cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aceguá (Uruguay)
Geografi
Byen aksjer gater med den brasilianske tvilling byen Aceguá i Rio Grande do Sul.
Historie
Aceguá ble grunnlagt i 24. april 1863.
Befolkning
Kilde:
Økonomi
Husdyr og meieri er viktig for økonomien i byen.
Sikkerhet
Byen har en provinsiell politistasjon.
Transport
Ruta 8 forbinder Aceguá med Melo, Treinta y Tres, Mariscala, Pirarajá, Minas, Pando og Montevideo (430 km).
Jane Austen
Jane Austen (født 16. desember 1775 i Steventon i Hampshire i England, død 18. juli 1817 i Winchester) var en britisk forfatter. Hun er kjent for sine romantiske romaner. Romanenes bipersoner er ofte karikerte.
Jane Austens romaner er ubestridte klassikere i britisk litteratur. Romanene skildrer livet til engelsk overklasse på landet, og alle kretser rundt temaene kjærlighet, ekteskap og familieforhold.
Liv
Jane Austen var datter av en prest i Hampshire, George Austen (1731–1805), og hans kone Cassandra (1739–1827). Etter noen få måneder hjemme plasserte Austens mor henne hos Elizabeth Littlewood, en kvinne som bodde i nærheten. Hun var amme for Austen i ett år eller 18 måneder. I 1783, i henhold til familietradisjonen, ble Jane og søsteren Cassandra sendt til Oxford for å bli undervist av Mrs. Ann Cawley, og senere på året flyttet de med henne til Southampton. Begge jentene fikk tyfus, og Jane var døden nær. Jane Austen vokste opp blant fem brødre og en søster, og levde som voksen et rolig liv sammen med familien. Hun giftet seg aldri.
De første 25 årene i sitt liv tilbrakte Jane i Hampshire, men da faren pensjonerte seg solgte familien alt og flyttet til Bath. Etter farens død flyttet moren og Jane til brødrene, og bosatte seg senere i et lite hus like i nærheten.
Austen var lenge plaget med sykdom, og hun flyttet for å komme nærmere legen sin. Hun døde i Winchester, 18. juli 1817, 41 år gammel. Det er mange teorier om hva hun døde av, blant annet brystkreft, Addisons sykdom og tuberkulose.
Forfatterskap
Alt som ung begynte Jane Austen å skrive, påvirket av Shakespeare og engelsk romankunst så vel som av samtidens skrekk- og triviallitteratur.
Faren oppmuntret henne til å skrive, men hun var svært sjenert og ville ikke at noen skulle se at hun skrev. Hun skrev derfor i all hemmelighet på små lapper ved sitt sybord. Hun skrev ingen av sine store verker mens hun bodde i Bath.
En del tekster skrev hun i brevform til sin familie, der de ble lest høyt. Hun var en periode forlovet med en velstående mann, men brøt forlovelsen. Hverken Jane eller hennes eldre søster Cassandra giftet seg, men begge levde et sosialt og aktivt liv. Av Jane Austens seks store romaner ble fire publisert anonymt i hennes levetid – med påskriften «By a Lady».
Stolthet og fordom
En av de mest kjente skikkelsene i Jane Austens bøker er Mr. Darcy i romanen Stolthet og fordom. Hans tause vesen, strenge blikk og krasse kommentarer gjør ham først mindre sympatisk, men etter hvert fremstår han mer sympatisk. Det har versert teorier om at denne skikkelsen er inspirert av en irsk mann ved navn Tom Lefroy, som Jane Austen skal ha blitt kjent med via bekjente, men som ikke falt i smak hos foreldrene, siden de ønsket at hun skulle gifte seg med en som var bedre bemidlet. Lefroy skal ha vært politisk engasjert. Han skal senere ha innrømmet overfor sin nevø at de hadde et kortvarig forhold. Han skal også ha vist sin respekt ved å reise tilbake til England for å være til stede under hennes begravelse.
Mr. Darcys kvinnelige motstykke i boken er den opplyste Elizabeth Bennet. Hun er en av de få kvinnene som faktisk ser ting som de er, og ikke overdramatiserer. Hennes kloke svar og likefremme vesen fengsler etter hvert den vanligvis så uberørte Mr. Darcy.
Film
Filmen Becoming Jane fra 2007 er løst basert på hennes liv. Hun spilles av Anne Hathaway.
Eurovision Song Contest 1979
Eurovision Song Contest 1979 var den 24. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen fant for første gang sted i Israel etter landets seier året før med Izhar Cohen og Alphabeta med «A-ba-ni-bi». Konkurransen ble produsert av den israelske kringkasteren IBA og ble avholdt lørdag 31. mars 1979 i International Convention Center i Jerusalem. Daniel Pe'er og Yardena Arazi var programledere.
Opprinnelig skulle de samme 20 landene fra 1978 ha deltatt, men Tyrkia trakk seg kort tid før konkurransen etter press fra de arabiske landene. Dermed stilte 19 land i finalen.
Etter en svært jevn avstemning vant vertsnasjonen med «Hallelujah», fremført av Gali Atari og gruppen Milk and Honey. Dette var første gang siden 1973 at vertslandet vant konkurransen. Vinnersangen fikk stor suksess og gikk inn på hitlister over hele Europa. «Hallelujah» toppet den norske singellisten i ti uker, noe som fremdeles er rekord for en Eurovision-sang. Spania endte på andreplass, mens Frankrike ble nummer tre med 1973-vinneren Anne-Marie David. Tyskland kom på fjerdeplass og fikk stor kommersiell suksess med bidraget «Dschinghis Khan». Irland endte på femteplass. Norge var representert av Anita Skorgan for andre gang, denne gang med låten «Oliver». Det norske bidraget ble nummer 11 av 19 med 57 poeng.
Bakgrunn
Etter seieren året før med «A-ba-ni-bi» var det for første gang Israel som sto vertskap for konkurransen. Kort tid etter seieren i 1978 sådde imidlertid EBU tvil om Israel var i stand til å arrangere Eurovision Song Contest. Den israelske kringkasteren IBA hadde ikke innført farge-tv, og det fantes heller ingen teknisk forbindelse mellom Israel og Europa med stor nok kapasitet til å kringkaste et show av dette omfanget til de europeiske landene. Begge utfordringene løste seg imidlertid, og konkurransen ble første gang arrangert utenfor det geografiske Europa. Blant annet fikk IBA låne fargekamera-utstyr fra britiske BBC.
