cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
James Bond
1970-årene
Saltzman og Broccoli jobbet imidlertid ikke lengre like godt sammen, Broccoli satset alt på Bond, mens Saltzman hadde flere sideprosjekter som tapte penger. Da hadde en avtale om å ha hovedansvaret for annenhver Bond-film. Mannen med den gyldne pistol, Moores andre film, var Saltzmans. Filmen oppnådde ingen større suksess. Saltzman valgte selv å selge seg ut av Eon etter dette, og United Artists kjøpte opp hans del. De hadde tjent mye penger på 007, og de forventet valuta for pengene og satte opp et tidsskjema med en film i året fra 1976.
Den neste filmen de skulle filme, var Spionen som elsket meg. Fleming hadde fått med i avtalen han skrev om filmrettighetene at historien i boken ikke skulle filmes, så det måtte bygges opp en helt ny historie. Spionen som elsket meg ble en suksess på linje med Goldfinger.
Originalt skulle Kun For Dine Øyne komme etter det, men på grunn av suksessen til Star Wars, valgte man så å filme Moonraker.
1980-årene
I Kun for dine øyne var Moore tilbake, og filmen tjente mer penger enn noen gang. Moore er tre år eldre enn Connery, og han var 54 da den siste filmen hadde premiere. Moore truet med å slutte, men produsentene økte honoraret hans betraktelig for de to neste filmen, Octopussy og Med døden i sikte.
Connery hadde likevel ikke spilt sin siste Bond-film. Kevin McClory, som hadde skrevet et filmmanus, Operasjon Tordensky, sammen med Fleming, mente han hadde rettigheter til å filme egne Bond-filmer og møtte Eon Productions i rettssalen en rekke ganger. Til slutt fikk han medhold i at han kunne filme det han hadde skapt, historien Operasjon Tordensky var basert på. Før dette ble bestemt, hadde han fått med seg Connery som var medforfatter på et helt nytt Bond-manus, men takket være domsavgjørelsen måtte de nøye seg med den samme historien som ble filmatisert i 1983. Filmens tittel var «Aldri si aldri».
Timothy Dalton fra Wales var en klassisk britisk skuespiller som hadde vært inne i kampen om Bond-rollen før, men som hadde sagt seg uinteressert siden han var for ung. Han følte seg gammel nok til å spille Bond i I skuddlinjen. Han promoterte at han ville spille Bond som Fleming beskrev han. Han fortsatte i Med rett til å drepe. Hans to filmer ble ikke like store suksesser som Moores foregående. Etter «Med rett til å drepe», gikk Sony Pictures til rettssak for å kunne produsere sine egne Bond-filmer. Disse kampene i rettssalen strakk seg inn på 1990-tallet, og da de var løst i begynnelsen av 1994, mente Dalton det hadde gått for lang tid og at han var over sin Bond-periode.
1990-årene til i dag
Deretter var det Pierce Brosnan fra Irland sin tur. Han hadde også vært med i kampen om Bond-rollen etter Moore, men var forhindret av sin rolle i TV-serien Remington Steele. Nå var han ledig, og kunne lede Bond inn i en periode der den kalde krigen var over og han ikke lengre hadde en klar fiende i Sovjetunionen. GoldenEye ble en suksess. Den ble fulgt opp av Tomorrow Never Dies og The World Is Not Enough. Med Die Another Day slo James Bond sine egne billettinntektsrekorder.
Daniel Craig ble presentert som den neste Bond høsten 2005. Den neste filmen, Casino Royale, var basert på Flemings første Bond-roman, Casino Royale, og den fokuserer på hvordan Bond ble den han er. Filmen hadde premiere høsten 2006. Deretter fulgte Quantum of Solace, som er en direkte fortsettelse fra Casino Royale, en vri som aldri har blitt brukt før. Etter den spilte Craig i Skyfall fra 2012. Den siste filmen i rekken med Craig i hovedrollen er Spectre, som kom i 2015. Den 25. filmen, No Time to Die, var satt opp til premiere i april 2020, men premieren ble utsatt flere ganger på grunn av koronaviruspandemien, og premieren fant til slutt sted høsten 2021. Norgespremieren fant sted 1. oktober 2021. Da det var blitt kunngjort at No Time to Die ville bli den siste med Daniel Craig som Bond, startet diskusjonene om hvilken skuespiller som ville være best egnet til ta over stafettpinnen. Flere fremsatte ønsker om at den neste agent 007 måtte bli en kvinne, eller en ikke-hvit skuespiller – uavhengig av kjønn. En av filmprodusentene avviste i januar 2020 kategorisk at James Bond noen gang ville bli endret til en kvinnerolle. I november 2020 ble det kjent at Lashana Lynch ville bli den første kvinnen til å spille agent 007, i No Time to Die, men dette hadde sammenheng med at James Bond (spilt av Craig) ble suspendert fra stillingen.
Filmene
* Som en episode i TV-serien Climax Mystery Theatre på den amerikanske TV-stasjonen CBS
** Columbia Pictures-komedie med David Niven som James Bond
*** Ikke produsert av Eon Productions, og dermed ikke med i rekken av «offisielle» filmer
No Time To Die har blitt utsatt tre ganger som følge av covid-19-pandemien. Filmen skulle opprinnelig komme april 2020, dette ble egentlig endret til november samme år. Ettersom det var fremdeles stor smittefare ble filmen utsatt til april 2021, og hadde premiere oktober 2021.
Bond-formelen
Mange har påpekt at de aller fleste Bond-filmene følger det samme handlingsmønsteret som allerede ble etablert i From Russia with Love og Goldfinger. Dette er stegene filmene gjerne er innom:
Rejected
Rejected er en amerikansk absurd animasjonsfilm laget i 2000 av Don Hertzfeldt.
Den ble nominert til Oscar i 2001, i kategorien Best Animated Short Film.
Handling
Den første filmen starter med en strekmann som står med en svær skje i den ene hånden. Foran ham står det en liten bolle. Han utbryter «My spoon is too big» (skjeen min er for stor), og det blir stille. Strekmannen gjentar så dette noen ganger. Deretter kommer en antropomorf banan gående inn i bildet og erklærer: «I am a banana.» (jeg er en banan). Deretter kommer lyden av en støvsuger som skrues på, og reklameteksten klippes inn: «You are watching the Family Learning Channel».
