cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fernando Solanas
Solanas døde den 6. november 2020 i en alder av 84 år i Paris som følge av covid-19.
Biografi
Solanas studerte i unge år teater, musikk og rettsvitenskap.
I 1962 regisserte han sin første kortfilm, Seguir andando, og i 1968 kunne han i hemmelighet produsere og regissere sin første langfilm, Smelteovnens time (La hora de los hornos), en dokumentarfilm om nykolonialisme og vold i Latin-Amerika. Filmen vant atskillige priser og ble vist verden rundt.
Under militærdiktaturet i årene 1976–1983 levde Solanas i eksil i Frankrike og Spania. Etter trusler fra høyrekrefter ble en av hans skuespillere myrdet, og han selv unnslapp med nød og neppe å bli kidnappet, kort etter å ha anklaget president Carlos Menem for å lede «en gjeng skurker som plyndrer staten på dens eiendommer». : Den 21. mai 1991, ble han beskutt seks ganger, men klarte seg med mindre skader. Trass i disse farene og vedvarende fysiske mén, engasjere han seg enn mer i politikken og fikk allerede i 1992 syv prosent av stemmene for en plass i parlamentet for Buenos Aires. Året derpå ble han innvalgt i nasjonalkongressen for partiet «Bred Front»" (Frente Grande), som han imidlertid snart forlot.
I 2007 stilte han opp i presidentvalget for «Det autentiske sosialistparti», men endte på femteplass med 1,58 prosent av stemmene. I 2009 ble han innvalgt i kongressen for partiet «Proyecto Sur», og i 2013 ble han fullverdig senator for Buenos Aires.
For sine filmer ble Solanas hedret blant annet med Juryens store pris på filmfestivalen i Venezia i 1985, der hans film Tangos, el exilio de Gardel også fikk både kritikernes pris og ble utsett til Beste film. I 1988 innbragte filmen Sur ham pris for Beste regi ved Filmfestivalen i Cannes. I 2004 fikk han den gyldne æresgullbjørnen for sitt livsverk, ved Filmfestivalen i Berlin.
Bjarne Vandeskog
Bjarne Gunnar Vandeskog (født 13. oktober 1959) er en norsk sosialantropolog som særlig har vært opptatt av å forstå hvordan interpersonlige relasjoner genereres som en konsekvens av sosial organisasjon, kulturelle modeller og personlige erfaringer, samtidig med at relasjoner også bidrar til å skape disse forholdene. Doktorgraden hans er en studie av relasjoner mellom fedre og tenåringssønner; følgelig har han også har viet mye tid og oppmerksomhet til temaer som slektskap, familie, maskulinitet og sosialisering av barn.
Vandeskog er født i Sør-Afrika, oppvokst i Bergen, har bodd i Haugesund, i Golden Bay i New Zealand og bor nå i Haugesund. Han tok cand.polit.-graden i 1994 ved Universitetet i Bergen og var ansatt som universitetslektor samme sted fra 1994 til 1997. Fra 1997 til 2001 stipendiat til doktorgrad finansiert av Norges forskningsråd. I 2001 ledet han oppbyggingen av Fredskorpsets kursavdeling. Etter dette arbeidet han først som høgskolelektor og senere som førsteamanuensis ved Høgskolen Stord/Haugesund (Nå Høgskulen på Vestlandet). I New Zealand har han arbeidet for Nelson City Council og som selvstendig næringsdrivende som contract researcher. Han er nå ansatt som førsteamanuensis på avdeling for nautisk utdanning ved Høgskulen på Vestlandet hvor han underviser og forsker på temaene 'kulturforståelse' og 'krysskulturell kommunikasjon' på skip med multikulturelle besetninger, samt sikkerheten i petro-maritime operasjoner på norsk sokkel.
Han har gjort feltarbeid på New Zealand. Han disputerte til doktorgraden i 2005 med avhandlingen "Love Taken for Granted; Relationships between Fathers and Adolescent Sons among Pakeha New Zealanders".
Ole Tobias Olsen
Bakgrunn, egen familie
Han var sønn av bonde Ole Pedersen Bjellånes (1774–1849) og Milda Nilsdotter (1800–78). I 1877 giftet han seg med Christine Bernhardine Dahl (1855–1910) og fikk ti barn, deriblant OL-skytteren Ole Tobias Olsen (1878–1940) som var ordfører i Mosjøen, zoologen Ørjan Olsen (1885–1972) og geologen Anders K. Orvin (1889–1980).
Karriere
Etter utdannelse arbeidet Olsen som lærer ved Tromsø Seminarium 1851, dernest i Hadsel og Christiania 1855, der han ble en ivrig talsmann for Nord-Norge, og var med på å stifte Nordlændingernes Forening i 1862, sammen med blant andre Elias Blix. Som ingeniør interesserte han seg for tekniske nyvinninger, og tok patent på en metode for blåkopiering. Som planlegger i jernbaneverket utviklet han ideen om Nordlandsbanen opp til Røsvik, samt ruten Mo i Rana–Haparanda–St. Petersburg-Peking (1881–1882).
Han fikk stipend til å samle inn eventyr, sagn og folketoner fra Rana (1870), spesielt fra Dunderlandsdalen. Noe av det innsamlede materialet ble utgitt i boken Folketonar frå Nordland (1982), og ble i 2005 innspilt på plate av Helgeland kammerkor. Platen har tittelen Folketoner fra Helgeland. «Ole Tobias Olsens mutinger» er resultatet av hans skjerpevirksomhet i Dunderlandsdalen (1872–99). Han var sogneprest og ordfører i Hattfjelldal 1885–1896, og flyttet til Kristiania i 1905. Han ble boende i hovedstaden til han døde i 1924. Han var kjent som grundtvigianer. Av Rana Blad ble han kåret til «Århundrets Ranværing» (2000).
Minnesmerker
Det er satt opp byster av ham ved fødegården Bjøllånes i Dunderlandsdalen, ved Mo i Rana jernbanestasjon og ved Hattfjelldal kirke.
Separering
Separering er en prosess der stoffer skilles fra hverandre ved bruk av fysiske eller kjemiske teknikker.
Biologi og landbruk
Separering av melk skiller ut fløten ved hjelp av en melkeseparator, som er en type sentrifuge. Ved bruk av moderne sentrifuger ligger fettprosenten i den gjenværende skummetmelken på ca. 0,05 %. Blodprøver separeres i en sentrifuge slik at serum og blodlegemer skilles og blodet ikke koagulerer. Videre kan proteiner separeres fra andre stoffer i blodet ved bruk av elektroforese. Avansert isolering og separering av biologiske stoffer er nyttig som verktøy innen mikrobiologisk forskning. Bruk av Ugelstad-kuler, små plastkuler med nøyaktig størrelse, muliggjør separering ved hjelp av magnetisme, og brukes innen medisinsk forskning.
