posisjoner, og styrket disse med grøfter og spisse påler. Men han hadde regnet med at lancastrianerne skulle ankomme fra Luton, og da de i stedet kom fra Dunstable var forsvarsverkene til liten nytte, og lancastrianerne seiret.
Henrik VI, som var yorkistenes fange, tilbragte angivelig slaget sittende under et tre mens han sang. Lancastrianerne befridde ham og hadde dermed igjen kontroll over tronen. Men de utnyttet ikke fordelen de hadde fått gjennom seieren til å gå mot London. Det er uklart hvorfor, men det er mulig at ryktet de hadde fått om at de var hensynsløse plyndrere førte til at londonerne hadde lukket byportene for dem, og at de derfor anså det som nytteløst å prøve å komme inn i byen.
Kakhovkademningen
Kakhovkademningen (ukrainsk: Кахо́вська ГЕС імені П. С. Непорожнього) var fra 1955 til juni 2023 en demning med et elvekraftverk som fikk vann fra nedre løp av elva Dnipro i regionen Kherson i sørlige Ukraina. Det ukrainske navnet medtar oppkallingen etter ukraineren Petro Stepanovytsj Neporozjnyj, sovjetisk minister for energi og elektrifisering i 1960-årene.
Beskrivelse
Anlegget lå ved byen Nova Kakhovka, og demmet opp Kakhovkareservoaret med et areal på 2,150 km². Vannfallet var vertikalt inntil 16,5 meter og vannføringen om lag 28,300 m³/sekund. Vannet fikk også noe kraft fra Krementsjukreservoaret lenger oppe i elva.
Den installerte totaleffekten var på 351 MW da det var i drift. Anlegget stod ferdig i 1950-årene, og hadde en årsproduksjon på inntil 1,42 TWh elektrisk kraft. Ansvarlig for driften er det ukrainske statsforetaket Ukrhydroenergo.
Reservoaret som demningen skapte ble også benyttet for irrigasjon. Vann ført via Nordre Krimkanal langs Krimhalvøyas nordkyst til Kertsj stod innen den russiske annekteringen av Krim for minst 85 prosent av dens ferskvannsbehov.
En bilvei (P47) og en jernbanelinje ble lagt over Dnipro på demningen, og en stor sluse muliggjorde stortonnasjes skipsfart helt fra elven Prypjats dypt inne i landet og ned til Svartehavet.
Ved vesentlig lavere vannstand bak Kakhovkademingen kunne Krimkanalens inntak like ved ligge for høyt. Vesentlig lenger mot nordøst langs Kakhovkareservoarets strender ligger også Zaporozjzjya kjernekraftverk.
Russlands invasjon av Ukraina i 2022
Den 24. februar 2022 ble kraftverket erobret av russiske styrker under Russlands invasjon av Ukraina. I løpet av uker med artilleriangrep fra Ukraina i august og september rapporterte ukrainske og russiske tjenestemenn at anleggets evne til å transportere kjøretøy var blitt svekket,  men selve demningen beholdt strukturell integritet.
I midten av oktober 2022 antydet nyhetsrapporter blant annet fra BBC at russere kan ha planlagt å sprenge demningen for å bremse en ukrainsk motoffensiv i regionen.
Den 11. november oppsto det en stor eksplosjon på demningen, vist på overvåkningsopptak. Vei- og jernbaneseksjonene ble ødelagt, men selve demningen forble stort sett uskadet.
Tidlig i november 2022 var overløpet ved demningen blitt åpnet, og Kakhovkareservoaret falt til sitt laveste nivå på tre tiår, noe som satte vannings- og drikkevannsressurser i fare, så vel som kjølevannsystemene for Zaporizhzhia kjernekraftverk. Mellom 1. desember 2022 og 6. februar 2023 falt vannstanden 2 meter.
I mai 2023 nådde imidlertid vannstanden de høyeste registrerte nivåene, og vannet så ut som det var begynt å renne over toppen av demningen. Dette innebar unormalt høy vannstand og medførte at noen landsbyer i nærheten ble oversvømmet. Det høye vannivået så ut til å være et resultat av at Russland holdt for mange damporter lukket.
