cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fylkesvei 52 (Hedmark)
Fylkesvei 52 i Hedmark gikk mellom Kvilheim og Svestad i Ringsaker kommune. Veiens lengde var 9,4 km.
2019 ble strekningen del av fylkesvei 1718.
Rema 1000
Den første butikken ble startet av forretningsmannen Odd Reitan i samarbeid med hans far Ole Reitan 15. februar 1979 på Bromstad i Trondheim, under navnet Rema 600. Året etter ble det åpnet en butikk i Mo i Rana, og butikkens navn ble endret til Rema 1000. Butikken var laget med utgangspunkt i forretningsmodellen til tyske ALDI.
Per oktober 2020 hadde kjeden 1,001 butikker, hvorav 649 i Norge og 352 i Danmark. Butikk nummer 1,000 åpnet 1. oktober 2020 kl. 10.00 på Ranheim i Trondheim, og butikk nummer 1,001 åpnet 1. oktober 2020 kl. 10.01.
Navnet Rema har sin bakgrunn i ordene Reitan og mat.
Rema 1000 i Norge
Per 2016 var Rema 1000 Norges største dagligvarekjede målt i omsetning, på tross av at Kiwi hadde flere utsalgssteder. Selve butikkene i Rema 1000-kjeden drives hovedsakelig etter franchisetakerprinsippet. Rema 1000 Norge består av et hovedkontor på Ensjø i Oslo, samt ti regionkontor og fem distribunaler. Hovedkontorets oppgaver omfatter felles markedsføring og innkjøp, økonomi og IT, samt drift, etablering og sentrale støttefunksjoner. Regionkontorene er servicekontorer for butikkene i regionen, og tar seg av regional markedsføring og etablering av nye butikker i sitt område.
Egne merkevarer
Rema 1000 har flere egne merkevarer (såkalte EMV-er):
Konsernet har også og eierandeler i flere foretak som leverer varer til REMA-butikkene.
Overtagelse av Lidl Norge
Den 14. mars 2008 signerte Rema 1000 en kontrakt som sikret dem all Lidls virksomhet i Norge. I oktober 2009 ble det kjent at Reitangruppen betalte 1,918 milliarder kroner for alle eiendommer som Lidl Norge eide og samtlige av Lidls butikker, lager, hovedkontor og ansatte.
Distribunaler og regioner
Rema 1000 Norge er inndelt i 12 regioner, og har 6 distribunaler.
UEFA-cupen 1996/97
UEFA-cupen 1996/97 ble vunnet av den tyske klubben FC Schalke 04 på straffesparkkonkurranse med 1–1 sammenlagt i finalekampene over den italienske klubben Internazionale. Dette var UEFA-cupens 26 sesong, og den første sesongen med innlagt kvalifiseringsrunder etter innledende runder. Turneringens toppscorer ble Maurizio Ganz fra Internazionale med åtte mål totalt.
Përmet (distrikt)
Distriktet grenset i sør til Hellas.
Pride (album)
Pride er et studioalbum av det bergenske rockebandet Fuzzsuckers, og ble utgitt i 1994 på Rec 90. Albumet ble innspilt og mikset hos Sigma Recording Studio i Bergen.
Norske hunderaser
Det finnes flere norske hunderaser. Den såkalte varangerhunden (Canis familiaris varangensis) er den eldste kjente tamhunden i Norge. Den dateres ofte cirka 5 000–7 000 år tilbake i tid, men dateringen må regnes som usikker. Varangerhunden var trolig en spisshundtype, som trolig var ganske vanlig på Nordkalotten.
Teorier om hunden i Norge
En teori er at varangerhunden er en etterkommer av den såkalte torvhunden, som er kjent fra en rekke steder, både i Europa og i deler av Asia og Afrika. I såfall må den har fulgt med noen av de tidligste menneskene som kom til Den skandinaviske halvøya. Mange mener også at varangerhunden var en slags stamfar for den opprinnelige lapphunden, en hund samene brukte i tidligere tider og som flere nå anser var forløperen til svensk lapphund, finsk lapphund og lapsk vallhund. I såfall må den også trolig betraktes som stamfar for de norske og flere av de andre nordiske spisshundrasene.
En annen teori er at hunden opprinnelig kom til Norge via folkevandringer over nordgrensen mot Russland og Finland, der også lignende hunder finnes. At varangerhunden er funnet så langt mot nord kan bidra til å støtte en slik teori, selv om de fleste heller mot at den opprinnelig må ha innvandret fra sør, eventuelt via Sverige.
Om norske hunderaser
Utvalget av norske hunderaser forteller oss at nordmenn i tidligere tider var mest opptatt av hunden som en brukshund, og da spesielt som støtte til jakt. Kun buhund er ikke primært en jakthund, men også den er en typisk brukshund – en gårdshund hvis oppgave besto av alt fra å vokte og gjete bufe og eiendom. Et lignende mønster kan man se i både Sverige og Finland, mens Danmark helt klart har et mer kontinentalt preg i sitt utvalg.
Santana do Livramento
Santana do Livramento er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Ingrid Milde
Ingrid Helene Milde (født 1955 i Bergen) er en norsk journalist og kulturarbeider. Hun har bodd i Stavanger siden 1972.
Milde var ansvarlig for å etablere stiftelsen Musikkens Dag i Stavanger og var prosjektleder for MD fra 1993 til 1995. Hun var også en av de to prosjektlederne som arrangerte Tusenårsfesten 31.12.99 i sentrum av Stavanger. Fra 1999 til 2001 var Ingrid Milde prosjektleder for den nasjonale likestillingskonferansen Kvinner Viser Vei, som ble arrangert i Stavanger ved hjelp av 3 ansatte og 200 frivillige sommeren 2001.
