cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gyda Torkelsdatter
Liv og virke
Gyda var datter av Torgil Sprakling (også kalt Torkjell), søster av jarl Ulf Torgilsson, gift med Estrid Sveinsdatter, søster av Knut den mektige. Hun var også søster av Eilaf, som Knut ga et jarledømme i England. Gyda ble gift med den angelsaksiske Godwin av Wessex (1001–1053) av beskjeden herkomst, men som kong Knuts betrodde vokste han i makt til å bli en av de mektigste jarlene i England.
De fikk en stor familie til sammen. Fem av deres sønner ble jarler ved et eller flere tidspunkter, tre av dem var jarler ved 1066. Hun ble mor til kong Harald Godwinson av England, og av Edith av Wessex, dronning av England som hustru av kong Edvard Bekjenneren.
To av hennes sønner, Harald og Tostig (Toste i norsk tradisjon), møtte hverandre som motstandere i slaget ved Stamford Bridge i 1066, hvor Tostig ble drept. Mindre enn en måned senere ble tre av hennes sønner, Harold, Gyrth, og Leofwine, alle drept i slaget ved Hastings.
Kort tid etter slaget ved Hastings bodde Gyda i Exeter, og det er mulig at hun var årsaken til at byen gjorde opprør mot Vilhelm Erobreren i 1067. Det førte til at han la byen under beleiring. Hun tryglet Vilhelm om få utlevert Haralds lik for å få gravlagt ham, men Vilhelm avviste henne. I henhold til Den angelsaksiske krønike forlot Gyda England kort tid etter den normanniske erobringen sammen med hustruene eller enkene til andre framtredende angelsaksere. Alle eiendommene til familien til henne og Godwin ble konfiskert av Vilhelm. Det er lite som er kjent om Gydas liv etter denne tiden, men det er antatt at hun dro til Danmark hvor hun hadde slektninger.
Hennes yngste, og eneste overlevende sønn, Wulfnoth, levde bortimot hele livet i fangenskap i Normandie, fram til Vilhelm Erobreren døde i 1087. Hennes eldste datter, Edith, hadde fortsatt en del makt i navnet som enke av kong Edvard Bekjenneren.
Jarl av Ormonde
Jarl av Ormonde var en irsk adelstittel som jarl, marki og hertug av Osmonde som har en lang og kompleks historie. Jarledømmet av Ormonde har blitt opprettet tre ganger i som irske adelstittel.
Historie
Jarldømmet ble opprettet første gang i 1328 for James Butler. I mange av påfølgende år tok jarlene betydelige roller i ledelsen i Irland, og holdt en tradisjon for lojalitet til den engelske kronen og til engelsk skikk. Flere av jarlene hadde også rykte som lærde. Den 5. jarl fikk dannet jarl av Wiltshire (1449) som engelsk adelstittel, men han ble fratatt denne i 1461 og hans tittel ble erklært nedlagt. Jarledømmet av Ormonde ble gjenopprettet for 6. jarl, hans yngre bror John Butler i 1476, men ført tilbake til kronen da den syvende jarlen døde døde uten problemer i 1515. den de facto, om ikke de jure jarlen, Piers Butler, en fetter av den 7. jarl, ble overtalt til å fratre sin rettighet til tittelen i 1528. Dette forenklet neste opprettelse ved å tildele titlene Ormond og Wiltshire til Thomas Boleyn, som var faren til Anne Boleyn. På den tiden var Anne elskerinnen til kong Henrik VIII av England. Som mors barnebarn av den 7. jarl, hadde Thomas Boleyn et svakt krav på tittelen. Gjennom datteren, Anne, var han bestefaren til Elizabeth I av England. Han fikk også opprettet jarldømmet Wiltshire i England Da Boleyn døde, ble disse titlene av den andre opprettelsen opphevet da han manglet mannlige arvinger, og sønnen George ble uskyldig henrettet for forræderi i kjølvannet av Anne Boleyns fall.
Som en belønning for sin patriotisme og generøsitet ble Piers Butler gjort til jarl av Ossory fem dager etter at han sa fra seg rettighetene til de andre titlene. Den tredje opprettelsen for Piers Butler (i 1538) anerkjente bare virkeligheten av situasjonen før forstyrrelsen med Boleyn, og i 1544 bekreftet en parlamentshandling at han var i besittelse av hans jarledømme, som ble erklært å være opprettelsen av 1328, og ikke den nye skapelsen av 1538.
James Butler, den 5. jarlen av denne tittelen, ble gjort til marki av Ormonde (1642) og hertug av Ormonde (1660) som irske tittel, og hertug av Ormonde (1682) som engelsk tittel. Gjennom ekteskapet med sin kusine Elizabeth Preston, barnebarnet til den tredje jarlen, hadde han gjenforent titlene med Ormonde-godsene. Etter 1682 ble skrivemåten «Ormonde» brukt nesten universelt. Tilleggstitler for hertugen var jarl av Brecknock (1660) og baron Butler (1660) som engelske titler og jarl av Ormonde (1328), jarl av Ossory (1538) og vicomte Thurles (1536) som irske. I 1715 ble tittelen for den andre hertugen nedlagt. I 1758 da den tredje de jure hertugen døde ble hertugdømmet nedlagt. Den ellevte jarl ble opprettet som irsk marki av Ormonde i 1816 og ved dennes død ble tittelen nedlagt og jarledømmene ble overført til hans bror som fikk den britiske tittelen marki av Ormonde i 1825. Denne tittelen ble nedlagt i 1997 da jarledømmet ble passivt.
Jarldømmet med samme navn ble opprettet to ganger som skotsk tittel.
Hertug av Ormonde, Irland (1661)
Jarledømmer av Ormonde og Ossory (1328/1538, revidert) De antatte etterfølgere av den 7. marki i jarledømmene av Ormonde og Ossory har vært den 17. og 18. vicomte Mountgarret, etterkommer i den mannlige linje fra en yngre sønn av den 8. jarl, men dette kravet har ikke blitt bevist ettersom det er fortsatt en mulighet for mannlige etterkommere av sønnene til den 9. jarl. Formelt sett regnes tittelen som utdødd.
Injil
Injil (arabisk: إنجيل) er det arabiske navnet for det opprinnelige budskap som i henhold til islam ble gitt til Jesus (Isa) med åpenbaringer fra Gud. Dette budskapet, eller evangeliet er omtalt en rekke steder i Koranen. Muhammed bekreftet selv alle tidligere åpenbaringer, inklusive åpenbaringen til Isa, og dermed må muslimene også tro på åpenbaringen som Isa fikk. Injil er en av fire hellige islamske bøker nedtegner som avslørt av Gud fra før Koranen, de andre er Zabur, boken til Dawud (kong David av Israel); Tawrat (Tora) av Musa (Moses); og Koranen selv.