IBA la finalen til lørdag 31. mars 1979, og dette er siste gang finalen har blitt holdt så tidlig som i mars. Finalearenaen var International Convention Center, Jerusalems største arena av denne typen på den tiden. Av de 2600 sitteplassene i salen var 1000 fjernet for å få plass til scene, orkester, lys, kameraer og annet teknisk utstyr. På grunn av midtøstenkonflikten og den vedvarende trusselen mot Israel, var sikkerhetsopplegget det mest omfattende i konkurransen til da. De 1600 publikummerne i salen var alle inviterte gjester, og med streng adgangskontroll. Showet kostet 17 millioner israelske pund, den daværende myntenheten i Israel. Dette tilsvarte rundt 5 millioner kroner i 1979. Scenendekoren var laget av Dov Ben David og besto av tre ringer i ulike størrelser. Sirklene var inspirert av IBAs logo og kunne flyttes og endres fra sang til sang.
Tyrkia trekker seg
20 land meldte seg på konkurransen, de samme som året før. Blant deltakerne var Tyrkia som hadde holdt sin nasjonale finale i februar 1979. Der vant Maria Rita Epik og 21.Peron med låten «Seviyorum». Den tyrkiske vinneren deltok imidlertid aldri i Eurovision Song Contest. 5. mars samme år trakk Tyrkia seg fra finalen med følgende begrunnelse: «Den tyrkiske regjering har alltid anerkjent det palestinske folks rettigheter og ment at Israel må trekke seg tilbake til grensene fra før krigen i 1967». En like viktig årsak til boikotten var imidlertid press fra de arabiske landene som mente det var uakseptabelt av Tyrkia å stille i en konkurranse i Israel. Presset fikk Tyrkia til å bøye av, og dermed ble det bare 19 land i konkurransen. Det tyrkiske bidraget skulle ha vært det ellevte bidraget på scenen i Jerusalem. Tyrkia deltok imidlertid da Israel arrangerte Eurovision Song Contest 20 år senere. Også i Norge kom det enkelte, spredte protester mot norsk deltakelse i Israel. Kritikken gikk blant annet på at Norge ved sin deltakelse, var med på å «legitimere en okkupasjon».
I tillegg til de 19 deltakerlandene ble finalen også sendt i Hongkong, Island og Romania. Ifølge VG sendte også irakisk fjernsyn finalen og fikk overta kommentatorboksen til Tyrkia, som ikke sendte en kommentator til Jerusalem.
Sendingen
Programmet startet med en film som skulle portrettere Jerusalem som en multikulturell, multireligiøs og moderne by i Midtøsten. Deretter fortsatte sendingen fra International Convention Center, hvor programlederne Daniel Pe'er og Yardena Arazi ønsket velkommen på hebraisk, fransk og engelsk. Pe'er var en kjent nyhetsoppleser, mens Arazi hadde deltatt i konkurransen for Israel i 1976. De introduserte også EBUs konkurransesjef og overoppsynsmann Frank Naef, som hadde rollen for andre gang. Startrekkefølgen var avgjort gjennom en loddtrekning som ble foretatt i EBUs hovedkvarter i Genève høsten i forveien. Portugal åpnet konkurransen, mens Spania avsluttet. Norge hadde startnummer 16.
Hvert land ble introdusert med små postkortfilmer med elementer og musikk som representerte det aktuelle landet. Det norske postkortet viste vikinger om bord på et vikingskip med «I Dovregubbens hall» som bakgrunnsmusikk. Blant deltakerne var det flere artister som hadde deltatt tidligere: sveitsiske Peter, Sue og Marc (1971 og 1976), nederlandske Sandra Reemer (1972 og 1976), norske Anita Skorgan (1977) og franske Anne-Marie David som hadde vunnet konkurransen for Luxembourg i 1973. Den største favoritten var imidlertid den tyske gruppen Dschinghis Khan som stilte med låten «Dschinghis Khan». Sangen handlet om den mongolske herskeren Djengis Kahn og toppet den tyske singellisten før konkurransen. Tyskland kom på fjerdeplass, men sangen ble likevel en stor hit over hele Europa. I Norge lå den ti uker på signellisten med en tredjeplass som høyeste notering. Stor kommersiell suksess fikk også vinnersangen «Hallelujah» fra vertslandet Israel. Den vant en knapp seier over spanske «Su canción», men sangen toppet hitlistene i Irland, Sverige og Norge. Blant annet lå den på førsteplass på den norske singellisten i ti uker – mer enn noen annen Eurovision-sang. Danmark stilte med Tommy Seebach som kom på sjetteplass med sin «Disco Tango». Dette var Danmarks beste resultat siden seieren i 1963. Sverige stilte med popidolet Ted Gärdestad, men hans «Satellit» ble bare nummer 17 av 19. Monaco ble nummer 16, og dette ble landets siste deltakelse på 25 år.
Norges bidrag
Det norske bidraget dette året var «Oliver» med Anita Skorgan. Hun vant den norske finalen 10. februar, i konkurranse med blant andre Maj Britt Andersen, Inger Lise Rypdal og Hanne Krogh. «Oliver» var komponert av Skorgan selv, med tekst av Philip Kruse. I den internasjonale finalen var Norge det 16. bidraget ut på scenen, og Anita Skorgan hadde med seg George Keller, Kristian Lindeman, Helge Lindeman, Wenche Hallan og Kari Gjærum som korister. Dirigent for Norge var Sigurd Jansen. Egil Teige, som hadde ledet den norske finalen, kommenterte sendingen på NRK Fjernsynet. Erik Heyerdahl kommenterte for NRK Radio, mens Sverre Christophersen leste de norske stemmene fra Oslo.
I avstemningen fikk «Oliver» 57 poeng, inkludert 10 poeng fra Sverige. Dette var nok til en ellevteplass, Norges beste plassering på seks år. Den norske juryen ga ingen poeng til de andre nordiske landene, og dette er eneste gang Norge ikke har gitt poeng til noen naboland med det nåværende poengsystemet.
Avstemningen
Hvert land hadde en jury med elleve lekfolk mellom 16 og 60 år, som bedømte de andre landenes sanger med poeng fra 1 til 5. Deretter summerte jurysekretæren sammen stemmene. Sangen som fikk flest jurystemmer, ble tildelt 12 poeng fra den nasjonale juryen. Andreplassen fikk 10, tredjeplassen 8, fjerdeplassen 7 og så videre ned til tiendeplassen som fikk 1 poeng. Altså ga hver jury 12, 10 og 8–1 poeng til sine ti favorittsanger. Det var ikke lov å stemme på bidraget fra sitt eget land. Oppsynsmann for avstemningen var Frank Naef fra EBU.
