cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Netthinneavløsning
Forebygging
Det finnes enkelte, kjente risikofaktorer for netthinneavløsning. Enkelte typer aktiviteter har også blitt frarådet eller forbudt for risikoutsatte personer, med varierende grad av bevis eller funn som støtter disse forbudene.
Grå stær-operasjon er en viktig risikofaktor og kan føre til avløsning også lang tid etter operasjonen. Risikoen øker ved komplikasjoner i forbindelse med operasjonen, men kan også være til stede ved ukompliserte operasjoner. Det økende antallet grå stær-operasjoner som utføres, og den synkende pasientalderen operasjonene gjennomføres ved, vil uunngåelig også føre til en økning i antall registrerte tilfeller av netthinneavløsning.
Sår og skader er en mindre hyppig årsak. Aktiviteter som kan forvolde øyeskader (boksing, kickboksing, karate og andre kampsporter) kan forårsake en spesiell type netthinnerift kalt retinal dialyse. Denne typen rift kan oppdages og behandles før den utvikler seg til netthinneavløsning. Av denne årsak krever kontrollorganene i noen av de omtalte idrettene at utøverne gjennomfører regelmessige øyelegeundersøkelser.
Personer med risiko for netthinneavløsning grunnet høy grad av nærsynthet anbefales å avstå fra aktiviteter forbundet med risiko for støt mot hode eller øyne. Uten direkte skader på øynene er det likevel usikkert om det finnes empirisk støtte for denne type advarsler. Enkelte leger anbefaler å unngå å delta i aktiviteter som øker trykket i øyet, inklusive dykking, fallskjermhopping og tungvektløfting, igjen uten særlig empirisk begrunnelse. Aktiviteter som involverer hurtig akselerasjon eller fartssenkning frarådes også av enkelte leger. Eksempler på slik aktivitet er strikkhopping og muligens også berg-og-dal-baner.
Protonymphidia senta
Protonymphidia senta er en dagsommerfugl som tilhører familien Riodinidae.
Utseende
En liten, livlig brunlig sommerfugl. Oversiden er rødbrun med korte, mørkbrune tverrstreker, noen små, hvite flekker og en rad av små, runde, mørke prikker langs ytterkanten. Undersiden er litt mørkere og gråligere brun, mønstret som oversiden bortsett fra at de mørke tverrstrekene er omgitt av hvite felter.
Levevis
Arten er vanlig i skogkanter, langs bekker og i sekundær skog. Larvene utvikler seg på planter i slekten Bauhinia (Fabaceae). De blir stelt og passet på av maur i slekten Pheidole.
Utbredelse
Arten er funnet i Colombia og Bolivia.
Systematisk inndeling
Arten ble inntil 2000 regnet til slekten Lemonias.
MotoGP
MotoGP er den mest prestisjefylte VM-klassen i motorsykkelsporten roadracing. MotoGP-sykler er rene prototyper og kan ikke sammenlignes med for eksempel klassen «superbike», som er basert på serieproduserte motorsykler. MotoGP er verdens eldste pågående raceserie og har blitt arrangert årlig siden 1949. Det har siden 2012 blitt konkurrert i tre klasser.
Klasser
Klassekriteriene har variert ganske mye gjennom årene, spesielt i overgangen mellom totaktsmotorer og firetaktsmotorer.
Moto3
Moto3 er den minste klassen. Da det fortsatt ble konkurrert med totaktsmotorer var klassen begrenset til 125 ccm. I dag er Moto3 begrenset til maksimalt 250 ccm firetaktsmotorer med kun én sylinder og en minimum ekvipasjevekt på (sykkel + fører) på 148 kilogram.
Moto2
Moto2 er den mellomste klassen. Da det fortsatt ble konkurrert med totaktsmotorer var klassen begrenset til 250 ccm. Siden 2019 har Moto2 være begrenset til maksimalt 765 ccm firetaktsmotorer med inntil 4 sylindre. I denne klassen får teamene bare lov til å bygge chassisene selv. Motorene er identiske og leveres plomberte fra Triumph. Maksimalt antall veksler (gir) er seks. Syklene skal minimum veie 140 kilogram uten fører.
MotoGP
MotoGP er den største klassen. Da det fortsatt ble konkurrert med totaktsmotorer var klassen begrenset til 500 ccm. Nå er klassen begrenset til maksimalt 1 000 ccm firetaktsmotorer med inntil 4 sylindre, men det kan også konkurreres med 800 ccm. Vekten på syklene skal være minimum 150 kilogram på 800 ccm og minimum 157 kilogram på 1 000 ccm.
Litt historie
Siden 2002 var klassen åpen for firetakts motorsykler inntil 990 kubikkcentimeter som tok over for 500cc to-taktere.
Fra og med 2007 var klassen for firetakts motorsykler inntil 800 kubikkcentimeter, fra 2011 er det tillatt med firetaktsmotorer inntil 1000 kubikkcentimeter.
Av produsenter er det Yamaha, Honda, Suzuki, KTM, Aprilia og Ducati som stiller med fabrikklag. I tillegg er det også satellittlag med disse merkene. Kawasaki har i de senere år trukket seg ut av MotoGP på grunn av de store kostnadene (en medvirkende årsak kan være at de ikke var konkurransedyktige) Rettighetshaverne til MotoGP, Dorna Sports avgjorde at fra og med 2012 er det tillatt med såkalte CRT-sykler (Claiming Rule Teams) Dette ble gjort for å kutte kostnadene for privatlagene. I løpet av en sesong arrangeres det 18 løp med totalt over 2 millioner besøkende og disse direktesendes i over 100 land.
Verdensmestere i MotoGP
Tabellen viser verdensmestrene i den største klassen (500 og større). Verdensmestrene i 125, 250, 350 og sidevogn er ikke tatt med.
Olaf Utvik
Olaf Utvik (født 19. oktober 1919 i Steinkjer, død 8. juni 1993) jobbet til sammen 40 år i Fosdalens Bergverks Aktieselskap i Malm, som magasinborer, skytebas og stiger. På 1960-tallet var han sterkt engasjert i det lokale Arbeiderpartiet, satt i kommunestyret og var medlem av en rekke råd og utvalg. Best huskes han som en fremtredende skolepolitiker.