Ordet injil er en forvansket form av greske Εὐαγγέλιον, euanggelion, som har betydningen evangelium, «gode nyheter» eller «det gode budskap», eller fra arameisk ܐܘܢܓܠܝܘܢ (awongaleeyoon). Begrepet injil ble også benyttet av kristne arabere for deres evangelium, eksempelvis Evangeliet etter Johannes (arabisk: إنجيل يوحنا‎, ʾInǧīl Yūḥannā) foruten også indonesiske kristne, Injil Yohanes.
Jesus henviste til sitt budskap som gode nyheter, men aldri til en bestemt tekst med åpenbarelser og mottok aldri noen egen bok med åpenbarelser fra Gud. Begrepet euanggelion, evangelium, ble senere benyttet som tittel på de fire biografiene om Jesus, de fire evangeliene i Det nye testamente i Bibelen. Denne sekundære utviklingen er den åpenbaringen som Muhammed fikk den feilaktige forestilling at Injil var en «bok».
Idol (TV-program)
Idol er en norsk talentkonkurranse innen sang for unge amatørsangere som har gått på TV 2 siden 2003. Det er basert på det britiske underholdningskonseptet Pop Idol. Den norske versjonen av Idol ble første gang sendt i 2003, men har ikke blitt arrangert hvert år. Monster Entertainment har produsert serien i samtlige sesonger.
Programmets mål er formulert i ordene «jakten på en superstjerne». I Idol inviteres påmeldte deltakere til å synge i en audition i flere byer. Et panel på fire dommere inviterer noen av deltagerne til å delta videre i programmet. Deltagerne blir færre og færre ved at det gjennomføres flere sangprøver, der kun noen deltagere går videre. Etter hvert er det opp til TV-seerne å avgjøre hvem som skal gå videre, ved at de stemmer på sine favoritter ved hjelp av telefon og SMS.
Først blir de 100 beste deltagerne invitert til en auditionhelg i osloområdet, deretter deles de inn grupper på ti og ti. Totalt kan seerne stemme på sine favoritter av de gjenværende 40–50. To stemmes fram i hver gruppe. Deretter går ti til tolv deltagere videre til finalerundene. I de fire første sesongene var aldersgrensen for å delta 15–28 år. I sesong fem ble grensen utvidet til 15–35 år, da man også ønsket noe eldre deltagere. I 2014 kom Idol jr. for de yngste sangtalentene.
Programmet vant prisen for beste underholdningsprogram under Gullruten 2005. Finalen i sesong 5 ble sett av 1 475 000 seere, og gikk dermed inn i historien som det mest sette underholdningsprogrammet i TV 2s historie (per 2012).
Sesong 1 (2003)
I den første sesongen i 2003 ble ti finalister stemt fram av seerne etter at 50 deltagere hadde gått videre fra Sandvika. Deltagerne ble delt inn i fem grupper på ti deltagere, hvorav to gikk videre. Jeanette Vik ble disket før andre finalerunde for å ha vært for ung, og dermed kom Tone Anette Eidsheim Elde tilbake. Elde ble opprinnelig stemt ut i den første finalerunden. Opprinnelig skulle det vært ti finalister, men ettersom Vik ble disket, ble det offisielle tallet ni.
Kurt Nilsen vant sesong 1, med Gaute Ormåsen på andreplass. Nilsen fikk 53 prosent av stemmene. Nilsen vant også World Idol i begynnelsen av 2004.
Sesong 2 (2004)
I den andre sesongen i 2004 ble det gjort enkelte forandringer. For det første gikk «bare» 40 deltagere videre fra Sandvika, ikke 50 som året før. For det andre, etter fire program hvor to av ti ble stemt fram av seerne i hvert program, ble et femte program sendt, et såkalt «Wild Card»-program. Her kjempet åtte «wildcards», utvalgt av dommerne blant alle de utstemte deltagerne, om å få de to siste finaleplassene. I tillegg til disse ti finalistene fikk dommerne muligheten til å hente nok en deltager, som kom rett til finalerundene, nemlig Håkon Njøten. Han ble dermed den ellevte og siste finalisten.
Kjartan Salvesen vant sesong 2, med Margaret Berger på andreplass. Salvesen fikk 59 prosent av stemmene.
Sesong 3 (2005)
Jorun Stiansen vant sesong 3, med Tone Damli Aaberge på andreplass. Stiansen fikk 55 prosent av stemmene.
Alexander Rybak var blant de 50 beste dette året, men gikk ikke videre til finalerundene. Ironisk nok vant Tone Damli semifinalegruppa Alexander deltok i, mens det i MGP-finalen i 2009 var motsatt da Damli endte på andreplass bak Rybak.
Sesong 4 (2006)
Den fjerde sesongen i 2006 kom også med noen endringer. Først ble de 40 beste sendt videre fra Sandvika. Deretter ble det fem program, kalt semifinaler, hvor to av åtte ble stemt fra av seerne i hvert program. Et sjette program med åtte utøvere, kalt «wildcards», utvalgt av dommerne fra alle de utstemte deltagerne, om å få de to siste finaleplassene. Gabrielle Leithaug som ble en kjent norsk artist i 2011, var blant deltakerne som ikke kom videre fra første semifinale.
Det var tolv finalister i sesong 4. Rett før tredje finalerunde trakk seg fra konkurransen, og den siste personen til å bli stemt ut,, fikk en ny sjanse. Han takket nei og, som opprinnelig ble stemt ut i første finalerunde, fikk komme tilbake. Aleksander Denstad With vant sesong 4, med Jonas Thomassen på andreplass. Denstad With fikk 55 prosent av stemmene.
Dommerpanelet denne sesongen besto av Amund Bjørklund, Tor Milde, Tone-Lise Skagefoss (juryformann) og Hans Olav Grøttheim.
Sesong 5 (2007)
Den femte sesongen av Idol begynte på TV 2 7. september 2007 med det første av sju programmer fra vårens audition-runder i Trondheim, Bergen, Kristiansand og Oslo. Fredag 5. oktober startet semifinalene – i alt fem programmer. Finalene gikk deretter fra 26. oktober og hver fredag frem til avslutningen i Oslo Spektrum 21. desember. Nytt dette året var at topp 100 ble samlet i Lillestrøm, tidligere var de i Sandvika. Deretter ble de 100 kuttet ned til 24 – som igjen ble delt inn i fire grupper med seks i hver gruppe. To gikk videre fra hver gruppe, og dermed var det åtte finalister. De to siste finalistene ble stemt inn fra en Wild Card-gruppe, der dommerne fikk hente tilbake noen av sine favoritter blant de 16 som ble stemt ut i semifinalen.
