cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hekla
De mest kjente utbruddene
Det tidligste nedtegningen om utbrudd i Hekla er fra 1104, men det har trolig vært mange flere under tiden da vikingene slo seg ned her. Utbruddet i 1104 var et av Heklas største, og det ble kastet ut rundt 2,5 kubikkilometer tefra. På Þjóðveldisbærinn Stöng er det rekonstruert langhus eller gårdstun fra vikingtiden. Gjenoppbyggingen er en kopi av tre originalbygninger, inkludert langhuset som stod på Stöng, 7 km. mot nord, og som antas å ha blitt begravet av vulkansk aske i 1104 etter utbrudd fra Hekla.
I 1636 var utbruddet lite, men varte likevel i over et år. Utbruddet skadet beitemarker i nordøst, og forårsaker dødsfall blant husdyr.
13. januar 1693 startet et utbrudd som varte i over sju måneder, og som var en av Hekla mest destruktive. Det forårsaket blant annet en tsunami, ødelagte og skadet gårder og skog i Thjórsárdalur, Land, Hreppar og Biskupstungur. Fin aske fra utbruddet nådde også Norge, som forårsaket dødsfall på husdyr.
Siden da har det vært mellom tjue og tretti utbrudd og fjellet har noen ganger vært aktivt i perioder på seks år med små pauser i mellom. Før utbruddet som brått startet 2. september 1845 hadde Hekla en rolig periode på mer enn seksti år.
Utbruddene til Hekla er svært varierte og vanskelige å forutse. Noen er svært korte (en uke til ti dager), mens andre kan strekke seg over måneder og år (utbruddet i 1947 startet 29. mars og sluttet i april 1948). Men det er vanligvis en sammenheng slik at jo lenger Hekla har holdt seg i ro, jo større og mer katastrofalt er det neste utbruddet.
Det nyligste utbruddet var 26. februar 2000. Ved dette utbruddet kunne geologer forutsi utbruddet 15 minutter før det begynte. Frem til da hadde forskerne trodd at Hekla ikke var i stand til å produsere det farligste og mest ødeleggende vulkanske fenomenet, en pyroklastisk strøm, men i 2003 fant man spor etter en 5 km lang strøm nedover fjellsida.
Tyven som kom til middag
Tyven som kom til middag (originaltittel: The Thief Who Came to Dinner) er en amerikansk krim-komedie fra 1973 regissert av Bud Yorkin. Filmen handler om en gentlemannstyv som slår seg sammen med en vakker sosietetskvinne for å stjele kostbare juveler fra byens velstående hjem. Hovedrollene spilles av Ryan O'Neal, Jacqueline Bisset og Warren Oates. Manus er basert på en roman av.
Handling
Dataprogramereren Webster McGee slutter i jobben og blir gentlemanstyv i Houstons sosietetsmiljø. En dag bryter han seg inn hos en millionær, hvor han blant annet finner papirer som kan kompromittere ham. Han presser så vedkommende til å introdusere ham i et middagsselskap for hans rike venner – for derved å få et overblikk over juveler og andre verdisaker som han senere skal slå kloa i. Der møter han Laura, som forelsker seg i ham og hjelper ham med å rane flere sosietetshjem for juveler.
Om filmen
Den amerikanske filmanmelderen Leonard Maltin gav den 2 av 4 stjerner.
VG gav den terningkast tre.
I rollene
(utvalg)
Westfälisches Dampfboot
Westfälisches Dampfboot er et tysk forlag som først og fremst gir ut venstreorientert faglitteratur, med særlig vekt på marxisme, feminisme, økologi og den tredje verden. Forlaget gir også ut tidsskriftene Prokla, Peripherie og Jahrbuch Lateinamerika.
Massedrapet på Utøya
'' Massedrapet på Utøya var det andre av to sekvensielle terrorangrep som ble utført mot den norske regjering og en politisk sommerleir i Buskerud, 22. juli 2011. Kort tid etter et bombeangrep på regjeringskvartalet i Oslo Sentrum skjedde et massemord på en sommerleir på Utøya i Tyrifjorden i Hole kommune i Buskerud, nåværende Viken.
Leiren var arrangert av Arbeidernes ungdomsfylking (AUF), ungdomsorganisasjonen til Arbeiderpartiet (Ap). En bevæpnet mann forkledd som en politimann åpnet ild mot deltakerne. I alt 69 mennesker ble drept og 66 ble skadet. Politiet pågrep og arresterte Anders Behring Breivik, en 32 år gammel nordmann, for massedrapet på Utøya. Han ble senere dømt i Oslo tingrett til 21 års forvaring for bombeangrepet mot Regjeringskvartalet og skytingen på Utøya.
Gjerningsmannens ankomst
Gjerningsmannen Anders Behring Breivik var utkledd som politi og ble skysset ut til Utøya av MS «Thorbjørn» for angivelig å «gjennomføre en kontroll i forbindelse med det nylige bombeattentatet i Oslo», som han selv sto bak. Han ankom til Utøykaia i en sølvgrå varebil, viste legitimasjon, sa at han var utsendt for å sjekke sikkerheten, og at dette var ren rutine i forbindelse med angrepet. Breivik var ikledd skuddsikker vest og bevæpnet med en pistol av typen Glock 34 og en rifle av typen Ruger Mini-14 med kikkertsikte.
Skytingen
Ca. kl 17:21 begynte Breivik å avfyre skudd på stedet. Nordre Buskerud politidistrikt mottok melding om skytingen kl 17:26. Oslo politidistrikt ble informert om situasjonen på Utøya kl 17:25. Skrekkslagne deltagere på arrangementet ba også om hjelp på Twitter. Skytingen startet under to timer etter bombeattentatet i Oslo og varte i litt over en time. Breivik benyttet en Ruger Mini-14 Ranch Rifle, en halvautomatisk rifle med 30 skudds magasin, og en Glock 34-pistol. Han hadde med seg ti 30-skudds magasiner til rifla og seks til pistolen. Fire av disse var 31-skudds, mens to var 17-skudds. Ut fra gjenværende ammunisjon er det estimert at det totalt ble løsnet 297 skudd. 121 med pistolen og 176 med rifla.
Forskjellige kilder oppgir at det var fra 560 til 700 ungdommer på Utøya. Dommen mot Breivik hevder det var 564 personer på øya. Mange flyktet ved å svømme over til fastlandet, en distanse på minimum 550 m, og over 200 ble berget opp av vannet av småbåter, hovedsakelig ført av ferierende.
Ofre
Sundvolden Hotel ble nyttet som senter for overlevende og pårørende. I dagene etter hendelsen ble det satt opp et midlertidig pressesenter i området. Her møtte også kongefamilien og norske statsråder.
