cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joe Swail
Han har hatt meget varierende resultater på verdensrangeringen og var første gang inne i topp 16 i sesongen 1994/1995, men falt ut igjen før neste sesong. Prestasjonen i VM gjorde at han var tilbake igjen i topp 16 foran sesongen 2000/2001 og ble dermed den andre spilleren i historien som har spilt seg opp igjen i topp 16 etter å ha vært rangert utenfor topp 32 i mellomtiden. De påfølgende sesongene falt han igjen på rankingen, med en 40.-plass som dårligste ranking, før han klatret tilbake igjen og var for sesongen sesongen 2007/2008 rangert like utenfor topp 16, på en 17.-plass.
Før 2009 sesongen falt han litt tilbake igjen til en 20.-plass. Sesongen startet meget dårlig og Swail tapte i første runde i de fire første turneringene. Under Welsh Open klarte han imidlertid å spille seg frem til en finale for første gang i karrieren. Etter å ha ledet 5–2, tapte Swail 5–9 etter en sterk avslutning av Allister Carter.
Swail gjør seg bemerket på grunn av den meget uortodokse måten han støter på. Mens alle andre profesjonelle snookerspillere holder køarmen vertikalt har Swail armen bøyd i hvert fall 45 grader og med albuen mot ryggen. Selv om dette langt fra er en teknikk som en trener ville anbefalt fungerer det for Swail, og gir han også ekstra kraft i støtet.
Swail er født tunghørt, og har også en bror som er døv, men har uttalt at han anser dette som en fordel da det gjør at han i mindre grad forstyrres av bråk fra publikum og andre kamper som foregår parallelt.
Which Witch
Which Witch er en dramatisk norsk musikal om kjærlighet og hekseri, skrevet av Ingrid Bjørnov, Benedicte Adrian og Ole A. Sørli. Den bygger på historisk materiale om hekseprosesser som fant sted i den tyske byen Heidelberg.
Valnesfjord Helsesportssenter
Valnesfjord Helsesportssenter (etablert 1982) er en offentlig stiftelse, spesialisert innen fysikalsk medisin og rehabilitering med tilpasset fysisk aktivitet som hovedvirkemiddel. Institusjonen har 72 sengeplasser og tar inn brukere fortrinnsvis fra Nord-Norge og Nord-Trøndelag. Det er lokalisert i Fridalen, Valnesfjord, i Fauske kommune. Valnesfjord Helsesportssenter gir rehabiliteringstilbud innen habilitering av barn og ungdom, rehabilitering av voksne og innen arbeidsrettet rehabilitering.
Which Witch
Handling
Handlingen i Which Witch er lagt til Tyskland midt på 1500-tallet, i tiden rundt reformasjonen. Den unge Maria blir forelsket i den katolske karrierebiskopen Daniel. Hvis han gifter seg, må han oppgi sitt embete. I tillegg er Maria alt lovet bort. Daniels søster, Anna Regina, gjør alt hun kan for å stoppe forholdet og legger en plan som kaster mistanke om hekseri over Maria. At hun får kontakt med Gertrud, som er én av de «kloke konene» i byen, bedrer ikke Marias situasjon.
Konsertversjonen
Which Witch ble opprinnelig skrevet som bestillingsverk for konsertoppførelse under Festspillene i Bergen og ble første gang framført i mai 1987 og deretter under Rosendal musikkfestival i juni samme år. Etterpå har konsertversjonene blitt overvært av mer enn 275 000 personer i ni land. Sankthansaften 1993 var over seksten tusen personer til stede på konsert i Holmenkollen.
Album
Albumet Which Witch ble utgitt i 1987 og har solgt over 110 000 eksemplarer. Benedicte Adrian og Ingrid Bjørnov fikk Spellemannprisen 1987 i «Åpen klasse» for albumet. I 1990 ble Which Witch på Slottsfjellet, et konsertopptak, også utgitt og i 1993 ble Which Witch - London Cast Album utgitt.
Piccadilly Theatre
Which Witch hadde premiere på Piccadilly Theatre 22. oktober 1992. Det var den gang Norges dyreste kultursatsing i utlandet, blant annet realisert takket være Norsk Hydro, som sponset forestillingen med fire og en halv millioner kroner. Musikalen ble gjennomgående slaktet av kritikerne.
Etter et par måneder ble siste forestilling holdt, etter totalt 76 forestillinger. Opphavspersonene satt igjen med milliongjeld.
Nypremiere i 2008
Det var nypremiére på stykket på Det norske teatret 27. august 2008, denne gang i en omarbeidet versjon.
Haga har tidligere sunget samme rolle i konsertversjon. Regissør var Hilde Andersen, mens musikalsk ansvarlig var Svenn Erik Kristoffersen. Nye tekster ble skrevet av Axel Hellstenius og Ola E. Bø.
Fiat-penger
Fiat-penger er penger uten en iboende verdi. Det er penger (mynter og sedler) som er erklært for å være penger, men der utstederen ikke har dekning (i for eksempel gullreserver) til å innløse dem i realverdier. Det er utelukkende tiltroen til at den neste kjøperen i rekken også vil akseptere myntene og sedlene som penger, som gir dem status som betalingsmiddel. Ordet «fiat» kommer fra latin og betyr «la det skje».
Historisk sett har også privatbanker kunnet utstede papirpenger. Dette er en praksis som ikke lenger er i vanlig bruk, men de skaper fortsatt digital fiat gjennom lån. De fleste valutaer i verden er fiat-penger, deriblant amerikansk dollar, euro og norsk krone.
Begrepet er ikke vanlig brukt i økonomistudier, men forekommer ofte hos libertarianere og i frimanns-miljøer der man gjerne hevder at det nåværende økonomiske systemet ikke er bærekraftig over tid.
Klotar I
Klotar I (født ca. 497, død 29. november 561), på fransk også omtalt som «den gamle» (le Vieux), var konge av frankerne, og en av de fire sønnene til Klodvig I fra merovingerdynastiet. Brødrene til Klotar var Kildebert I, Klodomer og halvbroren Teoderik I.
Hans far Klodvig hadde konvertert til katolske kristendom, men Klotar, som andre merovinger, betraktet ikke monogami som gyldig for de kongelige, og hadde selv fem hustruer, først og fremst av politisk nødvendighet framfor personlige motiver. Han var langt fra en entusiastisk kristen, og fikk gjennomført skattelegging på kirkeeiendom. Kanskje på grunn av tilskyndelse fra sine dronninger ga han penger til flere nye bygninger.
