cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
De fortaptes elv
Handling
En dag kommer Kay og Harry Weston på en flåte nedover elven som renner like nedenfor Matts hus. De har tydeligvis problemer, så Matt hjelper dem i land. Mark blir glad for å se Kay igjen og mens hans følger henne opp til huset, forteller Harry at de to er nygift og på vei til Council City for å registrere et gullfelt. Matt mener at det er galskap å reise nedover elven på en flåte. Harry tilbyr seg å kjøpe hesten og riflen hans, men Matt nekter å selge. Han og sønnen vil da være forsvarsløse dersom indianerne kom. Harry gir seg imidlertid ikke så lett, og slår ned Matt og stjeler både hesten og riflen. Kay er rystet over oppførselen hans og ønsker å bli igjen for å pleie Matt. Harry lover å komme tilbake for å hente henne, etter at han er ferdig i Council City. Indianerne har sett hva som har skjedd og bestemmer seg for å angripe. Matt, Mark og Kay greier å unnslippe på en flåte nedover elven. De rekker akkurat å se at indianerne tenner på huset og brenner det ned. En rasende Matt bestemmer seg for å nå Council City før Harry og gjøre krav på gullfeltet hans. Kay prøver å forsvare sin ektemann, og i en krangel med Matt avslører hun at hun vet at han har sittet i fengsel for å ha skutt en mann i ryggen. Matt hadde gjort det for å redde livet på en venn. De to blir overrasket da de oppdager at Mark har overhørt samtalen deres.
Ferden går så videre nedover den farlige elven. Nye farer venter rundt hvert hjørne; ville dyr, slemme cowboyer og blodtørstige indianere. De finner også ut at Harry hadde jukset til seg gullfeltet i gambling, da mannen han lurte dukker opp. Likevel er elven deres største utfordring. Tonen mellom Matt og Kay blir stadig bedre, og etterhvert oppstår det følelser mellom dem. Når de endelig er fremme i Council City finner de gambleren Harry sittende i en bar. Kay innser at han aldri hadde tenkt å komme tilbake for å hente henne, slik som han hadde lovet. Harry bestemmer seg for å skyte Matt, men det ender med at han blir skutt i ryggen av Mark. Kay trøster gutten med at han ikke hadde noe valg. Senere er Kay tilbake i jobben som barsangerinne, men en dag kommer Matt inn og henter henne med seg. Han plasserer henne i vognen, der Mark sitter og venter, og forteller henne at de skal hjem. Lykkelig kaster hun fra seg de røde skoene sine, det siste minnet hun har fra fortiden.
Bakgrunn og produksjon
20th Century Fox kjøpte Louis Lantz' originale historie i 1952, og planla at Dale Robertson skulle spille den mannlige hovedrollen, mens Julian Blaustein skulle være sjefsprodusent. Innspillingen skulle foregå på Salmon River i Idaho. Lanz skulle opprinnelig også skrive filmmanuset, men bare Frank Fenton står oppført som manusforfatter for den ferdige filmen.
Både Otto Preminger og Marilyn Monroe ble tvunget til å spille i filmen motvillig, grunnet kontraktforpliktelser. Preminger mislikte sterkt Monroes avhengighet av skuespillerinstruktøren Natasha Lytess, som instruerte henne og bedømmet etter hver scene.
Filmen overskred både budsjettet og tidsplanen på grunn av at Preminger insisterte på at skuespillerne skulle utføre sine egne stunts. Monroe holdt også på å drukne da støvlene henne ble fylt med vann. Også Robert Mitchum måtte bli reddet da flåten var i ferd med å kantre. Monroes skader førte til at det måtte taes to pauser i innspillingen av filmen.
I midten av november og desember 1953 ble noen av filmens scener spilt inn på nytt med Jean Negulesco som regissør. Han overtok jobben da Preminger var bortreist.
Innspillingen foregikk i nasjonalparkene Banff og Jasper i Alberta i Canada.
Filmen kjennetegnes særlig av sitt kjappe tempo, noe som skyldes den raske redigeringen og klippingen til Louis R. Loeffler.
Mottakelse
Monroe selv hatet filmen som hun mente var en dårlig cowboyfilm, der skuespillet ble fullstendig overskygget av omgivelsene og CinemaScope. Variety var på sin side enig med Monroe, og mente at det flotte landskapet utkonkurrerte selve underholdningen i filmen. Likevel mente de at den inneholdt nok spenning og action til å være verdt å se. Filmkritikeren Bosley Crowther i The New York Times greide ikke å bestemme seg for om det var landskapet eller Monroe som var det beste med filmen, ettersom han mente begge deler var like spektakulære.
Blackheart Man
Blackheart Man er den jamaicanske reggae-artisten Bunny Wailers debutalbum som soloartist, utgitt i 1976. Bunny Wailer startet egen solokarriere i 1974 og albumet Blackheart Man ble utgitt to år senere. Albumet regnes som Wailers sterkeste soloalbum. Budskapet om Rastafar-I er sentralt på plata og synges harmonisk fram av Bunny Wailers lyse stemme, til militante roots reggaerytmer. På sitt debutalbum samlet Bunny Wailer flere av Jamaicas ypperste reggaemusikere for å bakke opp hans spirituelle og revolusjonære tekster.
Svømming under Sommer-OL 1896
Svømming under Sommer-OL 1896. De fire svømmekonkurransene som inngikk i det olympiske programmet ble gjennomført 11. april. Det var nitten mannlige svømmere fra fire nasjoner, Hellas (15 deltakere), Østerrike (2), Ungarn (1) og USA (1) som deltok. Det var kun de som seiret som fikk medalje, de fikk sølvmedalje og det er først i ettertid at International Olympic Committee har besluttet å gi medalje til de tre første plassene.
Oljevekster
Oljevekster er planter som dyrkes primært for sitt innhold av olje i frø og frukter. I norsk jordbruk gjelder det først og fremst raps (Brassica napus ssp. oleifera) og rybs (Brassica rapa ssp. oleifera). Også lin har vært noe dyrka som oljevekst; i dag er linolje et nisjeprodukt i norsk jordbruk.
Internasjonalt opptrer et større antall vekster som oljevekster. Mange av dem dyrkes like mye for sitt innhold av proteiner og karbohydrater, slik at fruktene foruten å presses til olje også brukes hele. Det gjelder mais, kokospalme (Cocos nucifera), jordnøtt (Arachis hypogaea), mandeltre (Prunus amygdalus), oliventre (Olea europaea), paranøtt (Bertholletia excelsa), pekanøtt (Carya illinoensis), valnøtt (Juglans regia), sesam (Sesamum indicum) og soya (Glycine max). Oljepalme (Elaeis guineensis) og solsikke (Helianthus annuus) kan regnes som reine oljevekster. I tillegg utvinnes olje av frøene av bomullsplanten.