De første rapportene fredag kveld anslo antall døde til ca ti. Dødstallene viste seg snart å være betraktelig høyere enn dette. Natt til lørdag ble tallet av politiet oppgitt å være minst 80 døde, lørdag morgen presisert til 84. Mandag 25. juli ble tallet døde nedjustert til 67 mennesker funnet drept, omkommet ved drukning, eller død etter ankomst på sykehus. Etter at alle var identifisert, var det totale antall døde etter skytingen på Utøya 69 personer: 65 personer ble drept på Utøya, én døde på ferjekaien på fastlandet, én døde under båtturen til ferjekaien, én druknet og én ble erklært død på Ullevål sykehus. 32 av de døde var under 18 år, de to yngste 14 år. Medianalderen av de omkomne var 18 år og gjennomsnittsalderen 19.7 år.
Totalt ble 58 personer ført til sykehus. Ringerike sykehus mottok og behandlet 35, Bærum sykehus syv, Drammen sykehus én og Ullevål sykehus 15 skadde personer.
Pågripelsen
Den første politipatruljen fra Hønefoss politistasjon var fremme ved Utøykaia ca. kl 17:50. Et kvarter senere ankom beredskapstroppen «Delta» til området i biler fra Oslo. De ankom til oppmøtestedet ved Storøya ca. kl 18:07. To tjenestemenn fra Hønefoss politistasjon kom til oppmøtestedet like etter i en RIB-båt. Åtte mann fra «Delta» og en fra Hønefoss gikk om bord i båten. Under opplastingen tok RIB-båten inn noe vann. Noen hundre meter etter avgang stoppet motoren, trolig som følge av vann i bensin. To minutter senere tok de over en sivil båt som ble sendt mot dem av politipatruljen ved Utøykaia. Ti tjenestemenn gikk over i denne båten, mens føreren av politibåten og føreren av den sivile båten ble igjen i politiets RIB-båt. Litt senere ankom et samboerpar i en raskere sivil båt for å hjelpe til. Fire mann fra beredskapstroppen gikk over i denne båten. For ikke å tape mer tid kjørte samboerparet beredskapstroppen i land på Utøya. De gikk i land ca. kl 18:25. Noen minutter senere ankom den sivile båten politiet først tok over, med de resterende seks tjenestemennene. En tredje båt ankom noen sekunder senere. Politiet pågrep gjerningsmannen kl 18:34.. Da gjerningsmannen ble pågrepet, hadde han fortsatt en betydelig mengde ammunisjon igjen.
Gjerningsmannen ble raskt identifisert som den 32 år gamle Anders Behring Breivik. I ettertid ble det kjent at det var samme mann som sto bak bombeattentatet i Oslo. Like før midnatt aksjonerte politiet mot morens leilighet på Skøyen i Oslos vestkant. Senere på natten gjennomsøkte politiet også gården utenfor Rena i Åmot kommune, som han hadde leid bare noen måneder tidligere. Den 23. juli ble han siktet for både bombeangrepet i Oslo og skytingen på Utøya. Han ble siktet for terrorisme etter § 147a i Straffeloven, med en strafferamme på inntil 21 års fengsel.
Forsvarets bombegruppe reiste også til øya for å lete etter eksplosiver, uten at det ble funnet noe.
Fungerende politimester i Oslo, visepolitimester Sveinung Sponheim, stadfestet at skytteren ikke jobber eller har jobbet i politiet.
Taler på Utøya rundt tidspunktet for skytingen
Tidligere statsminister Gro Harlem Brundtland holdt et innlegg om sin politiske karrière, og forlot Utøya noen timer før skytingen. Statsminister Jens Stoltenberg skulle ifølge programmet besøke sommerleiren dagen etter og holde tale kl 11:00.
Tidslinje
Hovedartikkel: Tidslinje for terrorangrepet i Norge 2011
Anholdelse av overlevende
Etter politiets ankomst til Utøya ble en 17-årig overlevende som representerte Akershus AUF, anholdt, avkledd og satt på glattcelle i samme hus som Breivik. Offeret, som hadde tsjetsjensk bakgrunn, tilbrakte 17 timer i politiets varetekt. Advokat Harald Stabell kritiserte offentlig at 17-åringens foresatte ikke ble varslet, og at avhør fant sted uten tilbud om advokat.
Litteratur
Attentats de 2011 en Norvège
Mobile World
Mobile World tilbyr nyheter, dybdeartikler, studier og benchmark-oversikter over mobilindustrien, mobiloperatører og utviklingen av mobilmarkedet på det afrikanske kontinentet.
Wagoner County
Wagoner Countys totale areal er 1 531 km² hvorav 73 km² er vann. I 2000 hadde fylket 57 491 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Wagoner.
Eidsbugarden
Eidsbugarden er et av de eldste turiststedene i Jotunheimen, og et yndet utgangspunkt for fjellturister, med sin beliggenhet 1 060 meter over havet i vestenden av innsjøen Bygdin.
Den første hytta på Eidsbugarden ble bygd av den norske dikteren og journalisten Aasmund Olavsson Vinje i 1868. Vinje døde bare to år senere og ny eier ble Thomas Heftye, Samtidig ble hytta omgjort til turisthytte.
Allerede i 1911 kom telefonen til Eidsbugarden, samme år som Kristiania postkontor for første gang startet sesongåpent «postaabneri» der, med fru Inga Kvame som «postaabner». Poståpneriet på ble det første i Jotunheimen.
I 1993 åpnet DNT-hytta Fondsbu på Eidsbugarden etter at sportsstua "Den Glade Vandrer" ble solgt ut av Eidsbugarden Hotell til DNT. Fondsbu som ligger bare 100 meter fra hotellet har over 9 000 årlige overnattinger (2005). Det er også om lag 160 private hytter på Eidsbugarden. Eidsbugarden Hotell gjennomgikk omfattende oppussing i 2005-2006 og 2014.
Fylkesvei 252 går inn til Eidsbugarden fra fylkesvei 53 mellom Tyin og Årdal på sommerstid, mens turister og hyttefolk blir fraktet inn med beltebiler og snøskuter på vinterstid langs beltebilruta fra Tyin til Eidsbugarden.
Bryst
Bryst eller Brystene, foreldet bysten, også kalt pupper, er to fremhvelvninger på kvinners overkropp som inneholder melkekjertlene, og som barn kan die morsmelk av, hvilket er den viktigste næringsveien for små barn. Menneskets bryster er unike blant pattedyr i at de er synlige ikke bare under graviditet og amming, men gjennom hele det voksne liv. Dette kan ha sammenheng med at brystene hos mennesket har blitt en sekundær kjønnskarakter.
