cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valget i Tyskland november 1932
Valget i Tyskland november 1932 ble avviklet 6. november 1932 for å velge representanter til Riksdagen i Weimarrepublikken. Resultatet ble en liten tilbakegang for NSDAP (Hitlers naziparti), og en liten framgang for KPD (Thälmanns kommunister) og DNVP (Det tysknasjonale folkepartiet) i forhold til valget samme sommer, riksdagsvalget 31. juli da de antidemokratiske nazistene og kommunistene til sammen fikk flertall og gjorde det vanskelig å styre. NSDAP forble det største enkeltpartiet, men alliansen mellom sosialdemokratene SPD og kommunistene forble den største gruppen.
Resultater
Neste riksdagsvalg ble holdt allerede 5. mars 1933, etter at nazistenes hadde overtatt makten og begrenset ytringsfriheten og antall partier. Novembervalget 1932 ble dermed det siste valget som ble avviklet på en forholdsvis demokratisk måte for hele landet fram til Tysklands gjenforening i 199O.
Bakgrunnen for valget
På grunn av manglende parlamentarisk flertall etter riksdagsvalget 3. juli samme år bestemte rikskansleren Franz von Papen seg for å oppløse riksdagen og skrive ut nyvalg. I julivalget fikk NSDAP 37,2 % av stemmene og ble med det det klart største partiet, i stor grad ved hjelp av manipulasjon og terrorisering av politiske motstandere. Også de sovjetvennlige kommunistene, KPD, gjorde et godt valg og fikk 100 mandater i riksdagen.
På bakgrunn av det sterke valget krevde Hitler politisk innflytelse og ville at rikspresident Paul von Hindenburg, som var motstander av nasjonalsosialistene, skulle utpeke ham til rikskansler. Dette nektet Hindenburg 6. august. Siden det fortsatt ikke var noe klart flertall i riksdagen, ble det utskrevet nok et valg, med håp om at noen endelig skulle få flertall.
I valget 6. november gikk NSDAP tilbake med 4 prosentpoeng. Partiet var likevel størst med 33 % av stemmene. Papen gikk av og ble etterfulgt av Kurt von Schleicher 3. desember. Schleicher greide heller ikke å samle et styringsdyktig flertall i riksdagen.
I januar 1933 møttes Papen, Hitler og Kurt von Schröder for å finne en løsning på den politiske krisen. Etter forhandlinger ble Adolf Hitler 30. januar utnevnt til Tysklands rikskansler, i det som blir kalt Machtergreifung.
Havperlemuslinger
Havperlemuslinger er en gruppe med perlebærende muslinger.
Sebastian Telfair
Sebastian Telfair (født 9. juni 1985 i Brooklyn, New York) er en amerikansk profesjonell basketballspiller for NBAs Minnesota Timberwolves. Han har tidligere spilt for Portland Trail Blazers og Boston Celtics. Hans posisjon er point guard.
Oslo lufthavn (Gardermoen)
Norwegian, SAS og Widerøe har baser på Oslo lufthavn. Sammen med en rekke andre flyselskap trafikkerer disse tre selskapene omtrent 30 innenriksruter og omtrent 130 utenriksruter. Lufthavnens rutenett omfatter hovedsakelig europeiske destinasjoner, men det flys også direkteruter til enkelte asiatiske, afrikanske og nordamerikanske destinasjoner.
Oslo lufthavn har to parallelle rullebaner som måler henholdsvis 3,600 m (01L/19R) og 2,950 m (01R/19L) og 71 flyoppstillingsplasser. Gardermoen flystasjon utgjør den militære delen av lufthavnsområdet og opereres av Luftforsvaret.
Terminalbygget ble utvidet i 2017 for å øke kapasiteten. Det har fått en ny pir, 21 nye butikker, 37 nye restauranter og barer. Utvidelsen ble offisielt åpnet 27. april 2017. Bygget ble totalt sett rundt dobbelt så stort i areal som tidligere og kapasiteten er økt til 32 millioner reisende årlig.
I 2022 åpnet den nyeste utvidelsen av Oslo lufthavn, non-Schengen Øst, og med det økte kapasiteten med 30,000 kvadratmeter og 2 millioner passasjerer.
Kapasiteten på Oslo lufthavn ligger i 2022 på rundt 34 millioner passasjerer årlig.
Harold Joseph Dimmerling
Prest
Harold Joseph Dimmerling ble presteviet den 2. mai 1940 i Altoona i Pennsylvania, av biskopen der, Richard Thomas Guilfoyle. Etter prestevielsen innehadde han sjelesorgsstillinger i St. Cloud, Breckenridge, Brushvale, Glenwood, Villard og Little Falls, alle steder i Minnesota. Han virket også ved prestseminaret i Collegeville i Minnesota.
Oslo lufthavn (Gardermoen)
Tidlig militær virksomhet
Området lufthavnen ligger på i dag var opprinnelig en ekserserplass for kavaleriet, og militær virksomhet på Gardermoen kan spores helt tilbake til 1740. Den første flygningen fant sted i 1912, og ekserserplassen ble dermed omgjort til stasjon for militærflygninger. Det ble imidlertid ikke anlagt rullebaner med fast dekke før tyskernes okkupasjon av landet. Luftwaffe beslagla Gardermoen, og anla to kryssende rullebaner i betong på 2,000 meter i tillegg til hangarfasiliteter. Etter kapitulasjonen tok Luftforsvaret over anlegget, og etablerte en base der. 335 skvadron har siden vært stasjonert på Gardermoen, og opererer i dag derfra med Forsvarets transportfly.
Harold Joseph Dimmerling
Biskop av Rapid City
Den 11. september 1969 utnevnte pave Paul VI ham til biskop av Rapid City. Biskopen av Saint Cloud, George Henry Speltz, bispeviet ham i katedralen i Rapid City den 30. oktober samme år; medkonsekratorer var biskop emeritus av Saint Cloud, Peter William Bartholome og biskop-emeritus av Rapid City, William Tibertus McCarty, CSsR.
Oslo lufthavn (Gardermoen)
Tidlig sivil virksomhet
I 1946 etablerte Braathens S.A.F.E. en teknisk base ved lufthavnen, som ble nedlagt allerede to år senere. Gardermoen fungerte imidlertid som Oslos sekundærlufthavn når Oslo lufthavn, Fornebu var stengt grunnet tåke, uvær og lignende. Mye av trafikken ble dessuten midlertidig flyttet til Gardermoen da man gikk i gang med å forlenge rullebanen på Fornebu mellom 1946 og 1952. Den ble også brukt som treningslufthavn for piloter – både i kommersiell og privat sammenheng.
Ortasjøen
Ortasjøen (italiensk: Lago d’Orta) er en innsjø nord i Italia vest for Maggioresjøen.