Anandamid
Anandamid, også kalt N-arakidonyletanolamin er en endogen cannabinoidnevrotransmitter. Navnet kommer fra ordet ananda på Sanskrit, som betyr "bliss, lykke", og amid. Aminet er en forbindelse mellom ethanolamin og arachidonsyre. Anandamid bindes til cannabinoid receptorer i blant annet hjernevev og har dermed en smertedempende effekt. Anandamid nedbrytes av enzymet fettsyreamidhydrolase til ethanolamin og arachidonsyre og den smertedempende effekten opphører.
Johan Sverkersson
Johan Sverksson (født 1201, død 10. mars 1222 på øya Visingsö i innsjøen Vättern) var svensk konge fra 1216. Johan var sønn av Sverker Karlsson den yngre og Ingegerd Birgersdatter av Bjälboætten.
Bakgrunn
Johan Sverkersson, i eldre kilder iblant kalt for Jon og ofte forvekslet med Jon Jarl, var på morssiden i slekt med Bjälboætten gjennom den mektige folkungen Birger Brosas datter.
Konge
Johan ble i 1216 valgt til konge, sannsynligvis på grunn av innflytelsen til sin mektige morsslekt. I 1219 ble han kronet i Linköping.
Om Johan sies det i Vestgøtalovens kongsliste at han var «barnslig» for alderen og meget velvillig samt at han regjerte i tre vintrer, døde strådød på Visingsö og ble begravd i Alvastra kloster.
Johan døde i 1222, og kanskje var han mindreårig fram til 1219 og sto under formynderskap. Under hans korte styre ble det foretatt en svensk hærtog til Estland. Etter at kong Johan selv hadde vendt tilbake til Sverige ble Johans frende, jarlen Karl Døve (se Folkungaætten) og hans kansler, biskop Karl Magnusson (Bjälboætten) i Linköping drept i slaget ved Leal (Lihula) den 8. august 1220 mot de hedenske esterne. Johan og forbundsfeller gjorde en del erobringer i Estland, men ikke noe som forble bestående. Selv kristningen var mislykket da det viste seg at så vel dansker som Den tyske orden allerede hadde vært der og etterlatt en tysk biskop.
Johan sto på god fot med det katolske hierarkiet, selv om paven hadde ønsket Erik Eriksson som konge, samt bekreftet og utvidet flere av hans forgjengeres privilegier til de kirkelige institusjoner.
Johan forble ugift og barnløs da han døde 21 år gammel, og med ham døde den sverkerætten ut.
Betegnelsen Johan den unge er ikke fra samtiden, men forekommer tidligst i Den lille rimkrøniken og hos Ericus Olai, og kommer fra en misforståelse av eldre latinske kongelister: «Johannes, Suercheri junioris filius», det vil si «Johan, sønn til Sverker den yngre».
Chuo Shinkansen
Chūō Shinkansen (中央新幹線) er en maglevlinje under bygging som vil binde sammen Tokyo, Nagoya og Osaka i Japan. Forskning og utprøving har foregått siden 1970-tallet. Prosjektet ble startet av Japan Airlines og det tidligere JNR. JR Central drifter nå fasilitetene og forskningen. Togsettene er på folkemunne i Japan kjent som «lineær motorvogn» (リニアモーターカー) selv om det har vært mange ulike tekniske utgaver.
I april 2007 annonserte President Masayuki Matsumoto at JR Central sikter mot å starte kommersiell drift av svevetog mellom Tokyo og Nagoya i år 2025. Byggestart var i 2014 og for den første parsellen Tokyo-Nagoya skal stå ferdig i 2027, mens Nagoya-Osaka skal stå ferdig i 2045.
Yamanashi prøvelinje
Tidligere ble en prøvelinje bygget i Miyazakiprefekturet for forskning på svevetog på 1970-tallet. Etter mange fremskritt ble en 18 kilometer lang testlinje bygget med tunneler, broer og helninger mellom Otsuki og Tsuru i Yamanashiprefekturet. Eksakt trasévalg og bygging av linjen gjenstår, men Yamanashilinjen kan bli integrert I linjen på et senere tidspunkt. Togsettene blir i øyeblikket testet når det gjelder holdbarhet og kostnadsreduksjon. De har en driftshastighet på over 500 km/t. Dette gjør Chūō Shinkansen til verdens raskeste tog. Innbyggere i Yamanashi fylke og noen offentlig ansatte kan få gratisturer og mer enn 200 000 personer har prøvet denne.
Trasévalg
Den foreslåtte traséen for Chūō Shinkansen følger Chūō hovedlinjen mellom mellom Tokyo og Nagoya og Kansai hovedlinjen mellom Nagoya og Osaka gjennom mange tynt befolkede områder. Traséen ble imidlertid utpekt ettersom Tokaido-traséen er overfylt og fordi man vil ha en alternativ rute hvis Tōkaidō Shinkansen blir blokkert av jordskjelvskader.
Kostnader
Kostnadene forbundet med sprengning av tunneler gjennom fjellene I de sentrale delene av Japan har fått mange til å spekulere på om prosjektet vil bli gjennomført på grunn av manglende lønnsomhet og høye kostnader. I may 2003 ble de totale kostnadene for Chūō Shinkansen anslått til 82,5 milliarder amerikanske dollar. Ved å bruke tysk svevetogteknologi som også benyttes i Kina kan kostnadene reduseres til 30 milliarder dollar per 500 km. Svevetog gjennom kystområdene ved Tōkaidōtraséen ville koste mindre, men føre til støyforurensning når tog går inn i tunneler i høy fart.
Teknisk
2. desember 2003 satte et JR-Maglev MLX01 togsett med tre vogner verdensrekord med 581 km/t i en test med folk ombord. En annen rekord ble satt når to togsett møtte hverandre i en relativ hastighet på 1026 km/t. Begrepet «lineær» henviser på lineær motor som framdriftsmetode.
Telemarksfe
Telemarksfe eller telemarksku er en gammel norsk kurase.
Kjennetegn
Telemarkskua er rødfarget, med sammenhengede hvitfarge fra rygg til kryss. I tillegg skal kua være hvit på undersida. Ansiktet skal være droplete (blanda). De fleste Telemarskyr har horn. Telemarskua er primært en melkerase, og er liten av vekst. Levende dyr bør ikke veie mer enn 500 kg.