Hvert land hadde en representant som leste opp juryens poeng via telefon på direkten under avstemningen. Stemmene ble imidlertid ikke lest opp i stigende rekkefølge fra 1 til 12 som i dag. I årene 1975–1979 ble poengene i stedet lest opp i kronologisk rekkefølge etter startrekkefølgen. Dette skulle gjøre det enklere for operatørene av poengtavlen å holde følge, slik at de raskt og korrekt fikk oppdatert hvert lands poengsum underveis. Først året etter begynte ordningen med å lese opp poengene fra 1 til 12. Under avstemningen gjentok programlederne poengene på engelsk, fransk og hebraisk.
Avstemningen ble svært jevn og spennende, og i starten var en rekke land med i tetstriden. Israel tok ledelsen, men etter hvert tok Spania, Frankrike og Tyskland innpå. Da 14 land hadde stemt, ledet Spania med 93 poeng foran Frankrikes 80 og Israels 71. Men deretter fulgte tre 12-poengere på rad for Israel, og Israel tok ledelsen med 107 poeng – ett poeng foran Spanias 106. Da det var ett land igjen å stemme, ledet Spania med ett poeng. Spania stemte sist og kunne ikke gi poeng til seg selv, dermed sto alt og falt på om den spanske juryen kom til å gi poeng til Israel. Spania ga 10 poeng til vertslandet, og dermed vant Israel sin andre seier på rad – til ekstatisk jubel fra hjemmepublikummet. Frankrike ble nummer tre, mens forhåndsfavoritten Tyskland ble nummer fire.
De nordiske landene utvekslet lite poeng seg imellom; hverken Danmark, Finland eller Norge ga noen poeng til de nordiske landene. Den svenske juryen ga imidlertid 10 poeng til Norge og 1 poeng til Danmark.
Deltakere
Liste over deltakerne og det offisielle resultatet. Tabellen er rangert etter startrekkefølge, plasseringen og poengsummen finnes i kolonnene til høyre.
Poengtavle
Tavlen er ordnet etter stemmerekkefølgen i finalen.
12 poeng
Hvert land ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt under avstemningen.
Dirigenter
Mens Izhak Graziani var sjefdirigent, hadde de fleste land med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.
Poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng på engelsk eller fransk over telefon. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen:
Kommentatorer og sendinger
Finalen ble overført til alle deltakerlandene samt Hongkong, Island og Romania. For første gang siden 1961 overførte ikke jugoslavisk fjernsyn konkurransen, årsaken var Jugoslavia på denne tiden ikke hadde diplomatiske forbindelser med Israel. De fleste landene hadde egne kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. Oversikt over kommentatorer under Eurovision Song Contest 1979:
Østre Tiurås
Østre Tiurås er en ås nord i Rakkestad kommune i Østfold. Den har en høyde på 267 meter over havet og er det 27. høyeste punktet i Østfold av åsene med primærfaktor på minst 50 meter.
Östanå
Östanå er et småsted i Östra Göinge kommune i Skåne län i Sverige. I 2005 var Östanå regnet som et eget tettsted, og hadde da 221 innbyggere, men i 2010 var innbyggertallet sunket under 200, som er grensen for å regnes som tettsted i Sverige. Östanå ligger ca. 40 kilometer nord for Kristianstad og ca. 25 kilometer nordøst for Hässleholm.
Japansk mytologi
Japansk mytologi er et trossystem som omfavner shintoistiske og buddhistiske tradisjoner foruten jordbruksbasert folketro. Den japanske gudeverden er meget kompleks og har tallrike, kanskje opptil 8000 guder og ånder (kamier). Til tross for innflytelse fra oldtidens Kina er det meste av den japanske mytologien unik grunnet landets lange isolasjon fra omverden.
Hovedstrømmen av japanske myter, slik de anerkjent i dag, er basert på Kojiki, Nihonshoki og en del utfyllende bøker. Kojiki eller «Opptegnelser av gamle ting» er den eldste kjente bok om myter, legender og historie i Japan. Shintoshu forklarer opprinnelsen til japanske ånder fra et buddhistisk perspektiv mens Hotsuma Tsutae-opptegnelsene er en vesentlig annerledes versjon av mytologien. Et særlig trekk ved japansk mytologi er at den forklarer opprinnelsen til den keiserlige familie og gir den gudsstatus. Det japanske ordet for Keiser av Japan, tennō (天皇), betyr «himmelske hersker» (tegnet 天 betyr «himmel»).
De første guder
De første gudene fremmet to guddommelige vesener til eksistens, Izanagi no Mikoto «Opphøyd hann») og Izanami no Mikoto («Opphøyd hunn») og utstyrte dem med opprettelsen av det første landet. For å hjelpe dem med å herske over dette landet ble Izanagi og Izanami gitt en naginata (tradisjonelt japansk langsverd) dekorert med juveler, kalt for Amanonuboko («Himmelske juvelsverdet»). De to guddommene gikk deretter til broen mellom himmelen og jorden, Amenoukihashi («Den flytende himmelbroen») og virvlet opp sjøen med en hellebard. Da dråper av salt sjøvann falt fra hellebarden ble de dannet øya Onogoro («selv-dannende»). De gikk av himmelbroen og tok deres hjem på øya. Til sist ønsket de gifte seg da de hadde varme følelser for hverandre, og de bygde en søyle kalt Amenomihashira og om denne bygde de et palass kalt Yashirodono («den kvadratiske hallen som er 8 armer lang»). Izanagi og Izanami sirklet om søylen i motsatte retninger, og da de møttes på den andre siden hilste Izanami, den kvinnelige guddommen, først. Izanagi mente at det ikke var høvelig, men de ektet hverandre likevel. De fikk to barn, Hiruko («igle-barn») og Awashima («blek øy»), men de var meget deformert og er ikke betraktet som guder i deres opprinnelige form. Hiruko ble siden den japanske guden Ebisu.
Fra deres forening ble Ōyashima født, de åtte store øyene som Japan består av:
Det guddommelige paret fødte ytterligere åtte barn som senere. Izanami døde derimot etter å ha født barnet Kagutsuchi (inkarnasjonen av ilden) eller Homusubi (den som forårsaker ild). Hun ble gravlagt på fjellet Hiba på grensen mellom de gamle provinsene Izumo og Hoki, i nærheten av dagens moderne Yasugi i Shimane prefekturet. I raseri drepte Izanagi barnet Kagutsuchi, men hans død førte til dannelsen av et dusin andre guddommer.
