cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kjersti Tveterås
Hun ble utdannet som skuespiller ved Kunsthøgskolen i Oslo i 2012. Hun jobbet deretter ved Trøndelag Teater frem til 2015 og senere ved Nationaltheatret. Hun spilte rollen som Hannah i Vibeke Idsøes film Løvekvinnen fra 2016, basert på Erik Fosnes Hansens roman Løvekvinnen. For rollen ble hun nominert til Kanonprisen 2016 i klassen beste kvinnelige hovedrolle og Amandaprisen 2017 i klassen beste kvinnelige birolle. I 2022 fikk hun Heddaprisen for beste kvinnelige hovedrolle i forestillingen Jane Eyre på Nationaltheatret.
Christian Thams
Christian Marius Thams (født 9. september 1867 i Trondhjem, død 22. mai 1948 i Paris i Frankrike) var en norsk arkitekt og industrigründer. Han engasjerte seg på en rekke områder innen industrireising og handel, i Norge og utlandet.
Industrigründer i Norge
Thams var en usedvanlig dyktig og kreativ person som gikk fullt og helt opp i sine prosjekter. Som sin far, Marentius Thams (1836–1907) var han også kunstinteressert, og de to er gitt mye av æren for at treskjærerkunsten i Orkladalføret fikk et oppsving i deres tid. Christian Thams bestilte treskjærerarbeid fra lokale håndverkere, og deltok med disse på Verdensutstillingene i Paris (1889), Chicago (1893) og Paris (1900). I hans tidligere bolig på Orkanger, Bårdshaug, i dag et kjent hotell med samme navn, står blant annet en nydelig spisestue fra 1904 utskåret av lokale trekunstnere.
Virksomhet i Afrika
Christian Thams engasjement i det koloniale Afrika kan føres tilbake til tidlig 1900-tall da M. Thams & Co solgte trematerialer og ferdighus (pre-cut/lemmehus, men også maskinlaftet plank) til Kongo, Algerie og trolig også Øst-Afrika. I 1910 ble Thams engasjert av fyrsten av Monaco, Albert I, til å lede hans selskap Société du Madal i Mosambik. Samtidig ble Thams medeier i selskapet. I løpet av noen måneder kom flere av hans tidligere samarbeidspartnere i Orkla Grube Aktiebolag også inn som medeiere. En kan derfor fastslå at norske og svenske entreprenører og investorer deltok i koloniseringen av Afrika gjennom sin deltakelse i handelsselskap og kapitalsterke nettverk.
Om Thams kan det sies at han skilte seg ut som entreprenør ved at han gjorde bemerkelsesverdige karrierer både i Norge og i utlandet, dvs. Frankrike og Afrika. Med dette menes at han avsluttet karrieren i Norge, som hadde gjort ham kjent langt utenfor landets grenser, for å engasjere seg i utvikling av handels- og plantasjeselskap i Øst- og Vest-Afrika samt Etiopia. Alle selskapene ble ledet fra Paris, men Thams foretok årlige lengre reiser til virksomhetene i Afrika. Tidlig på 1900-tallet var det heller uvanlig at norske forretningsmenn investerte i og ledet større entreprenørforetak i Afrika. En kan derfor hevde at engasjementene var pionerprosjekter med flere ukjente faktorer. At de ble utviklet i åra like før utbruddet av første verdenskrig, ga ikke investorene færre utfordringer. Krigen og de påfølgende økonomiske nedgangstidene rammet så vel selskapene som investorene hardt, og inngår derfor i rekken av forklaringsfaktorer for selskapenes utvikling på både kort og lengre sikt.
For Thams begynte nedturen i Afrika-engasjementene da fyrst Albert I døde våren 1922. De to hadde bestemt det meste når det gjaldt utviklingen av aksjeselskapet Société du Madal, men nå ønsket store norske og svenske investorer større innflytelse. De norske interessene var forøvrig nå de dominerende. En av nordmennene som var blitt aksjeeier i 1918, var Thams' fetter Carl Selmer, men det skjedde ikke etter ønske fra Thams. Det var Selmers arbeidsgiver Fritz Treschow (Larvik), mangeårig aksjeeier og styremedlem i Société du Madal, som hadde anbefalt Selmer å investere i selskapet. Selmer fikk kjøpe aksjer av fetteren i 1918 til samme kurs som andre kjøpere, men hevdet på midten av 1920-tallet, da verden var inne i en økonomisk nedgangstid og mange fryktet for tap av sine pengeplasseringer, at han hadde betalt for mye for aksjene. Ifølge han hadde de to fetterne en avtale om at Selmer skulle få kjøpe aksjene som Thams formidlet til ham «så rimelig som mulig». Thams ble stevnet for retten og vant i herredsretten og lagmannsretten, men da saken i 1931 kom opp i Høyesterett, tapte han. Dommen var ikke enstemmig. Ifølge majoriteten hadde Thams ikke gjort noe kriminelt, men opptrådt umoralsk. Man festet lit til Selmers påstander, og når han kjøpte aksjene til det dobbelte av opprinnelig pris, mente majoriteten i Høyesterett at dette var umoralsk. Det ble ikke lagt vekt på at Madalaksjenes kurs i 1918 var det dobbelte av hva de hadde vært i 1911. Thams aksepterte ikke dommen og valgte derfor å holde seg borte fra Norge til dommen forfalt, det vil si i 10 år, i stedet for å betale nærmere 120 000 kroner (aksjene pluss omkostninger).
De siste årene
Christian Thams kvittet seg i mellomkrigstida med mesteparten av aksjene i Société du Madal. Engasjementene i Afrika omfattet mot slutten av 1920-tallet og på 1930-tallet plantasjedrift i Fransk Vest-Afrika (sisal), Kenya og Uganda (kaffe, sisal, jordnøtter) og gruvevirksomhet i Etiopia (gull og platina). På 1930-tallet var han også engasjert i en finansforretning i Romania, og han oppholdt seg i București under 2. verdenskrig. Våren 1946 returnerte han til Paris, og to år senere planla han både en reise til Kenya og Norge, men det ble det ikke noe av. Christian Thams døde i mai 1948 av lungebetennelse i sitt hjem i Ville-d'Avray utfor Paris. Dermed var historien slutt for en av Norges mest energiske og kreative industrietablerere og forretningsmenn, og en nettverksbygger av rang.