Det kanskje mest kjente sitatet fra filmen, er «My anus is bleeding» (anusen min blør). Den tegnede figuren som sier dette blir ikke hørt av sine like; de er alt for opptatt med å danse og prise livet. Figuren roper ut sin nød med høyere og mer skjærende stemme etter hvert som blødningen blir verre, men ender med å drukne i sitt eget blod mens de andre danser til en svensk versjon av «Nå er det jul igjen».
På dette tidspunktet begynner alle avslagene å bli for mye for tegneren, og Hertzfeldts tegneserieunivers begynner å bryte sammen. Etter en kort periode der Hertzfeldt skulle ha gått over til å tegne utelukkende med venstre hånd, ender Rejected i et apokalyptisk klimaks.
Slaget ved Hummelshof
Slaget ved Hummelshof fant sted nær den vesle byen Hummelshof i Svensk Livland (dagens Estland). Det var den andre viktige russiske seier i den store nordiske krigen.
Opptakt
Omtrent i et halvt år etter slaget ved Erastfer var det ingen store slag mellom de russiske og svenske armeene. I juli startet den russiske armeen å rykke fram til Tartu. De to armeene møttes nær byen Hummelshof.
Slaget
I starten hadde de svenske soldatene framgang mot den russiske fortroppen og tok fem eller seks kanoner. Seinere nådde den russiske hovedstyrken slagmarken og gikk til angrep på svenskene. Sverige drev tilbake det første russiske angrepet, men russerne kom tilbake. Det uthvilte russiske infanteriet omringet den svenske styrken. Den svenske armeen ble fullstendig utslettet.
Ettervirkninger
Etter dette slaget marsjerte Boris Sjeremetev gjennom det sørlige Svensk Livland uten å møte motstand og plyndret området.
Nevernes
Nevernes kan vise til:
Bykle
Bykle er den nordligste kommunen i Agder. Den grenser i nord til Vinje, i øst til Tokke, i sør til Valle, Sirdal og Sandnes, og i vest til Hjelmeland og Suldal.
Bykle har av to jevnstore bygdesentra, Hovden og Bykle kyrkjebygd; begge defineres som tettsteder ifølge Statistisk sentralbyrå. Tettstedet Hovden har innbyggere, mens tettstedet Bykle har  per 1. januar. I tillegg er det bosetning i mindre grender langs riksvei 9. Grendene er (fra nord til sør): Bjåen, Breive, Ørnefjødd, Geiskeli, Dalen, Berdalen, Hoslemo, Glidbjørg, Stavenes, Trydal, Grasbrokke og Bjørnarå.
Hovden er det største vintersportssted sør for Hardangervidda.
Viktigste næringer i Bykle er vannkraft og turisme. Det er i overkant av 2000 fritidsboliger i Bykle, i all hovedsak konsentrert rundt Hovden.
Kommuneblomsten for Bykle er søterot.
Natur og geografi
Denne nordlige delen av Agder tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedefoldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 - 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1 250 - 1 000 mill år gammelt, og stedvis 1 550 - 1 480 millioner år gammelt). I kommunen er det ca. 1 000 millioner år gammel granitt som dominerer. De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av granitt. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går både i sørvest-nordøst retning, og i sør-nord retning hvor det går en stor forkastningslinje.
Elver
Hovedvassdraget i Bykle og Setesdal forøvrig er Otra. Størstedelen av kommunen, med unntak av et lite område på grensa mot Tokke i øst og et noe større område i sørvest dreneres i Otra.
Fjell
Bykle kommune er preget av store høyfjellsområder både på øst- og vestsiden av hoveddalføret. Terrenget er stort sett mellom 1 000 og 1 200 moh., og har mange avrundete fjell. Mot vannskillet i øst og vest strekker de høyeste toppene seg mot 1 500 moh. Det er ingen isbreer i Bykle, men det finnes snøfonner i området ved Svartepodd i nordvest som kun forsvinner i meget varme somre.
Vann
Den småkuperte topografien gjør at det i Bykle finnes hundrevis av vann. Nord for Vatnedalsvatn er grunnen kalkrik, slik at fiskebestanden er god, til tross for sur nedbør i tidligere tider. Ørret er eneste naturlige fiskeslag.
Kultur
I Kulturminneåret 1997 ble Byklestigen valgt til Bykle kommunes kulturminne.
Tusenårssted
Opprinnelig ble Hovden sentrum valgt til Bykle kommunes tusenårssted, og en skulptur med en tusen år gammel myrmalmklump skulle markere stedet. Senere ble stedet flyttet til Hegni på Hovden, hvor en skulptur markerer stedet i Hegni friluftområde.
Målform
Nynorsk
Orodruin
Orodruin eller Dommedagsberg er en fiktivt vulkan fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Den ligger i landet Mordor, og det var i dette fjellet at den ene ringen ble smidd av den mørke herren Sauron, i det andre tidevervet.
Fagernes (andre betydninger)
Fagernes er navnet på flere steder i Norge og kan vise til:
Orodruin
Orodruin er Sindarin for Ild Fjell. Det sindarinske navnet som ligner mest på Dommedagsberg er Amon Amrath som betyr Skjebnens Fjell.
Da Sauron valgte landet Mordor som sitt tilfluktssted i det andre tidevervet var Orodruin en av grunnene til valget hans. Han brukte flammene som var der og kom fra jordas indre til å smi den ene ringen, herskerringen. Det er det eneste vi med sikkerhet kan si at han smidde der.
Orodruin var mye mer enn bare en vanlig vulkan – for det virker som om Sauron la noen av sine egne krefter inn i fjellet, og på den måten ble det mulig for ham å kontrollere flammene. Det virker som om den lå og dormet da Sauron var vekk fra Mordor, og våknet til liv igjen da kreftene hans vokste på ny.
På slutten av det andre tidevervet da Sauron var blitt beseiret av alliansen mellom alver og menn hadde Isildur, sønn av Elendil, en sjanse til å ødelegge ringen for godt, men han klarte ikke å kaste ringen fra seg. I stedet for beholdt han ringen selv, og den ble årsaken til hans død.
Mordor Middle-earth locations
Semjonov (by)
Historie
Byen ble grunnlagt på begynnelsen av 1600-tallet som en bosetning av gammeltroende. Den ble første gang nevnt som Semjonovs landsby i 1644, senere som landsbyen Semjonovo, og fra 1779 som byen Semjonov.
Fra begynnelsen av 1800-tallet til tidlig på 1900-tallet var den et senter for gammeltroende-bevegelsen og det eneste stedet hvor gammeltroendes religiøse gjenstander som lestovka-bønneperler ble produsert.
Økonomi og håndverk
Byen er kjent som et av de største sentrene for tradisjonelle håndverk som Khokhloma-tremaling og matrjosjka-dukker.