De gudene som ble født fra Izanagi og Izanami er symbolsk viktige aspekter av naturen og kulturen.
Den første keiser
Den første legendariske keiser av Japan er Iwarebiko, posthum også kalt keiser Jimmu (Oversettelse fra God til Keiser). Han etablerte tronen i år 660 f.Kr. Hans herkomst er som følgende:
Ungdomshuset
Ungdomshuset (også kalt Ungeren) var et selvstyrt ungdomshus i København, tilsvarende Blitzhuset i Oslo. Ungdomshuset og Blitzmiljøet har felles røtter i BZ-bevegelsen. Huset lå i Jagtvej 69 i bydelen Nørrebro. Huset hadde bokkafe, kafe og konsertlokale og fungerte som base for den autonome bevegelsen i byen. Brukerne av huset hadde i flere år vært truet med utkastelse.
Husets forhistorie
Det var i arbeiderbevegelsens eie frem til det ble solgt til supermarkedkjeden Brugsen som ville rive det for å bygge supermarked på tomten. Dette ble imidlertid stoppet på grunn av husets historiske betydning, og i 1978 ble huset til slutt overtatt av København kommune.
Ungdomshus
I 1982, etter at den autonome bevegelsen gjennom flere år hadde vokst seg sterk, og etter sterkt press fra gruppen, ble huset stilt til disposisjon for disse. Etter en brann i 1996 ville kommunen rive huset, men dette ble stoppet, og brukerne pusset det i stedet opp for egen regning. I 1999 la kommunen huset ut til salg, og i 2001 ble det overtatt av frikirken Faderhuset, som hadde søkt om tillatelse til å rive huset. Det er spekulert i hvilke hensikter menigheten egentlig har hatt med å kjøpe huset. Etter flere runder i retten ble det i 2006 slått fast at Faderhuset hadde rett til å kaste ut dagens brukere. De avslo tilbud om å selge huset til dagens markedspris til et fond som var opprettet for å la brukerne beholde huset. Kommunen avslo alle forhandlinger med brukerne av huset, og fastholdt at det ikke var politikernes ansvar å holde ungdommen med hus.
16. desember demonstrasjonen
Brukerne nektet å forlate huset, og ved flere anledninger ble det protestert med demonstrasjoner, hvorav enkelte utviklet seg til voldelige aksjoner. Flere av Ungdomshusets søsterhus i Europa deltok i demonstrasjonene, blant annet det norske Blitzhuset. Blitzhuset var blant annet representert under den store uanmeldte demonstrasjonen den 16. desember 2006, da et stort antall maskerte demonstranter gikk i opptog på Nørrebro. Opptoget ble oppløst av politiet hvorpå demonstrantene spredte seg rundt i bydelen, og i særlig i området rundt Ungdomshuset. Demonstrantene utøvde hærverk, plyndringer og satte fyr på containere, malingsspann og andre brennbare gjenstander. Flere butikkvinduer ble knust og butikkene delvis plyndret, og det oppsto gatekamper mellom demonstranter og politi. 273 demonstranter ble anholdt, hvorav 87 var utlendinger, også norske. 220 personer blev fremstilt for grunnlovsforhør, og av disse ble 130 løslatt dagen etter som følge av manglende beviser. Politiet avviste imidlertid å benytte anledningen til å rydde selve Ungdomshuset.
Etter volden og ødeleggelsene uttalte flere av beboere på Nørrebro at de ikke lenger hadde sympati for Ungdomshuset, men samtidig fikk Borgergruppen for Ungdomshuset økt støtte etter demonstrasjonene. Enkelte støttegrupper fastholdt at urolighetene var politiets og politikernes skyld, mens andre grupper og kulturpersoner tok avstand fra volden, men fastholdt deres støtte til Ungdomshuset.
Ny okkupasjon
Den 13. januar 2007 okkuperte personer tilknyttet Ungdomshuset det de kalte Ungdomshuset 2, eller Villa VilleKulla. På et allmøte 27. januar stilte brukerne som krav for å forlate huset at kommunen skulle stille til disposisjon et minst like stort hus som kunne benyttes til de aktivitetene Ungdomshuset ble benyttet til, at huset skulle være brukerstyrt, og at det skulle ligge på Nørrebro.
Nytt gateslag
Politiet stormet Ungdomshuset morgenen 1. mars 2007 både på jord og i luften med politiets anti-terrorstyrke i helikopter, noe som utløste kraftige reaksjoner hos ungdom. Dette førte til store gateslag mellom politi og demonstranter på Nørrebro i København. Sammenstøtene var kraftige og det var til tider krigslignende tilstander i området.
Kunst
I forbindelse med en den amerikanske kunstneren Shepard Faireys veggmaleri i 2011 sa den danske kunstneren HuskMitNavn at han aldri ville male på Jagtvej 69: Jagtvej 69 er et åbent sår, som man ikke skal hælde maling i.
Slutten
Huset ble i mars 2007 revet under sterk politiovervåking, men uten større sammenstøt. Entreprenørene var maskert for å hindre represalier, men ble likevel avslørt, og de fikk trusler og utført hærverk mot seg i ettertid. De totale kostnadene for kommunen med å få ut brukerne fra huset påløp til ca. 72 millioner danske kroner. Regjeringen innvilget 50 millioner kroner til å få dekket deler av totalbeløpet, resten måtte kommunen hente inn fra andre budsjetter.
Arild Sundet
Arild Sundet (født 6. mars 1962) er en norsk assistentdommer som representerer Kolstad Idrettslag. Han har blitt ansatt av UEFA som dommer i europacupkamper. Han kom inn som erstatter i 12. time for sin norske assistentdommerkollega Ole Hermann Borgan under Mesterligafinalen 2006 på Stade de France mellom Barcelona og Arsenal. Han har vært assistentdommer i FIFA siden 1995, men begynte som dommer allerede i 1978.
Meritter
Oppdatert før 2004-sesongen.
Reina (bydel)
Reina er en tidligere bydel i Trondheim som var preget av trehusbebyggelse. Reina var en typisk arbeiderklasse-bydel. Bydelen ble revet og omregulert til industriformål på 1970- og 1980-tallet.
