cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vilhelm IX av Aquitaine
Som hertug
Vilhelm IX var sønn av Vilhelm VIII av Akvitania hans tredje hustru Hildegard (Audéarde) av Burgund. Farens to skilsmisser og blodsbåndet med Audéarde gjorde at kirken opprinnelig betraktet sønnen som illegitim, og Vilhelm VIII måtte gjøre en pilegrimsreise til Roma for å søke paven om at det tredje ekteskapet ble godkjent og den nye arvingen gjort legitim.
6. etappe i Tour de France 2007
2. klatring (Col de Brancion)
4. kategori stigning etter 138 km
Eksterne lenker
2007 Tour de France, Prologue to Stage 10
Vilhelm IX av Aquitaine
Tidlige karriere, 1088–1102
Da Vilhelm var femten år gammel, arvet han hertugdømmet Aquitaine ved sin fars død. I 1088, året etter, giftet han seg med sin første hustru, Ermengarde, datter av greve av Anjou, Fulko III. Hun var etter sigende vakker og godt utdannet, men led av tunge humørsvingninger, vinglet mellom lystig livlighet og tungsindig misnøye. Hun ble således, etter sigende, ei vrang kjeftesmelle som trakk seg tilbake i raseri til et kloster etter en krangel med ektemannen, nektet å ha noe å gjøre med omverden inntil hun brått dukket opp ved hoffet igjen som om hennes fravær aldri hadde skjedd. Denne oppførselen, foruten at hun heller ikke ble gravid, fikk Vilhelm til slutt å sende henne tilbake til hennes far og fikk i 1091 ekteskapet oppløst.
I 1094 giftet han seg med Filippa av Toulouse, datter og arving til Vilhelm IV av Toulouse. Med Filippa fikk Vilhelm to sønner og fem døtre, inkludert hans etterkommer, Vilhelm X av Aquitaine. Hans andre sønn Raymond ble til slutt prins av fyrstedømmet Antiokia i Det hellige land, og hans datter Agnes ble først gift med Aimery V av Thouars, og deretter med Ramiro II av Aragón, og etablerte dynastiske bånd mellom de to fyrstehusene.
Vilhelm inviterte pave Urban II til å tilbringe julefeiringen i 1095 ved hans hoff og i løpet av jula overtalte paven ham til «å ta korset», det vil si gi sin korsfarered og dra til Det hellige land, men Vilhelm var mer interessert i å utnytte fraværet til andre adelige som var dratt på korstog, særlig Raymond IV av Toulouse, onkelen til hans hustru, ved å kreve Toulouse. Med sin hustru erobret han Toulouse uten et sverdslag i 1098, en handling som de ble truet med bannlysing for ettersom de dro fordel av en korsfarer, noen kirken betraktet som en helligbrøde. Delvis ut fra et ønske om å bedre forbindelsen til kirken og delvis ut fra et ønske å se verden, dro Vilhelm på korstoget i 1101, en ekspedisjon som var inspirert av suksessen av det første korstoget i 1099. For å finansiere korstoget pantsatte han Toulouse tilbake til Bertrand av Toulouse|Bertrand, sønn av Raymond IV, for en stor sum penger, noe som gjorde hans hustru Filippa rasende ved at han på denne måten behandlet hennes arv.
Vilhelm kom til Det hellige land i 1101 og ble der til året etter. Hans rulleblad som militær leder er ikke særlig imponerende. Han kjempet hovedsakelig små trefninger i Anatolia og ble som oftest beseiret. Hans likegyldighet førte til at han ble tatt i bakhold ved flere anledninger og med store tap for hans egne styrker. I september 1101 ble hele hæren hans utslettet av seldsjukkene ved Heracleia i dagens Tyrkia. Vilhelm selv klarte med nød og neppe å unnslippe og i henhold til krønikeskribenten Orderic Vitalis nådde han fram til Antiokia ved Orontes ledsaget at kun seks som hadde overlevd.
Konflikt med kirken og hustruen, 1102–1118
Vilhelm hadde som sin far og mange andre magnater på denne tiden et skrøpelig og skjørt forhold til kirken. Han ble bannlyst to ganger, første gang i 1114 for en påstått krenkelse eller overtredelse av kirkens skatteprivilegier. Hans svar på dette var å kreve syndsforlatelse fra Pierre, biskopen av Poitiers. Da biskopen var klar til offentlig å utrope bannlysing truet hertug Vilhelm ham med sverdet, sverget på å drepe ham om han ikke ga ham syndsforlatelse. Biskopen lot som han gikk med på dette, og da hertugen lettet slapp ham fullførte biskopen lesningen av bannlysningen før han bøyde seg og tilbød hertugen sin nakke. I henhold til samtidens skribenter skal Vilhelm ha nølt et øyeblikk for han stakk sverdet i skjeden og svarte: «Jeg elsker deg ikke nok til å sende deg til paradiset!»
Vilhelm ble bannlyst for andre gang da han «bortrøvet» vicomtesse Dangerosa eller Dangereuse de L' Isle Bouchard (1079–1153), hustru av hans vasall Aimery I av Châtellerault. Fruen synes å ha vært et villig «offer» i denne hendelsen. Vilhelm installerte henne i Maubergeonne-tårnet i sin festningen i Poitiers, noe som ga henne tilnavnet La Maubergeonne, og i henhold til den engelske krønikeskribenten og historikeren William av Malmesbury skal han også ha fått malt hennes bilde på sitt skjold.
Da hustruen Filippa kom tilbake til Poitiers fra Toulouse ble hun rasende over å oppdage en rivaliserende kvinne som levde i hennes palass. Hun appellerte til sin venner ved hoffet og til kirken, men ingen adel våget å støtte henne mot deres føydale overherre. Pavens skallede legat Giraud klagde til Vilhelm og krevde at han leverte Dangereuse tilbake til hennes ektemann. Hertugen svarte da at «Krøller vil vokse på din skalle før jeg skiller meg fra henne!»
Ydmyk valgte Filippa i 1116 å trekke seg tilbake til Fontevraud-klosteret hvor hun ironisk nok ble venner med Ermengarde av Anjou, Vilhelms første hustru. I klosteret skal hun hatt mange samtaler eller brevvekslinger med grevinne Adela av Blois, som var konstant kontakt med Fontevraud fra Marcigney-klosteret. Filippa skal uansett ikke ha blitt lenge ved klosteret da institusjonens nedtegnelser viser at hun døde den 28. november 1118.