Fra 1918 ble khokhloma-tremaling et dominerende håndverk i Semjonov. I 1960 ble Semjonov organisert som en fabrikk kalt Khokhlomskaja rospis (russisk: Хохломская роспись, dvs. Khokhloma-maling).
Denne fabrikken spesialiserte seg på produksjon av håndmalte tregjenstander (fra bordvarer til leketøy og møbler) med en unik stil, og også matrjosjka-dukker, markedsført som souvenirer. Fabrikken tilbyr omvisninger på de forskjellige produksjonsstadiene, og de besøkende kan se håndverkere lage og male gjenstandene i tradisjonell russisk stil.
Amikt
En amikt er et firkantet linklede med to lange tynne snorer som brukes som halsduk under de liturgiske hovedplagg i katolsk liturgi.
Den geistlige fester amikten rundt halsen for at den skal beskytte de mer kostelige messeklær og liturgiske klær mot svette, og fester med å trekke snorene om livet og knyte sammen på magen.
Canardvinge
Canardvinge er en vanligvis liten vinge på hver siden av fremre del av flyet. Begrepet omfatter både bevegelige og fastmonterte små vinger langt foran på flyet. De bevegelige canardvingene vil ha samme funksjon som høyderor på et mer tradisjonelt bygget fly, og de kan brukes med motsatt bevegelsesretning for å gi rulling (roll) langs flyets lengdeakse.
Tåkefjellene
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er Tåkefjellene (også kjent som Hithaeglir (Sindarin) – og noen ganger skrevet feil som Hithaiglin) er en fjellkjeden som strekker seg over 1280 kilometer fra nord til sør. Fjellkjeden skiller Eriador i vest fra Anduins dal i øst, og strekker seg fra Gundabadfjellet i nord til Methedras i sør (nord for Gundabad ligger Angmars fjell som noen ganger blir regnet med blant Tåkefjellene).
Canardvinge
«Canard» er fransk for «and». Det henspiller på at enkelte av de tidligste flytypene med canardvinge var likt en and i svevet.
Tåkefjellene
Flere geografiske beskrivelser
De viktigste og mest kjente toppene i Tåkefjellene er Carn Dûm, Caradhras, Celebdil, Fanuidhol, Gundabadfjellet og Methedras.
Canardvinge
På enkelte flymodeller vil canardvingene bidra til bedre kontroll mot pitch / rotasjon rundt tverraksen og gi større stabilitet ved vekt og balanseberegning, slik at det ikke er så kritisk hvor langt foran eller bak i flyet vekten av drivstoff, passasjerer og bagasje er plassert. Likevel bidrar canardvingene vanligvis lite til flyets løft.
Tåkefjellene
Beliggenhet
Det nordligste toppen av Tåkefjellene er Gundabadfjellet, hvor ifølge legenden Durin den udødelige (den eldste av dvergenes fedre) skal ha våknet, men siden ble dette fjellet bebodd av orker. Det største dverge riket i Midgard, Khazad-dûm, lå under tre fjell omtrent midt i Tåkefjellene. De tre toppene som Khazad-dûm lå under var Caradhras (Rødhornet), Celebdil (Sølvertind) og Fanuidhol (Skyhodet). Inne i Celebdil hadde dvergene bygget Trappen uten ende, fra fjellets rot og helt opp på toppen av det. Det sydligste fjellet var Methedras (Siste topp).
Canardvinge
Enkelte moderne jagerfly er bygget slik at hovedvingene sitter så langt fram at flyet er ustabilt, det vil si at om nesa forskyves litt oppover, vil bevegelsen av nesa oppover bli kraftigere, og flyet snurres rundt. Disse flyene styres av en datamaskin som registrerer når flyet får nesa litt ut av stilling og gir en stillingsendring på canardvingen slik at flyet bare får den stillingsendringen som pilotens styring av flyet tilsvarer.
Tåkefjellene
Veier gjennom Tåkefjellene
De viktigste passene som leder over Tåkefjellene er Høypasset og Cardhras passet, men det fins også et pass utspringet av Sverdliljeelven(også kalt Langlilja).
Veier rundt Tåkefjellene
Rohansgapet var en dal (antakelig til elven Jarna) mellom den sydligste toppen av Tåkefjellene og det nordligste punktet i Kvitklettene. Det kan ha vært en åpning mellom Gundabadfjellet i Tåkefjellene og det absolutt vestligste fjellet i fjellkjeden Gråfjellene, men publiserte kart er forskjellige på dette punktet.
Canardvinge
Fordeler med canardvinger
Avhengig av avstanden mellom canardvingene og hovedvingene og hastigheten kan reaksjonen av canardvingen på lufta gi en oppadgående luftstrøm som kan øke løftet av hovedvingene.
Tåkefjellene
Beboere
Under Tåkefjellene ligger det forhenværende dvergriket, som i sener tid har blitt kalt Moria, og orkenes gruver og ganger som Bilbo Lommelun og hans følge ble fanget i, og hvor Bilbo slumpet til å finne den ene ringen. Kløvendal ligger gjemt blant forfjellen til Tåkefjellene på den vestre enden av Høypasset. Carn Dûm, hvor Heksekongen av Angmar holdt til i flere århundrer av det tredje tidevervet, lå mellom den av de nordligste fjellene i Tåkefjellene, kjent som Angmars fjell. Jarnagard lå i ring rundt Orthanc i Nan Cúrunir (Trollmannens dal) mellom armene av Methedras.
Canardvinge
Fordeler med canardvinger
For et fly som er i ferd med å steile / miste løftet, vil en eventuell canardvinge vanligvis steile ut før hovedvingene. Da vil nesa falle noe ned og løftet sikres på hovedvingene både ved en mindre angrepsvinkel og ved at farten øker.
Dagsposten
Dagsposten var en dagsavis som ble utgitt i Trondheim i perioden 2. oktober 1877 til 8. mai 1945. Dagsposten var i nesten hele sin levetid Trondheims største avis.
Avisen ble etablert som en avhengig avis, men erklærte seg som venstreavis i 1882. Samme år tok Dagsposten opp i seg to andre aviser, Trondhjems nye stiftstidende (etablert i 1855 under navnet Trondhjems Stiftsavis) og Trondhjems-Posten.
I 1890 skiftet Adresseavisen navn til Trondhjems Adresseavis og feiret syv år senere sitt 130-årsjubileum. Samtidig kunne en konstatere at den 20 år gamle Dagsposten med sitt opplag på vel 10 000 var dobbelt så stor.