Innledning
Innenfor det meste av germansk tradisjon gikk etterfølgelse ikke til sønner, men til yngre brødre, og kanskje onkler og fettere. Imidlertid hadde Klodvig innført, under salisk lov, skikken at sønner var hovedarvingene i alle henseender. Imidlertid var det ikke et system med førstefødselsrett, hvor den eldste sønnen mottok det meste av arven framfor at den ble fordelt likt mellom alle sønnene. Av den grunn ble det store frankiske riket jevnlig delt inn i flere underkongedømmer, men likevel ble Frankerriket, slik som med Romerriket med flere samtidige keisere, oppfattet som et enhetlig rike.
Ånstadblåheia
Ånstadblåheia er et fjell på Langøya i Sortland kommune i Nordland. Det har en høyde på 503 meter over havet.
Klotar I
Tidlig liv
Klotar var den femte sønnen til Klodvig I, og den fjerde til dronning Klotilde. Navnet Klotar er germansk og har betydningen «ære». Han ble født ca. 497 i Soissons (nå i Aisne). Da hans far døde den 27. november 511 fikk han sin andel av kongeriket, byen Soissons, Laon, Noyon, Cambrai, og Maastricht; og det nedre løpet av elven Maas. Soissons ble hans hovedstad. Som sine brødre søkte han å ekspandere sine områder.
Ånstadblåheia
Det bygges i 2018 et vindkraftverk med 14 turbiner på toppen av fjellet.
Klotar I
Tidlig liv
På grunn av mødrenes rettigheter, ble de ulike dronninger gitt en andel av deres sønns kongedømme til selv å styre over. Klodvig hadde to hustruer, delte riket i to for hver av dem, og fordelte deretter ut stykker til sine respektive sønner. Den eldste Teoderik var sønnen av den eldste hustruen og fikk fordelen av kongeriket Reims. Klotar delte den andre halvparten med sin to andre brødre, og hvor Klotar fikk den nordlige delen, Kildebert fikk den sentrale delen med sentrum i Paris, Klodomer fikk den sørlige delen med hovedstad i Orléans.
Ånstadblåheia
På sørsiden av Ånstadblåheia ligger Ånstadblåheia skitrekk, åpnet i 1979. Alpinanlegget fikk snøkanoner i 2007. På toppen av heia står flere radiomaster. Mastene har sendere for blant annet lokal radiokommunikasjon, nærradio, mobiltelefoni og internet.
Fransiskanerklosteret i Oslo
Fransiskanerklosteret i Oslo lå ved hovedveien øst for middelalderbyen Oslo, der Oslo Hospital ligger i dag.
Ånstadblåheia
Toppen av Ånstadblåheia er flat og steinete. Fra toppen er det god utsikt til Vik, Jennestad og mot Andøya i nord, Hognfjorden i øst, Sortland og mot Sigerfjord i sørøst, Holmstaddalen i vest og Frøskeland og Vikeidet i nordvest. Fjellet er et landemerke for innbyggerne i store deler av den nordre delen av Sortland kommune.
Patrick Biggs
Patrick Biggs (født 11. oktober 1982 i Melbourne, Australia) er en canadisk alpinist. Han har australsk far og canadisk mor, og ble født i Australia før familien flyttet til Canada da han var fem år.
Klotar I
Tidlig liv
Området til Klotar besto av to adskilte deler: en i galliske Belgia, tilsvarte det eldre kongeriket til saliske frankere, og som også omfattet bispedømmene i Amiens, Arras, Saint-Quentin og Tournai; den andre halvparten var Aquitaine som omfattet bispedømmene i Agen, Bazas, og Périgueux.
Patrick Biggs
Han debuterte i verdenscupen i alpint 9. januar 2005 med en 10.-plass, og gjentok plasseringen en uke senere. Dette er også hans beste plasseringer i verdenscupen gjennom karrieren.
Han deltok i slalåm under Vinter-OL 2006 i Torino, men kjørte ut i andre omgang. Han deltok også for Canada under Vinter-OL 2010 og kom da på en 35.-plass i storslalåm.
Klotar I
Første krig med Burgund
Egget av sin mor Klotilde slo Klotar, Kildebert og Klodomer i 523 sine styrker sammen til et angrep på Burgund. Sigismunds hær ble slått på flukt og Sigismund selv tatt til fange og henrettet. Imidlertid overtok hans bror Godomar tronen i Burgund med støtte fra den burgundiske adelen og frankerne ble tvunget til å trekke seg ut.
Ånstadblåheia
Ånstadblåheia er det vanlige målet for Sortland videregående skoles turdag om høsten og vinteren.
Fransiskanerklosteret i Oslo
Klosteret ble anlagt med støtte av hertug Håkon (senere Håkon V) før 1291. Etter reformasjonen ble anlegget overlatt til byen som hospital. Bygningene brant i 1567, klosterkirken ble stående til 1794. Da ble den erstattet med Gamlebyen kirke, som ble bygget til dels oppå ruinene av den gamle kirken.
Klotar I
Første krig med Burgund
Et nytt angrep kom i gang i 524, og denne gangen ble også halvbroren Teoderik med. Frankerne avanserte gjennom Isèredalen, men den 25. juni 524 gikk de på et hardt nederlag i slaget ved Vézeronce hvor Klodomer ble drept. Frankerne forlot Burgund og Godomar kunne sitte med makten i landet fram til 534.
Ånstadblåheia
Deler av vestsida av Ånstadblåheia dekkes av Sortland Orienteringslags o-kart «Sortlandsmarka». Toppen og deler av nord- og nordvestsida dekkes av kartet «Hornet».
Fransiskanerklosteret i Oslo
Østre del av klosterkirken ble undersøkt av Gerhard Fischer i 1935. Grunnrisset av koret er markert i Ekebergveien og i plenen utenfor kirken. Deler av klosteret er muligens bevart i grunnen under Oslo Hospital, men det er foreløpig ikke gjort noe søk etter dette.
James (Dakota)
James River, også kjent under navnet Dakota, er en elv i delstatene Nord-Dakota og Sør-Dakota i USA.
Klotar I
Ekteskap
For lettere å få tilgang til den døde brorens besittelser giftet Klotar seg med brorens enke Gunteuk. Det ga ham tilgang på Klodomers rikdommer og sikret rettighetene til Gunteuk som enearving av kong Godégisiles landområder; salisk lov tillot en kvinne bare til å arve land om hun ikke hadde sønner.
James (Dakota)
Den er en sideelv til Missouri og er 1,143 km lang og har et nedslagsfelt på 13,490 km². Elva begynner i den sentrale delen av Nord-Dakota, og renner i en hovedsakelig sør-sørøstlig retning gjennom et flatt prærielandskap. James River munner ut i Missouri ved byen Yankton i Sør-Dakota.