Oslo lufthavn (Gardermoen)
Tidlig sivil virksomhet
Den virkelige starten på Gardermoens sivile flyoperasjoner kom dog som et resultat av Fornebus operative begrensninger grunnet nærhet til tett bebyggelse. Ettersom flytrafikken økte gjennom 1950- og 1960-årene ble det problematisk å møte trafikkbehovet på den tidligere hovedflyplassen, ettersom utbygging var vanskelig. Da SAS mottok sitt første kommersielle jetfly; Sud Aviation Caravelle i 1960 ble trafikken med denne flytypen flyttet til Gardermoen frem til 1962, ettersom rullebanen på Fornebu måtte utvides ytterligere for at det skulle kunne operere derfra.
Harold Joseph Dimmerling
Biskop av Rapid City
Dimmerling etablerte et program for det permanente diakonat i bispedømmet, et legministerprogramm, og han ordinerte den første i indianer til diakon i hele USA.
Ortasjøen
Innsjøen har blitt kalt Orta siden det 16. århundre, men ble tidligere kalt Lago di San Giulio etter Julius av Novara, regionens skytshelgen. Øya Isola San Giulio i innsjøen har fortsatt navn etter helgenen, som levde i det 4. århundre.
Oslo lufthavn (Gardermoen)
Lokaliseringsdebatt
I 1985 ble det imidlertid klart at all internasjonal trafikk måtte flyttes fra Fornebu til Gardermoen innen 1988, dersom passasjerveksten fortsatte. Man så at det var umulig å utvide Fornebu noe særlig, og at det var nødvendig å gå i gang med arbeidet med å anlegge en ny hovedflyplass et annet sted. Både Gardermoen og Hurum ble ansett som egnede lokasjoner av regjeringen. Flertallet gikk inn for Hurum-alternativet i 1988, men året etter viste flere værrapporter ufordelaktige forhold der. Disse værrapportene skapte stor kontrovers, og det ble hevdet fra flere hold at rapportene var feilaktige. To regjeringskomiteer ble satt ned, og begge kom frem til at rapportene var troverdige, noe som førte til at Hurum-alternativet ble skrinlagt.
Terrasse (geologi)
Terrasser (geol.) er i alminnelighet trappetrinnsaktige avsatser i terrenget, men brukes særlig om avleiring med horisontal overflate, dannet ved at en del av en fjord, innsjø eller sakte rennende elv er blitt fylt opp til vannspeilet med sedimenter (grus, sand el. leire). I Norge finnes terrasser vanligvis i flere trinn oppover fra elvens munning i fjorder og lavtliggende innsjøer. Ved de forskjellige stadier i landets heving etter siste istid ble det dannet oppfyllinger (deltaer), som senere er blitt hevet opp over vannflaten og gjennomskåret og tært bort av elvene, slik at det nå bare finnes rester av dem som terrasser langs dalsidene. Terrasser kan også dannes ved bølgeslagets graving og avleiring av grus på rullestein ved stranden.
Harold Joseph Dimmerling
Biskop av Rapid City
Dimmerling startet bispedømmekontorer for landbefolkning og for sosiale anliggender, og et sjelesørgerisk program for separerte, skilte og enker. Han etablerte kirkeavisen West River Catholic.
Oslo lufthavn (Gardermoen)
Lokaliseringsdebatt
Som en følge av dette gikk regjeringen inn for Gardermoen-alternativet. Høyre fremmet Hobøl som motforslag, men trakk forslaget tilbake da det var ønskelig at utbyggingen kunne starte så raskt som mulig. Vedtaket om å anlegge landets nye hovedflyplass på Gardermoen ble fattet i Stortinget den 8. august 1992.
Utbygging
Selve byggingen av lufthavnen og videre drift var i regi av aksjeselskapet Oslo Hovedflyplass AS (fra 1996 Oslo Lufthavn AS); et heleid datterselskap av Luftfartsverket (dagens Avinor). Selskapet ble etablert med 200 mill. kroner i aksjekapital og 2,9 mrd. kroner i øvrig aktiva. De resterende midlene ble garantert av staten. Totale investeringer inklusive jernbane og vei var på om lag 22 mrd. kroner. I forkant av utbyggingen ble omtrent 270 huseiere, i tillegg til Luftforsvarets flystasjon ekspropriert.
Selve utbyggingen startet den 13. august 1994. Den vestre rullebanen var allerede anlagt, og renovert av Luftforsvaret i 1989. En ny østre rullebane ble anlagt, så vel som taksebaner, terminalbygg, høyhastighetsjernbane, adkomstvei, tekniske anlegg mv. Totalt hadde 220 foretak entreprise på prosjektet.
Flyselskapene stod selv for egne anlegg i forbindelse med den nye hovedflyplassen. SAS bygde et 55,000 m2 kompleks som inkluderte en teknisk base, garasjer og fraktterminal til omtrent 1,4 mrd. kroner. Braathens' utbygging var adskillig mindre (omtrent 200 mill. kroner), ettersom selskapet hadde sin tekniske base på Stavanger lufthavn, Sola.
Åpning og vekst
Oslo lufthavn Gardermoen åpnet den 8. oktober 1998, og første fly; en Boeing 737 fra Color Air tok av klokken 06.58. De første månedene fungerte som en innkjøringsperiode, og lufthavnen opererte med begrenset kapasitet.
Lufthavnen var i starten base for Braathens og SAS, som stod for brorparten av trafikken over Gardermoen. De fleste europeiske flyselskapene som hadde operert ved Fornebu fortsatte dessuten sine operasjoner på Gardermoen, blant annet Aeroflot, Air France, British Airways, KLM og Lufthansa. I 2003 etablerte Norwegian seg med en base på Gardermoen, noe som førte til en voldsom vekst i antall direkteruter utenlands. Fra 1999 opererte Northwest Airlines en kort periode en direkterute til Minneapolis.
Passasjerveksten på Gardermoen har vært forholdsvis stor på lang sikt. I kjølvannet av terrorangrepet 11. september 2001 opplevde lufthavnen er nedgang i antall reisende, så vel som i 2009. Fra 2001 til 2014 har antall passasjerer vokst og er gått fra knapt 14 millioner i 2001 til drøyt 24 millioner i 2014.