Månafossen
Månafossen er en foss som ligger innerst i Frafjord i Gjesdal kommune, Rogaland. Fossen har et fritt fall på 92 meter. Utsikten til fossen er vanskelig tilgjengelig da det er bratt og ulendt opp til utsiktspunket der man kan betrakte fossen. På de bratteste stedene er det satt opp trapper og kjetting slik at man skal komme seg frem til utsikten. Til tross for at fossen er vanskelig tilgjengelig er den et svært populært turistmål, da den regnes som et av fylkets vakreste og mektigste fossefall.
Ingrid Milde
Siden 2016 har hun vært frilans journalist, medierådgiver og redaktør for ulike publikasjoner. Tidligere utgivelser for Europeisk Kulturhovedstad Stavanger2008 og Pasjon 04 og Pasjon08.
Hun har også vært bidragsyter og medlem av redaksjonen til boka "Ekte kjærlighet - Folken 20 år".
Månafossen
Se også artikkel om fjellgården Mån, en halvtimes fottur fra utsiktspunktet mot Månafossen.
Det jødiske året
Det jødiske året er et kombinert sol-/måneår — det vil si at månedene beregnes ut fra månefaser og at justeringer er lagt inn over tid for å sikre overensstemmelse med solåret og årstidene.
Ifølge den jødiske kalenderen, som bygger på den hellige skriften tanákh, og begynner ved Jordens skapelse (som teologiske studier fastla til 7. oktober 3761 f. Kr), befinner verden seg nå i år.
Riksvei 52
Riksvei 52 (Rv52) går mellom Borlaug i Lærdal og sentrum i Gol. Veiens lengde er 79,2 km, hvorav 17,2 km i Vestland og 62 km i Viken.
Det jødiske året
På bibelsk tid hadde jødene to forskjellige kalendere, en religiøs kalender og en jordbrukskalender. Begge disse kalenderne hadde samme navn på månedene, men jordbrukskalenderen begynte med måneden tisjri/etanim i stedet.
Riksvei 52
Før forvaltningsreformen trådte i kraft den 1. januar 2010 hadde veien status som stamvei.
Ved Bjøberg på fjellovergangen passerer i gjennomsnitt 1184 kjøretøy i løpet av et døgn. I juli er trafikken oppe i 2200, mens den i januar er nede i 600 kjøretøy. Over Hemsedalsfjellet er 30 % av trafikken tunge kjøretøy, antallet tunge kjøretøy er doblet etter at Lærdalstunnelen åpnet og riksvei 52 har mest tungtrafikk av fjellovergangene mellom Oslo og Bergen.
Det planlegges utbedring på en del steder langs veien i perioden 2021-2028.
Det jødiske året
I løpet av fangenskapet i Babylon fikk jødene nye navn på månedene. Når det gjelder navnene på månedene før fangenskapet i Babylon, nevner Bibelen kun fire av disse.
Riksvei 52
Bakgrunn
For bygdene i indre Sogn var veien over fjellet til Hemsedal den korteste forbindelsen til Østlandet, og med Bergensbanen fra 1909 ble Gol et viktig knutepunkt. Høyeste punkt er 1170 moh og det var vanskelig å holde veien åpen for vanlig biltrafikk om vinteren. Veien var opprinnelig vinterstengt. I 1930 ble det tatt i bruk beltebiler produsert av Citroën tatt i bruk på vinterføre. Beltebilene gikk i rute mellom Bjøberg i Hemsedal og Breistølen i Lærdal til 1942 da mangel på drivstoff og reservedeler under andre verdenskrig gjorde at driften ble innstilt. Beltebilene holdt en fart på rundt 20 km/t. Fra april 1940 ble eksperimentert med en unik «flyslede», en propelldrevet farkost på ski. Flysleden ble utviklet lokalt og med en fart opp til 80 km/t krysset den fjellet på en halv time. Etter et par års drift ble flysleden beslaglagt av den tyske okkupasjonsmakten. Kristin Ese oppgir at Citroën-beltebilen fikk mellom Tuv i Hemsedal og Borlaug i Lærdal. Beltebilen hadde plass til 8 passasjerer og i kombinasjon med vanlige rutebiler på begge sider fikk turen mellom Lærdalsøyri og Gol på knapt 10 timer.
Brøytebilen «Eddie» ble fra 1932 brukt på Hemsedalsfjellet og den beltegående snøfreseren «Peter» (av merket Konrad Peters) ble tatt i bruk etter andre verdenskrig. «Eddie» var en «traktorbil» og ble brukt mellom Borlaug og Breistølen. Det var umulig å brøyte hele Hemsedalsfjellet med det utstyret som fantes den gangen. Brøytingen med «Eddie» begynte på Breistølen for å utnytte unnabakken og snøplogen var skråstilte på venstre side slik at snøen kunne dyttes utfor veien. «Eddie» ble brukt til andre verdenskrig og ble i 1976 satt i stand til representasjonsformål. Snøfresen «Peter» ble kjøpt i januar 1939 og stasjonert på Nystova tenkt som supplement til brøytebilen på Filefjell. «Peter» ble satt inn for å åpne Hemsedalsfjellet våren 1940 og fikk der motorstopp og ble stående midt på veien. «Peter» var for tung til å flytte og mangel på reservedeler gjorde at veien ble lagt om rundt snøfresen. Fra rundt 1950 ble veien over Hemsedalsfjellet holdt åpen gjennom vinteren.