Shine Your Light
Shine Your Light er gospelkoret Reflex andre utgivelse fra 1988. Den ble belønnet med avisen Vårt Lands pris for «Årets kristne artist» og var den første norske gospelinnspilling utgitt på CD. Tittelkuttet var skrevet av Tore Aas og korets dirigent Martin Alfsen.
Olaf Utvik
Men best kjent er han som visedikter, revyforfatter og -artist. Som medlem av Malmtrioen (sammen med Mikal Høyem og Helge Skevik) ble han også en lokal – og litt nasjonal – kjendis etter datidens mål etter plateutgivelse og flere fjernsynsopptredener.
Klemetti Näkkäläjärvi
Klemetti Näkkäläjärvi (født 18. oktober 1960) er en finsk samisk politiker som var den andre sametingspresidenten i det finske Sametinget. Han har sittet i Sametinget siden 2004, og ble i 2008 valgt til president første gang, og ble valgt til en ny periode i 2008. Han gikk av før tiden i mars 2015 i protest mot at den finske riksdagen stemte ned forslaget om en ny sametingslov.
Rickard Sarby
Erik Rickard Sarby (født 19. september 1912 i Dannemora, død 10. februar 1977 i Uppsala) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i Helsingfors, 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Sarby vant en olympisk bronsemedalje i seiling under OL 1952 i Helsingfors. Han kom på tredjeplass i finnjolle bak Paul Elvstrøm fra Danmark og Charles Currey fra Storbritannia.
Til din ære
Til din ære er koret Reflex' tredje utgivelse, utgitt i 1990. Den var delvis innspilt i Nashville med blant andre gospelstjernen Richard Smallwood som gjesteartist. Martin Alfsen var produsent og hadde også skrevet de fleste av sangene på utgivelsen.
Hierarchical File System
IBMs Hierarchical File System (HFS) er et POSIX-lignende hierarkisk filsystem for IBMs operativsystem z/OS og dets forgjengere.
Filsystemet ble introdusert i 1993 som en del av DFSMS/MVS Version 1 Release 2, sa,,em med OpenEdition VMS, et valgfritt POSIX undersystem for MVS/ESA Version 4 Release 3 og høyere. zFS er en etterfølger til HFS med høyere ytelse, og IBM anbefaler å skifte til zFS. Z/OS inkluderer verkøyet BPXWH2Z for å konvertere HFS til zFS.
Harry Bradshaw
Harry Bradshaw (født ca. 1854 – død 1924) var en manager i engelsk fotball.
Selv om han aldri hadde spilt fotball profesjonelt selv, så ble han utnevnt til sekretær i Burnley i 1891, og ble styreformann to år senere. I 1896 ble han manager for førstelagetlaget rykket ned fra første divisjon i hans første sesong, så rykket laget rett opp igjen den neste sesongen. Tilbake i den øverste divisjonen kom Burnley på tredjeplass i 1898-99. Dette er klubbens beste plassering noen sinne.
Sommeren 1899, dro Bradshaw sørover til andredivisjonslaget Woolwich Arsenal. Etter flere sesonger i andre divisjon, kom laget på andre plass i 1903-04 sesongen og rykket dermed opp til første divisjon for første gang i klubbens historie. Bradshaw opplevde ikke klubben i toppdivisjonen da han forlot klubben etter opprykket for å ta over ""Southern League"-laget Fulham sommeren 1904, og ble Fulhams første profesjonelle manager.
I Fulham, vant han Southern League to år på rad, og klubben ble valgt inn i andre divisjon etter sesongen 1906-07. I sin første sesong i ligaen, kom de på fjerdeplass i andre divisjon og kom til semifinalen i FA-cupen. Laget klarte ikke å fortsette fremgangen og laget kom på tiendeplass i divisjonen neste år. Han sluttet som manager i Fulham i 1909 og døde i 1924.
Hans sønn, Joe Bradshaw, var spiller i Arsenal under sin fars ledelse, og han ble også senere manager i Fulham.
Abryna
Utseende
Små til middelsstore trebukker med sylindrisk kroppsform. De fleste er kamuflasjefargede i grått og brunt, men noen er blankt svarte med lyse tegninger. Antennene er gjerne omtrent så lange som kroppen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Vietnam i vest til Salomonøyene i øst.
Farset
Farset (irsk Abhainn an Feirste) er en elv i Nord-Irland.
Den er en bielv til Lagan, og renner inn i denne rett ved utløpet i Belfast Lough. Farset har gitt navnet til Belfast: det irske navnet Béal Feirste betyr «ved Farsets munning».
Elven er lagt i rør under Belfasts gater.
Anatolij Iljin
Iljin ble olympisk mester i fotball i Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det sovjetiske laget som vant OL-turneringen i fotball. I kvartfinalen beseiret de Indonesia med 4 – 0 i en omkamp, den første kvartfinalekampen endte 0 – 0. De vant semifinalen mot Bulgaria med 2 – 1 og i finalen møtte de Jugoslavia som de slo med 1 – 0. Ilyin scoret det eneste målet i finalen.
Iljin spilte 31 landskamper for Sovjetunionen i perioden 1952 til 1959 og scoret seksten mål.
Primtallstest
En primtalstest er en algoritme som avgjør hvorvidt et gitt heltall n er et primtall, det vil si at det ikke er delbart med noe heltall foruten 1 og n (seg selv). Å avgjøre hvorvidt ett tall er et primtall er beregningsmessig betydelig enklere enn å faktorisere tallet. Dette skillet ligger til grunn for krypteringsalgoritmer som RSA.
The Kovenant
The Kovenant er et norsk electronic / industrial metal-band som ble dannet på Hamar i 1992, da under navnet Covenant. I begynnelsen laget bandet melodisk black metal, før de gikk over til dagens sjanger. Bandet ble tvunget til å bytte navn på grunn av at et svensk EBM-band hadde rettighetene til dette navnet. Animatronic var deres første utgivelse under navnet The Kovenant.
Bandet har vunnet Spellemannprisen i klassen hardrock to ganger. Første gang for albumet Nexus Polaris under Spellemannprisen 1998 mens de fortsatt gikk under navnet Covenant. For albumet Animatronic fikk de Spellemannprisen 1999.