Historie
Telemarksfeet ble definert som egen rase i 1856 og fikk høy anseelse som melkekyr på slutten av 1800-tallet og langt utover på 1900-tallet. Dyrskun på Seljord var et viktig omsetningssted for telemarksfe som ble den vanligste type kuer over store deler av landet. Drivkraften bak avlsarbeidet på telemarksfe var den norske statsagronomen Johan Lindeqvist, opprinnelig fra Sverige.
Etter andre verdenskrig ble Norsk rødt fe introdusert i Norge. Tradisjonelle norske kuraser gikk derfor sterkt tilbake på 1950- og 60-tallet. På 1980-tallet ble det imidlertid satt i gang et arbeid for å bevare rasen. I 2006 var det registrert 400 dyr av rasen i Norge.
Nasjonalalliansen for russiske solidarister
Nasjonalalliansen for russiske solidarister (på russisk «Национально Трудовой Союз»), kjent ved den russiske forkortelse «NTS» (НТС med kyrilliske bokstaver), er en russisk patriotisk antikommunistisk organisasjon grunnlagt i Beograd i 1930 av en gruppe unge russiske antikommunistiske emigranter. Organisasjonen ble dannet som et alternativ til den eldre generasjonen russiske emigranter (veteranene fra de hvites bevegelse), som de yngre opplevde som stagnerte og motløse etter at de hadde tapt den russiske borgerkrig.
Sienna Guillory
Sienna Tiggy Guillory (født 31. mai 1975 i Fulham, London) er en engelsk skuespiller og fotomodell. Hun ble oppkalt etter byen Siena i Italia. Selv om modeller ofte hengir seg til skuespill, var det omvendt for Sienna. Hun har vært skuespiller siden hun var 17 år gammel, og ved en tilfeldighet fikk hun sitt første modelloppdrag i en alder av 20.
Biografi
Sienna Guillory ble en av Storbritannias mest ettertraktede modeller i de fire årene hun arbeidet som modell. I 2000 stemte leserne av Esquire magazine henne fram som Storbritannias mest kvalifiserte kvinne, og i 2002 kom hun på 89.-plass på Maxims liste over 100 sexyeste kvinner. Det var imidlertid skuespill Sienna var interessert i, og hun begynte å studere drama. Da hun returnerte til skjermene i 2000 med en thriller, Sorted, hadde hun utviklet sin egen stil. Kort tid senere reiste hun til Hollywood, og medvirket i filmer som The Time Machine og Resident Evil: Apocalypse.
Guillory var gift med den britiske skuespilleren Nick Moran fra juli 1997 til 2000. Senere giftet hun seg med skuespiller Enzo Cilenti, og de bor i dag i London.
Manfred Mann (band)
Manfred Mann var et britisk rockeband, som tok sitt navn etter musikeren Manfred Mann som startet bandet i 1962 som Mann Hugg Blues Brothers sammen med Mike Hugg. Bandet hadde en serie hits på 1960-tallet, blant andre «Do Wah Diddy Diddy», «Sha La La», «Pretty Flamingo» og «Mighty Quinn».
Bandet tok navnet Manfred Mann da de fikk platekontrakt med HMV/EMI i 1963. Blant musikerne som var medlem av bandet var Jack Bruce, som sluttet i 1966 for å starte Cream sammen med Eric Clapton og Ginger Baker. Klaus Voormann, kjent for sitt samarbeide med The Beatles og som bassist for John Lennon og George Harrison, var også med i Manfred Mann en periode, og spilte på bandets siste album Mighty Garvey! i 1968.
Bandet ble oppløst i 1969, og Hogg og Mann startet bandet Manfred Mann Chapter Three. Etter at «MM Chapter Three» ble oppløst i 1970, startet Mann opp bandet Manfred Mann's Earth Band, som hadde flere hits på 1970-tallet.
Arnstein
Arnstein er et mannsnavn av norrøn opprinnelse. Førstestavelse «Arn-» er norrønt for ørn, siste stavelse er stein.
Arnstein er også navnet på en by i Tyskland.
Utbredelse
Navnet er kjent i Norge fra slutten av 900-tallet. I nyere tid hadde navnet en liten oppsving på 50-tallet, men har siden blitt mindre populært som døpenavn.
MF «Eid»
MF «Eid» er en bilferge bygget i 1978 for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane (senere Fjord1 Fylkesbaatane). Tidligere har fergen gått i ruter innerst i Sognefjorden, Askvoll–Fure–Værlandet og på Stårheim–Isane over Nordfjorden.
«Eid» ble bygget av Smedvik mekaniske verksted, Tjørvåg, som byggenummer 60. Skroget kom fra Eid verft i Naustdal som byggenummer 11.
I august 2018 brøt det ut brann i fergen mens den gikk i rute på Lysefjorden, like under Preikestolen. Rundt 50 passasjerer ombord ble evakuert. Brannen skyldes trolig varmgang i motoren.
Svelvik Cementfabrik
A/S Svelvik Cementvarefabrik ble grunnlagt i 1918 på de store forekomstene av sand i sandmorenene i Svelvik. Allerede ved århundreskiftet begynte en betydelig utskipning av sand og singel fra Svelvik, som ble kjent for å holde god kvalitet. På 1920-tallet besto produksjonen vesentlig av kloakkrør, monierrør, kloakkummer, takstein og bygningsstein.
Horisont (tidsskrift)
Horisont (etablert 1955) var et norsk kulturtidsskrift etablert og ledet av André Bjerke. Dets formål var å formidle antroposofi, for derved å videreføre det nedlagte Spektrum (tidsskrift). I den første redaksjonen satt Bjerke, samt Ernst Sørensen og Leif Wærenskjold, senere supplert av Karl Brodersen. Blant bidragsyterne finner man Alf Larsen, Jens Bjørneboe og Agnar Mykle.
Mesotaenia
Mesotaenia er en gruppe av sommerfugler som hører til gruppen Biblidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Disse tropiske sommerfuglene lever i Sør- og Mellom-Amerika.
Utseende
Nokså små, mørke sommerfugler. Oversiden er brunsvart med metallisk grønne skråbånd på forvingen. Undersiden av bakvingen er lysgrå, med to tynne, svarte render langs ytterkanten og noen små, svarte flekker i midten.
Levevis
Biblidinae er tropiske skogsinsekter.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Costa Rica i nord til Peru i sør.
Fylkesvei 314
Fylkesvei 314 (Fv314) går mellom Bakstvål i Tønsberg og Holmestrand. Veiens lengde er 10,3 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei. Veien ble påbegynt i 1929 og fullført i 1937.
Vaigattbogen
Vaigattbogen er en stor bukt på nordøstsiden av Spitsbergen på Svalbard. Fjorden går 64 km inn i landet, mellom Haakon VII Land i vest og Andrée Land i øst. Den munner ut i Hinlopenstretet ved Vaigattøyane i nordøst mot Nordaustlandet. Bukten er 20 kilometer bred og består strengt tatt av to buktninger på hver sin side av Carlheim-Gyllenskõldfjellet.
