cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fransk Polynesia
Atomprøvesprengninger og økt selvstyre
I mai 2013 vedtok FNs generalforsamling å sette Fransk Polynesia på listen over avhengige områder der innbyggerne har rett til å utøve selvbestemmelse om områdets framtidige tilhørighet eller uavhengighet. Fransk Polynesia sto på avkoloniseringslisten også fra 1946 til 1986.
Politikk og administrasjon
Fransk Polynesia er et oversjøisk land tilknyttet Frankrike og har omfattende selvstyre. Landet har en demokratisk og parlamentarisk styreform. Selvstyreinstitusjonene består av en folkevalgt forsamling, en president som står i spissen for regjeringen, og et økonomisk, sosialt og kulturelt råd.
Forsvars- og utenrikspolitikk, politi, rettsvesen og immigrasjon, pengepolitikk og høyere utdannelse er fortsatt under Frankrikes kontroll. Franske myndigheter utnevner en høykommissær. I henhold til paragraf 3 i selvstyreloven av 2004 er Høykommissæren i Fransk Polynesia statens representant og har ansvar for å ivareta nasjonale interesser, for å påse at lover og internasjonale forpliktelser overholdes, og for opprettholdelse av offentlig orden og administrativ kontroll. Høykommissæren representerer riksmyndighetene og ivaretar forbindelsene mellom Paris og Fransk Polynesia.
Siden 1971 har Fransk Polynesia et kontor i Paris, kalt Délégation de la Polynésie Française, som skal fremme landets interesser i Frankrike og ivareta forbindelsene til det franskpolynesiske samfunnet. Delegasjonen holder til i Maison de Tahiti på Boulevard Saint-Germain.
Sammen med andre franske oversjøiske områder er Fransk Polynesia representert i Europaparlamentet.
Selvstyrepolitikken
Landets folkevalgte forsamling er Fransk Polynesias forsamling (Te âpooraa rahi o te fenua Māòhi eller Assemblée de la Polynésie française). Den har 57 representanter, som velges i allmenne valg med universell stemmerett. Valgperioden er fem år. Forsamlingen har lovgivende og bevilgende makt på de områdene selvstyreloven tillegger Fransk Polynesia. Den utpeker Fransk Polynesias president, som står i spissen for regjeringen og den utøvende makt.
Det økonomiske, sosiale og kulturelle råd, Conseil économique, social et culture, er oppnevnt og har rådgivende funksjon.
Partisystem
Spørsmålet om selvstyre eller selvstendighet fra Frankrike, atomprøvesprengningene og avhengigheten av overføringer fra Frankrike har vært stridstema i franskpolynesisk politikk. Forholdet til Frankrike er det avgjørende for organiseringen av partisystemet. Konfliktlinjen går mellom tilhengere av selvstyre og fortsatt tilknytning til Frankrike på den ene siden og tilhengere av selvstendighet på den andre. Denne konfliktlinjen overskygger alle andre saker, også økonomi og utvikling, og det finnes ikke egentlig noen høyre-venstre-akse i tradisjonell, europeisk forstand. Partiene er ideologisk utydelige og skiller seg ikke nevneverdig når det gjelder økonomisk politikk.
Tahoeraa huiraatira har vært det dominerende, franskvennlige selvstyrepartiet. Det har vært ledet av Gaston Flosse. Selvstendighetssiden har vært dominert av Tavini Huiraatira, som det ledende partiet i valgalliansen Union pour la démocratie (UPLD) med Oscar Temaru som leder. I tillegg har det vært en tredje politisk kraft av selvstyretilhengere. En periode gjorde partiet O Porinetia To Tatou Ai'a og Gaston Tong Sang seg gjeldende som representant for denne. Ved valget i 2013 ble A Ti'a Porinetia det tredje partiet som vant seter i Fransk Polynesias forsamling ved siden av Tahoeraa huiraatira og UPLD.
I mai 2015 ble Tahoeraa huiraatira splittet mellom tilhengere av Gaston Flosse og Edouard Fritch, som etterfulgte Flosse som regjeringspresident fra 12. september 2014. Tilhengere av Fritch samlet seg i den parlamentariske gruppen Tapura huiraatira og Tahoeraa huiraatira tapte majoriteten i Fransk Polynesias forsamling. Den parlamentariske gruppen til Fritch gikk sammen med A Ti'a Porinetia og i februar 2016 ble Tapura huiraatira lansert som politisk parti. Ved valget i 2018 sikret Tapura Huiraatira seg 38 av 57 seter, med 11 mandater til Tahoera'a Huiraatira og 8 til Tavini Huiraatira.
Det finnes en rekke mindre partier, som vanligvis stiller til valg i allianse med andre, og parlamentariske grupper med varierende levetid. Partier i alle leirer søker mer selvstyre fra Frankrike.
Regjeringsdannelse
Etter at utvidet selvstyre ble innført i 1984, ble Gaston Flosse fra Tahoeraa huiraatira regjeringspresident. Etter et avbrudd foranlediget av Flosses engasjement i fransk rikspolitikk, kom han tilbake igjen og satt med regjeringsmakten fra 1991 til 2004. Selvstendighetsalliansen UPLD og Oscar Temaru kom da til makten for første gang. Etter at Flosse gikk av i juni 2004, har Fransk Polynesia vært preget av ustabile regjeringer. Det har vært skifte av regjeringspresident elleve ganger på ni år.
Politikken er preget av markante personer, skiftende allianser og svake koalisjoner. Alle de store partiene har på et tidspunkt vært i koalisjon eller allianse med hverandre.
Politisk kultur
Valgte politikere har fritt mandat, også til å skifte parti, særlig om det gir tilgang til goder for velgerne. Dette har bidratt til skiftende lojalitet og allianser, og manglende parlamentarisk stabilitet. Politisk aktivitet handler om å komme så nær offentlige ressurser som mulig for å kunne fordele disse til egne tilhengere.
Lundugle
Beskrivelse
I den sørlige delen av utbredelsesområdet er den rustrøde varianten mer vanlig, og par med ulike farger forekommer. En lys grå variant finnes også i vestlige Canada og nordlige til sentrale USA.
Habitat og utbredelse
Lunduglen hekker i løvskog eller blandingsskog i østlige Nord-Amerika. De legger reiret i et hult tre; enten naturlig hule trær eller forlatte hakkespetthull. De kan også bruke rugekasser. De er utelukkende nattaktive, om dagen vagler de seg i et hult tre eller nær en trestamme.