Hemsedalsfjellet (Borlaug - Storeskard bom)
Det jødiske året
Den jødiske kalenderen. Navn i parentes er navn brukt før Babylon:
Purpur
Purpur (gresk πορφύρα, porphyra; latin: purpura) er et lilla fargestoff som antagelig først ble fremstilt av oldtidens fønikere fra purpursneglen (murex). Det er blitt kalt for tyrisk purpur, ved at det kom fra fønikiske byen Tyr, og kongelig purpur, ved at det var så kostbart det ble assosiert med de kongelige. Fargestoffet var et naturlig purpurrød farge som ble verdsatt høyt i antikken ettersom det ikke bleknet, men faktisk ble mer skinnende og intens i fargen med værpåkjenning og sollys.
Ifølge legenden ble fargen oppdaget av Herkules, da hunden hans kom tilbake til sin eier etter å ha tygget på en snegl, med munnen farget av purpur. Utgravninger tyder på at minoerne på Kreta kan ha fremstilt purpur, i så fall flere århundrer før fønikerne.
Purpurfargen var umåtelig populær blant den romerske overklassen, og purpurfarget stoff var en av de dyreste luksusartiklene som fantes. Fargen ble fremstilt ved at snegler ble samlet i store fat og satt til å råtne. Man vet lite om den videre prosessen, men stanken fra de millioner av råtnende snegler som må ha gått med til purpurproduksjonen var ille nok til at det ble særskilt nevnt av antikkens forfattere. Fargesubstansen besto av slimsekret fra en kjertel i enkelte arter av sjøsnegler som hører hjemme i det østlige Middelhavet og utenfor vestkysten av Marokko. Eksempler er Bolinus brandaris, Murex brandaris,  Hexaplex trunculus, og Stramonita haemastoma. Fargestoffet er en organisk forbindelse av brom, en klasse kjemiske forbindelser som ofte finnes i alger og en del annet sjøliv, men langt sjeldnere hos landdyr.
Bakgrunn
Tyrisk purpur var kostbart: historikeren Theopompos fra 300-tallet f.Kr. rapporterte at «purpur for farging henter sin vekt i sølv i Kolofon» i Anatolia. Utgiftene til å skaffe seg purpurfargede tekstiler var et statussymbol og tidlige lover for luksus dikterte bruk og forbud mot dets bruk. Produksjonen av purpursneglen var etter fønikerne nøye kontrollert av Det bysantinske rike og subsidiert av keiserens hoff som begrenset dets bruk for farging av silke for kun keiserlig bruk, slik at barn født av styrende keiser var porphyrogenitos, «født til purpur», skjønt dette kan også ha med å gjøre ved det faktum at keiserhoffets fødeavdeling var kledd i purpurrød bergsort kjent som porfyr.
I den hebraiske Bibelen ble fargestoffet ekstrahert fra Bolinus brandaris kjent som argaman (ארגמן). En annen farge som ekstrahert fra en beslektet havsnegle, Hexaplex trunculus, produserte en indigoblå farge som ble kalt for tekhelet (תְּכֵלֶת‎), benyttet i tøy benyttet for rituelle hensikter.
Peter Oppegard
Peter Allen Oppegard (født 23. august 1959), amerikansk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1988 i Calgary.
Purpur
Bakgrunn
Mange andre arter verden over innenfor arten Muricidae, eksempelvis Plicopurpura pansa (Gould, 1853), fra tropiske østlige Stillehavet, og Plicopurpura patula (Carl von Linné, 1758) fra sonen Karibia i den vestlige delen av Atlanterhavet, kan også produsere en lignende substans (som igjen blir til en varig purpurfarge når den utsettes for sollys) og denne evnen har tidvis også historisk blitt utnyttet av lokale beboere i de områdene hvor disse sneglene finnes. Det som kalles for purpursnegle på norsk, til tross for at den ikke er den eneste som kan produsere purpurfarge, Nucella lapillus, fra nordlige Atlanterhavet, kan også produsere en rødlig purpur og fiolett farge.
Peter Oppegard
Oppegard vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp under vinter-OL 1988 i Calgary. Sammen med Jill Watson kom han på tredjeplass i parløp, bak Jekaterina Gordejeva / Sergej Grinkov og Jelena Valova / Oleg Vasiljev, begge parene fra Sovjetunionen.
Purpur
Bakgrunn
I naturen benytter sneglen sekretet til jakt, som en forsvarsmekanisme og som en antimikrobisk kledning på eggmassene. Sneglen skiller ut denne substansen når den blir rørt eller fysisk angrepet av mennesker. Derfor kan fargestoffet bli samlet inn enten ved «å melke» sneglene, noe som er mer arbeidskrevende, men som er fornybar ressurs, eller ved å samle inn sneglene og knuse skallene fullstendig, noe som er en destruktiv prosess. Forskeren David Jacoby har bemerket at «tolv tusen snegler av arten Murex brandaris gir ikke mer enn 1,4 gram av ren farge, nok til å farge kun en liten del av et enkelt klesplagg.»
Kongelig blå
Fønikerne produserte også indigoblå, tidvis også referert til som kongelig blå, som kom fra en annen art som var nær beslektet.