Rio Formoso
Rio Formoso er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Kakhovkademningen
Kollaps
Natt til 6. juni 2023 kollapset demningen med et kraftig smell kl. 02:50 lokal tid. Cirka en tredel av demningen ble ødelagt, og store mengder vann strømmet ukontrollert ut av reservoaret. Beboere nedstrøms langs Dnipro-elven ble oppfordret av ukrainske myndigheter til å evakuere.
Russiske styrker hadde kontrollert demningen siden tidlig etter invasjonen, men medgav ikke å ha forårsaket katastrofen. Russisk-innsatte myndigheter på okkupert side i Ukraina skyldte på ukrainsk sabotasje. Ukrainske myndigheter pekte direkte på Russlands 205. motoriserte riflebrigade. Ingen utenlandsk regjering eller organisasjon ville umiddelbart fremføre hva man mente eller visste, men både USA og Storbritannia syntes å sette mest lit på at skylden lå hos russerne. NBC meldte at amerikansk etterretning hadde informasjon som belastet Russland, men arbeidet med å kunne deklassifisere relevant informasjon.
Både EU og ukrainske ledere omtalte det hele en potensiell krigsforbrytelse, men la ikke frem en definitiv analyse om hvordan det hele gikk til. BBC News fikk for eksempel fatt i satellittbilder som viste at demningen hadde tegn på skader siden i det minste 1. juni, og muligens før dette også. Bildene viste også at de skader man kunne se ikke viste noen endringer av vannstrømmene – dette ble ikke synlig før den 6. juni.
Den 7. juni sa Ukrhydroenergos sjef Ihor Syrota til en avis i Kyiv at det ville ta minst fem år og koste én milliard dollar å gjenoppbygge demningen.
Per 12. juni 2023 var, ifølge ukrainske myndigheter, 13 personer funnet døde, og 29 var savnet etter dambruddet. I tillegg er 35 døde i russiskokkuperte områder, ifølge russiske myndigheter.
Grunnkretser i Askvoll kommune
Grunnkretser i Askvoll kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Askvoll kommune, Sogn og Fjordane, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Lene Brøndum
Hun er utdannet ved Statens Teaterskole i Danmark i 1972 og har gjennom karrieren vært tilknyttet blant annet Bristol Teatret, Det Danske Teater, Folketeatret, Café Teatret og ABC Teatret.
Franz Dieckmann
Franz Wilhelm Bernhard Dieckmann (født 1865 eller 1875, død 1944) var en tysk politiker fra Deutsche Zentrumspartei. Dieckmann var Landeshauptmann i provinsen Westfalen i Fristaten Preussen. Han var også direktør i Landesversicherungsanstalt, men ble avsatt fra begge embedene under nasjonalsosialistenes maktovertagelse i april 1933.
Francisco de Paula Santander
Francisco José de Paula Santander y Omaña (født 2. april 1792, død 6. mars 1840) var en politisk og militær leder  under den del av de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene som er kjent som frihetskampen til Colombia (1810–1819). Senere tjente han som Gran Colombias visepresident for Simón Bolívar, og enda senere som Republikken Ny-Granadas president.
Militær karriere
Paula Santander studerte rettsvitenskap da han i 1810 begynte sin militære karriere som en soldat i føderalistgruppen i Ny-Granadas selvstendighetsbevegelse, og ble senere med i sentrumsfløyen.
I 1812 ble Santander utnevnt til oberst. Etter at den spanske invasjonen av Ny-Granada førte til flere nederlag for opprørerne, og til at mange av Ny-Granadas offiserer dro i eksil eller flyktet, trakk Santander seg tilbake til de østlige slettene, i dag nær den venezuelanske grensa. Mens han opererte i dette området ble han i 1817 utnevnt til brigadegeneral under Bolívar.
