cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Håkon Matti Skrede
Håkon Matti Skrede (født 6. januar 1975 i Bergen) er kormester for Bergen filharmoniske kor og Bergen Nasjonale Opera.
Helge O. Larsen
Larsen var en av de første studentene ved Universitetet i Tromsø fra 1972, der han ble cand.polit. i 1979. Han var deretter ansatt ved Universitetet i Tromsø frem til 2003, fra 1985 som førsteamanuensis i offentlig politikk og administrasjon. Han ble i 2003 ansatt ved Høgskolen i Nesna, der han ble høgskolens første professor (i hovedstilling). Han hadde også en bistilling som professor II ved Universitetet i Tromsø frem til sin død. Helge O. Larsen var rektor for Høgskolen i Nesna fra 2003 til 2011.
Larsen forsket på offentlig politikk og regional utvikling, særlig lokalt politisk lederskap. Han var også leder av Råd for høyere utdanning i Nord-Norge og styreleder ved Helgeland Museum.
Bliaud
Historikk
Bliauder er framstilt i franske skulpturer og malerier fra omkring år 1000 til 1200-tallet. Moten skriver seg trolig fra Orienten, eller utviklet fra romernes tunikaer, og var nært beslektet med det norrøne korte, bluse- eller skjortelignende overkledningen blæja, et ytterplagg som ble båret over en lengre serk. Bliaud kan betraktes som opphavet til moderne bluser.
Bliaudene var fornemme plagg for fyrstehus og hoff. Moten var opprinnelig fransk, men spredte seg til blant annet England der den ble del av angelsaksisk klesdrakt. Gamle kalkmalerier i danske kirker i romansk stil skal også vise eksempler på bliaudliknende tunikaer. Ermene var gjerne trange til albuen, så vide seg ut i en lang trakt. De kunne nå til gulvet eller ha knuter bundet i endene. Sømmene kunne også ha border. Materialet var trolig silke eller tynn ull som kunne danne fine folder og plisseringer.
Beijings gamle keiserlige sommerpalass
Endelikt
En stor mengde av alle de stjålne sakene fra Yuanmingyuan ble ført til Europa,og ble senere spredt over hele verden; hovedsakelig til Frankrike og Storbritannia. De kinesiske myndigheter mener at det ble stjålet om lag 1 500 000 objekter fra Yuanmingyuan og at disse er spredt til 47 land. Men da regner de nok også med en del artefakter som forble i Kina og senere ble kjøpt av kunstinteresserte utlendinger. De gjenstander (buddhistiske marmorskulpturer og marmorsokler) fra palasset som inngår i Kinasamlingen i Vestlandske kunstindustrimuseum i Bergen kan meget vel alle ha blitt ervervet ved lovlige kjøp foretatt av nordmannen Johan Wilhelm Normann Munthe, som arbeidet for det kinesiske tollvesen og senere var general i det kinesiske væpnede styrker.
Kina har via diplomatiske kanaler forsøkt å få tilbake disse objekter, men uten større hell. Noen av de de mest omtalte objektet er tolv bronseskulpturer som forestiller de tolv kinesiske zodiakdyrene, og som ble stjålet fra De rolige havs hall (海宴堂). Hittil (2016) er syv av de tolv skulpturene tilbakeført til Kina, men skulpturene for drage, slange, hane, får og hund mangler fortsatt.
I Frankrike finnes slike gjenstander blant annet i Frankrikes nasjonalbibliotek og på Château de Fontainebleau, og i Storbritannia på for eksempel British Museum og Victoria & Albert Museum.
Ruinene etter ødeleggelsene av Yuanminguan er blitt bevart som et minnesmerke over hendelsene.
Bernardo Freitas
Bernardo Freitas (født 18. februar 1990) er en portugisisk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 8.
Gisundbrua
Brua ble åpnet 23. juni 1972 av kronprins Harald. Den er 1 147 meter lang, med lengste spenn 142,5 meter. Seilingshøyden er 41 meter, og brua har i alt 25 spenn. Den var i sin tid bompengefinansiert, men er for lengst nedbetalt. På enkelte kart er brua feilaktig kalt Trangstraumen bru.
Mark Chay
Mark Chay (født 18. februar 1982) er en singaporsk svømmer.
Han representerte Singapore under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter fri.
Andreas Norland
Andreas Norland (født 9. mai 1935 i Bærum, død 21. august 2021 ) var en norsk pressemann og forfatter.
Norland tok utdannelse ved Journalistakademiet i 1955–1956, og gjennom sin pressekarrière var han journalist i Tønsbergs Blad 1956–1963, politisk journalist i Aftenposten 1963–1973, desksjef i Verdens Gang 1973–1974, sjefredaktør i Adresseavisen 1974–1977, ansvarlig redaktør i Verdens Gang 1977–1987 og sjefredaktør i Aftenposten 1989–1994. I perioden 1987–1988 var Norland leder for Schibsteds forsøk på å etablere Osloavisen som lokalavis for Oslo-området. Han var også viseformann i Pressens Faglige Utvalg 1972–1974, viseformann i Norsk Redaktørforening 1978–1980, styreleder i Schibsted Forlag 1983–2002, viseformann i Den Konservative Presses Forening 1991–2001 og styremedlem i Svenska Dagbladet fra 1999, da sistnevnte ble overtatt av Schibsted.
Norland skrev blant annet flere bedrifts- og organisasjonshistorier, og to kriminalromaner. Etter at han gikk av som redaktør i Aftenposten, arbeidet han med Schibsted-konsernets historie.
Han var sønn av redaktør og Høyre-politiker Realph Norland og bror av bankdirektør Otto R. Norland.
Sobatsje serdtse
Sobatsje serdtse (originaltittel: Собачье сердце) er en sovjetisk film fra 1988, regissert av Vladimir Bortko.
Handling
Historien er lagt til Moskva, kort tid etter oktoberrevolusjonen i 1917. En løshund er på leter etter mat, og et sted å sove. En velstående og berømt kirurg, Philipp Philippovich Preobrazhensky, trenger tilfeldigvis en hund. Med en pølsebit lokker han løshunden til det store huset sitt. Hunden heter Sharik, og blir tatt godt vare på av doktorens hushjelper. Men hunden lurer likevel på hvorfor han er der. Han oppdager alt for sent at han er nødvendig i et dyreforsøk: Kirurgen implanterer en hypofyse og testikler, fra en nylig avdød alkoholiker og småkriminell Klim Chugunkin, på Sharik.
Men Sharik fortsetter å bli mer og mer menneskelig, i løpet av de neste par dagene. Etter at hele overgangen til menneske er gjennomført, viser det seg at han har arvet alle de negative egenskapene etter Chugunkin: dårlig oppførsel, aggressivitet, bruk av banneord, mye drikking. Men fremdeles hater han katter. Han velger selv det absurde navnet Poligraf Poligrafovich Sharikov, og skaffer seg arbeid. Til slutt gjør han livet i professorens hjem til et mareritt ved å ofte stjele penger, ødelegge møblene hans, oversvømme leiligheten hans, og tvinge en ung kvinne møtte på kino til å gifte seg med ham.
