cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Odyssevs
Iliaden
Odyssevs har tradisjonelt i Iliaden blitt vurdert som Akilles motsetning eller antitese: mens Akilles' angst er overveldende og er selvdestruktiv, er Odyssevs oftest sett på som en mer gjennomsnittlig mann uten ekstreme kvaliteter, men kjent for sin beherskelse og diplomatiske evner. Han er mer konvensjonelt sett på som antitesen til «telemoniske» Ajax ettersom sistnevnte har bare muskelkraft å fare med, mens Odyssevs ikke bare er oppfinnsom (som bevist med hans ide om den trojanske hest), men er også en elegant taler i forsamlingen, en veltalenhet som best er demonstrert i sendebudet til Akilles i bok 9 av Iliaden. Og de to er ikke bare motsetninger på abstrakt nivå, men ofte det motsatte i praksis; de har mange dueller og sammenstøt (som fortalt i neste seksjon).
Odyssevs er en aristokrat sammen blant andre heltmodige helter i Iliaden. Det nevnes andre, enkelte fagmenn, smeder, tømmermenn, sannsigere og leger, som synes å ha høyere status enn eksempelvis kvinnelige fanger, som kalles for slaver, men som likevel ikke synes å være verre stilt enn andre. Odyssevs' folk deltar i den store krigstoktet til Troja, men de er knapt med i kampen som synes å være begrenset til nærkamp mellom tungt bevæpnede adelsmenn på begge sider. De deltar dog på forsamlingene, men uten talerett. Bare en gang våger en mann av folket å ta ordet. Det er det berømte avsnittet i Iliaden hvor Thersites tar ordet, som nevnt over, for å foreslå at man oppgir beleiringen av Troja. Øyeblikkelig slår Odyssevs ham over ryggen med sitt septer for å sette stopper for ikke nødvendigvis forslaget, men for det enestående bruddet på korrekt oppførsel.
Andre fortellinger fra Trojakrigen
Da akajernes skip nådde Trojas strender var det ingen som ville hoppe i land først ettersom det var et orakel som hadde spådd at den første akajer som satte foten på trojansk jord ville dø. Odyssevs kastet skjoldet sitt på stranden og hoppet ned på det. Han ble fulgt av Protesilaos og ble deretter den første av dem som døde.
Odyssevs tilga aldri Palamedes for å ha avslørt hans falske galskap og anklaget ham som en forræder. Ved et tidspunkt overbeviste Odyssevs en trojansk fange om å skrive et brev som lot som det kom fra Palamedes. En gullsum ble nevnt for å ha vært belønningen for Palamedes' forræderi. Odyssevs drepte deretter fangen og skjulte gullet i Palamedes' telt. Han forsikret seg at brevet ble funnet og gitt til Agamemnon, og ga også hint om retningen for at argonerne skulle å finne gullet. Det var bevis nok for grekerne og de steinet Palamedes til døde. Andre kilder forteller at Odyssevs og Diomedes egget Palamedes til å stige ned i en brønn ved muligheten av en kostbar skatt lå i bunnen. Da Palamedes var kommet ned begravde de to andre ham med steiner.
Da Akilles ble drept i kamp var det Odyssevs og Ajax som med hell klarte å gjenvinne den falne krigerens lik og rustning midt i kampen. I løpet av lekene under Akilles' gravferd, konkurrerte Odyssevs igjen med Ajax. Havnymfen Thetis sa at våpnene til Akilles ville gå til den tapreste blant grekerne, men kun disse to krigerne hadde mot til å gjøre krav på tittelen. De to kom i en opphetet diskusjon om den andres dyder og fortreffeligheter for å motta belønningen. Grekerne våget ikke å velge en vinner i frykt for å fornærme den andre og således minske krigsinnsatsen. Nestor foreslo at de skulle la trojanere som var tatt til fange beslutte hvem som var vinneren. En del redegjørelser er uenige og antyder at grekerne tok en beslutning ved hemmelig valg. I uansett tilfelle var det Odyssevs som ble vinneren. Rasende og ydmyket ble Ajax drevet til galskap av Athene. Da han kom til vettet igjen, da han oppdaget i skam at han hadde drept en buskap i sin sinnssyke, tok han livet av seg selv med det sverdet som Hektor hadde gitt ham.
Sammen med Diomedes dro Odyssevs av sted for å få Akilles' sønn Pyrrhos til å hjelpe akajerne, ettersom et orakel hadde uttalt at Troja ikke kunne bli erobret uten ham. Pyrrhos var som sin far en veldig kriger, også kalt Neoptolemos (i betydningen «ny kriger»). Etter å ha oppnådde dette ga Odyssevs Akilles' våpen til ham.
Odyssevs og Diomedes kom senere til å stjele Palladion, et gammelt bilde av Pallas som var identisk med Athene, gitt som gave av Zevs, og som trojanerne hadde innenfor sine murer. Byens sikkerhet hvilte på dette symbolet. Igjen hadde grekerne fått høre at Troja ikke kunne bli herjet uten at de hadde det. En del kilder indikerer at Odyssevs hadde som plan å drepe sin medsammensvorne på vegen tilbake etter at de hadde utført oppgaven, men at Diomedes unngikk dette forsøket.
Etter at beleiringen av Troja hadde vart i ti år, kom Odyssevs kanskje mest kjente og største bidrag til grekernes krigsinnstas ved å komme opp med strategien med den trojanske hesten. Med en stor hest bygget av trevarer klarte grekerne med Odyssevs' list å snike seg inn i Troja av de uvitende trojanerne. Den ble bygget av Epeios. Resten av den greske hæren trakk seg tilsynelatende tilbake, og trojanerne tok imot hesten som en fredsgave. En gresk spion, Sinon, overbeviste trojanerne om at hesten var en gave til tross for Laokoons og Kassandras advarsler. Odyssevs ledet selv grekerne ut av trehesten i mørket og således overvant trojanerne og ødela Troja. Etter at Troja var blitt herjet kastet Odyssevs den lille sønnen til Hektor, Astyanax, ned fra bymuren og til sin død for at barnet ikke skulle vokse opp og hevne sin far.
Sjøreisen hjem til Ithaka
Odyssevs er antagelig best kjent som den eponymske helten i Odysseen. Dette eposet beskriver hans reise og bestrebelser mens han forsøker å komme seg hjem etter Trojakrigen og gjenoppta sin posisjon som den rettmessige kongen av Ithaka. Odysseen er delvis en fortsettelse av Iliaden. Odyssevs' beskytter er gudinnen Athene, men kan lite gjøre mot hans fiende, havguden Poseidon, som er rasende grunnet Odyssevs' rolle i Trojas nederlag og den behandling han gav Poseidons sønn Polyfemos, se under. Poseidon sørget for at Odyssevs' hjemreise ble besværlig.