Dagspostens eiere mente i 1902 at redaktør Håkon Løken var blitt for radikal. Det endte med at han tok med seg hele staben og startet en ny venstreavis, Nidaros. Dagsposten erklærte seg som organ for Frisinnede Venstre i 1909.
Canardvinge
Fordeler med canardvinger
Ved flyging ved og over lydens hastighet blir effekten av tradisjonelle høyderor, balanseror og sideror dårligere, og mange tradisjonelle fly mistet kontrollen særlig under stup over lydens hastighet. Bevegelige canardvinger vil fremdeles være effektive.
Tåkefjellene
Opprinnelsen
Tåkefjellene ble skapt av Melkor som ville gjøre det vanskeligere for valaen Oromë, som red rundt i Midgard for å jakte.
Det tredje tidevervet
De tretten dvergene som var i følge med Gandalf og Bilbo Lommelun som reiste over Tåkefjellene for å komme til Erebor brukte Høypasset for å krysse fjellene, og der ble de fanget av orker (se Hobbiten).
I Ringens brorskap prøver brorskapet å krysse Tåkefjellene ved å bruke Rødhornspasset (Etter at de finner ut at Høypasset blir overvåket av fienden, og Rohansgapet vil føre dem for nær Jarnagard og Sarumann). Et underlig snøvær tvinger dem til å gå under fjellene istedenfor over dem. De ni vandrerne tar veien gjennom Moria og der møter de en Balrog, som i mange lange år har slumret i Morias dype mørke. Gandalf slo balrogen ned i avgrunnen under «Durins bro», men ble selv revet med i fallet. De jaget hverandre opp «Trappen uten ende», helt opp på Celebdils topp. Der kastet Gandalf balrogen utfor fjellet.
Lista gór i wzgórz Śródziemia Platser i Tolkiens värld
Canardvinge
Canardvinger på båter
På ubåter kan små canardvinger langt foran på båten gi en ekstra mulighet for å kontrollere båtens ferd igjennom vannet. Dette gir vanligvis mindre støy i vannet utenfor ubåten enn ballasttanker med rask forflytning av tankinnholdet for å sikre stabiliteten.
Tilsvarende vinger kan også benyttes på større overflateskip til stabilisering mot rulling i bølgene.
Dagsposten
Dagsposten gikk inn i okkupasjonstiden som Trondheims ledende avis, tett fulgt av Adresseavisen. Dagsposten la uten påtrykk helt om til en tyskvennlig linje, til forskjell fra Adresseavisen som fikk innsatt redaktør av de tyske okkupasjonsmyndighetene.
Den 15. oktober 1940 framsto Dagsposten med undertittelen «organ for Nasjonal Samling». Dette skjedde etter direkte påtrykk fra Vidkun Quisling. Tiden som åpent NS-organ varte i to måneder. Etter et stort frafall av abonnenter og småannonser bad Dagspostens ledelse det offisielle Pressekontoret om lov til å trekke setningen fra tittelhodet. Men skaden var allerede skjedd.
Som tidligere NS-organ hadde avisen ingen muligheter i maidagene 1945. Avisen hadde et opplag på vel 18 000 da den kom ut med sin siste utgave 8. mai 1945. Avisen ble ekskludert med en gang og deltok ikke i fellesavisen Trondheims-Pressen, noe de tre andre byavisene, Adresseavisen, Arbeider-Avisen og Nidaros gjorde.
Avisens lokaler, trykkeri og øvrige ressurser ble av norske myndigheter stilt til rådighet for etablering av den nye kristne Dagsavisa.
Inertgass
Inertgass er en dekkgass som brukes når man ønsker at en spesiell kjemisk reaksjon ikke skal skje.
Brannslokking
Gass som ikke vil reagere med stoffene som brenner og tar opp plassen for oksygen i lufta er brukt for eksempel i Halon-anlegg for brannslokking. En tank med brennbare væsker kan fylles med inertgass når væsken tømmes ut, for å redusere eksplosjonsfare. Eksos fra en motor kan også brukes som slik inertgass.
Det vil være fare ved å gå inn i slike tanker uten egen lufttilførsel, fordi surstoffmangelen fort gjør at personen mister bevisstheten.
Sveising
Oksygen i lufta kan bli omdannet til ozon ved sveising. Dette kan hindres ved å fjerne luft ved at sveisingen skjer i gass som tilføres ved gassdekket buesveising. Gassen brukes i forbindelse med LMIG-sveising (L-Metall inert gas)MIG-sveising (Metal inert gas), TIG-sveising (Tungsten inert gas), rørtrådsveising, plasmasveising og lettmetallsveising.
Inert vil si ikke aktiv, det betyr at gassen ikke reagerer med sveisebadet på noen som helst måte, i motsetning til en aktiv gass. Hensikten med en ikke-aktiv sveisegass vil være å beskytte sveisefugen mot atmosfærisk forurensing. Med andre ord, mot å inngå forbindelser med oksygen og nitrogen i luften.
Eksempler på en inertgass kan være argon, helium, eller blandinger som Ar+C02, Ar+02 og He+Ar. Ved å blande gasser oppnår man forskjellige sveiseegenskaper og endrer inntregningsprofilen på sveisen. «Secure» og "mison" er handelsnavn på en gassblanding av Argon (Ar), kulldioksid (CO2) og NO.
Påskekrim
Påskekrim er et samlebegrep for litteratur, radio- og TV-serier som har to fellestrekk: 1) Det er kriminalfortellinger. 2) Utgivelse og/eller forbruk skjer i forbindelse med påske. Tematikken er svært sjelden knyttet til påskeuka. Tidspunkt for publisering kunne oftest vært når som helst i løpet av året. Påskekrim ser ut til å være et særnorsk fenomen. I andre land er lettere ferielektyre gjerne koplet til sommerferien.
Sarek
Sarek er en nasjonalpark i den vestre delen av Jokkmokk kommune i Lappland i Sverige. Den ble opprettet i 1909. Kungsleden som går fra Kvikkjokk til Saltoluokta passerer rett sør for nasjonalparken. Den grenser mot Padjelanta nasjonalpark i vest og mot Stora Sjöfallets nasjonalpark i øst og nord. Sarek er et utpreget høyfjellsområde, som omfatter 1970 km² med åtte topper over 2000 meter. Sarektjåhkkå Stortopp er høyeste punkt på 2089 moh, og etter svenske forhold er det forholdsvis mye isbreer i området. I tillegg er det et hundretall topper over 1800 meter.