Terminalen
Lufthavnen har i dag en kapasitet på 40 millioner passasjerer i året. Passasjerterminalen er til sammen på 265,000 m² og består av fire pirer i tillegg til et sentralbygg. Pir øst og vest sto klar ved lufthavnens åpning i 1998 og håndterer henholdsvis utenriks- og innenrikspassasjerer. Flygninger til destinasjoner utenfor Schengen går går fra ytterste del av pir øst. Det er planlagt å utbygge og forlenge Non-Schengen-delen av piren, på grunn av den sterkt økende kapasiteten fra flygninger til destinasjoner uten medlemskap i Schengen. I 2012 åpnet pir syd som håndterer innenrikspassasjerer. Den ligger sør for pir vest og er tilknyttet denne med en gangbro. Pir syd ble opprinnelig anlagt som en midlertidig terminal for å opprettholde kapasitet i forbindelse med større utbyggingsarbeider ved lufthavnen som førte til at noen gater ble stengt av. Den er derfor noe mer spartansk utformet og ingen av gatene har jetbroer. På grunn av sterk passasjervekst ble det imidlertid besluttet at pir syd forblir permanent. I 2017 åpnet pir nord. Øvre etasje håndterer innenrikspassasjerer og nedre etasje utenrikspassasjerer innenfor Schengenområdet.
Lufthavnen har i alt 73 flyoppstillingsplasser og mange av dem er tilknyttet jetbroer. Det finnes 118 innsjekkingsskranker, og terminalanlegget kan befordre til sammen 12,000 ankommende og avreisende passasjerer i timen. Gardermoen er en såkalt «stille flyplass», noe som betyr at opprop av flyavganger og lignende kun gjøres i umiddelbar nærhet av den aktuelle gaten, foruten ved spesielle anledninger. Det finnes både lekeområder for barn og et kapell i Pir vest. I tillegg finnes det fire lounger for reisende. Tre av disse er tilknyttet SAS og er tilgjengelig for selskapets reisende samt reisende med samarbeidende flyselskaper. Den fjerde kan benyttes av reisende med øvrige flyselskaper.
Harold Joseph Dimmerling
Biskop av Rapid City
Biskop Joseph Dimmerling døde den 3. desember 1987.
Oslo lufthavn (Gardermoen)
Terminalen
Omtrent halvparten av lufthavnens inntekter kommer fra detaljhandel. Det finnes et tjuetalls serveringssteder i terminalen, i tillegg til en rekke andre servicesteder som butikker, apotek, bank og post. Gardermoen huser Europas største tax free-butikk på 1,530 m2. I tillegg finnes det en mindre tax free-butikk i ankomsthallen.
Harold Joseph Dimmerling
Biskop av Rapid City
Mange år etter hans død, i november 2018, bekjentgjorde bispedømmet Saint Cloud at det forelå «troverdige beskyldninger» om seksuelt misbruk av en mindreårig om ham da han var prest i det bispedømmet.
Oslo lufthavn (Gardermoen)
Terminalen
Utover passasjerterminalen finnes det en egen VIP-terminal som brukes av kongehuset, statsministeren, Utenriksdepartementet, utenlandske statsoverhoder og privatpersoner. Det er også en GA-terminal vest for passasjerterminalen som håndterer frakt, ambulansetjenester og privatfly.
Lufthavnen er om vinteren varmet opp med fjernvarme som utnytter rennende avløpsvann. Det er blitt bygget et anlegg som utnytter snø fra vinteren til nedkjøling av terminalen om sommeren.
Harold Joseph Dimmerling
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Oslo lufthavn (Gardermoen)
Terminalen
Norsk lovgivning gjorde lenge at passasjerer som ankommer Gardermoen fra utlandet, og har tilslutningsfly videre innenriks, måtte hente ut sin bagasje, ta den gjennom tollen, sjekke den inn på nytt og gjennomføre ny sikkerhetskontroll. Lufthavnen har fått kritikk for denne praksisen da den vanskeliggjorde transitt for reisende med kort tid mellom flygningene. Lignende prosedyrer er vanlig ellers i verden, men for lufthavnen sin del har den ført til at noen transittpassasjerer velger bort lufthavnen til fordel for blant annet Schiphol og Københavns lufthavn. Begge har direkteruter til en rekke norske byer, og man unngår denne typen tollklarering der ettersom man med tilslutningsfly til Norge ikke må gjennom henholdsvis nederlandsk og dansk toll.
Ortasjøen
Det blir antatt at innsjøen var en del av en mye større innsjø som opprinnelig fikk vatn fra Toce. Da isbreene trakk seg tilbake minket vannmengden, og Toce rant i stedet til Maggioresjøen.
Oslo lufthavn (Gardermoen)
Terminalen
Som et tilsvar på dette lanserte Gardermoen i 2015 prøveprosjektet Domestic Transfer. Reisende med Norwegian, SAS og Widerøe som ankommer fra utlandet og har tilslutningsfly videre innenriks kan med denne løsningen gjennomgå elektronisk tollbehandling. Dette skjer ved tollbetjenter prosesserer innsjekket bagasje mens passasjerene bes vente i utenriksdelen av terminalen. Når en flygning er ferdig prossesert går passasjerene mot en tollsluse som leder til avgangshallen for innenrikspassasjerer. Her skannes passasjerenes ombordstigningskort hvorpå et bilde av deres innsjekkede bagasje vises. Passasjerene bekrefter her elektronisk at bagasjen tilhører dem, og går så gjennom tollslusen. Transittreisende med kun håndbagasje trenger ikke å vente på at innsjekket bagasje blir prosessert og kan når som helst gå gjennom tollslusen. Prosjektet har fått blandede tilbakemeldinger.
Kunst og arkitektur
Arkitektene for passasjerterminalen var Aviaplan – et samarbeid mellom arkitektfirmaene Narud Stokke Wiig (i dag Nordic – Office of Architecture), Niels Torp, Skaarud & Jespersen og Hjellnes Cowi. Hovedarkitekt var Gudmund Stokke. Terminalbygningen har en enkel takkonstruksjon som holdes oppe av store tredragere. Materialbruken er fokusert på betong, tre og glass, og det var et krav at lufthavnen skal gjenspeile «god norsk byggeskikk». Flyselskapene var pålagt å følge samme arkitektoniske stilart i sine egne bygninger ved lufthavnen.
De mest fremtredende kunststykkene før sikkerhetskontrollen ved lufthavnen er Alexis, som består av seks skulpturer i rustfritt stål, laget av Per Inge Bjørlo. Etter sikkerhetskontrollen finnes Ad Astra; et vev av 30,000 m tråd som skal gi inntrykk av skyer, laget av Carin Wessel. Det kanskje mest kjente kunststykket på lufthavnen er «lyddusjene». I avgangshallen står seks slike innretninger som spiller naturlyder dersom en står under dem. Ved avkjørselen til lufthavnen fra E6 står det dessuten en 14 meter høy skulptur med to lysende Kepler-Poinsot-polyeder, designet av Vebjørn Sand. Utenfor hovedinngangen til innsjekkingshallen står også Kåre Grovens skulptur Utkast, som opprinnelig stod på Fornebu.