Kjemi
Separering innen kjemi er prosessen å skille to stoffer som i utgangspunktet er blandet, fra hverandre. Ofte er målet med separeringen å skille stoffene fysisk uten å påvirke de kjemiske egenskapene til stoffet. Det finnes en rekke teknikker, bl.a. sentrifugering, kromatografi, krystallisering, destillering, fordamping, tørking, elektrostatisk separasjon, frysing, magnetisk separasjon, eller bunnfelling der man fjerner det som synker eller flyter opp på toppen.
Industri
Innen metall-industri skiller man stoffer fra hverandre ved bruk av:
Resirkulering av materialer krever separering av f.eks. glass og metall slik at de kan gjenvinnes hver for seg. Gjenvinning av komposittmaterialer kan gjøres ved at f.eks. polyester og glassfiber separeres kjemisk.
Radioaktivt avfall bør gjennom separering for å skille stoffer med lang og kort halveringstid for slik å redusere mengden høyaktivt avfall som går til deponering.
Syklonseparatorer brukes for å skille fluider og faste stoffer med forskjellig tetthet. For eksempel brukes de på sagbruk og snekkerverksteder til å skille ut sagmugg før det tetter igjen filteret i avsuget. Syklonseparatorer kombinerer prinsippene fra gravitativ separasjon og sentrifugering.
Vann og avløp
Innen vann og avløp brukes ordet separering om å skille overvann og spillvann. Overvann, fra taknedløp, utvendige sluker og drenering, legges i egne rør adskilt fra spillvann, som er vann som kommer inne fra bygninger. Målet med separering er å sikre at forurenset vann ikke blander seg med overvann slik at overvannet kan slippes ut i naturen uten omfattende transport og rensing.
Kommunen setter vanligvis krav til innholdet i vann som slippes inn på kommunalt ledningsanlegg for å unngå forurensning og driftsproblemer i transportsystem og renseanlegg. Avløpsvann fra storkjøkken og næringsmiddelindustri må gå gjennom en fettavskiller, og avløpsvann fra for eksempel bilverksteder må gå gjennom en oljeutskiller. Disse typene av utskillere er tanker der det forurensede vannet må ha en viss oppholdstid. Det skjer da en gravimetrisk separering der lette stoffer som fett og olje, flytter opp, mens rent vann synker. Oljeutskillere har i tillegg ofte et koalesensfilter der dannes større oljedråper som er lettere å skille ut.
Toftes Gave
Toftes Gave var et barnehjem etablert midt på 1800-tallet i Oslo, og flyttet til Ullensaker og dernest ca. 1880 til Helgøya på Ringsaker.
1800-tallet
Institusjonen ble etablert som et skolehjem for «feiltilpassede barn» i en bygning i Munkedamsveien i daværende Christiania. Midlene til opprettelsen ble gitt som et legat til Christiania kommune av forretningsmannen Andreas Tofte midt på 1800-tallet. Ved opprettelsen var Toftes Gave det eneste barnehjemmet i landet.
I 1858 ble barnehjemmet flyttet til Risebro på Ullensaker i Akershus. Teologen Hans A. Larsen var bestyrer fra 1863 til 1875. Toftes Gave var inntil 1877 en såkalt «redningsanstalt» for både piker og gutter, med en intensjon om å drive veldedighet overfor barna som et grunnlag for driften. Institusjonen hadde fått økonomisk støtte fra det offentlige på dette grunnlaget. Men utover på 1870-tallet ble den økonomiske situasjonen stadig vanskeligere. Samtidig hadde en straffereform åpnet muligheten til å bedre økonomien ved å legge om driften, og styret for Toftes Gave besluttet å gripe muligheten.
I 1874 hadde det trådt i kraft en ny bestemmelse i kriminalloven, som ga dommere adgang til å dømme barn til opphold i «oppdragelsesanstalt» i stedet for i fengsel. Den kriminelle lavalderen var den gangen ti år, og barn over ti år kunne derfor idømmes fengselsstraff. Da Toftes Gave i 1877 ble omgjort til en «oppdragelsesanstalt», ble institusjonen den eneste i landet som kunne ta imot barn som fikk en dom på opphold i oppdragelsesanstalt. Dermed tok Toftes Gave form av å være en straffeanstalt, og den ble samtidig utelukkende en institusjon for gutter. For å realisere omleggingen kjøpte Toftes Gave gården Nedre Sund på Helgøya i Ringsaker. Gården ble bygget om, og 1877 flyttet institusjonen inn på Nedre Sund gård.
Forsvarets vinterskole
Forsvarets vinterskole (FVS) er en avdeling i Hærens våpenskole, lokalisert på Terningmoen (Elverum) i Østerdal Garnison.
Toftes Gave
1800-tallet
Fra 1896 ble institusjonen drevet som skolehjem av statlige myndigheter.
Forsvarets vinterskole
Roller
FVS har fagansvar for å bistå Forsvaret og NATO med trening, opplæring og kompetanseutvikling for vinteroperasjoner. Avdelingen har også fagansvar for overlevelsestrening (SERE). .
Teresa Wright
Muriel Teresa Wright (født 27. oktober 1918 i Harlem i New York City i USA, død 6. mars 2005 i New Haven i Connecticut) var en amerikansk skuespiller. For sin rolle som «Carol» i filmen Mrs. Miniver vant Wright en Oscar for beste kvinnelige birolle. Hun har to stjerner på Hollywood Walk of Fame.
Oppvekst
Muriel Teresa Wright ble i Harlem i New York City som datter av Martha (født Espy) og Arthur Hendricksen Wright, en forsikringsagent. Hennes foreldre ble separert da hun var ung. Hun vokste opp i Maplewood i New Jersey, hvor hun gikk på Columbia High School.
Forsvarets vinterskole
Roller
FVS ble opprettet i juli 2005 da det ble vedtatt at Norge skulle ha NATOs kompetansesenter for vinterkrigføring, Centre of Exellence - Cold Weather Operations (COE CWO), ett av NATOs 26 kompetansesentre. Offisiell åpning var 5. januar 2006.