I bydelen var det også en skøytebane om vinteren i perioden fra og med sesongen 1928/29 til og med sesongen 1939/40.
Ođđasat
Ođđasat (norsk bokmål: nyheter) er et nyhetsprogram på samisk som har gått på NRK1 siden 2001. Programmet er på 14 minutter og sendes i 2019 hver ukedag seint på ettermiddagen. Programmet sendes også i Sverige (på SVT) og Finland (på Yle Fem).
Sendingen er en nordisk samproduksjon mellom NRK Sápmi, YLE Sápmi og SVT Sápmi, som alle leverer daglig innhold til sendingen. Hovedredaksjonen og sendested for Ođđasat er NRK Sápmi sin redaksjon i Karasjok. Programmet tekstes til norsk, svensk og finsk i de respektive landene programmet sendes.
Historikk
6. september 2018 skapte NRK Sápmi nok en gang historie, når de introduserte den sørsamisk-talende programlederen Vaino Rensberg som anker for nyhetssendingen Ođđasat. Inntil da var det kun nordsamisk-talende som hadde vært programleder for sendingen. Daværende direktør for NRK Sápmi Mona Solbakk uttalte da: "Jeg synes at det er så utrolig bra at vi endelig klarer å få til sørsamisk på «Ođđasat». Det er så viktig for oss at vi klarer å vise det mangfoldet vi har i Sápmi."Da NRK markerte 10-års jubileet for Ođđasat i 2011, uttalte daværende sametingspresident Egil Olli: "'Ođđasat er en av de viktigste institusjonene for bevaringen og utviklingen av samisk språk og av det samiske samfunn.'"Samarbeidet om en felles nordisk-samisk TV-sending startet i 2000 mellom NRK Sápmi og SVT. Det første Ođđasat-programmet ble sendt direkte den 20. august 2001 og gikk samsendt mellom NRK1 og SVT2.
Programmet ble åpnet av Prinsesse Märtha Louise.
Kringkastingssjefens beslutning om å etablere den nordisk-samiske samsendingen gjorde at Førde både fikk sin egen samiske joik og et monument på utsiden av NRK Sápmis redaksjonslokaler i Karasjok.
SEV
Ledelse
Administrerende direktører
Styreformenn
Sibbhult
Sibbhult er et tettsted i Östra Göinge kommune i Skåne län i Sverige. Det ligger cirka 20 kilometer nord for Kristianstad og cirka 30 kilometer øst for Hässleholm. I 2010 hadde tettstedet 1 364 innbyggere.
Næringsliv
Sibbhult er mest kjent på grunn av steinindustrien samt de to konsernene Scania, som produserer girkasser for lastebiler og busser, og HAKI, som produserer bygningsstillaser. I mars 2006 ble det kunngjort at Scania planla å flytte produksjonen til Södertälje. Den 16. juni 2008 ble den siste girkassen produsert i Sibbhult,, men allerede senere samme år var andre selskaper i ferd med å overta lokalene og de ansatte med andre, lignende virksomheter.
Ulefoss Sportsforening
Ulefoss Sportsforening (stiftet i 1895) er en idrettsforening fra Ulefoss og organiserer i dag ungdommer og voksne i en rekke ulike idretter.
Fotball
Ulefoss SF Fotball er i dag den dominerende underforeningen, og klubben har i 2011-sesongen et A-lag i 4. divisjon.
Ludvig Harboe
Ludvig Harboe (født 16. august 1709 i Broager i Sundeved i Danmark, død 15. juni 1783 i København) var historiker og biskop i Trondhjem og på Sjælland.
Bakgrunn, utdannelse
Ludvig Harboe var sønn av Johannes Harboe og Marie (født Petersen). Han fikk undervisning hjemme av sin far og begynte 18 år gammel på gymnasiet i Hamburg, hvor han oppholdt seg i to år. Deretter studerte han ved universitetene i Rostock, Wittenberg og Jena og kom til Broager i 1732. Her fortsatte han sine teologiske studier, til han i 1735 reiste over til København.
Harboes utdanning og akademiske studier hadde vært tyske. Men da han kom til København begynte han å sette seg inn i studiet av Danmarks historie. Han ble så huslærer hos presten Anton Christoffer Rohn ved Sankt Petri kirke.
Prest
I 1738 begynte Harboe som prest da han ble utnevnt til tysk kapellan ved Garnisonskirken i København. Han ble også den første presten ved Kastelskirken i 1739.
Visitator på Island 1741
Generalkirkeinspeksjonskollegiet ønsket å sende en visitator til Island for å skaffe pålitelige opplysning om landets kirkelige forhold. De ønsket også å få i gang konfirmasjon og innføre Pontoppidans forklaring.
Harboe fikk stillingen og reiste sommeren 1741. Etter åtte ukers seilas kom han til Hólar, hvor bispestolen den gang var ledig. Han kalte straks sammen til et møte med prestene for å sette seg inn i forholdene, og neste vår begynte han å visitere kirkene. Tidligere rektor i Skálholt, Jón Thorkelsson, fungerte som tolk og sekretær under hele reisen.
Harboe ble først mottatt med mistro og liten velvilje, men litt etter hvert fikk han både prestenes og menighetenes tillit. Han fikk avskaffet en del misbruk, men fikk også innført noen forbedringer, blant annet en rekke forordninger om kirke og skole, om skriftemål, ekteskap.
Biskop i Trondhjem 1743 og over Sjællands stift fra 1757
Harboes opphold på Island varte i fire år. Men allerede i 1743 var han blitt utnevnt til biskop i Trondhjem. Etter bispevielsen i København drog han av sted til Trondhjem i juli 1746. Harboe var ivrig til å få innført nye bestemmelser om allmueskolen, men møtte sterk motstand i befolkningen.
Harboe virket kun i to år i Trondhjems stift, men rakk å reise rundt i store deler av stiftet og nådde helt opp til Vardøhus.
I 1748 drog han tilbake til København og giftet seg 11. september med biskop Peder Herslebs datter Frederikke Louise Hersleb (født 20. juli 1720, død 24. desember 1780). Noen måneder tidligere hadde han begynt å hjelpe sin svigerfar i Sjællands stift, og da Hersleb døde i 1757, ble han hans etterfølger som Sjællands biskop. I 1756 ble han også generalkirkeinspektør.
I 1766 viet han kong Christian 7. og Caroline Mathilde. På grunn av svakhet fikk han fra 1782 hjelp av sin svigersønn Nicolai Edinger Balle. Harboe døde 15. juni 1783 etter en lang og hederlig virksomhet.