Rullebaner og flytrafikkontroll
Lufthavnen har to parallelle rullebaner i retning 01/19. Den vestre rullebanen (01L/19R) måler 3,600 × 45 m, mens den østre (01R/19L) måler 2,950 × 45 m. Begge er tilsluttet et nettverk av taksebaner og tillater 80 flybevegelser i timen. Rullebanene er utstyrt med CAT IIIA instrumentalt landingssystem (ILS), og flytrafikken overvåkes fra et 91 m høyt kontrolltårn, det nest høyeste kontrolltårnet i Europa. Idet luftfartøyer er 15 kilometer unna lufthavnen overtar Oslo kontrollsentral trafikkansvaret.
Det er installert to bakkeradarer på Gardermoen på utsiden av begge rullebanene. Både på gatene og langs taksebanene er det et automatisk lyssystem som guider flytrafikken. På taksebanene styres dette systemet av radarene, mens det ved gaten styres av bevegelsessensorer.
Gardermoen har tre plattformer for avising av fly, og to brannstasjoner. Brannstasjonene har til sammen seks flyplassbrannbiler, én brannbil for bygningsbrann og én lift, og har et nært samarbeid med det interkommunale brannvesenet i Ullensaker, Gjerdrum og Nannestad. Værdata leveres av Meteorologisk institutt.
Det er restriksjoner på luftfartøybevegelser mellom klokken 23 og 06. Imidlertid er det tillatt å ta av mot nord og å lande fra nord.
Flyselskaper og destinasjoner
Gardermoen har faste direkteforbindelser til drøyt 160 destinasjoner. I tillegg er det opptil flere charterdestinasjoner, avhengig av sesong. Innenriksnettet er dominert av Norwegian og SAS, som hovedsakelig flyr kommersielt på stamlufthavnnettet. I tillegg opererer Widerøe anbudsruter på kontrakt med Samferdselsdepartementet.
Det internasjonale rutenettet er fokusert på europeiske destinasjoner. SAS, Norwegian og en rekke større europeiske nettverksselskap flyr med høy frekvens mellom Gardermoen og de nordiske hovedstedene, samt de store byene i Vest-Europa og Øst-Europa. I tillegg flys det direkte til et større antall destinasjoner i middelhavslandene, dog med noe lavere frekvens og variasjoner i sommermånedene.
Frem mot 2020 hadde Gardermoen en relativt stor økning i antall langdistanseruter. Denne veksten var i stor grad drevet av Norwegians satsing på lengre ruter. Da koronaviruspandemien kom til Norge i mars samme år, måtte Norwegian etter kort tid legge ned sine Long-Haul-ruter.
Selskap som Qatar Airways og Emirates bidro imidlertid også til langdistanseøkningen. Våren 2019 åpnet Hainan Airlines direkterute mellom Oslo og Beijing. Fra Gardermoen ble det per 2019 også tilbudt en rekke charterflygninger i regi av ulike reiseoperatører, fordelt over hele året. Blant disse operatørene var Ving, Apollo og TUI. I sommermånedene var destinasjoner rundt Middelhavet best representert frem mot 2020 (spesielt feriemål i Spania, Hellas og Tyrkia), mens det om vinteren ble tilbudt direkteflygninger til mer interkontinentale destinasjoner, blant annet Cuba, Gambia, Kanariøyene, Kapp Verde, Mexico og Thailand.
Statistikk
Gardermoen har et oppland som omfatter omkring 2,5 millioner mennesker. Dette inkluderer store deler av Østlandet, samt rundt 300,000 mennesker i Sverige.
Sammenlignet med de øvrige lufthavnene i EØS-området var Gardermoen i 2013 den 16. mest trafikkerte totalt sett, og den sjette mest trafikkerte hvis man bare så på innenrikstrafikken. Lufthavnen er den nest største i Norden, etter København lufthavn, Kastrup. Når det gjelder innenrikstrafikk er Gardermoen klart størst i Norden, og utenrikstrafikken er så vidt mindre enn på Københavns lufthavn og Arlanda lufthavn utenfor Stockholm.
Lindegulfly
Lindegulfly (Xanthia citrago) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den forekommer spredt i Sør-Norge nord til Sogn og Fjordane.
Oslo lufthavn (Gardermoen)
Mest trafikkerte ruter
Ruten til Trondheim er den mest trafikkerte ruten fra Gardermoen. I 2017 ble det registrert over to millioner passasjerer på strekningen, noe som gjør den til den tiende travleste innenriksruten i Europa. Ruten til Trondheim er tett fulgt av rutene til Bergen og Stavanger, samt København og Stockholm, og av de 25 travleste rutene i EØS-området går fem fra Gardermoen. Når det gjelder utenfor Skandinavia, har Gardermoen den travleste ruten til London. Ved interkontinentale destinasjoner utenfor Europa er det blant annet New York, Bangkok og Dubai som har den største trafikken.
Transport til og fra flyplassen
Flyplassen har en egen jernbanestasjon under terminalbygget, Gardermoen stasjon, som betjener lufthavnen og omegn. Det finnes også rundt 50 bussoppstillingsplasser i bussterminalen ved ankomstdelen av terminalbygget.
Lindegulfly
Levevis
Lindegulflyet lever i løvskoger og parker der det vokser lind (Tilia spp.), som er larvenes næringsplante. De utvikler seg i mai – juni etter å ha overvintret som egg, først på bladknoppene og senere på de nye bladene. De voksne sommerfuglene flyr om natten i august – oktober og kommer gjerne til lys og til sukkeråte.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Europa, der den finnes øst til Kaukasus og Ural. I Norge er den forholdsvis vanlig på Sørlandet og på Østlandet nord til Oslo, og forekommer også i Hordaland og Sogn og Fjordane.
Moderna Museet
Moderna Museet er Sveriges største museum for moderne kunst, og ligger på Skeppsholmen i Stockholm.
Det åpnet den 9. mai 1958 med direktør Otte Sköld som leder. Allerede før det åpnet, hadde museet markert seg som et oppdatert og nyskapende museum, bl.a. gjennom utstillingen av Picassos berømte maleri Guernica, med hele 93 skisser til maleriet, i 1956.
I Pontus Hulténs tid som direktør utover på 1960-tallet befestet museet sitt rykte som en eksperimentell og nyskapende kunstinstitusjon i internasjonal sammenheng. Hultén viste eksperimentell film, dans og arkitektur på lik linje med det nyeste innen europeisk og amerikansk samtidskunst, og bragte helt nye publikumsgrupper til museet.