Toftes Gave
1800-tallet
Elevene ved skolehjem for «vanskelige barn» ble underlagt et strengt regime, som omfattet utstrakt bruk av fysisk avstraffelse.
Teresa Wright
Oppvekst
Hun mottok et stipend til Wharf Theatre i Provincetown i Massachusetts, hvor hun var praktikant over to somre.
Toftes Gave
1800-tallet
Samfunnslivet ved hjemmet var organisert i tråd med militære prinsipper, med kompanier, sovesaler og parader. «...gutterne har faaet nye Gymnastikdragter. Exercits, hvortil man gjennem de militære Autoriteter har faaet udlaant en del gamle Geværer, er blevet indført.»
Forsvarets vinterskole
Historie
FVS ble opprettet da Skyte- og vinterskolen for infanteriet (SVI) ble lagt ned. SVI ble opprettet i 1861, og ble etterhvert et nasjonalt og internasjonalt senter for blant annet vinterkompetanse.
Reidar Sørensen
Reidar Sørensen (født 11. april 1956 i Hemnesberget) er en norsk skuespiller.
Forsvarets vinterskole
Se også
Forsvarets skredfareskala
Toftes Gave
1900-tallet
På begynnelsen av 1900-tallet var «skolehjem» betegnelsen som ble brukt om både Toftes Gave og institusjoner som Bastø, Falstad og Lindøy, som var blitt opprettet mot slutten av 1800-tallet.
Teresa Wright
Karriere
Etter å ha tatt sin High school-eksamen i 1938 reiste hun til New York, endret sitt navn til Teresa Wright, og ble ansatt som dubleant for Dorothy McGuire og Martha Scott i rollen som Emily i Thornton Wilders oppsetning av Our Town på Henry Millers teater. Hun overtok rollen da Scott dro til Hollywood for å innspille filmatiseringen av stykket.
Reidar Sørensen
Sørensen er vokalist i rockebandet Freak. Han var teatersjef ved Nordland Teater 2008–2012.
Reidar Sørensen er far til skuespillerne Kim Sørensen, Elias Holmen Sørensen og Isak Holmen Sørensen, de to siste sammen med Kjersti Holmen.
Ørvilla
Ørvilla (også skrevet Orvilla) er ei elv i Tolga kommune i Innlandet. Den er ei sideelv til Lona og har utspring på sørsida av fjellet Nordre Skjeret. Den renner mot sør, parallelt med hovedelva, som den løper sammen med rundt syv kilometer nordvest for Vingelen. Elva er 14,3 km lang, og har et nedbørfelt på 58,95 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,67 m³/s.
De nordligste delene av nedbørfeltet ligger innenfor Forollhogna nasjonalpark. I tilknytning til nasjonalparken ble også Londalen-Ørvilldalen landskapsvernområde, som blant annet omfatter Ørvillas dalføre sør for nasjonalparken, opprettet.
Toftes Gave
1900-tallet
I 1901 rapporterer stortingsdokumenter om overbelegg ved anstaltene for barn. Særlig ved Toftes Gave var overbelegg typisk på denne tiden. Budsjettert belegg var 140 gutter, mens det reelle belegget gjerne var på 150–160 gutter.
Magnoliaordenen
Magnoliales er en orden av blomsterplantene. Artene varierer i vekstform fra dvergbusker til store trær. Gruppen har etter nyere oppfatninger seks familier, men for noen tiår siden var et titalls familier klassifisert i denne ordenen. Antall slekter er anslått 154, med mer enn 3 000 arter.
Plantene er forvedete og eviggrønne eller løvfellende. Bladene sitter ofte parvis. Bladene er ofte enkle og helrandete, og det finnes ikke øreblad på disse plantene. Blomstene er ofte store, med tydelige og tidvis tallrike befruktningsorganer.
Taksonomi
Gruppen Magnoliales inkluderer i alt seks familier, og her er de angitt med slekter eller antall slekter, samt anslått artstall og viktigste vekststeder:
Toftes Gave
1900-tallet
Rundt 1907–1908 var det et faktum at Toftes Gave «beholdt barna meget lenge, gjennomsnittlig opp til 4 år». Fra flere hold ble dette anført som et samfunnsmessig problem, fordi det ble svært dyrt for barnas hjemkommuner å betale for så lange opphold. Men samtidig hørtes stadig flere kritiske røster som hevdet at skolehjemmene hadde utviklet seg til «rene Torturanstalter». En anonym forfatter utga en bok der han beskrev skandaløse forhold ved Toftes Gave og Bastø, der han hadde vært lærer og husfar. Det ble en opphisset debatt i pressen og på Stortinget. I 1908 ble det innledet rettslige forundersøkelser, og etter seks måneder ble det nedsatt en offentlig «skolehjemkomité» som skulle granske forholdene videre. Lokale myndigheter (vergeråd) ble tilbakeholdne med å sende barn på skolehjem, og det tok ti år før disse institusjonene igjen var fullt belagt.
Magnoliaordenen
Fylogeni
De fylogenetiske forholdene innenfor gruppen anses å se slik ut:
Toftes Gave
1900-tallet
Budsjettmessig stod Toftes Gave i en særstilling på begynnelsen av 1900-tallet. Denne institusjonen hadde fra starten av slitt økonomisk. Flyttingen fra Christiania ut på landet hadde gjort det mulig å drive gårdsbruk, og dette bidro til å holde utgiftene til mat nede, i tillegg til at gårdsdriften også ga noe inntekter. Men samtidige kilder viser at forholdene på Toftes Gave var verre enn på de andre skolehjemmene, og ledelsen ved andre institusjoner protesterte da myndighetene påla dem å drive innen samme budsjettrammer som Toftes Gave. Guttene på Toftes Gave fikk blant annet mindre mat og mer ensidig kost enn barn på andre skolehjem:"«hestekjød i stedet for oksekjød, ertekaffe i stedet for bønnekaffe, lakesild i stedet for almindelig spegesild, ertebrød i stedet for havremelsbrød»"lyder det i en rapport til Stortinget i 1905/1906.
Pedagogen og forfatteren Bernhard Stokke arbeidet som vikarlærer ved Toftes Gave tidlig på 1920-tallet. Stokke skrev senere fire guttebøker om elever ved et skolehjem. I disse bøkene fremstilles skolehjemmet som et sted med gårdsarbeid, verkstedslære og skolegang. Personalet er i all vesentlighet omsorgsfulle og støttende oppdragere, og guttene har det stort sett bra, selv om de også opplever mistenkeliggjøring og andre problemer som motiverer til fluktforsøk. Realiteten var at både ved Toftes Gave og andre steder ble barna både prylt og satt på enecelle i 14 dager når de ansatte hadde noe å utsette på dem.