Ved inngangen til 1819 hadde han fått kommandoen over den republikanske hærens fortropp av Simón Bolívar, da deres invasjon av Ny-Granada startet fra den nygranadiske-venezuelanske grensa. Santander var en av kommandantene under den republikanske seieren i slaget ved Boyacá 7. august samme år. Etter slaget ble han forfremmet til divisjonsgeneral, som tilsvarer generalmajor.
I oktober 1821, etter at Cúcuta-grunnloven ble proklamert, ble Santander valgt av den nylig samlede kongressen til Gran Colombias visepresident i et opphetet valg hvor han slo Antonio Nariño med 38 stemmer, mot Nariños 18.
Gran Colombias utøvende leder
Da Simón Bolívar, den nye republikkens president, bestemte seg for å fortsette å lede de republikanske styrkene mot Ecuador og Peru, førte grunnloven til at Santander ble igjen i Bogotá for å representere den utøvende delen av regjeringen.
Som virkende leder måtte Santander ordne den alvorlige økonomiske krisen, som var en av de direkte konsekvensene av nesten et tiår med konstant krigføring, og også med gjenværende rojalister, kravet om fortsatte militære operasjoner, inkludert rekruttering, utrusting og trening av soldater, administrative og lovgivende spørsmål og indre politisk oppdeling.
Økonomisk sett brakte Santander landet et steg videre mot frihandel mens han styrte Colombia for Bolívar. Først av alt fjernet eller senket han en rekke skatter som var igjen etter det spansk styret, og åpnet havnene for alle fremmede nasjoner. Han fremmed også naturalisering for innvandrere, og utdeling av land.
Bolívar fjernet riktignok mange av Santanders endringer da han kom tilbake og tok over som president.
Politiske forskjeller - Santander og Bolívar
I begynnelsen ble Santander og Bolívar regnet som nære venner og allierte, men gradvis utviklet de forskjellige politiske og ideologiske synspunkter. I dag regner man med at Santander trodde at man skulle styre etter loven, kanskje i en større grad en Bolívar, som skal ha vært mer fleksibel.
I 1826, da det første venezuelanske opprøret fant sted, oppsto det uenighet mellom Bolívar og Santande over hvordan situasjonen skulle behandles. Santander mente opprørerne, ledet av José Antonio Páez og føderalisttilhengere, burde straffet eller i det minste innordne seg etter den etablerte loven. Da Bolívar hadde returnert fra Peru og tatt over den utøvende makta, arrangerte han amnesti for opprørerne, og gjorde Páez til den øverste militærsjef over Venezuela, mente Santander at sentralmyndighetenes makt ble underminert av presidenten.
Santander og Bolívar var også uenige om Bolívars forsøk på å fremme en reform av 1821-grunnloven før det lovlig kunne gjøres (grunnloven sa at det måtte gå ti år), og særlig om Bolívars forsøk på å innføre grunnloven han hadde skrevet for Bolivia, som blant annet inkluderte et livslangt presidentskap hvor presidenten hadde mulighet til å velge en direkte etterfølger. Santander mente dette ville bringe landet farlig nært monarkisme.
I 1828 vokste de indre konfliktene. Santander ble valgt som delegat til den konstitusjonelle kongressen i Ocaña, hvor Santander og hans tilhengere og andre opposisjonsgrupper blokkerte Bolívars reformforsøk. Dette førte til at mange av de bolivaristiske delegatene ga seg, siden de mislikte kongressens politiske utfall.
Disse hendelsene fikk Simón Bolívar erklære seg diktator i august samme år, og visepresidentembedet ble fjernet. Santander og hans politiske tilhengere mente at dette forrådet liberalismen og opplysningstidas ideologi, og sammenlignet til og med Bolívar med Napoléon og Julius Cæsar.
I september unnslapp Bolívar et attentat. Santander var blant de som ble anklaget for å ha stått bak attentatet, og i en kort militærrettssak ble han opprinnelig dømt til døden uten bevis på hans deltakelse i hendelsen. I stedet ble han benådet og beordret i eksil av Bolívar.