Påskekrim
Opphav
Koplingen mellom romanen og tradisjonen er nok overdrevet. Utviklingen skjedde gradvis. Nestor i det kriminallitterære miljøet, Nils Nordberg, har brukt moderate formuleringer som «som muligens skapte» (1990) og «kan være opphavet til» (1994). I 1950 skrev Nils Lie selv at forfatterne håpet at boka skulle bli «årets påskeroman». De to studentene forholdt seg altså til en tradisjon som allerede eksisterte, og som ikke bare handlet om kriminallitteratur.
Sarek
Sarek er et av Sveriges mest kjente områder for fjellturisme, men egner seg ikke for uerfarne besøkende da det ikke finnes overnattingssteder i området. Mengden smeltevann fra snø og isbreer kan bli svært stor på våren og sommeren og gjør at vading av elver blir risikofylt.
Påskekrim
Opphav
Aschehoug reklamerte i 1912 med «Glimrende paaskelæsning». Lista med 12 bøker består av lettere romaner av blant andre Alexandre Dumas d.e., Rudyard Kipling, Arthur Conan Doyle og Vilhelm Krag. I de etterfølgende årene var koplingen mellom påske og underholdningslitteratur vanlig. Det kom en liten økning fra 1924, året etter suksessen med Bergenstoget plyndret inat, men det tok ikke av for alvor før på 1930-tallet. Det gjorde også mengden spenningslitteratur utenfor påska.
Sarek
Det finnes noen broer i området, samt en nødtelefon i Mikkelstugan i nærheten av Ruohtesvágges munning i øvre Rapadalen.
Påskekrim
Etablering
Mot slutten av 1930-tallet ser det ut til at kriminallitteraturen hadde etablert seg som et påskefenomen: «Nu før påske er jo kriminalromanenes tid» (1937). «Det er jo en årlig foreteelse at nyss før påske kommer en del bøker av den lettere genre, detektivromaner og mer eller mindre sannsynlige røverhistorier» (1938). «Nu før påske er mange særlig interessert i underholdningslitteratur og kriminalromaner» (1938).
Sarek
Sarek nås lettest fra Kvikkjokk (østover via Kungsleden eller vestover via Tarradalen), i nord fra Ritsem eller fra øst via Saltoluokta eller Seitevare.
Påskekrim
Etablering
I romanen Nattmennesket (1941) presenterer kriminalforfatteren Bernhard Borge seg som «den faste leverandør til alle ryggsekker i påskehelgen». (Bernhard Borge er ikke bare fortelleren i romanen, men samtidig pseudonym for André Bjerke).
Et naturlig spørsmål er hvorfor kriminallitteraturen har fått en så sentral plass i den norske påsken. Nils Nordberg var nok svært nær sannheten da han i 2003 skrev: «Nordmenn har verdens lengste påskeferie. Krim er ferielesning.» I tillegg har forlagene uten tvil sett det økonomiske potensialet i å gi ut bøker også utenfor bokhøsten. Fredrik Wandrup konkluderte med nettopp dette da han som den siste av seks forklaringer skrev: «6) Påskekrim er et markedsføringsfenomen. […] Follow the money.»
Begrepet
I 1987 skrev Willy Dahl i artikkelen «Norsk påskekrim anno 1937» at «begrepet påskekrim var velkjent». Tolket bokstavelig er påstanden feil, begrepet var ikke kjent i 1937. Det ser ut til at ordet «påskekriminal» ble brukt første gang i mars 1950 i en annonse fra J. W. Cappelens forlag. Boka det gjaldt var Døden på høye hæler av Christianna Brand. Tre år senere skrev signaturen R. S. i Dagbladet: «Spenningen er det så som så med, men det er jo ikke alltid det viktigste selv i en påskekriminalroman.»
Kombinasjoner av «påske» og «krim» dukket opp sporadisk mellom 1950 og 1970. I april 1965 trykte A-magasinet novellen «Crime passionel på Ullabrent gård», presentert som «Påskekrim av Ove Fedde». Dette kan ha vært første gang ordet var i bruk.
Utover 1970-tallet ble begrepet brukt nå og da i annonser og artikler, men gjennombruddet kom ikke før i 1977. Da lanserte NRK en «påskekrim» i fjernsynet med Lord Peter Wimsey, som ble sendt i fire deler fra onsdag til påskelørdag. Dorothy L. Sayers’ amatørdetektiv hadde besøkt TV-skjermen etter samme mønster året før, men uten betegnelsen «påskekrim».
NRK fortsatte å kalle seriene «påskekrim», og i tiåra etter 1980 kom begrepet i vanlig og økende bruk. Økningen har vært større enn i mengden utgitte krim- og spenningsromaner, noe som kan forklares med at forlagene har lansert flere slike bøker før påske. NRK begynte etter hvert å sende mer enn én spenningsserie hver påske, i 2020 tre ulike. Samtidig tok andre kanaler i bruk begrepet, særlig TV2. Mediene begynte å omtale alle spenningsserier som «påskekrim», også slike som lå hos ulike strømmetjenester, uavhengig av påsken.
Begrepet blir også brukt om noveller, tegneserier og krimgåter i ulike media, inkludert på melkekartonger.
Påskekrim i fjernsyn og radio
Oversikt: Liste over påskekrim på NRK TV og Påskekrimmen på NRK Radio.
NRK sendte krim i Detektimen allerede fra 1960, som var det første året med regulære fjernsynssendinger i Norge. Programposten var lagt til fredager, noe som førte til at Detektimen tok pause i påskeuka. Langfredag var ikke dagen for mordmysterier. Ennå var påska «den stille uke», og helligdagsfreden rådde. Løsningen besto i å legge Detektimen til onsdag før skjærtorsdag, første gang i 1966.
I 1971 ble tilbudet utvidet til å gjelde påskelørdag, de tre første åra med western. I 1976 sendte NRK krim også skjærtorsdag og langfredag. Det samme gjentok seg i 1977, da for første gang med betegnelsen «påskekrim». I 1978 tok norsk fjernsyn steget videre med episoder også første og andre påskedag. Seriene var ofte basert på romaner av relativt nye forfattere som Derry Quinn, John le Carré, P. D. James og Ruth Rendell. Først i 1990 dukket en klassiker av Agatha Christie opp.
Radioteatret begynte på 1950-tallet med lørdagssendinger i lette sjangre, ofte kriminalhørespill. Dette gjaldt også påskelørdag. I 1980 ble Den tredje mann av Graham Greene presentert som «påskekrim» i fem deler fra mandag til skjærtorsdag. Med dette var det etablert en årlig tradisjon som har overlevd til nå.