Fønikerne etablerte et ekstra produksjonssenter på Iles Purpuraires, en rekke småøyer utenfor vestkysten av dagens Marokko, ved Mogador. De sneglene som ble høstet her i havet mot Atlanterhavet var Hexaplex trunculus (nevnt over), også kjent under sitt eldre navn Murex trunculus (Carl von Linné, 1758).
Denne andre arten av murex er funnet i dag i Middelhavet og ved atlanterhavskysten av Europa og Afrika, da særlig Spania, Portugal, Marokko og Kanariøyene.
Historie
Den fargefaste (ved at den ikke falmet) fargestoffet var en del av luksushandelen, høyt verdsatt av romerne, som benyttet den for å farge seremonielle kleder. Det er antatt at purpurfargens styrke ble heller sterkere enn falmet etter hvert som klærne ble eldre. Vitruvius nevnte produksjonen av tyrisk purpur fra skalldyr. I verket Dyrenes historie beskrev Aristoteles skalldyr som man oppnår tyrisk purpur fra og prosessen å ekstrahere substansen som produserer fargestoffet. Plinius den eldre beskrev produksjonen av tyrisk purpur i sitt verk Naturalis Historia:
Produksjonen av purpur for det bysantinske hoffet kom til en brå slutt da Konstantinopel ble herjet i 1204, en kritisk periode under det fjerde korstog. David Jacoby konkluderte med at «ingen bysantinsk keiser, ei heller noen latinsk hersker i de tidligere bysantinske områdene, kunne oppdrive de finansielle ressursene som var nødvendig for å drive produksjon av purpurfarge. På den annen side, fisking av murex og farging med ekte purpur er dokumentert i Egypt på 900 til 1200-tallet e.Kr.» I kontrast fant Jacoby ingen omtale av purpurfisking eller farging, heller ikke handel i fargestoff i noen vestlig kilde, selv ikke i frankiske Levanten. Vest-Europa vendte seg isteden til fargestoffet sinoberrødt (vermilion) som ble framskaffet av insektet Kermes vermilio, også kjent som karmosinrød eller høyrødt.
Fargekjemi
Den fremste kjemiske bestanddelen for tyrisk purpurfarge ble avdekket av Paul Friedländer i 1909 og besto av 6,6′-dibromoindigo, en bestanddel som tidligere hadde blitt syntesert i 1903. Fargen var således vist å være en organisk bromid sammensetning. Imidlertid har det aldri blitt syntesert kommersielt.
Gjennom en langvarig prosess av prøving og feiling klarte en engelsk ingeniør, John Edmonds, å gjenoppdage hemmeligheten hvordan å farge med tyrisk purpur. Han forsket på oppskrifter og observasjoner av faring fra 1400-tallet og fram til 1700-tallet, og undersøkte den biotekniske prosessen bak fermentering av vaid. Etter å ha samarbeidet med en kjemiker klarte Edmonds å komme opp med hypotesen at en alkalisk fermentering i et kar var nødvendig. Han studerte en ufullstendig oppskrift for tyrisk purpur som hadde blitt nedtegnet av Plinius den eldre. Ved å endre prosenten av sjøsalt i fargekaret og legge til pottaske, var han i stand til oppnå å farge ull i en purpurfarge.
Tyrisk purpur
Sannferdig tyrisk purpur, som de fleste høyfargemettete pigmenter kan ikke bli nøyaktig gjengitt på en dataskjerm, heller ikke er oldtidens rapporter helt konsistente, men disse fargene gir en indikasjon på den sannsynlige fargerekke som de opptrådte i:
_________
Dette er sRGB farge #990024, påtenkt for å bli vist på en skjerm med en gammakorrigering på 2,2. Det er en representasjon av RHS' fargekode 66A, som har blitt likestilt med «tyrisk rød», et begrep som ofte benyttes synonymt med tyrisk purpur.
Button Gwinnett
Button Gwinnett (født 10. april 1735 i Down Hatherley i Gloucestershire i England, død 19. mai 1777) var en engelsk-født amerikansk politiker som representerte delstaten Georgia i den amerikanske kongressen og som underskrev USAs uavhengighetserklæring i juli 1776.
Gwinnett reiste fra England til Sør-Carolina i 1765 sammen med sin kone, Anne. Gwinnett var en sterk talsmann for de engelske kolonienes rettigheter inntil 1775 da flere landområder i Georgia truet med å løsrive seg fra Georgia på grunn av de engelske kolonienes ganske konservative reaksjon til relevante hendelser på denne tiden. Gwinnett stemte i favør av den amerikanske uavhengighetserklæringen den 4. juli 1776. Et monument til minne om Button Gwinnett ble reist ved Colonial Park Cemetery i Savannah, Georgia. Gwinnett County i samme delstat, nå et forstadsområde til Atlanta, er oppkalt etter Button Gwinnett.
Mount Tom kraftverk
Mount Tom kraftverk er et varmekraftverk ved Connecticut River i delstaten Massachusetts i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 136 MW, fordelt på 1 turbin. Dette er et av delstatens minste termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Anlegget ble påbegynt omkring 1955 og stod ferdig i 1960. Brenselkilden er kull, og råolje. Kraftverket opereres av Holyoke Water Power Co.
Pedologi
Pedologi (av gresk πέδον pedon = "jordbunn") er læren om jordbunnsforholdene, jordartene og dannelsen av dem.
Denne vitenskap har flere andre betegnelser, som jordbunnslære, edafologi eller agrologi. Forskjelligheten i navnene skyldes at vi har interessert seg i ulike sider av det store felt. I realiteten er det like så meget agronomer, kjemikere, geologer, geografer, biologer, skogfolk og regionale planleggere, som har bidratt til oppbygning av fagets viten, som det er fagets egne folk.