På vegen hjem fra Troja, etter et angrep på byen Ismara i landet til kikonerne, hos Homer en stamme i Trakia, ble Odyssevs og hans tolv skip drevet av kurs i en storm. De besøkte de sovesyke lotusspiserne og ble tatt til fange av kyklopen Polyfemos, og klarte kun å unnslippe ved å blinde ham med en trestokk. Mens de rømte var Odyssevs' tåpelig nok til å fortelle Polyfemos hvem han var, og Polyfemos fortalte sin far Poseidon hvem som hadde blindet ham. De oppholdt seg hos Aiolos, vindens gud, som ga Odyssevs en lærsekk som inneholdt alle vinder, unntatt vestvinden. Det var en gave som ville sikre dem trygg sjøreise hjem. Imidlertid åpnet Odyssevs' mannskap sekken mens hans sov i den tro at den inneholdt gull. Alle vindene fløy ut samtidig og i den resulterende storm ble skipene drevet tilbake den retningen de hadde kommet, akkurat da Ithaka var kommet i synsranden.
Ledet av Kirkes instruksjoner krysset Odyssevs og hans mannskap havet og nådde en havn på den vestlige enden av verden hvor Odyssevs ofret til de døde og påkalte ånden til den gamle profeten Tiresias til råde seg i Hades' dødsrike. Deretter møtte han ånden til sin egen mor som hadde sørget seg til døde av hans lange fravær; fra henne får han lære for første gang nyheter fra sitt hjem, truet av grådigheten til Penelopeias friere. Han drar deretter tilbake til Kirkes øy hvor hun gir dem råd for den gjenværende delen av deres sjøreise. De passerte landet til de forførende sirenene som med sin sang forledet sjøfolk til å begå skipbrudd mot kysten av deres øy. Odyssevs lar mannskapet dekke til ørene med bivoks mens han selv lar seg binde til masten for å høre deres vakre sang. Da han beordret dem om å knyte ham opp, bant de ham strammere, og først utenfor hørevidde ble han løslatt. De passerte også landet mellom uhyret Skylla med seks hoder og malstrømmen Kharybdis hvor de rodde direkte mellom de to. Imidlertid trakk Skylla skipet mot seg ved å gripe årene og spiste seks av mannskapet. De gikk deretter i land på øya Thrinakia hvor solguden Helios' buskap går og gresser, voktet av hans datter Lampetia. Odyssevs overså advarslene til Tiresias og Kirke og jaktet på de hellige okser. Denne vanhelligelsen ble straffet med et skipbrudd hvor alle, unntatt Odyssevs, druknet. Han ble vasket i land på øya til nymfen Kalypso hvor hun forførte ham til å bli sin elsker i syv år før han klarte å slippe unna.
Odyssves slapp unna Kalypsos mistrøstige øy og ble venner med faiakerne på deres øy, og det siste stedet for hans hjemsted. Etter at han har fortalt dem sin historie gikk faiakernes konge Alkinoos med på å hjelpe ham å komme seg hjem. De fraktet ham om natten mens han sov tungt til en skjult havn på Ithaka. Her fant han vegen til hytten til en av hans tidligere slaver, svinerøkteren Eumaios, og møter også sin sønn Telemakhos som har kommet tilbake fra Sparta. Athene forkler Odyssevs som en vandrende tigger for at han skal lære tingenes tilstand i sitt hjem og husholdning.
I sitt eget hus erfarer han i sin usle forkledning om friernes pøbelaktige oppførsel og han planlegger deres død. Han møtte sin hustru Penelopeia og satte hennes intensjoner på prøve. Hans sanne identitet ble oppdaget av hans gamle amme Eurykleia. Da hun vasket hans føtter oppdaget hun et gammel arr som han hadde fått under en jakt på villsvin. Odyssevs får henne til å sverge å holde hans identitet hemmelig med trussel om å bli drept. Den neste dagen får Penelopeia, på Athenes råd, frierne til å konkurrere om hennes hånd i bueskyting ved å bruke Odyssevs gamle bue. Den mannen som strekke buestrengen og skyter en pil gjennom et dusin øksehoder vil få henne i ekte. Odyssevs deltar i konkurransen i sin forkledning, og han alene er den eneste som er sterk nok til å strekke buestrengen og skyte pilen gjennom øksehodene. Han vender sine piler mot frierne og med hjelp fra Athene, Telemarkos, Eumaios, og Filoteos, oksenes gjeter ble alle frierne drept. Odyssevs lot deretter de av kvinnelige tjenerne som hadde sovet med frierne bli hengt av Telemarkos. Deretter fortalte han sin sønn at han ville etterfylle sin buskap ved å plyndre øyene i nærheten.
Nå til sist kan Odyssevs avsløre seg selv for Penelopeia. Fortsatt gjenkjente hun ham ikke, ikke før hun nevnte en sak som kun hennes ektemann kunne kjenne til.
Den neste dagen besøkte Odyssevs og Telemakhos gården til hans gamle far Laertes. Borgerne på Ithaka fulgte etter Odyssevs på vegen, planla å hevne drapene på frierne og deres sønner. Gudinnen Athene blander seg inn og overtaler begge sider til inngå fred.
Andre fortellinger
Odyssevs er en av de mest tilbakevendende figurer i vestlig litteratur og kunst.
Klassisk tid
I henhold til en del senere kilder, de fleste av dem rent genealogiske, hadde Odyssevs mange andre barn bortsett fra Telemakhos, de mest kjente av disse var:
De fleste av disse genealogiene hadde som mål å knytte Odyssevs sammen med grunnleggelsen av mange greske byer i Italia.
I fortellingen om kong Telephos av Mysia figurerer Odyssevs mot slutten.
Det påståtte siste diktet i Episk syklus er kalt for Telegoneia, som kun er bevart i sammendrag, forteller i sammendrag historien om Odyssevs' siste sjøreise og hans død forsaket av Telephos, hans sønn med Kirke. Diktet, som de andre i syklusen, er gått tapt ved at ingen fullstendig versjon er bevart.
Odyssevs opptrer også i Vergils latinske epos Æneiden som «Ulysses», og diktets hovedperson Aineias redder en av mannskapet til Ulysses som var etterlatt på øya til kyklopene. Han gir deretter en redegjørelse i førsteperson av en del av de hendelser som Homer fortalt hvor Odyssevs opptrer direkte i. Vergils Ulysses personifiserer forfatterens fordomsfulle syn på grekerne: han er listig og utspekulert, men også ugudelig, og til sist ondsinnet og hedonistisk.
