cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kong Gustaf Vs 70-årsmedalje
Kong Gustaf Vs 70-årsmedalje (svensk: Gustaf V:s jubileumsminnestecken) er en svensk dekorasjon tildelt i forbindelse med kong Gustaf V av Sveriges 70-årsdag 16. juni 1928.
Sven Goldemann
Sven Goldemann (født 22. juni 1969) er en tysk curlingspiller. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji der han ble nummer 10 med det tyske laget.
Kong Gustaf Vs 70-årsmedalje
Utforming
Minnemedaljen er utformet som en oval med kongelig krone over. Ovalen er av gull, med lys blå midtmedaljong som har en lys blå og hvit bord. Midtmedaljongen er prydet av Gustav Vs speilmonogram. På borden er innskriften «1858 16 JUNI 1928» plassert.
Medaljen er opphengt i et bånd av Serafimerordenens lys blå farge.
Medaljen ble tegnet av Ivar Tegnblom og utformet av Sven Kulle, med tilvirkning hos juveleren C. F. Carlman.
Tildeling
Medaljen ble tildelt medlemmer av Sveriges og andre lands kongehus, ansatte ved hoffet og andre med tilknytning til dette, samt ansvarlige for innsamling av midler til jubileumsfondet i anledning kongens fødselsdag. Det ble til sammen utdelt 916 minnetegn.
Skipsopplag
Skipsopplag er den vanlige betegnelsen når et større fartøy i en lengre periode ligger uvirksomt, uten last eller oppdrag. Grunnlaget for at et fartøy legges «i opplag» er vanligvis dårlig fraktmarked, når det da er redusert behov for skipstransport. Ved å legge opp et fartøy kan en reder få en kraftig reduksjon i de faste utgiftene knyttet til fartøyet.
Under den såkalte tankskipskrisen på 1970-tallet var det særlig en rekke tankskip som lå i opplag, mange av dem i norske fjorder. Det er en rekke steder langs norskekysten som er godt egnet for opplag av skip, fjordene er ofte svært dype, det er lite tidevann og fartøyene ligger beskyttet for vind og strøm.
Skal fartøyet legges opp for lengre tid blir besetningen sterkt redusert og ofte er det kun et par personer fra maskinbesetningen som holder vakt og foretar rutinemessig vedlikehold og kjøring av forskjellig teknisk utstyr. Selv om rederen får lavere utgifter ved opplag vil det allikevel medføre et tap å ikke ha fartøyet i drift, mens stedet hvor fartøyet ligger fortøyd kan tjene millionbeløp i året. De stedene hvor større skip ligger i opplag kan de grunnet sin størrelse - ofte er de over 200 meter lange - virke svært dominerende, og hus- og hytteeiere er ofte sterkt misfornøyd med situasjonen.
Peter Rickmers
Peter Rickmers (født 12. november 1979) er en tysk curlingspiller. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji der han ble nummer 10 med det tyske laget.
Våler kirke (Østfold)
Våler kirke er en middelalderkirke i Kirkebygden, Våler i Vestre Borgesyssel prosti. Rundt kirken ligger kirkegården, som siden 1854 er omgitt av et steingjerde.
Kirken er en nøktern romansk bygdekirke, bygget mellom år 1150 og 1200. Fundamentet er av stein på leirgrunn, og veggene selv er murt opp hovedsakelig av bruddstein fuget med kalkmørtel. Stenene som ble plassert på hjørnene og i buene har blitt noe tilhugget. Under arkeologiske utgravninger foretatt samtidig med reparasjonene i 1961-'63 ble det gjort myntfunn, men ingen funn som antydet at det skal ha vært en kirke på stedet tidligere.
I 1814 ble det avholdt valg til Riksforsamlingen på Eidsvoll i kirken.
Ombygninger, utvidelser, reparasjoner og restaureringer
Fra 1620 er det kjent at kirken hadde takrytter og våpenhus, mens sakristiet først omtales i 1821. Takhimlingene i kirkeskipet og koret stammer fra reparasjonene som fant sted i 1714, samtidig med at takkonstruksjonen ble skiftet ut.
I 1714 ble samtidig flere kor, kalt chores, lagt til. I kirkens kor (over klokkerstolen) ble Bergskoret føyd til, mens Flesbergkoret ble plassert ved nordveggen og organistkoret ble bygget over alteret. En kuriositet er at Vålers første organist, Ole Pedersen Eng, mente at han hadde råderett over orgelgalleriet. Fra dem som valgte å oppholde seg på orgelgalleriet krevde han derfor 1 skilling i avgift.
I årenes løp har kirken blitt ombygget, påbygget og endret flere ganger. Allerede i middelalderen ble sørportalen murt igjen, mens korbuen ble utvidet fra 1,5m bredde til 3,8m i 1714. Inntil man rev vestveggen i 1867, hadde portalen i denne veggen samme bredde som korbuen. I 1867 foretok man også flere andre endringer, vinduene i skipet og koret ble utvidet, og et nytt våpenhus ble bygget. I våpenhuset ble det gjort plass for et utvidet orgelgalleri.
Den siste gangen større vedlikehold ble utført var i 1961-1963. Da fikk kirken nytt gulv, og sakristiet, våpenhuset og gavlene fikk nytt panel. Vinduene i skipets og korets nordvegger ble også murt igjen. Kirken fikk dessuten elektrisk oppvarming istedenfor vedovner.
Kirkens inventar
I middelalderen var kirkens hovedalter viet til Maria plassert i koret mens et sidealter kalt «korsalteret» befant seg omtrent der prekestolen står i dag. Fra 1500-tallet av hadde kirken faste benker.
Alteret og altertavlen
Altertavlen ble gitt til kirken av sogneprest Peder Hansøn Prydz og hans kone Karen Olsdatter i 1636. Den har malte felter som viser nattverdinnstiftelsen og oppstandelsen. Til høyre for bildet av nattverden står en skulptur av Moses og til venstre en av Aron. Oppstandelsesscenen flankeres av evangelistene med deres symboler, Markus og Johannes står på høyre side og Matteus og Lukas på venstre. Disse skulpturene skal være blant de beste i Norges kirker. Altertavlen ble innrammet i 1960-årene.
Alteret selv er antagelig fra 1867, mens alterringen fra 1714 ble byttet ut med en ny under restaureringen i 1867.
Krusifikset
Krusifikset på alteret ble funnet inne i kirken, omtrent der prekestolen står i dag, under utgravningen i 1961. Det er laget i Limoges i Frankrike på midten av det 13. århundret i emaljert messing. Korsarmene og den nederste delen av korset har antagelig vært pyntet med steiner av farget glass, men disse mangler i dag. Da korset ble funnet, var det sterkt skadd og det er nå restaurert blant annet med et nytt trekors. I Universitetets oldsaksamling befinner det seg dessuten et krusifiks av tre fra samme periode som stammer fra Våler kirke.