Ferielektyre i andre land
Det skal ikke mange nettsøk til for å oppdage at resten av verden ser med undring på det som er omtalt som «bizarre Norwegian tradition».
Også i mange andre land er underholdningslitteratur knyttet til ferie, men da til sommeren. Sverige har lenge hatt begrepet «sommardeckare». Utover 2000-tallet ble denne ferielektyren også koplet til påske. Det kan ha begynt da Piratförlaget i 2003 lanserte «årets påskdeckare». I 2012 skrev nettidsskriftet LitteraturMagazinet med direkte referanse til Norge: «Nu ska påskkrim bli en svensk tradition». Etter hvert begynte svensk TV å sende krim i påska.
Bruken av ordet «påskkrim» fikk Erik Helmerson, lederskribent i Dagens Nyheter, til å reagere på Twitter: «Vilken språklig gränsbevakare sov på sin post och släppte in detta obehagliga och meningslösa uttryck i svenskan?»
I engelskspråklige land finner man begreper som «summer reads», «summer bestseller» og «beach read». I en artikkel i The Guardian skriver den canadiske skribenteten Michelle Dean:
«Vacation reading is not a new concept. Ever since the 19th century, when novels were considered relatively sinful indulgences, leisure and fiction-reading have been closely associated. But it was not until the wide popularization of paperbacks in America in the middle of the last century that you began to see the beach so closely entwined with a page-turning thriller.»
Sitatet over kan også beskrive noe av bakgrunnen for norsk påskekrim fra tidlig på 1900-tallet.
Anton Schjøth
Anton Christian Gunerus Schjøth (født 1807 i Larvik, død 1872) var en norsk embetsmann, lærer, forfatter og filantrop.
Schjøth og banksjef Fritz Heinrich Frølich skaffet kommunal støtte for småhusprosjektet Frølichbyen på St. Hanshaugen i Oslo.
Schjøth har fått Anton Schjøths gate oppkalt etter seg.
Liste over fylker i Maine
Liste over fylker i Maine. Den amerikanske delstaten Maine består av 16 fylker.
Sortert etter areal
Liste sortert ettet fylkenes totale areal:
Etter innbyggere
Liste sortert etter innbyggere i år 2000.
Mustafa Lutfi al-Manfaluti
Mustafa Lutfi al-Manfaluti (født 1876, død 1924) var en egyptisk forfatter og poet med arabisk far og tyrkisk mor.
Al-Manfaluti studerte ved Al-Azhar universitetet som ligger i Kairo. Al-Manfaluti oversatte flere kjente skuespill og litterære verk fra fransk til morsmålet egyptisk. I tillegg til å skrive og oversette flere noveller fra andre språk. Al-Manfaluti sitt mest kjente litterære verk er en samling av hans mange artikler og dikt som ble publisert under tittelen, el-Nazarat.
Alv
Alvenes tilbakegang kom først med innføring av kristen tro, og fra 1500-tallet dalte alvene tilsynelatende raskt til deres moderne status som små, skadefro ånder. I tidlig moderne tid og i moderne folkeminne ble alver knyttet feilaktig til feer som særlig har sin tilknytning til britisk folkeminne. De ble da antatt å ha en liten fysisk størrelse og levde som regel under jorden i åser og fjell, eller i brønner og kilder. 1800-tallets romantikk, særlig på De britiske øyer, forsøkte å gi alvene deres størrelse tilbake, og avbildet dem i tegninger og billedkunst som meget vakre unge menn og kvinner. Fra deres avbildning i romantikken gikk alvene inn i 1900-tallet som en litterær fantasisjanger i kjølvannet av J.R.R. Tolkiens utgivelser, særlig den posthum utgitte Silmarillion. Her behandlet Tolkien forholdet til lyse alver, mørke alver, svarte alver og dverger med bakgrunn fra norrøn mytologi.
Navn
Navnet alv kommer fra urgermansk *albiz (eller *alboz), en variant som ga norrøne álfr, som igjen ble kilde til angelsaksiske oaf og ælf (flertall ylfe), gammelhøytysk alp. Opphavet til det urgermanske ordet kan være i urindoeuropeiske *albho- i betydning hvit.
Begrepet har blitt bevart og videreført i fornavn i Norden som Alf (og Alv), Alfhild, Alvar (Halvard). Alf var en særlig populær komponent i angelsaksiske navn, Ælfræd «Alv-råd» (Alfred), Ælfwine «Alv-venn» (Alvin), Ælfric «Alv-hersker» (Eldridge), også kvinnenavn som med Ælfflæd «Alv-skjønnhet».
Det er ikke noe opplagt slektskap utenfor de germanske språkene, men det har forsøksvis blitt sammenlignet med ṛbhu, en form for skytsånder i hinduistisk mytologi.
Germansk mytologi
Jacob Grimm diskuterer vetter og alver komparativt i kapittel 17 av hans verk Deutsche Mythologie (1835). Han bemerker at i Den eldre Edda kobles æsir og álfar, en forbindelse som gjentas i angelsaksisk ês og ylfe, noe klart grupperer alvene som guddommelige eller overnaturlig klasse av vesener, stundom forlenget av vanene som en tredje klasse: i et gudedikt, Hrafnagaldr, som Sophus Bugge mente var fra 1600-tallet og avviste fra å inkludere i Den eldre Edda, blir det hevdet at Alföðr orkar, álfar skilja, vanir vita – «Allfaderen (= æsene) har makt, alvene har dyktighet og vanene kunnskap».
På den andre siden er det et nært slektskap mellom alver og dverger, åpenbart ettersom mange dverger har alvenavn, inkludert det grunnleggende Álfr, «alv», og Alberich, «konge av alvene». Loke er i særdeles vanskelig å klassifisere og plassere; han er vanligvis kalt for en ås, men er egentlig av jotnebakgrunn, og er uansett også adressert som álfr. Det viser at den førkristne mytologien hadde mindre problemer med overgangsformer, eller sagt på en annen måte; ved å pare ulike vesener fikk man nye og unike vesener med dertil krefter. Grimms konklusjon var at klassifikasjonen «alv» kan bli betraktet å «minske og strekke seg skiftevis». Etymologien som forbinder *albiz med albus, «hvit», tyder på en opprinnelig dikotomi (todeling) av «hvite» kontra «svarte» ånder, korresponderende til alver kontra dverger, noe som førte til påfølgende forvirring i ettertid. Således er «hvite» alvenes behørige navn ljósálfar, «lysalver», kontrasterende i døckálfar, «mørke alver».