I 1951 ble det åpnet en institusjon for psykisk utviklingshemmede på Sund gård. De første tiårene var det Oslo kommune som var ansvarlig for driften av denne institusjonen, men fra 1991 overtok Ringsaker kommune driften.
Teresa Wright
Film
Sent i 1939 begynte Wright en toårig medvirken i skuespillet Life with Father i rollen som Mary Skinner. Det var der at hun ble oppdaget av Samuel Goldwyn, som kom for å se henne i forstillingen; hun hadde vært med i den i nesten ett år. Goldwyn erindret senere sitt første møte med henne bak scenen:
Goldwyn antok straks den unge skuespilleren til rollen som Bette Davis' datter i Kvinnen uten hjerte (1941), en filmatisering av Lillian Hellmans skuespill The Little Foxes, og underskrev en femårig Hollywood-kontrakt med henne for Goldwyn Studios. Wright insisterte på sitt alvor som skuespillerinne og fikk innført at hennes kontrakt inneholdt unike klausuler etter datidens Hollywood-standarder:
I 1941 ble Wright nominert til Oscar for beste kvinnelige birolle for sin filmdebut i Kvinnen uten hjerte. Det følgende året ble hun nominert igjen, denne gang for beste kvinnelige hovedrolle for Yankee'enes stolthet, hvor hun spilte mot Gary Cooper som hustru til Lou Gehrig. Samme år vant hun en Oscar for beste kvinnelige birolle som svigerdatter til Greer Garsons figur i Mrs. Miniver. Wright er en av kun ni skuespillere (pr. 2017) som er blitt nominert i begge kategorier i samme år. Hennes tre Oscarnomineringer og en Oscar i hennes første tre filmer er stadig en sjeldenhet. Hun er den eneste skuespiller som (pr 2017) har mottatt Oscar-nomineringer for sine tre første filmer.
I 1943 opptrådte Wright i den roste Universal-film I tvilens skygge (Shadow of a Doubt), instruert av Alfred Hitchcock, hvor hun spiller en uskyldig ung kvinne som oppdager at hennes elskede onkel (Joseph Cotten) er seriemorder. Hitchcock mente at Wright var en av de mest intelligente skuespillere han hadde arbeidet med, og fikk med sin instruksjon frem hennes livlighet, varme og ungdommelige idealistiske egenskaper, noe var ualminnelig blant Hitchcocks heltinner. I 1946 leverte Wright en annen bemerkelsesverdig prestasjon i William Wylers De beste år av vårt liv, en prisbelønnet film om en soldats problemer med å venne seg til det alminnelige liv igjen etter deltagelse i annen verdenskrig. Kritikeren James Agee roste hennes prestasjoner i The Nation: Fire år senere kom hun til å opptre i en annen historie om krigsveteraner, Fred Zinnemanns The Men, hvor Marlon Brando fikk sin filmdebut. I 1947 opptrådte Wright i westernfilmen Pursued mot Robert Mitchum. Denne sørgmodige «freudianske western» ble skrevet av hennes første mann Niven Busch. Det følgende år spilte hun sammen med David Niven, Farley Granger og Evelyn Keyes i Enchantment, som er en historie om to generasjoner av elskende i parallelle forhold. Wright mottok gode anmeldelser for sin prestasjon. Newsweek skrev: «Miss Wright, en av filmens fineste, lyser som Askepott som fanger tre menn.» Og New York Times oppsummerte: «Teresa Wright spiller med den åndeløse, klarøyede begeistring som hun så overbevisende behersker.»
I desember 1948 gjorde Teresa Wright opprør mot studiesystemet som hadde oppbygget hennes berømmelse, og hun hadde et offentlig munnhuggeri med Samuel Goldwyn, som førte til opphevelsen av Wrights kontrakt med hans studio. I en erklæring offentliggjort i The New York Times gav Goldwyn som begrunnelse hennes motstand mot å utsende filmen Enchantment, at hun var usamarbeidsvillig og nektet å følge rimelige anvisninger. I sitt skriftlige svar benektet Wright Goldwyns anklager og uttrykte ingen forargelse over å miste sin kontrakt på $ 5.000 pr. uke.
År senere husket Wright i et intervju med The New York Post det således: «Jeg skulle være Jeanne d'Arc, men i stedet beviste jeg at jeg var en skuespiller som godt ville arbeide for færre penger.» For sin neste film, Stækkede vinger'', mottok hun $ 20.000, i stedet for de $ 125.000 hun tidligere ville ha forlangt.
I 1950-årene medvirket Wright i flere filmer uten stor suksess, deiblant The Capture, Angsten i blodet, California Conquest, The Steel Trap, Count the Hours, The Actress og Track of the Cat mot Robert Mitchum igjen. Til tross for det dårlige bilettsalget for disse filmer ble Wrights prestasjoner som oftest rost. I slutten av årtiet begynte Wright å arbeide hyppigere på tv og teater. Hun ble nominert til Emmy Awards for sine medvirkener i Playhouse 90s tv-versjon av The Miracle Worker og i Breck Sunday Showcase-produksjonen av The Margaret Bourke White Story. I 1955 spilte hun Doris Walker i The 20th Century Fox Hour-gjeninnspillingen av klassikeren fra 1947, Miracle on 34th Street, mot MacDonald Carey og Thomas Mitchell.
Den 8. februar 1960 ble Wright opptatt på Hollywood Walk of Fame med to stjerner: En for film på Vine Street 1658 og en for TV på Hollywood Boulevard 6405.
Teater, fjernsyn
I 1960-årene vendte Wright tilbake til New York-scenen, hvor hun opptrådte i tre skuespill: Mary, Mary på Helen Hayes Theatre i rollen som Mary McKellaway, I Never Sang for My Father på Longacre Theatre i rollen som Alice, og Who's Happy Now? på Village South Theatre i rollen som Mary Hallen. I denne periode turnerte hun også over hele USA i teaterproduksjoner av Mary, Mary, Tchin-Tchin i rollen som Pamela Pew-Picket og The Locksmith i rollen som Katherine Butler Hathaway
Utover sitt scenearbeide medvirket Wright i en rekke TV-sendinger i dette årtiet, blant annet i episoder av The Alfred Hitchcock Hour på CBS, Bonanza på NBC, The Defenders på CBS og CBS Playhouse.