Døpefonten
Den åttekantede døpefonten og himlingen over stammer fra 1697 og er utskåret i tre. Døpefonten har føtter formet som dyreklør, mens himlingen er pyntet med akantusranker på sidene og en kristusfigur på toppen. Dåpsfatet er av messing og har i bunnen en scene som forestiller Marias bebudelse. Fatet er antagelig laget i Nürnberg på 1500-tallet.
Prekestolen
Som altertavlen er også prekestolen med himling en gave fra sogneprest Peder Hansøn Prydz. Prekestolen er sekskantet, og har utskjæringer som avbilder de fire evangelistene og latinske bibeltekster. Prekestolen bæres av en søyle utformet som Samson, det antas at denne søylen er fra 1600-tallet.
Bassarona
Bassarona er en slekt av sommerfugler som tilhører underfamilien Limenitidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Gruppen består for det meste av store, kraftige arter. De er gode flygere og seiler gjerne på stive vinger. Disse artene er tropiske og lever i Sørøst-Asia.
Våler kirke (Østfold)
Maleriene
Maleriene som henger på vest- og nordveggene i skipet er fra rundt 1790. De var tidligere en del av brystningen på galleriet, og motivene på dem er «utdrivelsen fra paradiset», «Jakobs drøm», «Isaks ofring», «de fire evangelistene», «Jesu fødsel», «hudflettingen av Jesus», «Jesus krones med tornekronen», «Pilatus på dommerens sete», «oppstandelsen» og «Jesu himmelfart».
Bassarona
Utseende
Store, kraftige, mer eller mindre brunlige sommerfugler. Oversiden er brun med en rad av hvite flekker som kan flyte sammen til et hvitt tverrbånd. Undersiden er lyst gråbrun.
Kong Gustaf Vs 90-årsmedalje
Kong Gustaf Vs 90-årsmedalje (svensk: Gustaf V:s jubileumsminnestecken) er en svensk dekorasjon tildelt i forbindelse med kong Gustaf V av Sveriges 90-årsdag 16. juni 1948.
Bassarona
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Sikkim i vest til Filippinene i øst.
Våler kirke (Østfold)
Annet inventar
I kirken henger en salmetavle man antar stammer fra 1780, og dermed en av Norges eldste.
Kong Gustaf Vs 90-årsmedalje
Utforming
Minnemedaljen er utformet som en oval bestående av kongens speilmonogram omkranset av korslagte palmegrener og med kongelig krone over. Ovalen er av gjennombrutt gull. Kronringen bærer innskriften «1858 16/6 1948». Medaljen ble utformet av sølvsmeden Erik Fleming og tilvirket av C. C. Sporrong & Co.
Medaljen er opphengt i et bånd av Serafimerordenens lys blå farge.
Våler kirke (Østfold)
Kirkens orgler
I 1792 fikk kirken sitt første orgel takket være sogneprest Johannes Henrik Berg. Han kom fra en stilling som residerende kapellan i Vang menighet ved Hamar, og var vant til at et slikt instrument var å finne i kirken. Det spørs om ikke dette var vanligere i byene enn i bygdene på den tiden. Orgelet han kjøpte for sine og menighetens midler i 1791, var et ca. to meter høyt skaporgel med åtte registre. Det ble kjøpt brukt fra Abildsø gård i Aker. Man mener at det ble bygget i 1780-årene av Niels Samuelsen Dæli fra Nes på Hedmark, ettersom en Niels Samuelsen etterlot sitt navn innrisset inne i orgelet på et sted der orgelbyggerne gjerne etterlot sine bumerker. Dateringen blir bekreftet av stemmene orgelet har. Det har en engelskinspirert disposisjon, noe som var vanlig på denne tiden.
Kong Gustaf Vs 90-årsmedalje
Tildeling
Medaljen ble tildelt medlemmer av Sveriges og andre lands kongehus, ansatte ved hoffet og andre med tilknytning til dette, samt ansvarlige for innsamling av midler til jubileumsfondet til fordel for ideell frivillig ungdomsarbeid i Sverige. Det ble til sammen utdelt 770 minnetegn.
Våler kirke (Østfold)
Kirkens orgler
Orgelet ble plassert i det som kaltes organistkoret, et galleri over alteret. Antagelig er en lav takhøyde her grunnen til at orgelskapet mangler sitt toppstykke. Under reparasjonene som ble utført i 1867 måtte orgelet flyttes til vestgalleriet, da organistkoret ble tatt ned. Rundt samme tid ble orgelskapet overmalt med en gulbrun okerfarge.
Skaporgelet er unikt, det er et av de eldste spillbare orglene i Norge, og videre finnes det bare to i hele landet som er bevart i sin helhet. Det andre står på Norsk Folkemuseum på Bygdøy.
I 1868 fikk kirken et nytt orgel i testamentarisk gave fra Else Mansdatter Kobbel. Dette orgelet ble bygget av Amund Eriksen fra Kristiania og også plassert på vestgalleriet. Etterhvert overtok dette skaporgelets rolle som hovedorgel.
Det nye orgelet begynte å svikte i 1946, og ble da byttet ut med et hammondorgel. De to gamle orglene ble demontert og lagret. Det eldste ble lagert i kjelleren til Våler aldersheim, der orgelskapet fra tid til annen ble brukt til å lagre maling.
Etter kirkens foreløpig siste store vedlikehold i 1961-1963, ble hammondorgelet solgt og de to gamle orglene ble hentet tilbake til kirken. Skaporgelet ble plassert i koret, og det andre på galleriet.
Under restaurasjonen av skaporgelet i 1977 kom det fram at orgelskapet selv opprinnelig hadde vært beiset med en rødbrun oljebeis som ble ådret slik at den lignet mahogni, trepipene som pyntet dørene var belagt med bladsølv og labieåpningene var sortmalte. Dørene var dessuten dekorert med bladgull. I 1977 ble orgelet dessuten utbygd fra fire til åtte stemmer. Orgelverket ble restaurert av Ernst Junker fra Sandefjord, og orgelskapet av Henry Mathiesen i samarbeid med konservator Odd Helland.
Aberffraw
Aberffraw er en liten landsby på sørvestkysten av øya Anglesey i Wales, ved vestbredden av elven Ffraw.