Innerst i fjordbotnen strekker fra Chydeniusbreen, Oslobreen og Hinlopenbreen seg inn mot sørvest. Midt i bukta ligger Berggrenøya.
Abeløya
Abeløya er en av de tre hovedøyene i øygruppen Kong Karls Land på Svalbard. Abeløya er den østligste i øygruppen og er betydelig mindre enn de andre to store øyene, Svenskøya og Kongsøya. Abeløya ble en del av Nordaust-Svalbard naturreservat ved opprettelsen av naturreservatet i 1973. I 1985 ble det innført ferdselsforbud på øya, grunnet områdets store betydning for isbjørn-vandringen.
Øya har sitt navn etter den norske matematikeren Niels Henrik Abel (1802–29).
Arthur Goldberg
Arthur Joseph Goldberg (født 8. august 1908 i Chicago, død 19. januar 1990 i Washington, D.C.) var en amerikansk statsmann og jurist som i løpet av sin karriere tjenestegjorde som arbeidsminister, høyesterettsdommer og FN-ambassadør.
Biografi
Goldberg startet sin karriere med å studere ved DePaul University og siden ved Northwestern University School of Law, hvor han ble uteksaminert med magna cum laude i 1930. Utover 1930-tallet opparbeidet han seg som en advokat med spesialisering innenfor arbeidsrett. Under andre verdenskrig tjenestegjorde han som etterretningsoffiser i Office of Strategic Services, hvor han blant annet hadde som oppgave å opprettholde kontakt med arbeiderbevegelsen som lå under bakken i Europa.
Etter krigen (i 1948) ble han generalkonsul i Congress of Industrial Organizations (CIO), og han fungerte som forhandler og rettslig rådgiver i sammenslåingen av fagforbundet American Federation of Labor og CIO i 1955. Han tjenestegjorde også som generalkonsul hos fagforeningen United Steelworkers. På denne tiden var han allerede kjent i Det demokratiske partiet og innenfor fagforeningspolitikken, noe som gjorde at han ble utnevnt til arbeidsminister av president John F. Kennedy i slutten av januar 1962. Som arbeidsminister var han blant annet mentor til Daniel Patrick Moynihan.
Goldberg gikk av fra embetet i juli 1965 og ble umiddelbart utnevnt til USAs ambassadør til FN som erstatter til den da nylige avdøde Adlai Stevenson. Som FN-ambassadør var han regnet som en av hovedbidragsyterne til FNs sikkerhetsråds resolusjon 242, som kom i etterkant av seksdagerskrigen i Midtøsten. Hans rolle som FN-ambassadør under denne krigen kan også ha vært grunnen til at Sirhan Sirhan, mannen bak likvidasjonen av Robert F. Kennedy, også hadde ytret et ønske om å ta livet av Goldberg. I frustrasjon om hvordan Vietnamkrigen utviklet seg, sluttet han deretter som ambassadør i 1968, og begynte å arbeide for advokatselskapet Paul, Weiss, Rifkind, Wharton & Garrison i New York City.
I 1970 bestemte han seg for å stille til valg som guvernør i New York, men tapte valget til fordel for Nelson Rockefeller. Etter valgtapet dro han tilbake til sin advokatpraksis i Washington, D.C., hvor han også ble president for American Jewish Committee. Under president Jimmy Carter tjenestegjorde Goldberg som amerikansk ambassadør under Beogradkonferansen om menneskerettigheter i 1977, og året etter ble han tildelt Presidentens frihetsmedalje. Arthur Goldberg døde den 19. januar 1990 i Washington, D.C. og ble siden gravlagt i Æresgravlunden i Arlington.
Husstellskole
Husstellskole er et tidligere skoleslag i Norge for opplæring i matlaging og kvinners gårdsarbeid.
Norsk kvinnesakshistorie
Landets første husmorskole ble opprettet av Fredrik og Minna Wetlesen på Abildsø i 1865. Lærer og legefrue Dorothea Christensen var initiativtaker til Norges første skolekjøkken, som startet i Sandefjord i 1890. Selskapet for Norges Vel drev lærerinnekurs på Berger skole i Asker. Kvinnesak-forkjempere som Katti Anker Møller engasjerte seg i saken. I 1904 ble Norske Kvinners Nationalråd stiftet. Betzy Kjelsberg stiftet Drammen kvinnesaksforening og etablerte Drammen husmorskole. Landbruksdirektør Fosnes kjøpte med private midler Stabæk gård av redaktør Thommesen i 1908. Landbruksdepartementet overtok stedet og innredet skolen. I januar 1909 ble "Statens lærerindeskole i husstell" etablert på Øvre Stabæk gård i Bærum som skiftet navn til Ringstabekk.
Choronsaus
Sausen passer blant annet utmerket sammen med svinekjøtt.
Fylkesvei 3114
Fylkesvei 3114 går mellom Stenmalveien og Gyldenløves Gate i Tønsberg. Veien er 820 meter lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 464 (Vestfold).
Radio Sandefjord
Radio Sandefjord er en lokalradio som ble startet 1. oktober 2002 i Sandefjord. Tidligere hadde lokalradioen Radio Thorshammer konsesjonen. Kanalen het til å begynne med Nye Radio Thorshammer før den i løpet av året fikk navnet Radio Sandefjord og ble medlem av Jærradiogruppen. Stasjonen sender på frekvensene 98,6 i Sandefjord og 92,0 på kabel-anlegget i Vestfold. Radio Sandefjord er søsterkanalen til Radio Tønsberg og eies 100% av Radio Tønsberg AS.
John Polidori
Legestudier i Edinburgh
Polidori var den eldste sønnen til Gaetano Polidori, en eksilitaliener og filolog, og Anna Maria Pierce, en engelsk guvernante. Han hadde tre brødre og fire søstre.
Han var en av de første elevene ved den nylig etablerte skolen Ampleforth College fra 1804 og i 1810 begynte han på Universitetet i Edinburgh hvor han skrev en avhandling om søvngjengere og mottok sin doktorgrad i medisin den 1. august 1815 i en alder av 19 år.
Lord Byrons lege
I 1816 gikk Polidori i lord Byrons tjeneste som hans personlige lege og fulgte Byron på en reise gjennom hele Europa. Ved Villa Diodati, et hus som Byron leide ved Genèvesjøen i Sveits, møtte de Mary Wollstonecraft Godwin og hennes kommende ektemann Percy Bysshe Shelley foruten deres følge Claire Clairmont.