Primtallstest
Probabilistiske metoder
De raskeste primtallstestene for store tall er probabilistiske, hvilket innebærer at tall som avgjøres å være sammansatte garantert ikke er primtall, men at sammensatte tall kan feilaktig utpekes som primtall. Slike metoder er ikke passende for å bevise at tall er primtall, men er fullt ut brukbare for nesten alle praktiske tilnærminger ettersom sannsynligheten for feil er astronomisk lav. Eksempelvis lavere enn sannsynligheten for at beregningsresultatet skulle vært påvirket av kosmisk stråling som forstyrrer datamaskinens kretskort.
Den enkleste og raskeste probalistiske primtallstesten er Fermats primtalstest, som dessverre gir feil svar ganske ofte og dermed må komplementeres med en noe mer robust metode. Standardtesten i dag er Miller-Rabins test, eksempelvis anvendt av mange algebrasystem implementert i datamaskiner, som kan justeres til et akseptabelt nivå gjennom å velge rette primtallsvitner. Om k små primtall velges som vitne, er sannsynligheten for at Miller-Rabin-testen gir feil høyst (1/4)−k, og antageligvis mye mindre i praksis. Gjennom å velge spesifikke, velstuderte oppsetninger av primtall kan Miller-Rabin-testen gjøres fullstendig sikker for alle tall mindre enn 1016, og er da mye raskere enn trial division. Miller-Rabins test er en forbedring av Solovay-Strassens test.
Deterministiske metoder
Deterministiske tester kan rigorøst bevise at ett tall er primt, men er som regel langsommere en probabilistiske metoder. Det mest anvendte deterministiske testen er ECPP som anvender elliptiske kurver. Metoden gir ikke bare svaret primt/sammensatt, men returnerer også formelt bevis uten at hele beregningen må ramses opp.
Den optimale tidskompleksiteten for primtallstest er ett velstudert teoretisk problem. Oppdagelsen av AKS-algoritmen i år 2002 innebar at deterministiske primtallsbevis beviselig er mulige i polynomiell tid. Man antar at ECPP har tidskompleksiteten
hvilket er en polynomiell tid, men dette har som for flere andre primtallstester ikke blitt bevist rigorøst.
Spesialtilfeller
For tall på spesielle former er det i blant mulig å gjennomføre deterministiske primtalstester betydelig raskere. Dette gjelder spesielt tall n for hvilket n−1 eller n+1 har en enkel faktorisering. Det fremste eksempelet er mersennetall, tall som er ett mindre enn en topotens, for hvilke Lucas-Lehmers test kan anvendes. Lucas-Lehmers test har blitt anvendt for å finne de største kjente primtall, som har over 9 millioner siffer.
Uniramia
Uniramia ble spesielt på 1970- og 80-tallet brukt som samlebetegnelse for leddyr som ikke har spalteføtter, dvs. for fløyelsdyr, insekter og mangefotinger. Spalteføtter (som forekommer hos krepsdyr og har forekommet i edderkoppdyrenes stamart) er såkalte birame bein, dvs. de har to (= bi) grener. Unirame bein har derimot bare én (= uni) gren, derav gruppens navn.
Navnet ble innført av entomologer (spesielt Sidney Manton) som var overbevist om at leddyr er en polyfyletisk gruppe, dvs. at Uniramia ikke var spesielt nært beslektet med edderkopp- og krepsdyr. Denne hypotesen var aldri bredt akseptert, i og med at den var nokså dårlig begrunnet, og er i dag forlatt. Man vet nå at insekter og mangefotinger er nærmere beslektet med edderkopp- og krepsdyr enn med fløyelsdyr. Mens fløyelsdyrenes bein er opprinnelig unirame, er insektenes og mangefotingenes bein sekundært unirame, noe som vil si at både insekter og mangefotinger stammer fra arter som var birame. Sannsynligvis gikk spaltefoten tapt da insektenes og mangefotingenes stamart forlot havet. Det samme skjedde også innenfor edderkoppdyrene, der de landlevende delgruppene har unirame bein.
I en overgangsperiode ble navnet «Uniramia» av enkelte biologer brukt på insekter og mangefotinger, dvs. fløyelsdyr ble ekskludert. Dermed betegnet navnet den samme gruppen som de eldre og bedre etablerte vitenskapelige navnene Antennata, Atelocerata, Monantennata og Tracheata. Selv om kjært barn har mange navn (fem, hvis man regner med Uniramia), viste det seg på 1990-tallet at også denne gruppen er kunstig: Insekter er nærmere beslektet med krepsdyr enn med mangefotinger. Dermed har navnet «Uniramia» endelig forsvunnet fra den vitenskapelige nomenklaturen.
Yangqin
Yangqin (kinesisk: 洋琴; pinyin: Yángqín), et trapesoid hakkebrett, er et kinesisk strengeinstrument som har sitt historiske utspring i det arabisk-persiske område. I den gamle kinesiske kategorisering av musikkinstrumenter, bayin («åtte klanger»), hører det til kategorien silke. Strengenes antall kan variere. Man slår på strengene med tynne staver.
Alexis Berg
Alexis Berg (født 1904 i Estland, oppvokst i Finland fra 1905, myrdet 7. januar 1948 i Kina) var finsk-estisk greve og norsk misjonær i Kinamisjonsforbundets tjeneste. Han kunne ha arvet et slott i Estland, men valgte i stedet å bli legemisjonær. Han kom til Kinamisjonsforbunds misjonsfelt i det sentrale Kina sammen med sin finske kone Signe i 1939. Han ble skutt av røverbander i Kina i januar 1948, sammen med to misjonærer fra Swedish and American Covenant Mission: Martha Anderson og Esther Nordlund.
Freedom (Maine)
Freedom er en by i Waldo County, Maine, USA. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 719 innbyggere.
Geografi
Byen har et areal på totalt 57.6 km². 3.19% er vann.
Jackson County (Vest-Virginia)
Jackson County er et fylke i den amerikanske delstaten Vest-Virginia. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Wood County i nord, Wirt County i nordøst, Roane County i øst, Kanawha County i sør, Putnam County i sørøst og mot Mason County i vest. Det har også grense mot delstaten Ohio i nordvest.
Jackson Countys totale areal er 1,206 km² hvorav 1 km² er vann. I 2000 hadde fylket 28,000 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Ripley.
Fylket ble grunnlagt i 1831 av land fra fylkene Kanawha, Wood og Mason County og det er oppkalt etter USAs sjuende president, Andrew Jackson.