Senere karriere, 1118–1126
Forholdet mellom hertugen og hans eldste sønn Vilhelm X ble også anstrengt, skjønt det er usannsynlig at han noen gang begynte på et opprør som varte i syv år, som den engelske presten og krønikeskribenten Ralph de Diceto har påstått, kun for å bli tatt til fange av sin far. Andre nedtegnelser motsier likefrem at noe opprør noen gang skjedde. Ralph påsto at opprøret begynte i 1113, men på den tiden var unge Vilhelm kun 13 år og farens amorøse eventyr med Dangereuse hadde ennå ikke startet. Far og sønn ble uansett forsont da sønnen ble gift med Aenor de Châtellerault, datteren til Dangereuse, med hennes lovlige ektemann, i 1121.
Mellom 1120 og 1123 slo Vilhelm sine styrker sammen med hæren til kongedømmene i Castilla og León. De franske soldatene fra Aquitaine kjempet side ved side ved spanjolene i et forsøk på å ta Córdoba. I løpet av hans tid i Spania fikk Vilhelm IX et vase av bergkrystall av en muslimsk alliert som han senere trolovet til sønnedatter Eleanora av Aquitaine, et forhold som det aldri ble noe av. Vasen hadde antagelig sin opprinnelse fra Sasanide-dynastiets Persia på 600-tallet.
I 1122 tapte Vilhelm kontrollen over Toulouse, Filippas medgift, til Alfonso Jordan, sønn og arving av Raymond IV, som hadde tatt Toulouse etter at Vilhelm IV døde. Han gjorde ikke noe forsøk på å kreve det tilbake og døde den 10. februar 1126, 55 år gammel, etter en kort sykdom.
Som poet
Orderic Vitalis viser til Vilhelm IX som en som komponerte sanger (ca. 1102) da han kom tilbake fra korstog i 1101. Disse sangene kan således være de første «korstogssanger».
Han var uansett den første kjente trubadur, eller lyriske poet som benyttet det romanske morsmålet kalt provensalsk eller oksitansk. Elleve av hans sanger har blitt bevart for ettertiden. De er alle tilskrevet ham under hans tittel som greve av Poitou (lo coms de Peitieus). Emnene varierer og omhandler seksualitet, kjærlighet, kvinner, hans egen seksuelle manndom, og føydal politikk. Hans oppriktighet, vidd og livlighet skapte skandale og vant samtidig beundring. Han var blant de første romanske mormålspoeter i middelalderen, en av grunnleggerne av en tradisjon som skulle ende med Dante, Petrarca og Villon. Ezra Pound nevner ham i sitt dikt Canto VIII:
had brought the song up out of Spain with the singers and viels...''
Blant de elleve sanger som er bevart kan en del vanskelig bli sett på som eksempler på trubadurdiktning da deres uttalte seksuelle grovhet antyder heller en inspirasjon fra eldre populære sanger enn av de kyske idealene om høviskhet. Han har etterlatt fire kjærlighetssanger som sjarmerende enkle og ærlige. Disse uttrykker en langt mindre konvensjonell og kunstferdig følelse enn som vanligvis finnes i trubadurdiktning. Andre av hans vers er enigma eller nonsensvers, en form for poesi som var populære blant trubadurer, benyttet for å uttrykke det drømmeaktige og et forvirret sinn som er frambrakt av heit kjærlighet. Det er uklart hvem han adresserte sine sanger til, men noen synes å være rettet til viss grevinne Amalberge, som var hans elskerinne for en tid.
Vilhelm IX var en mann som synes å ha elsket en god skandale og som uten tvil hadde glede av å sjokkere sine tilhøre. Han skrev også en sang om å grunnlegge et kloster på hans land hvor nonnene ville bli håndplukket blant de vakreste kvinnene i området, eller avhengig av hvordan det oversettes, fra de beste horene. Mens dette bekrefter Vilhelms amorøse karakter er det også en spøk om botsklostre for prostituerte som ble grunnlagt av den karismatiske predikant Robert av Arbrissel. Faktisk ga Vilhelm IX store donasjoner til kirken, kanskje for å få pavens velvilje. Han hadde også palasset til grevene av Poitou, senere også fremmet av hans etterkommer Eleanora av Aquitaine, dronning av England, og har overlevd i Poitiers som «Rettferdighetens palass i Poitiers» (Palais de justice de Poitiers) til den dag i dag.
En av Vilhelms dikt, muligens skrevet første gangen han ble bannlyst, ettersom det antyder at han sønn fortsatt var mindreårig, er delvis en grubling om dødelighet: Pos de chantar m'es pres talenz («Ettersom jeg har ønsket å synge, / jeg vil skrive et vers for hvor jeg vil sørge»). Det konkluderer:
Et eksempel på et vers av hans Je n'adorerai qu'elle ! (Chanson) i oksitansk utgave og fransk oversettelse:
Ramnulfidene
Ramnulfidene eller Huset Poitiers var det franske dynastiet som hersket over grevskapet Poitou og hertugdømmet Aquitaine. Vilhelm IX var sønn av Vilhelm VIII av Aquitaine og Hildegarde av Burgund, og ble gift for andre gang med Filippa av Toulouse i 1094 som han fikk følgende barn med:
Han fikk ikke barn med sin første hustru Ermengarde av Anjou, og antagelig heller ikke med sin elskerinne Dangereuse de L' Isle Bouchard, skjønt illegitime barn ble ikke nødvendigvis nedtegnet.
Venera 2
Venera 2 (produsentenes betegnelse: 3MV-4) var en romsonde, en del av Venera-programmet, bygget og skutt opp av Sovjetunionen for å utforske Venus. Sonden ble skutt opp 12. november 1965 kl. 05:02:00 UTC
Venera 2 ble sendt mot Venus fra en Tyazheliy Sputnik (65-091B) og hadde med seg et TV-system og vitenskapelige instrumenter. 27. februar 1966 passerte sonden Venus i en avstand av 24,000 km og gikk inn i en heliosentrisk bane. Sondens system hadde sluttet å fungere før planeten ble nådd, og den returnerte ingen data.
Lauterbrunnen
Lauterbrunnen er en kommune i Berner Oberland i Sveits. Kommunen består av et dalføre med landsbyene Lauterbrunnen og Stechelberg, samt landsbyene Wengen, Mürren, Gimmelwald og Isenfluh i fjellet på begge dalsidene. Navnet Lauterbrunnen kommer av de 72 fossene som finnes i Lauterbrunnendalen.
Byrteåi
Byrteåi er en elv i Tokke kommune i Telemark. Den har sitt utspring i flere mindre fjellvann, og renner gjennom Byrtedalen før den munner ut i Byrtevatn ved øvre Byrte. Elva er en del av Skiensvassdraget.
Pétionville
Pétionville er en forstad til Port-au-Prince i Haiti, i bakkene øst for byen. Den ligger atskilt fra Port-au-Prince i nordhellingene til Massif de la Selle. Byen hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 301,657, med 359,615 i kommunen med samme navn.