En natt i juni etter at selskapet hadde lest høyt fra Tales of the Dead, en samling av skrekkfortellinger, foreslo Byron at hver av dem skulle skrive hver sin spøkelsesfortelling. Mary Shelley begynte på en fortelling som senere skulle bli utviklet til fortellingen om Frankenstein. Byron skrev og hurtig forkastet et fragment til en fortelling som Polidori senere skulle benytte som grunnlag for sin egen fortelling.
Den første vampyr
Istedenfor å benytte de tradisjonelle folkeeventyrenes bestialske og vulgære fortellinger om vampyrer baserte Polidori sin figur på ingen andre enn Byron selv som han for spøk kalte «Lord Ruthven». Navnet var opprinnelig benyttet i Lady Caroline Lambs roman Glenarvon hvor en dårlig forkledd Byron-figur også het Lord Ruthven. Polidoris Lord Ruthven var ikke bare den første vampyren i engelsk litteratur, men også den aller første fiktive vampyr i den litterære form som vi kjenner i dag — en aristokratisk djevel som jakter etter bytte i de øvre lag i samfunnet.
Etter å ha fått avskjed av Byron reiste Polidori på egen hånd rundt i Italia før han deretter dro tilbake til England. Hans fortelling, The Vampyre, ble utgitt uten hans vitende i bladet New Monthly Magazine i april 1819. Til stor irritasjon for både Byron og ham selv ble den trykket som et nytt verk av Byron. Byron utga til og med sitt eget Fragment of a Novel i et forsøk på oppklare misforståelsen, men forgjeves. The Vampyre fortsatte å bli tilskrevet ham.
Polidoris lange teologiske dikt, The Fall of the Angels, var meget påvirket av Byron, og det ble utgitt anonymt i 1821.
Død 26 år gammel
Han døde i august 1821, tynget ned av depresjon og spillegjeld. Til tross for sterke bevis på at han begikk selvmord ved blåsyre dømte embetsmannen som foresto likskuet at døden hadde skjedd av naturlige årsaker, sannsynligvis for å spare familien. Han ble kun 26 år gammel.
Hans søster Frances Polidori giftet seg med eksilitaliener og filologen Gabriele Rossetti, og John Polidori er således onkel til Maria Francesca Rossetti, Dante Gabriel Rossetti, William Michael Rossetti og Christina Rossetti, skjønt de alle ble født etter hans død.
Hans søster Charlotte Polidori lagde en avskrift av hans dagbok, men sensurerte alle pikante detaljer («peccant passages») og ødela originalen. Basert på denne avskriften redigerte og utga hans nevø William Michael Rossetti boken The Diary of John Polidori i 1911. En nyutgivelse av denne boken, kalt The diary of Dr. John William Polidori, 1816, med særlig vektlegging av Byron, Shelley etc., ble utgitt i 1975.
I film og litteratur
Et antall filmer har vist John Polidori og historien om da Frankenstein og vampyren ble skapt ved Genèvesjøen i 1816: Gothic ble regissert av Ken Russell i 1986, Haunted Summer regissert av Ivan Passer i 1988; og Remando al viento (engelsk tittel: Rowing with the Wind) regissert av Gonzalo Suárez i 1988. Polidori dukker også opp i en mindre og usympatisk rolle i Tim Powers' skrekkroman The Stress of Her Regard (1989) hvor Polidori ikke skriver om vampyrer, men blir isteden direkte involvert med dem. Hans navn ble også brukt for en figur i fjernsynsfilm av Mary Shelleys roman kalt Frankenstein: The True Story, regissert av Jack Smight (1973).
Polidori er en betydelig figur i den franske roman Bravoure (engelsk tittel Gothic Romance) av Emmanuel Carrère, som blant mangt annet presenterer en fiktiv opptegnelse av hendelsene ved Genèvesjøen i 1816. Polidori er også helten i romanen Imposture (2007) av Benjamin Markovits.
Sofie Gråbøl
Sofie Gråbøl (født 30. juli 1968) er en dansk skuespiller.
Blohm & Voss BV 40
Blohm & Voss BV 40 var et tysk glidefly utviklet under andre verdenskrig av Blohm & Voss. Flyet skulle fungere som et jagerfly og hovedformålet var å angripe allierte bombeflyformasjoner. Det fløy første gang i mai 1944.
Beverlysundet
Beverlysundet er et sund på nordvestsiden av Nordaustlandet på Svalbard, mellom Chermsideøya (med Nordkapp) og Lapponiahalvøya helt i nord på Gustav V Land. Sundet munner ut i Nordenskiöldbukta fra nordvest, og på andre siden av Chermsideøya løper Nordkappsundet.
Blohm & Voss BV 40
Flyet var svært smalt og derfor vanskelig å treffe. Det hadde en relativt tungt pansret cockpit og var bestykket med to MK 108-kanoner med en begrenset mengde ammunisjon. Tanken var at flyet skulle dras opp i høyden for så å slippes løs. Deretter skulle flyet stupe ned mot bombeflyene, fyre av våpnene for så å fortsette i glideflukt til landingsstedet. En annen ide var å taue en bombe i en kabel etter flyet. Flere prototyper ble produsert, men prosjektet ble kansellert før slutten av krigen.
Beverlysundet
Sundet er 10 kilometer lang. Fjellene langs sundet er relativt bratte og høye i sør, inntil drøyt 400 meter.
Området inngår i Nordaust-Svalbard naturreservat.
Sofie Gråbøl
Hun har ikke noen formell skuespillerutdannelse, men har ikke desto mindre imponert gjennom en rekke spillefilmer, særlig hovedrollen i filmatiseringen av Tove Ditlevsens roman Barndommens gade fra 1986.
Fra fjernsyn huskes hun særlig for noen avsnitt av Taxa og senere for rollene som Julie i serien Nikolaj og Julie. Hun er også kjent internasjonalt som kriminalkommisær Sarah Lund i serien Forbrytelsen, i hvis skikkelse hun også har en gjesteopptreden i den britiske serie Absolutt fabelaktig.
Referanser
<References/>
Eaglesham
Eaglesham er en landsby (village) i regionen East Renfrewshire i Skottland. Den ligger omtrent 16 kilometer sør for Glasgow. De nærmeste andre tettstedene er Newton Mearns i nordøst, Busby i nord og East Kilbride i øst.
Ved folketellingen i 2001 hadde Eaglesham 3 127 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 3 070 innbyggere.