Levevis
Lunduglen lager en rekke forskjellige låter. Dens engelske navn, Eastern Screech-owl kommer av et kallerop som ligner et slags hestevrinsk mer enn et skrik. De gir også fra seg en rask melodiøs pludring som er vanskelig å stedfeste. Hvis den blir lett irritert, truet eller opphisset på andre måter kan de knurre som en liten bulldog. Ved alvorlig opphisselse eller irritasjon klapper den med nebbet. Enkelte mener at denne lyden lages ved at den klikker med tungen.
Fransk Polynesia
Politisk kultur
Politikken preges av åpenlys klientelisme. Velgerne forventer konkrete goder og løsninger og politikere anses som leverandører av goder og tjenester, på en måte som gjør at politisk lederskap er sammenlignet med den tradisjonelle høvdingrollen. Dette har medført problemer med misbruk av offentlige midler. Ledende politikere er dømt for korrupsjon og andre forhold.
Forbindelser til makthavere i Frankrike gir franskpolynesiske politikere tilgang til ressurser som kan benyttes på hjemmebane og det har vært viktig for franskpolynesiske politikere å dyrke slike forbindelser.
Religion spiller en sentral rolle i politikken og kirkesamfunnene engasjerer seg politisk.
Administrativ inndeling
Landet er inndelt i 48 kommuner. Kommunene sorterer under den franske stat, representert ved høykommissæren. Staten opererer med fem administrative inndelinger: îles du Vent (tretten kommuner), îles Sous-le-Vent (sju kommuner), Tuamotu- og Gambierøyene (17 kommuner), Marquesasøyene (seks kommuner) og Australøyene (fem kommuner).
Kommuneinndelingen stammer fra 1971, men noen kommuner er eldre. Papeete fikk kommunestatus i 1890, Uturoa i 1945, Faa'a og Pirae i 1965.
Den mest folkerike kommunen er Faa'a, en forstad til hovedstaden, med 29,506 innbyggere (2017), etterfulgt av Punaauia med 28,103. Hovedstaden Papeete hadde i 2017 et folketall på 26,926. De mest folkerike kommunene ligger alle på Tahiti. Minste kommune etter folketellingen i 2017 var Puka Puka i Tuamotuøyene med 163 innbyggere.
I 1980 ble kommuneorganisasjonen Syndicat pour la Promotion des Communes de la Polynésie française (SPCPF) grunnlagt. 46 av 48 kommuner var i 2011 med i organisasjonen. Kommunene på Marquesasøyene dannet i 2010 et kommuneforbund, Communauté de communes des îles Marquises (CODIM). Det er et organ for samarbeid om felles prosjekter, for fremme økonomisk utvikling og utbygging av infrastruktur, men er også sett på som et middel til å omgå Tahiti og etablere en direkteforbindelse til Paris.
Forsvars- og utenrikspolitikk
Frankrike har hånd om forsvaret av Fransk Polynesia. Det er også Frankrike som står for utenrikspolitikken og representerer landet internasjonalt. Fransk Polynesia har likevel visse muligheter til selv å delta i internasjonalt samarbeid.
Frankrike har militære styrker stasjonert i Fransk Polynesia, hovedsakelig sjø- og luftstyrker. Sammen utgjør styrkene Forces armées en Polynésie française (FAPF).
Frankrikes marine har en flåtebase i Papeete der det er stasjonert en fregatt utstyrt med helikopter, et patruljeskip, en flotilje på tre maritime overvåkningsfly og en flotilje med to helikoptre. Luftforsvaret har en skvadron med to transportfly. Det finnes også en hæravdeling. Régiment d'infanterie de marine du Pacifique – Polynésie (RIMaP-P) ble i 2012 omgjort til Détachement Terre de Polynésie/Régiment d’Infanterie de Marine du Pacifique – Polynésie (DTP/RIMaP-P).
Fransk Polynesia deltar i flere regionale samarbeidsorganisasjoner. Landet er medlem av Pacific Community, Pacific Regional Environment Programme (SPREP) og av South Pacific Tourism Organisation (SPTO). I 1992 ble Fransk Polynesia assosiert medlem av FNs økonomiske kommisjon for Asia og Stillehavet (ESCAP). I 2006 ble Fransk Polynesia assosiert medlem av Pacific Islands Forum. Landet fikk fullverdig medlemskap i 2016. I 2011 deltok Fransk Polynesias president i etableringen av Polynesian Leaders Group, et forum for åtte land i Polynesia.
Fransk Polynesia er ikke en del av Den europeiske union (EU), men innbyggerne er i prinsippet EU-borgere. Landet mottok i perioden 2000-2007 20,65 millioner euro i bistand fra EU, mens 19,79 millioner euro ble avsatt i hjelp for perioden 2008-2013.
Norge har en honorær konsul i Papeete. Konsulen dekker, i tillegg til Fransk Polynesia, også Ny-Caledonia og Wallis- og Futunaøyene.
Avkolonisering
FNs spesialkomité for avkolonisering overvåker implementeringen av Erklæringen om uavhengighet for koloniland og -folk og følger den politiske utviklingen i Fransk Polynesia. Frankrike er som administrasjonsmakt forpliktet til å rapportere til avkoloniseringskomiteen.
Generalsekretær Ban Ki-moon bekreftet i august 2013 FNs forpliktelse til arbeidet med å få slutt på kolonialisme og tok til orde for uavhengighet for de gjenværende ikke-selvstyrte områdene. Samtidig anerkjente han at folket i de ikke-selvstyrte områdene ikke nødvendigvis ønsker uavhengighet, men la vekt på at de må få et valg. FN anser retten til selvstyre folket i et område som Fransk Polynesia har for å være oppfylt dersom folket fritt kan velge mellom tre alternativer: 1) bli en selvstendig stat, 2) bli en assosiert stat i tilknytning til en annen uavhengig stat, eller 3) bli helt integrert i en annen uavhengig stat.
Politi og rettsvesen
Det er to typer politi i Fransk Polynesia: Gendarmerie og kommunepoliti. Kommunepolitiet har i oppdrag å sørge for lokal ro og orden og står under ordførerens myndighet.
Gendarmeriet kom til Tahiti i 1843 og en egen avdeling ble etablert i 1846. I 1971 ble det et eget korps, som fra 2005 kalles Commandement de la gendarmerie pour la Polynésie française. Det ble i 1983 organisert med et kompani for Îles du Vent og et kompani for øvrige øygrupper, der gendarmeriet er til stede på fire øyer i Îles du Vent, tre i Marquesasøyene, fire i Australøyene, to i Tuamotuøyene og én i Gambierøyene. Gendarmeriet har 550 ansatte. I tillegg kommer et opprørspoliti på 150 mann og 110 reservepolitifolk. 40 % av de politiansatte er fra Fransk Polynesia.