Håkon Løken Pedersen
Håkon Løken Pedersen (født 7. juli 1998 i Fredrikstad) er en norsk ishockeyspiller som spiller back for Fjordkraft-liga klubben Frisk Asker. Moderklubben er Sparta SarpsborgHan har vært på utlån til Comet Halden.
Udaipur (distrikt)
Udaipur (hindi: उदयपुर जिला ) er et distrikt i den indiske delstaten Rajasthan. Distriktets hovedstad er Udaipur.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 3,067,549 innbyggere i distriktet, mot 2,480,657 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 19,85 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 16,27 % i 2011 mot 18,44 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 920 i 2011 mot 947 i 2001.
Vinter-OL 1928
Vinter-OL 1928 var de 2. olympiske vinterleker og ble arrangert fra 11. til 19. februar 1928 i St. Moritz i Sveits. Dette var de første olympiske vinterlekene som ble arrangert som sådan, i og med at de ble arrangert separat og ikke i tilknytning til sommerlekene. Dessuten ble Vinter-OL 1924 i Chamonix først i 1926 gitt status som olympiske vinterleker. Disse vinterlekene erstattet også de nordiske vinterlekene, som hadde blitt arrangert hvert fjerde år siden tidlig på 1900-tallet.
Lekene ble sterkt preget av værforholdene. Åpningsseremonien ble gjennomført under snøstorm, mens det under resten av lekene var varmt vær som skulle forårsake problemer. Da 5-mila startet var det 0 °C, mens det mot slutten av løpet ble målt temperaturer opp mot + 25 °C. Det varme været skapte spesielt problemer under 10 000 meter hurtigløp på skøyter, som måtte annulleres etter at 5. par måtte avbryte på grunn av at isen smeltet.
Norge ble beste nasjon, og tok seks gullmedaljer:
Valg av vertsby
Den internasjonale olympiske komité (IOK) valgte Sveits som arrangørnasjon og tre sveitsiske byer meldte interesse for å få arrangementet. St. Moritz ble valgt som arrangørby under IOKs 25. sesjon i Lisboa 6. mai 1926 med 22 stemmer for og en som avsto fra å stemme. De to andre byene som søkte var Davos og Engelberg. Dette var de første olympiske lekene der IOK inviterte Tyskland til å delta etter utestengelsen på grunn av landets rolle i første verdenskrig. Den tyske deltakelsen ble sett på med misnøye av flere nasjoner, og Belgias olympiske komité la inn en protest mot at Tyskland fikk delta igjen.
Themistoklis Diakidis
Themistoklis Diakidis (født 22. august 1882, død 8. mai 1944) var en gresk friidrettsutøver.
Han representerte Hellas under Sommer-OL 1906, hvor han tok bronse i høydehopp.
Ledd
Ledd (lat. Articulatio) er bevegelige forbindelser mellom to eller flere knokler. Forbindelsene er dannet av tre typer; bindevev, brusk og ekte ledd. Bindevev danner blant annet mellombenshinnene mellom knoklene i underarmen og leggen og sømmene mellom de flate knoklene i kraniet. Brusk danner blant annet forbindelsene mellom de to hoftebena på hver side.
Morfologi
Leddkapselen består av to lag. Ytterst er fiberkapselen av fast bindevev, som er festet til benhinnen og benet selv på begge sider av leddet. Innvendig er fiberkapselen kledd med en tynn hinne, synovialhinnen, som består av løsere bindevev. Cellene i synovialhinnen produserer en væske, leddvann eller synovia, som smører leddflatene så de glir lett mot hverandre. Ved betennelser eller annen irritasjon av synovialhinnen kan væskeutskillelsen øke betydelig. Dette medfører en smertefull utvidelse av leddhulen og kan også ledsages av feilstillinger av ledd og ekstremitet. Dette forekommer ofte i kneledd, og det er bedre kjent som «vann i kneet».
Leddtyper
Hengselledd har sylinderformede leddflater på tvers av knoklenes lengderetning (finger- og tåledd), dreieledd med sylinderformede leddflater i knoklenes lengderetning (ledd mellom albuben og spoleben), kuleledd med kuleformet leddhode (skulder- og hofteledd). Vi skjelner også mellom enkle og sammensatte ledd, stramme og frie ledd, en- og fleraksede ledd. Leddaksen er den eller de tenkte linjer som bevegelsene i et ledd kan foregå omkring.
I leddkapsler og ligamenter er spesielle sanseorganer, leddreseptorer, som registrerer bevegelsene i leddet og sender informasjon til sentralnervesystemet. Også sanseorganene i muskler og sener (muskel- og senespoler) nær ledd deltar i orienteringen om leddets stilling. Denne registrering og formidling av inntrykk kaller vi dyp sensibilitet (leddsans).
New River (England)
New River er en kanal eller kunstig elv som ble åpnet i 1613 for å forsyne London med drikkevann som ble tatt fra elven Lee og fra Chadwell Springs og Amwell Springs (som opphørte å flyte ved slutten av 1800-tallet), og andre kilder langs dens løp. Den utgjør stadig en del av byens drikkevannsforsyning.
Strekning
Den begynner mellom Ware og Hertford i Hertfordshire og reiser i dag 20 mi ned til Stoke Newington. Blant de distrikter som den flyter gjennom er (fra nord til sør):
New River begynner i elva Lee i Hertfordshire og gikk opprinnelig til New River Head i bydelen Islington – men ender i dag i Stoke Newington nord for byen.
Historie
I 1600 kom Edmund Colthurst med ideen å bringe vann fra Hertfordshire og Middlesex til London. Planen fikk kongelig godkjenning i 1604, og Colthurst starta på egen kostnad arbeidet med å grave en kanal fra Chadwell Spring. I 1609 ble ledelsen av arbeidet overlatt Hugh Myddelton, gullsmed og eventyrer, som ansatte matematikeren Edward Wright til nivellerings- og stikningsarbeidene, med Colthurst som inspektør. I 1911 innså Myddelton at det ikke var avsatt penger nok til å fullføre prosjektet. Han fikk da kong James I til å skyte til halvparten av kostnadene, mot at New River ble lagt over hans eiendom Theobalds.