Hans andre kone Mathilde («Matty») var søsterdatter av Hulda Garborg.
Reinhold Hausen
Reinhold Theodor Hausen (født 9. oktober 1850 i Sund på Åland, død 8. januar 1942 i Helsingfors), var en finsk historiker og arkivar.
Berdan Çayı
Berdan Çayı (også kalt Tarsus Çayı) er ei elv i sørlige Tyrkia. I antikken ble den kalt Κυδνος (Kydnos) på gresk og Cydnus på latin.
Reinhold Hausen
Liv og virke
I 1890 publiserte Hausen Åbo domkyrkas svartbok, som er den viktigste enkeltkopiboken med avskrifter av brev og handlingar som berører Åbo domkirkes eiendom. Sitt navn, svartboken, har den fått av permen som er trukket med svart skinn. Den oppbevares på det finske riksarkivet.
Berdan Çayı
Elva heter Berdan Çayı fra samløpet mellom Kadıncık Çayı og Pamukluk Çayı i Taurusfjellene. Etter samløpet renner elva sørover gjennom den gamle byen Tarsus. Rett nord for byen ligger en stor demning som magasinerer vann for kraftproduksjon og irrigasjon. Elva renner deretter over den fruktbare Çukurova-sletta før den munner ut i Middelhavet.
Reinhold Hausen
Liv og virke
I 1910 utkom den første delen av en serie som ligger til grunn for den moderne middelalderforskningen i Finland: Finlands medeltidsurkunder. Under de følgende 15 år utga Hausen ytterligere 7 deler. Sammenlignet med dette verket var eldre kildeutgaver små og ufullstendige, og mange manglet henvisninger som avhandlingenes utgangspunkt. Hausen derimot benyttet helt nye prinsipper, da hver avhandling hadde med nøyaktige opplysninjger om arkivtilhørighet og om den var blitt publisert andre steder. Verkets betydning for forskningen kan ikke overdrives.
I 1935 var forskningssituasjonen radikalt forandret: forskerne hadde plutselig fått tilgang til de sentrale avhandlingene og kunne forankre sine hypoteser i kildene.
Sommerne 1872 og 1873 gravde Hausen ut Nådendals kloster.
Hausens målsetting var å forene de historiske og arkeologiske kilder.
Opel Speedster
Opel Speedster er en toseters roadster produsert av Lotus for bilprodusenten Opel mellom 2001 og 2005. Modellen ble også solgt under navnet Vauxhall VX220 i England. I tillegg var enkelte biler utstilt i Sør-Korea med Daewoo-logoer, uten at noen biler ble solgt under dette navnet. Speedster er bygget på den samme plattformen som Lotus Elise, og anses som en søstermodell av denne. Bilene karakteriseres ved høye ytelser og gode kjøreegenskaper, og er hovedsakelig laget av aluminium.
Ved lanseringen var modellen utstyrt med GMs 2.2 L 16-ventilers Ecotec L61-motor, som leverte en effekt på 147 hk (108 kW). Fra 2003 ble den også tilgjengelig med en 2.0 L turboladet utgave, som leverte en effekt på 200 hk (147 kW). Takket være bilens lave vekt kunne turboutgaven oppnå en topphastighet på 242 km/t, og akselerere fra 0-100 km/t på 4.9 sekunder.
Bilen var med i videospillene Forza Motorsport, Need for Speed: Hot Pursuit 2, Gran Turismo 3, Gran Turismo 4, Gran Turismo 5, Gran Turismo 6 og Sega GT 2002.
Se også
Ble kun produsert i 7000 utgaver, alle bilene ble nummerert med sitt produksjonsnr i rekken.
Idar Kreutzer
Idar Kreutzer (født 29. august 1962 i Drammen) er en norsk organisasjonsmann.
Supertanker
Supertanker er et tankskip som har en lasteevne på over 100 000 dødvekttonn (dvt).
Slike fartøy brukes ofte til transport av olje og naturgass.
Historikk
I 1959 var MT «Universe Apollo» på 114 356 dvt det første tankskipet som med en lastekapasitet på over 100 000 dvt. Det første til å passere 200 000 dvt var japanske «Idemitsu Maru» på 213 000 tonn i 1966. Dette var også verdens første skip med benevnelsen Very Large Crude Carrier (VLCC).
I 1969 ble tankeren T/T «Kong Haakon» VII levert til Rederiet Hilmar Reksten som det første skipet i norsk eie over 200 000 tdw. Skipet ble bygget ved Stord Verft, og var på 219 000 dvt. I 1972 ble skipet T/T «Fabian» levert fra samme verft, til samme rederi. Skipet var på 285 700 dvt og var ved leveringen verdens største skip.
Senere ble stadig større skip bygget.
Den største tankeren til da ble kontrahert like før oljekrisen i 1973. Skipet fikk mange eiere og skiftet navn en rekke ganger («Happy Gigant», «Happy Viking», «Jahre Viking» og «Knock Nevis»), og var også i norsk eie i lengre tid. Tankskipet hadde en lasteevne på 564 736 dvt og en lengde (LOA) på 458,45 meter. Skipet ble hugget opp i 2009 etter å ha blitt brukt som lagerskip de siste fem årene.
Idar Kreutzer
Han er utdannet siviløkonom fra Norges handelshøyskole. Han var politisk aktiv i Unge Høyre i 1980-årene, byrådssekretær for byråd Michael Tetzschner i Oslo 1986–1987 og daglig leder i Medinor Prosjekt AS 1988–1991. I 1992 ble han ansatt i Storebrand, der han har vært administrerende direktør i Storebrand Livsforsikring, konserndirektør 1995–2000 og konsernsjef siden 2000. I perioden 2012 til mars 2023 var Kreutzer administrerende direktør i Finans Norge. I mars 2023 tiltrådte han som områdedirektør og del av ledergruppen i Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO).
Supertanker
Historikk
I dag er de fleste supertankere i størrelsen 250 000–370 000 dvt.
Verdens største oljetanker (per 2021) er fire søsterskip; TI «Africa», TI «Asia», TI «Europe» og TI «Oceania». Disse fire skipene er 380 meter lange, 68 meter brede og 34 meter høye. De har dobbeltskrog og kan romme 3.1 millioner fat med olje, eller 503,409,900 liter.