Også i dag er ikke de faktiske detaljene klare. Enkelte historikere mener at Santander visste om mulighetene for et attentat og opprinnelig var imot det, men senere godtok at det skjedde, uten å selv ta del i handlingen. Det var dette Santander selv senere hevdet. Andre mener at Santander hadde hele tiden vært involvert i planen, siden det ville komme han til fordel politisk sett, selv om det ikke har blitt funnet noe bevis på hvilken rolle han spilte.
Ny-Granadas president
Hans andre termin ble meget forskjellig fra hans første. Santander framhevet nå en alternativ form av proteksjonisme. Først gikk han tilbake til flesteparten av hans opprinnelige planer, som Bolívar hadde fjernet, selv om noen nå var noe devaluert. Deretter søkte han beskyttelse av industrialiserte land, i motsetning til å fraråde handel med dem, og gikk så langt som å sette inn økonomiske kontakter i 11 byer i Amerikas forente stater. Han håpet at han kunne unngå den høye tollen, som han mislikte, ved å innlede et nært forhold med dem.
Etter slutten på hans periode som president forble Santander en viktig og innflytelsesrik politiker i Colombia. Han døde i 1840, og har senere blitt regnet som en av de originale historiske representantene til Colombias liberale parti, som ble grunnlagt åtte år senere.
Towton
Towton er en liten landsby og verdslig sogn i distriktet Selby i grevskapet North Yorkshire i England. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 226 innbyggere.
Stedet er mest kjent for slaget ved Towton, som ble utkjempet på palmesøndag 29. mars 1461 under rosekrigene. Det var ved dette slaget at David Ap Mathew reddet livet til Edvard IV. Straks Edvard IV ble konge ga han David Ap Mathew retten til å bruke 'Towton' på familiens våpenskjold.
August III av Polen
Fredrik August II (født 17. oktober 1696 i Dresden, død 5. oktober 1763 samme sted) var kurfyrste av Sachsen (tysk Friedrich August II) og som August III (polsk August III Sas) storfyrste av Litauen og konge av Polen. Han oppnådde aldri noen særlig makt i Polen, hvor russerne kom til å dominere og landet være svekket av indre strid, mens han i Sachsen overlot det meste av den reelle makt til sin statsminister grev Brühl. Hans regjering betød en kraftig svekkelse av Sachsens makt, ikke minst gjennom innblandingen i den østerrikske arvefølgekrig og den prøyssiske syvårskrigen.
Liv
Han tilhørte det tyske fyrstehuset Wettin og var sønn av August den sterke og Christiane Eberhardine av Brandenburg-Bayreuth. August brydde seg lite om politikk, og tilbragte heller sin tid med å arrangere jakt, gå i operaen samt konsentrere seg om sine omfangsrike kunstsamlinger (Dresdner Gemäldesammlung), som er det han idag er mest husket for. Han var også en stor familiemann.
Kurfyrsten var med Østerrike og Russlands støtte og de vanlige bestikkelsene blitt valgt til konge av Polen, noe som utløste den polske tronfølgekrig. August III ble kronet 17. januar 1734 og besteg tronen ved freden i Wien 1735.
Han var i Polen en ineffektiv monark med manglende politiske interesser (han overlot styringen til sin statsminister Heinrich von Brühl), og hans regjeringstid karakteriseres av kulturforfall og anarki, og Polens betydning i Europa sank. Fredrik II av Preussen fylte Polen opp med falsk valuta, og bortførte polske menn til den prøyssiske hær.
Friedrichs regjering i Polen var på grunn av striden mellom magnatgruppene Czartoryski og Potocki i riksdagen (Sejmen) av liten betydning. Nesten alle riksdager var resultatløse på grunn av vetoretten alle adelsmenn besatt (Liberum Veto) som lammet landet, og kongeriket Polen gikk i økende grad i oppløsning. Et eksempel var kongen og storkanslerens ønsker på riksdagene i 1744 og 1746 om forsiktige reformer i næringslivet og militærsektoren. Det var imidlertid umulig å få samlet de to stridende magnatpartiene ved samme bord for å diskutere forslagene. Til slutt mislyktes de i riksdagen. Uten fungerende riksdager trengte ministrene heller ikke å avlegge regnskap, noe som førte til omfattende korrupsjon i det polske embedsverket.