Snorre Sturlason hevder i Den yngre Edda at lysalver bor i Alvheim (Álfheim) mens de mørke alvene bor i underjorden. Forvirringen fortsetter fra introduksjonen av tilleggsbegrepet svartálfar, «svartalver», som først synes synonymt med «mørke alver»; Snorre identifiserer dem med dvergene og lar dem bo i Svartalvheim (Svartálfaheim). Dette fikk den systematisk anlagte Grimm til å anta et tredelt forhold av lyse alver, mørke alver og svarte alver, og hvor kun den sistnevnte er identisk med dverger, mens de mørke alvene er en mellomliggende klasse, «ikke så mye endeframt svart, som dempet, formørket». I støtte for en slik mellomliggende klasse mellom lysalver eller «egentlige alver» på den ene siden, og svarte alver eller dverger på den andre siden, fremførte Grimm beviset med skotske brownies (nisser) og andre tradisjoner i folkeminne hvor dverger er kledt i grått eller brunt.
Max Angst
Max Angst (født 3. juli 1921, død 21. januar 2002) var en sveitsisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia.
Alv
Norrøn mytologi
Den tidligste bevarte beskrivelsen av alver kommer fra norrøn mytologi. På norrønt ble alvene kalt for álfar (entall nevneform álfr).
Det perfekte kupp (TV-program)
Det perfekte kupp er et norsk gameshow ledet av Nils Ole Oftebro som gikk på TV3 i 2000. Totalt 30 deltakere var med i serien. Tre deltakere skulle konkurrere mot hverandre i hvert program, og de som vant mest penger skulle møtes i en superfinale. Ved hjelp av mye teknisk utstyr skulle de løse diverse oppgaver og til slutt ende opp i et hvelv. Der ville deltakerne kunne vinne opp til 250 000 kroner hver, men bare en kunne komme ut av bygningen igjen. Det var også usikkert om vedkommende ville kunne få med seg pengene. Programmet gikk på mandager.
Alv
Norrøn mytologi
Det synes som mennesker kunne bli opphevet til rangen av alver etter døden, eller oppholde seg i alvenes verden etter døden, slik som med småkongen Olav Geirstadalv Gudrødsson. Smeden Volund er identifisert som «alvenes hersker» (vísi álfa) og «en blant alvefolket» (álfa ljóði) i diktet Volundkvadet (norrønt Volundarkviða). I en senere introduksjon i prosa blir han også identifisert som sønn av en konge av Finnar, «finnene», det vil si samene, et folk som var respektert for deres sjamanske magi. I Didrikssagaen (norrønt Þiðrekssaga) er en menneskelig dronning overrasket over å lære at den elsker som gjorde henne gravid er en alv og ikke et menneske. I Rolf Krakes saga tar en kvinne knyttet til seid med seg en stor hær av sterke krigere, illgjerningsmenn, norner og alver. Alver knyttes her til det overjordiske og magiske.
Det perfekte kupp (TV-program)
Programmet var en meget stor produksjon for TV3 og kostet 20 millioner å produsere.
Alv
Norrøn mytologi
Krysningsavl var mulig mellom alver og mennesker i den norrøne tanke. Den menneskelige dronning som hadde en alvelsker frambrakte helten Hogne. Alver er nevnt i Heimskringla og i fornaldarsagaen Þorsteins saga Víkingssonar, (Torstein Vikingssons saga), en redegjørelse om en slekt av lokale konger som hersket over Alvheim (Álfheim), som synes å tilsvare den nåværende svenske provinsen Bohuslän (tidligere det norske lenet Båhuslen) og den norske landsdelen Vingulmark (landet rundt Oslofjorden). Det ble sagt at siden de hadde alveblod i årene var de vakrere og mer staselige enn de fleste andre menn. I Heimskringla i slutten av den legendariske Ynglinge-saga nevnes en Alvarim som konge i Alvheim. Hans datter het Alvhild. Kong Alvgeirs sønn het Gandalv.
Det perfekte kupp (TV-program)
Konsept
Her skulle tre «agenter», bestående av både kjendiser og ukjente, løse en rekke oppgaver og bekjempe fysiske hindre for å komme inn i et pengehvelv. Oppgavene underveis gav til sammen kodeordet for å åpne safen. Seerne kunne selv prøve å løse oppgavene og sende inn kodeforslag på sms og e-post. En av innsenderne ville rett etter programmet bli trukket ut til å vinne deler av, eller med maksimal flaks hele potten. Det var avhengig av hvordan det gikk med den ene agenten som til slutt sto igjen med pengene. Agenten skulle forsøke å komme ut av bygget med fangsten på opp til 666 000 kroner. Jo lengre tid agenten brukte på å komme ut, jo mer av potten vant den uttrukne seeren.
Alv
Norrøn mytologi
I de nevnte referansene framtrer alvene som de kollektive maktene som har med forfedrekulten å gjøre. Deres domene var både døden og fruktbarheten, det vil si slektens gang. Alvene synes å ha vært gjenstand for kultdyrking. I kildene finnes begrepet alveblot, men dette fenomenet er ellers ikke beskrevet, og Gro Steinsland mener at det kan ha vært knyttet til kvinnenes hjemlige kultsfære framfor de offentlige blotene.
At alvene også hadde demoniske sider bevitnes i de tallrike ord for sykdommer, eksempelvis elveblest (egentlig «alveblest»), en allergisk hudreaksjon som gir et karakteristisk uregelmessig formet, blekrødt, vablete utslett.
I tillegg til deres menneskelige aspekter var de samtidig beskrevet som delvis guddommelige vesener, knyttet til dyrkelsen av fruktbarhet og forfedrene. Forestillingen om alvene synes å tilsvare animistiske tro på naturens ånder og de avdøde, felles for nær samtlige menneskelige religioner. Dette er også sant for den norrøne troen i diser, fylgjer, vardøger (varslende følgeånd). Som ånder er alvene ikke bundet av fysiske begrensninger og kunne gå gjennom vegger og dører som spøkelser, noe som blir fortalt om i Tåtten om Nornagest (Norna-Gests þáttr).