Domstolsvesenet er organisert med en første instans, Tribunal de Premiere Instance, og en appellinstans, Cour d'Appel. Videre finnes det et Tribunal Administratif. Dette er en forvaltningsdomstol som har hånd om saker som gjelder offentlig forvaltning. Den har også myndighet til å sette til side vedtak fattet av Fransk Polynesias forsamling, med unntak av lovvedtak og visse andre vedtak som går direkte til Frankrikes høyeste forvaltningsdomstol.
Fengselsvesenet har tre institusjoner i Fransk Polynesia med Nuutania i Faa'a ved hovedstaden som hovedfengsel og med arresthus i Uturoa på Raiatea og i Taiohae på Nuku Hiva. Soningsforholdene i Nuutania-fengselet er dårlige. Med 165 fengselsplasser og 406 innsatte var Nuutania i april 2013 Frankrikes mest overbefolkede fengsel. I juli 2013 startet byggingen av et nytt fengsel i Papeari i kommunen Teva I Uta. Det ble planlagt for 410 innsatte. Det fikk navnet Centre de détention Tatutu og åpnet i mars 2017.
Statens inntekter
Det er store offentlige overføringer fra Frankrike til Fransk Polynesia. Overføringene utgjorde i 2005 i alt 28 % av BNP og dekket 61 % av de offentlige utgiftene. Offentlig sektor sto for 71 % av BNP i 2003. Til sammenligning var andelen 49 % i Frankrike.
Det offentlige har sine lokale inntekter fra importavgifter og merverdiavgift. Fransk Polynesia har ikke inntektsskatt på inntekter tjent i landet. Merverdiavgift ble innført i 1998 til erstatning for importavgifter på produkter fra EU. I 2001 ble det innført en særlig importavgift på produkter som konkurrerer med landets egne.
Symboler
Ettersom Fransk Polynesia er en del av Frankrike, benyttes trikoloren.
Fransk Polynesia innførte eget flagg og riksvåpen i 1984. Flagget består av vannrette striper i rødt, hvitt og rødt og har riksvåpenet i midten. Riksvåpenet har som motiv en utriggerkano mot en bakgrunn av gule solstråler og blå bølger. I kanoen er det fem tikier, eller menneskefigurer, én for hver av de fem øygruppene. Hver av øygruppene har sitt eget flagg, slik også noen av de enkelte øyene har.
Fransk Polynesias nasjonalsang heter Ia Ora 'O Tahiti Nui. Den ble innført i 1993.
Tahitigardenia (Gardenia taitensis) er nasjonalblomst. Den kalles også tiaré tahiti. Blomsten er benyttet til tradisjonell hårpynt.
I 1996 ble Tahiti Nui-ordenen innført. Fransk Polynesias president er ordenens stormester.
Statistikkorganer
Institut de la statistique de la Polynésie française (ISPF) har ansvar for utarbeidelse av offisiell statistikk. Det ble grunnlagt i 1976 som Institut Territorial de la Statistique (ITS) og fikk sitt nåværende navn i 1999. ISPF samarbeider med Frankrikes nasjonale statistikkorgan, Institut national de la statistique et des études économiques (INSEE).
Økonomi og næringsliv
Tradisjonelt livnærte befolkningen seg på fiske og landbruk, med dyrking av kopra. Den første tiden etter andre verdenskrig var økonomien dominert av eksport av fosfat, kopra, vanilje og perlemor. Etter hvert har turisme blitt viktigste næringsveg, men økonomien er dominert av offentlig sektor.
Fra begynnelsen av 1900-tallet ble det utvunnet fosfat på Makatea. Virksomheten sysselsatte mange og fikk stor betydning økonomisk, fosfatutvinningen sto på det høyeste for en firedel av de offentlige inntektene i Fransk Polynesia. Fosfat ble den viktigste eksportartikkelen. Ressursene tok slutt og fosfatindustrien opphørte i 1966. I januar 2014 ble det gitt tillatelse til å gjenoppta fosfatutvinningen.
Etter at Frankrike i 1962 bestemte seg for å starte atomprøvesprengninger i Fransk Polynesia, kom det et økonomisk oppsving som følge av utbygging knyttet til denne virksomheten. For å motvirke den økonomiske effekten av opphøret av atomprøvesprengningsprogrammet, inngikk Frankrike og Fransk Polynesia i 1993 en framskrittspakt for videre økonomisk utvikling. Hovedvekten ligger på å stimulere innenlandsk produksjon til erstatning for import, samt å fremme eksport. Proteksjonisme og importsubstitusjon har imidlertid medført høyt pris- og kostnadsnivå.
Fransk Polynesia er et forholdsvis velstående land, med en gjennomsnittsinntekt i 2009 på 34,572 amerikanske dollar. Samtidig er prisnivået og levekostnadene høye.
Fra 2008 ble Fransk Polynesia hardt rammet av den globale økonomiske krisen. Virkningene på den økonomiske aktiviteten og sysselsetting var i 2012 fortsatt merkbare. I 2012 var arbeidsledigheten offisielt på 21,8 %.
Valuta
Stillehavsfranc (CFP-franc) er i bruk i Fransk Polynesia, samt også på Wallis- og Futunaøyene og i Ny-Caledonia. Stillehavsfrancen er bundet til euro med en kurs der 1 stillehavsfranc er verdt 0,00838 euro (eller 1000 stillehavsfranc = 8,38 euro).
Sentralbanken er Institut d'émission d'Outre-Mer. Den har kontor i Papeete.
Banksektoren
Det er tre banker i landet: Banque SOCREDO, Banque de Polynésie og Banque de Tahiti. Bankene har et nett av minibanker som dekker alle øygrupper.
I tillegg er franske, offentlige bistands- og finansieringsinstitusjoner som Agence française de développement (AFD), Caisse des dépôts et consignations og Société de gestion des fonds de garantie d’outre-mer (SOGEFOM) til stede. Det er også Den europeiske investeringsbanken.
Energi
I 2010 sto varmekraftverk for 68,8 % av elektrisitetsproduksjonen, fornybar energi (vannkraft) utgjorde 31,2 %. Fransk Polynesia er avhengig av å importere petroleum. Selskapet Électricité de Tahiti (EDT) er den dominerende produsent og distributør av elektrisitet. Datterselskapet Marama Nui er engasjert i vannkraftverk. Det finnes 19 slike i landet.
Jordbruk og marine næringer
I landbruket dyrkes det kokosnøtter, frukt og grønnsaker, vanilje og kaffe. Virksomheten er av beskjeden økonomisk betydning og står for 2,2 % av BNP og 1 % av de sysselsatte i privat sektor. Frukten nono (Morinda citrifolia) er også blitt et viktig landbruksprodukt. På Tuamotuøyene er kopra av betydning.