Klotar I
Ekteskap
Klotar var også gift med Ingund, datter av kong Baderik av Thüringen. Ingund kom med en henvendelse til Klotar om han kunne finne en velegnet ektemann verdig hennes søster Aregund. Da han ikke fant noen som var bedre egnet enn seg selv, giftet han seg med henne. Undersøkelser av Aregunds skjelett i hans grav tyder på at hun led av poliomyelitt og haltet, og antagelig hadde født et barn som attenåring. Det er mulig at Klotar giftet seg med henne da hun ikke var attråverdig som gifte for andre. Hun født ham sønnen Kilperik De var sammen fram til Ingunds død i 546. Deretter mistet han interessen for henne. Hun døde i 561.
Erobringen av Thüringen
I 531 lovte Hermanafrid, konge av Thüringen, en del av sitt rike til Teoderik om han ga hjelp til å fjerne sin bror og rival Baderik. Teoderik ga sitt samtykke, men i et slag som han vant ble han skadet, og ba sin halvbror Klotar om å fortsette krigen. Hermanafrid døde selv på omtrent samme tid og målet for krigen ble å erobre Thüringen.
James (Dakota)
Den største byen langs elva er Aberdeen.
St. Johanneslogen Kolbein til den opgaaende Sol
St. Johanneslogen Kolbein til den oppgaaende Sol er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 23) som ble innviet den 15. november 1891 i Lillehammer.
Losjen er oppkalt etter Kolbein Sterke, som ifølge Olav den helliges saga bidro til kristningen av bøndene i Gudbrandsdalen ved å knuse Dale-Gudbrands gudebilde av den norrøne guden Tor. Losjens våpenskjold symboliserer øyeblikket da solen rant under slaget på Hundorp og gudebildet ble slått i stykker mens ormer og rotter føk ut. Våpenskjoldet er trekantet med en stilisert sol i gull på blå bunn.
Losjens valgspråk er Ex Orient Lux (Lyset fra Østen).
Broderforeningen Kolbein til den opgaaende Sol
Losjens historie starter med en broderforening underlagt St. Johanneslogen Olaf Kyrre til det gyldne Kjæde i Christiania. To medlemmer av loge Olaf Kyrre, Einar Østgaard og Joh. S. Christiansen, arbeidet som handelsreisende i Lillehammer og i bygdene rundt Mjøsa. Gjennom deres kontaktflate i området, ble flere personer opptatt som medlemmer av loge Olaf Kyrre.
Den første som ble innviet i loge Olaf Kyrre, var Proprietær Christian Hunder fra Øyer. Den 28. februar 1891 ble broderforeningen stiftet i Lillehammer under hans ledelse.
Den 31. mai 1891 ble det sendt en søknad til loge Olaf Kyrre om å opphøyes til loge, under den tyske Storlogen Zur Sonne i Bayreuth. Godkjennelsen fra Zur Sonne kom den 29. juli samme år.
Selvstendig loge (1891–1903) og sovende loge (1903–1915)
Den 15. november 1891 ble losjen innviet i Lillehammer, som den tredje humanitære St. Johannesloge i Norge. Den første recipiend som ble tatt opp i losjen, var Anders Sandvig, grunnleggeren av Maihaugen som senere ble utnevnt til Lillehammers eneste æresborger.
Losjen inngikk en leieavtale om lokaler i et nytt bygg, og de nye lokalene ble innviet den 30. januar 1898. En økonomisk depresjon skulle imidlertid skape problemer for losjen. Området opplevde fraflytting, og i 1900 var bare 24 av losjens brødre fortsatt bosatt på Lillehammer. Losjens svake økonomi førte til at leien av lokalene ble sagt opp den 1. februar 1902.
Filosofiåret 1403
Filosofiåret 1403 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1403.
St. Johanneslogen Kolbein til den opgaaende Sol
Selvstendig loge (1891–1903) og sovende loge (1903–1915)
Den tyske storlosjen Zur Sonne ba om at losjens ritual og patent skulle sendes til Provinciallogen i Kristiania. Dette ble vedtatt på losjens rådsmøte den 20. august 1902, og den 5. desember 1903 erklærte losjen seg selv som «hvilende».
Mange av brødrene sluttet seg til en broderforening i Hamar, som ble opprettet under loge Olaf Kyrre i 1891.
Losjen flyttes til Christiania (1915)
Loge Olaf Kyrre hadde mange medlemmer etter datidens forhold, og under et logemøte med 29 brødre tilstede i begynnelsen av mai 1915, ble det besluttet å søke om opprettelsen av en ny broderforening i Christiania. Søknaden ble godkjent av loge Olaf Kyrre den 19. mai.
Broderforeningen avholdt sitt første møte den 26. mai, med 41 medlemmer. Tidligere Ordførende Mester i loge Olaf Kyrre, Anstein Myhr, foreslo på dette møtet å flytte loge Kolbein til den opgaaende sol til Christiana, dersom broderforeningen fikk tillatelse til dette av Provinciallogen Polarstjernen.
Klotar I
Erobringen av Thüringen
Alliansen, sammen med støtte fra Teoderiks sønn Teodebert I, gjorde det mulig å erobre og legge Thüringen under de frankiske besittelsene. Mens de fordelte utbytte fra krigen ble de to kongene Teoderik og Klotar voldsomt uenige over den unge prinsessen Radegund, datter av Bertakar, den ene av tre kongene i Thüringen. Klotar krevde til sist sin rett til kvinnen da det var hans menn som hadde tatt henne til fange.
Karl Radek
Karl Berngardovitsj Radek (russisk: Карл Бернга́рдович Ра́дек; opprinnelig Karol Sobelsohn; født 31. oktober 1885 i Lemberg i Galizien i Østerrike-Ungarn, død formodentlig 19. mai 1939 i Nertsjinsk i Sovjetunionen) var en polsk-russisk kommunistisk politiker.
Bakgrunn
Radek var sønn av en jødisk posttjenestemann og studerte i 1902-03 jus i Krakow.
Politisk engasjement
Radek sluttet seg til det russiske arbeiderpartiet i 1898 og det polsk-litauiske arbeiderpartiet, Rosa Luxemburgs parti som han ble medlem av i 1904. Deler av Polen var på dette tidspunktet underlagt det russiske imperiet.
I 1907 emigrerte han til Tyskland og ble der medlem i Sozialdemokratische Partei Deutschlands (SPD) og medvirket i et par sosialdemokratiske aviser. På grunn av venstreradikal propaganda ble han ekskludert fra DPD i 1912.