New River ble lagt langs 100-fotkoten gjennom Lee Valley og videre fram til London med et fall på bare 5,8 m over den 62 km lange strekningen. 200 arbeidere var i sving med selve gravearbeidene, og i tillegg trengtes tømrere o.a. håndverkere til tetningsarbeider og bygging av bruer. Inne i byen ble vannet distribuert via rør av uthulte almestokker. Total kostnad for prosjektet var 18 500 £. Dette imponerende stykke ingeniørkunst ble ferdigstilt i 1613, og åpningsseremonien fant sted ved New River Head i Islington.
New River utgjør den dag i dag en vesentlig del av Londons vannforsyning med et daglig bidrag på 220 000 m³ – om lag 8 % av det totale forbruket. I åras løp er det foretatt flere ombygginger og utvidelser av New River for å møte et økende behov. De opprinnelige kildene Chadwell og Amwell Springs ga ikke mer enn 10 000 m³ pr dag, og i 1738 ble det gitt tillatelse til å ta ut 102 000 m³ daglig av elva Lee. Midt på 1800-tallet ble kapasiteten fordobla ved at det ble installert pumper til å ta ut vann fra dype brønner langs kanalen.
Også løpet er blitt endra; mange slynger er blitt retta ut, og noen steder går New River nå i rørledning eller i tunnel. Kanalen ender i dag i Stoke Newington, og total lengde er 38 km. New River har i dag en gjennomsnittlig dybde på 2,5 m og en bredde på 6 m. I løpet av 1990-tallet har en forbedra New Rivers funksjonalitet med dype borehull der en kan føre vann ned i bergartslagene i overskuddsperioder for mellomlagring.
I 1904 ble driften av New River overtatt av Metropolitan Water Board, og i 1973 av Thames Water. I seinere år har Thames Water anlagt en fotrute langs kanalen – New River Path.
Kambaratinsk-demningen
Kambaratinsk-demningen er en demning som skal bygges i elven Naryn, sentralt i Kirgisistan. Byggingsprosjektet er det sjette i landet, og ved ferdigstilling vil demningen bli en av verdens største steinfylte demninger. Demningen vil ha en høyde på rundt 255 m og inneholde ca. 370 millioner m³ jord og stein. Demningen vil være ca. 560 m lang. Vannkraftverket som bygges ved demningen vil ha en installert elektrisk effekt på 2 260 MW. Årlig kraftproduksjon er på ca. 9 TWh.
Demningen vil ha et volum på 112,2 millioner m³, og magasinet vil kunne romme 4,56 milliarder m³ vann.
Byggingsprosjektet begynte i 2006. Utbyggingen av demningen vil foregå ved sprengning av eksplosiver. Før sprengningene finner sted vil vannkraftverket, tunnelene og andre strukturer stå ferdig.
Russisk toppserie i fotball 2010
Russisk toppserie i fotball 2010 var den 19. sesongen i Russisk toppserie i fotball. De nyopprykkede lagene var Anzji Makhatsjkala og Sibir Novosibirsk. I februar 2010 ble det kjent at FK Moskva skulle flyttes lenger ned i ligaspillet, fordi deres eier og sponsor Norilsk Nickel ville det. Derfor ble de erstattet av Alania Vladikavkaz. vant ligaen foran og. Alania Vladikavkaz og Sibir Novosibirsk rykket ned til FNL. Senere ble Saturn flyttet ned fra Toppserien på grunn av finansielle problemer.
Nord-Irlands historie
Nord-Irland er i dag et av fire land i Storbritannia (skjønt det også er beskrevet av offisielle kilder som en provins, eller en region ) som er lokalisert i den nordøstlige delen av øya Irland, og som ble opprettet som en adskilt rettslig enhet den 3. mai 1921 under lovbestemmelse av 1920. Det nye selvstendige Nord-Irland ble dannet av seks av de ni grevskapene i Ulster, fire med flertall av unionister, og Fermanagh og Tyrone, to av de fem Ulster-grevskapene hadde flertall av irsk nasjonalisme. Store deler av unionistene, i det minste i nordøst, støttet opprettelsen av Nord-Irland, mens nasjonalistene var imot og ville bli en del av Irland. Deretter, den 6. desember 1922, ble hele øya Irland en uavhengig rike kjent som Den irske fristaten, men Nord-Irland utøvet øyeblikkelig sin rett til å velge å gå ut av den nye riket.
Bakgrunnen til opprettelsen av Nord-Irland går lengre tilbake i tid. Allerede i perioden med Oliver Cromwell (1599–1658) var det alvorlige sammenstøt mellom ulike folkegrupper i den nordirske regionen. Disse forskjellene var hovedsak av sosial og politisk karakter, men sammenfalt med etniske og religiøse ulikheter. Den dag i dag går skillet mellom protestantiske unionister og katolske nasjonalister. Et historisk skille ble opprettet da protestantiske Vilhelm av Oranien den 12. juli 1690 beseiret i slaget ved Boyne mot den irsk-franske hæren til den katolske kong Jakob II av England. Fortsatt feirer en del av de nordirske protestantene i Oransjeordenen, en probritisk unionistbevegelse, den historiske seieren i Boyne ved demonstrativt å marsjere gjennom katolske områder i de nordirske byene, og således opprettholde de historiske motsetningene i Nord-Irland. For en bredere presentasjon, se Irlands historie.
Motstand mot hjemmestyre
Straks grunnfjellet for irsk motstand, niårskrigen i Irland 1594–1603, mot England i Irland var over, skjedde det en innflytning av skotske og engelske innvandrere i bosetningen i Ulster som en følge av ulike økonomiske, religiøse og kulturelle sammenhenger på resten av øya.
Fra slutten av 1800-tallet ønsket flertallet av folket som levde på øya Irland at de britiske myndighetene ga en form for selvstyre på Irland. Det irske nasjonalistpartiet holdt tidvis maktbalansen i det britiske underhuset på slutten av 1800- og begynnelsen av 1900-tallet, en posisjon fra hvor det søkte hjemmestyre (Home Rule), noe som ville gi Irland selvstyre i utenrikspolitikken uten å bryte ut av Storbritannia. To lover ga hjemmestyre til Irland som ble vedtatt i underhuset i 1886 og 1893, men ble avvist av overhuset. Da parlamentsvedtaket av 1911 av Det liberale parti (som reduserte makten til overhuset fra å bremse parlamentariske lovforslag ved å forhale deres iverksettelse i to år) ble det åpenbart at hjemmestyre ville mest sannsynlig skje i løpet av de neste fem årene. Hjemmestyreligaene, eller hjemmestyrepartiet, hadde argumentert for dette i bortimot femti år.