På grunn av denne situasjonen ønsket kongen og hans statsminister grev Heinrich von Brühl å holde Polen over vannhøyde med Sachsen-lojale magnater som ble plassert i nøkkelposisjoner, og forbinde landene i større grad politisk. De klarte under syvårskrigen å få tilslutning for et fornyet saksisk tronkandidatur, men suksessen var ikke varig.
I Sachsen førte Heinrich von Brühl (død 1763) etter styrtingen av Sulkowski fra 1738 til 1756 regjeringen alene, fra 1746 som statsminister. Han hadde liten kunnskap om økonomi og næringsliv, men var en dyktig diplomat og styrket statsforvaltningen. På grunn av hans dårlige finanspolitikk ble han imidlertid skarpt angrepet i landdagen 1749. Sachsen opplevet en økonomisk krise som ble forsøkt løst ved legge harde skattebyrder særlig på næringslivet.
Under syvårskrigen ble Sachsen okkupert i 1756. Den alt for lille saksiske arméen under grev Friedrich August Rutowski overga seg uten kamp i Lilienstein, mens August III og hans hoff reiste til Warszawa, hvor han forble i politisk avmakt til krigens slutt. Sachsen, som ble forvaltet av Preussen og enkelte av Augusts kabinettsministre, ble til krigsskueplass og led under høye krigsbidrag som ble pålagt befolkningen. Sachsen finansierte utvilsomt en stor del av de prøyssiske krigsomkostningene (Sachsen ist wie ein Mehlsack, egal wie oft man draufschlägt, es kommt immer noch etwas heraus.). Hovedstaden Dresden ble beleiret av Fredrik den store i 1760 og ble sterkt skadet under den prøyssiske beleiringen.
Da syvårskrigen gikk til ende ved freden i Hubertusburg i 1763, var det inntil nylig svært velhavende Sachsen ruinert, noe hoffet meget ugjerne ville akseptere. Sachsen kunne heller ikke lenger øve noen innflytelse over det polske kongevalget. Ved hans død opphørte den saksisk-polske personalunion.
Ptenomela
Utseende
Middelsstore, ovale, flaskegrønne skarabider.
August III av Polen
Etterkommere
Friedrich August II var gift med Maria Josepha av Habsburg (1699–1757), datter av den tysk-romerske keiser Josef I (1678–1711). De hadde følgende barn:
Ptenomela
Levevis
Larvene lever i råtten ved.
7,65 × 21 mm Luger
Historie
Den ble introdusert i 1898 av den tyske våpenfabrikanten Deutsche Waffen und Munitions Fabriken (DWM) for deres nye pistol Pistole-Parabellum (Luger). Designerne var Georg Luger og Hugo Borchardt, som laget den ut ifra 7,65 x 25 mm Borchardt patronen mens de arbeidet hos DWM.
Andre navn
Patronen går også under navnene:
Den Norske Swingklubb
Den Norske Swingklubb var en selskapsklubb for jazzmusikk som ble dannet høsten 1945. Klubben ble som en rekke andre jazzestablissementer stiftet rett etter andre verdenskrig, og da først med navnet Swing – men ble raskt døpt om til Den Norske Swingklubb. Klubben ble en stabil arbeidsplass for jazzmusikere gjennom siste halvdel av 1940-årene. Klubben ble ledet av impresarioen Lasse Gerlyng, og swingklubbens husorkester ble ledet av den da 19-årige pianisten, Egil Monn-Iversen. Husorkesteret var i 1947 en sekstett, men økte til i 15 musikere i 1949. Store musikkarrangementer ble holdt ved klubben; eksempelvis ble det høsten 1949 arrangert et større jazztreff med musikk fra tre scener samtidig.