Søppelpost
Søppelpost (engelsk: spam) er en betegnelse på uønsket masseutsendt reklame eller unyttig informasjon for mottaker på Internett, og blir særlig brukt om uønsket reklame på e-post. Søppelpost utgjør i dag et stort problem både for brukere og tilbydere, da så mye som 90-95 % av all e-post er uønsket søppelpost. Ifølge det amerikanske datasikkerhetsselskapet Symantec var imidlertid denne andelen redusert til omtrent 70 prosent i desember 2012, og i tillegg mottok Forbrukerombudet i 2012 nesten 30 prosent færre klager på søppelpost enn i 2011.
Etter markedsføringsloven § 15 er det forbudt å rette markedsføringshenvendelser i næringsvirksomhet til fysiske personer ved hjelp av elektroniske kommunikasjonsmetoder som tillater individuell kommunikasjon, uten at det er innhentet samtykke på forhånd.
Definisjon
Søppelpost brukes som betegnelse på uønsket reklame og annen masseutsendt informasjon som ikke er godkjent av mottakeren. Selv om begrepet hovedsakelig brukes om uønsket masseutsendt e-post, omfatter det også masseutsendelser på diskusjonsfora (USENET, webforum, blogger, wiki), lynmeldingstjenester (IRC, jabber, MSN) og SMS.
Historie
Historien om søppelpost strekker seg helt tilbake til opprinnelsen av dagens Internett. En av hendelsene som regnes som opprinnelsen til problemet søppelpost er en melding av advokatfirmaet Canter and Siegel fra 1994. Denne meldingen ble postet til alle diskusjonsgruppene på USENET, og averterte for et lotteri hvor de delte ut et såkalt grønt kort, som gir arbeidstillatelse i USA. Meldingen ble raskt karakterisert som spam, og selskapet fikk mange reaksjoner fra sinte USENET-brukere. Det finnes imidlertid enda tidligere eksempler på uønsket reklame via e-post. I 1978 sendte Digital Equipment Corporation (DEC) ut en e-post for å reklamere for en demonstrasjon av deres nye datasystemer. Meldingen ble forsøkt sendt ut til alle som hadde e-post via ARPANET, forgjengeren til dagens Internett.
Stina Stjern
Stina Moltu (født 13. desember 1980) er en norsk sanger i en banding av alternativ rock, kunstrock og indiepop. Hun er best kjent under navnet Stina Stjern. Hun er oppvokst i Namsos i Nord-Trøndelag.
Hun begynte tidlig med musikk, og dannet allerede som tenåring folkrock-/popbandet Quintrophenia, sammen med blant annet Kine Wallum på fløyte, datteren til Per Erik Wallum. Etter fullført videregående gikk veien videre til jazzlinja på Sund folkehøgskole i Inderøy, før Moltu flyttet til Trondheim hvor hun begynte med musikkstudier ved NTNU, i første omgang musikkvitenskap, og fra 2003 jazzlinja (vokal) ved institutt for musikk i Trondheim. Hun deltok i 2005 på Åge Aleksandersen-låten «Guantanamo» på platen To skritt frem. I februar 2011 platedebuterte hun med albumet Days Like Waves. I april samme år kom EP'en Stina Stjern.
Søppelpost
Økonomi
Mange utsendere av søppelpost tjener store penger, ettersom søppelpost gjennom årene har utviklet seg til en millionindustri. E-post er gratis å sende, og dermed har avsenderen ingenting å tape. Så selv om inntjeningen på reklame sendt som søppelpost er ekstremt lav i forholdet til antall e-poster som blir sendt, er volumet såpass stort og kostnadene så lave at det kan lønne seg.
Selv om det er billig å sende søppelpost, er kostnadene for samfunnet formidable. I 2004 anslo en amerikansk undersøkelse at kostnaden bare i USA var på omkring 21,58 milliarder amerikanske dollar. De enorme mengdene med data som søppelpost utgjør, krever økt kapasitet i nettet og på tjenermaskinene, samt mer tid til vedlikehold og bekjempelse av problemet. I tillegg kommer kostnad i form av tapt produktivitet og tiden det tar å filtrere bort søppelpost for den enkelte mottaker. Kostnaden for alt dette bæres av forbrukerne og tilbydere av tjenester og nettverk.
Begrepet spam
Spam er et varemerke for kokt (bog-)skinke fra firmaet Hormel Food Corporation i Minnesota, USA. Navnet ble tatt i bruk i 1937 og navnet skal være en forkortelse for «Spiced ham» (krydret skinke) eller «Shoulder of Pork and Ham» (bogskinke og skinke). Spam er billig, og ble sett på som fattigmannskost, og har hatt et noe frynsete rykte, og spam er brukt i nedsettende betydning. I Storbritannia var produktet tilgjengelig under andre verdenskrig og er etter det forbundet med enkel, smakløs og kjedelig mat.
Når spam er blitt forbundet med uønska e-post skyldes dette en sketsj av Monty Python. «Spam»-sketsjen var den siste sketsjen i program 12 av andre sesong av Monty Python's Flying Circus. Denne sketsjen utspiller seg i en «brun kafe» der et par (Eric Idle og Graham Chapman) vil bestille frokost. Serveringsdamen (Terry Jones) ramser opp menyen og nesten alle rettene på menyen inneholder spam, fra «egg bacon and spam» til «spam sausage spam spam bacon spam tomato and spam». I tillegg sitter det en gjeng vikinger rundt et bord som stadig bryter inn med sang av typen «spam, spam, spam!» og «Lovely spam! Wonderful spam!». Det hele ender med at vikingkoret overdøver alt og når rulleteksten kommer er den også full av spam og andre elementer fra menyen, f.eks. Spam Terry Jones, Michael Spam Palin, John Spam John Spam John Spam Cleese. Monty Python har også flere sketsjer hvor spam er med i en eller annen sammenheng – for eksempel er SPAM med i tittelen på live-showet til Monty Pythons Spamalot.
Innhold
80 prosent av all søppelpost er reklame for datingsider eller sexprodukter, 10 prosent for legemidler og rundt 4,5 prosent for klokker. De som sender søppelpost har ofte store lister med e-postadresser. E-postadressene samles inn på mange måter, for eksempel ved å plukke dem ut fra websider og diskusjonsfora på Internett.
Derfor har mange e-posttilbydere og -programmer blitt utstyrt med filtre. Dette er «intelligente» dataprogrammer som kategoriserer e-posten din, så du slipper å lese all søppelposten. Disse programmene kan dessverre lures. Moderne søppelpost kan inneholde ren svada uten betydning, gjerne som løsrevne gloser fra ordboka. Man kan også skrive kjente søppelpost-ord med mange stavefeil. Dermed slipper meldingen gjennom filteret. Filteret er nemlig programmert til å finne ord som «Special offer», «VIAGRA» og «Bargain». «V1A6RA» har større sjanse til å slippe gjennom filteret enn «VIAGRA». Selve annonsen ligger som et vedlegg i HTML- eller .doc-format.