Når det gjelder marine næringer, drives det både havfiske, kystfiske og lagunefiske, samt oppdrett og perledyrking.
Perledyrkingen produserer svarte perler. Fransk Polynesia har hatt 75 % av verdensmarkedet for slike perler. Perleeksporten går i hovedsak til Japan. I 2009 utgjorde verdien av perleeksporten 60 % av landets eksportinntekter. I 2011 ble 9720 hektar benyttet til perledyrking, det meste (83 %) på Tuamotuøyene. Det er også virksomhet på Gambierøyene, Rikitea og på andre øyer. Antallet konsesjoner var i 2008 i alt 824, men har gått ned og lå i 2012 på 538.
De viktigste kommersielle fiskeslagene er albakor, storøyd tunfisk og gulfinnetun. Tidligere var fiskeriene ute på det åpne havet drevet av fiskefartøyer fra andre land, men dette har tatt slutt. Fiskerilisenser ble solgt til fartøyer fra Japan og Sør-Korea. Fra 1990-årene ble det investert i infrastruktur for å støtte fiskerinæringen og bedre kvaliteten på produktene. Det er bygget fiskerihavn i Papeete.
Fransk Polynesias egen havfiskeflåte vokste fra begynnelsen av 1990-tallet. Særlig har det vært økning i antall tunfiskefartøyer. I 2011 var den aktive havfiskeflåten på 59 fartøyer. Den kommersielle fangsten besto i 2011 mest av tunfisk, i hovedsak albakor, men også noe storøyd tunfisk og gulfinnetun. Det landes også blå marlin, makrell, laksestørje, stripet marlin, gullmakrell, sverdfisk og andre arter. Havfisket foregår for det meste rundt Tahiti innenfor 400 nautiske mil av øya.
Kystfiskeflåten hadde i 2011 i alt 504 lisensierte fartøyer, over halvparten av dem hjemmehørende i Îles du Vent. 413 kystfiskefartøyer rapporterte aktivitet. Særlig på Tuamotuøyene, Gambierøyene og Marquesasøyene blir mange fartøyers fangst ikke rapportert. Myndighetene støtter kystfiskeriene ved utbygging av kjølerom og ismaskiner rundt om på øyene. Bonito, gulfinnetun, gullmakrell, seilfisk, og albakor utgjør hoveddelen av den rapporterte kystfiskefangsten.
I lagunefisket fanges det både lagunefisk, små pelagisk fisk, skalldyr, bløtdyr, osv. I 2011 ble det utstedt 4,924 toårige fiskekort for lagunefiske, halvparten til fiskere på Tahiti. Fisket etter sjøsnegler (Trochus) er regulert. I 2008 begynte også kommersielt fiske etter sjøpølser.
Det drives oppdrett av kreps (Litopenaeus stylirostris) og fisk (Platax orbicularis). Fra slutten av 1980-årene var oppdrett av barramundi (Lates calcarifer) av betydning, men virksomheten støtte på problemer og er avsluttet.
Samferdsel
Den viktigste havnen i Fransk Polynesia finnes i hovedstaden Papeete. Den drives av Port autonome de Papeete (PAP). Havnen er utbygd flere ganger og betjener både oversjøisk trafikk og skipsfarten internt i landet. Gods- og persontransport går videre til øygruppene med laste- og passasjerfartøy. Det er også skipstrafikk mellom enkeltøyene i øygruppene. Det er passasjertrafikk med hurtigbåt mellom Papeete og Moorea.
Fransk Polynesia har eget skipsregister. Skipene i registeret fører fransk flagg.
Landet har 53 flyplasser, 46 av disse med fast dekke på rullebanen (2012). I tillegg kommer én heliport. Den største lufthavnen, Tahiti internasjonale lufthavn, ligger ved hovedstaden. Air Tahiti Nui flyr interkontinentale ruter til USA, New Zealand, Japan og Frankrike. Flyselskapet har selvstyremyndighetene som majoritetseier, har vært et økonomisk tapsprosjekt fra starten og er avhengig av statsstøtte. Air Tahiti betjener 45 innenriksflyplasser, men flyr også til Rarotonga i Cookøyene. I tillegg finnes selskaper som driver chartertrafikk og ambulanseflyginger.
Den mest trafikkerte landevegen er route territoriale n° 1, som går fra Papeete og langs vestkysten. Route territoriale n° 2 går fra hovedstaden og langs østkysten. Landets første vegtunnel, nordvest på Tahiti, åpnet i 2011 og er 145 meter lang. Den ble anlagt for å ta vare på et blåsehull og for å forbedre trafikkforholdene på et utsatt punkt.
I 2011 besto bilparken av 50,500 privatbiler. Videre var det registrert 13,500 motorsykler, mopeder og skutere. Det fantes 400 kjøretøyer for offentlig transport. Til kommersiell bruk fantes det dessuten 29,400 varebiler og 1,000 lastebiler.
Offentlig landevegstransport, særlig på Tahiti, skjer med buss. Tidligere ble lastebiler ombygd til busser, kalt le truck. Fortsatt går det noen slike på Tahiti. Busstransporten er fra 1990-årene forsøkt organisert i mer ordnede former ved etableringen av bussterminaler.
Fransk Polynesia fikk et organisert postvesen i 1860. I 1875 ble det første posthuset bygget på Tahiti. Da Panamakanalen ble åpnet i 1914, kom det i gang direkte postrute mellom Tahiti og Frankrike. Etter andre verdenskrig overtok lufttransporten postfrakten. Det ble etablert luftpostruter til andre land og områder i Stillehavet.
Det offentlige post- og telekommunikasjonsvesenet heter Office des Postes et Télécommunication (OPT). Det utgir egne frimerker for Fransk Polynesia. De første frimerkene ble utgitt i 1892.
Mobiloperatøren Vini drives av Tikiphone, et datterselskap av OPT. Selskapet oppgir å dekke 62 øyer og at det har 227,600 kunder. Operatøren har hatt monopol og prisene på mobiltelefontjenester er blant de høyeste i verden.
Import og eksport
Framskrittspakten, iverksatt som følge av avviklingen av atomprøvesprengninger, baserte seg på importsubstitusjon. Målet var å fremme innenlandsk produksjon for å dekke lokale behov og dermed redusere importen. Høye importavgifter skulle oppmuntre til dette.