Snorre Sturlason refererte til dverger som mørke alver (dökkálfar) eller svartalver (svartálfar), men i hvilken grad dette reflekterte en bredere nordisk tro er usikkert. Snorre viser til andre alver som lysalver (ljósálfar), noe som man har knyttet til alvenes forbindelse med Frøy, fruktbarhetsguden, i henhold til Grimnismål. Snorre beskriver forskjellene mellom alvene som følgende:
I skaldediktene, fornaldarsagaene og i Den eldre Edda (den såkalte poetiske Edda) blir alvene knyttet til æsene, i særdeleshet i den gjentatte frasen «æsene og alvene», noe som antagelig menes «alle gudene». Selve ordet guð er et nøyrumsord som brukes om gudene som et kollektiv. De norrøne gudene er verken allmektige eller allvitende, men er avhengige av andre arter for opprettholde orden i kosmos. Av gudene knyttes alvene spesielt til vanene. Den eldste vaneguden er Njord som forskerne har knyttet til fallosdyrkelsen i «de hellige hvite steinene» som finnes spredt langs norskekysten. Av død og grav spirer liv, symbolisert i en struttende fallos. Njord ble videreført eller avløst av Frøy, framstilt som hans sønn, og dyrkelsen av Frøy bevitnes i en rekke stedsnavn over hele Norden. Frøys bolig er Alvheim, og navnet knytter ham til alvene, og kulten til alvene som kollektive fruktbarhetsmakter som var assosiert med de døde forfedrene i gravhaugen. Grimnesmål forteller at Frøy fikk Alvheim som tannfe, det vil si som gave for sin første tann:
Det perfekte kupp (TV-program)
Konsept
Inspirasjon var hentet fra filmer som Mission Impossible og The Matrix.
Alv
Norrøn mytologi
Friðr, fred eller vellyst, er et begrep som går igjen i forbindelse med Frøy. Hans kult er fredens dyrkelse. I Loketretta får han de beste skussmål; han krenker ikke kvinner.
Det perfekte kupp (TV-program)
Seertall
Programmet hadde forholdsvis lave seertall og derfor ble det bare en sesong. Premieren ble sett av 145 000. Senere falt tallene ned til 100 000. Finalen ble sett av 120 000.
Alv
Norrøn mytologi
I tillegg til dette gir Kormaks saga en redegjørelse for hvordan en ofring til alvene synes å mene var i stand til lege et alvorlig sår fra krigsmarken:
Angelsaksisk
Den angelsaksiske (gammelengelske) formen av alv er ælf (flertall ælfe med regionale og kronologiske varianter som ylfe og ælfen). Ord for nymfer i den greske og romerske mythos ble oversatt av angelsaksiske lærde med ælf og varianter av dette.
Angelsaksisk tradisjon bevarer ylfe utelukkende som ondsinnete, skadelige vesener. En metrisk besvergelse fra 900-tallet «mot en brå stikkende smerte» (Wið færstice) tilbyr kur mot plutselig smerte (som revmatisme). Disse smertene hadde sin antatte grunn i prosjektiler fra enten ése eller ylfe eller hekser (gif hit wære esa gescot oððe hit wære ylfa gescot oððe hit wære hægtessan gescot), det være hekseskudd eller alveskudd.
«Alveskudd» (engelsk Elf-shot, elf-bolt eller elf-arrow) er et ord funnet i Skottland og nordlige England, først attestert i et manuskript fra rundt det siste kvarten av 1500-tallet. Selv om det er først attestert i følelsen «skarp smerte gitt av alver» er det senere blitt attestert til å bli oppklart som neolittiske pilhoder av flintstein som på 1600-tallet synes å ha blitt tilskrevet i denne regionen til alvefolk, og som ble benyttet i helbredende ritualer, og som etter sigende ble benyttet av hekser (og kanskje alver) til skade folk og krøtter. En floke i håret ble kalt for «alvelokk» da denne ble antatt påført av alver som bedrev ugagn (eller særlig av dronning Mab) og brå lammelse ble noen ganger tilskrevet «alveslag» (elf-stroke). Sammenlign med følgende utdrag fra en ode av Willam Collins fra 1750:
Tysk folkeminne
Svært lite materiale som omhandler alver eller elben er blitt bevart fra gammelhøytysk utover bare substantivformen alp, flertall alpî, elpî. Middelhøytysk har et hunkjønns entallsform elbe og flertall elbe, elber, men ordet blir svært sjelden, hovedsakelig bevart i adjektivet elbisch, og er erstattet av den angelsaksiske formen elf, elfen via tyske oversettelser fra 1700-tallet av William Shakespeares En midtsommernattsdrøm. Hankjønnsformen alp ble bevart i tysk med endret mening til «mareritt».
Jacob Grimm i hans Deutsches Wörterbuch anvendte formen «unhochdeutsch» Elf, lånt «utenktbart» fra engelsk, og Tolkien var inspirert av Grimm til å forfremme det virkelige tyske formen i hans Rettledning til navn Ringenes herre (1967) og Elb, Elben ble således gjenintrodusert i den tyske oversettelsen fra 1972 av Ringenes herre.
I kristent folkeminne ble elber benyttet for å beskrive ondskapsfulle spøkefugler og ugangskråker som kunne føre til sykdom på krøtter og folk, og gi vonde drømmer til de sovende. Det tyske ordet for mareritt, Albtraum, betyr «alvedrøm». Den arkaiske formen for Albtraum betyr «alv-trykk»; det var antatt at mareritt var et resultat av at en alv satt på den sovendes bryst. Dette aspektet av tysk alvetro tilsvarer i store trekk den norrøne troen på marene som red forbi og kunne gi sovende vonde drømmer, eventuelt døden i søvnen, derav det norske ordet mareritt, tilsvarende det svenske ordet mardröm. Det tilsvarer også legender som incubi og succubi.
Skandinavisk
I en rekke skandinaviske vandresagn har huldra samme rollen som alver har i tilsvarende sagn på De britiske øyer.
I Danmark og Sverige er alvene vesener som er adskilte fra vetter, selv om grensene mellom disse er uklare. Feene med insektsvinger i britisk folkeminne er ofte kalt for «älvor» på moderne svensk eller «alfer» på dansk, men den korrekte oversettelsen er «feer». Tilsvarende er alver funnet i mange eventyr. Alven og rosen av den danske forfatteren H. C. Andersen er så liten at han kan ha en roseblomst som hjem, og har «vinger som når fra skuldrene og til beina». Dog, Andersen skrev også om alver i Alferne paa Heden, en del av tredje kapitel i reiseboken Skyggebilleder (1831). Alvene i denne fortellingen er mer lik de i tradisjonell danske folkeminne som var vakre kvinnelige vesener som levde i åser og kampesteiner, og kunne danse en mann til døde. Som huldra i norsk folkeminne er de hule eller gjennomsiktige når de blir sett i mørket.