Gerd Benneche
Gerd Benneche (født 1. desember 1913 i Bergen, død 26. mars 2003) var en norsk journalist, kjent for sitt mangeårige virke i Dagbladet. Benneche gjorde seg særlig bemerket for sin sosialjournalistikk og sitt sosiale engasjement.
Benneche var utdannet jurist. Hun arbeidet etter fullført utdannelse som advokatfullmektig. Etter andre verdenskrig ble hun politifullmektig for statsadvokaten for landssviksaker i Rogaland og etablerte deretter egen praksis som overrettssakfører i Stavanger. I Stavanger satt hun også i bystyret for Venstre. Fra 1954 arbeidet hun noen år i Forbrukerrådet i Oslo.
Radio R-35
Radio R-35 er en tidligere lokalradio i midtre del av Buskerud. Radio R-35 hadde konsesjon i Modum, Sigdal og Krødsherad. Radio R-35 delte sendingene med Radio Modum og startet med prøvesendinger den 1. oktober 1988. Stasjonen var en allmennradio med musikk alt fra country, lokalmusikk, popmusikk til dansebandmusikk. Inntektskildene til radioen var frivillig lytterlisens, bingo, auksjoner og reklame.
Gerd Benneche
Benneche gikk i 1958 inn i journalistikken og ble ansatt i Dagbladet der hun virket til 1980. Benneche var tilknyttet avisens politisk avdeling, var aktiv som kommentator og lederskribent. Hun samarbeidet mye med Arne Skouen. Benneche gjorde seg særlig bemerket for saker som gjaldt psykisk utviklingshemmedes stilling og rettigheter, forholdene i barnevernet, kriminalomsorgen og andre sosialpolitiske saker. Dette var tema hun også skrev bøker om.
Radio R-35
Radio R-35 sendte på frekvensene 106,3 Modum, 104,3 Sigdal, og 107,5 Krødsherad. Foruten disse stedene kunne man også høre stasjonen i kommunene Øvre- og Nedre Eiker, Hole og Ringerike, som lå delvis innenfor konsesjonsområdet. Fra 1988 til 1991 var konsesjonen bare i Modum, og senderen var kun på 20 watt, men fra 1991 ble senderen utvidet til 100 watt, og fikk i tillegg de to senderne i Sigdal og Krødsherad som hver omformer ligger på 20 watt.
Gerd Benneche
Benneche ble tildelt Narvesenprisen og Den store journalistprisen for sin innsats.
Benneche var faglig engasjert og var fra 1976 til 1978 leder i Norsk Presseforbund.
Radio R-35
2. desember 2009 ble det kjent at styret hadde valgt å legge ned Radio R-35 etter 21 års drift. Ifølge styret var hovedgrunnen for vedtaket om å legg ned driften at man av Medietilsynet ikke fikk konsesjon som allmennradio i området Modum, Sigdal og Krødsherad de neste syv årene. Den konsesjonen gikk til Radio Modum. Radio R-35 fikk konsesjon som nisjeradio, noe styret mente ga for dårlige økonomiske muligheter.
Houston Stewart Chamberlain
Houston Stewart Chamberlain (født 9. september 1855 i Portsmouth i England, død 9. januar 1927 i Bayreuth i Tyskland) var en britisk-tysk forfatter av politisk filosofi, naturvitenskap, og var svigersønn av den tyske komponisten Richard Wagner.
Radio R-35
Radiokanalen sendte regelmessig programmet «Nå er det din tur» med lokal musikk fra sitt dekningsområde. Programmet ble etablert i 2002, har en egen hjemmeside, og ble videreført på Radio Modum og fra 2011 også på TV Modum. Programledere og programskapere er Herold Rasmussen og Frode Moen.
Houston Stewart Chamberlain
Chamberlain ble født som brite, men tok i 1916 tysk statsborgerskap. Han ble i økende grad opptatt av rase og nasjonalisme og ble til slutt medlem av NSDAP.
Bakgrunn
Som yngste sønn av en engelsk kontreadmiral og nevø av en engelsk feltmarskalk (Neville Chamberlain) og to britiske generaler virket Charmberlain selvskreven til en karriere i militæret, men sviktende helse umuliggjorde dette. Med skolegang i Frankrike og Geneve ble fransk hans annet morsmål, og som tenåring kom han i kontakt med to tyskere - privatlæreren Otto Kuntze og den ti år eldre Anna Horst som han giftet seg med - som knyttet ham sterkt til Tyskland. Han skrev derfor alle sine mange bøker på tysk, og fikk tysk statsborgerskap i 1916, midt under første verdenskrig.
Hans far William Charles Chamberlain måtte ta hovedansvaret for oppdragelsen av sine tre sønner etter at deres mor, Eliza Jane, datter av kaptein Basil Hall, døde kort etter hans fødsel. Far og sønn var fremmede for hverandre, noe som blant annet skyldtes at Chamberlain og hans brødre tilbrakte de neste ti år i Versailles hos bestemor og en tante, og derfor sjelden traff faren. I 1866 vendte Chamberlain tilbake til England, ettersom faren ikke likte at sønnen ble stadig mer fremmed for sitt hjemland og heller snakket fransk enn engelsk. På den nye skolen fant den sky og følsomme gutten seg ikke til rette, og kom stadig i konflikt med sine klassekamerater. Denne fremmedfølelsen overfor hjemlandet forsterket seg og bidro senere til hans tilknytning til Tyskland. Alt i 1869 vendte han av helsemessige årsaker tilbake til Frankrike, og tilbrakte de neste ni årene med sin tante på reiser rundt om i Europa.
En nøkkelerfaring for Chamberlain var møtet med den tyske teologistudent og senere pastor for den tysk-lutherske menigheten i San Remo, prøysseren Otto Kuntze (1841-1931). I fire år fylte Kuntze guttens mottakelige sinn med lovprisninger ikke bare av det seierrike Preussen, men også - tydeligvis uten å oppfatte ironien - av Goethe, Schiller, Richard Wagner og Beethoven. Spennvidden i Chamberlains interesser var enorm. Konrad Heiden som var forferdet over raseteoriene hans, beskriver likevel Chamberlain som «et av de mest forbløffende talenter i tysk åndshistorie, en gullgruve av kunnskaper og dypsindige ideer».