Wisconsin Olympic Ice Rink
Wisconsin Olympic Ice Rink var en kunstisbane for hurtigløp på skøyter ved markeds- og utstillingsområdet Wisconsin State Fair Park i bydelen West Allis i Milwaukee, Wisconsin. Banen ligger 220 moh.
Den Norske Swingklubb
Klubben ble et startsted for mange musikere. Nye storband fikk prøve seg, da under ledelse av musikere som Alf Søgaard, Hans Backe, Pete Brown og Leiv Flisnes. Den Norske Swingklubb ble også et av de stedene der Sølvi Wang startet sin musikalske karriere.
Noctuoidea
Noctuoidea (uttales «nåkto-å-íde-a») er en stor gruppe av sommerfuglene, vanligvis ansett som en overfamilie. Halvparten av artene hører til nattflyene, noe som også gjenspeiles av det vitenskapelige navnet, som betyr «de som ligner på nattflyene». Andre store delgrupper er bjørne- og børstespinnerne. Også de resterende artene er overveiende natt- eller skumringsaktive.
Ny klassifikasjon
Lafontaine og Fibiger kom fram til en ny fylogenetisk klassifikasjon, basert både på molekylære og morfologiske data. Denne bryter nokså mye med tradisjonelle klassifikasjoner av denne gruppen. Gruppene bjørnespinnere (Arctiidae), børstespinnere (Lymantriidae) og båtspinnere (Nolidae) ble alle ført som underfamilier til den store familien nattfly (Noctuidae). Etter Lafontaine og Fibigers klassifikasjon står disse familiene igjen i Noctuoidea: Oenosandridae, Doidae, Notodontidae, Micronoctuidae og Noctuidae.
PJ Ladd
Patrick John Ladd, kjent som PJ Ladd (født 11. januar 1983 i Rockland, Massachusetts) er en professionell skateboarder.
Keflavík
Keflavík er en islandsk by i Reykjanes-regionen på det sørvestlige Island. Byen har omtrent 10,200 innbyggere, og utgjør sammen med Njarðvík og Hafnir kommunen Reykjanesbær.
PJ Ladd
Han skater regular og har vært med i filmer som PJ Ladd's Wonderful Horrible Life og Flip Really Sorry. Han var også med i Electronic Arts-videospillet SKATE. PJ bor nå for tiden i Los Angeles, California.
Keflavík
Keflavík ble grunnlagt på 1500-tallet, hovednæringen har vært fiskeri. Siden 1940-årene har Keflavík vært NATO-base og sentral i overvåkningen av sundene rundt Island. Etter den kalde krigens slutt og med det endrede trusselbildet har basen mistet mye av sin betydning.
Keflavík har dessuten Keflavík internasjonale lufthavn, som er hovedbasen for Icelandair.
Egede-Nissen
Egede-Nissen er en av tre slekter Nissen i Norge, denne med utspring i nordtyske Holstein. De to andre Nissenslekter i Norge har utspring i Fredericia (Nissen fra Fredericia) og Sønderjylland (Nissen fra Sønderjylland). De la seg til Egede etter et inngift med etterkommere av Hans Egede og har mange kjente skuespillere og kunstnere blant seg.
Sairé
Sairé er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Vikedal
Vikedal er en bygd og et tettsted i Vindafjord kommune i Rogaland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger på østsiden av Sandeidsfjorden ved utløpet av Vikedalselva.
Terje Dahl
Terje Dahl (født 12. oktober 1949 i Oslo) er en norsk eventyrer, forfatter og redaktør.
Vikedal
Skoler
Vikedal har både barneskole og ungdomsskole.
Terje Dahl
Dahl var i mange år tekstforfatter i reklamebransjen og leder/trener innen bordtennissporten.
Vikedal
Næringsliv og servicetilbud
Bygda har dagligvarehandel, bank, postkontor, legekontor og bygdehus.