Ettermæle
Harboe har fått alminndelig ros for sitt milde, velvillige og rettenkende væsen, men hans bispetid inneholder for kirkens vedkommende ingen store begivenheter eller kamper; det er likesom vindstille forut for den kommende storm. Fritenkeriet bredte seg i de høyjere klasser, åndelig sløvhet og uvitenhet i almuen. Regjeringen hadfde sin særlige oppmerksomhet rettet på skoleundervisningen og på reformer ved gudstjenesten. Det er Harboe som konsiperte forordningen ag 25. maij 1759, som nærmere presiserer bestemmelsene om konfirmasjonen.
Ved Kirkekollegiets beteænkning over atskillige helligdagers avskaffelse som ble utmyntet i Helligdagsreformen av 1770 var det Harboes og grev Otto Thotts votum der fikk lovs kraft i forordningen av 26. oktober 1770; når annen helligdag på de store fester ble oppretthold, støttet Harboe dette, av hensyn til at tjenestefolk som ikke kunne komme i kirke den første dag slik kunne komme der den annen.
Som forfatter er Harboe mere historiker enn teolog. Han har gitt verdifulle bidrag til Islands og Norges kirkehistorie i «Dänische Bibliothek» og «Danske Magasin». Av det danske Videnskabernes Selskab var han medlem og leverte i dettes skrifter avhandlinger om reformasjonen i Island.
Til Zwergs (XIX, 424) «Sjællandske Kleresi» skrev han fortale (1757) og utdarbeidet dhertil en utførlig avfhandling om den bekjente kalvinist Johan a Lascos opphold i Danmark under Christian III. Avhandlingen er også utgitt særskilt og oversatt til tysk.
Dessuten har man av Harboe flere kirkelige leiligheistaler og en minnetale over biskop Hersleb. Hans prrkener roses av samtiden som dyktige og kjernefulle; men hans stemmeorgan var hult og frastøtende.
Han var en stor bokelsker og eide et kostbart og sjeldent bibliotek; heri fantes en betydelig samling manuskripter, inndsamlet blant annet under hans opphold i Island og Norge. Da han reiste fra Norge, medtok han en del av sin stiftskistes beste inndhold. Av Martin Luthers skrifter eide han en temmelig fullsetændig samling originalutgaver; denne samling var grunnlagt av Gram og av hans svigerfer, Hersleb.
Niels Fredrik Dahl
Niels Fredrik Dahl (født 11. mai 1957) er en norsk forfatter og dramatiker. Han har utgitt romaner, noveller, dikt, gjendiktning og skuespill.
Nils Christian Moe-Repstad
Nils Christian Moe-Repstad (1972–2022) var en norsk lyriker.
Niels Fredrik Dahl
Hans debutroman Journalisten utkom i 1997. For romanen På vei til en venn (2002) ble han tildelt Brageprisen, og nominert til Kritikerprisen og P2-lytternes pris. På vei til en venn og romanen I fjor sommer (2003) har fått god mottakelse både hos kritikere og publikum, og er oversatt til en rekke språk, blant annet engelsk, fransk, nederlandsk og italiensk. Romanen Herre (2009) er også oversatt til flere språk, og for denne romanen ble Niels Fredrik Dahl nominert til P2-lytternes romanpris. I 2017 utkom romanen Mor om natten.
For skuespillet Som torden fikk han i 2002 Ibsenprisen og Fringe First Award i Edinburgh. I 2006 hadde Riksteatret urpremiere på stykket Henrik og Emilie, som ble skrevet i forbindelse med Ibsen-året 2006.
Dahl har også skrevet manus til flere TV-serier, blant annet Hotel Cæsar og Soria Moria. Han er gift med Linn Ullmann.
Castries
Castries er hovedstaden på Saint Lucia. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 3,661 innbyggere i sentrum og 16,134 i forstedene.
HB Performance
Hayes Brake er et amerikansk selskap etablert i 1984, basert i Milwaukee, Wisconsin, som utvikler og produserer skivebremser for blant annet tråsykler, motorsykler og andre kjøretøy.
Castries
Castries ble grunnlagt av franskmennene i 1650. Stedet ble først kalt Le Carénage, men fikk i 1758 navn etter Charles Eugène Gabriel de la Croix, Marquis de Castries. Castries har flere ganger blitt gjenoppbygd etter å ha blitt ødelagt av brann, blant annet etter storbrannen 19. juni 1948.
HB Performance
Historikk
Selskapet ble etablert i 1984 av H&H Products Division av Kelsey-Hayes Company, som igjen ble etablert av H&H Products Company Inc i 1947.
Varslere
Varslere eller varslerfamilien (Laniidae) er ei gruppe ravnlignende spurvefugler (Passeriformes) i gruppen av sangfugler (Passeri). Familien består av 33 arter med i alt 97 taxa som er fordelt i fire slekter, hvorav de to mest basale slektene er monotypiske. De fleste artene forekommer i Eurasia og Afrika, men to hekker også i Nord-Amerika. Ifølge BirdLife International så er én art kritisk truet, én art sårbar, mens to er nær truet og resten livskraftige.
HB Performance
Historikk
På den 23. oktober 1970 satte the Blue Flame, et landbasert hastighetskjøretøy utstyrt med H&H skivebremser, hastighetsrekord på 1013 km/t. Under en tidlig test hadde bremseskjermen sviktet, og skivebremsen fra H&H klarte likevel å stoppe bilen trygt fra en hastighet på over 850 km/t. I 1971 ble de første skivebremsene levert til Harley-Davidson for deres 1972 FLH modell. andre store markeder opp gjennom årene har vært snøscootere, deriblant til Polaris.
Varslere
To arter av varslere hekker i Norge; varsler og tornskate. I tillegg har rødhodevarsler, rosenvarsler og rødhalevarsler blitt observert her.
HB Performance
Historikk
I 1992 begynte selskapet utvikling av skivebremser for terrengsykler. Det første produktet ble lansert året etter, og fra 1998 ble det levert som originalutstyr på blant annet sykler fra Trek. I 2005 overtok Hayes Bicycle Group produsenten Sun Ringle, som lager nav, felger, hjul og komponenter for sykler. I 2006 overtok de WheelSmith Fabrications, Inc, en produsent av eiker, og demperprodusenten Answer/Manitou, som til da var deres største oppkjøp i sykkelbransjen.