Museet har en stor samling internasjonal kunst fra 1900-tallet, med sentrale arbeider av bl.a. Pablo Picasso, Andy Warhol, Robert Rauschenberg og Marcel Duchamp, i tillegg til arbeider av kjente nålevende kunstnere.
Museet flyttet inn i nye lokaler på Skeppsholmen, tegnet av den spanske arkitekten Rafael Moneo, i 1998.
Den neste Karate Kid
Den neste Karate Kid er en amerikansk spillefilm fra regissert av Christopher Cain, med Pat Morita, Hilary Swank og Michael Ironside i hovedrollene. Filmen er den fjerde i Karate Kid-serien.
Handling
Mr. Miyagi reiser til Arlington National Cemetery, for å hedre japansk-amerikanere som hadde vervet seg til United States Army under andre verdenskrig. Han møter Louisa Pierce, enken til hans tidligere kommandant Jack Pierce, og de lytter begge til en åpningstale holdt av senator Daniel Inouye. I Pierces hjem i Boston blir Mr. Miyagi også introdusert for Pierce sitt barnebarn, Julie, en 17 år gammel jente som nå sliter etter at begge foreldrenes hennes døde i en bil-ulykke.
Etter at foreldrene hennes døde har Julie bodd sammen med bestemoren sin, men oppførselen hennes har også ført til problemer i forholdet deres, samt med Julies med-elever og lærere på skolen. Mr. Miyagi ønsker å hjelpe Julie og han begynner å lære henne karate, og mimrer over at bestefaren hennes hadde reddet livet hans under andre verdenskrig. Mr. Miyagi tror også at Julie er langt sterkere enn hun tror selv. Men hun må først lære seg å tro på seg selv, og kontrollere sitt eget temperament.
Zouk oljekraftverk
Zouk oljekraftverk, også kjent under navnet Zuq Musbih, er et oljekraftverk i Libanon. Det har en installert produksjonskapasitet på 607 MW, fordelt på 4 turbiner. Anlegget ble påbegynt omkring 1980, fikk første turbin installert i 1984 og stod ferdig i 1987. Brenselkilden er tungolje.
18. serierunde i Tippeligaen 2013
18. serierunde i Tippeligaen 2013 startet lørdag 3. august med tre kamper. To kamper klokken 15.30. Og mot  klokken 18. Runden avsluttet søndag 4. august med fem kamper. mot klokken 15.30, tre kamper klokken 18, og  mot  klokken 19.
Hermund Eian
Hermund Løden Eian (født 3. desember 1927 i Roan i Sør-Trøndelag, død 26. januar 1983) var en norsk gårdbruker og politiker (H). Han var stortingsrepresentant for Sør-Trøndelag fra 1969 til sin død i 1983.
Han vokste opp i en fiskerbondefamilie der «maten kom fra gården, og pengene fra havet» som sønn av Halvdan Eian og Lena Nilssen. Han giftet seg i 1950 med Benny Ivarna Wilmann. De fikk fire barn; en av deres døtre giftet seg med høyskolerektor Steinar Nebb. Eian gikk landbruksskole, Hærens sambandsskole og kurs i navigasjon og handel, og arbeidet på gård, drog til sjøs, og drev som handelsreisende i noen år. Han overtok som gårdbruker på Eian i 1959 og moderniserte driften med traktor, nydyrking og nye driftsbygninger. Eian var formann i Roan bondelag og styremedlem i Sør-Trøndelag bondelag.
Hermund Eian ble vervet til Høyre i 1959, og var formann i Roan Høyre, styremedlem Sør-Trøndelag Høyre og medlem av kommunal- og distriktspolitiske utvalg i Høyre i 1960- og 1970-årene. Han ble stortingsrepresentant i 1969 og satt sin første periode i Stortingets landbrukskomité, deretter i Stortingets sjøfarts- og fiskerikomité; fra 1973 til 1981 som nestformann, deretter som komitéformann. Han var også medlem av Roan kommunestyre og formannskap fra 1972 til 1975 og medlem av Høyres sentralstyre fra 1981 til sin død. Da Eian døde i 1983, rykket Harald Ellefsen opp til fast representant.
Angloindisk
Angloindisk er en betegnelse som brukes på mennesker som stammer både fra briter og indere. I alminnelighet kom disses britiske forfedre til India for å tjenestegjøre i den koloniale forvaltningen eller hæren. Før India ble selvstendig i 1947 kunne man anse den del av det indiske samfunn som var dominert av engelsk kultur også som angloindisk.
Angloindere i dag
Det angloindiske samfunn er i dag en distinkt liten minoritet med opphav i India. Det består av mennesker av blandet britisk og indisk herkomst og som har engelsk som morsmål. Termen må ikke forveksles med det lignende indoengelsk; et adjektiv som brukes om litteratur på engelsk skrevet av indiske forfattere.
Angloindere i India
I henhold til den indiske konstitusjonen er den angloindiske minoriteten berettiget til representasjon i Lok Sabha. Indias president utnevner etter hvert valg to angloindiske representanter til Lok Sabha.
Artikkel 366(2) i Indias konstitusjon definerer en angloindisk person som "a person whose father or any of whose other male progenitors in the male line is or was of European descent but who is domiciled within the territory of India and is or was born within such territory of parents habitually resident therein and not established there for temporary purposes only".
Denne definisjonen omfatter også etterkommere av indere fra de gamle portugisiske koloniene fra Coromandel- og Malabar-kystene, som arbeidet som leiesoldater i det Øst-Indiske Kompaniet og som bragte familiene sine med seg. Samtidig inkluderer definisjonen mestiser av portugisisk og indisk herkomst fra Goa og mestiser av indisk-fransk og indisk-hollandsk opphav.
Quinoloner
Eukaryote celler, dvs celler med kjerne, som inkluderer alle flercellede organismer inkludert mennesker, har ikke DNA-gyrase. Derimot har de Topoisomerase-IV, men dette hemmes kun med store konsentrasjoner av Quinoloner. Som klasse har de god inntregning i vev og celler, og er relativt lite giftig.
Historikk
De tidligste medlemmer av denne klassen som nalidixinsyre har lenge vært tilgjengelig for behandling av urinveisinfeksjoner, men har begrenset terapeutisk nytte, fordi det fort oppstår resistens mot medikamentet.
Moderne medikamenter som er derivert fra 1,8-naphthyridine (nalidixinsyre) er fluorinert i 4 posisjonen og har derimot en bred antimikrobiell aktivitet.
Kilder
Fluorchinolone
Cadwaladr av Gwynedd
Cadwaladr (også Cadwallader, med tilnavnet Fendigaid, «den velsignede» ) (død ca. 682) var konge i Gwynedd i Wales.