Et par år før første verdenskrig ble Radek redaktør for Bremen Bürgerzeitung, et talerør for venstrefløyen i det tyske sosialdemokratiske parti. Etter at verdenskrigen brøt ut, flyktet Radek til Sveits både for å agitere mot krigsdeltakelse, og for å slippe å bli innkalt til tysk militærtjeneste. I Sveits ble han i 1913 kjent med Lenin og andre bolsjeviker, og støttet deres motstand mot Clara Zetkin.
Til Russland
I 1917 reiste han i lag med Lenin og 26 andre bolsjeviker gjennom Tyskland i det berømte forseglede tyske toget, men gikk av i Stockholm for å ta seg av bolsjevikenes internasjonale forbindelser. Først etter oktoberrevolusjonen dro han til Petrograd og fikk ansvar for bolsjevikisk utenlandspropaganda. Radek deltok også i Trotskijs delegasjon til Brest-Litovsk-forhandlingene. Han var en av motstanderne av denne fredsavtalen.
Etter det tyske keiserdømmets sammenbrudd ble Radek i 1918 stasjonert i Berlin sammen med Rosa Luxemburg, Karl Liebknecht, Clara Zetkin, Leo Jogiches og Franz Mehring for å hjelpe til med opprettelsen av det tyske kommunistparti. I stedet ble han arrestert og klarte så vidt å unnslippe etter drapene på Rosa Luxemburg og Karl Liebknecht. Under revolusjonsforsøket i Tyskland i 1923 var han tilbake i Berlin. Selv om han mante til forsiktighet fordi han ikke trodde tiden var moden for en tysk revolusjon, fikk han skylden for fiaskoen. Han ble ikke gjenvalgt til sentralkomiteen, og dessuten utestengt fra Kominterns europeiske avdelinger. Dette hadde også å gjøre med at han tidlig sluttet seg til kretsen rundt Trotskij (Den Forente Opposisjonen) som var i konflikt med Stalin og hans tilhengere. I 1925 ble Radek utnevnt til rektor for Sun Yat-sen-universitetet i Moskva.
Som Kominterns utsending i Norge uttrykte Radek i desember 1922 ønske om å se Erling Falk kastet i graven med «knuste knokler». Han hadde rett i at Falk, i likhet med Martin Tranmæl, var et samlingspunkt for den norske opposisjonen mot Moskva.
Etter ett år som rektor ble Radek ekskludert fra partiet i 1927 og forvist til Uralfjellene. Etter to år uttrykte han sin anger og fikk partimedlemskapet tilbake i 1930. Radek som i 1923 hadde skrevet essayet «Trotskij, seierens organisator», deltok nå i Stalins hets mot Trotskij og bolsjevikisk tradisjon. Samme år ble han ansatt som utenriksredaktør i avisen Izvestija. Han var også involvert i utarbeidelsen av Sovjetunionens nye grunnlov, men før den var ferdig, ble han arrestert og anklaget for forræderi.
I januar 1937 under den andre Moskvaprosessen erklærte han seg skyldig i den falske anklagen som ble reist mot ham. I motsetning til sine medtiltalte som ble henrettet, slapp Radek med en dom på ti års fengsel, trolig fordi han selv hadde vært med til å utarbeide anklager mot andre. I 1941 sirkulerte rykter om at han var satt fri for å skrive anti-tysk propaganda, men han ble aldri sett igjen, og det ble hevdet at han var drept av en kriminell medfange i en konsentrasjonsleir ved Jakutsk under andre verdenskrig. Senere fremkom at han ble myrdet av NKVD på ordre av Berija.
Rehabilitering
Radek ble rehabilitert av sovjetisk høyesterett i 1988.
Klotar I
Radegund
Han tok den unge piken med seg tilbake til Gallia,, lot henne bo i sin villa Athies I Picardie i flere år. I 538 ble Radegund fraktet rundt atten år gammel til Soissons for å bli gift med Klotar som «ikke illegitim, men en legitim dronning» og kunne bidra til å samle hans herredømme over Thüringen. Mens tittelen og statusen som dronning var nødvendig for ham for å opprettholde sin autoritet over Thüringen, men selv ofret hun seg for sin kristne tro, kledde seg enkelt og ikke som en dronning, spiste enkel mat og insisterte på at hennes mat skulle gå til fattige. Hun tilbrakte mye av sin tid i bønn og synge salmer. Det irriterte Klotar som hadde mange krangler med henne.
Deres forhold synes å ha vært stort sett platonisk og hun fødte ham aldri barn. Ved 550 var Radegunds bror det siste overlevende mannlige medlemmet av den kongelige familie i Thüringen inntil Klotar antagelig fikk ham myrdet. Radegund besluttet å bo i den kongelige villa Saix i Poitou for å hengi seg til fromt klosterliv, og Klotar ble rasende og krevde at hun kom tilbake. Da hun nektet sendte hun menn etter henne. Radegund flyktet og søkte beskyttelse hos kirken, og overtalte biskopen i Noyon til å utnevne henne til diakonesse. Hun grunnla klosteret Sainte-Croix ca. 560 på sin egen kongelige eiendom i Poitiers, da med kongens støtte som hadde åpenbart hadde oppgitt å få henne tilbake. Hun ble siden kanonisert som helgen og det er flere steder kalt Sainte-Radegonde i Frankrike.
Overtagelse av Orléans
Klodomers andel av Frankerriket i Orléans var ment å gå i arv til hans etterkommere, hans tre små sønner. Klotar sammensverget seg med broren Kildebert for å kvitte seg med nevøene Teodebald, Guntar, og Klodoald slik at de kunne overta Klodomers andel. I henhold til Gregorius av Tours litterære framstilling, sendte brødrene i 532 Arcadius, sønnesønn av Sidonius Apollinaris, til deres mor Klotilde. Som dronningmor hadde hun autoritet som overhode av familien. Sendebudet overrakte henne en saks og et sverd. Han ga henne valget om å klippe håret av guttene, hennes sønnesønner, således frata dem deres lange hår som var frankernes symbol på kongeverdighet, eller drepe dem. Hun skal ha svart: «Det er bedre for meg å se dem døde enn kronraket. De er oppfostret til å bli konger.»
Ifølge Gregorius av Tours gjennomførte Klotar og Kildebert sin dystre målsetning med å få drept nevøene. Klotar grep den ti år gamle Teodebald og stakk ham i armhulen mens den sju år gamle Guntar kastet seg på knærne foran Kildebert og tryglet om få leve. Kildebert begynte å gråte og nær ga etter, men Klotar egget broren og insisterte på at barna måtte dø. Kildebert dyttet Guntar til Klotar som stakk ham og kvalte ham. Klodoald, den tredje av dem, greide å slippe unna, og lojale menn skjulte ham. For å berge livet oppga han alle på farsarven og søkte trygghet ved å gå i kloster. Klotar og Kildebert kunne fordel deres besittelser mens Teoderik i mellomtiden skaffet seg selv et stykke ved provinsene Auxerrois, Berry og Sens.