Byen er oppkalt etter Alexandre Sabès Pétion (1770–1818), en haitisk general og president som senere er blitt betraktet som en av landets fire grunnleggende fedre.
Kjønnsidentitet
For personer som ikke finner seg til rette i en fullstendig kvinnelig eller mannlig kjønnskategori har benevnelsene «kjønnsoverskridere» og «det tredje kjønn» blitt brukt. Transperson er et annet generelt begrep som kan betegne personer som ikke finner seg til rette i en helt kvinnelig eller mannlig kjønnsrolle (eller som har et avvikende kjønnsuttrykk i forhold til majoriteten i samfunnet). Utfordinger knyttet til kjønnsidentitet finner man særlig hos transpersoner (som ikke opplever samsvar mellom biologisk og psykologisk kjønn).
Referanser
Spol i rod Gender (sekse)
Mürren
Mürren er en fjellandsby i Berner Oberland i Sveits. Den ligger 1650 moh., og har ca. 450 innbyggere. Landsbyen ligger på en fjellhylle 7–800 meter over dalen under. Mürren tilhører Lauterbrunnen kommune, i likhet med landsbyene Lauterbrunnen, Isenfluh, Gimmelwald, Wengen og Stechelberg.
Turisme
Turismen er viktig for Mürren. Folk fra hele verden kommer hit for å se alpelandskapet. Det er flott utsikt mot de tre kjente fjelltoppene Eiger, Mönch og Jungfrau. Landsbyen har 2000 hotellsenger.
Kommunikasjoner
Mürren kan ikke nås med bil. I 1891 ble Bergbahn Lauterbrunnen-Mürren bygd. Den besto tidligere av en kabelbane som fraktet passasjerene opp dalsiden fra Lauterbrunnen til Grütschalp. Denne kabelbanen ble på grunn av omfattende skader nedlagt i april 2006, og erstattet med en gondolbane. Fra Grütschalp fører en 4 km lang smalsporet jernbane videre til Mürren. I 1967 ble landsbyens forbindelser til omverden forsterket ved byggingen av gondolbanen Luftseilbahn Stechelberg-Mürren-Schilthorn.
Sionporten
Sionporten (hebraisk:, Shaar Zion) er en av åtte murporter i Gamlebyen i Jerusalem. Den ble bygget for Suleiman den store i 1540.
De Nattergale
De Nattergale er en dansk band/komikertrio, bestående av Viggo Sommer, Uffe Rørbæk Madsen og Carsten Knudsen. Musikkstilen deres er som regel jazzinspirert, men inneholder også elementer fra forskjellige andre genrer. De Nattergale var på 1990-tallet en stor TV-suksess. De ble først og fremst kjent for deres blanding av jysk og engelsk i serien The Julekalender som gikk på TV2 julen 1994, 1996, 2003 og 2008, men senere også med CWC: Canal Wildcard.
De Nattergale er, sammen med Niels Hausgaard, noen av de få nåtidige musikerne som fortrinnsvis synger på jysk dialekt.
Giampaolo Cheula
Han ble profesjonell i 2001 hos det belgisk-italienske sykkellaget Mapei-Quick·Step. I sin andre sesong der vant han en etappe i Bayern rundt. Deretter gikk han til Vini Caldirola, hvor han syklet i to år. Fra 2005 syklet Cheula for det britiske laget Barloworld. Sin største seier feiret han i mai 2006, da han vant sammenlagt i det tyske sykkelrittet Fredsrittet.
Arsin
Arsin, AsH3, er en sterkt giftig kjemisk forbindelse av arsen og hydrogen, som ved stuetemperatur og atmosfærisk trykk opptrer som en fargeløs gass. Stoffet har en lukt av hvitløk, som merkes ved konsentrasjoner på 0,5 – 1 ppm.
Helse og sykdom
Arsin er særdeles giftig og kan drepe. Et tidlig symptom på at man er utsatt for stoffet, er hodepine. Kronisk forgiftning med stoffet kan være kreftfremkallende.
Brandenburgs våpen
Brandenburgs våpen har siden 1170 hatt på sølv bunn en rød ørn. Våpenet ble offisielt vedtatt i 1824. Våpenet ble 30. januar 1991 vedtatt som våpen for den nyopprettede delstaten Brandenburg.
Ørnen blir ofte avbildet med gull nebb, føtter og klør, samt med en buet streng som ender i kløverblad på hver vinge.
I henhold til en tradisjon, skal Märkischer Adler («Markiske ørn»), det vil si ørnen til Markgrevskapet Brandenburg, ha blitt tatt til våpen allerede av markgreve Gero på 900-tallet. Dette var i så fall et par hundre år før heraldikken oppsto som europeisk system.
Olav Nilsen
Nils Olav Nilsen (født 24. januar 1942, død 11. oktober 2021 ) var en norsk fotballspiller og -trener.
Nilsen begynte karrieren som midtbanespiller, senere var han spiss og storscorer, før han avsluttet karrieren som midtbanespiller. Han spilte 62 for Norge, og scoret 19 landslagsmål – deriblant ett av målene da Norge slo Jugoslavia i en VM-kvalifiseringskamp i 1965.
På klubbnivå spilte Nilsen for, og var nøkkelspiller og kaptein da klubben hadde sin storhetstid på begynnelsen av 1970-tallet. Han var med på å vinne tre strake seriemesterskap i perioden 1972 til 1974, og fikk kallenavnet «Olav Viking» av supporterne. I sin første sesong for Viking ble han cupmester i 1959. 15 år senere var han med på å tape cupfinalen mot i sin aller siste sesong.
Etter at han la opp som spiller etter sesongen 1974, trente han Viking da laget vant sitt fjerde seriegull på rad i 1975.
Nilsen ble æresmedlem i Viking i 1979. Han døde 11. oktober 2021, 79 år gammel.
Kosmos 482
Kosmos 482 var en sovjetisk romsonde, skutt opp 31. mars 1972 kl. 04:02:33 UTC, med mål om å nå Venus. Romsonden lyktes ikke i å unnslippe en den lave jordbanen. Fra 1962 ble navnet Kosmos gitt til sovjetiske romsonder som forble i bane rundt jorden, uavhengig om det var deres endelige destinasjon eller ikke.
Ingared
Ingared er et tettsted i Alingsås kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. Det ligger cirka 11 kilometer sørvest for Alingsås. I 2010 hadde tettstedet 1 299 innbyggere.