Leverandør av skivebremser
Hayes Brake er underleverandør av skivebremser til selskaper som John Deere, JCB, Caterpillar, Textron, Ariens, E-Z Go, Tennant, Volvo, Trek, Schwinn og Giant Manufacturing.
Varslere
Etymologi
Det vitenskapelige navnet på denne familien (Laniidae) følger av slektsnavnet Lanius, som er et latinsk uttrykk som bokstavelig betyr slakter. ordet er nært beslektet med det latinske uttrykket laniare, som betyr å rive av eller strimle opp, en handling som er typisk for en slakter. Det vitenskapelige navnet følger altså etter observasjon av disse fuglenes praksis med å spidde byttet på en torn eller lignende, for sidene å rive det opp og ete det. Av den grunn kaller noen dem også slakterfugler.
Biologi
Varslere er fra små til middels store (14–50 cm) fugler med relativt slanke kropper, kort nakke, kort og forholdsvis kraftig nebb med kroket ytterdel (tomialtann), avrunda vinger og relativt lang til lang stjert. Fjærdrakten er i hovedsak varierende grå på oversiden og hvit eller nær hvit på undersiden, men flere arter har innslag av blekgult, guloransj eller rødoransj i flankene (noen også på brystet). Noen er delvis olivengrønne på oversiden. Nesten alle har sort øyestrek og enten sort eller grå hodehette eller krone. Én art er hovedsakelig sort med hvite markeringer. Alle unntatt én art har sort eller gråsort nebb, som i noen tilfeller blir lysere mot nebbroten.
Varslere er territoriale og mange av artene er monogame, men det er flere eksempler på annet også. I spesielle situasjoner, for eksempel om hunner blir tallmessig overlegne i hekkeområdene, kan også normalt monogame arter ty til polygyni (flerkoneri). Mange av artene er standfugler, men noen er også trekkfugler. Enkelte arter av trekkfugl kan gjøre trekk opp mot 10 000–12 000 km. Artene eter mye insekter og noen av artene kan regnes som rene insektetere, mens andre også eter smågnagere, reptiler og andre fugler. Noen virvelløse dyr kan ha et kjemisk forsvar. Det løser varslerne gjennom å spidde byttet på torner og lignende, og la de være til giften er degradert før byttet fortæres. Arter som lever på høye breddegrader eter stort sett små pattedyr og fugler i den kalde årstiden. Fuglene jakter fra en vagleplass, fra hvor de stuper ned mot eventuelle byttedyr. Artene i de to afrikanske slektene Corvinella og Eurocephalus er selskapelige og opptrer ofte i grupper og hekker kooperativt.
Taksonomi
De to monotypiske slektene Corvinella (som er basal) og Urolestes har tidligere blitt regnet som konspesifikke, blant annet med bakgrunn i likheter i morfologi (blant annet stjerten), vokaliseringsmønster og sosial atferd, men ulikhetene dem i mellom er så store at de fleste nå behandler de to artene i hver sin slekt. Eurocephalus ble tidligere betraktet som nært beslektet med Prionops og ofte plassert sammen med denne blant buskvarslere (Malaconotidae), men senere studier har vist at Eurocephalus hører hjemme i Laniidae.
Det er knyttet en del usikkerhet til noen av underartene hos enkelte arter, som kan vise seg å være selvstendige arter. Det er også kjent at flere arter kan hybridisere.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Yosef & Bonan (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle.
Greatest Hits: We Will Rock You Edition
Greatest Hits: We Will Rock You Edition er et samlealbum med sanger av det britiske rockebandet Queen, utgitt i USA. Den ble utgitt i 2004 for å promotere musicalen We Will Rock You. Den har de samme sangene som den britiske Greatest Hits, men også tre ekstra sanger.
Sporliste
Sporene på denne plata er disse:
Tocos do Moji
Tocos do Moji er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Barcelona (sang)
«Barcelona» er en operasang skrevet av Queens frontfigur og vokalist Freddie Mercury, og innspilt av ham og operastjernen Montserrat Caballé 1987. Den ble spilt under sommer-OL i Barcelona i 1992, året etter Mercurys død.
Sangen ble først utgitt på duett-plata Barcelona, og har også blitt utgitt på Queens Greatest Hits III.
Stavangerske kompani
Stavangerske fähnlein (kompani) ble opprettet ved Christian IVs «ordinants» av 18. januar 1628. Avdelingen bestod av 390 mann, én mann utskrevet fra hver legd. Sirdalselven (Sira) dannet grensen for utskrivning mellom Stavangerske og Agdesiden fählein. Første avdelingssjef var kaptein Manderup Pedersen.
Stavangerske fählein ble etter noen år slått sammen med Agdesiden fählein. Den nye, sammenslåtte avdelingen var tenkt som et regiment med fem kompanier og en samlet styrke på 931 mann. Men omorganiseringen ble aldri fullt ut gjennomført.
Navnet på den planlagte avdelingen varierer og den ble bl.a kalt Stavangerske regiment. 1. oktober 1645 ble styrken igjen omorganisert, denne gang med betegnelsen Stavangerske esquadron. Ambisjonsnivået var senket og etter planen skulle avdelingen nå ha fire kompanier. Men heller ikke denne omstruktureringen lyktes, og avdelingen ble nedlagt 1. september 1647.
Emma Lazarus
Emma Lazarus (født 22. juli 1849 i New York City, død 19. november 1887 i New York) var en amerikansk poet.
Hennes mest kjente verk er sonetten «The New Colossus» (1883), som er inngravert på en bronseplate på sokkelen til Frihetsgudinnen i New York, og som blant annet inneholder strofene:
Lazarus var nummer fire i en søskenflokk på syv. Foreldrene var Esther og Moses Lazarus, som var sefardiske jøder. Begge foreldrenes familier var innvandret til New York fra Portugal i kolonitiden.
Hun ble undervist av privatlærere og studerte blant annet amerikansk og europeisk litteratur, i tillegg til flere språk, deriblant tysk, fransk og italiensk. Med økonomisk støtte fra faren begynte hun å skrive dikt i ung alder.
Diktene vekket Ralph Waldo Emersons oppmerksomhet. Han var den gang var USAs ledende dikter og essayist. De innledet en brevveksling som varte til hans død i 1882.