Ytterligere kriger
Samme år, i 532, fortsatte Klotar og Kildebert militære aksjoner for å skaffe seg mer makt. Etter nederlaget mot Burgund i 524 var de ivrige etter å beseire denne fiende. De erobret Autun og beseiret og drepte Godomar III.
Sidney Robinson
Sidney John Robinson (født 1. august 1876, død 3. februar 1959) var en britisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris. Robinson ble olympisk mester i friidrett under OL 1900 i Paris. Han deltok på det britisk-australske-laget som vant 5000 meter lagløp. De andre løperne på laget var, Charles Bennett, John Rimmer, Stanley Rowley og Alfred Tysoe.
Klotar I
Ytterligere kriger
Atalariks død i 534 førte til en etterfølgerkrise i det østgotiske kongerike i Italia, som var Burgunds allierte. Klotar, Kildebert og Teudebert grep anledningen til å invadere Burgund, nå var uten østgotisk beskyttelse. Koneriket Burgund ble erobret og deretter delt mellom de tre frankiske herskerne. Klotar tok Grenoble, Die, og mange av nabobyene.
Sidney Robinson
Robinson kom på andreplass på 2500 meter hinder bak George Orton fra Canada og på 4000 meter hinder ble han nummer tre.
St. Johanneslogen Kolbein til den opgaaende Sol
Losjen flyttes til Christiania (1915)
På et lærlingemøte i Olav Kyrre den 2. juni, ble det vedtatt å dele loge Olaf Kyrre i to loger. Den 9. juli 1915 avholdt loge Kolbein sitt første Logerådsmøte i Nedre Slottsgt.1, Christiania under ledelse av Ordførende Mester Anstein Myhr, med 48 medlemmer. Den 3. november samme år ble det første ordinære logemøte avholdt.
I forbindelse med en ombygging av logelokalet, ble møtene i losjene Olaf Kyrre og Kolbein i årene 1916–1917 avholdt i lokalene til Odd Fellow logen Norvegia i Christian Augusts gt. 6. Den 8. desember 1917 flyttet begge losjene tilbake til A/S Frimurerhuset i Nedre Slottsgt.1. Ved grunnleggelsen av St. Johanneslogen Haakon til de tre Lys den 27. mars 1920, huset denne bygningen tre loger underlagt Provinciallogen Polarstjernen.
Etter frigjøringsdagen den 8. mai 1945 ble lokalene i Nedre Slottsgt. tatt i bruk av frigjøringsstyrkene. I mai samme år ble et embedsmannsmøte avholdt hjemme hos broder Albert Carlsen, og det første logemøtet ble avholdt i restaurant Lidoens selskapslokaler den 2. oktober 1945.
I 1960 ble losjen innlemmet i Den Norske Frimurerorden som St. Johannesloge nr. 23.
Losjen har, som én av fire i Norge, fått lov til å arbeide med ritualer som avviker noe fra ritualene de andre St. Johannes logene som følger det svenske system.
Klotar I
Ytterligere kriger
I årenes løp hadde vestgoterne i Spania gjort mange fiendtlige angrep inn i frankiske områder og erobret land. Klodvig hadde slått dem tilbake og gjort erobringer av gotiske områder. Klotar sendte sine eldste sønn for å gjenerobre ytterligere av tapte områder. Selv om det var en del suksess, avsluttet Guntar, hans nest eldste sønn, sin militære kampanje av ukjente årsaker og dro hjem. Teudebert, den eldste, fortsatte krigen og erobret festningene Dio-et-Valquières og Cabrières. Mye av tapt frankisk landområder ble gjenerobret.
Klotar forsøkte å dra fordel av halvbroren Teoderik var syk på denne tiden, og forsøkte å få overtatt hans store landområder med hjelp fra Kildebert. Teoderiks sønn Teudebert, som da var travelt opptatt med å sikre Arles, skyndte seg tilbake for å komme faren til hjelp, men Teoderik døde kun noen dager senere. Støttet av sin vasaller greide Teudebert å slå angrepene tilbake og beholde sitt kongerike.
Deretter endret alliansene seg da Kildebert og Teodebert samlet sine styrker og erklærte krig mot Klotar. Innledningsvis beseiret dem ham og tvang ham til å søke tilflukt i en skog for å redde livet. Mens Klotar var beleiret, blåste det opp til et fryktelig uvær som herjet utstyr, veier, hester og spredte hæren. Kildebert og Teodebert ble tvunget til å oppgi beleiringen og inngå en fred med Klotar.
I 537 brøt det ut strid mellom Østromerriket og det østgotiske riket i Italia. For å sikre seg frankernes nøytralitet i konflikten avsto kong Witiges Provence som de frankiske kongene delte mellom seg og fikk for første gang direkte tilgang til Middelhavet. Samtidig fikk de kontrollene over de nordlige Alpene og med overherredømme over alamannerne ved å underlegge seg den øvre Rhinland, Main og Donau. Da østgoterne avsto Provence fikk Klotar kontrollen over byene Orange, Carpentras, og Gap.
Vårene 542 førte Kildebert og Klotar, fulgt av tre av sine sønner, en hær inn i vestgotiske Hispania. De tok Pamplona og kom så langt som til Zaragoza som de beleiret. De oppga beleiringen etter 49 dager. Det er uklart hva resultatet av invasjonen var. Den ikke nøytrale Gregorius av Tours skrev at de erobret store deler av Spania og dro hjem med enormt krigsbytte, men Isidor av Sevilla har fremmet et motsatte resultat ved å hevde at vestgoterne ved deres hærfører Teudigisel drepte nær alle frankere, bortsett fra en gruppe som ved hjelp av bestikkelser greide å slippe unna.
Det mest varige resultatet var antagelig at de fraktet tilbake til Paris en kostbar relikvie, drakten til den hellige Vincent av Zaragoza Til helgenens ære (og sin egen), bygget Kildebert ved Paris’ porter det senere så berømte klosteret Sainte-Croix-et-Saint-Vincent, siden kjent som benediktinerklosteret Saint-Germain des Prés, og som ble gravstedet for merovingerkongene.
Amalasunta, datter av Teoderik den store og Audofleda, søster av Klodvig I ble fengslet av kongen av Toscana på øya Martana i innsjøen Bolsenasjøen, men den 30. april 534/535 ble hun myrdet i sitt bad. Dette overgrepet mot et familiemedlem fikk Klotar til å true med invasjon om han fikk utbetalt bot for mordet. For å unngå krig ble det enighet om sende 50 000 gullmynter til Klotar. Før pengene nådde fram hadde Kildebert og Teudebert blandet seg inn og stjålet pengesummen før den nådde fram.