Preobrazhensky og hans venn, og assistent, Dr. Bormental, blir vitne til at all deres innsats for å reformere Sharikov mislykkes. Etter en rekke stadig mer uforsonlige konflikter, får Preobrazhensky vite at Sharikov hadde forsøkt å fordømme ham til det sovjetiske hemmelige politiet. Deretter krever han at Sharikov umiddelbart skal forlate leiligheten for godt. Sharikov nekter sint, og trekker en revolver. En rasende Bormental angriper Sharikov og, etter en kort voldelig kamp, ​​underkuer ham. Professoren ønsker deretter å reversere hele prosedyren, og forvandle Sharikov tilbake til en vanlig hund.
Nemzeti Bajnokság I i håndball for kvinner
Nemzeti Bajnokság I er håndballigaen på øverste nivå for kvinner i Ungarn. Den ble etablert i 1951. Ligaen er rangert som den beste i EHF per 2020.
Gröna Lund
Gröna Lund, kalt Grönan, er en fornøyelsespark på Södra Djurgården i Stockholm, Sverige. Fornøyelsesparken ble grunnlagt i 1883 og er Sveriges eldste. Den har en rekke kjente attraksjoner. Hver sommer opptrer noen kjente artister i fornøyelsesparken. Fornøyelsesparken eies nå av Parks & Resorts Scandinavia AB. Navnet, Gröna Lund, kommer fra en stor hage "Gröna lunden" som tidligere lå på samme sted. Gröna Lund ligger i Kungliga nationalstadsparken.
Grönan
Parken har rundt 30 kjøreattraksjoner samt restauranter og barer. Det er også 2 scener og dansegulv. Hvert år har man over 60 konserter og mange dansekvelder i parken. Restuarant Tyrol ligger på området. Man har dessuten tillatelse til utvidelse av parken.
På Stora scen har man hatt besøk av mange internationelle artister Blant annet Europe, The Hives, Ramones, Louis Armstrong, Jimi Hendrix, Bob Marley, Paul McCartney, Sweet, Jussi Björling, Damian Marley, Abba, Troye Sivan, Lady Gaga, Bryan Adams, Alexander Rybak, Kiss og Alice Cooper.
Før tivoliet
Gröna Lund er en gammel fornøyelsesplass. Allerede på 1700-tallet var denne trakten omtalt av Carl Michael Bellman. Gröna lunden var fra begynnelsen navnet på en stor hage i Djurgårdsstaden. Senere var det en "krog" mellom Mjölnargården og Bellmanshuset og dette vertshus blir omtalt i fire av Fredmans epistler av Bellman. Området hvor tivoliet ble plassert ligger noe vester for Djurgårdsstaden. Man måtte betale en avgift for å komme inn på det kongelige området. Den største delen av tomta bruktes av Statens Järnvägar. Området var bebygget med enkle sjåer, og brannstasjonen på Djurgården var også plassert på tomten.
På midten av 1800-tallet og fremover, åpnet en rekke vertshus og andre plasser hvor kunstnerer av ulike slag holdt til. Der var blant annet Stockholm tivoli med revyteateren Kristallsalongen og Mothanders manege, i 1890 erstattet av Cirkus.
Tivoliet Grön Lund vokste frem på 1880-tallet. I 1883 startet Jacob Schultheis tivoli på plassen. Dette gjør det til Sveriges eldste fungerende tivoli. I 1914 tok hans enke Edla Schultheis og hans sønn Gustaf Nilsson over; de gjennomførte store moderniseringer og utvidet fornøyelsesparken. Edla Schultheis trakk seg ut av driften i 1916, og Gustaf Nilsson drev tivoliet alene frem til 1940.
Natten mellom 22. og 23. mars 1935 var det en stor brann på tivoliet. Skräckexpressen, Skrattsalongen og noen av de eldre berg- og dalbanene ble ødelagt i brannen. Skräckexpressen ble gjenoppbygd seinere samme år under navnet Blå Tåget.
Gustaf Nilsson døde i 1940, og etter hans død overtok hans enke Nadeschda Nilsson som sjef for fornøyelsesparken.
På nabotomten drev familien Lindgren det konkurrerende tivoliet Nöjesfältet (populært kalt «Nöjet»), under ledelse av Johan Lindgren. I all hemmelighet forelsket Lindgrens sønn John og Nilssons datter Ninni seg i hverandre. Da begge fedrene var døde, våget de å stå frem med sin kjærlighet. Denne kjærlighetshistorien har dannet forelegg for den svenske filmen Eld & lågor, som hadde kinopremiere i 2019.
John Lindgren og Ninni Nilsson giftet seg i 1942, og sammen drev de Nøjet frem til 1957 de la ned virksomheten og konsentrerte seg om å drive Gröna Lund. I 1981 ble sønnen John Lindgren Jr. øverste sjef og datteren Nadja tivolisjef, frem til 2001 da Gröna Lund ble en del av konsernet Parks & Resorts Scandinavia AB, som også omfattet Kolmårdens Djurpark og Skara Sommarland.
Den 25. juni 2023 ble tre personer alvorlig skadet og en døde etter å ha blitt kastet ut av berg-og-dal-banen Jetline. Fornøyelsesparken stengte i en uke etter ulykken.
George Papp
George Papp (født 20. januar 1916, død 8. august 1989) var en amerikansk tegneserietegner. Papp er mest kjent som hovedtegneren av Superboy gjennom mange år og som en av skaperne av Green Arrow (sammen med Mort Weisinger) og Congo Bill (sammen med Whitney Ellsworth).
Sikkilsdalen
Sikkilsdalen er en dal i Nord-Fron kommune i østlige deler av Jotunheimen. Sikkilsdalen brukes som beiteland for hester om sommeren, med flere hesteslipp.
Prinsehytta ligger i Sikkilsdalen.
Aleksandr Agafonov
Aleksandr Agafonov (født 22. april 1975) er en usbekisk svømmer.
Han representerte Usbekistan i Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter fri.
St. Johanneslogen St. Nikolas til det gyldne Anker
St. Johanneslogen St. Nikolas til det gyldne Anker er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 41), som ble grunnlagt den 5. desember 1995 i Sarpsborg. Logens valgspråk er «Forankret i troen».
Historie
Sarpsborg St. Johannes broderforening ble grunnlagt den 3. september 1904, underlagt St. Johanneslogen St. Olaus til den hvide Leopard. 24. oktober 1951 ble søknad om å bytte moderloge til St. Johanneslogen St. Magnus sendt til Ordførende mester for St. Olaus. Dette ble godkjent av OSM den 14. januar 1952 og overføringsmøtet ble holdt i Fredrikstad 1. april samme år, da broderforeninges lokaler ikke var ferdig restaurert etter brann i 1950.