Idar Kreutzer
I oktober 2018 overleverte Kreutzer sin rapport om tilgangen til risikokapital i Norden, på oppdrag fra Nordisk Ministerråd. I juni 2018 overleverte Kreutzer finansnæringens veikart for grønn konkurransekraft til Klima- og miljøministeren. I juni 2015 til oktober 2016 ledet han regjeringens ekspertutvalg for grønn konkurransekraft, og han er medlem av Klima- og miljøministerens klimaråd. I 2013 ble han valgt som medlem i Strategirådet for Statens pensjonsfond utland. Fra 2001 til 2012 var han rådsmedlem i WBCSD, og var Co-Chair for prosjektet Vision 2050.
Blant hans verv i næringslivet er:
Han er også medlem av Den trilaterale kommisjon.
Choi Min-jeong
Choi Min-jeong (født 9. september 1998) er en sørkoreansk kortbaneløper.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok ett gull og to sølv.
Giovanni Battista Quarantotti
Giovanni Battista Quarantotti (født 27. september 1733 i Roma i Italia, død 15. september 1820 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie,.
Han ble utnevnt in pectore til kardinal i mars 1816 av pave Pius VII, publisert i juli 1816, med Santa Maria in Ara Coeli som tittelkirke.
Klorofyll
Klorofyll (av gresk chloros, «grønn» og phyllon, «blad») er et pigment som finnes i planter, alger og blågrønnbakterier. Klorofyllet absorberer det blå og (til en viss grad) det røde lyset i det elektromagnetiske spekteret, mens grønt blir reflektert – herav den grønne fargen. Tidligere ble klorofyll på norsk ofte kalt «bladgrønt».
Klorofyllet spiller en nøkkelrolle i fotosyntesen, som ved hjelp av solenergi omdanner uorganiske forbindelser til organisk stoff. Det finnes fem ulike typer klorofyll, som absorberer i noe ulike deler av spekteret. I tillegg har plantene hjelpepigmenter som karotenoid og xantofyll som utvider absorpsjonen til en større del av spekteret. Forholdet mellom klorofyll og hjelpepigmenter kan tydelig ses om høsten, når klorofyllet i bladene brytes ned, og hjelpepigmentene bryter lyset i ulike sjatteringer av gult og rødt.
Organismene tilpasser seg skiftende tilgang på sollys på ulike måter. For det første er det store forskjeller mellom arter når det gjelder klorofyllkonsentrasjon, betinget av livsmiljø. Et mål for klorofyllkonsentrasjon er Chl/C-forholdet, som angir hvor mye vekten av klorofyll α utgjør i forhold til vekten av alt karbon i organismen.
Mange arter kan dessuten øke mengden klorofyll i tider på året da lystilgangen er dårlig. En og samme art kan for eksempel øke Chl/C-forholdet fra 0,01 til 0,03 i dårlige lysforhold. En annen måte organismer kan tilpasse seg, er å endre forholdet mellom ulike typer klorofyll for å utnytte det skiftende sollyset bedre. Det ser for eksempel hos fytoplankton, som har en annen klorofyllsammensetning om vinteren når vannet er blått og klart enn om våren når vannet er grønt. Mange arter kan også beskytte seg mot intenst sollys ved å øke konsentrasjonen av karotenoider og xantofyll. Slike tilpasninger kalles kromatisk tilpasning.
Når klorofyll brukes som grønt fargestoff i mat, har det E-nummer E140.
Kjemisk struktur
Det finnes flere typer klorofyll, som forekommer i de ulike gruppene av organismer i skiftende grad. Alle fotosyntetiserende organismer har klorofyll α. Klorofyll er et klorinpigment, med samme struktur som porfyrin. Sentralt i porfyrinringen sitter et magnesiumion.
Giorgio Doria Pamphilj Landi
Giorgio Doria Pamphilj Landi (født 17. november 1772 i Roma i Italia, død 16. november 1837 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie, blant annet som prefekt for Kongregasjonen for ritene 1821–1822, og for Kongregasjonen for avlater og hellige relikvier 1822–1825.
Han ble utnevnt in pectore til kardinal i mars 1816 av pave Pius VII, publisert i juli 1816, med Santa Maria in Via som tittelkirke.
Han var nevø til kardinalene Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1785) og Antonio Maria Doria Pamphilj (1785).
Florencia Szigeti
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 50 meter fri.
Anilin
Anilin, C6H5NH2, er en fargeløs, giftig, illeluktende olje. Anilin ble fremstilt første gangen i 1826 gjennom destillering av naturlig indigo.
Mark Bennett
Mark Bennett (født 3. februar 1993) er en britisk rugbyspiller.
Han representerte Storbritannia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok sølv i herrenes sjumannsrugbyturnering.
Praxidike (måne)
Praxidike, også kjent som Jupiter XXVII, er en retrograd irregulær satellitt og en av Jupiters måner. Den ble oppdaget av et lag av astronomer fra University of Hawaii ledet av Scott S. Sheppard i 2000, og gitt den midlertidige betegnelsen S/2000 J 7.
Praxidike går i bane rundt Jupiter med en gjennomsnittlig avstand på 20,824,000 med en omløpstid på 613,904 dager ved en inklinasjon på 144° mot ekliptikken (143° mot Jupiters ekvator. Månen går i en retrograd retning med en eksentrisitet på 0,1840.
Månen ble i august 2003 oppkalt etter Praxidike, den greske gudinnen for straff.
Praxidike tilhører Anankegruppen, antatt å være resterer etter et oppbrudd av innfangede heliosentriske asteroider. Med en estimert diameter på 7 km er Praxidike det nest største medlemmet i gruppen etter Ananke (antatt en albedo på 0,04).
Månen fremstår som grå (fargeindekser B-V=0,77–R-V=0,34), typisk for C-type-asteroider.
Michael McIntyre
Michael Hazen James McIntyre (født 21. februar 1976) er en britisk standupkomiker. Han har vært dommer i Britain's Got Talent, deltatt på stand-up-show og TV-opptredener i England og er kanskje mest kjent i Norge gjennom programmet Live at the Apollo fra BBC som sendes på NRK. Han har nå et eget show, Michael McIntyre's Big Show, der han reiser rundt i Storbritannia og holder forestillinger. Han har også deltatt på Have I Got News for You.
Fylkesvei 6902
Fylkesvei 6902 (Fv6902) går mellom Stiklestad og Kråg i Verdal kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 163 (Nord-Trøndelag).