I 1975 opptrådte Wright i Broadway-gjenoppsetningen av En handelsreisendes død, og i 1980 opptrådte hun i gjenoppsetningen av Mornings at Seven, hvor hun vant en Drama Desk Award som en del av Outstanding Ensemble Performance. I 1989 mottok hun sin tredje Emmy Award-nominering for sin prestasjon i CBS-dramaserien Dolphin Cove.
Senere liv
Wrights senere filmopptredener omfattet en stor rolle i Somewhere in Time, rollen som bestemoren i The Good Mother med Diane Keaton og rollen som Miss Birdie i John Grishams The Rainmaker, instruert av Francis Ford Coppola.
I sitt siste decennium levde Wright stille i sitt hjem i New England i byen Bridgewater i Connecticut, i Litchfield County, og stilte tidvis opp på filmfestivaler og fora og i begivenheyer i forbindelse med New York Yankees. I 1996 fortalte hun om Alfred Hitchcock på Edinburgh International Film Festival, og i 2003 medvirket hun ved Oscarutdelingen i en del som hyllet tidligere Oscar-vinnere.
Død
Teresa Wright døde den 6. mars 2005 av et akutt myokardieinfarkt på Yale-New Haven Hospital i Connecticut i en alder av 86 år. Hun er begravet på Evergreen Cemetery i New Haven.
Badminton
Badminton er en sport som utøves av to lag med enten én eller to spillere på en bane delt av et nett. I motsetning til i andre racketspill, benytter man ikke ball i badminton. Derimot spilles det med et prosjektil lagd av fjær eller en variasjon av plast, som gjerne kalles flue, dusk eller ball.
Historie
Badminton er en gammel idrett med over tusen års tradisjon i Kina, Japan og Thailand. En regner med at badminton, på linje med andre moderne racketspill, har sitt opphav fra franske og italienske klostre på 1100-tallet. Spillet kaltes «jeu de paume», på grunn av måten det ble spilt på. Med håndflaten (fransk: paume) slo man ballen til motstanderen. Spillet spredte seg til England via Skottland omkring 1300-tallet under navnet «real tennis».
På 1600-tallet ble spillet med objekt laget av fjær populært, siden det krevde liten plass og kunne spilles inne på slott og herregårder. Badminton er først og fremst utviklet fra racketspillet «poona» som britiske offiserer på permisjon fra India tok med seg hjem til England. På 1850-tallet ble «poona» spilt bl.a. på hertugen av Beauforts eiendom Badminton i Gloucestershire. Her ble spillet spilt mellom to spisesaler, med en bane som hadde en innsnevring på midten. Siden spillet ikke hadde noe engelsk navn ble det kjent som «det spillet man spiller på Badminton». Etter hvert tok spillet dette navnet.
Slektskap
Badminton er nokså nært beslektet med tennis og bordtennis, og til en viss grad også volleyball og sandvolleyball. De taktiske momentene i badminton går også igjen i tennis og squash. Speed badminton, også kjent som speedminton, er en badmintonvariant uten nett.
Konkurranseidrett
I konkurranseformen badminton spiller man på hver sin side av et nett med ferdigmalte baner (ofte svarte streker i idrettshaller) og målet er å få ballen til å lande på motstanderens banehalvdel.
En full badmintonbane er 13,4 meter fra baklinje til baklinje. Strekene nærmest hver banehalvdel kalles for serverlinje og serven må alltid plasseres bakenfor denne linjen. Bakerst på banen er det to streker. I singlespill (en mot en) teller bare den bakerste linjen. I doublespill (to mot to) teller den fremste av baklinjene som servelinje, og serven må havne mellom fremste og bakerste servelinje for å bli godkjent.
En prøveordning, som blant annet ble prøvd ut i Norge, hadde fem sett til ni poeng (der man måtte ha serve for å få poeng). Målet var å få flere og mer intense sett. Dette ble det ikke noe av, istedenfor ble det innført best av tre sett til 15 (må ha serven for å få poeng). Det ble forlatt igjen til fordel for den internasjonale tre sett til 21 poeng.
Som i de fleste andre konkurranseidretter spiller taktikken en særs viktig rolle. God bevegelse og spenst er viktige egenskaper hos en god badmintonspiller. En slik spiller baserer sine handlinger ut ifra tekniske og taktiske grunnlag. På banen er det gunstig å hele tiden komme seg i banens sentrum etter ballmottak. Videre vil en god badmintonspiller alltid bevege seg sidelengs, og ikke rygge bakover, for å kunne bevege seg raskere til- og fra banesentrum.
Badminton er en olympisk sport med fem disipliner: herresingle, damesingle, herredouble, damedouble og mixed double (en spiller av hvert kjønn på hver side av nettet). På høyt nivå er badminton en krevende sport som setter store krav til utøverens utholdenhet, styrke og hurtighet. I tillegg er god hånd-øye koordinasjon viktig, samt taktikk.
Badminton er en innendørssport hvor hoveddelen av sesongen er mellom september og april. Norgesmesterskap for senior avholdes vanligvis i februar og lagserien (badmintonsportens divisjonsystem) avsluttes vanligvis i april.
Utstyr
Badmintonracketer er lette, og veier rundt 79 og 91 gram (med strengene). Racketene er sammensatt av mange forskjellige materialer fra karbon til stål, som igjen kan være sammensatt av flere materialer. Karbonfiber har en meget god styrke, den er stiv og gir en utmerket god kinetisk energioverføring. Før karbonfiber kom på markedet ble racketene laget av aluminium og andre lette materialer. De aller første racketene ble laget av tre. Billige racketer er ofte laget av metall, men treracketer blir ikke laget lengre. Det finnes mange forskjellige racketdesign, men racketstørrelse og form må være innenfor de internasjonale reglene. Forskjellige racketer har forskjellig spillerkarakteristikk.
Nettets øvre kant skal minimum være 1,524 m over banens overflate ved midten av banen 1,55 m ved double-sidelinjene. Snoren eller wiren er spent stramt i nivå med den øverste kanten av nettstolpene. Det må ikke være noe mellomrom mellom endene av nettet og stolpene. Om nødvendig skal den fulle bredden av nettet fastgjøres til nettstolpene.
Tone Svaland Holberg
Tone Svaland Holberg (født 5. april 1965) er en norsk kunstner, utdannet ved Statens Håndverks og Kunstindustriskole i Oslo fra 1989 til 1994 med keramikk som hovedfag. Hun er mer kjent som grafiker enn som keramiker, men har samarbeidet med Figgjo AS om porselensfat. Hun kan også bruke skrot i sine bilder. Tone Svaland Holberg holder til i Kristiansand.
