cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rybnik kraftverk
Rybnik kraftverk  er et kullkraftverk i byen Rybnik 1100 km vest for Kraków i det sørlige Polen, ikke langt fra grensa til Tsjekkia. Det har en installert produksjonskapasitet på 1775 MW fordelt på 8 turbiner à 225 MW. Anlegget ble utbygd omkring 1970–1978. Årsproduksjonen er på hele 9 TWh. Brenselstypen er steinkull (antrasitt).
Patnow kullkraftverk
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 7 071 000 tonn ved Patnow I, og videre 1 055 900 tonn ved Patnow II.
Rybnik kraftverk
Utslippene av CO2 er 8,6 millioner tonn i 2007. De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 8 122 000 tonn.
Zakarias Tormóðsson
Zakarias Tormóðsson (død 1628) var en færøysk bonde. Han stammet fra Eiði på Eysturoy, hvor han var forpakter av 2 merker (1,54 km²) kirkejord. Lite er ellers kjent om Tormóðsson fra historien.
Han var medlem av det færøyske Lagtinget, og var lagmann på Færøyene fra 1608 til 1628.
Las Tunas (provins)
Las Tunas er en av Cubas 14 provinser og blir gjerne omtalt som «El Balcón del Oriente cubano» (Balkongen mot det cubanske Oriente).
Kjelvatnet (Fauske)
Kjelvatnet (lulesamisk: Giebnejávrre) er en innsjø ved Sulitjelma i Fauske kommune i Nordland. Den er regulert som magasin for Daja og Fagerli kraftverk.
Las Tunas (provins)
Las Tunas ble i 1975 – sammen med regionene Guantánamo, Holguín, Santiago de Cuba og Granma – skilt ut av den gamle provinsen Oriente. Dette skjedde som følge av en ny administrativ inndeling av provinsene på Cuba.
Provinsen består av 8 kommuner og dekker et areal på 6.584 km². Provinshovedstaden er Victoria de Las Tunas, som regel omtalt som Las Tunas eller bare Tuna. Før den nye provinsinndelingen i 1975, var provinshovedstaden Victoria de Las Tunas en liten by. Dette endret seg raskt da byen ble bedre knyttet til veinettet og inngikk i et større statlig moderniseringsprogram som ga et større løft av den lokale infrastrukturen.
Næringsliv
Næringslivet er stort sett avgrenset til sukkerdyrkning, dels på grunn av et velegnet, fuktig klima og dels på grunn av provinsens flate terreng. Ellers finnes en del storfe-bruk og litt frukt- og grønnsaksdyrkning. Turismen er lite utviklet.
Bełchatów kraftverk
Bełchatów kraftverk  er et kullkraftverk nær byen Bełchatów i Polen. Det har en installert produksjonskapasitet på 5 053 MW, og årsproduksjonen er 25-28 TWh, eller 20% av Polens kraftproduksjon. Dette er Polens største kraftverk målt etter installert effekt, og Europas største kraftverk som brenner lignitt.
Brutte løfter
Brutte løfter er et norsk aktualitetsprogram med Mette Fossum som gikk på TVNorge fra 2000 til 2001. Programmet hadde som formål å sette søkelys på politikernes løftebrudd og de konsekvenser dette hadde fått for enkeltmennesker og grupper i samfunnet.
Seertall
Programmet hadde forholdsvis beskjedne seertall. Premieren ble kun sett av 65 000. Etter to måneder ble det en sendepause på to måneder. Deretter gjenoppsto programmet i en kortere versjon. Seertallene bedret seg betraktelige og ble liggende på rundt 170,000.
Sam’s Town
Sam's Town er et studioalbum fra det amerikanske rockebandet The Killers.
Erik Brofoss
Erik Brofoss (født 21. juni 1908, død 7. mai 1979) var en norsk økonom, jurist, politiker (Ap) og friidrettsutøver.
Han ble tilknyttet London-regjeringen i 1942, og ble finansminister i Einar Gerhardsens første rene Ap-regjering i 1945. Brofoss ble gjerne forbundet med den nye generasjonen samfunnsøkonomer som ønsket økt bruk av planøkonomiske virkemidler og innføring av nasjonalregnskap for å unngå gjentakelse av mellomkrigstidens økonomiske kriser. I 1947 overtok han Handels- og skipsfartsdepartementet, et departement han selv foreslo opprettet. Dette statsrådsvervet hadde han frem til 1954.
Da Brofoss gikk ut av regjeringen, ble han leder for direksjonen i Norges Bank (tilsvarer posisjonen sentralbanksjef). Som leder av Norges Bank ønsket han at Finansdepartementet, ikke sentralbanken, skulle ha øverste ledelse for makroøkonomisk planlegging, mens Norges Bank til gjengjeld burde få økt innflytelse på kredittpolitikken. Han gikk av i 1970, da han ble direktør for Det internasjonale pengefondet (IMF). Den jobben hadde han frem til 1973.
Brofoss' tanker ble tillagt avgjørende vekt i den økonomiske politikken som ble ført etter andre verdenskrig, og var den enkeltpersonen som hadde størst innflytelse på norsk økonomisk politikk i etterkrigstiden. Han var særlig opptatt av realøkonomi, det vil si at produksjonen skulle være grunnlaget for levestandarden, ikke pengene.
Håen
Håen er en innsjø i kommunene Midtre Gauldal og Melhus i Trøndelag. Håen er regulert som magasin for Håen og Sokna kraftverk.
For å komme til Håen med bil, må en ta av østover fra E6 på Lundamo, og kjøre den ca. 2 mil lange bomvegen derfra. I tillegg er området rundt Håen og Samsjøen et fint utgangspunkt for turer nordover til Brungmarka i Klæbu, både via Rensfjellet, Kråkfjellet og Oksdalen.
Konin kullkraftverk
Konin kraftverk er et kullkraftverk i Polen. Det har en installert produksjonskapasitet på 488 MW, fordelt på 7 små blokker. Anlegget ble utbygd omkring 1970–1977. Brenselstypen er lignitt, og andre typer lav-bitumenøst kull.
De totale CO2-utslippene ble mer enn halvert i 2008 og var ca. 968 000 tonn, mens det samme årets kvote var 2,06 mill. tonn.
Det pommerske innsjøplatå
Det pommerske innsjøplatå er et innsjølandskap i Vestpommerske voivodskap i Polen. Området er en del av morenelandskapet i den baltiske landrygg og består av en mengde innsjøer som ble dannet under nedsmeltingen av innlandsisen etter siste istid. Landskapet minner mye om De masuriske sjøer og Mecklenburgische Seenplatte, som også er dannet på samme måte. Den største innsjøen er Jezioro Drawsko (Dratzigsee; 18,66 km²).