Broderforeningen ble opphøyd til loge den 5. desember 1995 etter beslutning av Den Norske Frimurerordens Stormester i det Høye Råds møte den 13. oktober 1994.
Seychellene under Sommer-OL 2020
Seychellene deltok under Sommer-OL 2020 i Tokyo i Japan, men disse lekene vil ikke skje før i perioden 23. juli til 8. august 2021, på grunn av at pandemien forårsaket av Covid-19 gjorde det umulig å gjennomføre lekene som opprinnelig planlagt.
Karl I av Østerrike-Ungarn
Karl I (tidligere Karl Frans Josef Ludvig Hubert Georg Maria av Habsburg-Lothringen; født 17. august 1887 i Persenbeug, død 1. april 1922 i Funchal på Madeira) var keiser av Østerrike og (som Karl IV) konge av Ungarn fra 1916 til 1918.
Liv og virke
Karl var eldste sønn av keiser Frans Josef av Østerrikes brorsønn, erkehertug Otto av Habsburg (1865–1906) og Maria Josefa av Sachsen (1867–1944), datter av den siste saksiske kongen. Hans bestefar erkehertug Karl Ludwig var bror av keiser Frans Josef I. Han var nevø av erkehertug Franz Ferdinand av Østerrike-Este.
Han ble utnevnt til tronfølger til keiser- og kongetronene i Østerrike-Ungarn i 1914 etter skuddene i Sarajevo.
Keiser
Han etterfulgte i 1916 – midt under verdenskrigen – den gamle keiser Franz Josef. Han søkte omgående separatfred med de vestlige allierte (Frankrike og Storbritannia), noe som mislyktes. Keiser Karl var den eneste blant de politiske lederne som støttet fredsanstrengelsene fra pave Benedikt XV (1914–22). Han prøvde i 1917 å trekke Østerrike-Ungarn ut av krigen gjennom hemmelige kontakter med de allierte, de mest lovende gjennom sin svoger, prins Sixtus av Bourbon-Parma. Men alle forsøk mislyktes, hovedsakelig fordi keiseren nektet å avstå landområder til Italia. Da det begynte å gå rykter om hans initiativ, benektet han det hele. De allierte offentliggjorde da hans korrespondanse i mars 1918. Fordi han også hadde støttet franske krav på Alsace-Lorraine, ble hans rykte både i Tyskland og i hjemlandet sterkt lidende.
Innenriks initierte Karl til tross for de ekstremt vanskelige tidene en omfattende sosial lovgivning, inspirert av kristen sosiallære.
Da første verdenskrig var slutt, ble han tvunget til å tre tilbake. I 1921 forsøkte han å vinne tilbake tronen, i første omgang som konge av Ungarn, men uten å vinne støtte.
Saligkåring
Han ble saligkåret av pave Johannes Paul II i Peterskirken i Roma i 2004. Dette var den siste saligkåringen Johannes Paul II foretok. Til stede ved saligkåringen var hans sønn Otto von Habsburg og tallrike andre medlemmer av Habsburg-familien.
Christoffer Lindhe
Bernt Erik Christoffer Lindhe (født 1. februar 1989 i Ulricehamn ) er en svensk handikapsvømmer. Han har svensk handikaprekord i 50, 100 og 200 m bryst og 50 m butterfly. Han studerer bedriftsøkonomi i Halmstad.
Lindhe mistet beinene og en arm i en jernbaneulykke i 2006. Han deltok i de paralympiske sommerleker 2008.
Romeo (Michigan)
Romeo er et tettsted i Macomb County like nord for Detroit i den amerikanske delstaten Michigan. Stedet har 3 721 innbyggere (2000) og et areal på 5,2 km².
Nasjonaldag
En nasjonaldag er en dag som feires av nasjoner eller et lands befolkning hvert år til minne om en spesiell begivenhet, og har i de aller fleste tilfeller noe med landets selvstendighet – eller frigjøring – fra et annet land å gjøre. I Norge feirer man to nasjonaldager. Den ene er 17. mai, til minne om landets grunnlov som ble undertegnet på Eidsvoll på samme dag i 1814. Den andre er samisk nasjonaldag som feires 6. februar, til minne om det første samiske møtet i Trondheim i 1917.
har nasjonaldag i dag 1. September 2023.
Mosvik Idrettslag
Mosvik Idrettslag (stiftet i desember 1924) er et idrettslag fra Mosvik i Trøndelag. Klubben er kanskje mest kjent for å ha fostret langrennsløperen Petter Northug.
Stiftelsen
Høsten 1924 fikk, nå avdøde, Leif Elden – på vegne av en del interesserte – i oppdrag å sammenkalle til et konstituerende møte for å få etablert et idrettslag i Mosvik. Møtet ble avholdt på Bårstuloftet på Vinje Bruk i desember samme år. Av de innbudte møtte i alt 16 stykker. Dette var vertsfolket for møtet, major Einar Jenssen og sønnene Anton og Christian, Johan Heidenreich, Leif Elden, Bjørn Honne, Harald Ekker, Nicolai Nyeng, Sigurd Løkken, Ole Løkken, Eilif Sundnes, Sigurd Nilsen, Waldemar Lønvik, Johan Rønning, Einar Lassen og Fredrik Køppen. I møtet ble man enige om å stifte et lag som skulle ha navnet Mosvik Idrettslag. Alle tilstedeværende tegnet seg inn som medlemmer og betalte sin første medlemskontingent til laget. Kontingenten ble fastsatt til 5 kr. for passive medlemmer og 2 kr. for aktive medlemmer. Møtet valgte Anton Jenssen til lagets første formann og han fungerte som formann til og med 1926. Anton Jenssen var fo øvrig levende opptatt av Mosvik Idrettslags virksomhet gjennom hele livet, og han ble senere hedret med lagets første æresmedlemskap for sin store innsats. Ved lagets 50-årsjubileum i 1974 ble også de andre gjenlevende fra stiftelsesmøte hedret med æresmedlemskap. Dette var Fredrik Køppen, Leif Elden og Sigurd Løkken.
De første årene
På den utøvende sektor ble det bare konkurrert på ski i de første årene, dvs. langrenn og hopp. Det ble gjerne arrangert renn i begge disipliner på samme dag. I de første årene var det også svært populært å arrangere såkalte "gubbrenn" og "parrenn". I de førstnevnte konkurranseform startet gjerne gammelkarene, og etter et slikt renn var lange strekninger langs løypa farget av kraftig skråtobakksbruk. Utøvere som Anton Jenssen, Fredrik Køppen, Ole Bakkhaug, Ole Gressdal, Knut Berge, Reidar Aaring og Jon Melting var de mest fremtredende løperne i de første årene, og flere av disse ble også premiert i renn utenfor Mosvik. Senere skulle en løper som Birger Melting få stor betydning for skiidretten i bygda. Han ble da også hedret med æresmedlemskap for sin betydelige innsats i skiløypa, ved lagets 50-årsjubileum.