Fra det 9. til det 13. århundre var stedet sete for prinsen av Gwynedd. Dette endte i 1282, da Llywelyn ap Gruffydd ble drept. Aberffraw var en av de tre fremste kongelige residenser i Wales, ved siden av Mathrafal og Dinefwr.
Detr ligger en kirke fra det 7. århundre viet til St. Cwyfan nær landsbyen. Det holdes fortsatt gudstjenester i den om sommeren. Aberffraw har også en strand, og innsjøen Llyn Coron ligger i nærheten.
Essex Police
Essex Police er en britisk politistyrke med ansvar for grevskapet Essex i England. Hovedkvarteret ligger i Chelmsford.
Kontrollorganet for styrken er Essex Police Authority.
SINTRAN
SINTRAN II, som var en flerbrukerversjon, ble utviklet i samarbeid med Norsk Data og utgjorde hovedplattformen for NORD-serien av terminaltjenerer. Den neste versjonen, SINTRAN III, ble utviklet av Norsk Data alene i 1974, og det var denne versjonen som ble brukt av selskapet sine tjenermaskiner inntil Norsk Data ble lagt ned i 1992.
Seraina Mischol
Seraina Mischol (født 1. desember 1981) er en sveitsisk langrennsløper.
Mischol debuterte i verdenscupen i langrenn på hjemmebane i 1999, og hun har deltatt jevnlig i verdenscupen siden 2001. Hennes hittil beste resultat er en fjerdeplass i stafett i 2004. Individuelt er den beste plasseringen en femteplass fra Tour de Ski 2007/08.
Mischol deltok i Vinter-OL 2006 og hennes beste OL-plassering er en 11.-plass i stafett.
Pishan
Pishan eller Guma (kinesisk: 皮山县; pinyin: Píshān Xiàn; uigursk: گۇما ناھىيىسى / Guma Nahiyisi) er et fylke i prefekturet Hotan i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 211,320 innbyggere i 1999.
Vei
Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.
Afula
Afula (hebraisk: ; arabisk:, al-ʻAfūlaḧ) er en by i Norddistriktet i Israel. Byen er kjent som «Dalens hovedstad», som største by i Jisreeldalen. Afulas sentrale busstasjon utgjør et senter i det nordlige Israel.
Historie
Afula ligger i Galilea-regionen, rundt halvveis mellom Jenin og Nasaret. Den ligger på samme sted som den bibelske byen Ofra, Gideons hjemby. I 1799, under Napoleons invasjon av Egypt, ble slaget ved Tabor-fjellet utkjempet i nærhet av landsbyen al-Fulah.
I 1909 eller 1910 kjøpte Yehoshua Hankin sitt første store landområde i Jisreeldalen, 10 km² (10 000 dunamer) av landet i Al-Fuleh (nå Afula). Dette området ble senere Merchavias og Tel Adashims hjem. Dette kjøpet markerte også starten på en rekke uenigheter mellom araberne og jødene med hensyn til de tidligere bøndenes rettigheter, og angående de jødiske og arabiske vekternes arbeid i området-
Det moderne Afula ble grunnlagt i 1925 av American Zionist Commonwealth, etter at resten av dalen hadde blitt oppkjøpt fra Sursuk-familien fra Beirut. Den nærtliggende arabiske landsbyen Al-Fulah, som tidligere hadde blitt grunnlagt av Saladin, ble oppløst rundt århundreskiftet.
Ettersom Afula lå i nærheten av Vestbredden, var byen et mål for terrorister i løpet av Oslo-fredsprosessen og den andre intifada. En bilbombe fra Hamas førte 6. april 1994 til at fem mennesker døde. Afula var også målet for et selvmordsangrep på en buss ved Afulas busstasjon 5. mai 2002, da én person døde og flere ble skadet. Den 19. mai 2003 ble Afulas Amakim Mall bombet. Tre personer ble drept, mens 70 ble skadet. Angrepet ble gjennomført av det palestinske Islamsk Jihad og Fatah-bevegelsens al-Aqsa-martyrenes brigader.
17. juli 2006 skjøt Hizbollah Katyusha-raketter mot den israelske byen Afula. Afula ligger i Jisreeldalen, 50 km fra grensen mot Libanon, og 46 km sørøst for Haifa. Bombingen var en del av rakettangrepene på Israel fra Libanon. Seks mennesker ble behandlet for sjokk som resultat av bombingen.
Demografi
Ifølge Israels statistiske sentralbyrå (CBS) hadde byen ved utgangen av 2007 en befolkning på 39 300. I 2001 var 99,4 % av befolkningen jødisk/ikke-arabisk.
Unibet Arena
Unibet Arena er en innendørs flerbruksarena i Tallinn i Estland. Arenaen åpnet i november 2001 og er landets største kompleks av sitt slag. Den har rundt 7000 sitteplasser og en samlet publikumskapasitet på nærmere 10,000.
Arenaen huser vanligvis basketballkamper, idrettskonkurranser, messer, konferanser og konserter. Den var også vertskap for Eurovision Song Contest 2002.
Arenaen het opprinnelig Saku Suurhall, etter den daværende hovedsponsoren, bryggeriet Saku. Suurhall betyr «storhall». Fra 2023 er det svenske spillselskapet Unibet arenaens nye hovedsponsor. Som følge av sponsorskiftet, skiftet arenaen navn til Unibet Arena. I 2023 gjennomgår bygget en større modernisering.
Belmont (Wisconsin)
Belmont er et tettsted i Lafayette County, Wisconsin, USA. Tettstedet ble grunnlagt av landspekulanten John Atchison i 1835, og var sete for Wisconsin-territoriets lovgivende forsamling frem til Burlington (som senere ble en del av Iowa) overtok den rollen i 1837. Bygningen som huset forsamlingen, «Capitol», ligger et stykke nordvest for Belmont, mens selve tettstedet er en del av byen Belmont.
Tettstedet har en egen high school, og veitilknytning til større veinett via U.S. Route 151 som tidligere gikk gjennom Belmont. Belmont Mound State Park ligger nordvest for tettstedet, like øst for det historiske museet som omfatter stedet og bygningen der territoriets lovgivende forsamling møttes for første gang 25. oktober 1836.
Demografi
Ifølge folketellingen i 2000 var 871 bosatt her. Folketettheten var 1 511,6 per 579,8 km². Tettstedet hadde 401 beboelsesenheter med en gjennomsnittlig tetthet på 695,9 per 266,9 km². Belmont hadde 377 husholdninger og 245 familier, blant de 377 husholdningene var det 24,1 % som inkluderte barn under 18, 52,0 % var gift, 9,3 % ble ledet av en kvinne uten mann til stede og 35,0 % ble ikke regnet som familie. 30,0 % av alle husholdningene bestod av en person, mens 17,2 % av dem bestod av en pesron over 65 år. Gjennomsnittlig husholdningsstørrelse var 2,31 mens en gjennomsnittlig familie telte 2,90 personer.
I tettstedet fordelte aldersgruppene seg med 23,8 % under 18, 8.3 % 18 – 24, 24.8 % 25 – 44, 22,0 % 45 – 64 og 21,1 % som var 65 eller eldre i 2000. Aldersmedianen var 41 år. Belmont hadde noe mer kvinner enn menn, for hver 100 kvinner var det 91,9 menn, det samme gjelder for befolkningen med en alder fra 18 år: for 100 kvinner var det 86,5 menn.
St. Johanneslogen Humanitas til de Tvende Liljer
Dens historie startet med broderforeningen Humanitas til de to Liljer som ble grunnlagt den 21. januar 1895, underlagt St. Johanneslogen Olaf Kyrre til det gyldne Kjæde. Den 21. januar 1900 ble denne opphøyd til St. Johannesloge med navnet St. Johanneslogen Humanitas til de tvende Liljer, underlagt Provincialstorlogen Polarstjernen.
Logen gikk søndag 5. desember 1909 over til Den Norske Store Landsloge og dannet sammen med Skienfjorden Broderforening, stiftet 18. januar 1888 under St. Johanneslogen St. Olaus til den Hvide Leopard den nåværende loge Humanitas til de tvende Liljer.
Humanitas henspiller på humanitet og nestekjærlighet. Liljene er symbolet på renhet og åndelig opprusting.
Logens valgspråk er: Haand i Haand mot Maalet.
Logen var en av de humanitære loger av St. Johannes som oppstod i kjølvannet av en organisasjonsmessig splittelse i det norske frimureriet. Logens konstitusjons-patent ble opprinnelig tidelt av storlosjen Zur Sonne i Bayreuth, uavhengig av Den Norske Frimurerorden.
Notodden broderforening ble grunnlagt den 10. november 1923. Den 12. februar 1951 ble den omdannet til en deputasjonsloge under Humanitas til de Tvende Liljer. Den 23. september 1981 ble den deputasjonslogen omdannet til den selvstendige St. Johanneslogen Den gamle Ek.
1. divisjon fotball for menn 1985
1. divisjon 1985 startet 29. april og sluttet 13. oktober.
Det ble spilt 22 runder. De to nederste lagene rykket ned, mens laget som endte på 10.-plass spilte kvalifisering mot de to lagene som kom på andreplass i hver sin avdeling i 2. divisjon. Det ble gitt to poeng for seier og ett poeng for uavgjort. og rykket direkte ned, mens  rykket ned via kvalik. For Brann var dette fjerde nedrykk siden 1979.
Serien ble avgjort i siste serierunde, i kampen mellom Rosenborg og Lillestrøm på Lerkendal stadion. Lillestrøm hadde ledet serien siden fjerde runde, men Rosenborg lå bare ett poeng bak da det gjensto én kamp. Rosenborg vant 1–0 etter scoring av Trond Sollied foran 28,569 tilskuere, noe som fortsatt er tilskuerrekorden på Lerkendal, og vant serien med ett poeng.
I kampen mellom Rosenborg og Bryne 16. mai ble 7,000 tilskuere sluppet inn gratis på Lerkendal, fordi man var redd for at folk skulle ble skadet i køene utenfor. Kampen hadde 18,000 betalende tilskuere.
Sosnogorsk
Sosnogorsk (russisk: Сосного́рск) er en by i republikken Komi i Russland. I sovjettiden var det en gulag-leir på stedet. Innbyggertall: 29 587 (folketelling 2002).
Irlands grevskap
Irlands grevskap (irsk: contaetha na hÉireann; ulster-skotsk: coonties o Airlann) er nasjonale underinndelinger som har vært, og i en del tilfeller fortsetter å være, benyttet til geografisk avgrense områder for lokal myndigheter. Det er tradisjonelt 32 grevskap i Irland. 26 av disse ligger i republikken Irland, mens de resterende seks ligger i Nord-Irland hører til inn under Storbritannia. Disse inndelinger av landområder ble opprettet som følge av den normanniske invasjonen av Irland som en etterligning av de den gang benyttede grevskap (counties) for lokale myndigheter i kongeriket England. Før den tid var ordningen for lokalstyre på Irland bestående av fire provinser fra en langt eldre ordning. Det eldre engelske begrepet «shire» var historisk tilsvarende til «county». Den fremste funksjon til et grevskap var å pålegge kongelig kontroll i områder for skattelegging, sikkerhet og administrasjon av rettsvesenet på lokalt nivå. Cambro-normannisk kontroll var i begynnelsen begrenset til sørøstlige deler av Irland; ytterligere fire århundrer gikk før hele øya var inndelt i grevskap.
Inndeling av landet
Den makt som ble utøvd av cambro-normanniske baroner og den gammelengelske adelen ble svekket over tid. Nye kontorer for politisk kontroll ble etablert i grevskapene. I republikken Irland har en del grevskap blitt delt grunnet opprettelsen av nye grevskapsinndelinger. Sammen med bestemte og definerte byer, utgjør grevskapene fortsatt grunnlaget for avgrensning av områder med lokal administrasjon i republikken Irland. Det er 26 grevskap i republikken Irland mens det i Nord-Irland ikke lenger benytter grevskap, men distrikter. Selv om enkelte av grevskapene i nyere tid har blitt endret, og de seks i Nord-Irland ikke lenger er administrative enheter, brukes de fortsatt i flere sammenhenger, som for eksempel organiseringen av idrett.
Seks av de 26 grevskapene i staten Irland har mer enn ett administrativt distrikt, slik at det er total 34 enheter på grevskapsnivå. Tipperary ble delt i nord og sør allerede i 1898, da grevskapene formelt ble administrative enheter. Dublin ble delt i fire (Dun laoghaire-Rathdown, Fingal, South Dublin og City of Dublin i 1992. I tillegg utgjør byene Cork, Galway, Limerick og Waterford egne distrikter.
I Nord-Irland ble det i 1973 gjennomført en omfattende reform. De åtte enhetene, seks grevskap og de to distriktene Belfast og Derry, ble erstattet av 26 distrikter. Flere av disse krysser de tradisjonelle grevskapsgrensene. De åtte eldre enhetene er bevart som stattholderskap.
Historie
Den politiske geografien på Irland kan bli sporet tilbake til 500-tallet. På den tiden var Irland oppdelt i et lappeteppe av små områder med småkonger og lokale høvdinger med et flytende hierarki som, generelt, hadde tre tradisjonelle grader av konge. Det laveste nivå av politisk kontroll eksisterte ved nivået til tuath (flertall tuatha). "Túath" refererte til både et geografisk område og menneske som bodde i dette området. En tuath var en selvstyrt gruppe mennesker av uavhengig politisk embetsområde under en rí túaithe, det vil si en lokal småkonge. Rundt 150 slike myndighetsenheter eksisterte. Hver rí tuaithe var underlagt en regional ruiri, eller såkalt overkonge. Det kan ha vært så mange som 20 ekte ruiri til enhver tid. En rí ruirech, eller «konge av overkonger» var en form for provinsiell konge som hadde autoritet over flere ruiri. Ingen flere enn seks rí ruirech eksisterte samtidig, men vanligvis var antallet begrenset til fem.
Med ankomsten av cambro-normanniske riddere i 1169 begynte den normanniske invasjonen av Irland. Det ble fulgt opp av Henrik II av Englands invasjon i 1172, og tvangsinnføringen av en engelsk politisk kontroll av Irland ved å benytte en struktur tilsvarende som den som ble benyttet i England. Det vil si å dele opp landet i shirer (fylker) eller county (grevskap) fra slutten av 1100-tallet og begynnelsen av 1200-tallet.
Åsane Allianseidrettslag
Åsane Allianseidrettslag (stiftet 4. november 1971 som Åsane Idrettslag) og omorganisert til allianseidrettslag i 1997. Åsane Allianseidrettslag er et idrettslag fra bydelen Åsane i Bergen. Åsane Allianse Idrettslag består av 8 lag med tils. Ca. 2000 aktive utøvere innen fotball, håndball, amerikansk fotball, Cheerleading turn og allidrett. Lagene er egne juridiske enheter. Medlemmene i lagene er også medlem i Allianseidrettslaget. Allianseidrettslaget har driftsansvaret for baner, Åsanehallen og klubbhuset. Alliansen tar initiativ til oppgaver som skal koordineres mellom lagene, representerer lagene i idrettspolitiske saker og koordinerer miljø- og kulturtiltak i idrettslagets nedslagsfelt.
Fotball
A-laget og andrelaget til Åsane er skilt ut i Åsane Fotball. A-laget spiller i 2011 i 2. divisjon, mens andrelaget spiller i 3. divisjon.
Poor Rich Ones
Poor Rich Ones var et rockeband fra Bergen. Bandet ble dannet i 1989 av gitarist Espen Mellingen og vokalist Willy Marhaug, sistnevnte etterhvert bedre kjent under artistnavnet William Hut.
Åsane Allianseidrettslag
Fotball
Åsane har også et breddelag, kalt Åsane Fotball Gutter, som ligger i 6. divisjon og administreres av idrettslaget.
Poor Rich Ones
Historie
Bandets første album Naivety's Star kom i 1996 og ble produsert av Jørgen Træen. For sitt andre album, From The Makers Of Ozium, mottok bandet Spellemannprisen 1997 i klassen rock. Espen Mellingen forlot bandet under innspillingen av bandets tredje studioalbum Happy Happy Happy, som ble produsert av Mark Trombino. Mellingen ble erstattet av Eivind Kvamme.
Åsane Allianseidrettslag
Fotball
Damelaget til Åsane er skilt ut i Åsane fotball damer med egen ledelse. A-laget spiller i 2013 i 1 divisjon.
Poor Rich Ones
Historie
Bandets fjerde og siste album var en samleplate. Sangene ble plukket ut av Joe Manyard, en indianer bandet tilfeldigvis traff på en bar i USA. Manyard fortalte om sine overnaturlige evner, og ble bedt om å velge de sangene han likte best fra bandets tre album. Dette resulterte i samlealbumet Joe Maynard's Favourites som også inneholdt to nye låter produsert av Even Johansen.
Åsane Allianseidrettslag
Amerikansk Fotball og Cheerleading
Åsane Seahawks Klubben ble startet 10. mars 1998 av Jon Torstein Bakken. Åsane amerikansk fotball og cheerleadingklubb, også kjent som Åsane Seahawks, er et idrettslag som tilbyr utradisjonellidrett. Cheerleading delen er et av de beste i Norge
Poor Rich Ones
Historie
I løpet av sin karriere turnerte bandet med hell både i Storbritannia og USA. Deres versjon av a-has «Hunting High And Low» ble hyppig spilt på britiske radiostasjoner, mens «Mummy», deres tolkning av «Mommy’s Home» fra den fransk-russisk-rumensk musikalen Med Grimm og Gru (Rock’n Roll Wolves) ble mye spilt på radio i Norge. I tillegg laget de filmmusikk til den norske filmen Besteborgere.
I 2001 valgte Marhaug å satse på solokarrieren som William Hut. Poor Rich Ones ble derfor lagt på is i 2002.
Henning G. Jensen
Henning G. Jensen (født 18. mars 1950) er en dansk lokalpolitiker og tidligere borgermester i Aalborg kommune, valgt for Socialdemokratiet.
Ved kommunevalget i 2005 fikk han 13.650 personlige stemmer, svarende til 14 prosent av alle avgitte stemmer i kommunen.
Stormfuglfamilien
Stormfuglfamilien (Procellariidae), også kalt egentlige stormfugler, er en større familie i ordenen stormfugler (Procellariiformes). Familien teller mer enn 90 arter, fordelt i 16 slekter.
Taksonomi
Familien omfatter nå også arter fra den tidligere familien Pelecanoididae (dykkpetrellfamilien), som her er innlemmet i stormfuglfamilien i underfamilien Pelecanoidinae.
Biologi
Stormfugler er usedvanlig dyktige flyvere med lange, spisse og smale vinger og en kort hale. Kroppen er fra liten til middels stor, generelt sylindrisk oval i formen. Nebbet er kroket og dekket av små plater; neseåpningene er dekket av en rørlignende forstørrelse og fuglene har usedvanlig god luktesans. Hodet er normalt ganske lite hos de fleste artene, men noen har også et litt mer middels stort hode. De nedre lemmene er generelt korte, og de tre framtærne har svømmehud.
Stormfuglene har en tilnærmet kosmopolitisk i verdenshavene, men de hekker som regel på fjerntliggende øde oseaniske øyer, som enten er eller opprinnelig var predatorfrie. Når hekketiden er omme drar fuglene ut på det åpne havet, der de tilbringer resten av året. De aller fleste tilhører gruppen av pelagisk overflatebeitende sjøfugler, men noen få kan også regnes til gruppen av pelagisk dykkende sjøfugler. Kjønnene er like.