I 1873 måtte Chamberlain etter påtrykk fra faren vende tilbake til England, ettersom faren håpet at han skulle gjøre karriere i den britiske hær. Ettersom det rå engelske klimaet forverret helsen hans, og helt uten respons på farens ambisjoner for ham, fikk han vende tilbake til Frankrike. En årlig livrente sørget for at han kunne leve nokså uavhengig av familien sin. Under et opphold i Aarmühle (omdøpt til Interlaken i 1891) i Sveits introduserte løytnant Reinhold von Twardowski (1851–1933) ham for juristen Oscar Borchardt (1845–1917). Chamberlain skrev i sine memoarer Lebenswege meines Denkens (= «Min tenknings livsveier»): Es würde mir schwer fallen, wollte ich alle Keime zu zukünftiger Bildung aufzählen, die ich diesem Freunde verdanke. (= Det ville falle meg vanskelig å regne opp alle kimer til fremtidig dannelse som jeg har denne vennen å takke for.) Han har neppe forstått at Borchardt kom fra en jødisk familie.
Første ekteskap, studier, Dresden
I 1874 traff han den ti år eldre Anna Horst i Cannes og forelsket seg heftig i henne, men giftet seg først med henne i 1878 etter sin fars død. Etter bryllupsreisen bosatte ekteparet seg i Genève, der Chamberlain tok fatt på naturvitenskapelige studier ved byens universitet. I 1881 tok han baccalaureus-eksamen og begynte straks på sitt doktorarbeid om planters rottrykk. Men et alvorlig nervesammenbrudd høsten 1884 førte til mange års avbrudd i hans naturvitenskapelige forskningsarbeider. Tynget av dårlig helse og vanskelig økonomi etter uheldige børstransaksjoner ble han igjen avhengig av familien. Utstyrt med en ny livrente flyttet han og Anna Horst til Dresden, der det både var billigere å bo enn i Sveits, samtidig som det fantes et rikt kulturelt miljø innenfor teater og musikk.
I 1882 besøkte Chamberlain Bayreuth og traff Richard Wagner, som han beskrev som «solen i mitt liv», og komponistens hustru, Cosima Wagner, som han tilba lidenskapelig hele sitt liv, og som senere ble hans svigermor. I 1888 publiserte han sin første tyskspråklige artikkel. Den vakte oppmerksomhet og interesse i den såkalte indre Wahnfried-Zirkel - kretsen rundt Cosima Wagner og oppkalt etter Wagner-familiens hjem, villa Wahnfried.
Wien
Etter å ha kommet seg fra sitt nervesammenbrudd bestemte han seg for å gjenoppta arbeidet med sitt doktorgradsarbeid. Da hans arbeid ble publisert i 1897 under tittelen Recherches sur la sève ascendante, hadde Chamberlain ikke lenger noen interesse av å fremlegge den som doktorarbeid ved Universitetet i Genève. Han høstet ros og anerkjennelse også uten akademisk tittel, og han kunne nå fullt og helt vie seg til sitt forfatterskap.
Også i Wien var Chamberlain i stadig kontakt med Wahnfried-kretsen. Cosima Wagner anbefalte ham å lese Arthur de Gobineaus Essay über die Ungleichheit der Menschenrassen (Essai sur l'inégalité des races humaines (1853–1855) - «Essay om de menneskelige rasers forskjeller»). Han sammenlignet bokens utsagn med de da dagligdags forekommende sammenstøt i Wien mellom befolkningsgrupper (for eksempel i sammenheng med den badeniske språkforordning, som foreskrev at de nasjonale myndighetene i Böhmen og Mähren innen det flerkulturelle Østerrike-Ungarn skulle kunne korrespondere både på tysk og tsjekkisk), og ble stadig mer av den overbevisning at det gjaldt å beskytte den tyske kultur mot fremmedgods og rasesammenblanding. Wien var i hans øyne degenerert, og han ble stadig mer mottakelig for den politiske og religiøse endelige løsning som Bayreuth-kretsen rundt Cosima Wagner propagerte.
Wien var nest etter Bayreuth det største sentrum for wagnerkulten. I denne omgivelse begynte Chamberlain på sitt første større verk, en biografi om Richard Wagner (utkom 1895), som imidlertid ikke legger hovedvekt på biografiske data men på Wagners beveggrunner innen politikk, filosofi og musikk.
Grundlagen des Neunzehnten Jahrhunderts
Svekket av stadige nervesammenbrudd så Chamberlain iblant demoner som avbrøt ham i arbeidet og sendte ham fra tema til tema. Et arbeid om biologi ble avløst av ett om kunst før han ble tvunget videre til musikk, osv. En demon ble i 1896 så aggressiv i løpet av Chamberlains hjemreise fra Italia at han måtte gå av toget i Gardone og låse seg inne på et hotellrom i åtte dager, oppgi å fullføre et planlagt verk om musikk og i stedet skrive febrilsk på en avhandling som ble den første spiren til det teamet han skulle bli mest kjent for: Raseteori og historie.
Gerd Benneche
Etter at hun i 1980 sluttet som journalist og gikk av med pensjon, arbeidet Benneche til 1983 som førsteamanuensis i sykehusfag ved Østfold distriktshøgskole.
Journalisten Sissel Benneche Osvold er datter av Gerd Benneche.
Schloss Biesdorf
Schloss Biesdorf er et slott i ortsteilen Biesdorf i bydelen Marzahn-Hellersdorf i Berlin. Det ble bygget som Turmvilla i senklassistisk stil i 1868 på et tidligere riddergods. Eiere av slottet har inkludert Werner og Wilhelm von Siemens. Slottet, som gjennom arkitektene Walter Gropius, Heino Schmieden og senere Theodor Astfalck har fått sitt markante utseende, kom i bystaten Berlins besittelse i 1927. Herresetet, slottsparken m.v. er fredet siden 1979.
Time (magasin)
Time er et ukentlig amerikansk nyhetsmagasin. Det ble grunnlagt i 1923 og i mange tiår var det dominert av Henry Luce, som utga en rekke kommersielt vellykte magasiner. Det er verdens største ukentlige nyhetsmagasin, med et opplag på ca. 3 millioner (2015)
En europeisk utgave (Time Europe, tidligere kjent som Time Atlantic) ble utgitt i London og dekket også Midtøsten, Afrika, og siden 2003 også Latin-Amerika. En asiatisk utgave (Time Asia) er basert i Hongkong. En stillehavsutgave, som dekker Australia, New Zealand og øyene i Stillehavet, er basert i Sydney, Australia. I desember 2008 opphørte Time en utgave i Canada rettet mot det kanadisk annonsemarkedet.
Time har verdens største sirkulasjon for et ukentlig nyhetsmagasin og ca. 26 millioner estimerte ukentlige lesere, hvorav 20 millioner i USA. Ved midten av 2016 var magasinets sirkulasjon 3 032 581, etter å ha falt fra 3,3 millioner i 2012.
Den første utgaven av Time utkom 3. mars 1923. Magasinet utgis idag av Time Inc..