Eidsbugarden
Festivalen Vinjerock arrangeres årlig i august på Eidsbugarden, med flere av landets største rockeartister. Festivalen ble kåret til Årets norske rockefestival i 2006 av Norsk Rockforbund. I 2009 opptrådte blant andre Marit Larsen og Bigbang på festivalen.
Bryst
Bryst (latinsk og anatomisk thorax) betegner også kroppsavsnittet mellom hals og mage hos mennesker og dyr av begge kjønn, altså området der brystene befinner seg hos kvinner (jf. brysthule, brystkasse, brystsvømming osv.).
Eidsbugarden
Hotellet
Eidsbugarden Hotell ligger i vestenden av Bygdin. Hotellet er nyoppusset som følge av vannskader, og skiftet eier høsten 2013. Fondsbu turisthytte ligger i nærheten, og var tidligere en del av hotellets bygningsmasse under navnet "Den glade vandrer". Turisthytten ble senere skilt ut med ny tomt et stykke unna, og fikk status som DNT-hytte i 1993.
Bryst
Brystets bygning
Brystet (latinsk og anatomisk mamma, flertall og genitiv mammae) består av melkekjertler, fettvev og bindevev. Hvert bryst inneholder rundt 20 melkekjertler med hver sin melkegang. Melkegangene munner ut i brystvorten (papilla mammae). Brystvorten tilsvarer patten hos andre pattedyr. Rundt brystvorten ligger et pigmentert (mørkt) område (areola mammae).
Brystenes størrelse og form varierer sterkt fra kvinne til kvinne og påvirkes av mange faktorer. Arvelighet utgjør en viktig faktor, men også ernæring og den generelle kroppsvekten har mye å si. Således har brystomfanget (målt rundt kroppen ved brystvortene) i vestlige land økt med ti centimeter over de siste hundre år. Denne økningen skyldes ikke genetiske endringer, men endrede matvaner og mindre mosjon. I dag ligger gjennomsnittet ved 91 cm, men variasjonen er stor.
Det fins også forskjeller mellom ulike kulturer, som med sikkerhet skyldes både arv og miljø. Men disse kulturelle forskjellene er mye mindre enn forskjellene mellom kvinner innen en gitt kulturkrets.
Det er også naturlig at brystene ikke er helt symmetriske. Ofte er det ene brystet litt større enn det andre.
Brystets utvikling
Som andre sekundære kjønnskarakterer er ikke brystene til stede hos barn. Brystene begynner å vokse i 8–14-årsalderen og når sin endelige størrelse mot slutten av puberteten (rundt 17–19 år).
Størrelsen og formen vil likevel variere i løpet av det senere livet: Brystene øker i størrelse under en graviditet og forblir større mens barnet ammes. Med alderen (og spesielt etter mange graviditeter) blir brystets bindevev tøyet, slik at brystet mister spenst.
I mindre grad vil brystenes størrelse også variere på grunn av andre, spesielt hormonelle og næringsmessige forhold. Således fluktuerer brystets størrelse parallelt med menstruasjonssyklusen, og påvirkes også av endringer i kroppsvekten.
Amming
Brystet begynner å produsere melk mot slutten av en graviditet, slik at barnet vanligvis kan ammes rett etter fødselen. Når barnet suger på brystvorten, begynner melken å flyte. Melken kan også masseres eller pumpes ut av brystet, og begynner av og til å flyte av seg selv (f.eks. når barnet skriker eller mens det ammes på det andre brystet).
Siden amming er viktig for både barn og mor, anbefales det å amme barn helst i minst ett år. I opptil et halvt år kan barn fullammes, dvs. trenger ingen annen næring.
En vanlig komplikasjon ved amming er brystbetennelse.
Brystets evolusjon
Hos de fleste pattedyr og i hvert fall alle primater er melkekjertlene usynlige, med mindre hunnen er gravid eller ammer unger. At en del husdyr har store jur, skyldes målrettet avl (kunstig seleksjon for økt melkeproduksjon), er altså ikke noe naturlig fenomen. At man derimot finner permanente bryster hos mennesket, tyder på at brystene er en sekundær kjønnskarakter. Dette støttes videre av at brystets størrelse ikke har noen betydning for ammingen, at brystet først vokser frem under puberteten, og av at brystets størrelse varierer mer mellom kvinner enn som er vanlig for morfologiske egenskaper. Brystet må altså være et resultat av seksuell seleksjon.
Denne forklaringen har tidligere møtt en del motstand i enkelte fagmiljøer. Hos de fleste pattedyr er det nemlig hannene som konkurrerer om hunner. Man forventet altså at kvinnen skulle være det velgende, og ikke det valgte kjønnet. Det er imidlertid gjort sannsynlig at partnervalget hos mennesket har vært (og er) mer gjensidig enn som så. Grunnen er at oppfostringen av menneskebarn er så langvarig og krevende at begge kjønn må bidra. Men når mannen inngikk en mer eller mindre livsvarig binding med kvinnen, hadde valget av partner en mye større relevans enn i arter der en slik binding ikke skjer. Menn som bandt seg til kvinner som så ut til å være fruktbare og friske, fikk derfor flere og/eller friskere barn enn mindre «kresne» menn. Resultatet av denne seleksjonsprosessen var over tid at kvinner evolverte («utviklet») «overdrevne» tegn på fruktbarhet, mens menn evolverte en preferanse for disse.
Bryst, sex og samfunn
Brystet har stor seksuell betydning for begge kjønn. Brystet er en av kvinnens erogene soner, og spesielt brystvorten er utstyrt med mange sanseceller og reagerer derfor på stimulering. Hvor sterkt og hvor positivt dette oppleves, er imidlertid veldig individuelt. Når kvinnens bryster kjærtegnes, kan det for henne føre til seksuell opphisselse og nytelse. Brystene vil da også øke i størrelse, bli varmere, og brystvortene vil erigeres (bli harde).
Motsatt kan også menn bli seksuelt opphisset av å ta på – eller bare se på – brystet. Spesielt det siste har imidlertid ført til en stor sosial oppmerksomhet rundt bryster. Blant annet misbrukes nakne bryster ofte i reklameøyemed, spesielt for produkter med en mannlig målgruppe. Denne overfokuseringen har delvis resultert i den feilaktige forestillingen om at «reklamebrystet» er representativt for et gjennomsnittlig bryst, og at menn generelt foretrekker kvinner med store bryster. Dette kan i sin tur ha beklagelige psykiske og fysiske konsekvenser for jenter og kvinner, som misnøye med egen kropp og kirurgiske inngrep for kunstig brystforstørrelse.