Den romerske poeten Ovid gjenforteller deler av Odyssevs sjøreiser, og fokuserer særlig på hans romantiske involvering med Kirke og Kalypso, og gir ham en ny rolle som Ulysses i ordene til Harold Bloom, «en av de store, omvandrende kvinnebedårerne». Ovid gir også en detaljert fortelling av kappestriden mellom Ulysses og Ajak for å vinne Akilles' våpen.
Greske legender forteller om Odyssevs som grunnleggeren av Lisboa i Portugal som blir kalt for Ulisipo eller Ulisseya, som skjer i løpet av hans tyve år lange tid i Middelhavet og Atlanterhavet. Olisipo var navnet på Lisboa under Romerriket. Basert på denne folkelige etymologien, er den gjenfortalt av historikeren Strabon basert på ordene til Asclepiades av Myrleia, også av kartografen Pomponius Mela, av grammatikeren Solinus, og til sist også av den portugisisk forfatter Luís de Camões i hans episke dikt Os Lusíadas, skrevet i homerisk stil.
Middelalderen og renessansen
Etter å ha reist vest og sørover i fem måneder så de i horisonten et stort fjell som steg opp fra havet, det var Skjærsilden i Dantes kosmologi, før en storm senket dem. Dante hadde ikke tilgang til den originale greske teksten til Homers epos, slik at hans kjennskap til dette emnet var basert fra senere kilder, hovedsakelig Vergils Æneiden og Ovid. Det er således avvik mellom Dante og Homer.
Odyssevs dukker også opp i William Shakespeares drama Troilus og Kressida som har handling fra Trojakrigen. Handlingen i dette stykket er dog lånt fra Geoffrey Chaucers dikt «Troilus og Criseyde».
Moderne tid
Den engelske nasjonalpoeten Alfred Tennysons dikt «Ulysses» (skrevet i 1833 og utgitt i 1842) presenterer en aldrende konge som har sett for mye av verden til å sitte lykkelig på en trone i tomgang mens hans dager forsvinner. Ved å etterlate oppgaven om å sivilisere sitt folk til sin sønn, samler han sammen en gruppe av gamle venner for «å seile bortenfor solnedgangen».
James Joyces roman Ulysses (1922) benytter seg av modernistiske litterære grep for å fortelle om en enkelt dag i livet til forretningsmann i Dublin ved navn Leopold Bloom. Blooms dag viser seg å ha mange detaljerte paralleller til Odyssevs' tyve år lange vandring.
I Virginia Woolfs roman Mrs. Dalloway (1925) er den sammenlignende figuren Clarisse Dalloway som også opptrer i Voyage Out og andre noveller.
Rockegruppa Creams sang «Tales of Brave Ulysses» forteller på et vis om reisene til Odyssevs, inkludert hans møte med sirene. En navnløs Odyssevs-figur er fortelleren i rockegruppa Steely Dans sang «Home at Last».
Frederick Rolfes The Weird of the Wanderer (1912) reiser helten Nicholas Crabbe (basert på forfatteren selv) tilbake i tiden og oppdager at han er reinkarnasjonen av Odyssevs, gifter seg med den vakre Helena, blir gjort guddommelig og ender opp som en av de tre vise menn i Bibelen.
Nikos Kazantzakis' episke dikt som i engelsk oversettelse The Odyssey: A Modern Sequel (1958) består av nøyaktig 33 333 linjer. Det begynner med at Odyssevs vasker av seg blodet fra Penelopeias friere. Deretter forlater han Ithaka i søken etter nye eventyr. Før sin død bortfører han Helena, utløser revolusjoner på Kreta og i Egypt, kommuniserer med Gud, og møter representanter fra ulike kjente historiske og litterære figurer som Vladimir Lenin, Don Quijote, og Jesus Kristus.
Suzanne Vegas sang «Calypso» forteller om Odyssevs fra Kalypsos synsvinkel og forteller om da han kom til hennes øy og om hans avskjed.
Brødrene Joel og Ethan Coens film O Brother, Where Art Thou? (2000) er løselig basert på Odysseen, men imidlertid har brødrene hevdet at de ikke har lest eposet. George Clooney spiller Ulysses Everett McGill som leder en gruppe rømte straffanger gjennom et eventyr på søken etter en nedgravd skatt. På deres reise møter de blant andre en trio av sirener og en enøyd bibelselger.
Mellom 1978 og 1979 gjorde den tyske regissøren Tony Munzlinger en dokumentarserie kalt for Unterwegs mit Odysseus («Underveis med Odyssevs») hvor en gruppe med filmfolk seilte rundt i Middelhavet på jakt etter spor fra Odyssevs i en moderne setting av Odysseen. Innimellom filmfolkenes utforskninger er det utklipte bilder som forteller om Odyssevs historie og fortalt av skuespilleren Hans Clarin.
The Penelopiad (2005) av Margaret Atwood gjenforteller historien sett gjennom øyene til Penelopeia.
Skuespilleren Kirk Douglas framstilte Odyssevs i den italienske filmen Ulisse fra 1955. Skuespilleren Sean Bean framstilte Odyssevs i filmen Troja som hadde Brad Pitt i hovedrollen som Akilles. Skuespilleren Armand Assante spilte Odyssevs i TV-serien The Odyssey. Odyssevs har også blitt framstilt av John Drew Barrymore i den italienske filmen Guerra di Troia (engelsk tittel «The Trojan Horse») (1961) og av Piero Lulli i den italienske filmen L'ira di Achille (engelsk tittel «The Fury of Achilles») (1962).
Komparativ mytologi
I Odysseen fortellers det om hvordan Odyssevs i forkledning er den eneste som greier å spenne sin gamle bue. Det samme temaet finnes i hinduistisk mytologi med helten Nala og prinsesse Damayanti og hvor førstnevnte blir adskilt fra Damayanti og er gjenforent med henne. Fortellingen om å spenne buen er lik beskrivelsen i Ramayana («Ramas vandring») hvor Rama spenner buen for å vinne Sitas hånd i ekteskap.
8 Flora
8 Flora er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaga den 18. oktober 1847 av John Russell Hind fra George Bishop's Observatory, Regent's Park. Den er oppkalt etter den romerske gudinnen Flora.
Kveilerør
Kveilerør er metallrør, normalt i størrelsen 1" – 2,875", brukt i intervensjoner i olje- og gassbrønner. Metallrøret er kveilet opp på store tromler. Kveilerør blir ofte brukt til å utføre de samme operasjonene som med kabelutstyr. Fortrinnet til kveilerør er at det kan pumpes kjemikalier gjennom røret, samt at en kan bruke vekt og skyve røret ned i brønnen, i stedet å være avhengig av tyngdekraften slik som man er med kabelutstyr.