Importsubstitusjon har lykkes i å få fram landets egen produksjon av matvarer som corned beef, skinke og pølse, og drikkevarer som øl, leskedrikker og kildevann. Til tross for målet om å utvikle landets eget næringsliv ved hjelp av proteksjonisme, er likevel importen fortsatt høy, særlig fordi landets egen industri ikke produserer varige goder og fordi man fortsatt er avhengig av å importere matvarer som ikke produseres innenlands. Framskrittspakten har ikke resultert i betydelig industriutvikling. Industrisektoren sto i 2006 for 6,1 % av BNP og 8 % av de sysselsatte. Landet har stort handelsunderskudd.
Turisme
Reiseliv har utviklet seg til den viktigste næringsveg i Fransk Polynesia. I 1934 kom det første turistskipet til øyene, med turister fra USA. Tahiti internasjonale lufthavn ble i 1960 bygget for å kunne ta større fly fra interkontinentale ruter. Turistnæringen er særlig viktig på Tahiti, Bora Bora og Moorea.
Det skilles mellom internasjonale hoteller og små hoteller og overnattingssteder. De internasjonale hotellene rangeres etter et stjernesystem. Av 47 internasjonale hoteller fantes de fleste i 2012 på Bora Bora (12), Moorea (10) og Tahiti (9). Tahaa, Huahine og Raiatea hadde tre internasjonale hoteller hver, mens Rangiroa hadde to. Manihi, Tikehau, Fakarava, Nuku Hiva og Hiva Oa hadde hver ett internasjonalt hotell.
Antallet tilreisende steg fra 139,705 besøkende i 1989 til 218,241 i 2007, men reiselivsnæringen ble så rammet av globale økonomiske nedgangstider og antallet turister gikk deretter ned. Konjunkturene påvirker også turistenes opprinnelsesland. I 2001 kom 43 % av de tilreisende fra USA. Andelen falt til 25 % i 2009. Det asiatiske turistmarkedet er også viktig, med 22 % av de besøkende. Om lag en like stor andel av turistene kommer fra Frankrike. Hotellkapasiteten var i 2015 på 2,780 senger og belegget var 64,6 %. I 2015 hadde landet 183,831 tilreisende turister. Det høye kostnadsnivået og den sterke CFP-francen er en hindring for turistnæringen.
Kalender og helligdager
Den gregorianske kalender benyttes.
Grizzlybjørn
Grizzlybjørn (Ursus arctos horribilis), også kalt amerikansk grizzlybjørn og amerikansk brunbjørn, anerkjennes ofte av taksonomer som en egen nordamerikansk underart av brunbjørn (Ursus arctos). Grizzlybjørner kan i nordamerikansk sammenheng kalles innlandsbjørner, i motsetning til brunbjørn og kodiakbjørnen som er en kystbjørn.
Fransk Polynesia
Skole
Protestantiske misjonærer etablerte de første skolene på 1800-tallet. I disse skolene ble standardisert tahitisk benyttet. I 1854 etablerte også katolske misjonærer en skole i Papeete og fra 1860-tallet fikk det katolske skolevesenet større utbredelse. Etter den franske anneksjonen ble det i 1882 etablert offentlig og sekulært skolevesen. Private skoler fantes ved siden av dette. Fra 1960-tallet er læreplanene standardisert for både offentlige og private skoler.
Det er skoleplikt for barn mellom 6 og 16 år. Skolevesenet er organisert etter mønster av fransk skole og følger franske nasjonale læreplaner. Skolene er for det meste offentlige, men det finnes noen private skoler drevet av kirkesamfunn.
Grizzlybjørn
Beskrivelse
Grizzlybjørnen er en stor og kompakt bjørn med innslag av grått i tuppene av det ytre hårlaget i dekkpelsen, noe som gir den et grågrislet eller gråmelert fargeuttrykk, derav tilnavnet grizzly. Grizzlybjørnen kjennetegnes gjennom en stor pukkellignende kul på ryggen, sittende mellom skulderbladene. Dette er en muskelmasse som bjørnen bruker for å gi styrke til framlabbene når den graver. Hodet er stort og rundt og gir den et konkavt ansiktsuttrykk sett i profil.
Det finnes også en lite anerkjent sort grizzly (Ursus arctos lasiotus), også kalt amurgrizzly, i Asia. Tidligere fantes det også en meksikansk grizzlybjørn (Ursus arctos nelsoni), men denne er antatt å ha dødd ut omkring 1982–1986.
Fransk Polynesia
Skole
Det er førskole for barn mellom to og fem år, men den er ikke obligatorisk. Grunnskolens barnetrinn er for elever mellom seks og ti år og ungdomstrinnene for elever mellom elleve og femten år. Det finnes yrkesrettede skoler på fire år der elevene begynner når de er tretten år gamle. Disse gir opplæring i landbruk, håndverk, sjøfart, reiseliv og bygge- og anleggsfag. Det er videregående opplæring for elever mellom 16 og 18 år. Her er det mulighet for å avlegge baccalauréat.
Grizzlybjørn
Beskrivelse
Grizzlybjørnen veier normalt omkring 180-410 kg, men ekstremt store hanner kan nå en vekt på nærmere 640 kg. Hannen blir gjerne ca. 1,8 ganger større enn binna. Pelsfargen varierer mye i forhold til dens geografiske spredning, fra nærmest blond til mørk brun og nesten sort. Forskjellene i farger kan være et resultat av det habitat bjørnen lever i, hvilket innbefatter forskjeller i både diett og temperatur. Bjørner som lever i kystnære omgivelser er gjerne mer brune, mens innlandsbjørnene ofte blir mer grå.
Fransk Polynesia
Skole
I 2007 kunne 94,7 % av befolkningen lese og skrive.
Høyere utdanning og forskning
I 1987 ble Université française du Pacifique grunnlagt med campuser i Papeete og i Nouméa i Ny-Caledonia. De to avdelingene ble i 1999 selvstendige og universitetet i Papeete fikk navnet Université de la Polynésie française (UPF). I 2009 ble den regionale lærerutdanningsinstitusjonen integrert i universitetet. UPF har tre fakulteter som dekker rettsvitenskap, økonomi og bedriftsledelse, språk og humanistiske fag, samt naturvitenskap, teknologi og helse. I det akademiske året 2011–2012 hadde UPF 3,051 studenter. Universitetet holder til i Outumaoro i kommunen Punaauia.
Grizzlybjørn
Taksonomi
Forskerne mener nå at grizzlybjørn og brunbjørn tilhører samme underart, selv om begge tidligere har vært klassifisert som egne underarter. Genetisk sett er de imidlertid svært homogene.