Imidlertid var et betydelig mindretall sterkt imot ideen og ønsket å beholde unionen i dens eksisterende form. Irske unionister hadde agitert med hell mot hjemmestyre siden 1880-tallet, og den 28. september 1912 hadde lederen for de nordlige unionistene, Edward Carson, introdusert Ulsterpakten i Belfast som forpliktet å ekskludere Ulster fra hjemmestyret. Ulsterpakten ble signert av 450 000 menn og kvinner, henholdsvis hver sin erklæring, en del med deres eget blod. Mens fremskyndelsen av en splittelse med unionistsamfunnet i sør og vest (inkludert et betydelig større samfunn i Dublin) ga det de nordlige unionistene et gjennomførbart mål å kjempe for. Ulsterpakten ble dessuten udødeliggjort ved et pompøst dikt av Rudyard Kipling kalt «Ulster 1912» hvor siste vers var:
Ved begynnelsen av 1900-tallet hadde Belfast (den største byen i Ulster) blitt den største byen på Irland. Byens industrielle økonomi med sterk sektorer innenfor ingeniørteknikk og skipsverft, vært tilknyttet Storbritannia. Belfast var hovedsakelig en protestantisk by med en katolsk minoritet på mindre enn 30 prosent som var konsentrert vest i byen.
1916-opprøret og etter
I løpet av den første verdenskrig fortsatte spenningen å bygge seg opp i Irland. Hardbarkete irske separatister (i sin tid kjent som «irske irlendere» og senere som republikanere) avviste hjemmestyre helt og holdent ettersom det innebar fortsatt tilknytning til Storbritannia. De fikk kontroll over en fraksjon av den frivillige bevegelsen, og i påsken 1916 ledet Thomas Clarke og James Connolly og andre et opprør i Dublin. Etter summariske rettssaker fikk de britiske myndighetene lederne henretter for landsforræderi. regjeringen la skylden på det lille partiet Sinn Féin, som hadde lite med opprøret å gjøre. Henrettelsen av lederne for opprøret viste seg å være et propagandakupp for militante republikanere, og Sinn Féins tidligere ubetydelige popularitet vokste betydelig. De overlevende lederne av Irish Volunteers infiltrerte partiet og overtok lederskapet i 1917. Irish Volunteers ble senere til Den irske republikanske armé (IRA), i 1919.
Republikanerne fikk ytterligere støtte da den britiske regjeringen forsøkte å innføre verneplikt i Irland i 1918. Sinn Féin var frontlinjen i organiseringen av kamp mot verneplikten.
Da veteranene fra verdenskrigen, som sto på begge sider av det politiske skillelinjen, kom tilbake fra fronten i 1918 og 1919 var de blitt kamp- og krigsvante soldater framfor de lurvete frivillige som hadde gått inn i krigen. I parlamentsvalget i 1918 tapte Irish Parliamentary Party (IPP ) nesten alle sine seter til Sinn Féin. Unionistene vant 23 av 30 seter i det framtidige Nord-Irland, og fem av seks medlemmer av IPP som dro tilbake til Irland ble valgt i Ulster som et resultat av lokale stemmeavtaler med Sinn Féin.
Delingen av Irland
Fjerde og endelige lov om hjemmestyre (Government of Ireland Act 1920) delte øya Irland inn Nord-Irland (de seks nordøstlige grevskapene) og sørlige Irland (resten av øya Irland). En del unionister, som Edward Carson, satte seg imot delingen da han mente det var et forræderi overfor unionismen som en fellesirsk politisk enhet. Det fleste nasjonalister var også imot delingen.
I tre dager fra 6. desember 1922 stoppet Nord-Irland å være en del av Storbritannia og ble del av den nydannende Den irske fristaten. Denne bemerkelsesverdige forfatningsmessige episoden oppsto på grunn av Den anglo-irske traktat og lovgivning som ga traktaten lovlig virke.
Traktaten ble virkningsfull i Storbritannia via Den irske fristatens konstitusjonslov av 1922. Denne loven etablerte et nytt maktområde for hele øya Irland, men tillot også Nord-Irland å melde seg ut. Under artikkel 12 av traktaten kunne Nord-Irland utøve sin rett til å melde seg ut ved å presentere en forespørsel til Kongen med anmodning om ikke lenger være en del av Den irske fristaten. Straks avtalen ble ratifisert hadde Nord-Irlands parlament en måned på utøve denne retten og i løpet av denne måneden kunne Den irske fristatens regjering ikke gi lover for Nord-Irland, noe som holdt fristatens jurisdiksjon i bero i en måned.
Den 7. desember 1922 (dagen etter at Den irske fristaten var etablert) ga det nordirske parlamentet sin beslutningen til Kongen om at den meldte seg ut av Den irske fristaten:
Den 13. desember 1922 adresserte statsminister James Craig det nordirske parlamentet og informerte at Kongen hadde svart på parlamentets anmodning og tatt den til etterretning.
De første årene med hjemmestyre
Etter at Nord-Irland hadde fått selvstyre innenfor Storbritannia var de i en del forhold etterlatt til deres egne anordninger.
Den fortsatte volden krevde et klima med frykt i regionen, og det var folkevandring over regionens grenser, både protestanter som utvandret fra Den irske fristaten og til Nord-Irland, og en del katolikker flyktet sørover og etterlot de gjenværende med økt følelse av isolasjon. Til tross for de blandede religiøse tilknytningen til det gamle Royal Irish Constabulary (RIC) og overføringen av mange katolske politioffiserer fra RIC til det nyopprettede Royal Ulster Constabulary (1922), var det ikke mange katolikker som gikk inn. Mange nasjonalister kom derfor til å se på det nye politikorpset som sekterisk og som økte deres fremmedgjøring overfor staten.
1925 til 1965
Under de suksessive unionistiske statsministerne fra James Craig (senere lord Craigavon) og framover, praktiserte den unionistiske staten en politikk som er generelt betraktet som diskriminerende overfor den nasjonalistiske og katolske mindretallet.