Broomfield (Colorado)
Broomfield er en by og et fylke i den amerikanske delstaten Colorado. Det ligger i de nordlige delene av staten og det grenser mot Adams County i sørøst, Jefferson County i sørvest, Weld County i nordøst og mot Boulder County i nordvest.
Broomfield Countys totale areal er 71 km² hvorav 1 km² er vann.
Fylket ble grunnlagt i 2001 av land som ble skilt ut fra fylkene Adams, Boulder, Jefferson og Weld County.
Krabbsundet bru
Krabbsundet bru er ei bru som forbinder øyene Hitra og Fjellværsøya, begge i Hitra kommune i Trøndelag. Brua er en del av Fjellværøyforbindelsen (arm av fylkesvei 714), som var første delprosjekt i Fastlandsforbindelsen Hitra–Frøya, som også omfatter Hitratunnelen, Frøyatunnelen og fastlandsforbindelse (bru og fylling) mellom Sunde og Hemnskjel i Snillfjord.
Krabbsundet bru er 316 meter lang, med lengste spenn 150 meter.
Bygging av Fjellværøyforbindelsen startet 25. august 1990 og åpnet 10. juli 1992, tre måneder før prosjektert. Brua og tilstøtende veier var prosjektert til 123 millioner kroner. Sluttprisen ble 95 millioner kroner, 28 millioner under budsjett.
Robert Stirling
Pastoren Dr Robert Stirling (25. oktober 1790 – 6. juni 1878) var en geistlig skotte, og oppfinner av Stirlingmotoren.
Biografi
Stirling ble født på Cloag Farm nær Methven, Perthshire i Skottland, den tredje av åtte barn. Han plukket opp farens interesse i ingeniørkunst, men studerte teologi og ble prest i den skotske kirken i 1816. Bekymret for farene arbeiderne i hans prestegjeld sto overfor når de jobbet med dampmaskinene, som ofte eksploderte på grunn av den dårlig kvaliteten i dampkjelens stålplater tilgjengelig på den tiden, bestemte han seg for å forbedre designet på trykkluftmotoren i håp om at dette ville gi et tryggere alternativ. Han fant opp hva han kalte «forvarmeren», nå generelt kjent som en regenerator, en anordning for å forbedre den termiske effektiviteten til en mengde prosesser, anskaffet et patent for «forvarmeren» og en motor som anvendte denne i 1816. Stirlings motor kunne ikke eksplodere, fordi den jobbet ved lavere trykk, og kunne heller ikke forårsake brannskader. I 1818 bygde han den første praktiske versjonen av hans motor, brukt til å pumpe vann fra et steinbrudd.
Mens han var i Kilmarnock samarbeidet han med en annen oppfinner, Thomas Morton, som skaffet til veie verkstedsplass for Stirlings vitenskapelige undersøkelser. Begge var interessert i astronomi, og etter å ha lært hvordan man sliper til linser av Morton, fant Stirling opp flere optiske instrument.
Robert, sammen med hans bror James som også var ingeniør, tok ut atskillige patenter for å forbedre trykkluftmotoren og i 1840-årene bygde James en stor trykkluftmotor som drev alt maskineriet i hans Dundee Foundry Company.
I et brev fra 1876 erkjente Robert Stirling viktigheten av Henry Bessemers nye oppfinnelse, Bessemerprosessen for fremstilling av stål, som gjorde dampmotorer tryggere og truet med å forelde trykkluftmotorene. Imidlertid, han uttrykte også et håp om at det nye stålet ville forbedre ytelsen til trykkluftmotorene.
Stirling døde i Galston, East Ayrshire. Den teoretisk basisen til Stirlingmotoren, Stirlingsyklusen, ble ikke fullstendig forstått før arbeidene til Sadi Carnot (1796 – 1836). Carnot produserte, og publiserte i 1825, en generell teori for varmekraftmaskiner, Carnotsyklusen, som Stirlingsyklusen er en versjon av.
Liste over Sør-Sudans presidenter
Dette er en liste over Sør-Sudans presidenter:
Termodynamikkens første hovedsetning
Termodynamikkens første hovedsetning eller lov sier at energi kan aldri oppstå eller tilintetgjøres, men kun kan gå over i andre former. Denne fundamentale naturloven omtales også som energiprinsippet eller loven om energiens bevarelse. Energimengden i et isolert system er konstant. Prinsippet ble etablert på midten av 1800-tallet og først klart formulert av de tyske fysikerne Hermann von Helmholtz og Rudolf Clausius.
Loven handler om energi som kan opptre på forskjellige måter. Energi i et system kan utveksles med omgivelsene i form av arbeid W eller varme Q. Dermed forandres systemets indre energi U. Energiloven sier at ved å tilføre systemet en liten varmemengde ΔQ, vil denne være lik summen av forandringen ΔU av den indre energien og det lille arbeidet ΔW som systemet samtidig utfører. Den tilførte energien i form av varme forsvinner ikke, men går bare over i andre former. Matematisk skrives dette som
Termodynamikkens andre hovedsetning sier at den tilførte varmen vil gi en forandring ΔS ≥ ΔQ /T i systemets entropi S når systemet har absolutt temperatur T. Det utførte arbeidet ΔW  kan være mekanisk, kjemisk eller av elektromagnetisk natur.
Forklaring og eksempel
I dagligtale kan det sies at «energi forsvinner» eller «blir borte», men energi kan aldri bli borte ifølge termodynamikkens 1. hovedsetning. Det som skjer er at energien blir spredd utover, entropien øker.
Når for eksempel en pil suser av gårde gjennom luften på vei mot en blink, kan vi si at den inneholder energi i kraft av sin bevegelse (se: bevegelsesenergi). Når pilen så treffer blinken, går denne bevegelsesenergien over i vibrasjoner i blinken (og i pilen). Disse vibrasjonene forplanter seg videre utover, og når de er blitt små nok, kaller vi dem for varme. Varme er en energiform, men den er den energiformen som i minst grad kan utnyttes til nyttig arbeid. Det er heller ikke mye vi merker til varmen som frambringes av vibrasjonene fra blinken i form av temperaturøkning. (Temperaturen i blinken og omgivelsene øker med kanskje 0,0001°C.) Energien som pilen hadde da den beveget seg gjennom luften, har altså ikke blitt borte. Den er omdannet til varme.