Ved siden av å skrive egne dikt, gjendiktet Lazarus dikt fra italiensk og tysk, blant annet dikt av Goethe og Heine. Heine skrev hun også en kort biografi om. Dessuten skrev hun to skuespill og en roman. Etter å ha lest George Eliots roman Daniel Deronda og blitt oppmerksom på pogromene i Russland etter drapet på tsar Alexander II i 1881, ble Emma Lazarus mer interessert i sin egen jødiske bakgrunn. Tusenvis av russiske jøder emigrerte til New York som følge av pogromene. Lazarus skrev foruten flere artikler om saken, diktet Song of a Semite (1882). Det var dette diktet hun var mest kjent for i sin egen levetid. På samme tid gjorde hun seg til talerør for trengende jødiske flyktninger. Hun var også en av grunnleggerne av lærestedet Hebrew Technical Institute, som tilbød yrkesutdanning for å gjøre det mulig for jødiske flyktninger i trange kår å skaffe seg et levebrød.
Lazarus reiste to ganger til Europa, i 1883 og i mai 1885, etter farens død i mars. Hun kom svært syk tilbake til New York i september 1887 fra den reisen. To måneder etter døde hun, formodentlig av lymfekreft (Hodgkins lymfom).
I 2009 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Vasilis Torosidis
Vasilis Torosidis (gresk: Βασίλης Τοροσίδης; født 10. juni 1985) er en gresk tidligere fotballspiller. Han spiller forsvar, og er også en del av.
Landslaget
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Hannibal (roman)
Hannibal er en roman av den amerikanske forfatteren Thomas Harris. Det er den tredje boken (fjerde kronologisk sett) om den kannibalistiske seriemorderen Hannibal Lecter. Handlingen tar plass syv år etter Hannibal Lecters rømning i boken Nattsvermeren.
Synopsis
Lecter fjernet like etter flukten hans sjette finger på venstre hånd. Han gjennomgikk også plastikkirurgi for å endre sitt utseende. Han flyttet så til Firenze og benyttet psevdonymet «Dr. Fell». Hans sjarm gjør at han får seg jobb som museumskurator, etter at den forrige plutselig forsvant. Det viser seg senere at Lecter drepte denne mannen for å få jobben.
Lecters identitet blir avslørt av en italiensk etterforsker, Rinaldo Pazzi, syv år etter at Lecter rømte. Pazzi var uglesett av sine kolleger, spesielt etter hans katastrofale etterforskning av en seriemorder som fikk tilnavnet «Il Mostro». Pazzi så derfor arrestasjonen av Lecter som en mulighet for gjenreising av sitt navn. Pazzi gjør etter hvert en avtale med Mason Verger som ønsker hevn over Lecter. Verger ønsker å fange Lecter levende slik at han kan fore ham til sine spesialtrente villsvin. I et forsøk på å fange Lecter, drepte Lecter en av Vergers menn og Pazzi. Lecter kuttet opp magen på Pazzi og hengte ham utenfor museet. Lecter beveger seg så tilbake til USA, der han blir jaktet på av både Starling og Verger. Det var Vergers menn som først får tak i Lecter, men han blir befridd av Starling. Under redningsaksjonen blir Starling beskutt av Vergers menn med bedøvelsespiler. Lecter redder henne ved å bære henne vekk fra villsvinene som drepte Vergers menn. Lecter overtaler så Vergers søster Margot til å dreper Verger. Han påtar seg senere skylden for dette mordet ved å legge igjen en beskjed på telefonsvareren til Verger. (I filmversjonen er ikke Margot Verger med, og Mason Verger blir drept av sin personlige lege Cordell Doemling.)
Paret forsvant så uten spor. Det siste som blir fortalt om paret er Lecters tidligere fangevokter, Barney Matthews, som observerer dem i Buenos Aires der det later til at de tilhører sosietetsklassen. På siste side i boken blir det fortalt at både Lecter og Starling er i stand til å drepe når som helst.
Whiz
Whiz er ikke mest kjent for å produsere piecer, men han har blant annet medvirket til én offentlig kjent piece. Til gjengjeld klarte Whiz i løpet av kort tid å skape seg et navn i det norske hiphopmiljøet takket være sin aktive tagging.
Live & Rare
Live & Rare er et konsertalbum fra Rage Against the Machine. Albumet har en blanding av gamle og nye sanger.
Eksterne lenker
Live & Rare
Toledo (Minas Gerais)
Toledo er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Avraam Papadopoulos
Avraam Papadopoulos (gresk: Αβραάμ Παπαδόπουλος; født 3. desember 1984 i Melbourne) er en gresk fotballspiller som spiller for den greske fotballklubben Olympiakos. Han spiller forsvar, og er også en del av. Papadopoulos har spilt for en annen klubb i sin karriere, Aris Thessaloniki fra Hellas.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Da Rebel Alliance
Da Rebel Alliance (DRA) var en organisert graffitigruppe i Oslo, som var aktive i siste halvdel av 80-tallet. Writeren BigBen var medlem av grupperingen.
Graffitigruppen Da Rebel Alliance er omtalt i Øyvind Holens bok, Hiphop-hoder Fra Beat Street til bygde-rap fra 2004, og Cecilie Høigårds bok, Gategallerier fra 2007.
Erik Ræstad
Erik Ræstad (født 14. juli 1964 ) er en norsk tidligere assistentdommer i herrefotball.
Han startet som assistentdommer i 1989, og ble FIFA-assistentdommer i 1996. Han har dømt 330 kamper i Tippeligaen som assistentdommer.
Fra 2001 til 2009 dømte han 10 kamper i UEFA Champions League.
Vardø videregående skole
Vardø videregående skole, samisk: Várggáidt joatkkaskuvla, er en skole i Finnmark. Førti prosent av elevene er borteboende, og på skolens elevhybler er det plass til 24.
Agdesiden fählein
Agdesiden fählein ble opprettet ved Christian IVs «ordinants» av 18. januar 1628. Avdelingen bestod av 393 knekter (soldater), én fra hver legd, samt en kaptein, en løytnant, to sersjanter, fire korporaler, en piper, en tambur og en profoss. Lensherren var sjef. Sirdalselven (Sira) dannet grensen for utskrivning mellom Agdesiden og Stavangerske fählein. Agdesiden fählein ble etter noen år slått sammen med Stavangerske fählein.
1. oktober 1645 ble styrken igjen omorganisert, denne gang med betegnelsen Stavangerske esquadron. Ambisjonsnivået var senket og etter planen skulle avdelingen nå ha fire kompanier. Men heller ikke denne omstruktureringen lyktes, og avdelingen ble nedlagt 1. september 1647.