Fransk Polynesia
Høyere utdanning og forskning
Det finnes flere institusjoner for høyere utdanning i Papeete. Den franske høyere utdanningsinstitusjonen Conservatoire national des arts et métiers (CNAM) åpnet i 1979 en regionalavdeling i Papeete. Institut supérieur de l'enseignement privé de Polynésie (ISEPP) er tilknyttet det private, katolske Université Catholique de l'Ouest i Angers i Frankrike. Ecole de Commerce de Tahiti ble etablert i 2010 og tilbyr studier i bedriftsøkonomi og -ledelse.
Volvo PV651
Volvo PV651 er en modell som ble introdusert av Volvo 23. april 1929. Modellens navn er utledet av: PersonVogn, 6 sylindre, 5 seter, 1: en serie (Modell 650 var den samme, men uten karosseri, bare med ramme).
Planleggingen av den nye, større etterfølgeren til Volvo ÖV4 begynte i 1926. Helmer MasOlle startet med å redesigne karosseriet. De amerikanske merkene dominerte det svenske markedet på denne tiden, de var Volvos største konkurrenter og kunne tilby sekssylindrede motorer. Derfor ble det snart klart for Volvo at de måtte gjøre noe tilsvarende. Dette var også et krav for å kunne komme inn på taximarkedet.
Fransk Polynesia
Medier
Det første trykkeriet ble etablert på Tahiti i 1817. I 1836 startet misjonærer den første avisen, kalt Te Faaite Tahiti, som utkom på tahitisk. Den gikk raskt inn.
Volvo PV651
Den nye bilen fikk et sterkere chassis på grunn av den store motoren. Bilen veide 1 500 pund. Taket var pegamoidkledd. Det ble også igjen i den gamle måten å bygge en ramme av ask, og svelle med bjørk og jern. Forsetene er justerbare og kan legges ned til to senger. Tunge lærreimer holdt setene i sammenslått stilling.
Grizzlybjørn
Grizzly i USA
Ser man bort i fra Alaska, der det finnes omkring 30 000-35 000 grizzlybjørner, er det estimert at det finnes omkring 800-1 000 grizzlybjørner igjen i USA. Av disse befinner ca. 350 i det nordvestre Montana, ca. 350-400 i eller like rundt Yellowstone nasjonalpark, ca. 30 i Selkirkfjellene, på nordgrensen mellom Idaho og det nordøstre Washington, ca. 30 i Cabinet-Yaakområdet, på grensen mellom Idaho og vestre Montana, samt omkring 20 dyr i North Cascades i øvre Washington.
Fransk Polynesia
Medier
Landets dagsavis kommer ut i hovedstaden. Det er La Dépêche de Tahiti, grunnlagt i 1964, Les Nouvelles de Tahiti,, som startet i 1957, ble nedlagt i mai 2014. Avisene var eid av Groupe Hersant Média Polynésie. I 2014 ble de to avisene solgt til investeringsselskapet Papyrus. Groupe Hersant Média Polynésie sto videre bak ukebladet Tiki Mag (fra 1992), damebladene Fenua Orama (etablert 1999) og Tevahine (lansert i 2005) , boligmagasinet Maisons du Fenua (etablert 2004) og flere andre publikasjoner. Det uavhengige aktualitetsmagasinet Tahiti-Pacifique ble etablert i 1991. Det offisielle nyhetsbyrået Tahitipresse, som ble startet av selvstyremyndighetene i 2001, ble nedlagt i 2012 for å spare penger.
Fjernsynskanalen Polynésie 1ère drives av France Télévisions og sender både regionalt produsert stoff og franske programmer. I 2000 etablerte Fransk Polynesias regjering kanalen TNTV (Tahiti Nui Télévision). Bakgrunnen var at regjeringssjefen, Gaston Flosse, var misfornøyd med de eksisterende fjernsynskanalene, særlig den uavhengige fjernsynsstasjonen Telefenua, og ville ha et alternativ. I 2003 ble Telefenua stengt på grunn av høy gjeld. Regjeringspresident Flosse hadde tidligere forsøkt å få kanalen av luften.
Digitalt bakkenett for fjernsyn ble satt i gang i 2011 og via dette kan seerne motta lokale kanaler, så vel som fransk riksfjernsyn. Tahiti Nui Satellite og Canal+ tilbyr satellittkanaler.
André Marie Constant Duméril
André Marie Constant Duméril (født 1. januar 1774 i Amiens i Frankrike, død 14. august 1860 i Paris) var en fransk zoolog.
Grizzlybjørn
Habitat
Grizzlybjørnen trives i en rekke ulike habitat. Man finner den ofte i elvedaler, men også i fjellstrøk, tett skog, åpent subalpint sletteland og på arktisk tundra. Med årene kan det se ut som om grizzlybjørnen har trukket seg stadig lenger mot nord, men det er fortsatt uklart om dette skyldes den globale oppvarmingen eller andre menneskelige aktiviteter. For USAs del har grizzlybjørnen tapt mer enn 98% av sitt opprinnelige habitat.
Cally Monrad
Cally Monrad (eg. Ragnhild Caroline Monrad) (født 31. juli 1879 i Gran, Oppland, død 23. februar 1950) var en norsk operasanger, skuespiller og forfatter.
Utdannelse
1896–1899 studerte hun sang med operasangeren og musikkpedagogen Wilhelm Kloed, hvoretter hun hadde sin debut som romansesanger i Kristiania i februar 1899.
1901–1903 studerte Monrad med Aglaja Orgeni i Dresden. Sin sceniske utdannelse fikk hun senere også i Dresden, hos Clementine von Schuch-Proska.
Virksomhet
Monrad hadde sin operasangerdebut i rollen som Grete i Engelbert Humperdincks opera Hans og Grete på Nationaltheatret i 1903. Senere stod hun for flere betydelige roller på hovedscener i Norge, i resten av Norden, samt i Tyskland. 1909–1911 hadde hun engasjement ved Berlin Hofoper, hvor hun spilte tittelrollen i Georges Bizets Carmen, Mimi i Giacomo Puccinis La bohème, samt tittelrollene i Giacomo Puccinis Tosca og Madama Butterfly. Monrad spilte også i operettene Geisha og Jomfru Hook van Holland.
Hun oppnådde stor popularitet hos publikum med sine sanger, mens ekspertene var tydelig delt i hvordan hennes sangprestasjoner ble gjennomført. Hun hadde en særegen frasering, hun pustet «feil» og hun ordnet noteverdier og glissandier helt etter eget forgodtbefinnende, til flere komponisters store frustrasjon.
Monrad var også regissør, og satte opp Madama Butterfly (Nationaltheatret), Donizettis opera Elskovsdansen og sin egen Trollskatten (Det norske teatret) (1935).