Brystets sosiale betydning og «idealbrystet» har variert sterkt gjennom historien og påvirkes av både kulturelle forhold og moter. Man kan bl.a. se dette på brystets fremstilling i kunsten fra steinalderen til i dag. Nakne kvinneoverkropper har til alle tider opptatt kunstnere, men fremstillingene har variert sterkt mellom svulmende fruktbarhetsgudinner med bryster større en hodet, og middelalderens skjønnheter med knapt sitronstore bryster. Også på 1920-tallet var motens idealkvinne heller flatbrystet.
Mannens brystvorte
Også menn har brystvorter, selv om disse vanligvis ikke har noen biologisk funksjon. Grunnen til at de fins er nok en evolusjonær begrensning, dvs. evolusjonen av kvinnebrystet medførte at også menn utvikler et anlegg for bryst. Vanligvis utvikler ikke dette anlegget seg til et bryst, men ved hormonforstyrrelser i puberteten forekommer det at brystene vokser litt. I enkelte tilfeller ofte ved bruk av medisiner kan menn produsere melk fra brystene.
Også hos mannen er brystvortene følsomme. En del menn liker derfor å bli stimulert på brystvorten.
Brystsykdommer
Brystkreft er den hyppigste kreftformen for kvinner, og en av de mest vanlige krefttypene overhode. For å oppdage brystkreft i tide, er det anbefalt at man regelmessig sjekker sine egne bryster. En slik selvtest består i å se på brystene, om formen på hele brystet eller brystvorten har endret seg, om brystene har blitt mer asymmetriske osv. Videre føler man etter knuter eller fortykninger i brystene og i armhulen. De fleste knuter er faktisk ufarlige. Men alle endringer (nye knuter, endringer i gamle knuter, sår som ikke gror osv.) bør rapporteres til fastlege for eventuelle grundigere undersøkelser. En slik månedlig egentest er det beste forebyggende tiltaket mot spredning av brystkreft. I tillegg er regelmessig mammografi anbefalt fra 50-årsalderen, spesielt ved forekomst av brystkreft i nær familie.
Andre sykdommer knyttet til brystet er bl.a. brystbetennelse som kan oppstå under amming. Videre kan store bryster føre til lidelser som hodepine eller smerter i brystene, ryggen, skuldrene eller armene.
Etymologi
Ordets etymologiske opphav er den germanske ordroten *bhreus, som betyr «svulme», «spire», «knoppe». Det betegnet altså opprinnelige kvinnebrystet og ble senere utvidet til også å kunne betegnet hele forsiden på overkroppen i begge kjønn.
Muskogee County
Muskogee County er et fylke i den amerikanske delstaten Oklahoma. Det ligger i den østlige delen av staten og det grenser mot Wagoner County i nord, Cherokee County i nordøst, Sequoyah County i øst, Haskell County i sørøst, McIntosh County i sørvest og mot Okmulgee County i vest.
Muskogee Countys totale areal er 2 173 km² hvorav 65 km² er vann. I 2000 hadde fylket 69 451 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Muskogee som også er fylkets største by.
Ludvig Daae
Ludvig Daae (født 7. desember 1834 på Aremark prestegård, død 17. mars 1910 i villaen «Elvestrøm» i Kristiania) var en norsk historiker. Han kalte seg ofte Ludvig Ludvigsen Daae for ikke å forveksles med sine slektninger og navnebrødre Ludvig Daae (1829–1895) og Ludvig Kristensen Daa (1809–1877). Ludvig Daae var universitetsbibliotekar 1869–1876 og professor i historie ved universitetet i Kristiania fra 1876 til sin død. Som historiker var han først og fremst opptatt av Norges historie under foreningen med Danmark. Han sto for et konservativt og danskvennlig syn, i motsetning til hans samtidige Ernst Sars’ negative syn på dansketiden.
Fra barnsben av hadde Daae en forkjærlighet for latinen, for Ludvig Holberg og for den dansk-norske humanistiske tradisjonen. Dette dannet grunnlag for en livslang kjærlighet til Danmark. Han var «de hundre lærde møyers mann, den evige student, sin tids største latinske humanist og en bokkjenner uten like».
Han var også kjent for sin personlighet; Yngvar Nielsen kaller ham i sin minnetale «en af [de] mærkeligste og originaleste Personligheder, en af de mest udprægede Individualiteter, som [den norske Videnskabelighed] nogensinde har eiet». «Alt i levende live var han blitt en legende; anekdoter grodde frodig i hans spor – sanne og oppdiktede». Han var «en mand med sterke sympatier og antipatier». Som politiker hev han seg inn i 1870- og 1880-årenes strid på de konservatives side, skrev polemikk i Morgenbladet, og reiste omkring som folketaler. I sine senere år var han en populær universitetslærer.
Slekt
thumb|Daaes mor het Sara Brock (1811-91). På farssiden stammet Ludvig Daae fra en gammel norsk presteslekt, Daae-slekten. Stamfaren Anders Daae (1680–1783) giftet seg med et barnebarns barn av biskop Ludvig Munthe (1593–1649). Dermed kom Ludvig-navnet inn i slekten, et navn Daae delte med sin fjerne slektning Ludvig Holberg (1684–1754), en annen etterkommer av Ludvig Munthe. Oldefaren, farfaren og faren het alle Ludvig Daae. Farfaren var sogneprest i Gloppen i Nordfjord. Daaes far (1806–1835) var en studiekamerat av Henrik Wergeland og fetter av Ludvig Kristensen Daa. Moren, Sara Jessine Louise Brock (1811–91), var en prestedatter fra Askim.
Det spilte tidlig en rolle for Daae at han liksom Holberg var oppkalt etter deres felles stamfar, Holbergs oldefar Ludvig Munthe. Daae pleide å si at han «kjente Werlauff som kjente Suhm, og Suhm fulgte Holberg til graven». Daae skrev en liten biografi om Holberg som var hans yndlingsforfatter, særlig det latinske forfatterskapet. Holberg ga Daae idéen til den form for undervisning som han kalte colloquia. Holberg mente at man ikke bør nøye seg med at professorene eksaminerer studentene, men at studentene også skal få svar på de spørsmål de er opptatt av. Hver uke holdt Daae en time med slike colloquia og kunne nesten alltid svare på stående fot, om man unngikk tiden etter 1850 som var altfor moderne for Daae. Engelsk historie etter Tudorene fenget ham heller ikke, bortsett fra William Pitt den yngre fordi han en gang fortalte en latinsk vits i parlamentet.