Fotball og friidrett kommer med
Etter hvert ble det også mer og mer vanlig at laget arrangerte fotballkamper på ettersommeren. Betingelsene for at denne aktiviteten kunne drives var at det på Vinje Bruk var et engstykke som skulle høstpløyes. Kampmotstanderne var oftest Ytterøy, og utfallet av kampene var høyst forskjellig. Det fortelles blant annet at engang kom sinnene såpass i kok, på grunn av en dommeravgjørelse, at kampen måtte avbrytes og ny dommer anskaffes før kampen kunne fortsette. I etterkrigstiden ble det mer og mer vanlig med organisert idrettsaktivitet på sommers tid, og laget fikk etter hvert et aktivitetstilbud også på friidrettsfronten. Ennå i dag er det flere klubbrekorder i tekniske øvelser som stammer fra de første friidrettsstevnene i lagets regi.
Fotballbane og forsamlingshus
I årene etter krigen ble det også mer og mer aktuelt med et sted å være, både når det gjaldt arena for aktiv sommeridrett og lokaler der arrangementer kunne avvikles administrativt. Grunnspørsmålet ble løst ved at daværende eier av Vinje Bruk, Anton Jenssen vederlagsfritt skjøtet et område øst for Grande bru til laget. Denne enestående gaven skulle etter hvert gi laget plass til både fotballbane (grusbane) og Mosvang forsamlingshus. Grusbanen ble påbegynt i 1951 og arbeidet med banen ble foreløpig sluttført i 1953. Denne banen er senere gitt flere ansiktsløftninger. Arbeidet med planer for Mosvang forsamlingshus ble iverksatt i 1953, og huset stod ferdig i april i 1956.
Lysløype
Lagets første lysløype ble bygd i Fallet i 1968/1969. Løypa representerte et kjærkomment tilbud til lagets utøvere, og resulterte i at svært mange unge utøvere ble rekruttert til langrennsporten i en periode. Beklageligvis var beliggenheten til denne løypa noe uheldig ved at isgangen i Mossa, snømangel og andre faktorer gjorde det umulig å bruke løypa i store deler av vinteren. Dette førte til at laget, tidlig på 1980-tallet, valgte å bygge ny lysløype med tilhørende fasiliteter i Halla, mellom Svean og Nakstad. Dette anlegget er i senere år knyttet til et 20 km langt løypenett i skogområdene vestover fra lysløypa.
Jan Sandstads betydning
Fra slutten av 1960-årene og frem til i dag har friidretten hatt en betydningsfull posisjon i Mosvik Idrettslags virksomhet. Dette skyldes i første rekke at laget i mange år fikk dra nytte av Jan Sandstads enestående lederegenskaper. For Jan var ingen oppgave stor, og han fikk etablert et friidrettsmiljø i Mosvik som i over 25 år har vært et av de ledende løpermiljø i Midt-Norge. Jan var også delaktig i arbeidet med den nye fotball- og friidrettsanlegget som sto ferdig i 1984. I den sammenheng representerte han et betydningsfullt bindeledd mellom kommune, grunneierinteresser og idrettslag. Jan Sandstad var også i høy grad engasjert i lagets administrative arbeid på ski og fotballfronten, samtidig som han var aktiv i både fotball og friidrett. Dessverre gikk Jan Sandstad bort i alt for ung alder, men for de som fikk dra nytte av hans innsats, vil han for alltid bli husket som en svært betydningsfull leder for idretten i Mosvik.
Bingo og nye idretter
I de senere år har Mosvik Idrettslag utviklet seg til å bli en organisasjon med et bredt spekter av tilbud. Laget ble tidlig på 1970-tallet organisert som et fleridrettslag, med egne avdelinger for ski, fotball og friidrett. Senere er det etablert egne grupper for trim, orientering, barneidrett og volleyball. Laget drev også i nærmere 30 år egen bingovirksomhet. For en del år siden overdro idrettslaget forsamlingshuset Mosvang til et eget andelslag. Dette førte til at laget fikk frigjort ressurser som har styrket organisasjonen både administrativt og økonomisk.
Nikkel
Nikkel er et metallisk grunnstoff med kjemisk symbol Ni og atomnummer 28.
Historie
Bruk av nikkel kan spores tilbake til 3 500 år f.Kr.. Gamle syriske bronselegeringer kunne inneholde opptil 2 % nikkel, og metallet hvitt kobber (nysølv) nevnes i kinesiske skrifter fra år 1400 f.kr. Nikkelsalter ble tidlig brukt som grønt fargepigment i glassfremstilling.
Den svenske mineralogen Baron Axel Frederik Cronstedt forsøkte i 1751 å utvinne kobber av malm fra en koboltgruve i Hälsingland. Malmen så ut som kobbermalm, men han greide ikke å utvinne kobber av den. I stedet hadde han isolert et sølvhvitt metall som han i 1754 døpte nikkel. Malmen han hadde jobbet med var nikkelin også kalt rødnikkelkis eller kobbernikkel. I Tyskland var denne malmen døpt Kupfernickel av gruvearbeiderne som ikke greide å utvinne kobber av malmen, til tross for at den så ut til å inneholde rikelige mengder. Malmen gjorde dessuten folk syke, og en mente at den var forhekset av underjordiske Nickeln eller Kupfer-nickeln, underjordiske «kobbernisser» eller «kobberdjevler».
Det svenske navnet på malmen «kopparnickel» er avledet av det tyske navnet kupfernickel, og er også opphavet til navnet på grunnstoffet nikkel.
Egenskaper
Nikkel er et sølvhvitt, glinsende transisjonsmetall med utmerket korrosjonsbestandighet og varmefasthet. Det er hardt, men formbart og reagerer hverken med luft eller vann. I svovelsyre løses det langsomt opp, mens i salpetersyre dannes et beskyttende oksidsjikt som hindrer videre angrep. Nikkel er ferromagnetisk med curiepunkt på 354 °C, og har i tillegg magnetostriktive egenskaper, noe som betyr at materialet forandrer lengde hvis det utsettes for et magnetfelt.
Isotoper
Naturlig forekommende nikkel består av 5 stabile isotoper: 58Ni (68,077 %), 60Ni (26,223 %), 61Ni (1,14 %), 62Ni (3,634 %) og 64Ni (0,926 %). I tillegg finnes 26 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper. De mest stabile av disse er 59Ni med halveringstid 76 000 år, 63Ni med halveringstid 100,1 år, 56Ni med halveringstid 6,077 døgn, 66Ni med halveringstid 54,6 timer, 57Ni med halveringstid 35,6 timer og 65Ni med halveringstid 2,5172 timer. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 minutt, og de fleste kortere enn 10 sekunder.
CAS-nummer: 7440-02-0
Forekomst
Rent nikkel forekommer bare i jordkjernen og i meteoritter. Nikkelholdige mineraler er forholdsvis utbredt, men inneholder som regel lave konsentrasjoner. De viktigste kommersielle forekomstene ligger i Russland (Nikel), Canada (Ontario), Australia og Cuba.
I 2005 var Russland den største produsenten av nikkel, med 23,4 % av verdensproduksjonen.
Anvendelse
Allerede i 1881 ble det i Sveits slått 20-centimes mynter av ren nikkel, og siden har hele 85 land utgitt 510 forskjellige mynter i ren nikkel. Under 2. verdenskrig var nikkel et ettertraktet metall til rustningsindustrien, noe som betydde at mynter ble laget av mindre viktige metaller.
I dag brukes nikkel hovedsakelig i mange forskjellige stållegeringer, som i rustfritt stål og panserstål. En spesiell jernlegering med presis 36 % nikkel kalles invar. Den utvider seg svært lite med økende temperatur, og brukes derfor blant annet i måleinstrumenter og presisjonsapparater.
Nikkel brukes også som bestanddel i myntproduksjon og i smykker. Det brukes dessuten til overflatebehandling av andre metaller. Et tynt lag med nikkel påføres ved hjelp av elektrolyse, og gir en ripefast og korrosjonsbestandig overflate (fornikling).
Nikkel er dessuten en vesentlig bestanddel i nysølv.
Ilen kirke
Ilen kirke (ofte omtalt som Ila kirke) ligger ved Skansen og Nidareid vest for Trondheim sentrum og øst for Ila, der eidet mellom Nidelva og Trondheimsfjorden er på det smaleste. Kirken ble tegnet av arkitekt Eugene Sissenére i nygotisk stil, bygget i stein med tretak og innviet 7. juni 1889.
Orgelet er fra samme år som kirken, og ble bygget av dansken Claus Jensen fra Schleswig-Holstein.
Kirken har en kirkegård/urnelund ved Ilen kirkegård ved Ilsvika lenger vest, som ble ferdig rehabilitert til desember 2007. Det er sannsynligvis første gang i Trondheim bys historie at en nedlagt kirkegård taes i bruk igjen. Kirkegården er rehabilitert med henblikk på at det der kun skal være urnenedsettinger.
Ilen kirke er en del av Ilen menighet og Byåsen prosti.
Juri Tatsumi
Juri Tatsumi (født 5. september 1979) er en japansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney og 2004 i Athen.
Tatsumi vant en olympisk sølvemedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 2000 i Sydney. Hun var med på det japaske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen bak Russland. De andre på laget var Raika Fujii, Yoko Isoda, Rei Jimbo, Miya Tachibana, Miho Takeda, Yuko Yoneda, Ayano Egami og Yoko Yoneda.
Fire år senere, under sommer-OL 2004 i Athen, vant hun en ny sølvmedalje i lagkonkurransen. De andre på laget var Michiyo Fujimaru, Saho Harada, Kanako Kitao, Emiko Suzuki, Miya Tachibana, Miho Takeda og Yoko Yoneda.
Kenya under Sommer-OL 1992
Kenya under Sommer-OL 1992. Førtini sportsutøvere fra Kenya deltok i fem sporter under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Det var åttende gangen Kenya deltok i et sommer-OL. De kom på 21.-plass på medaljestatistikken med to gull-, fire sølv- og to bronsemedaljer.
Frankrike under EM i svømmesport 2014
Frankrike deltok under EM i svømmesport 2014 i Berlin i Tyskland fra 13. til 24. august 2014.
Erland Dahlen
Erland Dahlen (født 15. mai 1971 på Ulefoss i Telemark) er en norsk trommeslager og perkusjonist. Han har gitt ut soloplatene Rolling Bomber (2012), Blossom Bells (2015), Clocks (2017) og Bones (2020) på plateselskapet Hubro.
Per 2022 er han medlem av en rekke band innen elektronika/jazz/eksperimentell musikk, blant andre Nils Petter Molvær Group, Eivind Aarset Sonic Codex, Strenger og Skrot, Stian Westerhus - V, Boschamaz, Kiruna, og Piston Ltd.
Dahlen har turnert på festivaler og klubber i flere enn 30 land. Han har siden 2011 også spilt en rekke solokonserter i inn og utland. Han har medvirket på over 300 plateinnspillinger registrert i Gramo og har medvirket på innspillinger med blant andre Kaada, Kaada/Patton, Odd Nordstoga, Hanne Hukkelberg, Marit Larsen, Xploding Plastix, Anne Grete Preus og Bjørn Eidsvåg. I perioden 2004-2008 var han fast trommeslager for Madrugada og spilte på albumene The Deep End, Live at Tralfamadore og Madrugada og på bandets konserter. Han var med på en rekke gjenforeningkonserter med Madrugada i 2019/2022.
Som studiomusiker fikk han Gammleng-prisens ærespris i 2010 og var nominert til Spellemannprisen 2015 i åpen klasse for soloplaten Blossom Bells. I tillegg har 40 av albumene hvor Dahlen har deltatt som studiomusiker vært nominert til Spellemannprisen, og 12 av dem har blitt tildelt prisen.
Filmmusikk
Erland Dahlen har medvirket som trommeslager/perkusjonist i en rekke kinofilmer og TV-produksjoner. Flere av produksjonene har blitt nominert til Amanda eller Gullruten for beste filmmusikk.
Bissorte vannkraftverk
Bissortes vannkraftverk er et vannkraftverk i Frankrike, ved elva L'Arc, ei sideelv til Rhône. Anlegget ligger i departementet Savoie. Eier er Electricité de France. Bissorte er fra 1935 og ligger helt umiddelbart ovenfor det nyere Super-Bissorte vannkraftverk, som kan anses som en utvidelse av Bissorte-anlegget.
Effekten er 75 MW fordelt på tre like store turbiner.
Sjut
Sjut (originaltittel: Шут) er en sovjetisk film fra 1988, regissert av Andrej Esjpaj.
Teatret Vårt
Regionteatret i Møre og Romsdal, bedre kjent som Teatret Vårt, er Norges nest eldste regionteater, etablert i 1972. Det har base i Molde, men turnerer i hele Møre og Romsdal fylke. Teatret avvikler mellom 250 og 300 forestillinger hvert år. De siste årene har besøket ligget rundt 32–35 000. Fra 2000 til 2012 ble teatret ledet av Carl Morten Amundsen, da Thomas Bjørnager tok over som teatersjef. Teatret Vårt startet opp som et alternativ til det første regionteatret i landet, Hålogaland Teater. Kretsen rundt Kjetil Bang-Hansen, Ola B. Johannessen m.fl. trodde på et kunstnerisk teater, et universelt teater, som sprang ut av utøverne selv. Teatret Vårt har stått i denne tradisjonen helt siden starten, selv om man utover 1970-årene også opplevde en politisering. Klassikere og samtidsdramatikk har utgjort repertoaret.
Mange markante teaterkunstnere har vært ved teatret opp gjennom årene. Fram til 1992 var Teatret Vårt allmøtestyrt. Morten Borgersen var teatersjef i årene 1992–98, Edvard Hoem var sjef 1998–2000. Fra 2000 til 2012 ble teatret ledet av Carl Morten Amundsen, da Thomas Bjørnager tok over som teatersjef. Kristian Lykkeslet Strømskag er nåværende teatersjef.
Teatret Vårt har siden 2021 harr base i huset i kulturbygget Plassen.
Decio Azzolini den yngre
Bakgrunn
Azzolini ble født i Fermo i en gammel aristokratisk familie. Faren var Pompeo Azolini og moren Giulia Ruffo. Han var på farssiden grandnevø av kardinal Decio Azzolini den eldre.
Decio Azzolini ble utdannet ved universitetet i Fermo, og tok der doktorgrader i filosofi, teologi og jus. Hans far og hans onkel hadde hatt høye stillinger i Statssekretariatet, og da han kom til Roma ble han sekretær for Giovanni Giacomo Panciroli, da nuntius til Spania. Han fungerte som Pancirolis assistent ved konklavet 1644, og ble da kjent med kardinal Giovanni Battista Pamphilij, som ble pave under navnet Innocent X.
Kardinal
Det er ikke kjent når han ble preste- og bispeviet. I 1654 ble han kreert til kardinaldiakon, med Sant'Adriano al Foro som tittelkirke. Han tok del i konklavet 1655, konklavet 1667, konklavet 1669-1670 og konklavet 1676.
I 1683 ble han forfremmet til kardinalprest, med Santa Croce in Gerusalemme som titulus.
Da Christina av Sverige kom til Roma i 1655 fikk Azzolini oppdraget å presentere henne for sentrale personer i kirke og adel.
Ved tre av konklavene han var med på tilhørte Azzolini en gruppe kardinaler som ikke var tilknyttet noen monark, og som dermed sto helt fritt i valget. Den kalte seg squadrone volante, og klarte med stor dyktighet å få valgt to av sine kandidater, Fabio Chigi i 1655 og Giulio Rospigliosi i 1667.
Han døde 8. juni 1689 i Roma, og ble gravlagt i oratorianernes grav i Chiesa Nuova.
Rolf Nordhagen (botaniker)
Rolf Nordhagen (født 21. oktober 1894 i Kristiania, død 8. mars 1979 i Oslo) var en norsk botaniker, kjent for sine studier i systematisk botanikk og plantegeografi. Med Gunvor Knaben (1911-1993) pekte han på at islandsvalmuen papaver radicatum sammen med andre planter kan ha overlevd siste istid på isfrie områder langs norskekysten (se overvintringsteorien).
Etter examen artium fra Kristiania katedralskole 1912 og cand.real. 1918 fra Det Kongelige Frederiks Universitet. Nordhagen var ansatt som assistent ved Botanisk hage ved Bergens museum fra 1915, men gikk i 1920 over i en stipendiatstilling og kunne allerede i 1922 innkassere en dr.philos. på en avhandling om Kalktufstudier i Gudbrandsdalen. Etter ett år i 1925 ved Norges landbrukshøgskole på Ås som lærer, var han tilbake i Bergen og virket tjue år som professor i systematisk botanikk og plantegeografi, samt bestyrer for Botanisk hage ved Bergens museum. Efter den andre verdenskrig hadde avsluttet flyttet han med familien til Oslo som professor og bestyrer for både Botanisk hage og Botanisk museum ved Universitetet i Oslo. Han gikk av i 1964, men hadde da reist meget og skrevet derfra, blant annet til Marokko i 1923 og 1926.
Han var sønn av grafikeren Johan Nordhagen (1856–1956) og Christine Magdalene Johansen (1858–1933). Rolfs bror var Olaf Nordhagen (1883–1925), arkitekten som stod for restaureringen av Nidarosdomen, men det året Olaf døde ble Rolf gift i Oslo med Elisabeth Marie (Monna) Myhre (1900–1979), og i 1929 fikk de sønnen Per Jonas Nordhagen (1929) som også ble kunsthistoriker, mens Rolf Nordhagen jr. (1927–2013) ble fysiker og professor i informatikk.
Utgivelser
Kun et begrenset utvalg.
Shane Sparks
Shane Sparks (født 1969 i Cincinnati, Ohio, USA) er en amerikansk hiphopkoreograf- og danser, mest kjent for å ha koreografert og vært dommer i So You Think You Can Dance og America's Best Dance Crew. Han har også vunnet American Choreography Award for å ha koreografert filmen «You Got Served», i tillegg til en Emmy-nominasjon for hans "Transformers"-nummer i SYTYCD 2007. I 2009 ble han arrestert for barnemisbruk, men ble satt fri samme dag. Han blir ikke lenger leid inn i TV-shows, pga. dårlig reklame.
Ward County (Texas)
Ward County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i den vestlige delen av staten og grenser mot Winkler County i nord, Ector County i nordøst, Crane County i øst, Pecos County i sør, Reeves County i vest og mot Loving County i nordvest.
Ward Countys totale areal er 2 165 km² hvorav 1 km² er vann. I 2000 hadde fylket 10 909 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Monahans. Det har fått sitt navn etter soldaten Thomas W. Ward.
Cartago (Colombia)
Cartago er en by og en kommune i departementet Valle del Cauca sørvest i Colombia. Med sine 132 000 innbyggere (2003) er det den fjerde største byen i departementet. Byen blei grunnlagt i 1540.
Trondheim – Oslo til fots
Strekningen Trondheim – Oslo er i moderne tid blitt tilbakelagt til fots ved relativt få anledninger. Utenom transport med hest og på ski, var føttene i eldre tid det eneste framkomstmiddelet på landjorda, og ved behov gikk man til dels lange strekninger. I middelalderen fulgte folk på pilegrimsferd til Nidaros (Trondheim) veiene som i dag har fellesnavnet Pilegrimsleden. Mellom Oslo og Trondheim gikk det flere veier: gjennom Toten og Gudbrandsdalen via Dovrefjell (se Pilegrimsleia over Dovrefjell), via Hamar, samt gjennom Østerdalen.
Det første dokumenterte rekordforsøket til fots i moderne tid ble gjort av setesdølen Notto Fipp, som i 1930 gikk de ca. 550 kilometerne fra Oslo til Trondheim over Dovrefjell på 5 døgn og 22 timer. Utover på 1930-tallet ble Fipps rekord forbedret flere ganger, men da den motsatte veien, fra Trondheim over Dovrefjell til Oslo. Den siste på denne tiden som satte rekord på strekningen var vesterålingen Isak Warvik, som i 1937 gikk på 4 døgn, 1 time og 59 minutter.
På 1980-tallet gjorde maraton- og ultraløperen Torleif Rekkebo fra Trondheim tre forsøk på å sette rekord på distansen, alle fra Trondheim via Dovrefjell til Oslo. I 1986 brukte han 6 døgn på strekningen, i 1988 gjorde en muskelstrekk i låret at han måtte bryte på Gjelleråsen, like før Oslo, før han i juni 1989 løp fra Lerkendal stadion i Trondheim til Bislett stadion i Oslo på 3 døgn, 8 timer og 15 minutter. I motsetning til de som tilbakela strekningen på 1930-tallet, som for det meste gikk (marsjerte), løp Rekkebo. Det er også sannsynlig at strekningen han tilbakela var litt kortere enn den som ble gått drøyt 50 år tidligere, på grunn av veiutbedringer. Men Rekkebo var 56 år gammel da han satte sin rekord, betydelig eldre enn de som gikk strekningen på 1930-tallet.
Sykkelrittet Styrkeprøven fra Trondheim til Oslo er blitt arrangert årlig siden 1967, og følger det meste av veien den ruta som ble fulgt under rekordforsøkene til fots.
Rekorder
Alle rekordene ble satt med start i Trondheim og rute over Dovrefjell til Oslo, med unntak av Notto Fipps rekord, som ble satt den motsatte veien.
Chieftain
FV 4201 Chieftain var en britisk stridsvogn, som var i bruk i 60- og 1970-årene. Den var en av samtidens mest avanserte stridsvogner. Chieftain var en videreføring av den suksessfulle Centurion-serien. Siden britiske stridsvogner hadde vist seg på flere felter underlegene de tyske stridsvognene under andre verdenskrig satset Storbritannia, i motsetning til Frankrike og Tyskland, på tyngre stridsvogner i etterkrigstiden. Chieftain ble eksportet til flere land, spesielt i Midtøsten.
Historie og utvikling
De første prototypene sto klare i 1959, og det første produksjonskjøretøyet sto klart på begynnelsen av 1970-tallet. Produksjonen fortsatte fram til 1978.
Teknisk
Vognføreren sitter foran i skroget, med vognkommandøren og skytteren på høyre side av tårnet og laderen på venstre side.
Vogna er bestykket med en 120 mm Royal Ordnance L11 riflet kanon. Den kan eleveres fra -10° til +20°. Prosjektilet og drivladningen lades separat. Ammunisjonstyper tilgjengelige er APFSDS, APDS, HESH og røyk. En 7,62 mm mitraljøse er montert på vognkommandørens luke, med en til montert koaksialt med hovedskytset. I tidlige utgaver var en 12,7 mm mitraljøse montert for å skyte prøveskudd for å bestemme rekkevidden. Denne ble erstattet med en laseravstandsmåler i senere utgaver.
Motoren er en Leyland L60, en seksylindret motor med to stempler per sylinder. Den har multifuel-egenskaper, og gir 750 hk ved 2 100 omdreininger i minuttet. Motoren og girkassen er montert bak i skroget.
Orelle vannkraftverk
Orelle vannkraftverk er et vannkraftverk i Frankrike, anlagt ved elva L'Arc, ei sideelv til Rhône. Anlegget ligger i Orelle kommune i departementet Savoie. Eier er Electricité de France. Det får kraft fra Freney-demningen litt lengre oppe i samme elv. Orelle vannkraftverk ligger like ovenfor det langt større Super-Bissorte vannkraftverk.
Rappen
En rappen (flertall: rappen) var en variant av den middelalderske penning (tysk: Pfennig, engelsk: penny) som var felles for de allemannisktalende germanske regionene Alsace, Sundgau og det nordlige Sveits. Liksom andre tyske penninger var den inndelt i to heller.
Inderøy
Inderøy er en kommune i Trøndelag som ligger nord i Trondheimsfjorden. Kommunen grenser til Steinkjer og Verdal i øst, og mot Indre Fosen og Steinkjer i vest (etter at Verran ble slått sammen med Steinkjer). Kommunen har sjøgrenser mot Verran i nord og Levanger i sør.
Obaid Al-Jasmi
Obaid Al-Jasmi (født 9. august 1981) er en emiratarabisk svømmer.
Inderøy
Inderøy kommune dekker 365 km² og har innbyggere. Kommunen består av tre naturgeografiske enheter: halvøya Inderøya mellom Beitstadfjorden og Børgin (Borgenfjorden), halvøya Mosvik på Fosenhalvøya vest for Skarnsundet og området på sørøstsiden av Borgenfjorden langs og øst for E6, som dels tilsvarer gamle Røra kommune. Halvøya er skilt fra den sørøstlige delen av kommunen ved tettstedet Straumen, hvor Børgin er forbundet med Trondheimsfjorden i en tidevannsstrøm.
Inderøy herred ble i 1907 delt i de tre kommunene Inderøy, Røra og Hustad. Hustad skiftet i 1912 navn til Sandvollan. De tre kommunene ble slått sammen igjen 1. januar 1962. Den tidligere nabokommunen Mosvik ble slått sammen med Inderøy den 1. januar 2012. Tettstedet Straumen ble kåret til Norges mest attraktive tettsted i 2020.
Obaid Al-Jasmi
Han representerte De forente arabiske emirater under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter fri.
Inderøy
Geografi
Kommunen består av den store halvøya Inderøya, Røra, på østsida av Trondheimsfjorden, samt halvøya Mosvik på Fosenhalvøya på andre siden av Skarnsundet. (1. januar 2012).
Kommunesammenslåing 2010–2012
Mosvik kommune vedtok 16. desember 2009 å utrede sammenslåing med Inderøy. Motivene for sammenslåing kan ha vært mange, men ett av dem var at «Fosensamarbeidet ikke hadde gitt de resultater Mosvik hadde håpa på, og samhandlingsreformen og etableringen av et distriktsmedisinsk senter på Ørlandet hadde kanskje vært siste dråpen i begeret for Mosvik». Inderøy og Mosvik hadde også samarbeidet om felles ungdomsskole fram til 1992, og ''«Skarnsundbrua fjerna avstandsulempene i stor grad. Da bompengene ble borte i 2007 ble enda et hinder fjerna».'' I en rådgivende folkeavstemning 30. og 31. mai 2010 stemte 58 % av innbyggerne i Mosvik ja til forslaget om å slå sammen Mosvik og Inderøy kommuner. 76,5 % av innbyggerne deltok i avstemningen, som var åpen for alle ned til 16 år. 295 stemte ja til sammenslåing, mens 214 stemte nei.
Sammenslåingen fant sted den 1. januar 2012. Den 9. mars 2011 ble det vedtatt å gi den nye kommunen navnet Inderøy med kommuneadministrasjonen liggende på Straumen i Inderøy. Kommunen fikk det nye kommunenummer 1756. Fellesnemnda for kommunesammenslåing Mosvik-Inderøy vedtok også den 9. mars 2011 at den nye kommunen beholder Inderøys gamle kommunevåpen med fire flyndrer. Våpenet ble gitt følgende begrunnelse: ''«Motivet symboliserer fjordkultur fra tidligere historiske tider og fram til i dag – fra flatfisk på helleristningene i Kvennavika, til det tradisjonsrike flyndrefisket i Børgin. I tillegg symboliserer motivet de fire opprinnelige kommunene Mosvik, Inderøy, Sandvollan og Røra»''.
Bygder og kommunesenter
Inderøy omfatter syv bygder: Framverran, Mosvik, Kjerknesvågen, Røra, Sandvollan, Sakshaug og Utøy, og kommunesenteret Straumen. Administrasjonssetet og skolene ligger på Venna i Sakshaug, mens det største handelssentret ligger på Straumen, omtrent én km unna.
Rettskrets
Kommunen hører under Inntrøndelag tingrett og Frostating lagmannsrett.
Kirkesogn
Kommunen tilsvarer de fire kirkesognene Salberg (Røra), Sandvollan, Sakshaug og Mosvik/Vestvik, i Stiklestad prosti og Nidaros bispedømme.
Kommunestyrevalget 2007
Etter valget i 2007 fikk Senterpartiet (Sp), Høyre (H), Venstre (V), Kristelig Folkeparti (KrF) og Fremskrittspartiet (Frp) flertall i kommunestyret, og Ole Tronstad (Sp) ble valgt til ordfører og Ida Stuberg (Sp) valgt til varaordfører. Sp fikk også de to hovedutvalgslederne. Per Ørjan Hansen ble valgt til leder av Hovedutvalg Folk, mens Anita Axelsson ble valgt til leder av Hovedutvalg Natur.
Kommunestyrevalget 2011
Etter kommunevalget i 2011 ble det etablert en flertallskoalisjon av Senterpartiet (Sp), Høyre (H), Venstre (V), Kristelig Folkeparti (KrF). Ida Stuberg (Sp) ble valgt som ordfører og Trine Berg Fines (H) som varaordfører. Sp fikk også de to hovedutvalgslederne. Ragnar Nossum ble valgt til leder av Hovedutvalg Folk, mens Ole Anders Iversen ble valgt til leder av Hovedutvalg Natur.
Samferdsel
Hovedfartsåren gjennom kommunen er som går gjennom tettstedet Røra. Andre større veger er og. I Røra munner riksvei 755 ut i E6. TrønderBilene opererer en begrenset busstjeneste gjennom kommunen, mens Vys lokaltog på Trønderbanen stopper på Røra stasjon hver time.
Straumen ligger ca. 105 km fra Trondheim, ca. 75 km fra Trondheim lufthavn, Værnes og ca. 22 km fra fylkeshovedstaden Steinkjer.
Skarnsundbrua er verdens nest lengste skråkabelbro. Den ble åpnet av Kong Harald i 1991, og forbinder Vangshylla med Mosvik og Fosenhalvøya. Skarnsundbrua var bomfinansiert fram til høsten 2007.
Administrasjon
Administrasjonen for Inderøy kommune har sete på Venna på Sakshaug, og ledes av rådmann Peter Ardon
Næringsliv
Hovednæringsveien på Inderøy har tradisjonelt vært, og er fortsatt landbruk. 16% av arbeidskraften er sysselsatt i primærnæringene. Som en følge av dette er det flere viktige næringsmiddelindustrier på Inderøy, blant annet Sundnes brenneri, Røra Fabrikker og Inderøy Slakteri. I tillegg finner man en rekke mindre gårdsutsalg, flere av dem organisert gjennom Den gyldne omvei.
I tillegg fungerer Inderøy som en soveby for arbeidstakere i andre kommuner, hovedsakelig Steinkjer, Verdal og Levanger. Utover offentlige tjenester og primærnæringer har Inderøy svært få arbeidsplasser og nesten ingen ikke-næringsmiddelbasert industri. Inderøy kommune er kommunens største arbeidsgiver. Andre større bedrifter innbefatter Franzefoss bruk på Hylla, Vangs mekaniske verksted på Tømte, Austad Maskinstasjon på Røra og Jægtvolden Fjordhotell.
Sund Folkehøgskole ble etablert i 1868 og er i dag landets eldste folkehøgskole. Hvert år kommer rundt 100 ungdommer fra hele landet for å gå her.
Kultur
En person fra Inderøy kalles en inderøyning. Halvøya ble i tidlig middelalder kalt Eynni Idri, som betyr den indre øya. Kommunevåpenet består av fire gyldne flyndrer på rød bunn og er tegnet av Nils Aas. «Gullflyndre» fra fjordstykket Børgin er en lokal tradisjonsrett, noe som er bakgrunnen for valg av motiv.
Sentrum for kulturlivet i kommunen er Inderøy Kulturhus. Kulturhuset er hjem for blant annet musikk- dans- og dramalinjen på Inderøy videregående skole. Sammen med jazzlinjen ved Sund Folkehøgskole og Musikktjenesten i Nord-Trøndelag gjør dette Inderøy til et av fylkets musikale sentre, med jazzfestivalen SoddJazz som årlig hovedpunkt.
Inderøy kommune har fire voksenkorps; Laat (Sakshaug), Musikklaget Lurlåt (Sandvollan), Nordhøy Hornmusikklag (Kirknesvågen) og Røra Hornmusikklag (Røra). Våren 2008 arrangerte disse korpsene i fellesskap Inderøy Musikkfestival med 800 deltakende korpsmusikanter fra hele Midt-Norge.
Galleriet Nils Aas' Kunstverksted lokalt i Straumen sentrum er fanen i kunstsammenheng i kommunen. I tillegg finnes en rekke små kunstutsalg spredt rundt i bygdene. Sammen med en rekke reiselivs- og gårdsmataktører har de dannet merkevaren "den gylde omvei".
Siden 1988 utdeler kommunen annethvert år Inderøy kommunes kulturpris til personer som over en lengre periode har gjort en spesiell innsats for kulturlivet i kommunen.
Tusenårssted
Inderøy kommunes tusenårssted var skulpturparken Muustrøparken med åtte skulpturer av Nils Aas. Mosvik kommunes tusenårssted var Helleristningene i Kvennavika ved Skarnsundet.
Roy Bjørnstad
Roy Bjørnstad (1925–2005) var en norsk skuespiller.