Albrecht Philip Levetzau
Albrecht Philip Levetzau (1744–1817) var en dansk embetsmann. Han var stiftamtmann i Bergen stift 1772–1774 og i Akershus stift 1774–1784. Etter å ha blitt avsatt som stiftamtmann på grunn av tjenesteforsømmelse tilbragte han resten av livet som landdrost i grevskapet Pinneberg i Holsten.
Slekt
Han nedstammet fra en opprinnelig mecklenburgsk adelsfamilie og var sønn av geheimeråd Hans Frederik Levetzau (død 1763). I 1771 ble han gift med Juliane Marie Frederikke Louise Moltke (1751–1773), datter av Adam Gottlob Moltke til Bregentved. Han ble gift igjen i 1775 med Christiane Frederikke Wedell-Wedellsborg, datter av Hannibal Wedell-Wedellsborg. En sønn av ham, Werner Levetzau, var født i Christiania i 1782 og ble senere overhoffmarskalk ved hoffet i København.
Liv
Som ung studerte Levetzau ved Sorø akademi og siden ved Københavns universitet fra 1759. Samme år ble han utnevnt til kammerjunker hos dronning Juliane Marie. I 1763 ble han ansatt som sekretær i Danske kanselli og i 1765 til auskultant i høyesterett. I 1766 ble han assessor i Danske kanselli. Året etter reiste han til Paris som attaché ved den danske legasjonen (ambassaden). Han kom tilbake til Danmark i 1769, hvor vendte tilbake til stillingen som kammerjunker hos enkedronning Juliane Marie og ble utnevnt til kammerherre.
Stiftamtmann i Norge
Som stiftamtmann arbeidet Levetzau for å sikre kornforsyningen til Østlandet fra Danmark. Dette bidro til å gjøre ham populær blant det jevne folket. En innsender sendte det følgende diktet til Intelligenssedlene:
Da Levetzau holdt bryllup i Danmark 9. august 1775 holdt Christianias håndverkerlaug og høkere en fest til hans ære på Ruseløkken utenfor byen.
Levetzau og patrisiatet
Skam og Last faa den, som tænker Nye Fængsels Byrder op, Den som smider Handlen Lænker, Smed ham fast til Dovres Top. Lad ham uden Vin og Ven Tage af Gjengjeldelsen Samme Skaal, som han iskjænker For en arm og hungrig Hob.
Egentlige båndfisker
Egentlige båndfisker er en familie båndfisker. De er avlange, bånd-aktige fisker som er sølv på farge. De finnes i dype tropiske og subtropiske hav rundt hele verden. Det vitenskapelige navnet kommer fra gresk lophos som betyr kam. Det refererer til kammen (en del av ryggfinnen) som sitter på snuten og hodet.
Albrecht Philip Levetzau
Levetzau og patrisiatet
Jørgen Lottrup Schydtz, som gjenga visen noen år senere, forteller at Levetzau lo, fordi han ikke skjønte at det var ham selv den siktet til. En annen gjest advarte ham: «Lee ikke Deres Excellence! Det er min Salighed Dem, man mener». Ifølge Ole Andreas Øverland skal borgerskapet i Christiania ha sørget for at Levetzaus ekvipasje fikk følge av rakkerens vogn da han forlot byen for godt.
Egentlige båndfisker
Egentlige båndfisker har blekksekker som leder til kloakken, og som de i likhet med blekkspruter kan bruke til å lage en sky av svart blekk når de blir truet.
Kong Edvard VII og Dronning Alexandras kroningsmedalje
Kong Edvard VII og Dronning Alexandras kroningsmedalje er en britisk medalje innstiftet i 1902 til minne om kroningen av Edvard VII og dronning Alexandra. Den ble utdelt i stort antall i forbindelse med kroningshøytidelighetene 26. juni 1902 og i året som fulgte.
Utforming
Medaljen er i sølv eller bronse og bærer på forsiden et venstrevendt dobbeltportrett av kong Edvard og dronning Alexandra, begge med krone på hodet og iført kroningsskrud. Medaljen har en forhøyet kan utformet som en laurbærkrans holdt sammen av et bånd og har en krone på toppen. Baksiden bærer kongemonogram og datoen «26 JUNE 1902». Den er opphengt i et mørkt blått bånd med en smal rød midtstripe og smale hvite kanter.
Medaljen ble formgitt av E. Fuchs.
Tildeling
Kong Edvard VII og Dronning Alexandras kroningsmedalje ble tildelt kongelige, tjenestegjørende ved det kongelige hoff, gjester ved kroningsfestlighetene, offiserer i hær og flåte, medlemmer av regjeringen og framtredende statstjenestemenn. Tildeling av medaljen strakte seg til slutten av august 1903. Det ble utdelt 3493 i sølv og 6054 i bronse.
John Finnis
John Mitchell Finnis (født 28. juli 1940 i Adelaide i Australia) er en australsk moralfilosof og professor i rettsvitenskap.
Han var Biolchini Family Professor of Law ved Notre Dame Law School og Permanent Senior Distinguished Research Fellow ved Notre Dame Center for Ethics and Culture. Han var Professor of Law & Legal Philosophy ved University of Oxford fra 1989 til 2010, og er nå professor emeritus der. Finnis er en ledende eksperter på Thomas av Aquinos naturrettsfilosofi, katolsk moral og rettsfilosofi.
Kim Ye-jin
Hun representerte Sør-Korea under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun tok gull på stafetten.
Sharntelle McLean
Sharntelle McLean (født 1. juni 1984) er en trinidadsk svømmer.
Liste over kongepokalvinnere i folkemusikk
Liste over kongepokalvinnere i folkemusikk er en kronologisk oversikt over vinnere av kongepokal under landskappleiken i Norge. Kongepokal tildeles for blant felespill, hardingfele, hallingdans, vokal, dans til hardingfele, dans til fele, eldre instrument og durspel. Det tildeles en kongepokal hvert år og i varierende klasse. Kongepokalen tildeles for prestasjoner under landskappleiken. I 1980 ble det første gang delt ut kongepokal under konkurransen, og fra 1990 har de blitt delt ut hvert år.
Ólavsøka
Ólavsøka har to betydninger på færøysk :
Ólavsøkan er en forening av politikk og kristendom. Færøyingene er det eneste nordiske folk som valgte olsok som nasjonal helligdag og ikke kun religiøst, men også politisk. Olav den hellige var norsk konge den gang Færøyene var en del av Norge.