Monrad spilte også inn flere grammofon- og fonografinnspillinger 1905–1914 på merkene Gramophone, Pathé samt Edison. Totalt ble det 21 innspillinger.
Den andre verdenskrig og etterspillet
Monrad meldte seg inn i Quislings nazistparti Nasjonal Samling (NS) 29. oktober 1940. Dette var bare fem uker etter at Josef Terboven, rikskommissaren som var okkupantenes øverste sjef i Norge under andre verdenskrig, hadde holdt en radiotale der han bekjentgjorde at han hadde utnevnt «kommissariske statsråder». Året etter, i 1941, ble hun ansatt som forstanderinne ved teaterskolen som NS-myndighetene etablerte. Hun var dessuten sjef ved Det norske teatret 1942–1945.
Monrad ble bevilget kunstnerlønn av Stortinget i 1939. Den ble fratatt henne i 1945. Monrad ble idømt ett års fengsel i 1947. Soningen ble utsatt grunnet sykdom. I 1948 ble hun benådet.
Hun møtte motstand i etterkrigsårene. En periode bodde hun i Ullevålsveien, og en dag hun kom hjem sto alle hennes eiendeler ute på gaten i øsende regn. De siste årene hun levde bodde hun trangt og kummerlig hos noen få venner som kunne huse henne. Hun fremholdt til sin død at hun var helt uskyldig i alt hun hadde vært involvert i i okkupasjonstiden, og hun sa at hun ikke var klar over at det var krig.
Volvo PV651
I august 1929 kom Volvo breakeven og kunne på slutten av året vise til en beskjeden fortjeneste, SEK 1,965. I løpet av året solgte selskapet tilsammen 1,383 kjøretøy, hvorav 27 ble eksportert. Prisen i Sverige for PV651 var 6,900 kroner.
André Marie Constant Duméril
Han etterfulgte Bernard Germain de Lacépède som professor i herpetologi og iktyologi ved Muséum National d'Histoire Naturelle i 1803. Forgjengeren ville bruke sine evner innen politikken, men Duméril overtok offisielt ikke professorstolen før Lacépèdes død i 1825.
Volvo PV651
I august 1930 kom etterfølgeren PV652. Den hadde endret interiør og instrumentering, ny forgasser og spesielt hydrauliske bremser. I januar ble 1932-modellen oppdatert med en ny motor og synkronisert girkasse.
Volvo bygget, som de fleste andre bilprodusenter, ikke bare komplette biler, men også «middels» i form av nakne chassis for påbygg av en uavhengig karosserimaker.
Spesifikasjoner
Motor (1929-32 ): type DB, sekssylindret rekkemotor med sideventiler
Motor (1932-33 ): type EB, sekssylindret rekkemotor med sideventiler
Girkasse
Akselavstand: 295 cm
Varianter:
André Marie Constant Duméril
Hans sønn Auguste Duméril var også zoolog.
Volvo PV651
Spesifikasjoner
Ialt 2,382 PV650/651/652, årene 1929-1934.
Fransk Polynesia
Medier
I 1980 ble det tillatt med tahitisk språk i presse og kringkasting.
Volvo PV651
PV653-654
Høsten 1933 moderniserte Volvo sine vogner med kryssforsterket ramme, små 17" felger og helmetallkarosserier uten trerammer. Takåpningen var, som vanlig på denne tiden, dekket med pegamoid, fordi presser store nok til å presse et helt tak var svært sjeldne.
I tillegg fikk bilen nye skjermer, lett-søyle bakoverhellende og meget lett fallende bak kjøligere. Mekanisk var ingenting forandret.
Volvo markedsførte nå to versjoner; standardmodellen PV653 og lukseriøse PV654. Den har rammet den dyrere versjonen, men inkluderer mer påkostet interiør med armlene og bak kurvstropper, doble ekstra hjul, doble krom horn og to baklys.
Spesifikasjoner
Motor: type EB, sekssylindret rekkemotor med sideventiler
Girkasse: 3-trinns manuell med friløp, usynkronisert 1ste
Fransk Polynesia
Medier
I oktober 2010 åpnet sjøkabelen mellom Tahiti og Hawaii for signaltrafikk og landet fikk tilgang til høyhastighetsinternett. I 2016 benyttet 63,9 % av befolkningen Internett. Internettilbyderen Mana er eid av post- og teleselskapet OPT. Videre tilbyr også selskapet Viti internett.
Helse
Befolkningen har tilgang til helsetjenester som av Verdens helseorganisasjon vurderes til å være av god kvalitet. I 2008 gikk 13 % av BNP med til helseutgifter. Franskpolynesiske myndigheter er ansvarlig for helsepolitikken og hele befolkningen er dekket av offentlig helseforsikring. En helseminister i regjeringen leder et helsedepartement, som har under seg et helsedirektorat. Det finnes både offentlige og private helsetjenester.
Innen primærhelsetjenesten er de private tjenestene for det meste tilgjengelige på Selskapsøyene. Andre steder er det som regel den offentlige helsetjenesten som tilbys, gjennom helsedirektoratets 115 stasjoner og kontorer fordelt på alle øygruppene. Det finnes fem offentlige og fire private sykehus.
Centre Hospitalier de Polynésie Française, eller Hôpital du Taaone, i Pirae er sentralsykehus. Det åpnet i oktober 2010 og er et av de største i stillehavsområdet. Sykehuset har 546 senger og et areal på 65,000 kvadratmeter. Det tok ni år å bygge, blant annet på grunn av problemer med finansieringen av de store byggekostnadene. Sykehuskomplekset kostet omkring 40 milliarder stillehavsfranc, tilsvarende 400 millioner amerikanske dollar.
Det er videre offentlige sykehus i Uturoa på Raiatea, Taioahe på Nuku Hiva, Taravao på Tahiti og på Moorea. Fransk Polynesia har 3,17 leger per 1000 innbyggere (2009).
Volvo PV651
PV658-659
1935 Volvo-biler begynte å se litt gammeldags ut. Det grunnleggende karosseriet hadde vært med siden 1929. Selv om det ble liv i Volvo-vognen med en lett ansiktsløftning: Radiatoren var utstyrt med en liten V-formet radiatorgrill. Legg til at en ny, større motor og Volvo gjorde endringene betydelige nok til å rettferdiggjøre den nye modellbetegnelsene: PV658 og PV659.
Fransk Polynesia
Helse
Helseproblemer som følge av smittsomme sykdommer har avtatt i betydning, men alvorlige utbrudd av denguefeber forekommer. Leptospirose og filariose er endemisk i befolkningen. Befolkningen rammes i økende grad av helseproblemer knyttet til livsstil og ernæring, blant annet fedme, diabetes, hjerte- og karsykdommer og kreft. Stillesittende livsstil, ensidig kosthold, røyking og alkoholbruk bidrar til dette.