Klotilde dør
Den 3. juni 548 døde Klotars mor Klotilde i byen Tours. Både Kildebert og Klotar fraktet henne til gravprosesjonen i Kirken til de hellige apostler, nå klosteret Sainte-Geneviève, i Paris. Etter disse sine sønners kriger og mord på hennes slektninger hadde Klotilde tilsynelatende dedikerte seg til et hellig liv. Hun ble opptatt av å bygge kirker og klostre, og foretrakk å distansere seg selv fra maktkampen ved hoffet.
Ytterligere ekspansjoner
Teudebald, sønnesønn av Klotars halvbror Teoderik, døde barnløs i 555. Klotar reiste øyeblikkelig til Metz for å overta hans rike, men under salisk lov var han nødt til å dele det med sin bror. Klotar gjorde som tidligere, giftet seg med Teudebalds enke Vuldetrade, datter av den langobardiske kongen Wakho. Det sikret en glatt overgang som etterfølger av kongeriket i Metz, foruten også en allianse med langobardene som allerede var etablert av Teudebert I, Teudebalds far. Isteden fikk Klotar problemer med biskopene som fordømte dette insestuøse ekteskapet og tvang Klotar til å skille seg fra henne, og isteden gifte henne bort til hertug Garibald av Bayern. For å kompensere for det mislykkede ekteskapet med Vuldetrade, ga Klotar sin datter Klotsind til den langobardiske fyrsten og framtidige kongen Alboin, som hun fikk et barn med.
Samme år angrep Klotar og erobret saksernes land i øvre delen av elvene Weser, Elben, og ved kysten av Nordsjøen, etter at de hadde gjort opprør. Som underkastelse krevde Klotar at de betalte ham en årlig tributt på 500 kyr.
Mellom 555 og 556 gjorde sakserne opprør igjen, kanskje oppegget av Kildebert. I møt med sakserne foretrakk Klotar å inngå forhandlinger og unngå massakrer om de ville akseptere hans krav på årlig tributt til tross for at de tidligere hadde nektet. Men hans soldater, blodtørstige og ivrige etter å kjempe, motsatte seg beslutninger. Samtalene ble avsluttet da soldatene tvang ham med trusler og fornærmelser til å angripe sakserne. Etter et særdeles blodig slag inngikk frankerne og sakserne likevel fred.
Auvergne, som en gang var en framgangsrik romersk provins, hadde stått imot både vestgoterne og frankerne, og hadde håpet å unngå underleggelse og ødeleggelse ved å tilby troskap. Teuderik hadde herjet mye av dets området, og Teudebert hadde pasifisert landet ved å gifte seg med en adelig gallisk-romersk kvinne. I forventning på Teodebalds død hadde Klotar sendt sin sønn Kram for å ta området i besittelse. I løpet av en tid greide sønnen å skaffe seg kontroll over et større område og ble fristet å bryte med Krotar. For å oppnå uavhengighet slo han seg politisk sammen med Kildebert som oppmuntret nevøen. Med tiden kunne Kram ekspandere sin innflytelse over byene Poitiers, Tours, Limoges, Clermont, Bourges, Le Puy, Javols, Rodez, Cahors, Albi, og Toulouse.
Klotar var på denne tiden opptatt på nytt med sakserne. Han sendte sine sønner Karibert og Guntram til å føre en hær mot Kram. De marsjerte til Auvergne og Limoges, og fant til sist broren ved Saint-Georges-Nigremont. Hærene møttes ved et «svart fjell» hvor de krevde at Kram frafalt alle landområder som tilhørte Klotar. Han nektet, men dårlig vær forhindret et slag. Kram sendte deretter beskjed til sine halvbrødre hvor han bevisst feilaktig informerte dem om at deres far var død i kampene med sakserne. Karibert og Guntram marsjerte øyeblikkelig til Burgund, men ryktet om Klotars død spredte seg raskt over Gallia, og nådde til sist også Kildebert. Kram grep muligheten ved å marsjere mot Chalon-sur-Saône. Han beleiret byen og erobret den. Deretter giftet han seg med Kalda, datteren til Wiliakaire, grev av Orléans, som var underlagt Kildeberts autoritet.
Forening av Frankerriket
Den 23. desember 558 døde Klotars bror Kildebert etter en lang tids sykdom. Han hadde ingen mannlige arvinger, kun to døtre. Det gjorde det mulig for Klotar å overta Kildeberts rike og besittelser, og det store frankiske kongedømme var som under Klodvig I gjenforent under en konge.
Død og etterfølgelse
Ved slutten av sin tid var Frankerriket på sitt høydepunkt. Det dekket et større område enn under Klodvig; hele Gallia, unntatt Septimania, og omfattet deler av dagens Tyskland. Klotar døde mot slutten av 561 av akutt lungebetennelse, 64 år gammel. Han etterlot sitt kongerike til sine fire sønner, akkurat som tidligere under Klodvig. Sønnene fraktet Klotar til Soissons hvor han ble gravlagt i Saint-Médard Basilica. Etter sigende skal han ha uttalt da han lå på dødsleiet: «Hvilken konge er det i himmelen som tar livet av konger så store som meg?»
Riket ble fordelt mellom hans fire sønner:
I henhold til Gregorius av Tours hadde Klotar sju sønner med ulike kvinner. Hans hustruer eller friller var Gunteuk (enke etter hans bror Klodomer), Kunsina, Ingund, og Ingunds søster Aregund, det mislykkede ekteskapet med Radegund, og Wuldetrada, enken etter Klotars grandnevø Teudebald, men det siste ekteskapet ble oppløst av kirken. Med Ingund fikk han Guntar, Kilderik, Karibert, Guntram, Sigebert, og en datter ved Klotsind; med Aregund fikk han Kilperik; og med Kunsina fikk han Kram.
Hans mest vellykte ekteskap synes å ha vært med Ingund som fødte ham fem sønner og to døtre. Klotar skal ha hatt en sønn utenfor ekteskap ved navn Gondovald som ble født en gang tidlig på 550-tallet. Gutten ble en gitt en boklærd utdannelse og fikk tillatelse til å ha langt hår, et symbol på å tilhøre den frankiske kongefamilie. Klotar ga ikke flere privilegier til gutten, men etter hans død tok hans mor ham til Kildebert som anerkjente ham som en nevø og lot ham oppholde seg ved hoffet.
En falsk genealogi funnet i trofeene i Brabant, framstilt på 800-tallet under Karl den skallede, har diktet opp en datter av Klotar kalt Blithilde som det ble hevdet hadde giftet seg med Ansbert av Rouen og fødte hertug Arnoald, far til Arnulf av Metz, og således ble merovinger- og karolingerdynastiene forbundet, og fremmet inntrykket at karolingere styrte ved retten av arv. Det knyttet dem også til romerne ved deres tilknytning til senatorfamilien Ferreoli.
Australia under Sommer-OL 1964
Australia under Sommer-OL 1964. 243 sportsutøvere fra Australia, 203 menn og 40 kvinner, deltok i 19 grener under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Australia ble åttende beste nasjon med seks gull-, to sølv- og ti bronsemedaljer. Ivan Lund var flaggbærer under åpningsseremonien.
Chilpancingo de los Bravo
Chilpancingo de los Bravo (ofte omtalt kun som Chilpancingo), er en by i den meksikanske delstaten Guerrero. Innbyggerantallet var omtrent 214 219 for året 2005. Chilpancingo kommer fra nahuatl chilpan «vepsested» og cingo som betyr «liten» eller «lite». Under uahvhengighetskrigen var Chilpancingo et viktig og strategisk sted for opprørerne på grunn av byens beliggenhet. I 1813 var Chilpancingo åsted for den første store kongressen for uavhengighetskjemperne.
Michael
Mikael eller Michael er et mannsnavn med hebraisk opprinnelse. Navnet betyr «hvem er som Gud?». Disse og andre former av navnet har stor utbredelse i mange land.
Navnet Mikael blir brukt på flere personer i Bibelen, men den mest kjente er antagelig erkeengelen Mikael. Blant englene som er omtalt i Bibelen er kun to nevnt ved navn – Mikael og Gabriel. Rafael er nevnt i apokryfe Tobits bok.
Etymologi
Michael er en latinsk skrivemåte av Mixael (gresk: Μιξαελ), en gresk form av det hebraiske navnet Mikha'el (hebraisk: מִיכָאֵל). Det første navneleddet er dannet av hebraiske mihka, «hvem er som», og det andre leddet av el, «Gud».
Mikael er en nordisk skrivemåte av navnet. Mikjáll og Mikkel var norrøne former av navnet.
Varianter over navnet er Mika, som er en forkortelse, og Mikaja, som betyr «Hvem er lik Jah?». Andre varianter er italienske Michele, portugisiske eller spanske Miguel, og armenske Միքայել eller Mikayel.
Utbredelse
Navnet Michael er brukt i Bibelen, navnet er kjent brukt av ni østromerske keisere, den første på 800-tallet (Mikael I Rangabe). Michael er kjent brukt i England og Danmark fra 1100-tallet, og i Sverige fra 1200-tallet.
De norrøne formene Mikjáll og Mikkel er ikke kjent brukt i noen nordiske runeinskripsjoner, så navnene var neppe utbredt i Norden i vikingtiden. I Norge har Mikael vært mest brukt fra 1980-årene. Formen Michael var mest brukt i 1980-årene, men har siden vært mindre brukt. Navnene har aldri vært blant de mest brukte i Norge. I Sverige var Mikael og Michael mest populært i 1960- og 1970-årene.
I Danmark var Michael et svært populært navn på guttebarn født i perioden ca. 1960–1990, spesielt i Sjælland og København. Mikael var mest populært i 1960- og 1970-årene.
I Tyskland var Michael populært i perioden ca. 1940–1990.
I USA var Michael mest brukt i perioden ca 1950 – 1990. Michael var det mest eller nest-mest gitte navn til guttbarn i USA i alle år fra 1954 til 2008.
Mikael og Michael har navnedag i flere land:
I Finland er alle de tre variantene Mikael, Mikko og Mika blant de mest brukte mannsnavnene i befolkningen. Ellers er Mikael i Sverige, Miguel i Spania, Michael i USA, Tyskland og Danmark, Michal i Tsjekkia, Michel i Frankrike og Belgia og Mihály i Ungarn blant de mest brukte navnene i de respektive landene.
Eksterne lenker
Michael
Lever
Leveren er et stort kjertelorgan som har en rekke viktige funksjoner i kroppen, der den blant annet inngår i fordøyelsessystemet. Den er det sentrale organet for stoffskiftet, det organ som til slutt bearbeider alle de næringsstoffer som fordøyelsesprosessen har frigjort. Derfor kalles leveren også «kroppens kjemiske laboratorium».
Anatomi og funksjoner
Leveren er rødbrun i fargen og deles gjerne i to avgrensede seksjoner, kalt lapper eller leverlapper. Hos mennesker strekker leveren seg 15–16 cm i dybden og måler ca. 20 cm på tvers. Vekten ligger vanligvis på ca. 1,5 kg hos voksne, men vekten varierer noe (1–2 kg kan sies å være normalt). Det relativt myke og svært viktige organet ligger godt beskyttet bak ribbenene.
Leveren omdanner de råstoffene kroppens celler trenger for å leve. Det er hit næringsemnene kommer etter at de er fordøyd eller brutt ned, og de små bestanddelene har blitt sugd opp via tarmslimhinnen og ført via portvenesystemet til leveren.
I leveren blir aminosyrene satt sammen til forskjellige proteinforbindelser, alt etter hvilken oppgave de har i kroppen, og i leveren blir sukker (monosakkarider som har blitt nedbrutt fra enten polysakkarider eller disakkarider) omdannet til glykogen, som lagres i leveren og omdannes til glukose igjen når kroppen trenger det. Leveren kan også omdanne en type næringsstoffer til en annen type, som fett fra karbohydrater og glukose fra proteiner. Leveren produserer vitaminer som kroppens celler trenger, og det er leverens celler som bryter ned alkohol. Leveren er dessuten viktig for koagulasjonsfaktoren i blodet
Daniel Hægstad
Daniel Vidding Pedersen Hægstad (1864–1950) var ordfører i Andøy for Venstre fra 1918 til 1922. Han er også kjent for at han samlet og skrev ned over 100 slåtter og andre melodier fra Lødingen, hvorav Brurmarsj fra Lødingen er den mest kjente. Av yrke var Daniel Hægstad lærer.
Lever
Gallegangene
Gallegangene fra høyre og venstre leverlapp forener seg til gallegangen (ductus hepaticus), som kommer ut av leverporten. Gallegangen avgir en sidegren (ductus cysticus) til galleblæren, og fortsetter deretter som ductus choledochus (som ligger i den frie kanten av omentum minus) til tolvfingertarmen (duodenum), der den munner sammen med utførselsgangen for bukspyttkjertelen (pancreas).