Ingared består nesten utelukkende av boligområder, da de fleste innbyggerne pendler til Alingsås, Lerum eller Göteborg. I Ingared finnes det barnehage og skole opp til sjette klasse. Det finnes også et eldrehjem med distriktssykepleier. Av idrettsanlegg er det lysløype, flere tennisbaner, fotballbaner for sjumannslag og en bane for sandvolleyball.
Ingared betjenes av busser mellom Hemsjö kyrka og Norsesund ved Västra stambanan, som ligger to kilometer unna via gang-/sykkelsti. Det går også rutebusser til Alingsås og Tollered langs E20.
Hemsjö IF er stedets idrettslag med aktiviteter som bordtennis, fotball og turn. Mange av aktivitetene finner sted i stedets idrettshall, Ingaredshallen.
Delingsforretning
En delingsforretning var før 2010 den formelle delen av opprettelsen av en ny grunneiendom i Norge. Den nye eiendommen ble tildelt et nytt matrikkelnummer ved en slik forretning.
Ved en slik delingsforretning skulle alle naboer godkjenne grensene, og vanligvis skjedde dette ved at partene varsles, og at det ble avholdt befaring i marken med alle partene til stede. Det ble satt ned godkjente grensemerker, og det ble gjort måling for senere å fastsette koordinatene for eiendommens hjørner. En delingsforretning kunne i enkelte tilfelle også skje ved at det ble utferdiget et registreringsbrev (fradeling av teig).
Delingsforretningen (inkludert målebrevet) ble deretter tinglyst. Delingsforretning kunne også utføres av jordskifteretten, men det var kommunen som tildelte det nye matrikkelnummeret.
Historie
Både Frostatingsloven, Gulatingsloven og Magnus Lagabøte's landslov fra 1274 inneholdt regler for skifte og deling av jord. Ingen av lovene inneholdt imidlertid noe krav til nøyaktig grensebeskrivelse av eiendommene, langt mindre krav til kartfesting.
Ved forordning av 18. desember 1764 («Hvorledes Land-eiendommene maa adskilles») ble det for første gang stilt krav til en «forretning» for å forestå fradelingen av en ny eiendom på landet, og at den skulle inneholde en grensebeskrivelse. Denne forordningen gjaldt ikke i byene, og her var det allerede utviklet ulike praksis for deling av eiendom.
På landet skjedde det ikke noe vesentlig med dette lovverket før ”Lov om Delings- og Skyldsætningsforretninger” av 28. mai 1845. Her ble ansvaret for avholdelse av slik skylddelingsforretning overført fra Sorenskriveren til Fogden (Lensmannen):'' § 1: ''De Delings- og Skyldsætningsforretninger, der efter den hidtil gjældende Lovgivning have været bestyrede af Sorenskriveren, skulle, forsaavidt ikke nogen af Parterne forlanger hans Deeltagelse, for Fremtiden udføres ved fire af Fogden for ethvert enkelt Tilfælde utnævnte Skjønsmænd…..
«Jordskifteloven» som ble innført i 1859 (Lov om Jords og Skovs Udskiftning af Fællesskab av 12. oktober 1857) ga også jordskifteretten mulighet til å utføre delingsforretninger.
Ved «Lov om Skyldsætning og Skylddeling» av 20. august 1909 ble begrepet skylddelingsforretning innført, og det ble utferdiget et formular for oppgaven. Loven gjaldt bare for landkommuner.
1. januar 1980 ble delingsloven av 23. juni 1978 iverksatt. Her ble det slutt på delingen av skylden, og hver kommune skulle opprette en oppmålingsmyndighet som skulle ha en uavhengig stilling i forhold til den øvrige kommunale forvaltningen.
Fra 1. januar 2010 skjer opprettelse av nye matrikkelenheter etter reglene i matrikkelloven (Lov 2005-06-17: Lov om eigedomsregistrering)
Norske forutsetninger - Offentlig godkjenning
I motsetning til de fleste land i Europa, forutsatte en delingsforretning i Norge at det forelå en godkjenning fra en offentlig myndighet (I Norge: En godkjennelse etter plan- og bygningsloven og eventuelt etter jordloven).
I øvrige land i Europa har ikke eierforholdet noen betydning. Det er bruken av grunnen som har samfunnsmessig interesse, ikke eierforholdet. Deling av eiendom krever derfor ingen godkjennelse fra noen offentlig myndighet i disse landene.
Myrmenn
Myrmenn var et uttrykk som ble brukt om norske borgere som i 1880-årene skaffet seg stemmerett ved å kjøpe verdiløs jord, gjerne myr. Praksisen har sin årsak i at Grunnloven fram til 1884 kun ga stemmerett til eiere av matrikulert jord.
Bakgrunn og utvikling
Det var Venstre som tok opp Marcus Thranes gamle ide om å kjøpe myrlapper til eiendomsløse. I lovverket fantes ingen krav hvor store disse myrlappene skulle være. Arbeidersamfunnslederen Andreas Hølaas fra Kristiania var en av dem som ledet arbeidet med å registrere myrmenn. Christian Holtermann Knudsen, en av pionerne i arbeiderbevegelsen, organiserte for samme sak egne stemmerettstog 17. mai. Denne gangen greide ikke jurister på motstandersiden å hindre slike oppkjøp, og valget ble en stor seier for Venstre i 1882. Eiendomsløse grupper som fikk stemmerett omfattet husmenn, tjenestefolk, lærere, handverkere, kunstnere og jurister.
I 1884 ble stemmerettsreglene endra, slik at borgere med årlig inntekt over 800 kroner i byene og 500 kroner på landet fikk stemmerett. Videre ble grunnloven endra samme år, slik at jord måtte ha en verdi over 20 kroner for å kunne bli matrikulert. For jord som allerede var matrikulert hadde loven ingen tilbakevirkende kraft.
Myrmennene fra Flå
Myrmennene fra Flå i Melhus ble kjent i 1880 da Flå ble egen kommune. Dette skjedde etter en elegant omgåelse av loven som krevde at det var minst 50 jordeiere i en kommune. Siden det bare var vel 30 jordeiere som var stemmeberettigede i Flå, skilte Erik Kirkflå f. 1826 (som ble den første ordføreren i Flå) ut 18 myrparseller av Botnmyra, hver på 1 kvadratalen, og solgte i 1879 disse parsellene til 18 personer i Flå (hver på 1 øre skyld). Derved ble de nok stemmeberettigede til å tilfredsstille lovens krav, og Flå kommune ble skilt ut fra Melhus.
Jon Eberson
Jon Arild Eberson (født 6. januar 1953 i Oslo) er en norsk gitarist og komponist, sønn av jazzmusiker Leif Eberson (1925–70).