Barndom
Ved Ludvig Daaes fødsel var faren personalkapellan i Aremark i Smaalenenes amt. Han døde imidlertid alt året etter sønnens fødsel, bare 29 år gammel, slik at den unge moren måtte flytte med sin sønn til svigerfaren i Nordfjord. I 1838 flyttet hun og sønnen tilbake til Østlandet, hvor hun utdannet seg til musikklærerinne og slo seg ned på Kongsberg, i forfatteren Maurits Hansens hus. I 1840 giftet hun seg på ny med en venn av den avdøde ektemannen, sogneprest Diderik Hegermann Brochmann til Kvinesdal. Elvestrøm prestegård i Kvinesdal kom dermed til å bli Ludvig Daaes egentlige barndomshjem.
Daaes interesse for latin ble vekket alt i barneårene; han skal ha fått en latinsk grammatikk av sin stefar på 8-årsdagen. Han fikk interesse for historie ved lesning av blant annet Falsens Norges Historie, Jacob Aalls oversettelse av Snorre og Jens Krafts Norges topografisk-statistiske Beskrivelse. I 1844 kom han inn på borgerskolen i Flekkefjord, men for at han skulle få en skikkelig utdannelse ble han i 1846 sendt til Christiania for å gå på katedralskolen der. Selv om han utmerket seg i latin måtte han gå ett av klassetrinnene om igjen, før han i 1852 kunne ta examen artium med laud.
Studier
Etter anneneksamen begynte Daae å studere til filologisk embetseksamen ved universitetet. I disse årene la han grunnlaget for sin klassiske dannelse ved utstrakt lesning av greske og latinske forfattere. Han hørte forelesninger av professorer som P. A. Munch, Rudolf Keyser og J. S. Welhaven, og knyttet forbindelser med jevnaldrende studenter, som P. O. Schjøtt, Oluf Rygh og Sophus Bugge. Han deltok i Studentersamfundet og var en periode redaktør for Samfundsbladet. Utenfor universitetet søkte han til Paul Botten-Hansens krets «Det lærde Holland», hvor han møtte blant andre Michael Birkeland, Oluf Rygh og Henrik Ibsen. Daae skal ha vært den som ga kretsen navnet «Det lærde Holland», ved en henvisning til et sitat fra Holbergs Jacob von Tyboe eller den stortalende Soldat.
Daae tok filologisk embetseksamen med laud i 1859 og begynte straks som vikar i Riksarkivet, før han overtok en stilling som lærer ved Drammens offentlige skole. Den lærde skolen lå Daaes hjerte nær, og han leverte allerede dengang bidrag til norsk skolehistorie. Mens han bodde i Drammen forsømte han ikke å reise inn til Christiania for å avlegge besøk hos vennene i «Det lærde Holland». Han bestemte seg nå for å slå inn på en vitenskapelig løpebane som historiker. Det foregikk på denne tiden et generasjonsskifte i norsk historieforskning, ettersom Keyser, Munch og Lange døde i begynnelsen av 1860-årene. Daae fikk et stipend og var 1860–61 i København for å lete etter kildeskrifter til norsk historie. Han søkte på - og fikk - et adjunktstipendiat ved universitetet i Christiania i 1863. For å spe på inntektene begynte han å undervise ved Christiania katedralskole.
Universitetsbibliotekar og professor i historie
I 1876 ble Daae utnevnt til professor i historie ved universitetet, etter at Oluf Rygh var gått over til et professorat i arkeologi. Gjennom 25 år holdt han forelesningene i historie til anneneksamen, men fra 1903 utelukkende forelesninger for historiestudentene. Til 70-årsdagen i 1904 ble han hedret med et festskrift, og til 75-årsdagen i 1909 ble det opprettet et fond som bar hans navn og skulle understøtte Historisk Tidsskrift. På dette tidspunktet var han alt rammet av sykdom, og samme år måtte han oppgi forelesningene ved universitetet. Han døde året etter etter et langt sykeleie. Hans etterfølger som professor i historie var Halvdan Koht.
Daae hadde giftet seg så snart han var blitt ansatt som lærer ved skolen i Drammen, i 1859 med Johanne Sigvarda Koren (1835–1899), datter av lensmannen i Nes på Romerike, hvor stefaren var blitt sogneprest i 1856. De fikk fem barn. Familien kunne midt på 1870-tallet flytte inn i en nybygd villa, «Elvestrøm», ved Drammensveien utenfor bygrensen av Kristiania, hvor Drolsum var nærmeste nabo. Her bodde Daae resten av livet, og her hadde han sitt arbeidsrom og bibliotek. I 1899 ble han enkemann, da hans kone, som led av «åndelig depresjon», døde fra ham. Det var også et hard slag at hans eldste sønn, overrettssakfører Jens Daae, fikk hjernebetennelse og døde fra sin unge familie.
Danmark, Holberg og humanismen
Daae var sterkt knyttet til Danmark, både av tradisjon og på grunn av vennskap han hadde skaffet seg under sine besøk i København. Alexander Bugge mente at «Danmark neppe eier nogen bedre venn i Norge». Som ung ble han knyttet til den danske historikeren Erik Christian Werlauff, som hadde opplevd den danske gullalderen. Han kom i den danske Studenterforeningen og Athenæum, og gjorde seg kjent i Gehejmearkivet og på Det Kongelige Bibliotek. Blant hans danske venner var Holger Rørdam, overbibliotekar Chr. Bruun, riksarkivar Bricka og historikeren Edvard Holm.
Hans yndlingsforfatter var helt fra barneårene Ludvig Holberg, som han også delte fornavn og stamfar med. Til 200-årsjubileet for Holbergs fødsel i 1884 skrev han hans biografi for Selskabet for folkeoplysningens fremme, og samme år utga han et skrift Om Humanisten og Satirikeren Johan Lauremberg, «Holbergs nære Aandsfrænde». Han følte seg som arvtaker av en dansk-norsk humanistisk tradisjon som strakte seg tilbake til renessansehumanistene, gjennom Holberg, Suhm og Werlauff frem til ham selv. Fra barndommen elsket han latinen, og han så med stor sorg på at latinen i løpet av hans levetid mistet stadig mer av sin betydning ved skolene og universitetet. Særlig var han glad i blomstrende middelalder- og renessanselatin. Han var dessuten en ivrig boksamler, og eide et bibliotek på 6 000 bind, som etter hans død ble innkjøpt av Drammens Folkebibliotek.