Han nevnes i Geoffrey av Monmouths Historia Regum Britanniae og i den walisiske krøniken Brut y Tywysogion (Prinsenes krønike). Han skal ha vært sønn av Cadwallon ap Cadfan. Etter farens død i slaget ved Heavenfield i 634 tok en usurpator, Cadafael ap Cunfeddw makten i Gwynedd, og styrte riket til ca. 655, da Cadwaladr slo ham og tok makten. Cadwaladr styrte til han, ifølge Geoffrey av Monmouth,
Hans banner hadde en rød drage, og dette ble senere tatt i bruk av Henrik VII av England, som hevdet at han nedstammet fra Cadwaladr. døde av sykdom under en reise til Roma hvor han ble velsignet av pave Sergius I. Dødstidpunkytet oppgis i krøniken til 12. mai 689. I Prinsenes krønike oppgis det at han døde i 681.
Pistoléro
Boka kom ut i forlagets pocketserie Stjernebøkene, som Stjerne-bok nr 320 og kostet tre kroner og femogtyve øre.
I Pistoléro har Kane fått permisjon fra U.S. Marshall-jobben for å bistå den amerikanske Hæren med en indianeroppstand. Nå viser det seg at en hvit skurk som forsyner inianerne med brennevin og våpen er roten til problemene. Men før Hallbing og Kane har fått nøstet opp i dette har soldater og urfolk falt for fote, mange også for Kanes våpen: I boka møter han revolvermennene Jurango Kid, Breck Hazen, Lynn Juarez og Rio Dell. Kane dreper dessuten seks kiowaer, minst åtte meksikanere og skurken Llano Medina. Alt i alt 19 i løpet av boka. Kvinnene han møter er Sonia Kerr, meksikanske Elena og Zita Gould. En av dem ligger han ikke med.
Mottagelsen av boka
Pistoléro kom ut før Kane-serien var blitt den store salgsuksessen, da bøkene fortsatt ble utgitt i nokså normale pocket-opplag på 12-16000. Men da serien for alvor slo an rundt tre år senere måtte Pistoléro trykkes på nytt og på nytt... Mens den fortsatt ble utgitt i Bladkompaniets opprinnelige pocket-serie kom boka i minst ni opplag (9. opplag kom i 1999). I tillegg ble den solgt i hardcover-versjon da Bladkompaniet i årene 1972-1974 lanserte serien i innbundet utgave, med to bøker i hvert bind.
Og suksessen var ikke begrenset til Norge. Etter hvert kom Pistoléro på mange språk: I Sverige ble den gitt ut i 1971 på B. Wahlströms Bokförlag under tittelen Sheriff utan nåd og i England samme året på Corgi Books som Pistolero. I 1972 kom den i Danmark på Winther som Manden uden ansigt, i Finland på Otava i 1973 som Pistolero, i Frankrike i 1979 på Librairie des Champs-Elysées som La Piste des Kiowas og i Nederland i 1983 på Aktie-Pockets som Pistoléro. Island fikk sin utgave: Pístóléro.
Mens leserne slukte skildringene av indianerkrigen, ble Hallbing selv mer kritsk etter hvert. Senere i forfatterskapet revurderte han mye av sitt syn og skrev om indianerne fra et annet ståsted. Etter å ha lest Bury My Heart at Wounded Knee, et referanseverk utgitt av historikeren Dee Brown i 1970, uttalte Hallbing i et intervju: «Inntil jeg leste denne boken, hadde jeg et bilde av indianerne som jeg hadde tatt med meg fra Bill og Ben- og Walt Slade-bøkene. Bury My Heart at Wounded Knee snudde opp–ned på forestillingene mine om indianerne.» I andre intervjuer var han mer enn selvkritisk: «Som mange andre er jeg skamfull over hvordan jeg beskrev de nordamerikanske indianerne». «Jeg brukte dem bare som staffasje».
Senere utgivelser
Da Bladkompaniet i 1991 ga ut serien på nytt besluttet man å publisere bøkene i kronologisk rekkefølge, der man begynte med Kanes fødsel og sluttet med Den siste jakten. Nå havnet Pistoléro i et dobbeltbind, i bok nr. 12, sammen med Udyret fra Yuma. Da Bladkompaniet/Schibstedforlagene i årene 2002–2008 gjenutga bøkene i dobbelt-pocket kom Pistoléro i 2003 som bok 21 i bind 21–22.
Etter at Aller forlag i 2008 tok over rettighetene kom bøkene fra 2009 enkeltvis, fortsatt i kronologisk rekkefølge, men med noen justeringer. Nå kom Pistoléro i 2011 som bok nr. 25.
Plasseringen som bok 25 i serien er også beholdt i senere utgivelser, som i Cappelen Damms lydbokversjon fra 2020, lest inn av Torgeir Reiten.
U23-EM i friidrett 2003
U23-EM i friidrett 2003 var den fjerde utgaven av dette toårlige friidrettsmesterskapet for europeiske utøvere under 23 år. Det ble arrangert på Zdzisław Krzyszkowiak Stadium i Bydgoszcz i Polen fra 17. til 20. juli 2003.
Kvinner
†: På 1500 meter kom opprinnelig Rasa Drazdauskaitė fra Litauen på 2.-plass (4:12,16), men ble diskvalifisert for doping (Stanozolol).
Deltakere
Ifølge uoffisielle tall deltok 816 utøvere fra 46 land i dette mesterskapet.
Hvitvinget høstfly
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 32 – 38 mm) nattfly. Fargen varierer mye, frå guloransje til mørk gråbrun. Forvingens årer er lysere enn resten av vingen, unntatt hos svært lyse eksemplarer, og sammen med lyse tverrlinjer danner de et nettmønster. Forvingen har to lyse tverrstriper (mellomlinjer) som avgrenser et lyreformet midtfelt. Nyre- og ringmerkene er tydelige og mørkfargede. Vingens ytterkant er vanligvis lysere enn resten, mellom denne og den ytre tverrlinjen er det et mørkere bånd. Bakvingen er hvit til gråaktig, med et kommaformet, mørkt merke litt foran midten og to mørke flekker ved bakkanten. Larven er lyst brunlig med mørke vorter, hver med en kort børste.
Levevis
De voksne sommerfuglene flyr i august – oktober og kommer gjerne til lys. Arten overvintrer som ung larve. Larvene lever på ulike gress.
Utbredelse
Den har en ganske begrenset utbredelse i Vest-Europa fra Spania til Danmark og det sørligste Norge. Arten er nylig registrert for første gang fra Norge, med funn fra Aust-Agder og Vest-Agder.
Duc Mai-The
Duc Paul Mai-The (født 4. januar 1968 i Oslo) er en norsk skuespiller.
Mai-The er utdannet ved Statens Teaterhøgskole og debuterte i 1992 med Hamlet på Oslo Nye Teater, der han var fast ansatt til 2001.