Dette mønsteret var fast etablert i henhold til lokale myndigheter, hvor valgfusk ble benyttet for å sikre unionistiske kontroll over en del kommuner med nasjonalistisk flertall. I en rekke tilfeller, mest kjent er de bystyret i Londonderry, Omaghs urbane distrikt, og Fermanaghs byråd, hvor grensene til valgkretsene ble trukket på en slik måte at så mange katolikker som mulig ble plassert innenfor valgkretser med stor unionistflertall, mens andre valgkretser ble opprettet hvor unionistene hadde en liten, men sikkert flertall, for således å maksimere representasjon for unionistene.
Stemmesystemer som ga kommersielle selskaper mangfoldige stemmer i henhold til størrelse, og som begrenset personlig stemmerett til eiendomseiere, hovedsakelig leietakere og deres ektefeller (noe som var blitt avsluttet i England på 1940-tallet) fortsatte i Nord-Irland fram til 1969, ble økende grad mislikt. Strid om kommunevalgenes valgkretser var en hovedsak under borgerrettsbevegelsene på 1960-tallet.
I tillegg ble det praktisert utstrakt diskriminering i arbeidslivet, særlig på seniornivåer innenfor offentlig sektor og i bestemte sektorer innenfor økonomi, slik som skipsbygging og tungteknikk. Utvandring for å søke arbeid var betydelig mer alminnelig blant den katolsk befolkningen. Som et resultat endret demografien i Nord-Irland ytterligere mot et protestantisk herredømme som var tilsynelatende urokkelig på slutten av 1950-tallet.
I 1935 var det mest voldelige siden Irland ble delt. Etter en marsj av Oransjeordenen besluttet de å gå tilbake til byens sentrum gjennom en katolsk område framfor dens vanlige rute: den påfølgende volden resulterte i ni døde. Over 2000 katolikker ble tvunget til forlate sine hjem over hele Nord-Irland.
Selv om det har vært diskutert i mange tiår har mange unionistledere i dag innrømmet at Nord-Irlands regjering i perioden 1922-1972 fungerte diskriminerende. En unionistleder, nobelsfredprisvinneren, tidligere UUP-lederen og førsteminister av Nord-Irland, David Trimble, beskrev Nord-Irland som et «kaldt hus for katolikker».
Til tross for dette var Nord-Irland relativt fredelig i de fleste perioder fra 1924 og fram til slutten av 1960-tallet, unntatt for en del korte perioder med IRA-aktiviteter og tyske Luftwaffes bombing av Belfast under den andre verdenskrig i 1941 og de såkalte «grensekampanjer» fra 1956 til 1962. De fikk liten støtte hos katolikker flest, takket være delvis den økonomiske framgangen i Nord-Irland. Imidlertid var mange katolikker bitre overfor staten, nasjonalistpolitikken var mørk og defaitistisk. I mellomtiden så perioden en bortimot fullstendig syntese mellom Ulster Unionist Party (UUP) og Oransjeordenen hvor selv katolske unionister ble ekskludert fra en enhver politisk eller offentlig posisjon bortsett fra en håndfull nasjonalistkontrollerte råd.
I hele denne perioden, selv om katolsk fødselsrate var høyere enn for protestanter, gikk den katolsk andelen av befolkningen ned, da dårlig økonomiske utsikter, særlig vest for elven Bann, så katolske emigrere i uforholdsmessig antall.
Nasjonalistiske politiske institusjoner hadde nedgang og hvor nasjonalistpartiet boikottet Stormontparlamentet for det meste av perioden og dens konstitusjonelle organisasjoner redusert knapt mer enn et skall. Sinn Féin var forbudt skjønt det opererte via republikanske klubber eller tilsvarende. Ved ulike tider sto partiet fram og vant valg på en plattform som oppfordret til ikke å stemme.
Arbeiderpartiets politikk var svak i Nord-Irland sammenlignet med Britannia. Det eksisterte et lite arbeiderparti for Nord-Irland, men de led under de mange splittelser og frafall som gikk både til nasjonalistene og til unionistene.
«The Troubles»
«Trøbbelet», engelsk The Troubles, irsk Na Trioblóidí, er betegnelsen på perioden med etnisk-politisk konflikter i Nord-Irland som tidvis innvirket også på England, republikken Irland og resten av Europa. Perioden har blitt datert fra slutten av 1960-tallet og blir generelt betraktet som avsluttet med Belfastavtalen, eller «langfredagsavtalen», i 1998. Volden fortsatte dog på sporadisk vis også etter denne tid.
På 1960-tallet forsøkte den moderate unionist statsministeren Terence O'Neill (senere adlet som O'Neill of the Maine) å reformere systemet, men møtte sterk motstand fra både fundamentalistiske protestantiske ledere som Ian Paisley og innenfor sitt eget parti. Økende press fra nasjonalister for reformer og opposisjon fra lojalister for kompromisser førte til framveksten av borgerrettsbevegelsene under frontfigurer som Austin Currie og Nobels fredprisvinner John Hume. Det hadde en del støtte fra moderate protestanter, og en betydelig andel av studentradikalisme etter at også Nord-Irland kom inn under de verdensomspennende studentopprørene fra 1968.
Sammenstøt mellom demonstranter og politiet, Royal Ulster Constabulary, førte til økende splid hvor elementer blant både politiet og blant radikale studenter aktivt søkte få opp temperaturen, og kulminerte i et angrep på en studentdemonstrasjon fra en unionistmobb hvor også enkelte fra politireservene deltok. Hendelsen skjedde ved Burntollet utenfor Derry den 4. januar 1969. Volden brøt ut etter at en demonstrasjon fra Apprentice Boys, et protestantisk broderskap, ble tvunget gjennom et katolsk nasjonalistisk Bogside-område av Derry den 12. august 1969 av RUC, noe som førte til uorden i stor skala kjent som «slaget om Bogsideopprøret» og som varte fram til 14. august. I løpet av denne tiden ble 1091 bokser, hvor hver inneholdt 12,5 g med CS-gass (tåregass), og 14 bokser som inneholdt 50 g med CS-gass, sluppet av RUC. Ytterligere alvorlige opprør brøt ut i Belfast og andre steder som svar på hendelsene i Derry. De påfølgende årene med uro og vold ble kollektivt kjent som «trøbbelet».