Diastem
Betegnelsen diastem brukes også som faguttrykk for andre typer mellomrom og annet, for eksempel i geologien om strukturer i sedimentære bergarter og i biologien om en type protoplasma i en celle. Diastema er dessuten en slekt i fagerblomstfamilien.
Mellomrom mellom tenner
Mellomrom mellom fortennene er arvelig. Det kan også dannes fordi leppebåndet går så langt ned at det trenger tennene fra hverandre.
Mange tannleger synes mellomrom mellom tenner er sjarmerende fordi det gir særpreg til et smil og samtidig gjør det lettere å holde tennene reine. Hvis man likevel ønsker å fjerne mellomrommet, kan tennene hos både barn og voksne flyttes sammen gjennom tannregulering utført av en kjeveortoped.
Diastem i kulturhistorien
I Geoffrey Chaucers Enken fra Baths prolog og fortelling (The Wife of Bath's Tale), som er en av fortellingene i hans Canterbury-fortellinger fra 1300-tallet, berettes det om en kvinne med store mellomrom mellom tennene som tegn på vellystighet. Denne overtroen har delvis holdt seg siden. I vestre deler av Nigeria blir diastem regnet som et skjønnhetstrekk, og enkelte har hatt kosmetisk tannlegebehandling for å få slike tenner. I Frankrike kan diastem kalles dents du bonheur, det vil si «lykketenner». Ifølge en type kinesisk spådomskunst skal diastem tyde på dårlig økonomistyring, og enkelte har lukket mellomrommet for å hindre at «pengene renner ut».
Den ene av den norrøne guden Tors to bukker ble kalt Tanngrisne, et navn som betyr «(den som har) åpne mellomrom mellom tennene».
Kjente personer med diastem
Kjente personer med gliper mellom tennene er blant andre nordmennene Kurt Nilsen, Morten Harket og Cato Zahl Pedersen, svenskene Thore Skogman, Povel Ramel og Marie Fredriksson, den britiske prins Harry, den tidligere amerikanske utenriksministeren Condoleezza Rice, den tidligere belgiske statsministeren Guy Verhofstadt, fotballspilleren Ronaldo, musikerne og sangerne Yannick Noah, Victoria de los Ángeles, Kelly Jones, Michael Balzary, Pharoahe Monch, Rob de Nijs, Madonna og Elton John, skuespillerne Maya Angelou,   Béatrice Dalle, Zac Efron, Laurence Fishburne, Jorja Fox, Jennifer Hudson, John Inman, Robert Morsen, Anna Paquin, Vanessa Paradis, Bill Paxton, Paul Scheer og Terry-Thomas, programlederen David Letterman, og modellene Georgia May Jagger, Lara Stone, Jessica Hart og Lindsey Wixson. Også ismannen Ötzi har en ca. 4 mm bred åpning mellom fortennene i overkjeven.
Reinsvatnet (Sunndal)
Reinsvatnet er en innsjø i Sunndal kommune i Møre og Romsdal. Den er regulert som magasin for Aura kraftverk. Reinsvasselva renner mot øst og er sideelv til Litldalselva.
De masuriske sjøer
De masuriske sjøer (polsk: Pojezierze Mazurskie, tysk: Masurische Seenplatte) er et innsjødistrikt i den historiske regionen Masuria nordøst i Polen som inneholder mer enn 2 000 innsjøer og vann.
Området var åsted for det første slaget om de masuriske sjøer og det andre slaget om de masuriske sjøer under første verdenskrig.
Innsjøene oppsto i pleistocen-istiden. Mange av åsene rundt innsjøene er morener og mange av innsjøene er fjordsjøer.
Bein (insekt)
Bein hos insekter brukes til å gå, løpe, klatre eller grave med. Men også til å fange (holde) byttedyr, som hos øyenstikkere og enkelte fluer, som dansefluer og andre. Bein finnes på hvert av de tre brystsegmentene, tilsammen blir det seks bein, eller føtter. Insekter, eller hexapoda, betyr «seksfotinger». Insektenes bein er enkeltleddede og ugrenede, mens beinene til krepsdyr per definisjon er grenete, oftest to-grenet. Dette er et avgjørende skille mellom insekter og krepsdyr.
Noen har utvekster, mange børster og/eller grupper med hår på beina. Det er store variasjoner hos de forskjellige gruppene. Det er vanlig med torner og børster plassert ulike steder på leggene. Navnet på disse tornene og børstene har som regel navn etter plasseringen.
Beina er ofte svarte, brune eller gule, gjerne med mørkere/lysere partier. Noen arter, som Pillebiller (Coleoptera), har fordypninger på brystet som beina, som kan trekkes opp i, slik at billen blir rund som en pille.
Beinenes ledd
Hofter (coxa), er det første av leddene i beinet. Hos enkelte er det stort og dominerende som hos soppmygg, der hoftene snart er like store som hele brystpartiet. Andre har svært små hofter, som hos noen biller (som Marihøner).
Hoftering (trochanter), er en liten ring, mellom låret og hoften.
Låret (femur), varierer i utseende svært mye. Det kan være både tykt eller tynt og langt. Være rett eller bøyd.
Leggen (tibia), varierer også mye i utseende. De fleste har en tynn og lang legg. Men den kan være rett eller bøyd. Ofte er det en solid rett torn eller spore (spur) i enden av leggen, noe som hindrer insektet med å gli.
Børster og lengre hår finnes som regel på beina, en sentral børste (i alle fall hos fluer) er den preapikale børsten. Navnet (latin) forteller bare om plasseringen på leggen.
Føttene (tarsi), som består vanligvis fem ledd (tarser), Det nærmest leggen, kalles for «det første leddet» (basistarsi). Antall ledd i foten (tarsi) varierer fra ett par til vanligvis fem.
Kloleddet finnes hos leddyr kalles chela (plural chelae) på latin. Det er det ytterste leddet på foten. Et bein med et kloledd heter chelipeds. Her er normalt et par klør unguiculus. Disse kan være ubetydelige, små, eller kraftige med store haker, som hos lusefluene. Hos noen (fluer), finnes det to små puter (pulvilli) og hos en delgruppe av fluene er det i tillegg en ekstra midtstilt «pute» (empodium) eller en «hårbørste» (arolium). Hos enkelte arter er kloleddet lite, mens andre har kraftige klør. Det kan være tilbakedannet eller lite utviklet. Særlig arter som graver i jorden har ofte velutviklede kloledd, ofte i kombinasjon med utvekster på beina. Slik som hos enkelte biller i gruppen skarabider
Bowenia
Bowenia er en slekt av konglepalmer i familien Stangeriaceae, og består av to kjente og to utdødde arter i Queensland i Australia.
Forskjellen mellom Bowenia og «naboslekten» Stangeria er at sistnevnte har en tydelig midtribbe langs senter av bladene, mens Bowenia ikke har noen slik uttalt midtribbe. Ellers har begge slektenes arter store blader som er flikete og minner om bladene til visse arter av bregner.
Bowenia spectabilis har sprikende, rette bredellipsede bladfliker, og brukes som potteplante. Bowenia serrulata har litt tetteresittende, bøyde eller svingte bladfliker. begge artene vokser i regnskog og krever fuktig, varmt klima.
Taksonomi
Den taksonomiske plasseringen av Bowenia-slekten i familien Stangeriaceae, og de 3 kjente artene totalt innenfor denne familien, omfatter:
Adamów kullkraftverk
Adamów kraftverk  er et kullkraftverk i Polen. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW, fordelt på 5 blokker á 120 MW hver. Anlegget ble utbygd omkring 1960–1966. Brenselstypen er lignitt, og andre typer lav-bitumenøst kull.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 4 112 000 tonn.
Mattis Størssøn
Mattis Størssøn eller Matz Storssen (født ca. 1500, død 1569) var først lagmann på Agdesiden, men fra 1539 til 1569 lagmann ved Gulating i Bergen og befalingsmann på Utstein kloster. Han hørte med blant Bergenshumanistenes krets og var også sagaoversetter og historiker.
Den første trykte Norgeshistorien
Den norske Krønike om de fremfarnne Konger, Herrer och Førster, som hafue veldeligenn regieredt och styredt Norriges Rige, vddragenn gamle Norsche paa Dansche vedt ble utgitt posthumt i 1594 av skåningen Jens Mortensson. Verket oppnådde dermed uriktig å få navn etter utgiveren. Mattis Størssøns bok er den første trykte Norgeshistorie.
En av hans sønner, Størk Mattissøn, ble sokneprest i Askvoll i Sogn og Fjordane.
Erling Skjalgssons gate
Erling Skjalgssons gate kan vise til:
Dvergretthval
Dvergretthval (Caperea marginata) er den minste bardehvalen man kjenner til. Den er klassifisert i en egen familie, dvergretthvalfamilien (Neobalaenidae), der den også er eneste art i slekten Caperea.
Dvergretthvalen kan mine om en blanding mellom retthvaler og finnhvaler, bortsett fra størrelsen. Den blir normalt kun omkring 5,5-6,5 meter lang og veier trolig ca. 4-5 metriske tonn. Hunnene blir litt større en hannene. Hodet utgjør omkring en fjerdepart av kroppslengden. Munnen ligner den hos retthvalene, men kroppen ligner mest på finnhvalene. Den har mellom 420 og 460 gulhvite barder i overkjeven, som kan bli opp mot 69 cm lange.
Callander
Dominerde for byen er Callander Crags i nord, en synlig del av highlandforkastningen, som stiger til 343 meter ved en varde. Fjellet Ben Ledi (879 meter) ligger nordvest for Callander. Populære lokale turer omfatter fossene Bracklinn Falls, The Meadows, Callander Crags og Wood Walks. Stien Rob Roy Way går gjennom Callander. Elven Teith er dannet fra sammenløpet av to mindre elver, Garbh Uisge (elven Leny) og Eas Gobhain omtrent 500 m vest for broen ved Callander.
En gotisk kirke fra 1800-tallet står ved torget, oppkalt etter helgenen Kessog, en irsk misjonær som sies å ha forkynt i området på 500-tallet. Kirken stengte i 1985, og mellom 1990 og 2006 var bygningen, etter å ha gjennomgått betydelige interiørendringer, omformet til et besøkssenter og audiovisuell attraksjon som fortalte historien om den lokale fredløse, Robert Roy MacGregor, kjent fra flere bøker og filmer, kanskje særlig Rob Roy (1995) med Liam Neeson i hovedrollen. Kirkebygningen ble benyttet av The Clanranald Trust for Scotland mellom 2015 og 2018, men den står nå tom.
Hopvatnet
Hopvatnet er en innsjø i Steigen kommune i Nordland.
Æille så nær som a Ingebjørg
«Æille så nær som a Ingebjørg» er en sang av Alf Prøysen med melodi av Bjarne Amdahl.
Sangen forteller om et bryllup som går fra store løfter til sammenbrudd kort tid etter. I bakgrunnen lurer tittelens Ingebjørg, som har blitt sveket av brudgommen tidligere, men likevel gjemmer ham når han jages av rasende svigerfamilie.
Den var ett av om lag hundre bidrag som ble skrevet til Melodi Grand Prix 1962, men kom ikke til finalen.
Nora Brockstedt spilte inn sangen 3. mars 1962. Den ble utgitt på singlen Karusell KM-29. Brockstedts versjon lå på VG-lista i femten uker i 1962 med nummer to som høyeste plassering.
Nordmarksvassdraget
Nordmarksvassdraget er et vassdrag som strekker seg 51,7 km fra Puttmyrene i Jevnaker kommune og ut i Oslofjorden. Fra oset ved Maridalsvannet til munningen i Bjørvika har elva en fallhøyde på 149 meter. Østre og vestre Nordmarksvassdraget renner sammen i Maridalsvannet, som er Oslos største drikkevannskilde. Nordmarksvassdraget er et av Oslomarkavassdragene.
Fra Maridalsvannet og ned til utløpet i Oslofjorden renner Akerselva, hovedelva i Nordmarksvassdraget, som er 9,8 km lang og har et nedbørfelt på 237,91 km².
Elver i Nordmarksvassdraget
Hver linje inneholder elvas navn og hvor den munner ut. Sideelver er innrykket i forhold til hovedelva. Sideelver er listet i den rekkefølge de munner ut i hovedelva, regnet fra munningen til kilden.
Jainisme
De fleste av dens omkring 4,2 millioner tilhengere, som kalles jaina eller jainer, bor i India. De fleste bor i Gujarat (Kathiawarhalvøya) og Rajasthan i vest og Karnataka i sør, med et viktig senter i Sravana Belgola. De to hovedretningene er Svetambara og Digambara, som har sine hovedtyngdepunkt i hhv nordvest og i sør.
Opprinnelse
Jainisme slik den er i dag skriver seg tilbake til den omvandrende asketen Vardhamana Mahavira (599–527 f.Kr.), som jainene regner som den 24. og siste av vadestedsmakerne. Det er uklart hvorvidt Mahavira er en religionsstifter, eller om han reformerte en munkeorden grunnlagt av Parshva – den 23. vadestedsmakeren – ca. 250 år tidligere. Selv om jainene mener at alle de 24 vadestedsmakerne (tirthamkara) er historiske personer, er det vanlig å anta at bare de to siste er historiske personer, mens de 22 eldste er mytiske personer. Selv om man kunne anta at det er Mahavira som er jainismens hovedperson, er det Parshva som har flest templer oppkalt etter seg.
Jainene anser selv sin religion for å være universelt gyldig, og som noe som alltid har eksistert.
På samme måte «som buddhismen oppsto jainismen i et miljø dominert av den vediske offerkulten og definerte seg selv i stor grad i opposisjon til denne. Den var én av de mange asketiske bevegelsene som blomstret opp i India fra rundt 700-tallet f.Kr.» Jainismen «tok til seg offerkultens symbolikk», på samme måte som upanishadene, men gjorde offeret til et spørsmål om etikk og livsførsel. Jainismen har tidligere hatt stor utbredelse, med tilslutning fra flere herskerdynatier vest og sør i India. En hinduistisk renessanse fra 1000-tallet førte til tilbakegang for jainisme, og dette ble forsterket av at jainene i de følgende århundrene ble forfulgt flere steder i India, båda av shivatilhengere og islamske herskere. Den har liten utbredelse utenfor India.
Lære
Jainistene lærer også at virkeligheten består av to evige prinsipper, jiva og ajiva. Jiva består av et ubestemt nummer av åndelige enheter, mens ajiva (ikke-jiva) er materie i alle slags former og alle betingelser for at materie skal eksistere, som tid, rom og bevegelse.
Universet anses å være «formet som et menneske som står med spredte bein og hviler armene på hoftene (derfor kalles det lokapurusa 'verdensmannen'), en form som kan ligne et nøkkelhull. De bebodde delene av univeret utgjør en søyle som strekker seg fra bunnen av denne strukturen helt opp til toppen.» Den nederste delene av strukturene er underverdnene (naraka eller adha-loka), hvor syndere og demoner holder til, den øverste halvdelen rommer oververdner (urdhva-loka) der de dydige gjenfødes som guder. I midtverdenen (madhyaloka) lever menneskene. Øverst finnes de frigjorte sjelenes verden, og det finnes flere underinndelinger.
Religionen er kjent for sine asketer som følger en meget streng levemåte. I jainismen «ligger et ideal om fordringsløshet der det å forlate hus og familie og bli en omvandrende asket fremheves som den beste livsformen og veien til frelse». De ønsker ikke å skade noe levende vesen, og de går ofte så langt som å feie foran seg med en kost mens de går omkring slik at de ikke skal tråkke på noe insekt. Ikkevoldsprinsippet gjør at de fleste er vegetarianere. Innen Shvetambara-retningen er både menn og kvinner asketer. Innen Digambara-retningen er de aller fleste asketer menn. Munker kalles muni eller sādhu, nonner kalles sādhvī eller āryikā''. Lekfolkene (srāvaka eller upāsaka) bærer religionen gjennom almisser til munkene og gjennom donasjoner som finansierer templer og statuer. Jainismens ideal om askese «har ført til at det er munkene og nonnene som anses å være de som utøver jainismens lære fullt ut.»
Skillet mellom svetambara- og digambararetningene gjelder i hovedsak bare munkene, ikke vanlige troende. De to retningene er ikke enige seg imellom om når skillet mellom dem oppsto. Svetambaraene mener at skillet oppsto 609 år etter Mahaviras død (han antas å ha levd 599–527 f.Kr.), mens digambaraene mener at det skjedde 160 år etter Mahaviras død. Kildene til de to retningenes historie er imidlertid fra hhv 400-tallet og 900-tallet, og kan ikke regnes som gode historiske kilder. Skillet ble endelig formulert i år 79. De to retningene har sitt kjerneområde i hver sin del av India: svetambara i delstatene Gujarat og Rajasthan i nordvest, og digambara i delstaten Karnataka i sørvest. De læremessige ulikhetene mellom de to retningene er forholdsvis små, og gjelder i første rekke spørsmål om livsførsel, men det er også meningsforskjeller om hellige tekster, om Mahaviras biografi og om den oppvåknedes egenskaper. Svetambaramunker går kledd i hvite klær, og tigger sin mat i skåler, mens digambaramunker er enda mer asketiske: de går nakne omkring, og bruker ikke skåler for å tigge eller spise, men får maten rett i hendene. Nakenheten er noen steder mer å regne som et tradisjonelt ideal, ettersom det er forbudt flere steder.
Tekster
De mest kjente jaintekstene kommer fra svetambarajainismen, som kaller sin kanon av hellige tekster for siddhānta eller āgama. Kanon består av 45 tekster, fordelt i følgende grupper: 12 angaer, 12 upangaer, 7 cheda sutraer, 4 mula sutraer, 10 prakirnakaer og to culika sutraer. Summen er 47, men det er likevel 45 som er den angitte antallet. Inntrykket av kanondannelsen er i vesten preget av den versjonen som den tyske indologen (1837-98) presenterte på 1800-tallet og som hans kollega  publiserte i 1883-85. Det er mulig at tekstkanon er mindre stabil gjennom historien enn Bühler og Weber kan gi inntrykk av.
Utdrag fra svetambara-tekstene Kalpasutra, Uttaradhyayana sutra og Sutrakrtanga sutra er oversatt til norsk i antologien Jainismen, 2011.
Bjoa
Bjoa er ei bygd i Vindafjord kommune, i dag geografisk inndelt i Innbjoa og Utbjoa. Riksvei 543 tar av fra europavei 134 i Ølensvåg og går til Utbjoa, der det er fergeforbindelse til Fjelberg og Sydnes. Fylkesvei videre fra Utbjoa via Vikebygd til europavei 134 i Isvik.
Navnet Bjoa kommer fra norrønt Bjodr som betyr fat eller disk. Bjoalandet ligger som en hellende flate ned mot Bjoafjorden.
Historie
Bautastein er reist på Utbjoa over Torbjørn Gunnarson Sandvik som deltok i Grunnlovsforsamlingen på Eidsvoll.
Garden Eikås på Dalsbruket ovenfor Innbjoa var kvarter for agenten Arquebus, som opererte en viktig radiosentral med samband til England under andre verdenskrig.
Næring
Hovedsakelig landbruk, en god del maskinentreprenører og mekanisk virksomhet samt varierende industri i mindre skala. Hundepensjonat med betydelig kursvirksomhet. Stor distributør og importør av arbeidshansker og arbeidsklær.
Yukon Gjelseth
Olav Roell Havig-Gjelseth (født 6. november 1912 i Wisconsin, død 24. juli 1990 i Oslo), kjent under artistnavnet Yukon Gjelseth, var en norsk visesanger som var kjent for flere plateinnspillinger og visebøker, men ikke minst for samarbeidet med Thorbjørn Egner i NRK Radio gjennom flere tiår.
Liv og virke
Gjelseth utdannet seg til reklametegner i Tyskland i 1930-årene. Da han kom hjem, ble han ansatt i «Dek-Rek»-avdelingen til reklamebyrået Høydahl-Ohme, der han ble kjent med multikunstneren Thorbjørn Egner. Gjelseth var svært interessert i både jazz og viser, og Egner oppdaget raskt at den nye kollegaen kjente de fleste innen disse to musikkmiljøene i Norden. Gjelseth hadde for øvrig særlig god kjennskap til den svenske visetradisjonen.
Høsten 1945 ble Gjelseth innvotert i Visens Venner, og ble snart en sentral person i og mangeårig formann for visevennene. Ved siden av sin musikalitet og omgjengelighet utmerket han seg ved å være usedvanlig metodisk og systematisk, og allerede på 1930-tallet hadde han startet oppbyggingen av sitt private visearkiv som ble til stor nytte da Visens Venner begynte å utgi sine visebøker. Etter debutplaten i 1952 ga han ut flere plater der han sang Thorbjørn Egners viser, og ble meget kjent gjennom sine bidrag til Barnetimen for de minste som ble sendt på NRK Radio. Han redigerte tre visebøker sammen med Alf Prøysen, Thorbjørn Egner og Kåre Siem.
Familie
Yukon Gjelseth var sønn av teologen Christian Havig Gjelseth (født 2. april 1878), som opprinnelig var fra Gildeskål, men emigrerte til USA i 1902 og utdannet seg til prest i Chicago fra 1902 til 1906. Havig Gjelseth virket som prest i ulike norske menigheter i USA, frem til han i 1921 flyttet tilbake til Norge der han bosatte seg i daværende Christiania.
Yukon Gjelseth var far til grafikeren Kai Gjelseth.
Grieghallen
Grieghallen er en konserthall i Bergen som sto ferdig i mai 1978, og er oppkalt etter den norske komponisten Edvard Grieg. Hallen har en rekke konsert- og bankettsaler på totalt 3500 m². Griegsalen, med sine 1610 sitteplasser, er den største av disse. Grieghallen ble påbegynt i 1967 og ferdigstilt i 1978. Hallen ble tegnet av den danske arkitekten Knud Munk og kostet til sammen 93 millioner 1978-kroner å bygge.
Konsertsalen er hjemmearena for Bergen filharmoniske orkester. Under Grieghallen er det et parkeringsanlegg med 420 parkeringsplasser brukt blant annet til kinoparkering for Bergen Kino.
Historie
I 1934 opprettet Harmonien en komité med skipsreder Haakon Wallem som formann. Før andre verdenskrig ba komitéen om å bli tildelt tomten Lars Hilles gate 3a gratis av kommunen, men først i 1941 kom det respons, siden den tyske okkupasjonsmakten og Nasjonal Samling gjerne ville feire Griegs hundreårsdag i 1943 med en nyreist konsertsal; men under krigen manglet det midler. Ved frigjøringen i 1945 ble alle politiske vedtak fra okkupasjonstiden kjent ugyldige. Dermed gikk tomten tilbake til kommunen. I en avtale fra 1949 fikk komitéen likevel tomten tilbake, men som motytelse frasa Bergen kommune seg flere utgifter til prosjektet.
På tomten som til sist ble brukt til å reise Grieghallen, stod det i mellomkrigstiden fremdeles bygninger som hadde vært Vossebanens vognhaller.
Bruk av hallen
Hallen blir hvert år brukt til en rekke konserter under Festspillene i Bergen. Den blir også brukt til ballett- og operaforestillinger, rock og andre konserter. Bergen filharmoniske orkester har faste konserter her, vanligvis på torsdager.
Eurovision Song Contest 1986
NRK valgte Grieghallen til arrangementsted da Bergen var vertsby for Eurovision Song Contest 1986. Dette var den første Eurovision Song Contest arrangert i Norge, etter at Bobbysocks hadde vunnet med La det swinge året før. Åse Kleveland var programleder. Konkurransen ble vunnet av 13-årige Sandra Kim fra Belgia. Den ble også gjennombruddet for den 16-årige Sissel Kyrkjebø, som sang i pausen.
Trafikk-kurs
Siden 1989 har Grieghallen årlig vært brukt til foredrag for russen om trafikksikkerhet og konsekvensene av uforsiktig kjøring. Både ansatte i politiet, Statens vegvesen, ambulansepersonell, vitner og overlevende pleier å forteller om sine erfaringer rundt trafikkulykker. Hensikten med foredragene er å redusere antall trafikkulykker, og siden unge pleier å være ekstra utsatte, derfor rettes foredragene spesielt mot dem. Hallgeir Berge forteller nesten hvert år om trafikkulykken han opplevde i 2003, da han kjørte inn i en telefonkiosk som veltet og knuste ansiktet hans.
Bier på taket
På Grieghallens tak holder rundt 350.000 bier til i syv kuber.
Maggie Cheung
Maggie Cheung Man-yuk (kinesisk: 張曼玉; pinyin: Zhāng Mànyù, født 10. september 1964 i Hongkong) er en hongkongkinesisk skuespiller.
Hennes hjemstavn i Kina er Shanghai. Hun tilbrakte deler av barndommen i Storbritannia, og snakker derfor flytende engelsk. I 1983 kom hun på andreplass i skjønnhetskåringen "Miss Hong Kong", og var samme år semifinalist i Miss World.
Cheung var gift med den franske filmskaperen Olivier Assayas fra 1998–2001.
Slash (album)
Slash er debutalbumet til gitaristen Slash som soloartist. Det ble utgitt i 2010. Han har laget alle sagene selv og har med kjente sangere som Ozzy Osbourne.
Fartein Døvle Jonassen
Fartein Døvle Jonassen (født 10. februar 1971) er en norsk oversetter og forfatter.
I 2004 ble han tildelt Bastianprisen for barne- og ungdomslitteratur for sin oversettelse av David Klass' Du kjenner meg ikke. I 2005 fikk han Kultur- og kirkedepartementets oversetterpris for barne- og ungdomslitteratur 2005 for sin oversettelse av Lian Hearns Otorienes tid. Han var finalist til Bastianprisen i 2012 for sin oversettelse av Thomas Pynchon.
Sammen med Øistein Norum Monsen har han skrevet barnebøker i fantasy-sjangeren.
Masada
Masada (hebraisk:, metzadá «festning») er befestningsverk fra oldtiden som ligger i Sørdistriktet av Israel, lokalisert på toppen av en avsondret fjellplatå i den østlige utkanten av Judeaørkenen og med utsyn utover Dødehavet.
Herodes den store bygde palasser for seg selv på fjellet og befestet Masada i tiden 37 og 31 f.Kr. I henhold til den jødiske oldtidshistorikeren Josefus skjedde beleiringen av Masada av romerske soldater mot slutten av den første jødisk-romerske krig. Den endte med at 960 jødiske opprørere og deres familier som skjulte seg her begikk masseselvmord.
Masada er lokalisert rundt 20 km øst for Arad og er i dag et av Israels mest ettertraktede turistattraksjoner.
Geografi
Masada er en klippe vest for Dødehavet. Fjellet er nær flatt på toppen med steile klipper på alle kanter. Mot øst er klippene ca. 400m høye, mot vest ca. 90m. Adkomsten opp til platået er smale, bratte og vanskelige. Topplatået har en rombeform og er ca. 275 ganger 550 meter. Langs kanten var det en festningsmur med boligrom, ca. 1,3km lang og 3,7m bred, utstyrt med en rekke tårn. Festningen hadde også lagerbygninger, brakker, våpenlager og et kongelig palass. Palasset var delvis bygget i terrasser nedover den skyggefulle nordsiden. Regnvann ble samlet opp i store underjordiske sisterner. Opp til festningen ble det anlagt tre stier som slynger seg opp til de befestede adgangsportene.
Historie
Festningen ble bygget av Kong Herodes den store. Dette var Herodes sikreste tilfluktssted. Det var, og er, stupbratte klipper på alle kanter, det var store sisterner med vann og enorme kornlagre. Herodes skulle være forberedt dersom han ble angrepet. Han fikk også bruk for festningen, men de fleste forbinder Masada med en liten gruppe ekstremistiske jøder kalt seloter (engelsk: «zealot», fanatiker) som begikk kollektivt selvmord inne i festningen.
Etter å ha vært i frontlinjen i stridighetene mellom jøder og romere, hadde selotene gjort seg svært upopulære bant de andre jødene. Selotene rømte ut i ørkenen, inntok festningen og holdt stand i tre år mot romersk beleiring (ca. 69-72 e.Kr.). Det klarte de på grunn av Herodes matlagre, som fortsatt var der sju til åtte tiår etter hans død (ca. 4 f.Kr.). Ved hjelp av en angrepsrampe og tårn med rambukk klarte romerne å innta festningen. Dette var problematisk i begynnelsen ettersom de beleirede selotene kastet stein og drepte bygningsarbeiderne. Etter hvert tvang romerne jødiske slaver til å bygge rampen. Da sluttet selotene å kaste stein, og etter ca. 3 år var rampen ferdig og romerne inntok festningen.
Natten før forsto selotene at romerne ville klare å trenge inn til dem. De hadde et møte om hva de skulle gjøre. Selotene visste at de nå kunne velge å gjøre en av to ting: Hvis de ble tatt til fange ville de bli slaver av romerne. Alternativet var at romerne kom inn og fant dem alle døde. Selv om selvmord er helligbrøde i jødisk tro ble de enige om at et kollektivt selvmord ville være bedre enn romersk fangenskap. Det ble besluttet at alle menn skulle drepe sin egen familie. Så skulle ti utvalgte menn drepe alle de andre mennene. Deretter skulle en av de ti drepe de siste ni mens den aller siste mannen skulle begå selvmord. Det førte til at 960 menn, kvinner og barn døde – ikke ved romernes hånd, men ved selotene selv. Det var bare i underkant av 10 kvinner og barn som hadde gjemt seg nede i vannsisternesystemet som slapp levende fra det. Masadamassakren er i dag en historie mange jøder ser på med stolthet, om enn med en blandet stolthet. Etter slaget ble Masada i stor grad glemt, og de siste innbyggerne var bysantinske munker, som forlot festningen på 400-500-tallet.
Formgivning
Masada var det første stedet som Herodes den store befestet etter at han fikk kontroll over sitt kongerike. Den første av tre byggefaser som ble fullført av Herodes begynte i 35 f.Kr. I løpet av første fase ble det vestlige palasset bygget, sammen med tre mindre palasser, et lagerrom, og kaserner for soldatene. Tre kolumbariumtårn og et svømmebasseng i sørenden av stedet ble også fullført i løpet av denne byggefasen.
Det opprinnelige senteret av det vestlige palasset var kvadratisk og dens tilgang gikk gjennom en åpen gårdsplass i det nordvestlige hjørnet av bygningen. Gårdsplassen var det sentrale rommet i det vestlige palasset og dirigerte besøkende mot en portico, benyttet som et resepsjonsområde for besøkende. Utenfor tronerommet var det en korridor som ble benyttet av kongen og som hadde et privat omkledningsrom. Dette rommet hadde også en annen inngang som var knyttet til gårdsplassen via mosaikkrommet. Det sistnevnte rommet hadde en trapp som førte opp en etasje med adskilte soverom for kongen og dronningen.
I 15 f.Kr. ble den tredje og siste byggefase utført for hele Masada, unntatt for det nordlige palasset som ble innkapslet i en militær mur. Denne forsvarsmuren hadde doble vegger med rom i mellom som ga boliger for soldatene og ekstra lagringsplass. Det vestlige palasset ble også utvidet for tredje gang for å få enda flere rom for tjenere og deres plikter.
Masada i nyere tid
Det var ikke før i 1842 at stedet ble funnet igjen og mellom 1963 og 1965 var Masada åsted for en større arkeologisk utgraving. I dag er festningsanlegget og slottet i ferd med å bli fullstendig restaurert og bygget opp igjen. Det er også blitt stor turistindustri og det er bygget en moderne taubane opp til festningsanlegget. Masada har fått en spesiell mytisk posisjon i det moderne Israel – et sted der nye israelske soldater avlegger en ed om at et slikt nederlag aldri skal skje igjen.
6. april 2017 oppførte franske Jean-Michel Jarre sin Zero Gravity-konsert med Masadaklippen som bakgrunnskulisse.
Masada i litteraturen
Beleiringen av Masada utgjør handlingen i Alice Hoffmans roman The Dovekeepers fra 2011. Romanen forteller fire sterke kvinners historie og årsakene til at hver har valgt å tilslutte seg opprørerne i Herodes gamle slott.
Europamesterskapet i fotball for menn
Europamesterskapet i fotball for menn (UEFA European Football Championship) arrangeres hvert fjerde år av UEFA. Turneringen ble opprettet på slutten av 1950-tallet under navnet «den Europeiske nasjonscupen» etter initiativ av Henri Delaunay, og har blitt et av Europas største og mest populære idrettsarrangementer. Det første EM-sluttspillet ble arrangert i Frankrike i juli 1960.
De første europamesterskapene gikk i rent cupformat, der fire lag møttes til semifinaler og finale i sluttspillet. Etterhvert ble kvalifiseringen spilt i grupper, slik som verdensmesterskapet, men det var ikke før i Fotball-EM 1980 at sluttspillet ble utvidet til åtte lag, med innledende gruppespill før finalerunden. I Fotball-EM 1996 ble EM-sluttspillet ytterligere utvidet til å omfatte 16 lag, og i Fotball-EM 2016 ble sluttspillet utvidet til 24 lag, slik at de to beste i hver gruppe og de fire beste gruppetreere gikk videre til sluttspillet.
Medaljefordeling
Fotnoter :
Erik Axelsson Oxenstierna
Erik Axelsson Oxenstierna (født på Fiholm i Södermanland 13. februar 1624, död 23. oktober 1656 i Frauenburg i Preussen) var en svensk greve og statsmann. Han ble etterhvert rikskansler for Karl X Gustav, slik hans far Axel Oxenstierna hadde vært det for kong Gustav II Adolf. Etter sin far arvet Oxenstierna både lagmannsdømemt Norrland (1654) og embetet som generalguvernør i Preussen (1655).
Han ble 1651 utnevnt til riksråd og trådte inn som leder for Kommerskollegium året etter. Her tok han blant annet den yngre økonomen Johan Risingh under sin beskyttelse, og lot Risingh prege den økonomiske politikken med sterke, merkantilistiske ideer. Etter bare to år ble Erik Oxenstierna utnevnt til rikskansler. Allerede i sitt andre regjeringsår stod han og kongen i spissen for en av de såkalte svenske reduksjoner – tvangsmessig inndrivelse av midler og reelt en krigsskatt – som riksdagen godtok i 1655. Også en viss andel av adelens eiendeler ble inndratt. Oxenstierna fulgte kongen i felt i Livland og Polen samme året, og inngikk i 1656 en avtale med hollenderne i Elbing, en polsk by som svenskene hadde holdt okkupert siden trettiårskrigen. Han døde av feltsjuke samme år.
Erik Axelsson Oxenstierna var ett av Axel Oxenstiernas 11 barn.
Slaget ved Waxhaw
Slaget ved Waxhaw (også kalt Waxhaw-massakren) var et kontroversielt slag som fant sted den 29. mai 1780 i Sør-Carolina under den amerikanske uavhengighetskrigen mellom en patriotisk styrke ledet av Abraham Buford og en hovedsakelig lojalistisk styrke ledet av Banastre Tarleton.
Bakgrunn
Oberst Buford ledet en styrke på mellom 350 og 380 kontinentale soldater fra Virginia for å støtte de patriotiske styrkene i beleiringen av Charleston. Før de ankom, fikk de høre at byen allerede var tatt av britene, og de vendte tilbake til Virginia.
Men den britiske obersten Banastre Tarleton hørte at den patriotiske guvernør John Rutledge fra South Carolina reiste sammen med Buford. Tarleton var ivrig etter å ta Rutledge og forfulgte dem med en styrke på rundt 230 menn. Av disse deltok kun 150 menn i angrepet som fulgte.
Slaget
29. mai 1780 tok Tarleton igjen Buford i Waxhaw i et kryss som nå er Buford i South Carolina. Guvernør Rutledge hadde på dette tidspunktet allerede forlatt Bufords avdeling.
Mens han ventet på at hans reserver skulle bevege seg fremover, sendte Tarleton kaptein David Kinlock frem for å kreve at Buford skulle overgi seg. I sitt budskap overdrev Tarleton størrelsen på sin styrke. Han hevdet at han hadde 700 menn og håpet at dette ville få Buford til å overgi seg. Buford nektet med budskapet «jeg avslår dine forslag og skal forsvare meg til det siste».
Til tross for dette, tok Buford den skjebnesvangre avgjørelsen å fortsette å marsjere fremfor å forberede seg på slaget. Da Tarletons angrep kom, ventet Buford til fienden var ti meter unna før han gav ordre om å skyte. Dette hadde minimal effekt på det angripende kavaleriet og resulterte i at mennene fra Virginia flyktet. Ifølge Tarletons rapport etter slaget, ble 113 patrioter drept, 147 såret og senere løslatt, mens 2 kanoner og 26 vogner ble erobret. Fem briter ble drept, 12 såret, mens 11 hester ble drept og 19 hester såret.
Etterspill
Slaget har alltid vært kontroversielt. Etter at Tarletons menn brøt Bufords linje, slaktet de mange av patriotene som overgav seg med sine sabler. Noen kilder, som Bufords adjutant Henry Bowyer og kirurglærlingen Robert Brownfield, hevder at Buford hevet et hvitt flagg, men ble ignorert av Tarleton. I Tarletons beretning innrømmer han så godt som massakren og hevder at hesten hans ble skutt under ham under det innledende angrepet, og da hans menn som trodde han var død, angrep i «hevn som ikke enkelt holdes igjen».
Erling Skjalgssons gate (Oslo)
Erling Skjalgssons gate (1A-25, 2-34B) er en gate på Frogner i Oslo. Den går fra Hjørungavåggata og i prinsippet helt til Halvdan Svartes gate like vest for Frogner plass. Kjøremessig ender den imidlertid i krysset ved Solheimgata (Zahlkasserer Schafts plass). Nord for dette er det parkering og deretter trapper pga. høydeforskjellen.
Gaten ble bebygget på slutten av 1890-tallet og fikk sitt nåværende navn i 1896 etter Erling Skjalgsson, en høvding fra norrøn tid.
Vidkun og Maria Quisling bodde i nr. 26 før de flyttet til villaen Gimle. Maria Quisling fortsatte å bo i Erling Skjalgssons gate 26 etter krigen og frem til sin død i 1980.
Store Kobbholmsvatnet
Store Kobbholmsvatnet (nordsamisk: Vuorkeljávri) er en innsjø i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark. Den er regulert som magasin for Kobbholm kraftverk.
Mathias Grönberg
Mathias Grönberg (født 12. mars 1970) er en svensk profesjonell golfspiller.
Grönberg ble født i Stockholm og begynte på en svensk golfskole da han var 15 år gammel. Han ble raskt medlem av det svenske juniorlandslaget. Som 18-åring bidro han i stor grad til Sveriges seier i Eisenhower Trophy, der han tidligere hadde vunnet individuelt. Etter seieren med landslaget ble han profesjonell i 1990. Etter noen år på Challenge-touren fikk han fullt medlemskap på Europatouren i 1994. Det første året endte han på 86.-plass på pengelisten (Order of Merit). Grönberg tok sin første seier på Europatouren året etter da han vant European Masters, og endte 1995-sesongen som nr. 22 på pengelisten.
I 1998 vant Grönberg sin andre turnering på Europatouren, i Smurfit European Open. Seiersmarginen var 10 slag, og ingen annen spiller vant så stort på touren det året. Dette året kom han på 10.-plass på pengelisten. Grönbergs fremgang gav ham plass på det svenske laget i Dunhill Cup og World Cup of Golf. Han tok sin tredje turneringsseier i South African Open Championship i 2000, og den fjerde i Italian Open Telecom Italia i 2003. I 2004 mistet Grönberg plassen på Europatouren etter en dårlig sesong med 132.-plass på pengelisten, men isteden ble han, etter syv forsøk, medlem av den amerikanske PGA-touren.
Hans Fallada
Rudolf Ditzen, bedre kjent som Hans Fallada, (født 21. juli 1893 i Greifswald, død 5. februar 1947 i Berlin) var en tysk forfatter.
Bakgrunn
Hans Fallada ble født som Rudolf Ditzen, sønn av en dommer og en prestedatter. Familien hans flyttet til Berlin i 1899, da faren Wilhelm Ditzen ble utnevnt til kammerrettsdommer i Berlin. Han ble mobbet og jult opp fordi han måtte gå med jentefrisyre. Først da han var 54, tok han et oppgjør med sin mor – i et brev. 11 år gammel forbrente han seg alvorlig på glødende magnesiumpulver da han skulle ta bilde av foreldrene. I 1909 ble faren utnevnt til kammerrettsdommer i Leipzig, og familien flyttet dit. Samme år ble han overkjørt av en bil da han falt av sykkelen, og ble halt for resten av livet. 17 år gammel pådro han seg tyfus etter å ha drukket en kjele med forurenset vann.
Fallada ble dømt til fengsel for underslag i 1923 og igjen i 1926.
52 år gammel prøvde han også å drepe Anna Margrethe Issel, som han var gift med i 17 år og hadde to barn med.
Forfatterkarriere
Gjennombruddsromanen Kleiner Mann – was nun? om kontoristen og butikkekspeditøren Pinneberg og hans vesle familie som prøver å slå seg igjennom i mellomkrigstidas Tyskland, ble en stor suksess i hjemlandet og ble oversatt til mange språk. I løpet av 1930- og 40-tallet skrev Fallada en rekke store romaner som fikk stor utbredelse hjemme og ute. Til ære for Fallada stiftet den tyske byen Neumünster Hans Falladas litteraturpris i 1981.
«Fallada» er egentlig navnet på en hest i Gåsepiken, et av brødrene Grimms eventyr. Hesten kan bare tale sannhet, også etter å være blitt halshugd, og hodet hengt opp på en vegg. I dagboken Fallada etterlot seg, står det blant annet: «Ofte tenker jeg på om mitt liv kunne tatt en annen vending, om jeg bare hadde lært å danse».
Fallada var agronomutdannet – hans spesialfelt var potetdyrking. Like manisk som han var i sin skriving (romanen Der Trinker på 800 sider skrev han på drøye tre uker), var han i å rydde land og bære stein. Han begikk underslag for å kunne finansiere sitt rusmisbruk – frokosten hans bestod av svart kaffe, 4 glass konjakk på tom mage og en sprøyte morfin eller kokain. Han valgte å flytte til Berlin med Ursula Losch, en 30 år yngre enke som også var rusmiddelavhengig. Hun trakk på gaten innimellom og pådro seg syfilis, som hun smittet Fallada med. Han ble tvangsinnlagt på Charité-sykehuset i Berlin, der han ble vist frem for medisinerstudentene som et skrekkeksempel på stoffmisbruk – et utmagret vrak i en rullestol. Han døde av hjertestans etter å ha fullført romanen Jeder stirbt für sich allein. Boken ble oversatt til norsk av Andreas Eriksen i 1954 med tittelen Den veien du går alene. Denne utgaven av boken var delvis redigert av politiske og kunstneriske hensyn i etterkrigstiden. I 2011 ble boken nyoversatt av Nina Zandjani med tittelen Alle dør alene etter at den var blitt nyutgitt både på tysk og engelsk, uten endringene og i tråd med det originale manuskriptet fra Fallada.
Scania OmniLine
Scania OmniLine er en rutebussmodell produsert av Scania mellom 2000 og 2009. Den ble lansert som første normalgulvmodell i Scanias Omni-serie, og de første bussene ble levert i 2000. Den ble først produsert i lokalene til tidligere DAB i Silkeborg i Danmark, og var teknisk sett bare en facelift av DABs siste rutebussmodell som gikk under navnet DAB Facelift. Det tekniske navnet for modellen var Scania IL94IB (IL94IB4X2NB), som indikerer at den ble bygget på Scania 4-serie chassis, nærmere bestemt L94IB. Den var tilgjengelig i lengdene 12,0 og 13,5 meter, og gulvhøyden var på 960 mm. I 2003 solgte Scania fabrikken i Silkeborg til norske Vest-Busscar, og produksjonen av OmniLine ble flyttet til Baltcoach OÜ i Tartu i Estland.
I oktober 2005 presenterte Scania sitt nye bussprogram med Euro IV-motorer og samtidig også oppdaterte karosserimodeller. Den nye generasjonen OmniLine basert på K-serie chassis fikk en facelift med doble runde frontlykter, i motsetning til de gamle rektangulære, pluss noen andre visuelle endringer. Overgangen til nye modeller skjedde i løpet av 2006. Siden L94IB-chassiet ble erstattet med Scania K IB, ble det tekniske navnet for OmniLine også endret til Scania IK IB (IK IB4x2NB). Inkludert motoreffekter blir det IK 270 IB og IK 310 IB som var tilgjengelige fra 2006, IK 340 IB som ble levert fra 2007 og IK 280 IB som var tilgjengelig fra 2008. OmniLine basert på K-serien var tilgjengelig i lengdene 10,8, 12,0 og 12,7 meter, og med gulvhøyder på 860 og 970 mm.
Produksjonen i Tartu ble avsluttet i 2007, og i 2008 fortsatte produksjonen på Scanias hovedkarosserifabrikk, Scania Production Słupsk S.A., i Słupsk i Polen. Men allerede senere samme år ble produksjonen flyttet til Scanias fabrikk i St. Petersburg, Scania Peter OOO. I 2009 bestemte Scania seg for å legge ned modellen på grunn av lavt salgsvolum. Totalt ble det i løpet av de nesten ti årene modellen fantes på markedet bare produsert rundt 450 busser. Avgjørelsen om å avslutte produksjonen kan se ut til å ha kommet ganske brått, for Nordlandsbuss ventet høsten 2009 en leveranse med OmniLine som i stedet ble bygget som den noe høyere OmniExpress 3.40.
Grå øyrev
Grå øyrev (Urocyon littoralis) er en art som også kalles øyrev og øytrerev og tilhører grårevslekten, som består av små rovdyr i hundefamilien.