Genesis
Genesis er en engelsk rockegruppe som ble startet i 1967, og deres produksjon mellom 1970 og 1977 regnes som noe av den beste og viktigste innen progressiv rock. Etter å ha spilt progressiv rock i syv år, skiftet de gradvis stil noen år etter at Peter Gabriel hadde forlatt bandet. Den nye stilen som ble påbegynt på slutten av 1970-tallet, hadde større innslag av pop og rendyrket rock. Mellom 1980 og 1992 var de et av verdens mest-selgende band, og selv konserter på de største arenaene i verden ble utsolgt.
Pedologi
Jordbunnen er ikke et uforanderlig og stabilt substrat for vegetasjonen, men det er snarere stedet for tallrike påvirkninger mellom klimaforhold, jordbunnens levende organismer og førne, råjordens mineralske materialer og nedbrytningsproduktene fra dem. Under jordbunnsutviklingen endres jordbunnen, og det dannes forskjellige lag, horisonter, i den, mens den nærmer seg en stabil tilstand.
Genesis
Gruppen ble i praksis oppløst i 1998, selv om dette ikke ble bekreftet offisielt.
Pedologi
I dag er pedologene interessert i en praktisk anvendelse av kunnskapen om de prosesser som påvirker jordbunnens utvikling, f.eks. gjennom fortolkning av dens miljømessige fortid og forutsigelse av konsekvensene ved omlegning i bruken av landbruksjorden. Samtidig har agronomene fått forståelse for, at den dyrkede jord er et komplekst medium, hvis egenskaber ofte er resultatet av flere tusen års utvikling. De innser, at den øyeblikkelige balanse er sårbar, og at kun en grundig viten om jordbunnens forhistorie gjør det mulig å sikre en bæredyktig fortsettelse av jordbruket.
Genesis
Sommeren 2007 sto Genesis igjen på scenen sammen. Da la Phil Collins, Mike Rutherford og Tony Banks ut på sin «Turn It On Again Tour». Rundt 25 konserter i Europa og like mange konserter i Nord-Amerika sto på spilleplanen. Første konsert gikk av stabelen 11. juni 2007 på Olympiastadion i Helsingfors, og turneen ble avsluttet 14. oktober i Hollywood Bowl, California. I Roma spilte Genesis for 500 000 mennesker på Circo Massimo – den største Genesis-konserten noensinne.
Starten 1967–1969
Bandet ble startet i 1967, av en vennegjeng fra Godalming i Surrey i England som gikk på skole sammen. Vokalist Peter Gabriel og keyboardist Tony Banks fikk med seg medlemmer fra bandene Garden Wall og The Anon der flere av vennene deres spilte, og dermed var Genesis en realitet. Den opprinnelige tanken var at de kun skulle skrive musikk og tekster, og ikke opptre selv. Men etter en stund fant de ut at ingen andre ville spille inn det de hadde skrevet, slik at de måtte spille det inn selv.
Den første utgaven av bandet besto av Gabriel, Banks, Mike Rutherford på bass, Anthony Phillips på gitar og Chris Stewart på trommer. Det første forsøket på å spille inn et album resulterte i et merkelig psykedelisk pop-album kalt From Genesis to Revelation i 1969. Deres manager på den tiden, Jonathan King, eier fremdeles rettighetene til låtene på albumet, og har siden den gang gitt det ut under et mangfold av forskjellige titler. Under innspillingen ble trommeslager Stewart erstattet av John Silver, men før neste runde i studio ble Silver erstattet av John Mayhew.
Progressive år 1970–1974
På grunn av en kombinasjon av dårlig helse og sceneskrekk, valgte Anthony Phillips å forlate Genesis i 1970. Dette fikk Gabriel og Banks til å vurdere å legge ned bandet, men de valgte å lete etter en ny gitarist, og etter en stund fikk Steve Hackett jobben. Samtidig ønsket de også å bytte ut trommeslager Mayhew, og en ung og lovende trommeslager ved navn Phil Collins ble ansatt. I 1971 utga de albumet Nursery Cryme, som ga bandet et lite gjennombrudd. Dette er et album med utstrakt bruk av mellotron, gitarsoli og vekslende taktarter. Med Collins' intrikate og særegne spillestil og Steve Hacketts til dels virtuose gitarspill, hadde bandet nå en besetning som kunne realisere ambisjonene til et musikalsk avansert band.
Denne besetningen skulle gjøre Genesis til et av de mest betydningsfulle bandene innen progressiv rock på 1970-tallet, og Nursery Cryme var i så måte et godt fundament å bygge videre på. På dette albumet finnes låten «The Musical Box», som har vært en del av konsert-programmet på nesten alle turneene siden. Her finnes også «Return of the Giant Hogweed» og «The Fountain of Salmacis», som tydelige eksempler på progrock-sjangeren; klassisk inspirert musikalsk oppbygging, vekslende taktarter, polyrytmikk, virtuost spill, og lange instrumentale partier. En annen låt, «Harold the Barrel», viste bandets musikalske mangfold, og ikke minst deres humoristiske sans.