I årene 1946–50 var forventet levealder 43,1 år for menn og 44,6 år for kvinner. I 1964–71 var forventet levealder økt til 59,7 år for menn og 61,2 år for kvinner. Mot slutten av 1980-årene, i 1988–89, var forventet levealder for menn 66,3 år og 71,5 år for kvinner. I 2010 var forventet levealder 72,80 for menn og 77,8 år for kvinner.
Spedbarnsdødeligheten, som var på 142 per 1000 fødte i 1946–50, gikk ned til 67,3 per 1000 i 1964–71. Ytterligere reduksjon fulgte, til 16,1 per 1000 i 1988–89. I 2011 ble spedbarnsdødeligheten rapportert til 5 per 1000 fødsler. Barseldødeligheten er lav, med ett dødsfall per 4,434 fødsler.
Sosiale forhold
Den økonomiske krisen rammet hardt og fra 2008 til 2010 mistet 6,000 arbeidet. Fransk Polynesia har ikke offentlig arbeidsledighetstrygd. I hovedstaden Papeete gjorde den økonomiske krisen seg gjeldende ved stadig flere stengte forretninger og bygninger som ikke lenger var i bruk. Antallet hjemløse gikk opp.
En studie utført for Agence française de développement fant i 2010 at 28 % av befolkningen, 55,000 personer, hadde en inntekt på under 1,000 amerikanske dollar per familieenhet og dermed var å regne som fattige. Fattigdomsgrensen ligger på nivå med minstelønnen. Det er økende forskjeller mellom fattige og rike. Lønnsnivået i offentlig sektor er høyt, tilsvarende 180 % av lønnsnivået i offentlig sektor i Frankrike. I privat sektor er lønnsnivået langt lavere. Minstelønnen er på 60 % av nivået i Frankrike.
Temarus regjering ønsket å innføre progressiv inntektsskatt som middel til å minske forskjellene mellom fattig og rik. Motstand mot dette kom både fra politisk hold og fra offentlig ansatte, som tjener på avhengigheten av Frankrike og et skattesystem uten inntektsskatt.
Kriminalitet
Det er mindre kriminalitet i Fransk Polynesia enn i selve Frankrike. I 2012 var det 49,86 forbrytelser per 1000 innbyggere. For Frankrike lå tallet for samme år på 54,64.
Volvo PV651
PV658-659
Bilene ble produsert fram til 1936, og deretter erstattet av den nye Volvo PV51.
Cally Monrad
Verker basert på Monrads liv
Våren 2018 satte Det Norske Teatret opp stykket Cally med Ingeborg Sundrehagen Raustøl i hovedrollen som Cally Monrad. Dramatikeren og poeten Ruth Lillegraven hadde skrevet manus, og regien var ved Maren E. Bjørseth.
André Marie Constant Duméril
Bakgrunn
Hans foreldre var Charles Duméril (1733–1823) og Rosalie Duval (1736–1829); de hadde i alt åtter barn. Constant studerte medisin ved Sorbonne i Paris og ble senere prosektor ved sitt medisinske fakultet. I studietiden ble han venn med blant andre Pierre Fidèle Bretonneau.
Akademisk karriere
Etter å ha tatt doktorgraden i 1803 om rundmunnene, Dissertation sur la famille des poissons cyclostomes: pour démontrer leurs rapports avec les animaux sans vertèbres ; suivie d'un mémoire sur l'anatomie des lamproies og habilitert seg i 1812 med arbeidet ''Concours pour la chaire de professeur adjoint de zoologie. Dissertation sur les poissons qui se rapprochent le plus des animaux sans vertèbres'', ble Duméril utnevnt til professor i anatomi og fysiologi ved École de médecine, og i 1818 professor i patologi.
Bronisław Komorowski
Bronisław Maria Komorowski (født 4. juni 1952 i Oborniki Śląskie) er en polsk historiker og politiker (Borgerplattformen). Han var president i Polen fra 2010 til 2015, da han tapte presidentvalget for Andrzej Duda.
André Marie Constant Duméril
Akademisk karriere
I 1803 fratrådte Bernard Germain Lacépède som leder for iktyologi og herpetologi ved Muséum national d’histoire naturelle. Georges Cuvier nominerte derpå Duméril, som imidlertid bare ønsket å overta funksjonen midlertidig. Det var først da Lacépède døde i 1825 at Deuméril overtok stillingen fast. Sammen med sin assistent Gabriel Bibron offentliggjorde han verket Erpétologie générale. Bibron døde under arbeidet med verket i 1848.
Fransk Polynesia
Kriminalitet
En internasjonal studie gjennomført av FNs kontor for narkotika og kriminalitet viste en drapsrate på 1,2 i 2006, 2,7 i 2007 og 3,4 i 2008. Det var i 2008 ni drap i landet. I 2009 var imidlertid drapsraten 0,4. Ett drap fant sted dette året.
André Marie Constant Duméril
Akademisk karriere
Deuméril giftet seg i 1806 med Alphonsine Delaroche (1778–1852), en søster av François Étienne Delaroche (1781–1813) og datter av Genève-legen Daniel Delaroche (1743–1812). Dette var hennes annet ekteskap, etter at hennes første ektemann Jean Honoré kalt Horace Say (1771–1799), døde under Napoleons egyptiske felttog.
Volvo PV651
Spesifikasjoner
Motor: EU-type, sekssylindret rekkemotor med sideventiler
André Marie Constant Duméril
Akademisk karriere
I 1857 trakk den da 83 år gamle Duméril fra sine forskjellige stillinger og viet seg privatlivet. Hans sønn Auguste Henri André Duméril ble hans etterfølger som professor i herpetologi og iktyologi ved museet.
Han døde som 86-åring den 14. august 1860 i Paris.
Fransk Polynesia
Kriminalitet
Den franske høykommissæren knyttet i 2012 kriminaliteten på øyene til bruk av marijuana. Året før hadde gendarmeriet beslaglagt 67,000 cannabisplanter. Bruk av cannabis og kriminalitet knyttet til dette vakte også politisk bekymring og debatt.
Ungdomskriminalitet og gjenger er en annen bekymring. 14 % av registrert kriminalitet skyldes dette. Bekymringen har særlig vært knyttet til at unge samler seg i sentrum av hovedstaden og begår lovbrudd. I 2013 ble det i hovedstaden innført portforbud for barn og unge under 15 år kvelds- og nattestid.