Omvendt kunne vi tenke oss at denne lille oppvarmingen av blinken kunne samle seg og omdannes til mekanisk energi som ville slynge pilen tilbake mot bueskytteren. Dette er fullt mulig ifølge 1. hovedsetning. At det ikke skjer i virkeligheten, skyldes termodynamikkens 2. hovedsetning.
Se også
Thermodynamik
CPU
En CPU (engelsk forkortelse for Central Processing Unit), også kalt prosessor eller hovedprosessor (til forskjell fra for eksempel grafikkprosessor) er hovedregne-/prosesseringsenheten i en datamaskin som utfører instruksjonene gitt i et dataprogram, og den er det primære elementet som gjennomfører datamaskinens funksjoner. Prosessoren har typisk to logiske bestanddeler: styreenheten og utførelsesenheten. CPU har overordnet ansvar for alt som skal utføres, og delegerer eventuelt oppgaver til andre enheter. Primærlageret inneholder data som skal bearbeides, samt de programmene som for øyeblikket trenger å være hurtig tilgjengelig for prosessoren. Den tar for seg hver instruksjon i programmet i rekkefølge for å utføre systemets grunnleggende aritmetiske, logiske og innmatning-/utmatningsoperasjoner (input/output operations). Dette begrepet har vært i bruk i databransjen siden tidlig på 1960-tallet. Formen, designet og implementeringen av prosessorer har endret seg dramatisk siden de første eksemplarene, men deres grunnleggende operasjon er mye det samme.
De første prosessorene ble spesielt formet som en del av en større datamaskin, noen ganger den eneste av sitt slag og sin størrelse. Imidlertid har denne kostbare metoden for å designe spesialtilpassede CPUer for en bestemt oppgave i stor grad banet vei for utviklingen av masseproduserte prosessorer som er laget for ett eller flere formål. Denne standardiseringstrenden begynte generelt i tiden med transistor-stormaskiner og minidatamaskiner, og har raskt skutt fart med populariseringen av integrerte kretser fra midt på 1970-tallet. Integrerte kretser har gitt mulighet til å designe og produsere stadig mer komplekse CPUer på nanoskalaen. Både miniatyriseringen og standardiseringen av CPUer har medført økt tilstedeværelse av disse digitale enhetene i moderne liv langt utover den begrensede anvendelsen av dedikerte databehandlingsmaskiner. Moderne mikroprosessorer (med én integrert krets) finnes i alt fra biler og mobiltelefoner til leketøy.
Under bruk vil en CPU bli ganske varm og trenger ekstra kjøling for å klare å kvitte seg med varmen. Dette gjøres ved å ha et stykke metall (ofte kobber) ligge i kontakt med prosessoren slik at varmen overføres til metallet. Mellom CPUen og kjøleblokken skal det smøres et tynt lag kjølepasta som sikrer at kontakt mellom dem blir perfekt. Kjøleribben blir ofte avkjølt av en vifte.
«I midten av 1970-årene bygde supermaskinleverandøren Cray de første maskinene med flere CPU-er».
Ptolemaios Keraunos
Ptolemaios Keraunos (gresk: Πτολεμαῖος Κεραυνός, død 279 f.Kr.) var konge av Makdonia fra 281 f.Kr. til 279 f.Kr. Hans epitet Keraunos er gresk for «torden» eller «lynstråle».
Den egyptiske trone
Han var den eldste sønnen til Ptolemaios I Soter av det ptolemeiske kongedømme i Egypt og hans tredje hustru Eurydike, datter av den makedonske regenten Antipatros. Hans yngre halvbror, også kalt for Ptolemaios, ble arving av Egypt, og i 282 f.Kr. kom han på tronen som Ptolemaios II Filadelfos.
Det hadde vært klart at Keraunos, som den eldste sønnen, skulle etterfølge sin far på den egyptiske tronen, men mot slutten av sitt liv begynte Ptolemaios I Soter foretrekke Filadelfos. Den oppgitte grunnen er hoffintriger hvor Eurydike og Berenike, en annen hustru, spilte sine roller. Det er uvisst hvor korrekt denne rivaliseringen er.
Mordet på Lysimakhos' sønn
I mellomtiden hadde Keraunos forlatt Egypt og kom til hoffet til Lysimakhos, konge av Trakia, Makedonia og den vestlige delen av Anatolia. Lysimakhos var gift med Arsinoe II, en halvsøster av Keraunos. Fra et tidligere ekteskap hadde Lysimakhos en sønn ved navn Agathokles som var gift med Lysandra, helsøster av Keraunos. Det var innlysende at Agathokles skulle etterfølge sin far, og det betydde at Arsinoe og hennes tre sønner ville bli underlagt sin halvsøster. Hun begynte å baktale Agathokles og til sist ble Lysimakhos overbevist om at sønnen hadde forræderske hensikter og fikk ham kastet i fengsel. Det hevdes at det var Keraunos som drepte Agathokles mens han var fange.
Om det er sant eller ikke er uvisst, men det står i motsetning til at han fulgte sin søster Lysandra da hun flyktet østover til hoffet til Selevkos I Nikator i Babylon. Selevkos synes å ha sett en mulighet for å skaffe seg egne fordeler ved å kile seg inn mellom Lysimakhos' Trakia og ptolemeiske Egypt på vegne av Lysandra. Han forberedte seg på invadere Lysimakhos' landområder, og Keraunos ble en soldat i hans hær.
Krigen mot Lysimakhos
Selevkos dro deretter videre nordvest hvor ingenting kunne forhindre ham å underlegge seg Trakia og Makedonia til sitt allerede store rike. Imidlertid oppnådde han aldri dette da han ble stukket ned og drept av Ptolemaios Keraunos, som grunnet dette brå drapet fikk tilnavnet Keraunos, «lynstrålen». I henhold til den babylonske kongeliste skjedde mordet mellom 26. august og 24. september 281 f.Kr.
Den makedonske trone
Ptolemaios Keraunos reiste deretter raskt til Lysimakia hvor han må snakket godt for seg selv, og antagelig ved å henvise til at han var et barnebarn av Antipatros, og ble utropt som konge av Makedonia av den makedonske hæren. På dette tidspunktet hadde han også formelt oppgitt sitt krav på den egyptiske tronen.
For å stabilisere sin makedonske trone, ba ham sin halvsøster Arsinoe II, den eksisterende dronningen av Makedonia, om gifte seg med seg, noe hun gjorde, antagelig i håpet om at det ville øke sjansene til sine sønner.