Aldersgrensene for deltakerne i Idol i den femte sesongen var utvidet fra 1–28 år til 16–35 år. Det var i tillegg lov å ha med seg et musikkinstrument dersom deltakerne ønsket det. Programledere for Idol 2007 var Marte Stokstad og Kyrre Holm Johannesen fra NRK P3. Dommerpanelet besto av Jan Fredrik Karlsen, Mariann Thomassen, Benedicte Adrian og Asbjørn Slettemark.
Glenn Lyse vant sesong 5, med Bjørn Johan Muri på andreplass. Lyse fikk 57 prosent av stemmene.
Sesong 6 (2011)
Dommerpanelet bestod av Marion Ravn, Bertine Zetlitz, Gunnar Greve Pettersen og Hans-Erik Dyvik Husby.
Jenny Langlo vant sesong 6, med Vegard Leite på andreplass. Langlo fikk 52 prosent av stemmene.
Sesong 7 (2013)
Audition til sesong 7 ble avholdt høsten 2012. Sendingene hadde premiere på TV 2 med et jubileumsprogram 11. januar 2013, som feiret at Idol i Norge var ti år. Den første av finalerundene med de siste ti deltakerne ble fredag 8. mars. Produsent var Jannicke Engan, programleder var Stian Blipp.
10. mai 2013 ble Siri Vølstad Jensen vinneren av den sjuende sesongen av Idol. Eirik Søfteland fra Os utenfor Bergen kom på andreplass. Jensen fikk 55 prosent av stemmene.
Dommerpanelet besto av Tone Damli Aaberge, Kurt Nilsen, Esben Selvig og Gunnar Greve Pettersen.
Deltaker har senere jobbet som nyhetsreporter i Dagsrevyen.
Sesong 8 (2014)
Stian Blipp var programleder dette år. Dommerpanelet bestod av Tone Damli Aaberge, Kurt Nilsen, Esben Selvig og Gunnar Greve Pettersen. Under opptakene for audition våren 2014 hadde Damli Aaberge tatt fri og hun ble erstattet av Margaret Berger, Tuva Syvertsen og Anne Lilia Berge Strand.
Sesong 9 (2016)
Audition til sesong 9 ble avholdt på høsten 2015 i Bergen, Trondheim og Oslo. Sendingene startet på TV 2 22. januar 2016. Første finalerunde med topp 10 ble sendt 8. april.
Programleder var Markus Bailey. Dommerpanelet bestod av Ina Wroldsen, Øyvind «Vinni» Sauvik, Gunnar Greve Pettersen og Sandeep Singh.
3. juni 2016 ble 18 år gamle Marius Samuelsen vinneren av Idol 2016. Han sto i finalen mot Norah Benatia.
Sesong 10 (2018)
Audition til sesong 10 ble foregikk i løpet av våren 2018. Sendingene gikk på TV 2 høsten 2018.
Sesong 11 (2020)
Audition til sesong 11 foregikk høsten 2019. Sendingene gikk på TV 2 vinteren og våren 2020. Vinner av Idol 2020 ble Mari Eriksen Bølla.
Bunn tre/to
I løpet de sju sesongene konseptet har vært gjennomført i Norge, har kun elleve finalister (av totalt 75) unngått å havne i «bunn tre/to»-plassering (les: stolen/sofaen) i ukentlige utstemninger. Disse er: Kurt Nilsen (sesong 1), Gaute Ormåsen (sesong 1), Susanne Nordbøe (sesong 2), Jorun Stiansen (sesong 3), Alejandro Fuentes (sesong 3), Tone Damli Aaberge (sesong 3), Jonas Thomassen (sesong 4), Jenny Langlo (sesong 6), Vegard Leite (sesong 6), Steffen Jakobsen (sesong 7), Eirik Søfteland (sesong 7), Ingvar Olsen (sesong 8) og Marius Samuelsen (sesong 9).
Av disse stakk Nilsen, Stiansen, Langlo, Olsen og Samuelsen av med seieren i konkurransen.
Marcin Sapa
Marcin Sapa (født 10. februar 1976 i Konin) er en profesjonell polsk landeveissyklist.
Elokvens
Elokvens (latin: eloquentia) er flytende, kraftig, elegant, overbevisende og troverdig tale i all offentlighet. Det er hovedsakelig evnen til å på en sterk måte kunne uttrykke følelser med treffende og korrekt språk, og derved være overbevisende og troverdig. Betegnelsen brukes også for skriftlig språk som fremkommer flytende.
Vintage
Vintage er et engelsk uttrykk som betyr «av fin (gammel) årgang». Ordet er opprinnelig latinsk for «vinhøst», men brukes i dag som positiv karakteristikk om gamle, edle produkter, spesielt viner som er ekstra notable, men også om annet som lar seg årsfeste, for eksempel klær og designprodukter som følger en særpreget, gammel mote.
Enkelte av de mest prestisjefylte franske vinhusene har i lang tid nøyd seg med å årgangsmerke bare viner fra eksepsjonelt gode dyrkningsår, og levert blandingsviner i mellomperiodene. Vinprodusenter i andre land har stort sett enten levert blandinger eller merket sine med årstall for innhøsting, uavhengig av gode eller dårligere årganger.
En kan også finne år og dato for tapping på en del brune brennevinssorter, der lagring utgjør en del av kvalitetskriteriene. Der er ennå ikke utviklet noe vintage-begrep knyttet til dette. Kvaliteten knyttes derimot opp mot lagringstiden i antall år før tapping.
Matthew Wilson
Matthew Wilson (født 1. oktober 1977 i Melbourne) er en tidligere profesjonell australsk landeveissyklist. I 2004 vant han det australske mesterskapet på landevei.
Laurens ten Dam
Laurens ten Dam (født 13. november 1980 i Zuidwolde, Bedum i provinsen Groningen) er en tidligere profesjonell, nederlandsk landeveissyklist.
Han deltok for første gang i Tour de France i 2008 og endte på en 22.-plass sammenlagt som beste nederlandske rytter. Ten Dam ble også valgt til å sykle for Nederland i landeveiskonkurransen under Sommer-OL 2008 i Beijing. Her kom han på 65.-plass. Under deltagelsen i Tour de France i 2009 falt han under den niende etappen, i den andre svingen under utforkjøringen på Col du Tourmalet men fullførte likevel.