Galle
Leveren produserer også galle, en gul væske som levercellene skiller ut. Gallegangene danner et finforgrenet gangsystem som samler opp gallen, som deretter flyter ut i hovedgallegangen, på undersiden av leveren, som leder gallesyren i retning tolvfingertarmen. Før den tømmes dit når gallen galleblæren, som ligger på undersiden av leveren og er tilkoblet hovedgallegangen. Der lagres den for en stund og blir konsentrert, til den tømmer seg i tolvfingertarmen.
Daniel Hægstad
Biografi
Som ung gutt var han fisker, og var fem vintre i Lofoten og et halvt år på sildenotfiske. Etter et kursus ved Lofoten og Vesteraalens amtskole begynte han på lærerstudium ved Tromsø Seminarium, der han tok eksamen i 1887. Han fikk jobb som lærer og kirkesanger i Øksfjord i Finnmark året etter, og ble der i 12 år, med unntak av skoleåret 1891–92, da han hadde permisjon og var lærer ved Brettesnes fabrikkskole i Lofoten.
Lever
Annet
Giftstoffene og avfallsstoffene som leveren skiller ut kan enten gå tilbake til blodet og skilles ut via nyrene som urin, eller de kan gå over i gallen og skilles ut med avføringen.
Daniel Hægstad
Biografi
I 1900 ble Daniel Hægstad ansatt som lærer og kirkesanger i Malnes i Bø, men flyttet året etter til Andenes og fikk samme stilling der. Han ble i stillingen til 1932, og flyttet senere til Levanger, der sønnen hans var telegrafbestyrer.
Lever
Annet
Leveren er også unik på grunn av sin evne til å lege seg selv (ingen andre indre menneskeorganer klarer dette). Bare 25 prosent av leveren trenger å være intakt for at den kan klare å vokse ut til normal størrelse igjen.
Daniel Hægstad
Biografi
I sin ungdom hadde Daniel Hægstad vært spillemann i noen få år. På Andenes ledet han to sangkor. Han var medlem av Hålogaland historielag fra starten i 1920.
Som pensjonist skrev Daniel Hægstad ned de melodiene han kunne, særlig melodier han hadde lært av andre, men også noen slåtter han hadde komponert selv. Manuskriptene sendte han til flere offentlige arkiv og privatpersoner. Det er usikkert hvor mange manuskripter han laget, men i Tromsø Museum er det samlet 18 forskjellige manuskripter med til sammen 115 melodier. Han skrev også mange brev, særlig etter at han ble pensjonist. Mange av brevene er bevart, blant annet i ei samling i Hjemmefrontmuseet i Oslo.
Han giftet seg med Hansine Taraldsen fra Lødingen i 1889. Hun døde i 1938. Daniel Hægstads gate på Andenes er oppkalt etter ham.
Daniel Hægstads fele er siden 2009 utstilt i kommunestyresalen i Lødingen.
KNM «Bergen» (jager)
KNM «Bergen» (sjøsatt 19. desember 1945 som HMS «Cromwell» (R 35)) var en C-klasse jager bygget av Scotts SB & Eng Co Ltd, Greenock, Skottland. Hun heiste norsk kommando for første gang 25. oktober 1946 i Davenport.
Populærkultur
Mye av handlingen og innspillingen av filmen «Operasjon Sjøsprøyt», fra 1964 med Arve Opsal, foregår på KNM «Bergen».
Richard Price
Richard Price er navnet til flere personer:
Systematisk teologi
Systematisk teologi er en teologisk disiplin innenfor protestantisk teologi som forsøker å drøfte og etterprøve utsagn om Gud, menneskene og verden; det vil si etterprøve om hvorvidt utsagnene er gyldige, slik at de kan regnes som normative innsikter i dag. Systematisk teologi er en livstolkende virksomhet og deles vanligvis inn i tre deldisipliner: Dogmatikk (inklusive prolegomenaspørsmål), teologisk etikk og religionsfilosofi.
Grunnlag
Systematisk teologi forutsetter de andre teologiske disipliner. Tradisjonelt gjelder dette især de tre andre klassiske disipliner, som alle er historiske disipliner: Studiet av Det gamle testamente, Det nye testamente og Kirkehistorie/Historisk teologi. Hvilken status de historiske disipliner har vil avhenge av hvilken tradisjon det teologiske arbeid står innenfor, blant annet hvilket åpenbarings- og skriftsyn teologien har.
Funksjon med hensyn til kristen lære (dogma)
Den evangelikale teologen Alister McGrath har kritisert den postliberale teologen George Lindbecks kultur-lingvistiske teori om hva kristen lære er – og følgelig den systematiske teologis funksjon med hensyn til læren. McGrath kritiserer Lindbeck ved å si at teologi ikke bare er grammatikk, men at den også har hatt og har fire funksjoner som det er en indre sammenheng mellom (The Genesis of Doctrine, 1990):
Ungarn under Vinter-OL 1952
Ungarn under Vinter-OL 1952. Tolv sportsutøvere, åtte menn og fire kvinner, fra Ungarn deltok i fire grener under Vinter-OL 1952 i Oslo. De deltok i alpint, kunstløp, skøyter og langrenn. Ungarn kom på en delt tolvteplass på den uoffisielle medaljestatistikken med en bronsemedalje.
Ferjesambandet Revsnes–Stokkøy–Linesøy
Ferjesambandet Revsnes–Stokkøy–Linesøy var en forbindelse mellom Linesøya, Stokkøya og Revsnes i Åfjord kommune i Trøndelag. Fra 1990 ble ferjeleiet på Revsnes flyttet til Kjerkholmen.
Ferjesambandet ble etablert på slutten av 50-årene for å knytte øyene sammen med veinettet på fastlandet i Stoksund. Den første ferja var MS «Varholmen», eid av I. Dahl på Revsnes. Den ble tatt i bruk 1958, og hadde plass for 5 biler og 95 passasjerer. Fra 1963 til 1974 ble det betjent av den første MF «Stoksundferja» som opprinnelig ble drevet av Partrederi Skjærvik/Nilsen/Sundet/Svenning til den ble overtatt av Fosen Trafikklag i 1965. Andre ferjer på sambandet var MF «Lauvøy» til 1986, MF «Hemne» til 1992, og den andre MF «Stoksundferja» fra 1990 til 2008, og MF «Ytterøy» som siste ferje før nedleggelse av sambandet, med FosenNamsos Sjø som operatør.
Da Stokkøybrua ble åpnet i desember 2000, ble strekningen mellom Revsnes og Stokkøya nedlagt. Strekningen til Linesøya ble trafikkert videre med MF «Stoksundferja» (1990). Da Linesøybrua ble tatt i bruk i 2011, ble også den gjenværende strekningen lagt ned.
Pharneuptychia
Pharneuptychia er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).