Ólavsøkudagur (29. juli) åpnes Færøyenes tusenårige gamle parlament Lagtinget i hovedstaden Tórshavn. Lagtingets medlemmer, medlemmer av Færøyenes landsstyre, biskop, alle prestene og de høyeste embedmenn går i prosesjon fra Lagtingshuset til Tórshavn domkirke. Etter en gudstjeneste (Olsokmesse) går de tilbake til Lagtingshuset hvor lagmannen holder sin åpningstale.
Justin Cronin
Justin Cronin (født 1962 i New England, USA) er en amerikansk forfatter. Han har skrevet fem romaner: Mary and O'Neil, The Summer Guest og The Passage-trilogien. Han har blant annet vunnet PEN/Hemingway Award, Stephen Crane Prize og Whiting Writer's Award for sine bøker.
The Passage er første del i en trilogi satt i et post-akopalyptisk USA omkring år 2110. Cronin fikk 3,75 millioner dollar i forskudd for trilogien. Filmrettighetene er kjøpt for 1,75 millioner dollar av Ridley Scotts produksjonsselskap.
Han bor i Houston, hvor han er engelskprofessor ved Rice University.
Dan Bibby
Dan Bibby (født 6. februar 1991) er en britisk rugbyspiller.
Han representerte Storbritannia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok sølv i herrenes sjumannsrugbyturnering.
Konrad Blokkum
Konrad Blokkum (1918–1989) var en norsk gårdbruker og lokalpolitiker (V) som var ordfører i Hølonda kommune fra 1952 til 1963. Han var kommunens siste ordfører før den ble slått sammen med Melhus kommune i 1964. Han ble varaordfører i den sammenslåtte kommunen.
Politisk markerte han seg blant annet som en kritiker av den planlagte kommunesammenslåingen på 1960-tallet og han gav flere ganger uttrykk for det, blant annet under et møte i Bøndenes hus på Melhus hvor statsråd Cappelen var til stede. Som varaordfører i den nye kommunen uttalte han at: "livslarmens disharmoni at hølondingene skal reise til Melhus for å ta avgjerd i sine lokale saker".
Blokkum var også samfunnsengasjert utover det rent politiske og var medlem i flere styrer og nemnder innen bygdas styre og stell og den frilynte ungdomsrørsla. Han var formann i Hølonda branntrygdelag (1960-64), formann i Melhus jordstyre, og medlem av Trøndermeieriet.
Han var sønn av Gjertrud (f. 1886, d. 1967) og Petter Blokkum (f. 1887, d. 1962) og hadde syv søsken. Han ble gift i 1946 med Kristine Singstad fra Leinstrand (f. 1921, d. 2011). De fikk ett barn (f. 1953). Han var barnebarn av Kristen Kulbrandstad (f. 1843, d. 1938), som også var ordfører på Hølonda.
Lobbyregister
Lobbyregister er en offentlig database med oversikt over lobbyister og sentrale data rundt deres virksomhet beskrives.
I Norge har det flere ganger blitt forsøkt innført et lobbyregister, senest i 2022, men det ble avvist av Stortingets presidentskap, Ap, Høyre, Sp og FrP sa nei.
Next Door to an Angel
«Next Door to an Angel» er en amerikansk popsang, skrevet av Neil Sedaka og Howard Greenfield.
Den ble spilt inn av Sedaka selv og utgitt på singlen RCA Victor 47-8086 i 1962. Arrangør og dirigent var Alan Lorber. Produsenter var Al Nevins og Don Kirschner. B-siden var en eldre sang av Sedaka og Greenfield, «I Belong to You», fra 1959.
«Next Door to an Angel» var også det første sporet på samle-LP-platen Neil Sedaka Sings His Greatest Hits (RCA Victor LSP 2627 (stereo) og RCA Victor LPM 2627 (mono)) fra 1963.
Norsk versjoner
Steinar Fjeld, Svein Wilhelm Ramberg og Gunnar Jørstad har skrevet norske tekster. Versjonen til Fjeld bærer tittelen «Huset til nabo'n». Versjonen til Ramberg heter «Min nærmeste nabo». . Jørstad's versjon heter "Jeg har en bingo-sal som nabo".
Camillo de Simeoni
Camillo de Simeoni (født 13. desember 1737 i Benevento i Italia, død 2. januar 1818 i Sutri) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie. Senere var han biskop av Sutri 1782–1817.
Han ble utnevnt in pectore til kardinal i mars 1816 av pave Pius VII, publisert i juli 1816, med San Giovanni a Porta Latina som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
John Patrick Farrelly
John Patrick Farrelly (født 15. mars 1856 i Memphis i Tennessee i USA, død 12. februar 1921 i Knoxville i Tennessee) var en amerikansk prelat og katolsk biskop av Cleveland.
Bakgrunn
John Patrick Farrelly var sønn av John og Martha (née Clay) Farrelly. Haren var folkevalgt til Tennessee General Assembly, og bestefaren var en av forfatterne av den opprinnelige Arkansas Constitution.
Han og foreldrene flyttet fra Memphis i Tennessee til Little Rock i Arkansas, og senere til Kentucky (1868).
Prest
Den 22. mars 1880 mottok Farrelly ordinasjonssakramentet for bispedømmet Nashville fra kardinalvikaren i bispedømmet Roma, Raffaele Monaco La Valletta.
Farrelly reiste først til Egypt og Det hellige land før han returnerte til hjemlandet i 1882. Der virket han som kapellan og senere som sogneprest for Cathedral of the Incarnation i Nashville. I 1883 ble John Patrick Farrelly også kansler for bispedømmet Nashville. Fra september 1887 var han sekretær for de amerikanske biskopene i Roma og fra 1893 var han også spiritual ved North American College.
Biskop av Cleveland
Den 18. mars 1909 utnevnte pave Pius X ham til biskop av Cleveland. Prefekten for Kongregasjonen De Propaganda Fide, kardinal Girolamo Maria Gotti O.C.D., bispeviet den 1. mai samme år i kapellet på North American College; medkonsekratorer var biskop av Little Rock, John Baptist Morris og rektor ved Pontifical North American College, biskop Thomas Francis Kennedy. Han ble innført i sitt embede den 13. juni 1909.