Med skolevenn Vidar Johansen startet han jazzband, før han gikk til Skjåk Bræk i 1971 og Unis i 1972. På 1970-tallet spilte han med blant andre Magni Wentzel, Radka Toneff, Ketil Bjørnstad og Knut Værnes. Etter å ha gjort det godt ved en jazzfestival i Warszawa, med Arild Andersen (bass), Jon Balke (piano), Knut Riisnæs (saksofon) og Pål Thowsen (trommer) (alle fra Oslo), var Eberson på NRK med Balke, Andersen, Thowsen og Magni Wentzel da Erling Wicklund i julestria 1974 presenterte «Norsk Jazzkveld». Bortsett fra jazzrock-gruppa «Moose Loose» (med blant andre Haakon Graf og Pål Thowsen), som spilte ved Ragnarock 1974, drev Eberson med pianisten Haakon Graf i gruppa «Blow Out». I oktober 1978 meldte VG at han startet Jon Balke - Jon Eberson kvartett, med Svein Christiansen på trommer og Terje Venaas på bass. På 1980-tallet spilte han i Jon Eberson Group med Sidsel Endresen. De vant Spellemannprisen 1981 i klassen rock for albumet Jive Talking. Sammen med Endresen fikk han dessuten bransjeprisen som opphavsmann under Spellemannprisen 1984 for albumet City Vision.
Pierre Gemayel
Pierre Gemayel (født 6. november 1905, død 29. august, 1984) var en politisk leder i Libanon. Han kom levende fra et attentat i april 1975, da fire falangister ble drept. Den hendelsen var med på å utløse den libanesiske borgerkrig.
Rukkeåi
Rukkeåi er ei elv i Tokke kommune i Telemark. Den er en del av Skiensvassdraget og er ei sideelv til Tokke. Den har utspring fra Byrtevatn og munner ut i Tokke rundt fire kilometer nordvest for Dalen. Mellom Byrtevatn og Mosvatn kalles elva Mosåi.
Elva ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973. Før vernevedtaket var imidlertid vassdraget allerede sterkt berørt av utbyggingen av Lio kraftverk, som utnytter fallet fra Byrtevatn til Tokke, og Rukkeåi er stort sett tørrlagt. Vernevedtaket gjelder således ytterligere utbygging i de uberørte, øvre delene av nedbørfeltet.
Sollebrunn
Sollebrunn er et tettsted i Alingsås kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 440 innbyggere.
Miljøinformatikk
Miljøinformatikk (engelsk environmental informatics) er et fagfelt innen informatikk som studerer IKT-behov knyttet til overvåkning og kontroll av miljø.
Viktige fagområder er Forskning og utvikling innen miljøinformatikk drives ved alle universitetene, samt enkelte forskningsinstitutt som NIVA. Egne studier er etablert, bl.a. masterstudium i miljøinformatikk ved Høgskolen i Østfold.
Lamborghini Diablo
Lamborghini Diablo («Djevel» på spansk) er en superbil som ble bygget av den italienske bilfabrikken Lamborghini mellom 1990 og 2001.
Diablo, 1990-1998
Lamborghini startet utviklingen av Diablo i 1989, som en erstatter for Lamborghini Countach. Bilen ble introdusert den 21. januar 1991, til en startpris på 240.000 amerikanske dollar. Bilen var utstyrt med en 5.7 liters versjon av den legendariske Lamborghini V12-motoren, med 48 ventiler, doble overliggende kamaksler og datastyrt, elektronisk bensininnsprøytning. Motoren leverte 492 hestekrefter (367 kW) og et dreiemoment på 597 Nm. Bilen klarte 0-100 km/t på rett over 4 sekunder, med en toppfart på 325 km/t. Akkurat som Countach var Diablo bakhjulsdreven, og hadde midtmontert motor for å forbedre vektfordelingen.
Til tross for prisen på 200.000 amerikanske dollar (rundt 1 400 000 kroner) var bilen relativt spartan, og hadde kun grunnleggende radiofunksjoner (med CD-spiller som ekstrautstyr), manuelle vinduer, justerbare (men ikke elektriske) seter og var ikke utstyrt med ABS-bremser, mest for å redusere bilens allerede høye vekt. Noe ekstrautstyr var tilgjengelig, blant annet å få laget førersetet spesielt etter bilens eier, en hekkspoiler, et bagasjesett (til 2.600 amerikanske dollar) og en eksklusiv Breguet-klokke til dashbordet (til 10.500 amerikanske dollar).
Diablo VT (1. versjon), 1993-1998 og Diablo VT Roadster (1. versjon), 1995-1998
Etter å ha gjort små forandringer på Diablo i tre år bestemte Lamborghini seg i 1993 for en ny, enda mer spesialisert versjon av bilen for å lokke nye kunder. De tok utgangspunkt i den vanlige Diablo-plattformen, og utviklet et firehjulstrekksystem med viskosekobling, forbedret servostyring, endret størrelsen på forhjulene slik at det ville fungere bedre med firehjulstrekk, og et nytt, datastyrt understell med Koni støtdempere. Understellet kunne settes i automatisk modus, hvor det var helt og fullt styrt av en datamaskin, eller føreren kunne velge én av fire innstillinger via knapper i dashbordet. Bilen var fortsatt ikke utstyrt med ABS-bremser.
Lamborghini hadde vist en åpen versjon av VT (Viscous Traction) på bilutstillingen i Genève i 1992, sammen med coupé-utgaven da den debuterte, men det tok tre år før modellen ble satt i produksjon. Bortsett fra sitt avtagbare targa-tak var bilen identisk til coupéutgaven, med kun noen små utseendemessige endringer, stort sett i forbindelse med baklysene.
Pistolløpsekvensen i James Bond
Pistolløpsekvensen ble skapt av Maurice Binder i 1962, i anledning den første James Bond-filmen, Dr. No. Ved hjelp av et hullkamera fotograferte Binder innsiden av et pistolløp, som så ble brukt i filmen. I Dr. No går pistolløpsekvensen rett over i tittelsekvensen, men fra og med From Russia with Love til og med Die Another Day er det et handlingsforløp mellom pistolløpsekvensen og tittelsekvensen.
Lamborghini Diablo
Diablo SE 30, 1993
SE 30 ble solgt i et begrenset antall i 1993 for å feire Lamborghinis 30-årsjubileum. Bilen var en lettere og mer brutal versjon av Diablo.
Totalt ble kun 150 eksemplarer bygget, og åtte av disse var høyrestyrte. I tillegg introduserte Lamborghini en spesiell sportspakke, som, takket være nye luftfiltre, leverte 75 hestekrefter ekstra, noe som gav en ytelse på 600 hk. Den eneste visuelle forskjellen på bilen var to luftinntak øverst på taket, som hjalp til med å tvinge luft inn i sylinderne. Kun 10 av disse ble bygget som venstrestyrte utgaver, og kun 2 som høyrestyrte. En av de berømte personene som har eid en SE 30 var Jay Kay, vokalisten i bandet Jamiroquai.