Stage Dolls (album)
Stage Dolls er det tredje studioalbumet fra den norske hardrockgruppa Stage Dolls.
I likhet med de to første musikkalbumene ble det spilt inn i Trondheim med samme produsent, Bjørn Nessjø og lydtekniker Rune Nordal. Albumet er preget av mange ballader og er en del «mykere» enn tidligere album. Det ble utgitt i USA i 1999 av Chrysalis Records.
Personell
Stage Dolls
Studiomusikere
Produksjon
Charles Lee
Charles Lee (født 1758 i Leesylvania i Westmoreland County i Virginia, død 24. juni 1815 i Fauquier County i Virginia) var en amerikansk advokat. Han var også USAs tredje justisminister (am. United States Attorney General) i perioden 1795-1801.
Bakgrunn
Lee var sønn av Henry Lee II (1730–1787) og Lucy Grymes (1734–1792), og ble født på farens plantasje Leesylvania. Han var nummer tre i en søskenflokk på elleve, og eldre bror av Henry Lee III og Richard Bland Lee I, og firemening av Zachary Taylor, USAs 12. president. Han avla eksamen ved College of New Jersey (senere Princeton University) i 1775, og studerte deretter jus hos Jared Ingersoll i Philadelphia før han vendte tilbake til Virginia.
Charles Lee giftet seg med Anne Lee, som var hans søskenbarn, i 1789. Paret hadde fire barn som vokste opp. Hun døde i 1804, og Charles Lee giftet seg på nytt i 1809 med Margaret Scott. De fikk tre barn sammen.
Karriere
Mellom 1777 og 1787 virket han govedsaklig som marineoffiser ved Potomac River.
Fra 1789 til 1793 var han etter George Washingtons ønske havnesjef i Alexandria. Året etter ble han medlem av Representantenes hus for delstaten Virginia. Han satt der frem til 1795.
President Washington utnevnte Lee til justisminister etter at William Bradford hadde gått bort i tjenestetiden. Etter senatets godkjennelse inntok han kontoret 10. desember 1795, og tjente der i resten av administrasjonens tjenestetid. Han fortsatte sin tjeneste der under John Adams, og ble der til 19. februar 1801.
I sin tjenestetid som justisminister, bodde Charles Lee i Alexandria, som den gangen var en del av District of Columbia.
Han ble dommer i en distriktsrett, og senere ble han advokat. Som advokat representerte an flere ganger klienter for USAs høyesterett. Rettskjennelsen den 24. februar 1803 i saken Marbury v. Madison fikk stor betydning innen amerikansk jurisprudens. Med denne kjennelsen konstaterte Høyesterett at den hadde rett til å prøve føderal lovgivning forfatningsmessig, og dermed kunne erklære lover ugyldige etter dette kriterium (Judicial Review). I saken United States v. Burr forsvarte han den tidligere visepresident Aaron Burr for Høyesterett. I 1807 ble Burr satt i sammenheng med forsøket på å opprette en uavhengig stat i den spanskspråklige del av Nord-Amerika og anklaget for høyforræderi. Burr ble frikjent.
Senere ble han havnesjef (Port Officer) for hele Potomac River-distriktet, etter at han hadde takket nei til president Thomas Jefferson som ville gi ham et dommersete i Høyesterett.
Lee døde i 1815 i Fauquier County i Virginia i en alder av 56 eller 57 år. Han er gravlagt i Warrenton Cemetery i Warrenton, Virginia.
The Tools of the Trade
The Tools of the Trade er det tredje studioalbumet til det norske black/thrash metal-bandet Nocturnal Breed.
Cuanza Norte
Cuanza Norte er en provins i Angola. Den har et areal på 24 110 km² og 427 971 innbyggere ved folketellingen i 2014. . N'Dalantando er hovedstaden i provinsen.
Cuanza Norte ligger på den nordlige bredden av Cuanza-elven.
Liste over ICAO-flyselskapskoder (O)
Dette er en liste over ICAO kodene flyselskaper:
Referanser
Lista e IATA Airline Codes Zoznam kódov leteckých spoločnosti IATA IATA航空公司代码
Jakaltekisk
Jakaltekisk, eller poptí (jab' xub'al, jakalteko), er et mayisk språk som snakkes av i underkant av 90 000 mennesker i det guatemalanske departementet Huehuetenango og de tilgrensende områdene i av Chiapas i Mexico. Talerne stammer opprinnelig fra området rundt den guatemalanske byen Jacaltenango.
Jakaltekisk har den grunnleggende konstituentrekkefølga verb–subjekt–objekt, en kompleks agglutinerende morfologi og et ergativt kasussystem.
Språket deles inn i to hoveddialekter: østlig og vestlig.
Christopher Henriksen
Christopher Henriksen (født 21. juli 1985) er en norsk ishockeyspiller, oppvokst på Høybråten i Oslo.
Grytdalen naturreservat (Telemark)
Grytdalen er et naturreservat som ligger nordvest i Drangedal kommune i Telemark. Grytdalen ble fredet ved kongelig resolusjon den 9. juli 1993.
Mengde produktivt areal
Av de 14 813 daa som utgjør naturreservatet er ca. 6 500 daa sammenhengende skogsmark, men kun om lag 1 765 daa er produktiv skogsmark. Dette fordeler seg med 465 daa høyproduktive, 600 daa mellomproduktive og 700 daa lavproduktive arealer (Direktoratet for Naturforvaltning 1991). Dalen har ingen veier, og driftsforholdene er vanskelige.
Naturforhold i øvrige deler av Drangedal kommune
Mye av informasjonen i dette kapittelet stammer fra tidligere herredskogsmester Harald Lone, gjengitt i Blindheim og Gaarder (1999). Sørøst i kommunen, rundt innsjøen Toke, er det et vidstrakt, småkupert skoglandskap med store arealer under 300 moh. Boreonemoral blandingsskog karakteriserer denne delen av kommunen. Nord- og nordvest i kommunen er det mer storskala topografi med innslag av snaufjell over 800 moh. Indre og høyereliggende deler av kommunen ligger i sørboreal og mellomboreal vegetasjonssone. Kommunen har store skogarealer, en glissen bosetning og har en kronglete topografi. Muligens har disse aspektene gjort at skogen i Drangedal har vært mindre påvirket her enn mange andre steder. Gjennomhogster på 1600- og 1700-tallet har trolig fjernet det meste av urskogsnære miljøer. Kullbrenning på 1700- og 1800-tallet hadde stor lokal betydning i ytre deler av Drangedal, men trolig ikke så langt inn som Øvre Tørdal og Grytdalen-området. Store hogster fra 1870 til 1930 har nådd fram til mange utilgjengelige deler av kommunen og disse driftene reduserte arealet av gjenværende urskogsområder ytterligere. Siden 1950 har flateskogbruket vært rådende driftsform. Selv om skogen i stor grad er fragmentert av denne hogstformen, gjør en klimatisk gunstig beliggenhet kombinert med til dels vanskelige driftsforhold at potensialet for biologisk interessant skog i Drangedal kommune likevel er meget stort (Blindheim og Gaarder 1999).
Historikk
Innholdet i dette kapittelet skriver seg i sin helhet fra en samtale med Rådmannen i Kviteseid, Per M. Lauvstad, 5. februar 1999. Han er oppvokst på Åmås-gården, bare et par kilometer utenfor reservatet. Som sønn av skogbestyreren, ivrig bruker av området og med sin store interesse for kultur og lokalhistorie sitter han på unik kunnskap om Grytdalen.
Skogsdrift
Siste skogsdrift i dalføret gikk for seg fra 1946 til midten av 50-tallet. 12-14 mann var da beskjeftiget med hogst i dalføret, og de lå innkvartert i en hytte ved Grytstøl (Store stea på M711 kart). Driftene skjedde fra Drangedalssida. Tømmeret ble felt med sag og øks og trukket med hest ned til datidens «veis ende», ved søndre Grytvatnet («Framvatnet»). Herfra fraktet tømmerbil stokkene videre. Hogsten var i perioder noe mer motorisert; Drangedals eneste beltetraktor var inne i hoveddalføret og bisto i transporten i den store snøvinteren 1951-1952. Denne vinteren lå det 3-3,5 meter snø på flatmark i området, og hestene hadde en tung vending der de svømte seg fram i snøsørpa med tømmer fra dalføret. Disse siste hogstene var de mest omfattende noen gang i Grytdalen. Det ble avvirket helt inn til Grytdalsklemmen (Trengslet) og langt opp i dalsidene. Driften kan karakteriseres som en bledningshogst, men den hadde også preg av snauhogst mange steder. Enkelte grove trær ble spart, for eksempel ei gampegrov gran i Trengslet. Men treet gikk i bakken etter noen år. Både gran og furu ble hogd, men mye grov furu har vært tatt ut av dalføret før denne hogsten. Etter 1952 kjøpte en lokal vedhogger opp rettighetene til løvtømmer i området. Han drev i en 5-6 års periode ut enorme mengder bjørkevirke. Trærne ble delvis tørket i området og fløta ut. Tallrike demninger vitner om at alle egnede vannressurser må ha blitt utnyttet til sager, kverner og i fløtnings-øyemed. Alle fire større vann i området; Grytvatnene, Kvenntjenna (utenfor reservatet) og Mørkvatn, har vært benyttet til dette formålet. En ny dam i innerste Grytvatnet (fra 50-tallet) hadde ingen direkte sammenheng med de intense driftene i området, men ble brukt til regulering av vannstanden med tanke på fløtning lenger ned i Tørdalsvassdraget. I 1961 ble det bygd ny dam i Mørkvatn for å erstatte tap av fløtningsvann ved kraftutbygging lenger nede i Tørdal. Rundt 1880 foregikk det også relativt omfattende hogster i Grytdalen. Generelt var hogstene før 1900 plukkhogster eller bledningshogster, hovedsakelig på grovt virke. Disse driftene har i stor grad vært drevet av folk som har leid seg hogst. De «skaut» tømmeret dersom høydeforskjellen var stor; det vil si at tømmerstokker uten kvistet toppdel ble rent i ei snørenne ut for helningen. Lokale stedsnavn med endelse –skot og –skotningen har opphav fra denne drifta. Hoveddalføret var fokus for de eldre hogstene, men i Mørkvannsområdet gikk hogstene langt opp på heia. Mange glisne furubestand på lav bonitet har ennå manglende dekning av grove trær og en glissen tresetting som kan tilskrives hogster mange hundre år tilbake i tid.
Annen næringsdrift
Åmåsgårdene ca. 2 km. sørøst for Framvatnets utløp har hatt setrer i området langt tilbake i tid. I tillegg hadde både Åmås og To dagsbeiter i de nederste delene av dalføret. Både krøtter, geiter og hester har vært holdt i Grytdalen, men krøtterhold var lite attraktivt på grunn av store tap til bjørn. Hestene som ble sluppet i dalen ble utstyrt med en lang jernpigg på framhøvene til forsvar mot bjørn (de var «bjønnskodd»). Setrene var lokalisert til Grytstøl/Store stea og til Nystøl ved Mørkvatn. De originale seterbygningene ble senere brukt som jakt- og fiskekoier, men disse eksisterer ikke i dag. Grytstølstua brant ned i jakta for noen år siden, og bare en åpen stall står igjen på tomta. Den samme skjebnen fikk ei koie ved utløpet av Mørkvatn. Køllingsslåtta helt nord i reservatet og noen myrer ved Fagerliheia var slåttemyrer. Graset ble tørket på myrene og stakkene sto lenge og vitnet om denne driften. Slettene går på folkemunne under navnet «Gruvene». Dette skyldes en forsiktig «bergverksdrift» som gikk for seg her fra 1920-åra til ca. 1945. Fjellet inneholder et tynt lag med molybden. Det var lokale karer som sto for dette uttaket og inntektene må ha vært et fint tilskudd til økonomien. En kunne plukke løs store biter med kniv og én blikkboks med molybden ble betalt med 30 kr. Forekomsten ble undersøkt av NGU i 1961, men funnet ikke drivverdig. Mangt et avsidesliggende norsk naturområde ble brukt til skjulte virksomheter under krigen – det være seg baser for hjemmefronten, slipp-plasser eller tilholdssted for krigsflyktninger. Grytdalen er ikke noe unntak. 8-10 russiske flyktninger på rømmen fra tyskernes arbeidsleir i Treungen slo seg ned på Sponmyr rett utenfor reservatet, og fartet i området på sanking. Lokalbefolkningen bidro med mat og taushet slik at alle overlevde krigen.
Ferdsel i Grytdalen før og nå
En av hovedferdselsårene mellom Drangedal og Vrådal/Kviteseid gikk i gamle tider gjennom Grytdalen. Føring av krøtter var lettere gjennom den flate Grytdalen enn langs den topografisk mye mer varierende Tørdal/Steane-vegen. Flere av gårdene på Drangedalsida soknet så seint som på begynnelsen av 1800-tallet til Kviteseid. Fra Åmås og Snøås-gårdene tok kirkefolket vegen over Mørkvassheiane (Slettene og Veneliskardet) og over Damtjønn til Torget ved Kviteseidvannet. Her byttet de til kirkeskor! Dette var en tungvint kirkevei; lang og med bratte bakker. Alternativet var å ro fra Fjågesund, men dette var beroende på at det fantes en ledig rokar. Lokalnavnet Rømmekleiva (ved Slettene) har fått navn etter en kar som briljerte ved å ri til bryllup ned en styggbratt bakke med rømmebolla høyt hevet i sin venstre arm! Mange morsomme og tragiske historier har nok sin kilde langs Grytdalens kronglete og gjengrodde stisystem. I dag er det mest jegere som ferdes i dalen. Stien i bunnen av dalen er tydelig og følger samme trasé som den gamle krøtterreksla. Naturreservatet er veiløst. Dersom fredningen ikke hadde gått i orden, ville veibygging helt inn til Trengslet vært et aktuelt alternativ. Området har vært mest brukt av folket på Drangedal-sida. Beite- og jaktrettingheter har ligget til gårdene To og Åmås. De mest kjente bjørnejegerne i området er «lokale storheter» fra gårder i nærheten. Grytdalen har med sin avsides beliggenhet nok vært avskåret fra de store turisthordene. Men som seg hør og bør har et par «kjendiser» vært på besøk i området for å hente inspirasjon. Kjell Hallbing lå i Grytdalen på 60-tallet. Han har skrevet noveller med utgangspunkt i livet blant driftskarene i området. Selveste Mikkjel Fønhus har også gjestet dalføret. Fønhus ga Grytdalen kararteristikken «et Vassfaret i miniatyr». Det er vel kanskje det samme som bringer stemningen hos skogsromantikere i Vassfaret og Grytdalen: Suset av storskogen innerst på heia og rolige dager til å reke i store skogshaller, langt langt vekk fra veier og dagliglivets meningsløse bagateller.
Naturfredning
Grytdalen ble fredet ved kongelig resolusjon av 9. juli 1993 under betegnelsen Grytdalen naturreservat. Grunneieren var positiv til vern av dalføret, og fredet allerede i 1970/72 et skogområde kalt «Fjellstølkvelven» sørøst i dalen. Dette inngår nå i Grytdalen. Hele området ble på grunneiers eget initiativ foreslått vernet i Landsplanen for bevaring av barskog. Mulig hogst av hoveddalføret var et forhandlingsmiddel som ble brukt i utmålingen av erstatning. Grytdalen ble vurdert som et svært verneverdig typeområde (***) av Moe 1994. Området beskrives som typeområde for Øvre Setesdals- og Telemarks skogområder – region 33a og som «…et variert dalføre som det knytter seg svært høye verneinteresser til, ..… tilsvarende lokaliteter er ikke registrert i regionen» (Korsmo et al. 1991). Formålet med fredningen er å bevare et større, variert barskogområde med myrområder og vassdrag som typeområde for regionen (fra «Forskrift om fredning av Grytdalen naturreservat i Drangedal kommune, Telemark fylke»). Som for alle andre naturreservater er det delte meninger om fredningen. Av lokalbefolkningen er mange positive til vernet, men det finnes også de som synes det er forsmedelig å se hogstmodne, høyproduktive skogbestander i dalføret få stå uskjøttet.
Burotdvergmåler
Utseende
En liten (vingespenn 20 – 25 mm), slank, hvit og grå måler, en av de største dvergmålerne (Eupithecia spp.). Den kan kjennes forholdsvis lett på at det er så mye hvitt i vingene og på av ryggsiden av forkroppen er hovedsakelig hvit. Forkroppen er hvit på overisden bortsett fra en grå "krage" lengst foran. Bakkroppen er grå med en rekke av små, svarte flekker langs ryggen, det bakerste leddet er hvitt. Forvingen har et hvitt felt langs midten som går fra roten og omtrent 2/3 ut i vingen. Midt i vingen er det en oval, svart flekk. I den ytre delen et jevnbredt, hvitt tverrbånd, utenfor dette en smal, hvit, siksak-linje. Bakvingen er lyst grålig. Larven er lysbrun med tallrike, små, hvite vorter spredt over hele kroppen. Den har en smal, hvit sidestripe og en rekke av rombeformede, brune flekker langs ryggen.
Utbredelse
Arten finnes i den den palearktiske sone. I Norge er den funnet nord til Nord-Trøndelag, men mangler i Rogaland og Hordaland.
Huehuetenango (departement)
Huehuetenango er et departement i Guatemala. Det ligger i de vestlige høylanda og grenser til Mexico i nord og i vest. Departementet har ca. 850 000 innbyggere (2002) og dekker et areal på 7 403 km². Hovedstaden er byen Huehuetenango.
Den etniske sammensetninga er blant de mest varierte i Guatemala. Den største etniske gruppa er mam, men det holder også til en rekke andre mayiske folkegrupper i Huehuetenango.
Kommuner
Huehuetenango er delt inn i 32 kommuner:
Mats Kettilmundsson
Mats Kettilmundsson (født 1280, død 11. mai 1326) var riksdrots (kongens og rikets høyeste embetsmann i middelalderen) og rikshøvedsmann (militær embetstittel i middelalderen) i Sverige da ingen konge regjerte i tiden 1318–1319. I prinsippet var Mats Kettilmundsson riksforstander
Liv og virke
Allerede i sine unge år fikk Mats oppmerksomhet. Det var i Torgils Knutssons krig mot russerne i 1299 ved Neva hvor han, slik krøniken forteller, «en ung helt, rask og from» som ved Landskrona trossig red fram mot den russiske hæren og utfordret hvem som ville til envig (tvekamp), men ingen av russerne tok oppfordringen. Mats utmerket seg for øvrig såpass at krøniken gjør ham til stridens helt.
Ikke lenge etter, i 1302, er Mats en av ridderne og fortrolige til hertug Erik Magnusson; han var «høvedsmann for hertugens krigsøvinger og turneringer», om man skal tro kong Birger Magnussons ord. I løpet av striden i 1304 mellom kong Birger og hans to brødre sto Mats Kettilmundsson sammen med brødrene i felten. Den var den eneste som i 1304 holdt hertugens våpenære oppe gjennom et djervt angrep på den kongelige hærens forposter.
Samme år dro han til Skåne og slo den 26. oktober ved Mjölkalånga den avsatte kongen Birgers danske forbundsfelle kong Erik Menveds hær. Den 11. november samme år forhandlet Mats Kettilmundsson og andre svensker i Roskilde om stillstand og fred med danskene. Deretter kunne han rette all oppmerksomhet mot Birger som befant seg på Gotland. Våren 1319 dro Mats med en flåte mot øya, men Birger hadde flyktet da den kom fram, skjønt Mats tok øya i besittelse for den svenske kronen.
Mats Kettilmundsson synes aldri å ha vært fristet til å gripe kronen for seg selv. Tvert imot arbeidet han for etablere Erik Magnusson av Södermanlands treårige sønn, Magnus Eriksson, på den svenske kronen. Den unge Magnus hadde ved sin morfars død i mai 1319 også arvet den norske kronen. Med gutten i armene trådte han den 8. juli samme år inn for folket ved Morasteinen og gutten fikk kongsnavn. Ikke lenge etter, i alle fall før den 25. november 1319, synes det som om Mats Kettilmundsson la ned sitt embete som drots, men fortsatte å inneha en betydelig plass i riksrådet og blant kongens formyndere.
Han synes å ha sluttet seg til enkehertuginne Ingeborg for en tid, men deltok i 1322 i stormannsforeningen i Skara som var rettet mot henne. De siste årene av livet var han høvedsmann i Finland, hvor døde – antagelig i Åbo – i mai 1326).
Kjetil Haraldstad
Kjetil-Vidar Haraldstad (født ), bedre kjent under artistnavnet «Frost», er trommeslager i de norske black metal-bandene Satyricon og 1349. Tidligere har han vært medlem av Zyklon-B, Keep of Kalessin og Gorgoroth.
Han er kjent for sin ekstreme trommespilling, både på teknikk og hurtighet.
Commandos
Commandos er det andre studioalbumet fra hardrockgruppa Stage Dolls.
Som det første, ble det spilt inn i Nidaros Studios i Trondheim med Bjørn Nessjø som produsent og Rune Nordal som lydtekniker.
Commandos har et mer modent lydbilde enn debutalbumet og lå på den norske salgslista for album (VG-lista) i elleve uker med åttendeplass som høyeste plassering. Stage Dolls var dermed en av de mest populære rockegruppene i Norge i 1986. Gruppa begynte også å få oppmerksomhet utenfor Norge, og 'Commandos' ble utgitt i USA av BigTime Records. Tittelsporet fikk mye spilletid på studentradiostasjoner i USA.
Personell
Stage Dolls
Erik Lundqvist
Erik Lundqvist (født 29. juni 1908 i Grängesberg, død 7. januar 1963) var en svensk friidrettsutøver som var aktiv som spydkaster i årene rundt 1930. Han var den første spydkasteren som kastet lenger enn 70 meter.
Narve (navn)
Narve er et sjeldent norsk mannsnavn med norrøn opprinnelse. Navnet betyr «smal». I norrøn mytologi var Narve sønnen til Loke og Sigyn.
Erik Lundqvist
Karriere
Under OL 1928 i Amsterdam vant han gull med et kast på 66,60, foran ungareren Bela Szepes (sølv med 65,26) og nordmannen Olav Sunde (bronse med 63,97). Samme år satte han ny verdensrekord med et kast på 71,01, og forbedret dermed rekorden til finske Eino Penttilä med over en meter.
Narve (navn)
Etymologi
Narve har opprinnelse i det norrøne navnet Narfi, dannet av urnordiske *nǫrr, «smal».
Erik Lundqvist
Karriere
Verdensrekorden ble stående i to år, men som svensk rekord ble kastet stående til 1936, da Lennart Atterwall forbedret den til 71,72 m.
Commandos
Personell
Studiomusikere
Narve (navn)
Utbredelse
Narve er kjent brukt i kun én nordisk runeinnskrift fra vikingtiden (i formen nairbis), så navnet var neppe vanlig på den tiden. Narve var et vanlig navn i Norge i middelalderen, ofte skrevet Narue. Over 70 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Navnet har siden ikke vært mye utbredt. Formen Narfi var i middelalderen mest brukt på Østlandet. På 1600-tallet var Narve mest brukt i Buskerud og Sogn. Fra slutten av 1800-tallet har navnet vært mest brukt i Buskerud, spesielt i Rollag og Sigdal. Formen Narvid er kjent brukt i Norge fra 1906.
Commandos
Personell
Produksjon
Narve (navn)
Utbredelse
Narve er i dag et sjeldent navn. Det er mest brukt i Norge.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Eksterne lenker
Narfi
Dubna (Volga)
Dubna (russisk: Дубна) er ei elv i Vladimir og Moskva oblast i Russland. Den er ei høyre sideelv til Volga. Elva er 167 kilometer lang og har et nedbørfelt på 5 350 km². Den største sideelva er Sestra.
Bruschetta
Bruschetta (ofte i flertallsformen bruschette) er en matrett fra Italia. Den består av grillede eller stekte biter av brød eller baguett med hvitløk og olivenolje påsmurt og med saltdryss. Dette er den opprinnelige bruschettaen, og var en måte å bruke opp gammelt brød på, og bruschette er tradisjonell italiensk fattigmannskost.
I dag serverer man gjerne noe oppå, og mest typisk er tomat-skiver, salt, pepper og olivenolje, ev. syltet fennikel eller olivenpuré. Mer luksuriøse utgaver kan også ha parmaskinke som pålegg. Bruschetta er en typisk antipasto, og kan også være en smårett.
Regionale varianter
I Toscana kalles bruschetta gjerne fettunta eller panunto. Når det hjemmelagede brødet er ristet, gnir man overflata inn med et hvitløksfedd, før man smakssetter med olivenolje, salt og pepper. Denne retten ble gjerne servert til jordarbeiderne, gjerne sammen med kjøtt eller pølse. I Piemonte kalles retten soma d'aj, og her legger man to skiver sammen til et smørbrød, med skiver av tomat med olje og salt som fyll. Dette var tradisjonelt servert til onnearbeiderne under vinhøsten. I Abruzzo-regionen smører man gjerne på en modnet masse av svineinnvoller, og så blir brødstykkene grillet, en rett som kalles ventricina.
Luigi Sturzo
Luigi Sturzo (1871–1959), også kjent som Don Sturzo, var en italiensk katolsk prest og politiker; gjerne kalt «klerikal sosialist».
En kirkelig prosess for å få Sturzo saligkåret ble innledet i mai 2002.
Bakgrunn
Luigi Sturzo var sønn av Felice Sturzo. Han hadde en tvillingsøster, Emanuela (også kjent som Nelina). En av hans forfedre - Giuseppe Sturzo - var borgermester av Caltagirone fra 1864 og fremover et antall år, og en annen var Croce Sturzo, som skrev om Det romerske spørsmål. Dennes to brødre Luigi og Franco Sturzo var jesuitter.
Luigi Sturzos eldre bror Mario (1861–1941) var en kjent teolog og biskop av Piazza Armerina. Hans to eldre søstre var Margherita og nonnen Remigia (eller søster Giuseppina).
Frs 1883 til 1886 studerte han i Acireale og senere i Noto. Han begynte sine kirkelige studier i 1888.
Prest, sosialt og politisk engasjement
Fra 1905 til 1920 var han viseborgermester i Caltagirone. Han var en av de ledende skikkelser i Den katolske aksjon (Azione Cattolica).
Don Sturzo hørte (sammen med blant annet Alcide De Gasperi) til grunnleggerne av Partito Popolare Italiano (PPI) i 1919, forgjengeren til Democrazia Cristiana som ble grunnlagt etter annen verdenskrig.
Han var en motstander av fascismen, og dette førte til problemer innen partiet etter at Mussolini var kommet til makten i oktober 1922. I partiet var det strid om hvilken stilling man skulle ta til den nye bevegelse, og Sturzo, som hadde skarpt kritisert Mussolinis diktatoriske opptreden, og forlot i juli 1923 generalsekretærposten for å ikke ved sin person vanskeliggjøre partiets samhold. Hans etterfølger ble Alcide De Gasperi. 1924 begynte han å utgi tidsskriftet Partito Popolare Italiano, med skarp fromt mot gascismen. Samme år emigrerte han til Storbritannia.
Fylkesvei 114
Fylkesvei 114 (Fv114) går mellom Nordby i Våler og Greåker i Sarpsborg. Veiens lengde er 23,2 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Bjarkøyforbindelsen
Bjarkøyforbindelsen er en veiforbindelse mellom øyene Grytøya, Bjarkøya og Sandsøya i Harstad kommune i Troms og Finnmark. Prosjektet består av en undersjøisk tunnel, Kvernsundtunnelen mellom Bjarkøya og Grytøya, og fire broer, Sandsøybruene mellom Sandsøya og Grytøy. I tillegg er det 3000 m med ny vei på Grytøya, og forbindelsen erstatter det tidligere fergesambandet Grytøy-Bjarkøy-Sandsøy.
Historie
Ideen om en fast veiforbindelse ble lansert på 1980-tallet. Høsten 2002 holdt Bjarkøy kommune en folkeavstemning der ca. 90 % av befolkningen stemte for å slå kommunen sammen med Harstad kommune, dersom Bjarkøyforbindelsen blir bygd. Deltakelsen i folkeavstemningen var imidlertid for liten til at resultatet ble bindende. I april 2005 valgte imidlertid fylkestinget i Troms å nedprioritere Bjarkøyforbindelsen i behandlingen av Nasjonal transportplan. Sammenslåingen ble stadfestet i 2010 og gjennomført i januar 2013.
Troms fylkesting vedtok finansiering av forbindelsen i desember 2013, og har i juni 2014 tildelt kontrakten for bygging av første delprosjekt i Bjarkøyforbindelsene. Det var anslått at veiforbindelsen ville koste 829 millioner kroner (2014). Til slutt ble det totalkostnad på 1150 millioner kroner.
Byggingen
Arbeidene med tunnelen startet opp i august 2014. Sprengningen av den undersjøiske tunnelen startet 24. februar 2015 og 30. januar 2017 var det gjennomslag. Sandsøysundbrua ble montert ferdig 4. september 2018.
Fritz Strobl
Fritz Strobl (født 24. august 1972 i Lienz) er en østerriksk alpinist.
Han vant gull i utfor under OL 2002 i Salt Lake City.
Strobl bekjentgjorde at han la opp som alpinist 15. mars 2007. I sitt siste renn hadde han kledd seg ut som Mozart mens han kjørte rundt og delte ut Mozart-kuler.
Purpendicular
Purpendicular er det 15. studioalbumet fra det engelske hard rock-bandet Deep Purple, utgitt i februar 1996 i Storbritannia og Europa og i april 1996 i USA. Det er det første albumet der gitaristen Steve Morse medvirker.
Låtene «Vavoom: Ted the Mechanic» og «Sometimes I Feel Like Screaming» blir fremdeles ofte fremført under bandets konserter.
Sporliste
Alle låtene er skrevet av Ian Gillan, Steve Morse, Roger Glover, Jon Lord, og Ian Paice.
Blålys!
Blålys! er en romanserie på seks bind utgitt av den norske populærforfatteren Margit Sandemo i 2004.
Blålys! er historien om Lisa og kollegaene hennes, som alltid er parat til å rykke ut for å hjelpe mennesker i nød. I all slags vær, dag og natt, raser ambulansene av gårde for å hente syke og skadde og bringe dem til sykehus, der hjelpen venter.
Baksideteksten fra første bok: ''Lisa har det ikke så lett for tiden. På sentralen i Storestad jobber hun i team med sin hemmelige kjærlighet, Martin, men han ser aldri hennes vei. På hjemmefronten har hun det heller ikke enkelt. Forholdet til samboeren Espen halter, og hun har mistanke om at han er utro...'' ''Så kommer storalarmen: En liten gutt er forsvunnet. Men tiden er knapp, og det er frost i luften. Vil de finne ham i tide?''
Cuanza Sul
Cuanza Sul er en provins i Angola. Den har et areal på 55 660 km² og 1 793 787 innbyggere ved folketellingen i 2014. Sumbe er hovedstaden i provinsen.
Cuanza Sul ligger på den sørlige bredden av Cuanza-elven.
9 Metis
9 Metis er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 25. april 1848 av Andrew Graham fra Markree Observatory. Den er oppkalt etter den greske mytologiske skikkelsen Metis. Metis er også navnet på en av Jupiters måner.
Herregårdsspillet
Herregårdsspillet er en non-profitt, frivillig organisasjon, etablert i 1989. Formålet er å planlegge, organisere og gjennomføre skuespill i tilknytning til Herregården. Første forestilling ble spilt i 1993. Fra da av har en hatt syv til åtte forestillinger hvert år, basert på forfatter Erling Pedersens lokalhistoriske spill. Om lag 30 000 personer har besøkt spillet til nå (2007). Administrasjonen har to ansatte på deltid: leder/produksjonsleder og leder for systue. Mellom 50 og 70 amatører deltar i og rundt oppsetningene, i tillegg til to-fem profesjonelle skuespillere og proffer bak lyd, lys, regi og komposisjon. Om lag 1500 frivillige har vært engasjert i spillet siden starten.
I 2000 satte Herregårdsspillet også opp Ild for Live – et milleniumsspill.
Karl Norum
Karl Martin Norum (født 1852 i Levanger, død 1911) var en norsk arkitekt, mest kjent for sine mange kirkebygg, samt bidrag til gjenreisningen etter bybrannen i Ålesund 1904.