Under sine tolv år i bispeembedet i Cleveland forbedret han menigetsskolesystemet, og organiserte Catholic Charities; og bygde 47 kirker og katolske skoler, blant dem Cathedral Latin High School. Under Første Verdenskrig utnevnte borgermester Harry L. Davis ham til Cleveland War Commission. Han forordnet at engelsk skulle tales i alle tyske kirker og skoler i bispedømmet. Graven hans er i krypten til katedralen St. John the Evangelist i Cleveland.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Romersk religion
Romersk religion ble begynt i den tradisjonelle religion som ble praktisert av befolkningen i byen Roma og Tiberdalen i det sentrale Italia. Da Roma var blitt sentrum i et vidstrakt imperium, kom romersk religion til å betegne en mengde meget forskjelligartede kultfellesskaper og religioner som alle ble dyrket av rikets innbyggere. De kilder vi i dag har til rådighet, forteller ikke mye om den tidligste romerske religion som den var før 2. århundre før vår tid, og romersk religion var da allerede blitt så blandet med særlig greske og etruskiske elementer at det er svært vanskelig å finne ut hva som opprinnelig har vært romersk. Den tidligste religion bar preg av animisme, idet så godt som alle fenomener, begivenheter og begreper fantes personifisert i en guddom, og disse guder var aktive medspillere i dagliglivet.
Etter hvert som Romerriket vokste og ble til et imperium som først omfattet hele Den italienske halvøy og siden alle landene omkring Middelhavet, ble den fremmede påvirkning av religionen enda større. Den greske var stadig særlig sterk, og den romerske gudekrets kom i store trekk til å svare til den greske, idet det ofte ble etablert faste oversettelser mellom det romerske og det greske panteon. Guder og kulter ble også importert andre steder fra, for eksempel ble den egyptiske gudinne Isis svært populær, likesom den Store mor (Magna Mater) fra Lilleasia og Mithras fra Persia. Denne utvikling betød at man allerede i antikken diskuterte hva romersk religion egentlig var. Den tradisjonelle romerske religion mistet langsomt terreng allerede i republikkens tid. I keisertiden vant et bredt spektrum av nye religioner frem, men etter det 4. århundre etter vår tid ble kristendommen den dominerende religion.
Tidligste romerske religion
Ordet religion (religio) stammer fra det latinske språk og betyr ærefrykt eller respekt, særlig for det guddommelige. I det romerske samfunn ble de anerkjente religioner betegnet som religio, de inngikk som en del av statskulten, og det ble forventet at tilhengerne ba for statens beste. Motsetningen til religio var superstitio, som normalt oversettes med overtro, det betegner den forbudte religion som ikke ble praktisert til samfunnet og menneskenes beste, og som likefrem kunne være samfunnsomstyrtende.
Det finnes ingen overleverte kilder fra Romas aller tidligste historie; bare beretninger om de legendariske bedrifter omkring byens grunnleggelse fortalt av senere forfattere. Disse beretninger forteller at Roma opprinnelig var et kongedømme, og senere kilder indikerer at kongene også var religiøse overhoder som stod i spissen for statskulten. Etter innføringen av republikken ble kongens funksjoner, herunder også de religiøse, delt ut på flere embeder.
Den romerske religion og kultur ble først utviklet innenfor en etruskisk kontekst, og senere under sterk innflytelse fra grekerne i Sør-Italia («Stor-Hellas»). Romernes opprinnelige religion bestod ikke primært av en serie myter, men av en kompleks interaksjon mellom guder og mennesker. Guder var til stede i alle synlige fenomener, trær, hus, dyr, personer og så videre, hvert eneste sted, ting og menneske hadde sin egen guddom, så antallet av guder var uendelig. I spissen for gudene stod en triade som bestod av himmelguden Jupiter, krigsguden Mars og folkeguden Quirinus. Allerede tidlig ble fremmede guddommer importert særlig fra de greske områder.
Religion i republikansk tid
Romerne så på seg selv som svært religiøse, og de mente at de kunne takke gudene for byens suksess. Romerne tilba et stort antall guder og hadde flere måter å tolke gudenes vilje fra naturen rundt seg.
Religionens plass i samfunnet
Religion og samfunnet forøvrig var tett sammenknyttet i republikansk tid. Romernes religion var dennesidig. Fokuset var på suksess her og nå, ikke etter døden. Forholdet til gudene var kontraktuelt og basert på et prinsipp man kaller do ut des – jeg gir for at du kan gi. Gudene ble spurt og håpet var at de skulle være velvillige.
Ritualer og pax deorum
Gudenes gunst – pax deorum – var viktig å opprettholde og sikre seg. Dette gjorde man gjennom regelmessig ritualistisk bønn og offerhandlinger, det man skulle ofre var noe av verdi til giveren. I realiteten gjerne dyr som ble ofret. Ritualer preget samfunnet og all politisk aktivitet var innhyllet i religiøse rammer. Disse rammene foreskrev hvordan ritet skulle utføres for å sikre gudenes gunst.
Ritualene var viktige fordi de romerske gudene krevde riktig rite korrekt utført i forhold til situasjonen som skulle bøtes på for å gjenopprette pax deorum.
Det romerske panteonet ble påvirket av kontakt med andre og etter hver som kontakten med den greske verden ble sterkere ble de gamle romerske guder i første omgang assosiert med de greske, og senere ble de helt identifisert med dem, og de rike greske mytene ble knyttet til romerske motstykker. Jupiter ble oppfattet likt som Zeus, Mars ble identifisert med Ares, og så videre, men det var på samme tid viktige betydningsforskjeller mellom panteonene; Jupiter og de andre romerske guder mistet aldri helt deres italiske preg. samtidig importerte og omdefinerte romerne flere greske og andre guder i republikansk tid som Cybele, Asklepios, Apollo, Castor og Pollux. Disse gudene ble senere tilbedt med både greske eller andre lokale riter og romerske riter i Romerriket.
Mot slutten av republikansk tid ble religiøse embeter samlet på færre og færre hender. Presteskapene var politiske embeter som ikke må forveksles med våre dagers prester. Augustus ble etterhvert medlem i alle prestekollegiene i løpet av etableringen av keiserriket.