Bilen hadde svært lite av Diablos standardutstyr, noe som betød at den ble levert uten radio, klimaanlegg eller lyddemping, og var utstyrt med seter i karbonfiber. Alt dette sørget for at bilen ble 125 kilo lettere enn standardmodellen. Lamborghini valgte å levere modellen uten VT-utgavens avanserte elektroniske understell eller firehjulstrekk, men bilen fikk et avansert justerbart system kontrollert via en bryter i dashbordet, som umiddelbart kunne justere hardheten på demperne både foran og bak. I tillegg ble bilen levert med stabilisatorstag, og med større bremseskiver på alle fire hjul. Bilen ble fortsatt levert uten ABS-bremser.
Diablo SV (1. versjon), 1995-1998
SV, eller "Sport Veloce"-varianten var en ekstrautstyrspakke til standardmodellen. Den manglet VT-utgavens firehjulstrekk og elektroniske understell, men var utstyrt med VTs oppdaterte dashbord og større bremser, samt en ny, tredelt justerbar hekkspoiler, og var utstyrt med en modifisert versjon av den 5.7 liter store V12-motoren, som leverte 510 hk (380 kW). Bilens luftinntak ble endret noe, og fra 1999 hadde bilen faste hovedlys i stedet for vippelyktene tidligere utgaver ble utstyrt med.
Det tyske tuningselskapet Auto König produserte en trimmet variant av SV, med ytterligere understellsmodifikasjoner, større bremser og doble turboladere, noe som økte bilens ytelser til over 800 hk (597 kW).
Diablo VT (2. versjon) og VT Roadster (2. versjon), 1999
Den andre versjonen av VT coupé og roadster fikk for det meste kosmetiske endringer. Bilene hadde nå SVs faste hovedlykter, nye felger og et redesignet dashbord. På den mekaniske siden fikk bilen større bremser, den ble endelig utstyrt med ABS-bremser, og motoren ble oppgradert med et nytt variabel ventiltid-system. Ytelsene økte til 530 hk (395 kW), og bilens tid fra 0-100 km/t ble redusert til 3.9 sekunder. Til tross for investeringene Lamborghini hadde gjort i oppgraderingene gikk andre versjon av VT ut av produksjon etter bare ett år.
Diablo GT, 1999
SV-utgaven (Sport Veloce) var i bunn og grunn en racingklar versjon av Diablo, men GT, som ble produsert i et begrenset antall, gikk enda lenger i den retning. Den var utstyrt med en modifisert utgave av V12-motoren, hvor sylindervolumet var økt til 6.0 liter, slik at motoren leverte 575 hk (430 kW), mens større bremser, endret understell og spesialproduserte girutvekslinger var andre mekaniske endringer. Et mer aggressivt utseende og bredere dekk fikk den også. Kun 80 eksemplarer ble produsert totalt, og modellen ble offisielt kun solgt i Europa.
Diablo VT 6.0 (Diablo VT 3. versjon), 2000-2001
Etter at Audi AG tok eierskap i Lamborghini fra deres tidligere eiere i 1998 gjorde de store endringer på Diablo, slik at modellen kunne opprettholde salget mens erstatteren ble utviklet. VT 6.0 var deres første (og siste) virkelige redesign av bilen, som var mer enn en kosmetisk oppgradering av den eksisterende modellen. Det ble gjort store utseendemessige forandringer både utvendig og innvendig; støtfangeren foran, luftinntak og front i tillegg til et nytt dashbord og nye seter. Motoren var en 6.0 liters versjon av Lamborghinis klassiske V12-motor, egentlig en videreutvikling av motoren fra Diablo GT, som igjen var en modifisert versjon av 5.7 literen som satt i tidligere Diablo-utgaver. Motoren fikk en oppgradert datastyring, nytt luftinnsug og et nytt eksosanlegg, samt et oppgradert variabel ventiltid-system med noe mer siviliserte kamaksler enn de som satt i tidligere modeller.
Ekvatorialprovinsen
Ekvatorialprovinsen (Al-Istiwa'iyah på arabisk) startet som en provins under Egypt, helt syd i dagens Sør-Sudan langs den øvre delen av Den hvite Nil. Den omfattet også mesteparten av den nordlige delen av dagens Uganda, inkludert Albertsjøen. Den var et forsøk på å etablere en modellstat i det indre av Afrika, men besto aldri av mer enn en håndfull eventyrere og soldater på isolerte utposter.
Senere har provinsen blitt delt opp i flere nye provinser, og også rammet av krigshandlinger. Det siste omfatter herjinger begått av Herrens motstandsarmé.
Ekvatorialprovinsen sammenfaller geografisk for en stor del med Syd-Sudan.
Python
Python var opprinnelig et skriptspråk for det distribuerte operativsystemet Amoeba 809 for å lage systemendringer. Perl, Ruby, Tcl, Scheme og tildels Java blir ofte sett på som alternativer til Python. Mange ser på Python som en nyere, men strengere og en mer striglet versjon av Perl. Python er utviklet som et fri programvare-prosjekt.
Python har en lettlest og klar syntaks. Kodeblokker i Python avgrenses basert på linjeskift og innrykk i motsetning til andre populære programmeringsspråk der par av spesialtegn eller tegnstrenger brukes, slike som   og   eller   og. Uansett språk er det skikk og bruk å benytte innrykk i kode, på det viset kan spesialtegn for å markere begynnelse og slutt anses som unødvendige. Innrykksreglene er gjort påkrevet i Python. Dette trekk ved språket forenkler og gjør det derfor raskere å skrive og lese.
Fra ca. 2016 var Python oftest å finne blant de fem øverste i kåringer over verdens mest brukte programmeringsspråk. Det har hos en del universiteter og andre undervisningsinstitusjoner erstattet Java som det programmeringsspråket de fleste studenter kommer i kontakt med.
wxPython er et wrapper-bibliotek som gjør det mulig å programmere med wxWidgets i Python. Som wxWidgets er wxPython gratis programvare.
Objektorientert programmering
Python er et objektorientert programmeringsspråk, og tillater for eksempel polymorfisme. I motsetning til mange andre objektorienterte språk, som for eksempel Java og Smalltalk, er det allikevel fullt mulig å skrive et prosedyre-drevet program.
Hello, world
Fra og med Python 3 må  skrives slik:. Tidligere kunne man skrive.
Enkel bruk av en liste (matrise)
Dette enkle programmet demonstrerer bruken av liste-datatypen og innrykk.
Kosmos 21
Kosmos 21 var en sovjetisk romsonde med ukjent oppdrag. Dette oppdraget har tentativt blitt identifisert av NASA som en teknologitest av romsonder i Venera-programmet. Det kan ha vært et forsøk på en forbiflyvning av Venus, sannsynligvis lik den senere Kosmos 27, eller det kan ha vært planen fra begynnelsen at den skulle forbli i en geosentrisk bane. Romfartøyet forlot uansett aldri banen rundt jorden etter innsetting av fra en SL-6/A-2-e bærerakett. Fra 1962 ble navnet Kosmos gitt til sovjetiske romsonder som forble i bane rundt jorden, uavhengig om det var deres endelige destinasjon eller ikke.
Fylkesvei 254 (Akershus)
Fylkesvei 254 (Fv254) i Akershus gikk mellom Ramdalen og Frogner i Sørum kommune. Veien var 4,0 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 1484.
Corinne Schmidhauser
Corinne Schmidhauser (født 30. mai 1964 i Zollikofen) er en tidligere sveitsisk alpinist.
Lamborghini Murciélago
Lamborghini Murciélago er en Grand tourer og superbil som produseres av den italienske bilprodusenten Lamborghini. Modellen ble introdusert i 2002 som etterfølgeren etter Lamborghini Diablo, og er designet av Luc Donckerwolke. Bilen er en todørs, toseters coupé.
En åpen utgave, kalt Murciélago Roadster ble introdusert i 2004 for modellåret 2005.
Murciélago er utstyrt med en 6,2 liters versjon av den legendariske Lamborghini V12-motoren, en sekstrinns manuell eller sekstrinns sekvensiell girkasse og firehjulstrekk. Den er også utstyrt med en hekkspoiler som kan reises til en vinkel på 70 grader, sidespeilene folder seg inn for å forbedre aerodynamikken, og luftinntak langs siden som automatisk åpner seg til nødvendig åpning for å slippe inn tilstrekkelig luft til å kjøle motoren.
Navnet Murciélago er hentet fra en okse som overlevde 24 sverdhugg i en tyrefekterkamp i 1879, og som kjempet så hardt at matadoren bestemte seg for å spare livet dens, noe som var en sjelden ære. Som en fotnote i Lamborghini-historien ble denne oksen senere donert til okseavleren Don Antonio Miura, og ble forfar til en lang rekke berømte kampokser. Miura er mannen fabrikkens modell Miura er oppkalt etter.
40-årsjubileum
For å feire Lamborghinis 40-årsjubileum ble 50 spesialmodeller bygget høsten 2003.
George Rogers Clark
George Rogers Clark (19. november 1752–13. februar 1818) var amerikansk militærleder i det nordvestlige pionérområdet under den amerikanske uavhengighetskrigen. Amerikanerne regner ham som en av sine store militærhelter på grunn av hans erobring av Northwest Territory. Hans yngre bror William var en av lederne i Lewis og Clark-ekspedisjonen.
Lamborghini Murciélago
LP640
LP640 ble første gang vist på bilutstillingen i Genève i mars 2006, som en facelift for coupéversjonen. Den er utstyrt med en 6,5 liters versjon, som leverer 640 hk. Det var også noen små utseendemessige forandringer, hovedsakelig luftinntakene i fronten. Støtfangerne har blitt endret for å kanalisere luften mer effektivt, og et nytt eksosanlegg har blitt formet inn i diffuseren bak på bilen for å minimere aerodynamisk løft. Luftinntaket på venstre side har økt i størrelse for å bedre lufttilførselen til oljekjølere. Bilens karosseri er bygget i stål og karbonfiber, mens understellet har blitt oppgradert for å takle bilens økte ytelser. Bilen er også utstyrt med et firehjulstrekksystem som vanligvis distribuerer 70% av kreftene til bakhjulene, men som kan sende 100% til enten forhjul eller bakhjul hvis det er behov for det. Modellen har også nye 18-tommers Hermera-felger med gigantiske 335/30-dekk bak.
Corinne Schmidhauser
I årene 1986 og 1987 vant Schmidhauser fire renn i verdenscupen. Vinteren 1987 gikk hun til topps i slalåmdelen av verdenscupen sammenlagt.
Lamborghini Murciélago
LP640
Interiøret i LP640 har fått endrede seter for å skape mer hodeplass, mens et oppdatert instrumentpanel og et nytt stereoanlegg utgjør de andre forandringene i interiøret.
Corinne Schmidhauser
Hennes beste resultat fra internasjonale mesterskap var en åttendeplass i slalåm fra VM 1985 i Bormio. Hun la opp etter sesongen 1989/90.
Lamborghini Murciélago
LP640
LP640s ekstrautstyr inkluderer keramiske bremser for bedre bremsekraft, og et motordeksel i glass som viser frem LP640s 6,5 liters V12-motor.
Motor
LP står for "Longitudinale Posteriore", og refererer til den lengdemonterte, 6,5 liter store V12-motoren som produserer opp til 640 hk ved 8 000 omdreininger per minutt. Sammen med en ny sekstrinns girkasse, som kan leveres med Lamborghinis "E-gear"-system som ekstrautstyr, kan LP640 flytte seg fra 0 til 100 km/t på kun 3,4 sekunder, 0,4 sekunder raskere enn standardutgaven. LP640 er utstyrt med et elektronisk startkontrollsystem kalt "Thrust".
LP640 ble lansert den 1. mars 2006, og har en prislapp på 350 000 amerikanske dollar.
Wendener Hütte
Wendener Hütte er et gammelt jernverk og en hammermølle i kommunen Wenden i Sauerland, som idag fungerer som et museum og et bygningsminne over den tidlige industrialiseringen i Tyskland. Det er det eldste masovnanlegget i Tyskland.
Liste over figurer i Prison Break
Dette er en liste over rollefigurer i Prison Break. De følgende rollefigurene er listet alfabetisk etter etternavn i deres respektive seksjoner. Informasjonen om karakterene er à jour-ført frem til episoden Bolshoi Booze (2x11).
Frontfagsmodellen
Frontfagsmodellen er en modell for organisering av lønnsforhandlinger som brukes i Norge. Frontfagsmodellen går ut på at eksportbedrifter, som konkurrerer internasjonalt, forhandler sin lønnsvekst først, og lønnsveksten ellers i samfunnet forhandles lik eller lavere som denne. Organiseringen sørger for at lønnsnivået i Norge ikke blir så høyt at eksportsektoren får for høye kostnader, mister sin konkurransekraft, og må si opp ansatte.
Frontfagsmodellen er ifølge NHO en bærebjelke i den norske lønnsdannelsen. Ifølge sjefsøkonom Roger Bjørnstad i LO gir frontfagsmodellen store gevinster, ettersom det motvirker inntektsulikhet, bevarer arbeidsplasser, samt bevarer konkurransekraften til norske eksportbedrifter, hvorfra vi henter store inntekter.
Idéen om at utsatte bedrifter skal forhandle tariff først stammer fra de første store arbeidskonfliktene på 20-tallet, der metallurgiske industrier gikk i front og forhandlet lønn først, grunnet den harde konkurransen i stål- og jernindustrien. Den norske modellen der eksportbedriftene er frontfag stammer fra Odd Aukrusts hovedkursteori, som ble publisert i 1977. Danmark og Sverige har tilsvarende modeller for lønnsdannelse hvor industrien leder an lønnforhandlingene.
Bakgrunn og hovedkursteorien
Frontfagsmodellen er basert på den såkalte hovedkursteorien, også kalt Aukrust-modellen, som ble publisert i 1977 av Utredningsutvalget for inntektsoppgjørene bestående av Odd Aukrust (leder), Fritz C. Holte og Gerhard Stoltz. Utvalget bygget på ideen om at lønnsveksten i Norge må tilpasses hva konkurranseutsatt sektor over tid kan tåle. Dette betyr igjen at lønnsveksten i Norge ikke må være svært mye større enn hos våre handelspartnere i et langt perspektiv (5–20 år), fordi dette vil svekke konkurranseevnen til norsk industri. Utvalget konstruerte ikke en ny modell for lønnsdannelse, men bygget på historisk praksis blant partene i arbeidsmarkedet. Modellen formulerte et analytisk og formelt samfunnsøkonomisk argument for at konkurranseutsatt industri burde være frontfag, og bandt dette sammen med en bredere makroøkonomisk utvikling med stabil inflasjon, lønnsvekst, og sysselsetting.
Den norske tarifforhandlingsmodellen har ivaretatt hovekursteoriens sentrale argument ved at et stort innslag av konkurranseutsatt virksomhet har gått inn i tariffoppgjøret først, som frontfag, og at utfallet av disse tariffoppgjørene har fungert som en veiledende norm for andre tariffområder som har forhandlet senere samme år. Resultatet fra frontfag-forhandlingene vil i Norge være retningsgivende for hva som kan forventes oppnådd i forhandlinger, mekling-, eller konflikt når det gjelder de øvrige overenskomstene.
I praksis har frontfagene i Norge stort sett vært omfattet av Industrioverenskomsten (inngått mellom Fellesforbundet (LO) / Norsk Industri (NHO) ved forbundsvise oppgjør, og større industriområder ved sentrale oppgjør.
Jon Tørset
Tørset har vært leder for Nordland Senterparti i flere 12 år, han har vært fylkestingsrepresentant siden 1991, og han har møtt som vararepresentant i Stortinget i kortere perioder i tidsrommet 1997-2001. Han var fylkesordfører i Nordland i to påfølgende perioder, fra 1999 til 2007.
Opprinnelig er Tørset fra Børsa i Skaun i Trøndelag. Han har lærerutdanning fra Bodø, teknisk befalsskole fra Kjevik og ellers studier i samfunnsøkonomi, historie og spesialpedagogikk. I yrkeslivet har han være rektor i Vestvågøy og skolesjef og kommunaldirektør i Bodø.
Cap-Haïtien
Cap-Haïtien (Okap eller Kap Ayisyen på haitisk kreol) er en by på Haitis nordkyst. Den er hovedstaden i departementet Nord. I kolonitiden het den Cap-Français. Cap-Haïtien hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 163,222, med 261,864 i kommunen med samme navn.
De sentrale delene av byen ligger mellom Cap-Haïtien-viken i øst og nærliggende fjellsider i vest. Fjellsidene er i stor grad bebygd av shantytowns. Gatene er generelt sett smala og arrangert i rutenett.
Den lille flyplassen rett sørvest for byen betjenes av en rekke små innenriksselskaper. En internasjonal linje flyr til Fort Lauderdale i Florida.
Åpen kildekode
Åpen kildekode (engelsk: open source code) brukes om allment tilgjengelig kildekode til dataprogrammer. Koden er som oftest tilgjengelig på Internett. Det finnes mange forskjellige lisenser for åpen kildekode, men den mest brukte er GNU General Public License (GPL). Mange programvareselskaper lager seg sine egne spesialtilpassede åpne lisenser. Organisasjonen Open Source Initiative (OSI) har en godkjenning hvor lisenser som følger deres definisjon av åpen kildekode får betegnelsen OSI approved.
Man skiller ofte mellom åpen programvare og fri programvare. Fri programvare, slik den er definert av Free Software Foundation, krever i tillegg til at kildekoden er åpen tilgjengelig, at den kan redistribueres kommersielt. Enkelte kommersielle aktører mener at begrepet «åpen kildekode» er forvirrende og bør unngås.
Åpen kildekode betyr at kodingen i programmet er tilgjengelig for alle å se. Det er ingen skjulte koder, og følgelig kan alle som besitter den nødvendige kompetansen se akkurat hva et dataprogram i åpen kildekode gjør, og hvordan det gjør det.
GNU General Public License er en måte å beskytte disse kodene. En slik lisens hindrer andre å bruke kodene videre uten å videreføre lisensen. Det betyr at alle kan kopiere og videreutvikle programmer i åpen kildekode, så lenge de beholder koden åpen og tilgjengelig for hvem som helst andre som ønsker å se nærmere på oppbyggingen av programmet.
Utviklingen av åpen kildekode bygger blant annet på et ønske om at alle skal ha tilgang på de samme ressursene og mulighetene i livet, uavhengig av personlig økonomi og begrensede midler. Derfor utvikles det mange kontorprogrammer, skoleprogrammer, utviklingsverktøy og operativsystemer i åpen kildekode. Åpen kildekode tilhører ingen bestemt person eller organisasjon, og utvikles som regel av frivillige programmerere fra ulike land. I en del tilfeller mottar programmererne økonomiske bidrag fra personer og sammenslutninger som ønsker å gjøre det mulig for utviklerne å sette av tid til utviklingsarbeidet, samt betale for eventuelle driftskostnader.
Noen velkjente eksempler på programvare med åpen kildekode er Apache, PHP, Mozilla og Linux, og forsåvidt MediaWiki, programvaren som driver Wikipedia.
Bybranner i Trondheim
Bybranner i Trondheim er en oversikt over de større og mindre bybrannene som Trondheim en rekke ganger har vært rammet av. De største man kjenner omfanget av er bybrannene i 1681, 1708, 1841 og 1842.