Daaes historiske forskning
Foruten rikshistorien var Daae også aktiv på flere andre områder av historieforskningen. Han skrev en rekke biografier; for eksempel leverte han bidrag til Dansk biografisk Lexikon. Som prestesønn var han også interessert i kirkehistorie, og skrev de fleste norske bispedømmenes historie. Som en forlengelse av hans interesse for dansk-norsk humanisme kom hans interesse for skole- og universitetshistorie. Hans første historiske avhandlinger handlet om Christiania Kathedralskole, og like før sin død ble han bedt om å skrive universitetet i Kristianias historie til jubileet i 1911. Innenfor lokalhistorien bidro han med En Krønike om Kvinesdal, to bind Norske Bygdesagn, samt hans meste populære verk, Det gamle Christiania 1624–1814. Han skrev også bøker beregnet på det store publikum, som Daae og Drolsums Verdenshistorie i seks bind.
Som historiker var Daae sterkt subjektiv. Han avstår ikke fra å felle en moralsk dom over personene han behandler, som når han skriver om «Christiern den Andens lave og feige Sjæl, hvem intet Forsvar er istand til at redde fra en streng Dom». Han følte at han sto i et personlig forhold overfor fortidens mennesker. I en avhandling lot han for eksempel trykke dette tillegget: «Efter senere Overveielser maa jeg tilbagekalde min paa Side 252 udtalte Formodning om, at Peder Cantsler for Penge skulde have kjøbt Beskyttelse hos Fru Inger. Jeg angrer denne Bemærkning og vilde ønske den uskreven.» I sitt arbeid var han alltid interessert i detaljer, og var nøye med kildehenvisninger. Han likte å grave frem utrykte materialer fra arkivene, spesielt personlige kilder som brev og dagbøker, som kunne fortelle ham om fortidens mennesker. Tidsperioder hvor kildematerialet ikke var rikt nok til at han kunne lære personlighetene å kjenne, brydde han seg mindre om.
Han nevnte gjerne som en av sine kjæreste avhandlinger en artikkel i Historisk Tidsskrift som het «Var Sverre Kongesøn?» Her mente han å påviste at kong Sverre var en bevisst bedrager. Om Bjørnstjerne Bjørnson sa han sint en gang på 1880-/90-tallet: «Den mann har leflet med de sletteste instinkter i vårt folk. Dersom han hadde levet i det tolvte århundre, ville han utvilsomt ha utgitt seg for kongesønn, og gått inn i triumviratet med Sigurd Slembe og Sverre prest!»
Daaes kolleger ved universitetet var i en lang rekke år Ernst Sars og Gustav Storm; disse tre kom sammen til å representere historiefaget ved universitetet fra 1877 helt frem til århundreskiftet. Sars, Venstreprofessoren, var i mange måter den konservative Daaes motsetning. Mens Sars tok lett på sine undervisningsplikter, elsket Daae å undervise, og var en populær universitetslærer. Halvdan Koht forteller om forelesningene til anneneksamen at historie var «eit fag som drog mange; det var for di førelesningane av Ludvig Daae var så morosame».
Striden med Sars
Daae tilhørte en gruppe av konservative norske historikere som virket i andre halvdel av 1800-tallet, sammen med T. H. Aschehoug, Michael Birkeland, Yngvar Nielsen og Ebbe Hertzberg. De sto først og fremst i motsetning til Ernst Sars, og var spesielt uenige i hans syn på Norges historie under foreningen med Danmark. Daae var personlig sterkt knyttet til Danmark, og vendte seg mot enhver nedvurdering av Danmark. Da Sars i 1882 utga folkeskriftet «Historisk Indledning til Grundloven», med dets negative syn på dansketiden, rykket Daae ut med et motskrift (Om J.E. Sars's Skrift «Historisk Indledning til Grundloven»). Her fremlegger han sitt syn på foreningen, nemlig at det kun var gjennom en forening med Danmark at Norge kunne bevare sin egenart:
Daae som politiker og avisskribent
Av natur var Daae konservativ. Han foretrakk å gjøre ting på gammel vis. Francis Bull forteller at han likte å tenne pipen sin med brennglass i stedet for fyrstikker, og mener han var den siste nordmann som brukte verbenes flertallsform i tale. Wilhelm Munthe har beskrevet hvordan han selv på begynnelsen av 1900-tallet gikk kledd i gammeldags skjøtefrakk, med halsbind og fadermordere. Politisk sluttet han seg til den mest konservative fløyen av Høyre. Han mislikte demokratiet, og avskydde bondepolitikken.
Sammen med flere av vennene fra «Det lærde Holland» deltok han med Christian Friele og Morgenbladet på den konservative siden i den politiske striden på 1870- og 1880-tallet. Han trådte frem som polemiker med en artikkelserie rettet mot målbevegelsen i 1868 og var siden kjent som en av «demonene» i Morgenbladet, sammen med menn som Marcus Jacob Monrad, Carl Lie, Jacob Løkke, H. Reimers og Sinding-Larsen. Han skrev flammende ledere mot Johan Sverdrup og venstrepartiet, og kunne ofte være for ekstrem for de egentlige høyre-politikernes smak, som da han skrev at «folket i valg er folket i vrøvl». Wilhelm Munthe kaller det en «berserkergang i den konservative fylking». Men selv om han ofte drev personforfølgelse, fikk han også med mange rammende karakteristikker; en god del av dem kan gjenfinnes i Amund Hellands anonyme 1300 Udtalelser af og i Morgenbladet (1887).
I 1870- og 1880-årene tilhørte Daae Carl August Gulbransons omgangskrets, Novemberforeningens leder, og var med i det miljøet som i forfatningkampen i denne tiden gikk inn for at Lagtinget skulle omskapes til et overhus i Stortinget, noe som skulle sikre embetsstandens politiske hegemoni mot det voksende folkepartiet.
Da partistriden ble som hardest frem mot riksretten i 1884, var Daae med som en av Høyres folketalere, og reiste rundt i store deler av Norge. Etter riksretten og høyrepartiets nederlag deltok han ikke lenger like aktivt i politikken, og etter Christian Frieles død i 1899 sluttet han dessuten å skrive i Morgenbladet og gikk over til Aftenposten, hvor han kun leverte historiske bidrag.
Daae i litteraturen og hans ettermæle
Daaes politiske motstander Bjørnstjerne Bjørnson brukte Daae som modell for figuren Piene i skuespillet Paul Lange og Tora Parsberg. Piene er her en skadefro bifigur som slår om seg med latinske sitater. Selv mistenkte han at han var forbilde for Kroll i Rosmersholm, men dette ble benektet av Ibsen. I Kristian Elster d.y.s roman  Den skjønne ungdom (1923) hører hovedpersonen Daae forelese om Napoleon.