De fleste arter lever av små akvatiske virvelløse dyr og fisk. Mange av artene fanger byttet mens de er i flukt over havoverflaten, men noen dykker også etter føden. Noen arter i slekten Pachyptila har filterlignende lameller i nebbet, som de bruker til å filtrere zooplankton fra vannoverflaten med. Pelecanoides kan stupdykke fra luften og forfølge byttet gjennom hurtige dykk, slik alkefuglene (Alcidae) gjør. De store artene i slekten Macronectes lever av åtsler etter store virveldyr og er aktive predatorer av koloniale sjøfuglegg og kyllinger.
Artene i denne gruppa er monogame. De fleste legger redet til huler og sprekker, selv om Macronectes bygger det på toppen av haug med vegetasjon og Fulmarus legger det til klippehyller. Hullrugere legger gjerne redet til fjerne skråninger, av og til opptil 30 km fra havet og ofte flere hundre meter over havoverflaten. Hunnene legger kun ett egg, som inkuberes i seks til ni uker (lengst blant de største artene). Begge foreldrene i byggingen av redet og inkubasjonen, som går på skift i mellom to dager og to uker mellom kjønnene, og begge bidrar med mating av kyllingen etter klekking. Kyllingen varmes og beskyttes av foreldrene i den første tiden, i opp til to uker for noen arter. Deretter veksler foreldrene fra å beskytte og varme kyllingen til bare å bare mate den etter hvert næringssøk, ofte med et intervall på noen få dager og opp til en uke. De fleste kyllingene får flygedyktig fjærdrakt og forsvinner ut på åpent hav tre til fire måneder etter klekking.
Bevaringsstatus
Minst 50 arter (54 %) sliter med å overleve, fordi hekkeområdene er under mer eller mindre konstant press fra jaktinteresser, introduserte predatorer, habitatødeleggelser og kommersielle fiskeriinteresser. Fordi mange av artene hekker på kun én eller noen ytterst få øyer er selv store populasjoner ekstremt sårbare for stokastiske hendelser, som habitatendring og introduksjon av ikke-innfødte rovdyr. I tillegg til å ha små hekkeområder, er stormfugler trege til å reprodusere, og produserer kun ett enkelt egg per par, og avkommet når ikke reproduktiv alder før flere år etter at de har forlatt reirplassen som flygedyktige fugler. Dette fører til lav populasjonsvekst og svært langsom gjenoppretting etter en nedgang.
Inndeling
Inndelingen følger IOC World Bird List og er i henhold til Gill, Donsker & Rasmussen (2021). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Norske beskrivelser i parentes er ikke offisielle.
Jevgenij Arkhipov
Jevgenij Arkhipov (født 4. januar 1992) er en russisk curlingspiller. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji der han ble nummer 7 med det russiske laget.
Bakka kirke
Bakka kirke (Bakka kyrkje) ligger i bygda Bakka i Nærøyfjorden i Aurland kommune. Kirken ble vigslet 11. mai 1859 og er oppført etter tegninger av Christian H. Grosch. Bakka kirke var den første kirken Grosch tegnet i Bjørgvin bispedømme.
Kirken er liten og hvitmalt og har et stort vindu på hver langside i skipet. Den har 200 sitteplasser. Mot vest er et lite galleri.
Altertavlen er fra 1907, viser Jesus i Getsemane og er malt av Nils Bergslien. Rammen er skåret av Magnus Dagestad. Før altertavlen kom på plass i kirken hadde man et enkelt trekors ved alteret. Prekestolen er fra samme år som kirken ble innviet i 1859 og døpefonten kom til i 1936. Den er i tre med tilhørende dåpsfat og dåpsmugge i kobber.
Orgelet ble innviet i 1999 og er bygget av Nils Arne Venheim. Orgelet førte til strid om plasseringen i kirkerommet ettersom Riksantikvaren ikke ga tillatelse til de nødvendige ombygginger av galleriet for at orgelet skulle få plass. Orgelet ble derfor satt i koret.
Friluftsmuseum
Friluftsmuseum er en særskilt type museum med samlinger utstilt utendørs. Som andre museer skal friluftsmuseer tjene samfunnet og dets utvikling og være åpent for publikum. Det er ingen prinsipielle grenser for hva et friluftsmuseum kan samle, men tilflyttede bygninger utgjør den viktigste og mest synlige gjenstandsypen ved de fleste, i tråd med en godt etablert tradisjon. Mange friluftsmuseer kan derfor like gjerne kalles bygningsmuseer.
Albert Uderzo
Albert Uderzo (uttales IPA:, opprinnelig Alberto Aleandro Uderzo; født 25. april 1927 i Fismes i departementet Marne i Frankrike, død 24. mars 2020 i Neuilly-sur-Seine ) var en fransk tegneserieskaper. Han er kjent for sitt arbeide med å tegne Asterix, men tegnet også andre serier, som Ompa-Pa, begge i samarbeid med forfatteren René Goscinny.
Bakgrunn
Albert Uderzo foreldre var fra Italia; faren fra provinsen Vicenza og moren fra Toscana. Uderzo ble født fargeblind og med seks fingre på hver hånd.
Friluftsmuseum
Historikk
De første friluftsmuseer oppsto i Skandinavia i slutten av 1800-årene. Det kan ha betydd mye at der her fantes en sterk tradisjon for å flytte og gjenreise bygninger med bakgrunn i byggeskikker basert på bruk av tre, særlig lafteteknikken i Norge og Sverige. Ideen kom som en naturlig oppfølger til de allerede godt etablerte museene innendørs. Når man skulle samle og utstille hele hus, måtte det foregå under åpen himmel. En forløper for friluftsmuseene var å finne i noen av landskapsparkene av engelsk type som ble anlagt i tilknytning til slott og herregårder i siste del av 1700-tallet. Der kunne det bygges stemningsskapende innslag som «antikke» templer, «ruiner», eksotiske paviljonger eller «bondehus». Mest kjent er dronning Marie Antoinettes «bondegård» le hameau de la reine ved slottet Petit Trianon i parken ved Versailles. Andre forløpere var «almuehusene» som var å se på verdensutstillingene etter 1850.
Albert Uderzo
Bakgrunn
Han fikk fransk statsborgerskap i 1934, seks år gammel. Han ble kjent med René Goscinny i 1951 og de bestemte seg for å samarbeide fra 1952.
Friluftsmuseum
Friluftsmuseer i Norge og Sverige
Som verdens første friluftsmuseum må regnes kong Oscar IIs bygningssamling på Bygdøy Kongsgård ved Oslo, anlagt og åpnet i 1881. Initiativtakeren var kammerherre Christian Holst, bestyrer av Kongsgården. Det ble lagt planer for et anlegg med 8-10 bygninger fra Sør-Norge, som skulle vise utviklingen av stuehus og loft (en to-etasjers bygning som ligner på stabbur) fra middelalderen til nyere tid. Det første, Hove-stua fra Heddal i Telemark, ble flyttet og raskt gjenreist i 1881. Siden fulgte et loft fra samme distrikt, en årestue fra Setesdal og et middelalderloft fra Gudbrandsdal. Utenom den opprinnelige planen ble også en stavkirke fra Gol gjenreist i kongens samlinger i 1885 som en redningsaksjon. Men kostnadene ved prosjektet gjorde at kongen tapte interessen, og ildsjelen Christian Holsts død i 1890 stoppet videre utvikling. Samlingen gikk i 1907 inn i Norsk Folkemuseum, som i mellomtiden var etablert på nabotomten.
Albert Uderzo
«Asterix»
Opprinnelig tegnet Uderzo Asterix til Goscinnys manuskripter, men etter Goscinnys død i 1977, startet han å skrive seriene i tillegg. Forsidene sier fremdeles at historiene er laget av Goscinny og Uderzo. I 1959 ble Goscinny redaktør og Uderzo ble kunstnerisk leder for tegneseriemagasinet Pilote, som hadde ungdommer som målgruppe. Magasinets første utgave introduserte Astérix og gallerlandsbyen. Astérix ble en stor suksess, og 1961 kom det første Astérix-album, Astérix le gaulois (Asterix og hans tapre gallere) ut som en egen serie. Fra 1967 jobbet Albert Uderzo på heltid med Astérix og tegnet et nytt album circa hvert år. Etter Goscinnys død i 1977 fortsatte Uderzo å utgi Astérix, men brukte tre til fem år å tegne hvert tegneseriehefte.
Lillestrøm videregående skole
Lillestrøm videregående skole (LVS), tidligere Lillestrøm Interkommunale Høgre Almenskole og Lillestrøm Gymnas, kan føre sine røtter tilbake til den private middelskolen som ble startet i Lillestrøm i 1884.
Skolen ligger sentralt bak kirken i Lillestrøm sentrum. De eldste av bygningene ble ferdigstilt i 1950 og ble offisielt åpnet i september 1951. Skolen er påbygd i 1958, 1995 og 2015.
Skolen er fortsatt en «teoretisk skole» som tilbyr utdanningsprogrammene studiespesialisering, musikk-dans-drama og medier & kommunikasjon. Skolen tilbyr også et særløp for fremmedkulturelle elever, både forberedende grunnkurs og treårig løp i studiespesialisering, i tillegg til musikk tilrettelagt (MDT). Lillestrøm videregående skole er også en IB World School.
Lillestrøm videregående skole har et godt omdømme og tiltrekker seg elever fra hele Romerike. Når det gjelder resultater, gjør skolens elever det godt. Skolen regnes blant de beste skolene i Akershus innenfor sine studietilbud.
Albert Uderzo
«Asterix»
Han pensjonerte seg profesjonelt fra å tegne i 2011. Han døde 24. mars 2020 i sitt hjem i Neuilly-sur-Seine av hjerteinfarkt.
Lillestrøm videregående skole
Motto og verdier
Mottoet til Lillestrøm videregående skole er Festina Lente («Skynd deg langsomt»). Frem til ca 2012 hadde skolen mottoet Ars longa vita brevis («Livet er kort, kunnskapen varer lenge»).
Skoleledelsen har vedtatt at skolen skal ha følgende pedagogiske plattform: «Lillestrøm videregående skole skal være en skole som er godt synlig i lokalmiljøet med et positivt læringsmiljø kjennetegnet av trivsel, samarbeid og pedagogisk mangfold. (Skolen skal ha) faglig dyktige lærere som er inspirerte, engasjerte og har blikk for den enkelte. (Skolen skal også ha) moderne utstyr i tradisjonsrike omgivelser.
Lillestrøm videregående skole: Kunnskap, kunst og kultur i et allsidig og utfordrende miljø i hjertet av Lillestrøm.» I 2011 ble denne plattformen videreført ved at skolens ledelse satte opp følgende strategiske mål:
Utdanningstilbud
Lillestrøm videregående skole er preget av sin bakgrunn som gymnas. Den er fortsatt langt på vei en "allmennfaglig skole". I dag tilbyr den i tillegg til studiespesialisering utdanningsprogram som fører til generell studiekompetanse, m.a.o. studieforberedende utdanningsprogram: Skolen hadde også i en årrekke et eget prosjekt som ble kalt Kjellerprosjektet eller Forskerlinja. Skolen var forsøksskole som arbeidet med å utvikle læreplaner i et helt nytt fag, Forskningslære. Resultatene av utprøvingen ble etter innføringen av Kunnskapsløftet videreført i Teknologi og forskningslære. Under utprøvingen av dette nye faget var skolen pionerskole og samarbeidet tett med forskningsmiljøet på Kjeller (IFA, FFI, NILU). Dette samarbeidet er fortsatt viktig for LVS.
Bildekunst
Lillestrøm videregående skole har en rikholdig kunstsamling hvor kjernen i samlingene består av aulautsmykningen med verk av maleren Henrik Sørensen samt maleri og trerelieffer av Dagfin Werenskiold. Skolens aula er et eksempel på 50-tallsarkitektur. Den er svært mye brukt som møte- og opplevelsessted for skolens egne elever og personale, men også for gjester utenfra.
Skolerevy
Hvert år siden 2014 har elevene ved skolen satt opp en revy som kalles «Snilerevyen». Arbeidet med Snilerevyen administreres av et styre og gruppesjefer. Styret har det overordnede administrative ansvaret for revyen.
Friluftsmuseum
Friluftsmuseer i Norge og Sverige
Samlingen på Bygdøy var antagelig forbildet for Artur Hazelius, som ti år senere anla friluftsmuseet Skansen i tilknytning til sitt Nordiska museet i Stockholm. Skansen fikk en rivende utvikling og ble i sin tur forbildet for de neste friluftsmuseene i Skandinavia og etter hvert i andre land i Europa og Amerika. Et friluftsmuseum kalles derfor i flere østeuropeiske land et «skansen». Skansen var et erkjent forbilde da Hans Aall i 1894 etablerte Norsk Folkemuseum og begynte byggingen av dets friluftsmuseum på Bygdøy i 1898.
Omtrent samtidig ble regionale friluftsmuseer anlagt flere steder i Norge og Sverige. Det største norske friluftsmuseet er Maihaugen ved Lillehammer, grunnlagt av Anders Sandvig i 1887 og flyttet til Maihaugen i 1904. Norsk Folkemuseum og Maihaugen ble i et halvt århundre framover de store forbildene for norske museer. I Danmark ble Frilandsmuseet i Lyngby anlagt ved forrige århundreskifte som en avdeling av Nationalmuseet.
Friluftsmuseer ellers i verden
I mellomkrigstiden ble ideen videreført med en rekke friluftsmuseer i Tyskland, Nederland, Belgia, Øst-Europa og Nord-Amerika, og etter krigen også i Frankrike. Det er fortsatt hovedsakelig i land med trebyggingstradisjon man finner friluftsmuseer, som en naturlig følge av at trehus lar seg demontere, flytte og gjenreise uten stort tap av autentisitet.
I nyere tid
I begynnelsen var friluftsmuseene overveiende rene bygningsmuseer, men særlig fra mellomkrigstiden var det en tendens til å sette bygningene inn i helhetlige kontekster med landskap og annet som var å finne i omgivelsene på opphavsstedet. Nyere norske friluftsmuseer har videreført Maihaugens idé med komplette gårdsanlegg med alle tilhørende bygninger i kulturlandskap formet som det var i den perioden som skal illustreres. Urbane friluftsmuseer utgjør en egen kategori med Den gamle by i Århus som det første. Bergen har en parallell i Gamle Bergen.
Flere friluftsmuseer er etter hvert anlagt med utgangspunkt i eksisterende bebyggelse, eventuelt supplert med tilflyttede. I senere år er det også større åpenhet for å bygge rekonstruksjoner av tapte hus eller replikker av viktige hustyper, ut fra tanken om at en hovedoppgave for friluftsmuseet er å formidle kunnskap om fortidens kulturformer. «Levende landbruk» er nå et selvsagt innslag i de fleste friluftsmuseer. Industrianlegg og tekniske kulturminner er mange steder integrert i og drevet som friluftsmuseer. En fransk museumstype i nær slekt med frilufstmuseene kalles écomusée, i Norge kalt økomuseum.
Europeiske friluftsmuseer har dannet organisasjonen Association of European Open Air Museums, som møtes hvert annet år.
De første friluftsmuseenes historie ble beskrevet av Tonte Hegard i hennes magistergradsavhandling i kunsthistorie, i 1984 utgitt som bok under tittelen «Romantikk og fortidsvern – Historien om de første friluftsmuseene i Norge». Hun fastslo der at kong Oscars samlinger på Bygdøy var forløper og inspirasjonskilde for Skansen, som i sin tur ble forbildet for senere friluftsmuseer. I 2007 utkom «Friluftsmuseerna. En skandinavisk idé erövrar världen». Denne første samlede framstillingen av friluftsmuseenes historie er skrevet av den svenske museumsmannen Sten Rentzhog, som i mange år var tilknyttet Jamtli i Östersund og Nordiska museet i Stockholm.
Smørbukk (tegneserie)
Smørbukk er en norsk tegneserie som først ble trykt i Norsk Barneblad sommeren 1938. Tegneserien var basert på Smørbukk fra Asbjørnsen og Moes Norske folkeeventyr, tegnet av Jens R. Nilssen og det første heftet var skrevet av barnebladets redaktør Andreas Haavoll.
De påfølgende heftene var skrevet av Haavoll og Øyvind Dybvad i fellesskap, og nå var det ikke lenger gutten fra eventyret, men en matglad liten gutt som kom ut for en rekke krevende situasjoner. I 1956 tok Johannes Farestveit over som manusforfatter, en rolle han hadde helt til han gikk av som redaktør for Norsk Barneblad i 1979. I 1941 kom det første Smørbukkheftet til jul. Etter det har Smørbukk kommet ut som julehefte hvert år utenom 1944, da det var papirmangel. Hvert hefte består av en fullstendig og selvstående historie. Heftene kommer ut på nynorsk, og har åpnet for flere nynorske tegneserier.
Jens R. Nilssen tegnet serien fram til 1959, hvoretter Solveig Muren Sanden tok over. Fra 1982 har Smørbukk blitt tegnet av Håkon Aasnes, som i likhet med sine forgjengere fargelegger/maler sidene for hånd. I perioden 1987-1990 og fra og med 2000 har Aasnes også skrevet manus. Olav Norheim og Velle og Gard Espeland har også bidratt med tekst til serien.
Bernhard Paus
Bernhard Cathrinus Paus (født 9. november 1910 i Christiania, død 9. februar 1999 i Agadir) var en norsk lege, ortopedisk kirurg, dr.med., sanitetsoffiser, humanitær leder, sykehusdirektør og stormester i Den Norske Frimurerorden fra 1969 til 1990.
Han deltok i humanitær innsats under både vinterkrigen og Koreakrigen, og var bl.a. sjefkirurg ved Norwegian Mobile Army Surgical Hospital (NORMASH), legesjef i Forsvarets sanitet, formann i Norsk Militærmedisinsk Forening, president i Nordisk ortopedisk forening og administrerende overlege (direktør) for Martina Hansens Hospital i Bærum. Sammen med ektefellen Brita Collett brakte han hospicekonseptet til Norge.
Bakgrunn
Han tilhørte «Drammens-grenen» av slekten Paus, og var sønn av kirurg, sykehusdirektør og president i Norges Røde Kors Nikolai Nissen Paus og Sofie Amalie Brandt Ødegaard. Han var oppkalt etter sin farfar, skolemannen og teologen Bernhard Cathrinus Pauss. Hans morfar var oberst Vilhelm Ødegaard og han var bl.a. oldebarn av industriherren Benjamin Wegner og av trelasthandler Frederik J. Holst. Hans hanseatiske oldemor Henriette Seylers familie eide Berenberg Bank i Hamburg.
Han ble gift 23. april 1937 med Brita Lucie Collett, datter av brukseier Axel Collett og Lucie Trozelli Krefting. De hadde seks barn, blant dem statssekretær Lucie Paus Falck, konsernsjef Nikolai Bent Paus og kirurg Albert Collett Paus. Døtre: Lilian Vadem, Anna Henriette Grova, Bente Knutson
Hans bror, advokat og industrileder Vilhelm Paus, var gift med Britas søster, Anne Collett. Hans ett år eldre fetter, industrilederen Bernhard Paus, hadde samme navn som ham.
Utdannelse og karriere
Han tok examen artium i 1927, medisinsk embedseksamen ved Det Kgl. Frederiks i 1936, ble spesialist i generell kirurgi i 1946 og i ortopedisk kirurgi i 1953. I 1964 ble han dr. med. ved Universitetet i Oslo med avhandlingen Treatment for tuberculosis of the spine.