Religion og filosofi
Sammen med den øvrige greske kulturimport oppnådde den greske filosofi stor popularitet i Roma og fikk stor betydning for utviklingen av den romerske religion. I antikken skjelnet man ikke i samme grad mellom religion, filosofi og vitenskap som vi gjør i våre dager. Kristendommen ble eksempelvis av kristne kalt for den høyeste religion, og Josefus, som selv var jøde, beskrev uten videre de ulike retninger innenfor jødedommen som filosofiske skoler.
Grunntanken i den greske naturfilosofi var å oppnå viten om naturen for på den måten å få svar på de grunnleggende spørsmål om livet og en innsikt i kosmos. Slik kom filosofien hurtig til krysse inn i hva som tidligere hadde vært religionens område. I mange tilfeller smeltet religion og filosofi sammen, eksempelvis i de religiøse systemene gnostisisme og astrologi som begge bygget på filosofiske og vitenskapelige erkjennelser (vitenskap skal her forstås i dens antikke kontekst).
I andre tilfeller førte filosofiens inntog i kosmologien til religionskritikk og ateisme. Denne rasjonelle filosofi, som blant annet ble utviklet av Epikur, fikk også innflytelse i Roma. Religionskritikken utviklet seg hos Epikur til et oppgjør med den tradisjonelle mytologiske verdensforståelse. Således hevdet han eksempelvis at gudene – om de nå fantes – var underlagt de samme lovene som menneskene og derfor ikke kunne gripe inn i menneskenes tilværelse. Motsatt til Epikur argumenterte en annen betydningsfull skole i Roma, stoikerne, for den tanke at det er gitt et guddommelige forsyn som kan dirigere tingenes gang, en oppfattelse som ble grunnlaget for deres teologi. Den filosofiske religionskritikk i Roma dog mest til uttrykk gjennom en utbredt kritikk av de mer folkelige religiøse praksis og overtro (superstitio).
Gresk filosofi ble tidlig meget populært i den romerske overklasse, og den fikk i 100-tallet f.Kr. stor betydning for den romerske statskult. De medlemmer av patrisierstanden som tradisjonelt bekledde de romerske presteembeter hadde mistet troen på de tradisjonelle ritualer og således mistet presteembetene mye av deres prestisje og innhold og ble mest benyttet i politiske sammenhenger. Under de borgerkrigene som førte til Augustus’ maktovertagelse skjedde det et ytterligere tap av religiøse tradisjoner, og den romerske religionens rolle i offentlige sammenhenger ble i stigende grad redusert til et politisk redskap. I keisertiden som fulgte ble statskulten mer og mer et anliggende for keiserhuset.
Fanum
En fanum er en tomt på vigslet grunn, en helligdom, og på en slik tomt kunne et tempel eller helligdom bygges. En fanum kan være et tradisjonelt hellig rom som en hellig lund (lucus) til Diana Nemorensis, eller en hellig plass eller struktur for ikke-romerske religioner, for eksempel en Iseum (for Isis) eller Mithraeum (for Mithras-kulten). Kognat som oskiske fíísnú, umbriske fesnaf-e, og pelingiske fesn indikerer at konseptet deles av italiske folkeslag. Ved Augustus' tid (27 f.Kr. til 14 e.Kr) var fanum, aedes, templum, og delubrum knapt skilles fra hverandre i daglig bruk, men fanum var en mer inkluderende og generelt begrep. Fanum eller ambulatorium-tempel i romerske Gallia ble ofte bygget over en tidligere keltisk kultsted. Den karakteristiske murstrukturen hadde en sentral plass (Cella) og en perifer galleristruktur, begge firkantet.
Kosmologi
Fra romersk religion kjenner man ikke til noen opprinnelig kosmologi i egentlig forstand, slik man kjenner fra for eksempel gresk og norrøn religion.
Forholdet mellom mennesker og guder ble oppfattet som en kontrakt, hvor gudene ble forpliktet til å hjelpe menneskene når disse i gjengjeld dyrket gudene. Ritualer var fornyelse og vedlikehold av denne kontrakten. Dette forholdet ble regulert gjennom den guddommelige lov (ius divinum), som beskrev både individets og statens forpliktelser overfor gudene, og så lenge disse forskriftene ble fulgt var man sikret gudenes velvilje (pax deorum). Denne kontrakten kan forklares som en parallell til det romerske clientela-systemet.
I romersk religion fantes det flere typer guder: Én type var de guder som utelukkende var knyttet til bestemte funksjoner (for eksempel pløying) eller sykdommer (for eksempel feber). Disse gudene var en personifisering av disse fenomenene og ble påkalt, når det var aktuelt, men hadde ikke et presteskap eller tilknyttede kultfester. En annen type guder var de kollektive gudene som larer, penater og genii som fortrinnsvis spilte en rolle i privatkulten. Geniuskulten hadde dog i det tredje århundret før vår tidsregning kommet helt opp på statsnivå gjennom dyrkingen av Genius populi romani («Det romerske folks genius»). Senere promoterte Augustus dyrkingen av sin egen genius i tett sammenheng med kulten for gudinnen Roma. Endelig var det de store guder som med tiden ble blandet sammen med det greske pantheonet. Disse gudene ble ikke kun assosiert med enkeltstående funksjoner, men hadde makt over større områder som havet (Neptun), krig og fruktbarhet (Mars), mens et så viktig område som åkerbruk hadde flere guder: Tellus stod for åkerjorden, Ceres for kornet m.m.
Der den greske religionen allerede tidlig var rik på mytologi, fantes dette stort sett ikke hos det romerske folket. Til gjengjeld hadde romerne mange legendariske fortellinger om Romas grunnleggelse, som primært var kjent gjennom Livius' beretning. Disse har sterke strukturelle likheter med andre indoeuropeiske myter om verdens begynnelse og skapelsen av gudenes samfunn. Legenden om Æneas og Romulus kan derfor oppfattes som en eksemplarisk fortelling om forholdet mellom guder og mennesker som dannet grunnlag for romernes oppfattelse av kosmologien.
Religiøs praksis
I antikkens Rom var religiøs praksis ikke begrenset til templene, men fant sted i alle institusjoner og i forbindelse med alle aktiviteter fra krig til matlaging. I religionen ble forholdet mellom guder og mennesker definert ut fra et bestemt regelsett: ius divinum (guddommelig lov), som beskrev både individets og statens forpliktelser overfor gudene. Hvis gudene ble dyrket i overensstemmelse med disse reglene, ville de hjelpe menneskene. Det sentrale i religionen var derfor ritualene som for det meste besto av ofringer, renselser, prosesjoner og påkallelse av gudene og varselstydning. Av disse elementene var ofring det viktigste. Religionen var sterkt formalistisk og det var særlige regler for alle typer ritualer som skulle overholdes strengt om ritualet skulle virke.
Ved ofring ønsket en gruppe, hele samfunnet eller en enkelt person å forplikte gudene overfor de ofrende gjennom gaver og æresbevisninger. På denne måten ble det skapt et gjensidig forhold mellom guder og mennesker som var basert på utveksling av gaver og tjenesteytelser. Dette forholds natur ble fyndig formulert i uttrykket: Do ut des. ("Jeg gir for at du skal gi"). Denne praksisen påvirket også de nye religionene som oppstod i, eller kom til Roma, og dermed fikk et særlig romersk preg.
Religionen var delt mellom den private huskulten og den offentlige statskulten. Den romerske kulturen var i det hele sterkt preget av dette skillet mellom privat og offentlig, men den tradisjonelle privatkulten var i hele perioden en speiling av den offentlige.
Privat kult
Den opprinnelige kulten i private hjem var sentrert om en rekke upersonlige, det vil si ikke navngitte guddommer, som var kjent som lares, penates, genii og iunes, og de hadde forskjellige funksjoner i den romerske husholdningen. Larene beskyttet overveiende huset eller eiendommen og penatene beskyttet forrådet. Genius var i hjemmet en guddom tilknyttet pater familias (husfaren) og juno var tilknyttet mater familias. Familiens overhode var pater familias; han var som regel slektens eldste mannlige medlem og hadde all makt innenfor familien og slekten. Han kunne også være leder for en større gruppe clientes som han var patron for. Opprinnelig må genius og juno ha vært et uttrykk for slektens kraft, fruktbarhet og velstand, men senere ble en genius også tilknyttet lokaliteter, menneskegrupper m.m. Når familien ofret til genius var det først og fremst familiens fruktbarhet og velstand den ofret til, men også til pater familias’ helbred, så i ritualet må pater familias og genius betraktes som å være en og samme. Slekten, slektsoverhodet og slektens medlemmer var i ritualet det samme og ble identifisert med genius, og når pater familias ledet kulten i hjemmet ofret han også til seg selv og for seg selv.
Offentlig kult
Det fantes også en offentlig kult. Jupiter ble etterhvert til statens gud, og i republikansk tid kan Jupiter nærmest betraktes som Romas konge, da han besitter de tilnavn og æresbevisninger som ifølge kildene opprinnelig tilfalt kongen. Den romerske religionen fortsatte som statskult langt ned i keisertiden, og med den også presteskapet. Det brukte varseltydning, auspicium, til å lese om gudene var med dem og hva disses vilje var. Det var offerpresterne, augurerne, som tolket fuglenes flukt, offerdyrenes indvoller og plutselige jærtegn. Kun de hadde den nødvendige kunnskap, og de skulle bistå embedsmennene. De kunne påvirke de politiske beslutningene med sine tolkninger av varslene, da statens vel var avhengig av gudenes velvilje. Denne praksisen hadde svunnet hen i løpet av det urolige siste århundret før vår tidsregning, men Augustus gjenskapte den i sin regjeringstid.
I sitt verk Naturalis Historia stiller Plinius den eldre, i forbindelse med en beskrivelse av varslenes betydning, spørsmålstegn ved om bønnene til gudene virker. Det viser at det må ha vært en diskusjon om varsler og bønn. Det fremgår av Plinius’ tekst at det i hans tid stadig var en utbredt tro på forbindelsen mellom ulykker og feil utførte ritualer, og på bønnens og ritualets virkning som formildende på gudene. Plinius delte denne troen.
Menneskeofringer
Dyreofringer var et viktig element i de romerske ritualene og var en del av de fleste seremonier, men romerne foretok også menneskeofringer. I historisk tid, det vil si etter 4. århundre f.Kr., fant de kun sted i ytterst sjeldne tilfeller og kun når statens eksistens var truet, som for eksempel etter slaget ved Cannae hvor greske og galliske slaver ble begravd levende for å dempe gudenes vrede.
Andre ritualer kan være levninger fra tidligere tiders menneskeofringer: dukker ble hengt fra trær eller kastet i Tiber fra broer.
Religiøse fester
I den tidligste perioden av Romas historie, da området fremdeles var preget av landbrukskultur, hadde årstidsritualer stor betydning. De var en meget viktig del av statskulten i nesten hele Romerrikets historie, da romerne mente at selve statens trivsel stod på spill ved utførelsen av disse ritualene og at alle samfunnets medlemmer skulle delta. Hvis det ikke skjedde ble det oppfattet som et brudd på ius divinum, loven som styrte forholdet mellom guder og mennesker.
Fester og ritualer ble fastlagt etter en kalender, og Romas årlige almanakk he Fasti Duirni. I den var det fastlagt hvilke dager som var forbeholdt religiøse seremonier og fester og når der var markedsdager, domsdager osv. Fasti Duirni fantes i to utgaver, én for bybefolkningen (urbani) og én for landbefolkningen (rusticani). Alle årets dager var enten fasti eller nefasti. Fasti betydde at det var mulig å foreta profane handlinger som handel, domsavsigelser, valg eller lignende uten å fornærme gudene, mens nefasti betydde at dagen var hellig, og derfor forbeholdt religiøse handlinger. Profane gjerninger på en slik dag var et alvorlig brudd på ius divinum.
Romerne tok ofte opp religionene fra de folkeslagene som de beseiret, og de mange fremmede religionene som fikk innpass i Roma betydde at antallet rituelle fester vokste. De nye festene fikk sin egen plass i kalenderen, og med tiden overgikk antallet helligdager antallet hverdager. De opprinnelige festene ble beholdt så lenge Romerriket stadig var hedensk. Blant de viktigste av de gamle festene var Saturnalia- og Lupercaliafestene, som begge hadde sine røtter i de gamle landbrukssamfunns fruktbarhetsritualer. Saturnalia var en karnevalsfest som ble feiret 17. desember og syv dage fremover: samfunnet ble på kaotisk vis vendt på hodet; tjenere skulle betjenes av sine herrer, og en mann av lav stand ble valgt til konge. Festen ble feiret når vintersåingen var overstått, og den skulle sikre en god innhøstning.