Han la opp etter 2019-sesongen.
Poul Petersen (fotballspiller)
Poul Eyvind Petersen (født 11. april 1921, død 31. mai 1997) var en dansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Petersen vant en olympisk bronsemedalje i fotball under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det danske laget som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak Sverige og Jugoslavia. Danmark vant åttendedelsfinalen med 3-1 over Egypt og i kvartfinalen beseiret de med 5-3. De tapte semifinalen med 2-4 mot Sverige men de vant bronsefinalen over Storbritannia med 5-3.
Petersen spilte 34 landskamper for og i perioden 1946 til 1952. Han spilte for klubben Akademisk Boldklub.
Tyrell Biggs
Tyrell Biggs (født 22. desember 1960 i Philadelphia, USA) er en amerikansk tidligere bokser. Han var den første utøver som vant gull i klassen super tungvekt som var en ny vektklasse i Sommer-OL 1984 i Los Angeles. I de olympiske lekene slo han blant annet ut fremtidig verdensmester Lennox Lewis på poeng. Han ble også mester i samme klasse i de Panamerikanske leker i 1983.
Biggs debuterte som profesjonell i 1984 og vant 15 strake seire. Han var ubeseiret da han fikk tittelkamp mot Mike Tyson i 1987. Ekspertene regnet Biggs som en farlig motstander for Tyson, men slik gikk det ikke. Biggs vant 1. runde, men ble utklasset og slått knockout i 7. runde etter å ha vært i gulvet to ganger. Tyson var tydelig irritert på Biggs i intervjuet efter kampen og sa han tydelig kunne høre at Biggs gren i løpet av kampen. Tyson hadde forut for kampen blitt verbalt hånet av Biggs og stemningen mellom de to var bitter.
Etter tittelkampen gikk Biggs karrière nedover. Han ble senere slått av både Riddick Bowe og Lennox Lewis, begge gangene på knockout.
Han vil huskes for sitt store potensial og sin glimrende amatørkarriere som ble kronet med olympisk gull. Han slet imidlertid med narkotika- og alkoholproblemer store deler av både amatør- og proff-karrièren.
Beigang internasjonale musikkfestival
Beigang internasjonale musikkfestival (på kinesisk: 北港國際音樂文化藝術節) organiseres av Beigang filharmoniske forening (på kinesisk: 雲林縣北港愛樂協會), og finner sted i Beigang, Yunlin fylke, Taiwan. Siden starten i 2006 har festivalen vokst år for år, og er i dag den musikkfestivalen i Yunlin fylke. Festivalen omfatter en rekke konserter, for det meste musikk for blåsere (solo-, kammermusikk og janitsjarkorps), samt et kursprogram på Chia-Hu-konservatoriet (på kinesisk: 陳家湖音樂學院). Videre organiserer festivalen et interkulturelt program for gjestemusikere fra flere land. Kunstnerisk leder for Beigang Internajsonale Musikkfestival er pianist Heinz Chen.
Beigang
Beigang (på kinesisk: 北港鎮) er kjent for Chaotian-tempelet, som er et av de viktigste templene for gudinnen Mazu. Etter som kulturlivet i Beigang bare er aktivt under religiøse høytider, har Beigang Filharmoniske Forening viet seg til å forbedre Beigangs musikkopplærings- og konserttilbud. Sentrum for festivalen er Beigang, hvor de fleste arrangementene finner sted.
Historie
I 2005 organiserte Beigang filharmoniske forening for første gang Beigang musikkfestival, med konserter med Beigang blåseorkester og elever fra Chia-Hu-konsertvatoriet. I 2006 ble Heinz Chen kunstnerisk leder for festivalen, med mål om å heve festivalen til internasjonalt nivå, og Beigang internasjonale musikkfestival ble grunnlagt. Siden har festivalen blitt svært populær blant publikum, media og lokale politikere. Siden 2005 har fylkesmann Su Ji-Feng hvert år besøkt festivalen, i likhet med andre politikere. I 2007 gjestet prof. Martin Christian Vogel, rektor ved Hochschule für Musik Detmold, festivalen i Beigang.
Idé
De fleste konsertene under festivalen finner sted i Beigang, men det organiseres også konserter i byene Douliu og Sinying. Disse arrangementene er hovedsakelig for kunstmusikk. Man har også hatt suksess med flere konserter med lettere musikk, for eksempel friluftskonserten "Cultural Interaction Night" og klubbkonserter i en lokal restaurant. Videre fokuserer festivalen på kulturutveksling mellom musikere fra forskjellige land over hele verden, samt på å formidle musikk til barn og andre musikkinteresserte. I den forbindelse har man startet et kursprogram, hvor internasjonale utøvere deler sine kunnskaper med elever fra Beigang. Både konsertene og kursprogrammet er gratis, etter som festivalledelsen ønsker å formidle musikk uten grenser, og ser festivalen som en veldedig organisasjon.
Sponsorer
Beigang internasjonale musikkfestival støttes av Beigang by, Yunlin fylke, og av kulturdepartementet i den nasjonale regjeringen i Taipei. Merkenavn som Jupiter Band Instruments og Kawai, samt Chaotian-tenpelet og mange locale selskaper er med på å finansiere festivalen. I 2009 får festivalen også støtte fra Sibelius-akademiet i Helsingfors, Finland.
Mediedekning
Epoch Times, det nasjonale ukemagasinet New Taiwan, og lokale aviser og TV-kanaler har dekket Beigang internasjonale musikkfestival. "Lippische Landes-Zeitung" (Tyskland) publiserte en artikkel om festivalen i 2007.
Musikere
Følgende musikere har vært invitert til festivalen siden 2006:
Beigang filharmoniske forening
Hovedarrangør for festivalen er Beigang filharmoniske forening. Foreningens medlemmer arbeider gratis på frivillig basis.
Smokey and the Bandit på farten igjen
Smokey and the Bandit på farten igjen (originaltittel: Smokey and the Bandit II) er en amerikansk actionkomedie fra 1980 regissert av Hal Needham. Filmen handler om den bilgale livsnyteren Bandit som atter en gang tar på seg et hasardiøst oppdrag for de to utspekulerte texasmillionærene Burdette. Oppdraget går denne gangen ut på å frakte en container med ukjent innhold fra Miami til Dallas. Sammen med ekskjæreste Carrie og kameraten Snowman setter han avgårde, men når de oppdager at containeren inneholder en levende elefant er de nær ved å gi opp. Samtidig har de også denne gangen fått sheriff T. Justice i hælene. Hovedrollene spilles av Burt Reynolds, Sally Field, Jerry Reed og Jackie Gleason. Filmen er en oppfølger til Smokey and the Bandit fra 1977.