For de unge fra riksrettens dager var Daae først og fremst en politisk motstander. Men senere generasjoner kjente ikke Daae som politiker; for dem var han en original personlighet og en yndet universitetslærer. For Francis Bull (født 1887) var Daae og hans jevnaldrende, professor Lorentz Dietrichson, «ikke motstandere og ikke makthavere, men simpelthen noen interessante og forunderlige representanter for en fjern fortid, som gjennom dem ble mer levende og interessante enn om vi bare skulle ha kjent dem gjennom bøker». Selv sosialisten Edvard Bull d.e. kunne hylle Daae med en latinsk festtale til hans 70-årsdag i 1904. Til hans 110-årsdag i 1944 skrev en annen elev, universitetsbibliotekar Wilhelm Munthe, en liten minnebok, som foruten Daaes biografi inneholder mange minner fra Munthes samvær med ham. Francis Bull, en annen elev, skrev på samme måter ned sine minner om ham i sine erindringer Tradisjoner og minner (1945).
Utmerkelser
Daae ble i 1879 utnevnt til æresdoktor ved Københavns Universitet. Han var medlem av Videnskabs-Selskabet i Christiania fra 1864, av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab fra 1871, av Det kongelige danske Selskab for Fædrelandets Historie og Sprog fra 1881, og av De Maatschappij der Nederlandsche Letterkunde te Leiden fra 1885. I 1890 ble han ridder av St. Olavs Orden, og fikk kommandørkorset av 2. klasse i 1905. Han var også ridder av Nordstjerneordenen og Dannebrogordenen. Ludvig Daaes gate på Rosenborg i Trondheim er oppkalt etter ham.
Verker
En bibliografi over Daaes skrifter og avhandlinger er gitt i 3. utgave av hans Det gamle Christiania, utgitt 1924.
Oslo Comics Expo
Oslo Comics Expo (OCX) er en norsk tegneseriefestival med søkelys på norske og internasjonale tegneserier.
OCX arrangeres hvert år vanligvis i juni på Serieteket på Schous plass på Grünerløkka i Oslo, både inne i biblioteket og på plassen utenfor. Programmet består vanligvis av utstillinger, markedsplass for kjøp og salg av tegneserier, samt intervjuer og foredrag med serieskapere som er invitert både fra Norge og utlandet. Vanligvis arrangeres det også sosiale tilstelninger som slippfester og konserter i forbindelse med festivalen.
Den første festivalen ble arrangert 4.-5. mai 2007. Festivalen i 2018 ble arrangert på Deichmanske bibliotek.
Fra 2009 til 2011 ble utdelingen av Sproing-prisen lagt til Oslo Comics Expo. Fra 2016 har prisen Årets tegneserie blitt utdelt på Oslo Comics Expo.
Organisering
Oslo Comics Expo organiseres av en komité under ledelse av spesialbibliotekar Berit Petersheim fra Deichmanske bibliotek. Blant medlemmene av denne komiteen finnes tegneserietegnere, journalister, studenter samt representanter for Serieteket hvor arrangementet foregår.
Oslo Comics Expo arrangeres ved hjelp av midler fra både offentlige og private sponsorer. Disse har inkludert blant annet Norsk kulturråd, Grafill, Egmont Serieforlaget, Tronsmo, Fritt Ord og Outland.
MF «Tre Måker» (1964)
MF «Tre Måker» var i perioden 1964-1973 et bilferge i Haugesund Dampskibsselskabs rute Haugesund-Stavanger. Fergen var likevel kontrahert og eid av AS Jøsenfjord Rutelag, men var trolig aldri tiltenkt dette selskapets ruteområde i Ryfylke. Grunnen til at Jøsenfjord-selskapet endte som eier av fergen var nok at Knutsen O.A.S. i Haugesund eide rundt 40% av Haugesund Dampskibsselskab og kontrollerte Jøsenfjordselskapet via selskapet Vestenfjeldske Oljeselskap NOR. «Tre Måker» ble derfor bygd av Jøsenfjord og leid ut til Haugesund Damp på bareboat-basis (dvs. uten besetning).
Fergen ble noe beryktet for slingring på den værharde krysningen av Boknafjorden og fikk snart økenavnet «Tre Kråker». At Det Stavangerske Dampskibsselskabs konkurrerende skip på strekningen, «Haugesund», hadde særdeles gode sjøegenskaper kan nok ha vært en medvirkende årsak til dette.
Selv om «Tre Måker» teknisk sett var en moderne bilferge for sin tid, utgjorde den i ruten Haugesund-Stavanger et ganske kort mellomstadium mellom tradisjonelle lokalruterskip og moderne riksveg-fergesamband. Selve rutemønsteret hadde vært det samme siden DS «Karmsund»s tid. Det var skipet som var fremkomstmiddelet og bilene ble transportert fra by til by nærmest på lik linje med annet gods. Men på sekstitallet var transportmønsteret langs kysten i endring. Veitrafikken økte raskt og bilen ble viktigste fremkomstmiddel mellom byene. Nå ble det et poeng at fergesambandene skulle være korte fjordkrysninger som forserte hinder langs riksveiene på lik linje med broer og tuneller. Da Stavangerske i 1970 åpnet det kortere Skudenes-sambandet som krysset Boknafjorden mellom Skudeneshavn på sørspissen av Karmøy og Mekjarvik i Randaberg, var de mye lengre, bilførende rutene fra Haugesund til Stavanger med Haugesund Damp's «Tre Måker» og Stavangerskes «Haugesund» og «Tungenes» utdaterte. Rutene varte et par år til før de ble nedlagt. Begge selskap konsentrerte seg deretter om ren passasjerbefordring med hurtigbåter på denne strekningen.
Idiot
Idiot er et ord som kommer fra gresk ἰδιώτης (idiōtis), «en person som ikke er interessert i politikk», «en person uten yrkeskunnskaper» eller «en vanlig innbygger», fra ἴδιος (idios), «egen», «privat». Ordets latiniserte form er idiota, «ordinær person», i vulgærlatin utviklet det seg imidlertid til å betegne en «uutdannet eller uvitende person». Ordets moderne betydning og form stammer fra gammelfransk idiote. Det relaterte ordet idioti kan ha blitt dannet i analogi til ord av typen profeti (fra profet). Ordet har kognater i mange andre språk.
Medisinsk (historisk)
I Norge var idiot en medisinsk betegnelse brukt av leger i gamle dager på personer som ble ansett for å være mindre intelligente enn normalbefolkningen, også betegnet som «mentalt tilbakestående». På begynnelsen av 1900-tallet var «idioti» ansett som en form for sinnssykdom.
Mennesker med lærevansker, skrivevansker eller lignede former for problemer fikk ofte denne betegnelsen. En idiot ble ansett for å være uhelbredelig og bortkastet å bruke tid og ressurser på. Da de første IQ-testene kom på 1930-tallet, fikk personer med IQ lavere enn 60 den medisinske betegnelse idiot, men en med IQ 60–70 ble kalt imbesill osv. Som regel var det psykisk utviklingshemmede som havnet i den kategorien.
Moderne begrepsbruk
Ordet blir i dag brukt som en nedsettende fornærmelse mot folk som gjør eller sier noe mindre intelligent.
Seboré
Seboré (fra latin: seborrhoea, sebum=talg; rhoia=strøm) er en medisinsk/kosmetisk betegnelse som brukes for å beskrive overproduksjon av talg som fører til ansamling av fettstoff fra talgkjertelen i hårsekkene slik at den danner skjellaktige flak, skorper eller en hinne i hodebunnen. Seboré forkommer oftest på hodet og kan påvirke hårveksten og bli årsak til hårtap og delvis skallethet. Overproduksjon kan også forekomme i andre hudområder som har mange talgkjertler.
Seboré hos spedbarn
Hos spedbarn kan en form for seboré oppstå allerede ved noen få ukers alder. Tilstanden viser seg ved at det dannes et lag av fett flass med gulbrun farge i hodebunnen. Hos spedbarn er tilstanden ufarlig og forbigående, men for å dempe eller fjerne eventuell kløe kan urenhetene fjernes (se nedenfor).
Seboré hos unge og voksne
Man antar at 3-5% av befolkningen i alderen 30-50 år plages av seboré. Det dannes oftest i hodebunnen, men også andre hudpartier som har mange talgkjertler kan rammes. Hos voksne viser talget seg som skjell eller flass. Hodebunnen i det aktuelle området kan være irritert og rødfarget.
Hos enkelte, spesielt hos ungdom, kan plagene også ramme ører, øyebryn, neserygg og -vinger, bryst, rygg og i skrittet, da gjerne i form av såkalte hudormer (komedoner), sorte prikker bestående av talg, døde hudceller og bakterier i hudporene. Denne formen kan forårsake kviser (akne).
Behandling
I første omgang kan man både hos barn, ungdom og voksne starte med å rense hodebunnen ved hjelp av kosmetiske remedier. I tillegg til oljer eller rektifisert sprit, finnes flere slags kosmetiske produkter for hodebunnsrensing (scalp lotion/hodebunnsrens). Disse skal gjerne få virke en tid etter påføring for å myke opp og løsne urenhetene. Deretter vaskes hår og hodebunn med en god sjampo. Om slik behandling ikke er tilstrekkelig, kan man be om råd om medisinske preparater hos lege eller farmasøyt.
En langvarig tilstand kalt seboreisk eksem, bør behandles i samråd med lege.
Reserva
Reserva er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Årstad
Årstad er en bydel i Bergen like syd for byens sentrum som har 42 386 innbyggere 1. januar 2021. Arealet er 14,43 km² dersom man regner med ferskvann (0,32 km²) og tilhørende deler av Byfjellene: Løvstakken og Ulriken, mens selve bydelens landareal er 8,42 km². Befolkningstettheten er 4 793 innbyggere pr. km² landareal.
Bydelen er inndelt i strøkene Kronstad, Fridalen, Slettebakken, Landås, Nattland, Fantoft, Minde, Solheim, Kalfaret og Gyldenpris. Den grenser til bydelene Laksevåg og Fyllingsdalen i vest, til Fana i syd og til Bergenhus i nord.
Bydelen Årstad ble opprettet 1. januar 2000. Den dekker deler av den gamle kommunen, men med tre viktige unntak:
1. Strøket som heter Årstad og som ga navn til den gamle kommunen er nemlig ikke med i bydelen med samme navn, det hører nå til bydelen Bergenhus. Det gjelder grunnkretsene Kalvedalen, Fløen, Årstadvollen, Statsarkivet i Bergen, Møllendal, Alrek studenthjem, Haraldsplass sykehus, Haukeland sykehus og Svartediket, med til sammen 3 126 innbyggere 1. januar 2015 og 12,7 km², altså ca. halvparten av den gamle kommunens areal. Av dette arealet utgjør den ubebodde grunnkretsen Svartediket som omfatter deler av byfjellene alene 10,68 km² landareal og 0,86 km² ferskvann, strøket Årstad bare 1,16 km² landareal.
2. Grunnkretsene Fredlund, Kristianborg, Grønnestølen, Wergeland, Fantoft, Nattlandsfjellet og Øvre Nattland er innlemmet i den nye bydelen Årstad. Disse hørte alle til Fana kommune frem til 1. januar 1972 da Fana ble innlemmet i Bergen kommune. Disse syv grunnkretsene har til sammen 8 168 innbyggere 1. januar 2015 og 2,61 km² landareal og 0,12 km² ferskvann.
3. Grunnkretsene Stranden og Strandlien på Gyldenpris er innlemmet i den nye bydelen Årstad. Disse hørte til Laksevåg kommune frem til 1. januar 1921, da de sammen med grunnkretsen Gyldenpris (nå i Laksevåg bydel) ble overført fra Laksevåg til Bergen kommune. Disse to grunnkretsene har til sammen 1 564 innbyggere 1. januar 2015 og 0,21 km² landareal.
De deler av den nåværende bydelen Årstad som også var en del av gamle Årstad kommune, omfatter dermed 63 grunnkretser med til sammen 30 629 innbyggere 1. januar 2015 og 11,49 km². Av dette utgjør Årstads deler av de ubebodde byfjellene Løvstakken og Ulriken 5,69 km² landareal og 0,08 km² ferskvann, og bydelen 5,60 km² landareal og 0,12 km² ferskvann. Befolkningstettheten i disse delene av Årstad er dermed 5 469 innbyggere per km². Bydelen ble planmessig bygget ut av kommunen etter innlemmelsen i 1915, med en urban karakter som senere byutvidelser ikke har hatt tilsvarende i andre bydeler i Bergen, utenom Bergenhus og Årstad. På det meste skal folketallet i Årstad sogn ha kommet opp i rundt 45 000 innbyggere. Sognekirken fra 1890, Årstad kirke, ligger like innenfor bydelen Årstads grenser.
Før opprettelsen av Årstad bydel i 2000 var benevnelsen «søndre bydel» i bruk om hele området som inngikk i gamle Årstad kommune, noe som henger sammen med at Bergen lenge bare bestod av det som i dag er bydelene Bergenhus (i nord) og Årstad (i sør), altså gamle Bergen før 1915 og nye Bergen etter 1915.