På forespørsel fra unionistregjeringen ble den britiske hæren utplassert av den britiske innenriksminister James Callaghan to dager etter den 14. august 1969. To uker senere hadde sikkerhetskontrollen over Nord-Irland gått fra Stormont-regjeringen og til generalløytnant Ian Freeland (GOC). I begynnelsen fikk soldatene en varm velkomst fra nasjonalistene som satt sitt håp til at de ville beskytte dem fra angrep fra nasjonalistene. IRA, som ved dette tidspunktet var blitt en marxistisk organisasjon, hadde ideologiske grunner å avstå fra. Imidlertid økte spenningen gjennom hele det påfølgende året og hvor en betydningsfull hendelse markerte en forverring av forholdet mellom hæren og nasjonalistene den 3. juli 1970 da 3000 britiske soldater innførte portforbud i tre dager i området Lower Falls.
Den 9. august 1971 ble praksisen om fengsling uten rettslig grunnlag eller rettssak av antatte eller mistenkte medlemmer av IRA, noe som førte til at selv moderate nasjonalister reagerte med å trekke seg fra enhver form for samarbeid med staten. Medlemmer av sosialdemokratiske SDLP i parlamentet i Nord-Irland trakk seg den 15. august og en omfattende kampanje av sivil ulydighet begynte. Ti sivile ble drept av fallskjermregimentet i Ballymurphy-massakren i august 1971, ytterlig forverring ble det etter drapene på 14 ubevæpnede sivile i Derry 30. januar 1972, kjent som Bloody Sunday, «Den blodige søndagen».
Gjennom hele perioden begynte den moderne sammenstilling av de parlamentariske organisasjoner å ta form. Etter den blodige søndagen ble deres fulle vrede utløst, og 1972 ble det mest voldelige året under konflikten. Framveksten i 1970 av Den provisoriske IRA, en utbrytergruppa fra den stadig mer marxistiske IRA, som ble hetende Den offisielle IRA, og en kampanje av vold fra lojalistiske halvmilitære grupper som Ulster Defence Association og andre, brakte Nord-Irland på kanten av borgerkrig. Den 30. mars 1972 innførte den britiske regjering, nå uvillig til å gi myndighetene i Nord-Irland økt autoritær makt og nå overbevist om Nord-Irlands avmakt i holde orden i eget hus, hastlov som oppløste det nordirske parlament og innførte direktestyre fra London. I 1973 oppløste den britiske regjeringen det nordirske parlamentet og dens regjering under den nordirske konstitusjonslov av 1973.
Den britiske regjeringen hadde samtaler med ulike partier og grupper, inkludert provisoriske IRA, i løpet av 1972 og 1973. Offisielle IRA erklærte våpenhvile i 1972 og avsluttet til sist alle voldelige angrep, skjønt en utbrytergruppe, Irish National Liberation Army, den irske nasjonale frigjøringshær, fortsatte med voldelige angrep. Provisoriske IRA, imidlertid, forble den største og mest effektive av de nasjonalistiske halvmilitære grupper.
Den 9. september 1973, etter samtaler i Sunningdale i Berkshire i England, kom Ulster Unionist Party, Social Democratic and Labour Party (SDLP) og Alliance Party of Northern Ireland fram til en enighet, Sunningdaleavtalen, om felles regjering for Nord-Irland som ble etablert den 1. januar 1974. Provisoriske IRA var ikke imponert og økte andelen med voldelige angrep mens mange unionister ble rasende over deltagelsen av nasjonalister i Nord-Irlands regjering og Irlandsrådet på tvers av grensene. Selv om de partier som var for Sunningdaleavtalen hadde flertall i den nye nordirske forsamlingen, førte mangelen på samordning mellom disse partiene ved parlamentsvalget den 28. februar, kombinert med IRA-støttet boikott av fanatiske republikanere, til at unionister som var imot avtalen fikk 51,1 prosent av stemmene og 11 av Nord-Irlands 12 seter i det britiske underhuset.
Oppflammet over dette, en koalisjon av unionistpolitikere og halvmilitære som var imot den inngåtte avtalen, førte til generalstreik den 15. mai. De streikene ført Nord-Irland til stillstand ved å slå av kraftstasjonene og etter at den britiske statsminister Harold Wilson nektet å sende over ytterligere soldater for å overta for de steikene falt koalisjon sammen den 28. mai 1974.
En del britiske politikere, mest kjent den tidligere britiske ministeren fra arbeiderpartiet, Tony Benn, gjorde seg til talsmann for at britiske soldater burde helt og holdent trekkes ut av Nord-Irland, men mange var imot dette og fremmet deres spådom om så skjedde ville det bli katastrofalt for Nord-Irland. Den verste frykten var at en nordirsk borgerkrig kunne spre seg, ikke bare til resten av Irland, men også til Skottland ettersom begge land hadde sterke bånd til den ene eller begge samfunn. En annen frykt for et dommedagsresultat ved at britiske soldater trakk seg ut, var en mulighet for en balkanisering av Nord-Irland.
Ulike politiske samtaler kom i gang fra tidlig på 1990-tallet. De hendelsene som påvirket prosessen var sultestreiken i 1981 og den anglo-irske avtalen i 1985. Til tross for at hungerstreiken feilet, fikk den republikanske bevegelsen smak på valgpolitikk med en moderat valgsuksess på begge sider av grensen, inkludert at Bobby Sands ble valgt inn i underhuset. Dette overbeviste republikanere om en kombinert strategi som ble kalt for «bevæpning og stemmeseddel» og hvor valgene i Nord-Irland og Irland ble bestridt av Sinn Féin samtidig som IRA fortsatte en halvmilitær kamp, og tok gradvis en mer politisk tilnærming. Mens den anglo-irske avtalen ikke greide å få en slutt på den politiske volden i Nord-Irland, ble samarbeidet mellom den britiske og den irske regjeringene bedret, noe som var begynnelsen på at Belfastavtalen kom i stand et tiår senere.
På 1990-tallet var det et merkbare dødpunkt mellom IRA og de britiske sikkerhetsstyrkene, samtidig som Sinn Féin fikk økende politiske suksessen i å få et flertall innenfor den republikanske bevegelsen istedenfor vold. Denne endringen fra halvmilitære til politiske virkemidler var en del av en bredere nordisk fredsprosess, som fulgte ankomsten av ny ledere i London (John Major) og i Dublin (Albert Reynolds).