Askenaser
Askenaser, også kjent som askenasiske jøder (engelsk: Ashkenazi; hebraisk: אַשְׁכְּנַזִּים; tysk: Aschkenasim/Aschkenasen) er et jødisk diasporasamfunn, som utgjort et distinkt samfunn i tysklandene langs Rhinen og i Nord-Frankrike, da del av Det tysk-romerske rike, rundt slutten av det første årtusenet. Askenasenes tradisjonelle språk er jiddisk (som inneholder flere dialekter), mens hebraisk inntil nylig kun ble brukt som et sakralspråk.
Genesis
Progressive år 1970–1974
Albumet Foxtrot ble utgitt høsten 1972, og gjorde Genesis til superstjerner. Under en konsert i Irland kom Peter Gabriel på scenen utkledd som en kvinnelig rev, med rød kjole, slik som på platecoveret til Foxtrot. Dette skapte mye blest om bandet, og de gikk fra å være et band med trofaste fans, til å bli et internasjonalt fenomèn. Alle ville nå se og høre bandet med den eksentriske sangeren.
Askenaser
Askenasene bosatte og etablerte samfunn på tvers av Sentral- og Øst-Europa, som var hovedområdet for jødisk bosetning fra middelalderen til nyere tid. De utviklet en særegen kultur og diasporiske identiteter. Opp gjennom sin tid i Europa har askenasene gitt mange viktige bidrag innen filosofi, litteratur, kunst, musikk, vitenskap og lærdom.
Wilhelm Kohl (historiker)
Wilhelm Kohl (født 9. desember 1913 i Magdeburg, død 2. oktober 2014) var en tysk historiker.
Salem Harbor kraftverk
Salem Harbor kraftverk er et varmekraftverk ved byen Salem i Essex County, delstaten Massachusetts i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 806 MW, fordelt på 4 turbiner. Dette er delstatens sjette største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Askenaser
I senmiddelalderen flyttet askenasbefolkningens tyngdepunkt stødig østover, da gjennom utvandring fra Det tysk-romerske rike til Det jødiske bosetningsområdet (bestående av deler av dagens Hviterussland, Latvia, Litauen, Moldova, Polen, Russland og Ukraina). I løpet av det sene 1700- og 1800-tallet opplevde de gjenværende eller tilbakevendte jøder i tysklandene en kulturell nyorientering; under påvirkning av den jødiske opplysningstiden og kampen om frigjøring, samt den intellektuelle og kulturelle oppstanden i urbane senter. Stadig færre snakket jiddisk, samtidig som det ble utviklet en ny form for jødisk intellektuelt liv og kulturell identitet.
Salem Harbor kraftverk
Anlegget ble påbegynt omkring 1950 og stod ferdig i 1958. Brenselkilden er kull, og tungolje. Kraftverket opereres av Dominion Energy Inc.
Askenaser
Folkemordet Holocaust (utryddelsen av seks millioner jøder under andre verdenskrig) raserte askenasene og deres kultur, og påvirket nærmest hver eneste jødiske familie. Det er blitt estimert at askenasene utgjorde kun tre prosent av verdens jødiske befolkning på 1000-tallet, mens de på sitt høydepunkt i 1931 utgjorde 92 prosent av alle jøder. Like før Holocaust, var antallet jøder i verden omtrent 16.7 millioner. Statistiske tall varierer angående askenasenes nåværende demografi, og varierer mellom ti millioner og 11,2 millioner. Sergio DellaPergola antyder, i en omtrentlig beregning av sefarder og mizrahimjøder, at askenasiske jøder utgjør mindre enn 74 prosent av verdens jøder. Andre estimater foreslår omtrent 75 prosent.
Salem Harbor kraftverk
I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 2 558 millioner tonn CO2.
Askenaser
Genstudier på askenaser – der både mannlig og kvinnelig slektslinjer undersøkes – peker på en betydelig andel midtøstisk opphav. Studiene har kommet til ulike konklusjoner angående både graden av og kildene til deres europeiske opphav, og har generelt sett fokusert på graden av europeisk genmateriale funnet i askenasiske morslinjer. Askenaser settes ofte i kontrast til sefarder (også kalt sefardiske jøder), som er etterkommere av jøder fra Den iberiske halvøy (selv om andre jødiske undergrupper eksisterer). Det finnes visse forskjeller i uttale av hebraiske bokstaver og ritualer.
Navn og opprinnelse
Navnet «askenaser» er avledet fra den bibelske figuren Asjkenas, Gomers førstefødte sønn, og en jafetisk patriark i henhold til kapittelet «Folkeslagene på jorden» i Første Mosebok. I den rabbinske litteraturen er kongedømmet til Asjkenas (hebraisk ’Aškənaz) først assosiert med skytiske regioner, deretter og senere med slaviske Europa, og fra 1000-tallet og framover, med nordlige Europa og Tyskland. Jødene som levde i disse regionene assosiert med Asjkenas' kongedømme, kom således til å kalle seg askenasiske jøder. Senere kom jøder fra vestlige og sentrale Europa også til å kalle seg det samme, ettersom de fremste sentrene for jødisk lærdom befant seg i Tyskland. Askenas er således det eldre hebraiske ordet for Tyskland, særlig området langs Rhinen hvor alemannerne bodde (sammenlign det franske navnet for Tyskland, Allemagne). «Askenasiske jøder» hadde derfor tilleggsbetydningen «tyske jøder».
De jødiske samfunn i tre byer langs Rhinen, Speyer, Worms, og Mainz, opprettet forbundet SHUM (etter de første hebraiske bokstavene av Shpira, Vermayza, og Magentza). Disse SHUM-byene er betraktet som krybben for den særskilte askenasiske kulturen og liturgien. Askenasisk jødedom skiller seg ut fra sefardisk jødedom hovedsakelig i ritualet for rosj hasjaná og jom kippúr, i uttalen av hebraisk og arameisk, i terminologibruk, i tolkningen av halakhá og i en del andre liturgiske detaljer. Mange askenasiske jøder bevegde seg østover og opprettet samfunn i områder som ikke snakket tysk, blant annet Böhmen, Ungarn, Polen, Hviterussland, Litauen, Russland, Ukraina og Romania mellom 1000-tallet og 1800-tallet. De tok med seg et etter hvert mangfoldig jiddisch språk, et høytysk språk som benyttet det hebraiske alfabetet. Det hadde utviklet seg i middelalderen som et lingua franca blant askenasiske jøder.
Wilhelm Kohl (historiker)
Hans historiske fokus var Westfalens historie, spesielt kirkehistorien til bispedømmet Münster. Nasjonalt var han kjent som forfatter av flere publikasjoner om Westfalen i Germania Sacra, og som utgiveren av viktige standardverk om Westfalens historie. Wilhelm Kohl var luthersk-evangelisk kristen.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1993
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1993 var en fotballturnering som ble arrangert i 1993. Bodø/Glimt vant 2-0 over Strømsgodset, og tok sitt andre mesterskap. Det var det 88. norgesmesterskapet i fotball.
Askenaser
Etnisitet
Selv om askenasiske jøder på 1000-tallet utgjorde kun rundt 3 prosent av verdens jødiske befolkning, utgjorde de på sitt meste i 1931 hele 92 prosent. I dag utgjør de anslagsvis 80 prosent av jødene verden over. De fleste jødiske samfunn med utvidet historie i Europa er askenasiske, unntatt de som er knyttet til middelhavsregionen. Flertallet av jødene som utvandret fra Europa til andre kontinenter i de siste to århundrene er askenasiske, særlig fra Øst-Europa. En gjennomgang av 11 000 prøver av mitokondrisk DNA fra 67 nasjonaliteter, viste at ca 40 prosent av dagens askenasiske jøder – rundt 3,5 millioner mennesker – nedstammer fra bare fire jødiske kvinner som dro fra Midtøsten til Italia i de to første hundreårene e.Kr. Disse fire kvinnenes genetiske signatur gjenfinnes i dag hos deres etterkommere, men er sjelden hos ikke-askenasiske jøder og nærmest fraværende hos ikke-jøder.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1993
Finale
Norgesmestre: Rohnny Westad, Ola Haldorsen, Trond Sollied, Charles Berstad, Andreas Evjen, Runar Berg, Tom Kåre Staurvik, Tommy Hansen, Aasmund Bjørkan, Bent Inge Johnsen, Harald Martin Brattbakk, Tor Arne «Totte» Aga, Petter Solli, Thor Mikalsen, Ivar Morten Normark.
Genesis
Progressive år 1970–1974
På albumet Foxtrot finnes klassikere som «Watcher of the Skies», «Supper's Ready» og «Get 'em out by Friday». På sistnevnte låt viser Gabriel seg som sosialt engasjert og tar et oppgjør med eiendoms-haier som tenker profitt foran mennesker. «Supper's Ready» regnes av mange fans som Genesis' musikalske høydepunkt. Det er en 23 minutter lang komposisjon, med stor musikalsk og dynamisk variasjon, klassisk oppbygging, og vekslende taktarter. Bandets musikalske kreativitet vises ikke minst mot slutten, når akkompagnements ostinat spilles i 9/8, mens keyboardist Banks orgelsolo spilles i 4/4. På konsertene gikk Gabriel stadig lenger i sine introduksjoner, og med finslipt fortellerevne ble låtene satt inn i en større og teatralsk sammenheng.
I 1973 kom det kritikerroste albumet Selling England by the Pound. Dette albumet ble også en kommersiell suksess. Betydelige komposisjoner er «Firth of Fifth», «Dancing with the Moonlit Knight» og «The Cinema Show», i tillegg til en noe overraskende singel-hit med låten «I Know What I Like (In Your Wardrobe)». Gabriel presenterte nå varierte tekster om middelalder-mystikk, sosialrealisme og seksuell fetisjisme. På scenen var Gabriel en udiskutabel frontfigur, men musikalsk bidro alle sterkt som musikere og låtskrivere.
Det doble konseptalbumet The Lamb Lies Down on Broadway fra 1974 handler om puertoricaneren Rael som er bosatt i New York City, og hans forsøk på å redde sin bror John fra storbyens farer. Men etterhvert viser det seg at Rael egentlig har en splittet personlighet, og er på leting etter manglende sider ved seg selv. Konseptets innhold gikk over hodet på mange, men dobbeltalbumet rangeres høyt blant både fans og kritikere. Gabriel insisterte på å skrive all teksten alene, mens Banks, Rutherford og Collins sto for det meste av musikken. Steve Hackett likte ikke denne settingen, og var lite involvert i låtskrivingen.
Albumet markerer slutten på Peter Gabriels kreativitet som Genesismedlem, og et vendepunkt i hans karriere. Selv om bandet nå var blant verdens mestselgende og mest sette, var ikke Gabriel interessert i å fortsette. Ironisk nok hadde han begynt å føle baksiden av alle sine merkelige scenepersonligheter: han mente det tok for mye av oppmerksomheten bort fra musikken.