Keraunos inngikk i 281 f.Kr. en allianse med Pyrrhus av Epirus. Hans nærmeste rival var Antigonos II Gonatas, sønn av en tidligere makedonsk konge, Demetrios I Poliorketes, men Gonatas var begrenset til byen Demetriada i Thessalia, noe som viser at Keraunos også hadde innflytelse i Hellas.
Drapet på Arsinoes sønner
Arsinoe II var ikke tilfreds med situasjonen. Etter hvert som Ptolemaios Keraunos ble mer mektig, ble hun bekymret for sine sønners sikkerhet. Mens Keraunos var ute på krigstokt, konspirerte hun mot ham i hovedstaden Kassandreia sammen med sine sønner. Keraunos fikk vite om dette, stormet inn i hovedstaden og drepte to av de yngste sønnene mens den eldste klarte å flykte nordover til Dardania, en historisk region på Balkan.
Arsinoe II selv flyktet til Egypt hvor hun faktisk klarte å posisjonere seg til å gifte seg med enda en bror, kong Ptolemaios II Filadelfos. Dennes eksisterende hustru, som faktisk også het Arsinoe I, ble på lignende konspirerende vis anklaget for forræderi, men dog ikke drept, kun forvist til langt sør i Egypt. Det var da Ptolemaios II fikk sitt epitet Filadelfos, «søsterelsker».
Død
Selv om Ptolemaios Keraunos var på høyden av sin makt, levde han ikke lenge etterpå. Fra nord strømmet det bølger av keltisktalende barbarer, galatere, ledet av en hærfører som greske kilder kaller for Bolgios. Han drev storstilte angrep på Makedonia og nordlige Hellas. I 279 f.Kr. ble Keraunos beseiret da han forsøkte å stoppe invasjonen. Han ble tatt til fange og deretter halshugget.
Hans død førte til kaos og forvirring i Makedonia i særdeles siden ingen av hans etterfølgere klarte å skape stabilitet, blant annet Meleagros, en uklar bror av Keraunos som antagelig må ha fulgt ham fra Egypt. Han ble Keraunos' etterfølger, men styrte i kun to måneder i 279 f.Kr. før makedonerne avsatte ham.
Flower of Evil
Flower of Evil er et musikkalbum med Susanna, utgitt i 2008.
Grønnpil
Grønnpil (Salix × fragilis, tidligere Salix × rubens) er et svært vanlig, hybrid løvtre i pilefamilien/vierfamilien (Salicaceae). Det er en krysning av artene hvitpil og skjørpil, som blir opptil 20–25 meter høyt. Det har blitt dyrket i Norden siden 1600-tallet, og er naturalisert i hele Danmark, det sørlige Finland, halve Sverige og i Norge langs kysten opp til Steinkjer og Inderøy, i innlandet til Nord-Fron. Den er svært tallrik og dominerende.
Canaã dos Carajás
Canaã dos Carajás er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Grønnpil
Barken er grå og furet, og med ungkvister som kan være noe hårete og brekker lett ved stammen. Greinene står skrått oppover. De mørkegrønne bladene er 7–15 cm og lyse- eller blågrønne under, bladstilk 1-2 cm. Ørebladene har lansettform. Grønnpil blomstrer i mai-juni med hannblomster som har inntil 3 støvbærere, hunnblomster i rakler med grønngul kapsel. Arten vokser i fuktig jord, langs bekker og far, veikanter, dammer og strender.
I Fremmedartslista 2018 er grønnpil vurdert til høy risiko på grunn av moderat invasjonspotensial og middels økologisk effekt. Når den vokser sammen med istervier, danner den hybriden trippelpil (Salix × pentandroides).
Liste over busser som kjøres på oppdrag for AtB
Første anbudsrunde
Merknader: 1) Passasjerkapasitet: Stående+Sittende+rullestol
Tredje anbudsrunde
"Rutegående kollektivtrafikk med stor buss i regionen i Sør-Trøndelag"
Cametá
Cametá er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Scottish Open (snooker)
Players Championship var en snookerturnering for profesjonelle. Turneringen har hatt et stort antall ulike navn, men i nyere tid er det best kjent som Scottish Open. De siste årene ble turneringen arrangert i Skottland. Steve Davis har flest seire med seks til sammen.
Turneringen var rankingturnering fra sesongen 1982/1983 frem til og med sesongen 2003/2004, men unntak av sesongene 1990/1991 og 1991/1992.
South of the Border
«South of the Border» er en amerikansk populærmusikksang, skrevet av Michael Carr (melodi) og Jimmy Kennedy (tekst). Den beskriver en reise til Mexico.
Sangen ble publisert i 1939 til filmen med samme navn med countrystjernen Gene Autry i hovedrollen.
Innhold
I teksten ser en mann tilbake med anger og smerte for å ha løyet til kvinnen han ikke kunne glemme («...and now as I wonder, my thoughts ever stray...») og returnerte for sent, nettopp idet hun forberedte seg på bryllup. Teksten er sidestilt med musikken, som swinger med synkopert glede.
Versjoner
Sangen ble en hit i 1939 for Shep Fields med sang av Hal Derwin.
Den har blitt spilt inn på plate av mange artister, men de best kjente versjonene er med Autry samt Frank Sinatra (1953).
Sangen ble spilt inn i august 1961 av Patsy Cline og utgitt på albumet Patsy Cline Showcase. Den finnes på Herb Alperts album South of the Border fra 1964.
Norske versjoner
Tola (Torleif Larssen) har skrevet en norsk tekst og Øystein Sunde har skrevet en mer humoristisk norsk tekst. Tolas versjon bærer tittelen «Sollyse dager ved Mexicos strand». Sundes versjon heter «Saus over bordet».
«Saus over bordet» med Øystein Sunde
Øystein Sunde ga ut en norsk coverversjon med tittelen «Saus over bordet» i september 1981 på Sundes musikkalbum Barkebille boogie (Philips 6327 046). Sunde skrev selv den norske teksten og tittelen «Saus over bordet» ligner fonetisk på «South of the Border». Handlingen i Sundes tekst foregår på Danskebåten, hvor diverse matretter og bølger fra havet får en uheldig virkning på maven. Både tekst, noter og tilhørende tegning til «Saus over bordet», ble publisert i boka Kjekkere å ha–2 i 1992.
Musikere og instrumenter («Saus over bordet»)
En konsertversjon av sangen ble utgitt 30. august 2012 på livealbumet Live på Svalbard -82 (som var en bonus-CD i samleboksen Øystein Sunde). Opptaket er fra januar 1982.
Fylkesvei 872 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 872 i de følgende fylkene: