cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Funksjonshemning
Funksjonsnedsettelse
«Med nedsatt funksjonsevne menes tap av eller skade på en kroppsdel eller i en av kroppens funksjoner. Dette kan for eksempel dreie seg om nedsatt bevegelses-, syns- eller hørselsfunksjon, nedsatt kognitiv funksjon, eller ulike funksjonsnedsettelser på grunn av allergi, hjerte- og lungesykdommer.» Begrepene funksjonsnedsettelse og redusert funksjonsevne anses for å være synonyme med nedsatt funksjonsevne.
Beleiringen av Vicksburg
Beleiringen
Historikeren Shelby Foote skrev at Grant «ikke angret på å ha gjennomført angrepene. Han angret bare på at de mislyktes. » Grant måtte motstrebende sette i gang en beleiring. Oberstløytnant John A. Rawlins utstedte den 25. mai spesialordre nr. 140 for Grant: «Korpskommandanter skal umiddelbart stoppe arbeidet med å redusere fienden gjennom regulær tilnærming. Det er ønskelig at ingen flere liv skal gå tapt i reduksjonen av Vickburg og erobringen av garnisonen. Enhver fordel vil dras nytte av i ujevnhetene i underlaget til å skaffe stillinger hvorfra det kan bygges gruver, skyttergraver eller fremrykkede batterier...». Grant skrev i sine memoarer «jeg bestemte meg nå for en regulær beleiring, for å holde ut i leir lenger enn fienden, slik det var, og ikke bli påført flere tap. »
Nicaraguansk córdoba
Córdoba er myntenheten i Nicaragua. Den ble introdusert som en erstatning for peso 20. mars 1912, og var opprinnelig like mye verdt som amerikanske dollar. Navnet er oppkalt etter Francisco Hernández de Córdoba, som regnes som grunnleggeren av Nicaragua.
Beleiringen av Vicksburg
Beleiringen
Føderale styrker begynte å grave seg ned, bygget omfattende skyttergraver (soldatene på den tiden refererte til dem som «grøfter») som omringet byen og nærmet seg de konfødererte festningsverkene. Med ryggen mot Mississippi og Unionens kanonbåter som skjøt fra elva, var både konfødererte soldater og sivile fanget. Pemberton var fast bestemt på å holde sine kilometer av Mississippi så lenge som mulig i håp om unnsetning fra Johnston eller andre
Nicaraguansk córdoba
15. februar 1988 kom en ny versjon av córdoba, som var verdt tusen ganger så mye som den første versjonen. Den tredje versjonen, da verdt 5 000 000 2.versjons-córdobas, kom 30. april 1991.
Beleiringen av Vicksburg
Beleiringen
Et nytt problem konfronterte de konfødererte. Døde og sårede i Grants armé lå i varmen i Mississippis sommer, lukten av de døde mennene og hestene forurenset lufta, de sårede skrek på medisinsk hjelp og vann. Grant nektet først å etterkomme et ønske om våpenhvile siden han mente det var et tegn på svakhet. Til slutt gav han etter, og de konfødererte holdt tilbake ildgivningen mens unionsstyrkene hentet de sårede og døde, soldater fra begge sider blandet seg og handlet som om det ikke eksisterte fiendtligheter for en liten stund.
Etter denne våpenhvilen begynte Grants hær å spre seg ut over den 20 km lange ringen rundt Vicksburg. På kort tid ble det klart at selv ikke 50 000 unionssoldater var nok til å fullføre en fullstendig omringing av de konfødererte forsvarsverkene. Pembertons muligheter for flukt var dårlige, men det var fremdeles veier som gikk sørover ut av Vicksburg som var ubevoktet av føderale styrker. Grant fikk hjelp fra generalmajor Henry W. Halleck, Unionens øverstkommanderende. Halleck begynte raskt å flytte unionsstyrker i vest for å hjelpe Grant. Disse første forsterkningene som ankom langs beleiringslinja var en divisjon på 5000 menn fra Missouri under generalmajor Francis J. Herron den 11. juni. Herrons styrker, rester av Army of the Frontier, ble knyttet til McPhersons korps og tok stilling helt i sør. Deretter kom en avdeling på tre divisjoner fra XVI Corps ledet av brigadegeneral Cadwallader C. Washburn den 12. juni. Disse var samlet fra styrker ved de nærliggende postene ved Corinth, Memphis og LaGrange. Den siste betydelige gruppen av forsterkninger som sluttet seg til beleiringen, var det 8000 menn sterke IX Corps fra Ohio ledet av generalmajor John G. Parke som ankom 14. juni. Etter Parkes ankomst hadde Grant 77 000 menn rundt Vicksburg
I et forsøk på å kutte Grants forsyningslinje angrep konfødererte i Louisiana under generalmajor John G. Walker Milliken's Bend oppe på Mississippi den 7. juni. Milliken's Bend ble hovedsakelig forsvart av utrente fargede styrker som kjempet tappert med dårligere våpen og som til slutt klarte å slå tilbake opprørerne med hjelp fra kanonbåter, men med forferdelige tap. Forsvarerne mistet 652 mot de konføderertes 185. Nederlaget ved Milliken's Bend etterlot de konfødererte uten håp om unnsetning fra andre steder enn den forsiktige Johnston.
Funksjonshemning
Verdens helseorganisasjons klassifisering
«Disability is a complex phenomena that is both a problem at the level of a person’s body, and a complex and primarily social phenomena. Dis­ability is always an interaction between features of the person and features of the overall context in which the person lives, but some aspects of disability are almost entirely internal to the person, while another aspect is almost entirely external.»
Ifølge ICF består funksjonshemning av tre elementer: funksjonsnedsettelse («impairment»), aktivitetsbegrensning («activity limitation») og deltak­elsesbegrensning («participation restriction»). Både individuelle forhold og samfunnsforholdene som omgir individet, er faktorer som på ulik måte påvirker disse elementene.
Funksjonsnedsettelse er ifølge ICF problemer i kroppsfunksjon eller struktur, som avvik eller tap. Funksjonsnedsettelser er et biologisk/medisinsk forhold, som er knyttet til en del av individet. Med andre ord tilsvarer funksjonsnedsettelse det man etter den biologisk/medisinske forståelsen tidligere kalte funksjonshemning.
Beleiringen av Vicksburg
Beleiringen
I løpet av beleiringen sendte Unionens kanonbåter 22 000 granater inn i byen, og hærens artilleriild var enda tyngre. Ettersom bombardementet fortsatte var det stadig færre beboelige hus igjen i Vicksburg. En kløft som lå mellom sentrum av byen og forsvarslinja gav sivile tilholdssted mens det hele pågikk. Over 500 huler ble gravd ut i de gule leiråsene ved Vicksburg. Det ble antatt å være tryggere i disse hulene enn i husene, enten de var strukturelt trygge eller ei. Folk gjorde sitt beste for å gjøre dem komfortable med tepper, møbler og bilder. De la opp sine bevegelser og matsanking til rytmen av kanonaden, men dette lyktes ikke alltid. På grunn av disse hulene gav unionssoldatene byen kallenavnet «Præriehundlandsbyen». Til tross for tyngden i Unionens ild mot byen, var det færre enn et dusin sivile som skal ha blitt drept i løpet av hele beleiringen.
Funksjonshemning
Verdens helseorganisasjons klassifisering
Aktivitetsbegrensning er ifølge ICF vanskeligheter et individ kan ha med å utføre bestemte aktiviteter. Aktivitetsbegrensning er en mulig individ­uell følge av funksjonsnedsettelsen, men trenger ikke nødvendigvis oppstå. Dette elementet er knyttet til individet i sin helhet, og individets egenskap­er.
Beleiringen av Vicksburg
Endringer i ledelsen
En av Grants handlinger i løpet av beleiringen var å gjøre slutt på en rivalisering som hadde pågått over tid. Den 30. mai skrev general McClernand en selvforherligende melding til sine styrker hvor han gjorde krav på mye av æren for den kommende seieren. Grant hadde ventet i seks måneder på at han skulle gjøre en tabbe, helt siden de kom skjevt ut med hverandre i begynnelsen av felttoget rundt slaget ved Arkansas Post. Han hadde fått tillatelse til å avløse McClernand i januar 1863, men ventet på en ubestridelig provokasjon. Grant avløste McClernand den 18. juni. Han hadde forberedt denne handlingen så nøye at McClernand stod uten muligheter til å få hjelp av overordnede. McClernands XIII Corps ble overført til generalmajor Edward Ord som var tilbake etter en skade han hadde fått i slaget ved Hatchie's Bridge. McClernand fikk senere en kommando i Texas i mai 1864.
Komplementært gode
Et komplementært gode (komplementær betyr «utfyllende») eller komplement er i konsumentteori et økonomisk gode som blir brukt sammen med et annet gode; et eksempel kan være datamaskiner og programvare. Ettersom godene blir konsumert sammen, har de negativ krysspriselastisitet: En økning i pris på det ene godet vil føre til en nedgang i etterspørselen etter det andre (alt annet like).
Funksjonshemning
Verdens helseorganisasjons klassifisering
Deltakelsesbegrensning er ifølge ICF problemer et individ kan oppleve i sin livsutfoldelse. Samfunnets holdninger, fysiske og sosiale miljø vil spille en viktig rolle for om en person med nedsatt funksjonsevne, og eventuelt med aktivitetsbegrensning, opplever deltakelsesbegrensning. Deltakelsesbegrensning dreier seg om individet i møte med samfunnet.
Komplementært gode
Det motsatte av komplementære goder er substitutter. Dette er goder der det ene godet kan erstatte det andre, slik som iskrem fra forskjellige produsenter. Disse har derfor positiv krysspriselastisitet: En økning i pris på det ene godet vil føre til en økning i etterspørsel etter det andre, alt annet like. De langt fleste goder er imidlertid uavhengige – det vil si at prisendringer på det ene ikke har noen påvirkning på etterspørselen etter det andre. Et eksempel på dette kan være smør og golfballer.
Funksjonshemning
Modeller for forståelse av funksjonshemning
For en grundig gjennomgang av ulike forståelsesmodeller anbefales artikkelen "Hva vil det si å være funksjonshemmet?" fra Nasjonalt dokumentasjonsenter for personer med nedsatt funksjonsevne.
Crocknalaragagh
Crocknalaragagh er et fjell i grevskapet Donegal i Irland, med en høyde på 471 meter over havet. Crocknalaragagh er det nest nordligste, og også det laveste, fjellet i fjellkjeden Seven Sisters («De syv søstre»), som er en del av Derryveaghfjellene. De fjelltoppene som ligger nærmest Crocknalaragagh blant Seven Sisters er Aghla Beg (603 moh), 2,1 km unna, og Muckish (666 moh) som er 3,5 km unna.
Funksjonshemning
Modeller for forståelse av funksjonshemning
Den medisinske modellen for funksjonshemming ser funksjonshemning som et problem for personen, direkte forårsaket av sykdom, traumer eller andre helseforhold som derfor påkrever betydelig medisinsk pleie i form av individuell behandling av profesjonelle. I den medisinske modellen er kurering målet, eller individets tilpasning og atferdsforandring som ville lede til an "almost-cure" eller effektiv kur. I den medisinske modellen er (medisinsk) omsorg og bistand hovedfokuset, og på det politiske planet blir hovedpoenget å modifisere eller reformere (helse-)politikk.
Forventet levealder
Forventet levealder er gjennomsnittlig levealder til alle personer i et geografisk område eller ei folkegruppe. Det forutsettes at dødeligheten som funksjon av alder blir fryst til årets. Man regner ut middellevealderen ved å summere alderen for alle som dør i løpet av et år, og dele tallet på antall døde. I Norge er eksempelvis forventet levealder 83,19 år.
Begrepet kan brukes om alt fra trær til insekter og hunder, men det brukes oftest om mennesker i bestemte geografiske områder eller folkegruppe.
Kjønnsforskjeller
Det er forskjeller på forventet levealder for menn og kvinner, og gjennomsnittlig går dette i kvinners favør. I Norge er forventet levealder 81,48 år for menn, og 84,89 år for kvinner. For mindre utviklede land er forventet levealder likere enn for mer utviklede land. Årsaken til dette menes å være at det moderne helsevesenet har til en stor grad redusert risiko ved fødsel, men også at når man gikk fra jordbruksamfunnet ble arbeidet forskjellig fordelt.
Tradisjonelle argumenter pleier å gå ut på sosiale forskjeller: historisk sett, har menn generelt forbrukt mer rusmidler enn kvinner i de fleste samfunn, og er mer sannsynlig å dø av mange tilhørende sykdommer som lungekreft, tuberkulose og skrumplever. Menn har også mer sannsynlighet for å dø av skader, enten utilsiktet (for eksempel yrkes- eller bilulykker, eller ved krig) eller tilsiktet (selvmord). Menn har generelt sett mer sannsynlighet for å dø fra de fleste av de viktigste årsakene til dødsfall (noen allerede nevnt ovenfor) enn kvinner. Noen av disse i USA inkluderer: kreft i luftveiene, trafikkulykker, selvmord, skrumplever, emfysem, og hjertesykdomer Forskjellene her er langt større enn den kvinnelige dødeligheten av spesifikke plager som rammer kvinner, eksempelvis brystkreft og livmorhalskreft. I tillegg kommer plager som spesifikt rammer menn, slik som prostatakreft og testikkelkreft.
Pippi Langstrømpe på de syv hav
Pippi Langstrømpe på de syv hav (originaltittel Pippi Långstrump på de sju haven) er en svensk barnefilm fra 1970 av Olle Hellbom med blant annet Inger Nilsson, Pär Sundberg, Maria Persson og Beppe Wolgers i rollene.
Handling
Pippi får flaskepost fra sin pappa om at han er fanget av fæle pirater i sjørøverstaten Porto Piluse som bare gir ham vann og brød. Pippi, Tommy og Annika reiser dit med blant annet i en gammel seng med en luftballong over, et egenkonstruert fly samt et kapret piratskip for å befri ham, mens Tommy og Annikas bortreiste foreldre tror at barna er hjemme hos Pippi.
Om filmen
Sjørøvernes tilholdssted ble bygget opp på Vaxholms fästning ved Vaxholm utenfor Stockholm. Andre eksteriører ble spilt inn i Budva i daværende Jugoslavia. Strandscener ble spilt inn på Barbados i Vestindia.
Funksjonshemning
Modeller for forståelse av funksjonshemning
Hovedbudskapet innen den sosiale modellen kan oppsummeres i følgende sitat fra tidligere spesialrådgiver i FN Bengt Lindquist: «''Funksjonshemmede er ikke en gruppe i noen annen forstand enn at vi blir diskriminert og ekskludert fra store deler av samfunnet fordi vi har noen fysiske eller psykiske kjennetegn som andre mennesker gjenkjenner og definerer som avvik eller «funksjonsnedsettelse». Det eneste vi har felles, vi som puttes i denne kategorien, er nettopp dette at vi blir diskriminert og utestengt''.»»
Nils R. Sandal
Nils Reielson Sandal (født 9. juni 1950 på Byrkjelo) er en norsk gårdbruker, sjåfør og politiker for Senterpartiet. Han var fylkesordfører i Sogn og Fjordane fylke fra 1999 til 2011. Før dette var han ordfører i Gloppen kommune i perioden 1988 til 1998.
Beleiringen av Vicksburg
Endringer i ledelsen
En annen kommandoendring skjedde den 22. juni. I tillegg til Pemberton ved sin front måtte Grant ta seg av konfødererte styrker bak seg under ledelsen til Joseph E. Johnston. Han stasjonerte en divisjon i nærheten av Big Black River-broen og en annen ble sendt på rekognosering så langt nord som Mechanicsburg. Begge skulle fungere som dekningsstyrker. Innen 10. juni ble IX Corps under generalmajor John G. Parke overført til Grants kommando. Dette korpset ble kjernen i en spesialstyrke som hadde til oppgave å forhindre at Johnston som samlet sine styrker ved Canton, kunne blande seg inn i beleiringen. Sherman fikk kommandoen for denne spesialstyrken og brigadergeneral Frederick Steele erstattet ham i XV Corps. Johnston begynte til slutt å rykke frem for å unnsette Pemberton og nådde Big Black River den 1. juli, men utsatte en potensielt vanskelig trefning med Sherman til det var for sent for Vicksburg-garnisonen, og han trakk seg så tilbake til Jackson.
Nils R. Sandal
Han var også sentral i etableringen av arrangementet Norsk Countrytreff, countryfestivalen på Breim. Sandal er selv svært interessert i musikk, og spilte gitar og sang til dansemusikk for Ommedals Kvartett i tre år.
Beleiringen av Vicksburg
Krateret ved 3. Louisiana Redan
Sent i beleiringen grov unionsstyrker tunneler inn under 3. Louisiana Redan og fylte gruva med 2200 pund med krutt. Eksplosjonen sprengte de konfødererte linjene den 25. juni, mens et infanteriangrep utført av styrker fra Logans XVII Corps fulgte eksplosjonen. 45. Illinois-regiment (kjent som «Lead Mine Regiment») under oberst Jasper A. Maltby angrep inn i det 12 meter i diameter og 3,7 meter dype krateret med letthet, men ble stoppet av konføderert infanteri som klarte å samle seg igjen. Unionssoldatene ble holdt nede mens forsvarerne også rullet artillerigranater med korte lunter inn i hullet med dødelig resultat. Unionsingeniører arbeidet for å sette opp en kasematt i krateret for å kunne trekke ut infanteriet, og snart trakk soldatene seg tilbake til en ny forvarslinje. Fra krateret som var igjen etter eksplosjonen den 25. juni, grov Unionen en ny gruve mot sør. Den 1. juli ble denne gruven detonert, men ble ikke fulgt opp av infanteriangrep. Ingeniørvåpenet arbeidet 2.-3. juli med å utvide det opprinnelige krateret slik at det ble stort nok til at en infanterirekke på fire kunne passere gjennom i fremtidige angrep. Men hendelser dagen etter gjorde det ikke nødvendig med ytterligere angrep.
Nils R. Sandal
Sandal arbeidet som lastebilsjåfør før han ble politiker på fulltid.
Han er bror av historikeren Per Sandal.
Beleiringen av Vicksburg
Overgivelse og etterspill
Pemberton sendte den 3. juli en notis til Grant som ved Fort Donelson, først krevde betingelsesløs kapitulasjon. Men Grant skiftet mening siden han ikke ønsket å fø på 30 000 sultne konfødererte soldater i Unionens fangeleire, og han tilbød å løslate alle fanger. Med tanke på deres nedbrutte tilstand forventet han ikke at de skulle kunne være i stand til å kjempe igjen. Han håpet at de ville ta med seg nederlagsfølelsen til resten av Konføderasjonen. Hadde han tatt Pembertons soldater til fange ville han ha vært nødt til å bruke store deler av sin egen hær til å passe på dem, og det ville tatt måneder å skipe dem nordover.
Overgivelsen ble formalisert ved et gammelt eiketre «gjort historisk av hendelsen.» I sin Personal Memoirs beskrev Grant skjebnen til det uheldige treet:
Overgivelsen ble fullført 4. juli, uavhengighetsdagen, en dag Pemberton håpet ville føre til mer sympatiske betingelser fra USA. Selv om Vicksburg-felttoget fortsatte med mindre aksjoner, hadde festningsbyen falt, og med overgivelsen til Port Hudson den 9. juli, var Mississippi-elva under Unionens kontroll, og Konføderasjonen var delt i to. President Lincoln annonserte at «Vannenes far reiser igjen uhindret til havet.»
Unionens tapstall for slaget og beleiringen av Vicksburg var 4835, de konfødererte tallene var 32 697 (29 495 overgav seg). Hele felttoget siden 29. mars krevde 10 142 unionssoldater og 9091 konfødererte døde og sårede. I tillegg til hans menn som hadde overgitt seg, gav Pemberton fra seg 172 kanoner og 50 000 rifler.
Norges Helsehøyskole
Norges Helsehøyskole (tidligere Akupunkturhøyskolen) har endret navn til Høyskolen Kristiania. Norges Helsehøyskole var en del av Høyskolen Campus Kristiania (CK), som også bestod av Markedshøyskolen, Norges Kreative Høyskole og NKS Nettstudier.
Torso
Torso er menneskes overkropp, foruten armer, bein, og hode. Det vil si brystpartiet, ryggen og «magepartiet».
Norges Helsehøyskole
3. september 2015 besluttet styret ved CK at det skulle innføres ett felles merkenavn for hele høyskolen. 1. januar 2016 ble de fire skolene samlet under det nye navnet Høyskolen Kristiania.
Torso
Navnet kommer fra italiensk som egentlig betyr av trestump, eller fra det greske ordet thyrsos, som betyr stamme.
Begrepet brukes også om en skulptur av menneskets overkropp, uten armer og bein, og vanligvis også uten hode. Fra slutten av 1800-tallet er torso regnet som et selvstendig kunstuttrykk, mye på grunn av skulptøren Auguste Rodin, (1840 — 1917) som lagde torsoer. Gamle, skadde, skulpturer som har mistet armer, hode og bein kalles også torso.
Norges Helsehøyskole
Sammen med resten av virksomhetene i Høyskolen Campus Kristiania holdt Norges Helsehøyskole til sentralt i Oslo sentrum. Norges Helsehøyskoles målsetting var å bli en ledende aktør innen forebyggende helsefag for å møte morgendagens helseutfordringer.
Historie
I 2008 godkjente NOKUT bachelorgrad i akupunktur ved Akupunkturhøyskolen. I 2011 kjøpte Campus Kristiania opp Akupunkturhøyskolen (AKHS).
I 2011 ble også Nordisk Akademi for Osteopati (NAO) en del av stiftelsen Campus Kristiania, som en del av den nye helsesatsingen. Virksomheten fikk da navnet Norges Helsehøyskole.
Sommer og sønnavind
Sommer og sønnavind er en ungdomsroman av Kjersti Scheen, utgitt i 2006.
Boka har hovedpersonene Sandra, Jim, Johnny, Lars-Erik, Isabell og Sirianna, søsteren til Jim og kjæresten til Johnny, men litt forelska i Lars-Erik.
Hvor vil man være når sommersola skinner og kaprifoliumen dufter og hvite måker stryker lavt over blått hav? På Sørlandet, selvfølgelig. Og akkurat der befinner Sandra seg, men hun er ikke lykkelig for det. Hun gråter i hengekøya. Dessuten står noen og ser på henne om natta når hun sover, men hun vet ikke hvem det er.
Det er andre i denne historien enn Sandra. Det er f.eks. Sirianna som elsker Johnny mens hun er litt forelska i Lars-Erik, som er broren til Isabell, hun tynne, pene med det lange håret. Isabell skulle gjerne hatt Jim (broren til Sirianna), men han er visst opptatt, eller i ferd med å bli det.
Mørk og lyst. Sommerdag og sommernatt.
Men en kveld ligger det en fremmed fiskeskøyte og duver i Lekterrenna. Det er da ting virkelig begynner å skje.
Ingmar Relling
Ingmar Anton Relling (født 8. april 1920 i Sykkylven, død 9. april 2002) var en norsk formgiver av møbler.
Han var utdannet fra SHKS 1947, etter at han som ung hadde arbeidet som snekker og treskjærer hos Vestlandske Møbelfabrikk i hjembygda Sykkylven. Han arbeidet i broren Adolf Rellings (1913–2006) firma før han i 1950 begynte for seg selv. De første årene gjorde han også innredningsarbeider, men etter 1960 konsentrerte han seg om stoler.
En av de mest kjente møblene hans er stolen «Siesta» (1966) i hud og laminert bøk. De fleste av hans stoler, og alle fra midten av 1960-tallet, er laget i laminert bøk, kombinert med enten hud eller seilduk. Stolene produseres i dag av møbelfabrikken LK Hjelle.
I 1976 begynte A/S Vestlandske Møbelfabrikk å produsere lenestolen Orbit som Ingmar Relling formgav og tegnet. Stolen, laget i formet laminert bøk, kunne bygges om til en sofa med så mange seter en hadde behov for. Orbit var en av de aller første norskproduserte lenestolene man kunne regulere seteryggen på. Stolen gikk ut av produksjon etter 10 år i omløp.
Han holdt separatutstillinger i Oslo, København, Zürich og Paris. Han er innkjøpt av Kunstindustrimuseet i Oslo, Victoria and Albert Museum i London, Röhsska museet i Göteborg og Cooper-Hewitt Museum New York. Flere av hans arbeider har fått Merket for god design – blant annet fikk «Siesta» en klassikerpris i 1992, han mottok Jacobprisen 1978, har fått møbeldesignpriser i Wien og London og ble hedret med Kongens fortjenstmedalje i gull 1999. En bok om ham ble utgitt av næringsforeningen i hjembygda i 1991.
Kimitoön
Kimitoön (finsk: Kemiönsaari) er en finsk kommune i landskapet Egentliga Finland. Kommunen har cirka 7 300 innbyggere og et areal på 698,11 km² hvorav 11 km² er vann. Kimitoön grenser til kommunene Pargas, Sagu, Salo, Raseborg og Hangö.
Kimitoön er en tospråklig kommune, cirka 75 % har svensk som morsmål og 25 % finsk.
Kimito kyrka er en gråsteinskirke fra 1325. På øya Bengtskär ligger Finlands høyeste fyrtårn.
Bobby Rondinelli
Rondinelli er per 2010 trommeslager i Rainbow-coverbandet Over the Rainbow.
Diskografi
Med Rainbow Med Scorpions Med Quiet Riot Med Black Sabbath Med Sun Red Sun Med Rondinelli Med Blue Öyster Cult Med Riot
Lantau
Lantau (tidligere 爛頭島 pinyin: Làntóu Dǎo, nå egentlig 大嶼山 Dàyǔ shān på mandarin og Tai yue shan på kantonesisk), eller Lantao, er Hongkongs største øy. Den ligger langt ute i Perleflodens utløp mot Sør-Kina-havet. Det meste av øya hører administrativt til Islands District, men en liten del i nordøst tilhører Tsuen Wan-distriktet. Øya har et areal på 146,7 km². Tidligere lå det bare noen fiskelandsbyer på Lantao, men senere er det kommet en kjempestor flyplass og en rekke andre anlegg som er viktige for områdets infrastruktur. Hong Kong Disneyland (åpnet 12. september 2005) ligger øst på øya.
Bartolomeo Pinelli
Bartolomeo Pinelli (født 20. november 1781 i Roma i Italia, død 1. april 1835 i Roma) var en italiensk illustratør og gravør. Han var faren til Achille Pinelli.
Fylkesvei 5627
Fylkesvei 5627 går mellom Nyheim i Aurland kommune og Lærdalsøyri i Lærdal kommune. Fram til år 2000 var strekningen mellom Erdal og Lærdalsøyri del av Europavei 16. Veiens lengde er 48,6 km og høyeste punkt er 1306 moh.
Veien kalles Aurlandsveien eller Snøveien. Den ble åpnet som kommunal vei i 1967, og har vært fylkesvei siden 1987. Hele veien mellom Aurlandsvangen og Lærdalsøyri har fått status som Nasjonal turistvei Aurlandsfjellet.
I 2000 åpnet Lærdalstunnelen, som går mellom Lærdal og Aurland, som laget helårsforbindelse der fylkesveien kun hadde vært åpen på sommeren. Fylkesveien over fjellet er vinterstengt og åpnes månedsskiftet mai/juni (i 2010 ble den åpnet 1. juni).
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 243.
Bakgrunn
På slutten av 1800-tallet ble anlagt telegrafforbindelse over fjellet mellom Lærdal og Aurlandsvangen. Veien gjennom Erdal opp til gården Kvigno ble anlagt i 1912. På 1930-tallet ble ideen om vei over fjellet lansert og ble konkretisert ved et folkemøte på Aurlandsvangen i 1961. På folkemøtet ble det valgt en komite med oppdrag å skaffe penger til veianlegget. På Aurland-siden ble veien til gården Bjørgo ferdig i 1962 og kommunestyret i Aurland gikk samtidig inn for vei over fjellet til Erdal. Veien var en stor investering for lokalsamfunnet og det var frykt for at kommunen vil pådra seg altfor stor gjeld. Anlegget over fjellet ble da anslått å koste 2,2 millioner kroner og ble finansert med 1000 kroner i lån fra hver husstand. Oslo lysverker ga tilskudd til veien fordi den ville være nyttig ved kraftutbygging. Veien var ferdig i 1967 og Aurlandsvangen fikk da sin første veiforbindelse med omverdenen. Det ble noen år krevd inn bompenger og fylkeskommunen overtok veien midt på 1980-tallet. Til Lærdalstunnelen åpnet i 2000 var dette eneste vei mellom Aurland og Lærdal. Ferje eksisterte mellom Aurland og Revsnes, og tog eksisterte mellom Flåm og Bergensbanen.
Den svært rasfarlige veien langs Lærdalsfjorden til Revsnes ferjekai ble stengt i 1995 da ferjesambandet Revsnes-Kaupanger ble avløst av Fodnes-Mannheller.
Fylkesvei 50 mellom Hol og Aurland åpnet i 1974.
Skjelstad naturreservat
Skjelstad naturreservat ligger ved Skjelstad i Bodø kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 400 dekar, hvorav 230 dekar sjøareal. Området er vernet for å ivareta et verdifullt kystområde med det naturlig tilknyttede plante- og dyreliv.
Fylkesvei 5627
Aurlandsfjellet
Veistrekning mellom Aurlandsvangen ved Aurlandsfjorden og Lærdalsøyri ved Sognefjorden i Vestland fylke kalles Aurlandsfjellet.
Kommuner og knutepunkter
Aurlandsfjellet
Yau Tsim Mong
Yau Tsim Mong (油尖旺) er en av Hongkongs 18 administrative distrikter. Det ligger sørvest i Kowloon, og hadde i 2000 295.700 innbyggere. Distriktets navn er sammensatt av det første kinesiske tegnet for hver av de tre bydelene som det omfatter: Yau Ma Tei (油麻地), Tsim Sha Tsui (尖沙咀), og Mong Kok (旺角).
Tidligere var Yau Tsim Mong-distriktet formelt to distrikter: Yau Tsim og Mong Kok.
Johan Falkberget
Johan Falkberget (født Johan Petter Lillebakken 30. september 1879 i Rugldalen ved Røros, død 5. april 1967) var en norsk forfatter, journalist, gårdbruker og politiker (Ap). Han var gift med Anna Marie Olsdatter Skjølsvold, født 1880, og de fikk tre barn, hvorav to vokste opp, datteren Aasta og sønnen Magnus.
Han ble født på gården Falkberget («Inni Dala» – Trondalen) ved Rugelsjøen på Røros.
Falkberget begynte sin yrkeskarriere som gruvearbeider, og mange av Falkbergets romaner skildrer arbeidere og arbeidsvilkår i gruvesamfunnet. Gjennombruddet kom med romanen Den fjerde nattevakt (1923), en historisk roman med handling lagt til første halvdel av 1800-tallet. I Christianus Sextus-syklusen er handlingen lagt til 1720-årene, og gruvedriften er også her et sentralt motiv. Johan Falkberget var innvalgt på Stortinget fra Sør-Trøndelag 1931–1933, og dessuten varaordfører i Glåmos herredsstyre 1931–1937. Falkberget var frimurer.
Liv
Johan Falkberget, også kjent som «bergarbeidernes forfatter», levde et slitsomt liv på Røros. Allerede som sjuåring begynte Johan sitt arbeidsliv i kobbergruvene, med hardt arbeid fra første stund. Fra tidlig vår til frosne vintre, måtte guttepjokkene sjaue malm og koks fra tidlig om morgenen. Småguttene kunne bli vekket så tidlig som firetida før morgengry, for å tumle ned til gruvene i det kalde mørket, nesten sovende. Ikke før de famlet rundt med de sprukne og hovne barnehendene i isvannet, våknet de til liv. Her ifra måtte de bære fat med malmklumper opp til malmvelten, før det bar seg ned igjen til det iskalde vannet. Slik kunne skiftet vare i opptil fire timer før en ny gutteflokk steppet inn for den forrige flokken av frosne gutter.
For å avkoble tankene fra det dagligdagse slit, begynte Falkberget å skrive etter at arbeidsdagen var over. Det var dette som startet hans liv som forfatter. Den unge forfatteren skriver om det han selv har erfart, og hva han mener om de sosiale forholdene mellom arbeidere og embetsmenn. Johan skildrer hvordan verkseiere og embetsmenn utnyttet arbeidere og fattige småfolk. Han beskrev svært detaljert og realistisk de slitsomme og nærmest uoverkommelige dagene arbeidere og småfolk levde.
Falkberget visste svært godt hvordan det å være arbeider i små kår var. Det var livet i Røros-samfunnet som preget ham selv som menneske, som forfatter og bøkene hans. I bøkene skildret han samholdet blant bergmennene og deres drøm om en lysere framtid – på en svært levende måte. Johans familie fikk dårlig utbytte fra gården Falkberget ved Rugelsjøen, selv om familien godt visste hvordan man kunne utnytte ressursene sine. Faren prøvde deretter å forsørge sin familie som gruvearbeider. Det var derfor fattige og trange kår som Johan Falkberget vokste opp med. Dette ble grunnlaget for hans forfatterskap.
Både moren og faren var gode påvirkere til Johans forfatterliv. De var svært opptatt av både dikt, musikk og bøker. I pausestundene i gruvene pleide Johans far å lese historier høyt, noe som også påvirket sønnens forfatterskap. Johan Falkbergets foreldre var, tiden tatt i betraktning, svært opplyste mennesker med god innsikt i hva som skjedde. Falkbergfamilien var en svært kristen bergmannsfamilie – som de fleste andre familier i gruvesamfunnet. Å jobbe i gruvene var et farlig yrke. Arbeiderne visste godt at deres egen styrke og makt ikke hjalp så mye i farlige situasjoner nedi gruvene, slik at deres skjebne ble overlatt i Guds hender. Dette satte også preg på hva Johan Falkberget kom til å skrive om.
"«Min fars bergmannslampe ble min arvelodd. I lyset fra den har jeg tydet historiens bokstav bak århundrene. Hans lampe har vært ‘mitt seende øye’ når jeg retter den mot min egen tid og dens mennesker.»"
David Rosenthal
David Rosenthal (født 1961) er en amerikansk keyboardist, plateprodusent og låtskriver, mest kjent for sin tid som medlem av hard rock-bandet Rainbow, og som studiomusiker og turnémusiker for artister som blant andre Billy Joel, Bruce Springsteen, Elton John, Enrique Iglesias, Robert Palmer, Steve Vai, Cyndi Lauper, Yngwie Malmsteen, Whitesnake, Roger Glover, Little Steven og Happy The Man. Han er utdannet ved Berklee College of Music, hvor han også tidvis holder leksjoner.
Diskografi
Med Rainbow Med Roger Glover Med Whitesnake Med Steve Vai Med Red Dawn Med Billy Joel Med Dream Theater Med Good Rats Med Yngwie Malmsteen Med Niji-Densetsu Med Departure Med Vinnie Moore
Johan Falkberget
Liv
Et virkemiddel som var veldig sentralt i Johans diktning, var kontrasten mellom romantikk og realisme. Dette var en sjelden kombinasjon som ble et kjennetegn for Johan Falkbergets dikting. Et annet kjennetegn, nærmere et karakteristisk trekk, var hans politiske ståsted – som kristen sosialist. Boka Den fjerde nattevakt, blir sett på som hans gjennombrudd, der handlingen er lagt til første halvdel av 1800-tallet. Her skrev han om de religiøse prøvelsene han hadde vært utsatt for, og konfliktene som oppstod i ham selv, om tro og tvil.
Zurich Classic of New Orleans
Zurich Classic of New Orleans er en golfturnering på PGA-touren som arrangeres i New Orleans i Louisiana i USA. Banen, TPC Louisiana, er den fjerde banen turneringen arrangeres på siden den først ble arrangert i 1922, da under navnet Southern Open. Gene Sarazen vant den gang med åtte slags margin. Turneringen har siden båret en rekke forskjellige navn, og har vært fast innslag på PGA-touren siden 1958.
Johan Falkberget
Liv
Som 60-åring formulerte Falkberget en selvtolkning:
"«Jeg er bergmannen. Jeg er det av vesen, av følelse, – min diktning, min forskning er bergmannens og mitt syn på alt. Når man er runnet av en 300-årig bergmannsslekt, er det nokså naturlig.»"
Johan Falkberget skrev fra han var en ung mann i tjueårene. I 1902 ga han ut sin første fortelling, Når livskvelden kjem. Han skrev helt til han var rundt 80 år gammel. I løpet av denne perioden hadde han gitt ut rundt 50 bøker, hele 7000 innlegg i 90 forskjellige dagsaviser, 98 tidsskrifter, 49 julehefter og 25 vittighetsblad. Dessuten skrev han en utrolig mengde brev.
I perioden 1940–1959 avslutter han sitt forfatterskap, 80 år gammel, med firebindsromanen Nattens Brød. Her foregår alt i et barskt og isolert gruvesamfunn på slutten av 1600-tallet. Hovedpersonen An-Magritt kom til å bli et navn kjent i hele Norge. Hun er en kvinne som måtte slite i et hardt og barskt mannlig gruvesamfunn. Idet folk tror hun skal gi opp, står An-Magritt frem og vokser i styrke og seier i kampen for levebrødet. Denne kvinnen ble et forbilde for mange andre norske kvinner. An-Magritt blir selve symbolet på mennesket som aldri gir opp og ei som er full av styrke og godhet.
Mange mente Falkberget fortjente nobelprisen i litteratur. I 1949 fikk han noe som liknet. Han fikk nemlig «Det norske folks nobelpris» (Hjertenes nobelpris), som lød på 165,000 kroner. Det var svært mange penger på den tida og en pris som betydde svært mye for både Johan Falkberget og det norske folk.
Falkberget hadde også selv store norske diktere som forbilder. De som bør nevnes er Bjørnstjerne Bjørnson og Sigrid Undset. Det var visstnok Bjørnsons verker og Bibelen som gav Falkberget de beste leseropplevelsene. Johan Falkberget hadde som motto – og gav stadig rådet til andre:
"«Søk kontakt med de en kan lære noe – og aller helst de en kan lære noe av. Alt anna er spille av verdifull tid.»"
Å jobbe var noe Johan Falkberget likte å gjøre, med andre ord elsket å gjøre. Han gjorde nesten hva som helst for å kunne sitte i fred å skrive. I et litt oppskrytt sitat sier han:
Falkberget ble begravet på statens bekostning fra Røros kirke den 15. april 1967. Familiens gravplass er på Røros øvre kirkegård. Hans hjemsted Ratvolden er i dag et museum.
Thorvald Aarum
Peter Thorvald Aarum (født 10. mai 1867 i Skjeberg, død 9. juli 1926) var en norsk sosialøkonom og professor i sosialøkonomi og statistikk ved universitetet i Kristiania 1917–1926.
Han ble student i 1885, cand. philos. i 1886, cand. juris i 1893. 1889–1907 var han ansatt som stenograf ved Stortinget, og 1889–1910 som sekretær i Justisdepartementet. Ved siden av studerte han sosialøkonomi, og utga i 1903 en utredning «Om det økonomiske samvirke som led i det sociale reformarbeide». I 1908 ble han dr. philos. med avhandlingen «Arbeidets økonomiske værdi, bidrag til arbeidslønnens teori». Året etter ble han lærer i nasjonaløkonomi ved Norges landbrukshøyskole, og fra 1910 var han universitetsstipendiat i statsøkonomi og statistikk. I 1913 ble han ekspediasjonssjef i det nyopprettede Sosialdepartementet, før han ble utnevnt til professor i sosialøkonomi og statistikk ved universitetet i Kristiania i 1917.
Foruten arbeidet med sine egne avhandlinger og bøker, utførte Aarum revisjonen av annen utgave av T. H. Aschehougs Socialøkonomik (4 bind, 1910–1914).
Nøstegaten
Nøstegaten er en av hovedgatene i strøket Nøstet i Bergen. Nøstegaten har den eldste sammenhengende, bevarte trehusbebyggelse i norsk byhistorie. Som et resultat av at dendrokronologiske undersøkelser har vist at tømmeret kan dateres fra 1601 til 1621, ble Nøstegaten 39-45 erklært automatisk fredet av Riksantikvaren i 2008. Bygningene har unngått bybranner gjennom 400 år og er kun blitt påført begrenset skade ved bombingen av Nøstet i 1944. Bygningene ble høsten 2009 solgt til FAV Eiendomsutvikling, Roger Iversen og Trygve Fett som skal tilbakeføre husrekken fra 1600-tallet.
Hans Lauritzen Blix
Hans Lauritzen Blix (1596–1666) var en norsk prest, jordeier og handelsmann. Han kom til Bodø som ung prest i 1622 og utviklet Prestgården, rett ved Bodin kirke, til å bli et mønsterbruk. Senere ble han prost for Salten. Som mange embetsmenn på denne tiden slo han seg videre opp på eiendomskjøp, jektefart til Bergen, handelsvirksomhet og flere andre næringer. I det meste av sitt liv var han i sterkt konkurranseforhold til skiftende lensherrer som hadde sin residens på nabogården.
Familie og bakgrunn
Blix ble født den 28. juli 1596 på Åkereng i Jemtland, som på denne tiden tilhørte Danmark-Norge. Han var sønn av sogneprest Lauritz Mogensson Blix og Gullov Mogensdotter. Faren stammet fra en gammel norsk adelsslekt. Tre av hans brødre ble også prester, blant annet ble Mogens Lauritssen Blix sogneprest i Nidaros domkirke. Blix døde på Bodin prestegård øst for dagens Bodø, den 27. juni 1666. Han antas å være begravd under Bodin kirke.
Blix ble opptatt som student ved Københavns Universitet i 1617. Allerede i 1619 ble han kapellan i farens prestegjeld, noe som kan tyde på at han hadde studert teologi sammen med faren før han reiste til København. Han ble gift med Ingeborg Svensdatter, og de fikk syv barn. Hans fire døtre ble alle gift med prester og en av hans sønner ble prest i Gildeskål.
Prest i Bodin
Blix ble ved kongebrev av 10. mai 1619 utnevnt til kapellan i sin fars kirkesogn. I 1622 ble han, 26 år gammel, utnevnt til sogneprest for Bodin kirke. Han fikk et av de beste sognekallene nordpå fordi far og sønn hadde flyktet til Trondheim da svenskene rykket inn i Jemtland. Denne lojaliteten var noe kong Christian IV ville belønne. I 1641 ble han utnevnt til prost over Salten, der Bodin var en del av prostiet.
Prestgården og lensherreresidensen
Den tidligere presten for Bodin var Hans Olufssøn. Han var den første i rekken av geistlige som etter reformasjonen arbeidet målbevisst for å få en sterk økonomisk stilling. Til kallet hørte Prestgården et lite stykke fra Bodin kirke, og denne hadde Olufssøn bygget opp til et stort bruk. Olufssøn hadde underlagt seg andre store landområder i nærheten. En utfordring oppstod da lensherren Hartvig Knudssøn Bille skulle etablere sin residens i Bodø, og hans valg falt på et område rett ved Prestgården, senere kjent som Bodøgård. Bille var også en mann som ville skaffe seg et godt økonomisk utbytte, dermed var markene rundt Bodøgård utgangspunkt for gårdsdrift i stor stil.
Blix bygger seg opp som jordeier
Etter Billes tid på Bodøgård kom en ny lensherre med navn Frants Kaas. Kaas var en svært driftig mann som gjorde systematiske oppkjøp av eiendommer rundt Bodøgård. Han startet også med utmarkslått i utmarken som Prestegården og Bodøgård hadde felles. Kaas var imidlertid ikke fornøyd med Bodøgård i lengden, fordi området ikke ga mulighet for videre ekspansjon. Dessuten eide han heller ikke Bodøgård. Han så seg om etter en annen gård, og valget falt på Inndyr i Gildeskål lenger sør; dit han flyttet en gang i slutten av 1620-årene.
Lensherren og Blix skal ha hatt et godt naboforhold. Blix ville neppe forsøke å utfordre en så mektig mann som lensherren. Det kan tenkes at Kaas’ forsøk på å bli en stor godseier i Salten inspirerte Blix til å forsøke det samme. Uansett ble det behagelig for Blix at både lensherren og futen hans flyttet til Inndyr. Dermed var Blix den eneste myndighetspersonen i et stort område. Sannsynligvis var det dette som gjorde at han nærmest fikk monopol på frakt og føring for de fleste innbyggerne i området. I denne tiden greide han også å få bruksretten til to storgårder i distriktet, nemlig Støver og Kvalvåg.
I slutten av desember 1639 flyttet en ny lensherre med navn Knud Steensen inn på Bodøgård. Han kom rett fra en karrière som sjøoffiser i Danmark. Med seg hadde han «kvinnfolket» Mette Carsensdatter. Steensen innlosjerte Carsensdatter på Bodøgård og fikk etter en tid barn med henne uten at de var gift. Blix var på denne tiden blitt en mektig sogneprest og var Steensens nærmeste nabo. Dette naboskapet var neppe enkelt for en levemann som Steensen. Han fikk etter en tid kongens tillatelse til å forlate Bodøgård og slå seg ned på Inndyr der den tidligere lensherren allerede hadde bygget opp en residens. Betingelsen fra kongen var at Bodøgård skulle bygsles bort til bønder for å holde gården i «hevd og like».
I 1643 ville Steensen gifte seg med Carsensdatter, men her kom Blix imellom. Blix som var blitt prost over Salten, nektet presten i Gildeskål, som tilhørte prostiet, å vie paret. Årsaken til dette kan ha vært at paret ikke ville skrifte sin synd offentlig. Imidlertid fikk lensherren fremlagt sin sak for sentrale myndigheter i København som sendte et kongebrev til biskopen i Trondheim i januar 1644. Her ble det sagt at ingen prest skulle få lov å nekte Steensens giftermål, dessuten at Blix pent måtte avholde seg fra «dennem videre at molestere».
Preben von Ahnen utfordrer maktstillingen til Blix
Steensen greide seg ikke særlig godt økonomisk og ble fratatt stillingen. Han ble etterfulgt våren 1646 av den tyskfødte adelsmannen Preben von Ahnen. Ahnen var den mest betydningsfulle av lensherrene som administrerte Nordland på 1600-tallet. Han tok sine embetsplikter like alvorlig som Bille noen år tidligere, i tillegg hadde han samme vilje som Kaas til å få gjennomført det han bestemte seg for. Ahnen hadde fått stillingen fordi hans tidligere militære erfaring kunne bli viktig i en tid der Danmark-Norge forventet krig med Sverige. Det skulle noen år senere vise seg at Ahnen ble en nøkkelfigur i forsvaret av Nord-Norge.
Ahnen førte en intens jakt på jordeiendom i distriktet han administrerte, og en rekke svære gårder i Bodøområdet kom i hans eie, i tillegg til andre eiendommer rundt om i Salten. Gårdsdriften på Bodøgård var også noe Ahnen hadde store ambisjoner med å drive best mulig. Fra tidligere hadde Blix kunnet gjøre omtrent som han ville med utmarkene som tilhørte Prestgården og Bodøgård, da naboeiendommen hadde vært eid av fraværende lensherrer. Blix hadde vært en driftig gårdbruker og viste til hevd på mange av de omkringliggende markene. Dette stengte for videre naturlige utvidelser av Bodøgård.
Den første tiden av naboskapet med Ahnen gikk ting rolig for seg. Ahnen utfordret ikke prestens maktposisjon, dessuten var han først og fremst interessert i oppkjøp av landeiendom i distriktet. Men i 1650 hadde Ahnen med sin innflytelse greid å bestemme hvem som skulle utnevnes til prest i Saltdal. Etter dette kom det til større konflikter.
Den selvbevisste Ahnen hadde ikke trodd at noen kunne våge å sette seg mot hans planer. Sommeren 1653 ble uenighetene mellom lensherren og Blix en offentlig sak. Ahnen ville vite hvorfor rettighetene i utmarkene til Bodøgård skulle stå svakere enn Prestgårdens rettigheter, når begge gårdene hadde lik skyld (betalte samme skatt).
Et annet forhold var sjøhusene som Blix hadde tatt seg til rette med og fått oppført på Bodøgårds grunn. I en rettssak som fulgte, og i en kongelig kommisjon,prestg fikk Ahnen medhold i at sjøhusene til prosten ikke kunne bli stående. For Blix var plasseringen viktig; selv hadde han bare en liten landstripe ned mot havet og her var landingsforholdene heller ikke gode. Allikevel ble disse husene stående. Årsaken til dette kan ha vært at Blix hadde pant fra 1658 i Inndyr-godset som tilhørte Kronen (staten). Blix hadde gitt kongen et lån på 1800 daler, og Ahnen hadde selv kvittert for dette på kongens vegne. Utfallet av saken ble at Ahnen måtte finne seg i å fortsette gårdsdriften innenfor de rammene som Blix og Prestgården satte.
Ahnen var kongens høyeste representant i distriktet, og det kunne ha falt ham tungt for brystet at presten Blix kunne tørre å utfordre hans posisjon i de 20 årene de var naboer. For en selvbevisst adelsmann føltes det vanskelig at bygdefolket betraktet presten som en mann med høyere rang enn ham selv. De faktiske forholdene rundt eiendommene var nok egentlig av underordnet betydning. Trolig var det lensherrens hevnlyst som førte til at prestens sønn, Hans Hanssen Blix, ikke fikk overta kallet da Blix døde. Ahnen hadde før Blix døde sørget for å få retten til å utnevne den nye presten. Den nye presten i Bodin ble Brede Claussøn Stabel, som var gift med en datter av Ahnens egen godsforvalter.
Embetskjøpmann
Det offentlige innboet på prestegården som Blix tok over, bestod av en gammel madrass, en rye, et par dyner, et grovt laken, noen gjenstander av tinn og kobber, samt en gammel duk og et håndklede. Dette var på ingen måte betegnende for de forholdene som Blix og hans hustru ellers levde under. På grunn av hans posisjon i samfunnet og offentlige stilling var det rikelige muligheter for å bygge seg opp en privat formue. Dette var typisk for mange embetsfolk utover på 1600-tallet, at prestestillingen i seg selv ga et heller fattigslig utbytte, men åpnet for inntekter på siden av embetet. Prester og andre offentlige personer har derfor blitt betegnet som embetskjøpmenn, ved at de både var embetsfolk, landeiere, jekteskippere og kjøpmenn. Det var ikke bare embetsmennene selv som nøt godt av dette, det gjorde også deres tjenere, både de offentlige (som futene) og de andre.
Mange muligheter for gode inntekter
Blix fikk etter hvert en formue som etter nordnorske forhold var meget stor. Ved Bodøsjøen hadde han 14 sjøhus og boder. Han hadde flere jekter, og på Hundholmen, en av øyene som danner dagens havn i Bodø, hadde han en større bod hvor han drev handelsvirksomhet. Selve prestegården hadde en utsæd, altså såkorn, på 20 tønner, en buskap på 3 hester, 16 kuer, 8 ungnaut, 20 sauer og 10 geiter. I tillegg kommer underbrukene, med disse var utsæden på tilsammen 52 tønner og antallet kuer 56. Enda han hadde han flere gårder i sitt eierskap.
Noen av inntektskildene embetsmennene fikk var det tidligere storbøndene som hadde hatt. Tidligere var det bøndene som hadde retten til å kreve inn tienden, skatten som folk skulle yte til kirken. Av tienden hadde de rett til å beholde en tiendedel selv for arbeidet med innkrevingen. Denne retten ble de fratatt allerede i 1570-årene. Embetsmennene overtok også storbøndenes rolle som kirkeverger. Kirkevergen forvaltet kirkens eiendommer, og leieinntektene fra disse skulle gå til vedlikehold av kirkene. Den som hadde dette ansvaret fikk tilgang til kapital. Dessuten kunne den som fikk ansvar som kirkeverge tvinge seg til at de som leide kirkejord skulle transportere varene sine med hans jekter.