Terje Dahl
I 1983 dro han fra Norge i seilbåten «Coco Loco», seilte til Stillehavet og besøkte lite kjente øyer, inntil båten etter mer enn fire år ble ødelagt ved Salomonøyene. Etter et besøk i Norge returnerte han til sydhavet. Han giftet seg og slo seg ned på atollen Nukulaelae på Tuvalu, der han bodde fram til 1995, da orkaner tvang dem til å flytte til Norge.
Dahl engasjerte seg etter dette i kampen mot klimaendringene, og redigerer sin egen internettavis, «Klimanytt». Han er også eier og redaktør av internettmagasinet «Sydhav». Terje Dahl har skrevet flere bøker om sine sydhavseventyr, samt andre bøker, artikler og noveller.
Vikedal
Næringsliv og servicetilbud
Det finnes tre campingplasser på stedet.
I elven som renner gjennom bygda kan det fiskes villaks og sjøaure.
Festivaler
I juli arrangeres dansebandfestivalen Vikedal Sommarfestival, og en separat fiskefestival foregår samme helg. Helgen etterpå arrangeres Vikedal Roots Music Festival. Mange kjente artister har vært på festivalen, deriblant Hellbillies, Vamp, Henning Kvitnes, Minor Majority, Madrugada, Kaizers og Bigbang. Tidligere har det også vært arrangert dansefestival, hjortefestival og Zportyfestival.
Idrett
I Vikedal er det muligheter for mange ulike idrett- og sportsaktiviteter – blant annet innendørs fotball, volleyball og håndball – i idrettshallen som brukes året rundt. I sommerhalvåret finnes det muligheter for sandvolleyball, fotball og dirtbike.
Det arrangeres flere ulike idrett- og sportsarrangement i bygda. Den lokale motorsportklubben NMK Vikedal har egen rallycross- og bilcrossbane, der det blir arrangert 5–6 billøp i året.
Mellom festivalene i juli arrangeres motbakkeløpet «Hestanipen Opp 509».
I august måned arrangeres det en regional fotballcup for barn i Vikedal.
Den tidligere kommunen Vikedal
Vikedal er en tidligere selvstendig kommune i Rogaland fylke, opprettet som Vikedal formannskapsdistrikt i 1837.
1. januar 1965 ble det meste av Vikedal kommune slått sammen med Imsland og Sandeid kommuner, deler av Skjold og det meste av Vats kommune til den nye Vindafjord kommune. Den delen av Vikedal som ble del av Vindafjord hadde 978 innbyggere.
Samtidig ble gårdene Hapnes og Dokskar i Vikedal med 16 innbyggere slått sammen med Nedstrand og Tysvær kommuner samt deler av Avaldsnes, Skjold og Vats til dagens Tysvær kommune.
Sommen
Sommen er et tettsted i Tranås kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. Det ligger like ved grensen til Östergötlands län. I 2010 hadde tettstedet 772 innbyggere.
Sommen oppstod da Södra stambanan ble ført gjennom bygden. Stasjonen ble åpnet i 1874. Ved jernbanestasjonen var det også en havn ved innsjøen Sommen, og dette ble omlastingspunkt for varer fra hele området omkring Sommen. Dette innebar at samfunnet vokste kraftig, og på slutten av 1800-tallet var det boligmangel. Jernbanestasjonen er i dag nedlagt.
Quentin Skinner
Quentin Robert Duthie Skinner (født 26. november 1940 i Oldham i Storbritannia) er en britisk historiker.
Skinner er Barber Beaumont-professor i humaniora ved Queen Mary, University of London. Han ble i 2011 utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Oslo og ved Københavns Universitet i 2014.
Vergara (kommune)
Vergara er en kommune (spansk: municipio) i Treinta y Tres-departementet i det østlige Uruguay. Hovedstaden heter Vergara.
Historie
Vergara ble grunnlagt i 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er María del Carmen Muniz (2010-2015).
Kenneth Løkken
Kenneth Løkken (født 26. oktober 1976) er mest kjent som skuespiller fra NRK TV-serien Seier'n er vår.
Han spilte Sondre Skuggedal, stilhopper og sønn av Ola (Eldar Vågan).
Han er også Liverpool supporter og travtrener.