I 2008 og 2009 mottok han Statens kunstnerstipend. Per 2017 er han frilanser og driver selskapet Gut og kar produksjoner.
Duc Mai-The har også gjennom flere tiår lest inn lydbøker for Lydbokforlaget og dubbet tegnefilmer. Han har medvirket i TV-produksjoner som Brigaden, Flåttum gård og Fox Grønland.
Valget i Tyskland 1933
Valget i Tyskland 1933 som ble avholdt 5. mars dette året, var det åttende riksdagsvalget under Weimarrepublikken. Valget ble ikke fritt gjennomført, idet en rekke demokratiske rettigheter som ytrings- og pressefriheten, var innskrenket. Det var det siste riksdagsvalget som foregikk med flere partier.
Valget foregikk kort tid etter Riksdagsbrannen (natta mellom 27. og 28. februar). Adolf Hitler fikk deretter president Paul von Hindenburg til å undertegne Riksdagsbrannforordningen. Denne innebar opphevelse av en rekke demokratiske rettigheter nedfelt i Weimarforfatningen. Det ble blant annet innført innskrenkninger i den personlige frihet, ytringsfriheten, pressefriheten og forenings- og forsamlingsfriheten. Videre ble en rekke politikere arrestert rett før valget, som ble overvåket av SS, SA og Stahlhelm. Til tross for dette, fikk NSDAP en langt lavere framgang i valgene enn hva som var forventet på forhånd, som var rent flertall.
En følge av valget var at NSDAP fikk presset igjennom Nasjonalsosialistenes fullmaktslov som i realiteten gjorde Hitler til diktator.
Gunnar Vada
Gunnar Vada (født 16. mars 1927 i Beitstad i Nord-Trøndelag, død 14. juni 2018 samme sted ) var en norsk agronom, gårdbruker og politiker (H). Han arbeidet med husdyrspørsmål gjennom hele sitt yrkesliv i landbruket, blant annet som fylkesagronom i Nord-Trøndelag 1960–1977. Vada var stortingsrepresentant for Nord-Trøndelag 1977–1986. I sin gjerning oppfattet Vada seg selv som bygdenes talsmann, og han var med på å folkeliggjøre Høyre i fylket.
Familie og yrkesliv
Han vokste opp på slektsgården Øver-Hjellan i Sprova som eldst av åtte barn av gårdbruker Johan Vada og husmor Ingerid Sprauten. Gården hadde vært i slektens eie siden midten av 1600-tallet. Faren var også styreformann i Beitstad og Malm sparebank, styreformann i Hjellnes samvirkelag og forretningsfører ved høvleriet på Hjellan. Gunnar Vada nedstammet fra to av de tre eidsvollsmennene fra Beitstad, Sivert Bratberg og Daniel Larsen Schevig.
Etter folkeskole og framhaldsskole i Sprova og Beitstad gikk han Mære landbruksskole. Han gikk så Hamar katedralskole samt Norges landbrukshøgskole. Han var aktiv friidrettsutøver for Beitstad idrettslag i sin ungdom; i spydkast har han det 5. lengste kastet for sitt idrettslag (satt i 1948), og i stavsprang har han det 4. høyeste hoppet (satt i 1950). Han giftet seg i 1954 med dataoperatør Eldrid Ryssdal (1933–2009) fra Gloppen.
Vada arbeidet ved meieriene i Steinkjer og Ålesund før han i 1954 ble ansatt hos statskonsulentene i husdyrbruk. I 1960 ble han fylkesagronom i husdyrbruk i Nord-Trøndelag, og satt i stillingen frem til han ble stortingsrepresentant i 1977. Han var en ildsjel i utbredelsen av nye metoder innen svineavl i fylket. Vada var i tillegg gårdbruker på Øver-Hjellan 1968–1998 og på ektefellens slektsgård Ryssdal i Gloppen 1971–1980. Etter tiden på Stortinget var Vada prosjektleder og avdelingssjef ved fylkeslandbrukskontoret i Nord-Trøndelag 1986–1993. Han arbeidet særlig med å få bønder til å satse på pelsdyroppdrett, skogbruk, utmarksnæringer og bygdeturisme.
Vada skrev en rekke artikler i norske og svenske fagtidsskrifter. Han forfattet også et læreverk i saueavl.
Politisk arbeid
I 1968 kom han for alvor inn i politikken, da han ble forespurt om å bli med i et landbrukspolitisk utvalg i Høyre. Han var videre viseformann i Nord-Trøndelag Høyre 1970–1975 og formann i Steinkjer Høyre 1972–1974. Fra 1970 var han også nestformann i Nord-Trøndelag Høyres jord- og skogbruksutvalg. Vada ble foreslått som listetopp på en ren Høyre-liste ved stortingsvalget 1973 av partiets nominasjonskomité, men man forsøkte heller med en fellesliste med Kristelig Folkeparti. Siden Kristelig Folkeparti ikke kunne godta Høyre-mannen Halfdan Tschudi Bondevik, residerende kapellan i Nedre Stjørdal, som listetopp, entes partiene om EF-tilhenger Ottar Gravås fra Kristelig Folkeparti som listetopp, etterfulgt av Gunnar Vada. Med forbehold om endringer av valgordningen ble man enige om at rekkefølgen skulle stokkes om ved neste stortingsvalg. Gravås ble valgt inn på Stortinget, og Vada ble dermed felleslistens 1. vararepresentant. Da Vada møtte på Stortinget som vararepresentant for første gang, ble han også den første Høyre-representanten etter partidannelsene som møtte for Nord-Trøndelag.
Ved det første direkte valget av fylkesting i 1975 ble Vada innvalgt her. Han tok over som gruppeleder etter Helge Leiv Svarvas død i 1976, og fungerte frem til han ble innvalgt på Stortinget på fast mandat ved stortingsvalget 1977. Innvalget via felleslisten gjorde ham til den første fast innvalgte Høyre-representanten fra Nord-Trøndelag. Den enda større optimismen i etterkant av fylkestingsvalget 1979 la grunnlaget for Vadas innvalg på ren Høyre-liste ved stortingsvalget 1981. Ved valget ble Høyre største borgerlige parti i fylket, med historiske 17,8 % av stemmene. Vada var medlem av Stortingets landbrukskomité 1977–1985, hvor han var Høyres fraksjonsleder fra 1981 og midlertidig nestformann i 1983.
Ved nominasjonen til stortingsvalget i 1985 tapte han førsteplassen på Høyres liste til Wenche Frogn Sellæg, hvorpå han ble enstemmig nominert på andreplass. Vada var 1. vararepresentant i perioden 1985–1989 og møtte fast mens Sellæg var statsråd 1985–1986. Vada satt i Stortingets samferdselskomité. Vada «skaffet seg et ettermæle på Løvebakken som representanten nordtrøndere flest sto på god fot med», skrev Paul Ola Kjerkreit, tidligere redaktør i Trønder-Avisa.
Utmerkelser
Vada ble tildelt Kongens fortjenstmedalje før han gikk av med pensjon i 1993.
Worcester
Worcester kan ha flere betydninger:
England:
USA:
Andre steder:
Nikolajevsk
Nikolajevsk (russisk: Никола́евск) er en by i Volgograd oblast i Russland. Den ligger på østre bredd av elva Volga, rundt 160 km nordøst for Volgograd.
Bosetningen ble grunnlagt i 1747 som en khutor (landsby) kalt Dmitrijev, som ble endret til en sloboda i 1794 under navnet Nikolajevskaja sloboda. Den fikk innvilget bystatus i 1967, og navnet ble samtidig endret til det nåværende Nikolajevsk.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Distriktet Rheinfelden
Rheinfelden er et forvaltningsdistrikt (Bezirk) i den sveitsiske kantonen Aargau som omfatter byregionen Rheinfelden der distriktets administrative sentrum ligger. Distriktets nabodistrikt er Laufenburg i øst. Den grenser i nord mot Tyskland og i sør mot kantonen Basel-Landschaft. Rheinfelden dekker et areal på 112.09 km² fordelt over 14 kommuner og hadde 40 925 innbyggere i 2006.
Kristoffer Karlsson
Karlsson startet sin karriere som fotballdommer i 2006 og debuterte i Superettan på landets nest øverste nivå i 2010. Han fikk sin debut som hoveddommer på landets øverste nivå den 7. juli 2012 i kampen mellom GIF Sundsvall og Åtvidabergs FF (3–3). Hans første europacupkamp kom den 5. juli 2018, da han dømte en kvalifiseringskamp i UEFA Europa League 2018/19 mellom KÍ Klaksvík og Birkirkara FC (2–1). Han har siden dømt flere kvalifiseringskamper i UEFA Europa League.
Han har dømt flere landskamper på U-17 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til aldersbestemte europamesterskap. Karlsson debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 4. september 2020, da han dømte gruppekampen i UEFA Nations League 2020–2021 mellom og  (0–2).
Generalguvernør
Generalguvernør er en betegnelse for den fremste tjenestemann i et territorium.
Betegnelsen ble tidligere brukt i britiske kolonier. Den benyttes fortsatt om kronens øverste representant i samvelderikene, landene som deler statsoverhode med Storbritannia. I disse landene utøver generalguvernøren monarkens fullmakter og plikter som statsoverhode.
Tittelen er historisk også benyttet i Sverige, der den første generalguvernør over Finland ble utpekt i 1594. Det ble også utnevnt generalguvernører i andre svenske besittelser, Estland, Livland og Pommern. Tidvis kunne tittelen også benyttes i det egentlige Sverige. I Finland ble tittelen videreført etter at landet ble avstått til Russland. I 1814 var Hans Henrik von Essen tiltenkt rollen som generalguvernør i Norge, men ble i stedet formelt kalt stattholder.
Betegnelsen generalguvernør er også benyttet for den øverste administrative og eller militære leder for belgiske, danske, franske, nederlandske, portugisiske og spanske kolonier.
Etter at USA overtok Filippinene fra Spania i 1898 ble landet i årene 1905 til 1935 styrt av en generalguvernør. Japans øverste leder på Taiwan fra 1895 til 1945 og i Korea fra 1910 til 1945 var også generalguvernør. Etter at Tyskland okkuperte deler av Polen i 1939 ble Generalguvernementet etablert, med en generalguvernør i spissen.
Thomas Bing
Thomas Bing (født 3. april 1990 i Bad Salzungen) er en tysk langrennsløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 36 på 50 kilometer fristil.
Deir Ammar oljekraftverk
Deir Ammar oljekraftverk, også kjent under navnet Beddawi, er et kombinert gasskraftverk og oljekraftverk i Libanon. Det har en installert produksjonskapasitet på 435 MW, fordelt på 2 turbiner. Anlegget ble påbegynt omkring 1995, fikk første turbin installert i 1998 og stod ferdig i 2002. Brenselkilden er naturgass og gassolje.
Harestuvatnet
Harestuvatnet er et vann ved Harestua sør i Lunner kommune i Viken. Vannet ligger 234 moh. Det er ca. 4 300 m langt og 950 m bredt. Det har en snittdybde på ca. 6 meter og er ca. 15 meter på det dypeste. Arealet er ca. 1,9 km². Vannet har en bestand av abbor, lake, sik, gjedde og ørret samt kreps.
I nordenden av vannet kommer Myllselva fra nordvest og Sveselva fra nord, og danner et fint elvedelta. Her er det mangfoldig vegetasjon, med blant annet stor forekomst av pors. Sommeren 2012 ble det gjennomført en overvåkningsundersøkelse av Harestuvannet, i forbindelse med etablering av nytt renseanlegg for Harestua og Grua. Renseanlegget har utslipp på 9 meters dyp i vannet. Målingene viste at vannet fortsatt er i god til meget god økologisk tilstand. Bakteriemengden er innenfor kravet til badevann, og mengden næringssalter ligger godt innenfor resipientkapasiteten. Dessuten er oksygensituasjonen under vinterisen god.
Harestuvatnet renner inn i Strykenvatnet ved Stryken i sør og videre inn i tjernet Strekan og derfra ut i Hakadalselva.
Sturla Stålsett
Virke
Han arbeidet ved Latin-Amerika-avdelingen i Kirkens Nødhjelp fra 1989 til 1992. Mellom 1992 og 2005 var han forskningsstipendiat, førsteamanuensis og forskningskoordinator ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Fra 2006 og fram til årsskiftet 2013/14 var han generalsekretær i Stiftelsen Kirkens Bymisjon i Oslo. Han tok over denne jobben etter Helen Bjørnøy. Våren 2014 var han sokneprest i Sagene og Iladalen menigheter, før han tiltrådte professoratet ved Menighetsfakultetet høsten 2014.
Verv
Mellom juni 2014 og januar 2016 var han valgt leder for organisasjonen Åpen folkekirke, som blant annet har arbeidet for innføring av en liturgi for vigsel av likekjønnede par i Den norske kirke, og som vant kirkevalget høsten 2015.
I perioden 2010–2013 ledet han en komité nedsatt av Kulturdepartementet for å gå gjennom tros- og livssynspolitikken (Stålsett-utvalget), som resulterte i NOU 2013:1 Det livssynsåpne samfunn. En helhetlig tros- og livssynspolitikk".