Filmen ble en publikumssuksess, men ikke i like stor grad som forgjengeren. Den ble ikke så godt mottatt av filmanmelderne.
Den ble etterfulgt av den mindre vellykkede Smokey and the Bandit Part 3 (1983).
Handling
De to utspekulerte forretningmennene Big Enos Burdette og hans sønn forsøker nok en gang å få Bandit med på et veddemål. De må imidlertid rådføre seg med hans makker da Bandit stadig er på fylla etter at Carrie slo opp med ham. Etter en stund med overtalelse tar Bandit oppdraget. Etterhvert får de også Carrie med på laget, etter at hun nok en gang forlater sheriffens sønn ved alteret. Historien denne gangen dreier seg om en lastebiltransport av en stor conteiner. Til deres sjokk viser den seg å inneholde en fullvoksen elefant. Og i hælene har de den rasende sheriffen Buford T. Justice med sønn. Denne gangen får de også en forfyllet lege med seg på laget. Han finner ut at elefanten er drektig.
Popularitet og økonomi
Smokey and the Bandit på farten igjen ble en ganske stor publikumssuksess og innbrakte $66 millioner I USA alene. Den ble den åttende mest innbringende filmen i USA i 1980. Den spilte derimot inn bare vel halvparten av det den første filmen gjorde.
Produksjonskostnadene var på rundt $17 millioner.
Anmelderne
Kritikerne behandlet denne hardere enn den første, noe som gjenspeiles i at den kun har oppnådd 17 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert som omtalte den som en unødvendig oppfølger og gav den 1 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin kun har gitt den 1,5 av 4 stjerner.
VG gav den terningkast tre, Aftenposten to og Dagsavisen en.
Dronning Jelenas stororden
Dronning Jelenas stororden eller Dronning Jelenas stororden med bånd og morgenstjerne (kroatisk: Velered kraljice Jelene eller Velered kraljice Jelene s lentom i Danicom) er en kroatisk orden innstiftet 10. mars 1995. Den er oppkalt etter dronning Jelena, som fra 946 til 976 regjerte Kroatia sammen med sin mann kong Mikael Krešimir II. Dronning Jelenas stororden er Kroatias nest fornemste orden og rangerer etter Kong Tomislavs stororden. Ordenen tildeles framtredende politikere, militære og utenlandske dignitærer. Den utdeles av Kroatias president.
Inndeling
Dronning Jelenas stororden har én klasse.
H.C. Andersen-slottet
H.C. Andersen-slottet (også kalt Tivolislottet) er navnet på den bygningen som ligger på H.C. Andersens Boulevard overfor København rådhus på hjørnet av Tivoli.
Dronning Jelenas stororden
Insignier
Ordensinsigniene for Dronning Jelenas stororden består av et bånd til å bære over skulderen og ned til hoften, der ordenstegnet er opphengt, samt av en ordensstjerne.
Ordenstegnet består av et blåemaljert kroatisk kors i gull. Korset er kronet av en rekke små våpenskjold der de tradisjonelle kroatiske landskapsvåpnene er plassert over et bånd med innskriften «KRALJICA JELENA» (dronning Jelena). Reversen har innskriften «REPUBLIKA HRVATSKA» (Republikken Kroatia) omgitt av en ornamentert krans.
H.C. Andersen-slottet
Kunstindustrimuseet
Det var i denne bygningen at Kunstindustrimuseets første samling ble bygget opp med blant annet omfattende innkjøp på Verdensutstillingen i Paris 1900 av art nouveau-gjenstander og med kunsthåndverk utformet av danske kunstnere som Thorvald Bindesbøll, Effie Hegermann-Lindencrone, Arnold Krog, Herman A. Kähler, Johan Rohde, Harald Slott-Møller og Jens Ferdinand Willumsen.
Dronning Jelenas stororden
Insignier
Ordensstjernen har åtte lange stråler i sølv og mellom disse kortere stråler i gull og sølv. Midt i stjernen er det blåemaljerte korset plassert.
H.C. Andersen-slottet
Om bygningen
«Slottet» er oppført som en firefløyet bygning med en indre, overdekket gård eller vestibyle med overlys. Murene er i røde mursten med dekorative detaljer i sandsten og taktekking av skifer. Innvendig har bygningen i store trekk bevart den opprinnelige planen og en stor del av sine opprinnelige overflater og utsmykning. «Slottet»s praktrom er vestibylen med rundbuede «arkadeganger» i sidene og en lang rekke oppbyggelige setninger på sorte stenplater hele veien rundt.
Dronning Jelenas stororden
Insignier
Ordensbåndet er blått, hvitt og rødt, som i Kroatias flagg, men med et gult flettverksmønster på det blå og røde.
H.C. Andersen-slottet
Senere bruk
Etter at Kunstindustrimuseet flyttet til Frederiks hospital i Bredgade i 1926 ble bygningen benyttet til en rekke forskjellige formål, bl.a hovedkontor for De Forenede Bryggerier, Gymnastikinstitut, Officersforening og Garnisonsbibliotek. Tivoli overtok den i 1978 og ga den sitt nåværende navn. En sidefløy huser i dag Tivoligardens kaserne.
Dronning Jelenas stororden
Insignier
Båndstripen er delt i rødt med to smale gule striper, hvitt og blått med to smale gule striper, samt en midtmedaljong med det blå korset.
Tildeling
Dronning Jelenas stororden tildeles statsledere, dignitærer og ledere for internasjonale organisasjoner for fremme av Kroatias anseelse og stilling i verden. Ordenen tildeles kroatiske og utenlandske regjeringsledere, parlamentspresidenter og tilsvarende for fremragende fortjenester av Kroatia. Den kan også tildeles ledende offiserer i Kroatias militære styrker for militære fortjenester.
Norske innehavere
Dronning Sonja mottok Dronning Jelenas stororden i forbindelse med statsbesøk i 2011.
Johannes Pløger
Johannes Theodor Louis «Aladdin» Plöger (født 3. april 1922 i Frederiksberg, død 4. februar 1991 i Frederiksberg) var en dansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Plöger vant en olympisk bronsemedalje i fotball under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det danske laget som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak Sverige og Jugoslavia. Danmark vant åttendedelsfinalen med 3-1 over Egypt og i kvartfinalen beseiret de med 5-3. De tapte semifinalen med 2-4 mot Sverige men de vant bronsefinalen over Storbritannia med 5-3. Plöger spilte alle fire kampene i OL-turneringen og han scoret to mål hvorav ett i kvartfinalen mot Italia.
Plöger spilte 21 landskamper for i perioden 1940 til 1948 og scoret åtte mål. Han spilte for klubben Boldklubben Frem 1939 til 1948. Han spilte 16 kamer for Juventus F.C. og scoret ett mål.
Den islamistiske rettsunion
Den islamistiske rettsunion (engelsk: the Islamic Courts Union (ICU); somali: Midowga Maxkamadaha Islaamiga; arabisk: اتحاد المحاكم الإسلامية‎‎ Ittihād al-mahākim al-islāmiyya) ) var en sammenslutning av sharia-domstoler i Somalia som gikk sammen for å utfordre den offisielle statsadministrasjonen i landet. Lederen for ICU var Sharif Sheikh Ahmed. Sammenslutningen var også kjent som Joint Islamic Courts, Union of Islamic Courts (UIC), Supreme Islamic Courts Council (SICC) og the Supreme Council of Islamic Courts (SCIC) . Vestlige massemedier omtaler ofte denne sammenslutningen som somaliske islamister.
ICU fikk i 2006 kontroll over hovedstaden Mogadishu, samt de viktige byene Johwar, Kismayo, Beletweyne, Dusa Mareb, Hobyo, samt mange andre mindre byer.
Odd Einar Haugen
Odd Einar Haugen (født 1. mai 1954) var professor i norrøn filologi ved Universitetet i Bergen i 1993-2022.
Fra Lippo Lippi (gruppe)
Fra Lippo Lippi er en synthpop-gruppe fra Nesodden.
Odd Einar Haugen
Han ble cand. philol. fra universitetet i Bergen i 1982, og ble dr. philos. i 1992 med avhandlingen «Stamtre og tekstlandskap». 1995–2005 var han redaktør av Maal og Minne (sammen med Kjell Ivar Vannebo). 2001-2022 var han leder for Medieval Nordic Text Archive (Menota) og Medieval Unicode Font Initiative (inntil 2015). Han har utgitt grammatikker over norrønt på norsk, med senere oversettelser til tysk, og han har redigert innføringsverket Handbok i norrøn filologi (1. utg. 2004, 2. utg. 2013), på tysk Altnordische Philologie (2007) og i ny utgivelse Handbuch der norrönen Philologie (1. bd. 2020, 2. bd. forventet i 2021). Sammen med italienske kollegaer har han utgitt en samling av eldre nordiske tekster, Le lingue nordiche nel medioevo (2018). Siden 2019 har han i samarbeid med Språksamlingene utvidet kildematerialet i Menota til også å omfatte diplomer (oversførte filer fra Språksamlingene) og runeinnskrifter.
Fra Lippo Lippi (gruppe)
Bandet eksisterte mellom 1978 og 1992, i den første perioden under navnet Genetic Control, og har siden hatt sporadiske gjenforeninger. Gruppa opplevde en viss popularitet både i Norge og i utlandet på midten av 1980-tallet.
Gruppa hadde flere ulike besetninger, men den mest kjente var duoen Rune Kristoffersen (synthesizer) og Per Øystein Sørensen (vokal). Debutalbumet In Silence solgte mer i utlandet enn i Norge, og singelen «Shouldn't Have to Be Like That» fra 1986, som nådde en 4.-plass på VG-lista i Norge, solgte over 65,000 eksemplarer i Frankrike, og nådde 29.-plass i Nederland og 81.-plass i Storbritannia. Albumene Light and Shade og Songs lå også på VG-lista, i tre og seks uker. Også i Japan og ikke minst på Filippinene opplevde gruppa stor suksess, og en gjenforeningkonsert i Manila i 2000 samlet 15,000 tilskuere.
Sørensen er stadig noe aktiv som studiomusiker ved siden av sin lærergjerning, mens Kristoffersen driver plateselskapet Rune Grammofon.
Saul Williams
Saul Stacey Williams (født 29. februar 1972) er en amerikansk poet, forfatter, skuespiller og musiker kjent for sin blanding av poesi og alternativ hiphop og for sin hovedrolle i filmen Slam fra 1998.
Sonatesatsform
Sonatesatsformen er en betegnelse på en fiksert musikalsk formel som ble utviklet under wienerklassisismen i andre halvdel av 1700-tallet og var spesielt enerådende hos Joseph Haydn. Formen viste seg å være svært anvendelig som utgangspunkt for komposisjon, og kunne brukes både i store og i mindre sammenhenger, fra solo- og kammersonaten til symfonien og konserten. Prinsippet finnes også i moderne populærmusikk.
Eksposisjon
Sonatesatsformens grunnskjema er A(A)BA. A-delen repeteres vanligvis to ganger og kalles eksposisjon.
Innenfor eksposisjonen presenteres to temaer:
Mot slutten av eksposisjonen kan komponisten legge til et epilogtema i dominant. Eksposisjonen avsluttes dermed i dominanttonearten, og gjentas.
Gjennomføringsdel
Denne delen svarer ofte til det som man ofte kaller «stikket» innen jazzmusikk, eller «bridge» (bru) i populærmusikken. «Bridgen» og «stikket» har som oppgave å skape en kontrast i låta. Det er ofte det 3. verset innen popmusikk som er bridgen i låta.
Rekapitulasjon/reprise
Reprisen utvikler seg etter samme prinsipp som eksposisjonen, med unntak av at alle temaer her presenteres i tonika eller grunntonearten. Deretter avsluttes satsen.
Hvis satsens hovedtoneart er moll, blir sidetemaet ofte plassert i parallelltonearten, og i reprisen gjerne i varianttonearten.
Historie
Formprinsippet utviklet seg gradvis opp gjennom barokken, og tok utgangspunkt i dansesatsens A-B-A-mønster. B-delen skilte seg vanligvis ut ved å befinne seg i et noe annet landskap enn A-delen. Formen ble perfeksjonert av Haydn, og skulle komme til å bli malen for formdiskusjon innenfor kunstmusikken de følgende 200 årene. Beethovens symfonier tar et gradvis oppgjør med denne strenge formgivningen.
Marais
Personer
Mosambik under Sommer-OL 2008
Mosambik under Sommer-OL 2008. Fire sportsutøvere fra Mosambik deltok i tre sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ingen medaljer. Friidrettsutøveren Kurt Couto var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
30px|Friidrett Friidrett
Menn
Kvinner
Inha Babakova
Inha Alvidosivna Babakova, ukrainsk Інга Альвідосівна Бабакова (født Inga Botkus den 26. juni 1967 i Asjkhabad, Turkmenistan) er en tidligere ukrainsk høydehopper. Hun vant VM-gull i Sevilla 1999. I tillegg har hun to bronsemedaljer fra VM både i 1991 og i 1995 hun har også to sølvmedaljer fra VM både i 1997 og i 2001. Hun vant også bronse i OL i 1996. Hennes personlige rekord er på 2,05 m.
Kunståret 1161
Kunståret 1161 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1161.
Dødsfall
1161 in art
Rolighed (Østerbro)
Rolighed var et landsted på Østerbro i København som var samlingssted for to salongkulturer på 1800-tallet; først for Louise Hegermann-Lindencrone og hennes mann og siden for familien Melchior og dens omgangskrets.
Miro Varvodić
Miro Varvodić (født 15. mai 1989 i Split) er en kroatisk fotballspiller. Han spiller keeper for FC Köln.
Rolighed (Østerbro)
Landstedet huskes særlig som stedet hvor H.C. Andersen tilbrakte sine siste leveår og hvor han døde etter et langt sykeleie 4. august 1875. Huset lå utfor dagens Gammel Kalkbrænderi Vej 16.
Rolighed var et enetasjes, hvitpusset hus med mansardtak fra rundt 1800. Fra 1860-årene og frem til Moritz G. Melchiors død i 1884 var huset samlingspunkt for familiene Melchior og Henriques i sommerhalvåret.
I 1869 ble huset bygget om og fikk sitt karakteristiske utseende i Rosenborg-stil med tårn, gavler og en stor havestue.
Paret Moritz og Dorothea Melchior hørte til H.C. Andersens beste venner og han tilbrakte det meste av sine 10 siste leveår hos dem, enten i deres leilighet på Højbro Plads, hvor han om vinteren hadde en fast matdag, eller på Rolighed, hvor han bodde i sommerperioden. Han hadde to værelser på Rolighed med balkong ut mot Svanemøllebugten og Øresund.
Moritz G. Melchiors bror Israel B. Melchior var amatørfotograf og har tatt en lang serie vellykkede fotografier av Andersen, selskapslivet på Rolighed og av huset og haven.
Rolighed ble revet i 1898 og i 1900 ble den nåværende eiendommen oppført.
I 1927 ble det satt opp en minnetavle på stedet: "PAA DETTE STED LAA TIDLIGERE / [blad] LANDSTEDET "ROLIGHED" [blad] / HVOR DIGTEREN H. C. ANDERSEN DØDE / [løvværk] / MIT HJEM I HJEMMET, HVOR BAG HYLDENS HANG / MIT LIV FIK SOLSKIN OG MIN HARPE KLANG"
Minnetavlen refererer til et hyllestdikt til Rolighed og familien Melchior som Andersen skrev i 1872 og ga ut i Nye Æventyr og Historier.
Macclesfield Bank
Macclesfield Bank, eller Zhongshaøyene (kinesisk: 中沙群島; pinyin Zhōngshā qúndǎo) er en serie rev og atoller i Sør-Kina-havet.
Folkerepublikken Kina betrakter området som en kommune i byprefekturet Sansha.
Geografi
Området består av en gruppe på cirka 20 ubebodde småholmer och revområder og ligger øst for Paraceløyene, sørvest for Dongshaøyene og nord for Spratlyøyene.
Havet omkring øyene er svært rik på fisk og formodes også å ha store olje- og naturgassreserver.
Historie
Øygruppen inngår sammen med Dongshaøyene, Nanshaøyene og Xishaøyene i de av kineserne så kalte South China Sea Islands.
Nordenga bru
Nordenga bru er en bro åpnet 26. august i 2011 som binder sammen Bjørvika med Schweigaards gate i indre by i Oslo ved å krysse jernbanesporene på Oslo S.
I planleggingsprosessen var strekningen kjent som Østre tangent. Vegvesenet uttalte under byggingen at: «Østre Tangent blir en ny hovedforbindelse til ring 1 og sentrum» fra Bjørvika. Broen har to kjørefelt, hvorav ingen er kollektiv. Imidlertid endres «Nylandsbruas feltinndeling fra fire til to bilfelt og to kollektivfelt, slik at kollektivtrafikken prioriteres og den totale biltrafikkapasiteten over Oslo S ikke økes utover dagens nivå». Broen har avdelt gang- og sykkelfelt.
Fra januar 2014 var broa stengt i fem måneder, og åpnet igjen 5. juni samtidig som Kong Håkon 5.s gate åpner for første gang. I sør ender Nordenga bru i et kryss med Dronning Eufemias gate, Bispegata og Kong Håkon 5.s gate.
Borgo
Borgo kan vise til en rekke steder:
Italia
Borgo brukes i italiensk om et mindre sted eller tettbebyggelse. Borgo svarer etymologisk til norrønt borg («by»), engelsk bourgh og tysk Burg.
Peerage Act
Loven ble vedtatt 23. juli 1963 etter press fra Labour-politikeren Tony Benn.
Aerodynamikk
Aerodynamikk er læren om strømning i gasser. Feltet er nært beslektet med hydrodynamikk. Aerodynamikk danner grunnlaget for flyvning med fartøyer som er tyngre enn luft.
Aerodynamikkens hovedfokus er grensesnittet mellom bevegelig luft og faste legemer, for eksempel fly-vinger. Dette feltet er generelt læren om egenskapene til bevegelig luft og kreftene den produserer. De store kreftene er Løftekraft, Gravitasjon, framdrift og motstandskraft.
Det er kompliserte fysiske og matematiske likninger som beskriver bevegelsen av luft. De grunnleggende likningene er Bernoullis likning, om strømning av inkompressibel væske, og Newtons bevegelseslikninger. Likningen av Daniel Bernouilli viser at økt hastighet fører til lavere trykk. Dette prinsippet har bidratt til utforming og design av fly-vinger. For at bevegelsen av luftpartikler rundt et fly skal holde flyet svevende, må vi ha et lavere trykk på oversiden, enn på undersiden av flyets vinger. Det vil si at det ønskes hurtigere bevegelse av luftpartikler på oversiden. Dette oppnås ved å utforme aerofoil med større overflate på oversiden eller, i tilfelle symmetrisk aerofoil, ved hjelp av økt angrepsvinkel. Vi har også en formel for løft. Fart er et viktig element.
Historie
George Cayley bygget det første glideflyet i 1804 og regnes som aerodynamikkens far, skjønt Isaac Newton allerede på 1700-tallet hadde utviklet en teori om luftmotstand.
Folkemordet på armenerne
Folkemordet på armenerne (armensk: Հայոց Ցեղասպանություն, tyrkisk: Ermeni (Soy)kırımı), også kjent som den armenske deportasjonen, Armenia-massakren(e) eller det armenske holocaust, var den tvungne massedeportasjonen av osmanske armenere i det osmanske riket under det ungtyrkiske styret fra mars 1915 til januar 1917. Dette førte til at et omstridt antall armenere omkom.
Anslagene over antallet døde varierer fra 400 000 til litt over 1,5 millioner. Deportasjonene og overgrepene skjedde i ly av første verdenskrig under de osmanske rikets siste fase. Den tyrkiske staten benekter at det var et folkemord for å skjerme nasjonal identitet.
Hendelsene var godt og offentlig kjent i samtiden, og sakens grunnleggende fakta er godt etablert av forskning basert blant annet på osmanske/tyrkiske arkiv. Hendelsene i 1915 er fortsatt gjenstand for omfattende kontrovers og diskusjon mellom Tyrkia og andre land, særlig Armenia. Tyrkiske nasjonalister hevder at deportasjonen var et nødvendig og legitimt tiltak stilt overfor et armensk opprør, og at deportasjonen ikke var et folkemord. På den motsatte siden hevdes det at ungtyrkerne lenge hadde planlagt folkemordet. Tyrkiske myndigheter erkjenner at overgrep skjedde, men hevder dette skjedde på grunn av krigshandlinger og benekter at det var noen form for plan om utslette den armenske befolkningen. Den tyrkiske staten bestrider folkemordet for å beskytte sin nasjonale identitet og ideologien det moderne Tyrkia bygger på. I Tyrkia omtales saken som det «det armenske spørsmålet». Akademikere er delt i synet på hvordan hendelsene skal karakteriseres. Noen mener at tyrkerne har begått et folkemord, mens andre mener at dødstallene ikke var så store og at armenere døde som følge av krigen. Blant intellektuelle i Vesten som ikke bruker karakteristikken folkemord er de amerikanske historikerne og professorene Heath W. Lowry, Stanford J. Shaw, Justin A. McCarthy, Bernard Lewis og Guenter Lewy, den tyske historikeren Eberhard Jäckel og den britiske Norman Stone. Kjent er også «Lewis-affæren» fra 19. mai 1985, der 69 amerikanske historikere skrev under på en deklarasjon hvor de anmodet den amerikanske regjeringen om ikke å erklære det som har skjedd som et folkemord, da både tyrkere og armenerne led store tap som følge av krigen.
Internasjonalt, men også blant stadig flere tyrkere, anses folkemordet på armenerne som et ubestridt faktum. Raphael Lemkin utformet folkemordkonvensjonen på bakgrunn av folkemordet på armenerne og holocaust, og han var i 1949 den første som brukte betegnelsen «Armenian genocide». Det regnes som det første moderne folkemordet.
Folkemordet på armenerne kjennetegnes som moderne blant annet fordi statsapparatet medvirket i gjennomføringen, nasjonalistisk, rasistisk og religionsbasert propaganda ble brukt for raskt og målrettet å isolere og utslette etniske grupper.
Det bor nå omkring 60,000–80,000 etniske armenere i Tyrkia, de fleste i Istanbul. Regimet gjennomførte også betydelig intern forflytning av andre folkegrupper, blant annet tjerkessere, arabere og jøder. Flere hundre tusen kurdere ble deportert under krigen, men ikke massakrert. Armenerne var gjenstand for mest den omfattende forflytningen og var den eneste etniske gruppen som ble nesten utryddet. 24. april 1915 blir regnet som datoen da folkemordet begynte.
Terminologi
Mens de fleste land, deriblant Norge, ikke offisielt karakteriserer det som skjedde som folkemord, finnes det også noen land som direkte støtter Tyrkias syn, eksempelvis Pakistan, Georgia, Aserbajdsjan, Israel, Storbritannia og Bulgaria. Et økende antall stater (per april 2015 totalt 26), inkludert Armenia, Frankrike, Argentina, Sveits, Russland og Tyskland støtter Armenias syn og betegner hendelsen offisielt som et folkemord. I noen av disse landene er det straffbart å hevde at hendelsen ikke kan betegnes som folkemord. Tyrkia benekter ikke hendelsene som førte til at så mange osmanske armenere døde, men har konsekvent nektet å anerkjenne at det var et folkemord og mener at antallet døde er overdrevet. Tyrkia anslår at 400 000 omkom, mens Armenia hevder at tallet var 1,5 millioner. Internasjonalt er det uenighet blant forskere.
Encyclopædia Britannica bruker overskriften «genocide» og beskriver det som skjedde som «campaign of deportation and mass killing», viser til Arnold J. Toynbees forskning og anslår at 600 000 armenere døde eller ble massakrert under deportasjonene i disse årene. Mange forskere mener dessuten at osmanske armenere døde som et resultat av sykdom, sult og intern etnisk strid i den enorme forvirringen som oppstod på slutten av første verdenskrig, noe som også tas grundig opp i boka Folkemordenes svarte bok, utgitt av Universitetsforlaget.
Tyrkia og svært mange tyrkiske intellektuelle benekter offisielt at dette var et folkemord. En del tyrkiske intellektuelle er av en annen oppfatning. I 2005 uttalte forfatteren Orhan Pamuk i et intervju at en million armenere var blitt drept av den osmanske regjeringen. Tyrkia stilte forfatteren for retten i desember 2005, anklaget for å ha «fornærmet Tyrkia». Saken ble senere henlagt etter sterkt internasjonalt press.
Bakgrunn
Etter hvert som det osmanske riket mistet kontroll over provinser på Balkan, begynte tyrkiske nasjonalister å fokusere på Anatolia som tyrkernes udelelige hjemland. Det østlige Anatolia (også kalt Vest-Armenia) var etnisk mangfoldig med blant annet armenere, kurdere og tyrkere, og ingen etnisk gruppe i flertall før første verdenskrig. De etniske armenerne ble av tyrkiske nasjonalister etter hvert oppfattet som et hinder for etnisk-religiøs homogenitet, samtidig som armenernes egen økende nasjonale bevissthet gjorde dem potensielt illojale.