Progressive uten Gabriel 1975–1977
Etter å ha prøvd over 400 sangere på audition, (visstnok ble også Jahn Teigen kontaktet av Michael Rutherford, med forespørsel om å komme på audition), endte bandet med å gi trommeslager Phil Collins jobben som sanger i bandet. Han hadde tidligere vist at han kunne synge, både ved koring, og også som solosanger på «More Fool Me» og «For Absent Friends» i bandet. På konserter overtok Bill Bruford trommene, en musiker med fortid i Yes og King Crimson. Men allerede etter den første turneen, overtok Chester Thompson hans plass.
Det var stor spenning, og skepsis, knyttet til om bandet kunne forsette uten Peter Gabriel. Gabriel hadde vært hjernen bak historiene, figurene og mystikken bak Genesis. Men med Collins som vokalist gav de ut albumet A Trick of the Tail i februar 1976, som ble godt mottatt av både kritikere og publikum.
... og så var de bare tre... Prog/pop-årene 1978–1980
Etter at Steve Hackett forlot bandet, var de nå blitt redusert til en trio. Denne gangen bestemte de seg for ikke å søke etter nye medlemmer til bandet. På turneer ble gitaristen Daryl Stuermer hyret inn, og Chester Thompson fortsatte som sessiontrommeslager. I studio fungerte bassist Rutherford nå også som gitarist.
Nå innledet bandet sin mest suksessrike periode, kommersielt sett. I løpet av de neste ti årene gav Genesis ut flere rekord-selgende album. Tittelen på det første albumet som trio, ...And Then There Were Three... utgitt i 1978, henspiller på at Hackett hadde sluttet og at de nå bare var tre tilbake i bandet. Musikkstilen tok med dette albumet en dreining mot mindre avansert rock og pop.
Albumet Duke fra 1980 var variert og hadde både lengre prog-inspirerte låter og korte pop-låter. Duke regnes av mange som bandets siste progrock-album, selv om det første store musikalske skillet kom etter at Hackett sluttet. På Duke finnes både hit-låten «Turn It On Again» og progrock-suiten «Duke's Travels».
Millionselgere 1981–1998
I 1981 ga Genesis ut albumet Abacab, som ble deres første rene pop/rock-album. Her serveres hits på løpende bånd, og låtene «Man On The Corner», «Keep It Dark» og «No Reply At All» ble store hits over hele verden. På «No Reply At All» medvirket blåserekken fra Earth, Wind and Fire, og var en slags pop-funk låt, mens «Man On The Corner» var en nynnbar ballade. Bandet fikk nå en ny skare med tilhengere, men mange av den «gamle» fansen ikke syntes noe om stilskiftet.
Konsertalbumet Three Sides Live ble utgitt i 1982, og Genesis fremsto nå mer som et hitband enn et avansert rockeband. Selv om Genesis spilte enkelte låter fra prog-perioden, var hovedvekten nå på deres etterhvert mange hits.
Genesis kom ut i 1983, og nå ble bandet et av verdens mestselgende. Fra å være et band for «spesielt interesserte» ble de nå allemanns-eie. For første gang hadde alle medlemmene i bandet jobbet sammen på samtlige låter, og her finner vi hits som «Mama», «That's All», «Illegal Alien» og «Taking It All Too Hard». Bandets musikkvideoer gikk med «heavy rotation» på MTV, millioner av mennesker kjøpte albumet og hundretusener møtte opp på konsertene.
Suksessen fortsatte i 1986 med albumet Invisible Touch, der hits som «Land of Confusion», tittelsporet «Invisible Touch», «Tonight, Tonight, Tonight», «In Too Deep» og «Anything She Does» stadfestet bandets status som millionselgende hit-makere. På dette albumet forsøkte de å gi både den nye og den gamle fansen noe å høre på, og låten «Domino» er en slags begynnelse på moderne progrock. Genesis ble i 1987 det første bandet som solgte ut fire konserter på rad på Wembley Stadium i London.
Hele perioden fra 1980 til 1992 var en eneste lang triumf-ferd for Genesis, og samtlige album fra denne perioden havnet på førsteplass på de britiske salgslistene. Samtidig var de nå blitt så store at selv arena-konsertene straks ble utsolgt. I den samme perioden hadde Collins etablert seg som soloartist, med salgstall og popularitet på høyde med Genesis, og i 1996 sa han takk for seg. Han trengte en ny musikalsk retning å jobbe med, og nevnte at han ville prioritere filmmusikk og jazz-prosjekter ved siden av sin solo-karriere.
Dermed var det opp til Tony Banks og Mike Rutherford å videreføre bandet. Mange fryktet at det var slutten på Genesis, da Banks hadde sine soloprosjekter, og Rutherford allerede hadde stor suksess med sitt prosjekt Mike + The Mechanics.
Etter at Collins takket for seg, var Banks og Rutherford nå på leting etter en ny vokalist. De fant Ray Wilson fra bandet Stiltskin. De spilte inn albumet Calling All Stations i 1997, med påfølgende turne. Salgsmessig var albumet ingen suksess, men bandet fikk en mindre hit med låten «Congo». Det virket som om publikum ikke brydde seg om Genesis etter at Phil Collins forsvant, og det ble stille rundt bandet fra 1998.
Gjenforening og framtidsplaner
I 2006 gikk det rykter om en gjenforening med Peter Gabriel og Steve Hackett, men dette ble snart dementert. I stedet for oppsto en situasjon som ga 1980-talls og 1990-talls-trioen med Banks, Collins og Rutherford lyst og vilje til å gi konserter igjen. Sommeren 2007 var Genesis igjen på turné, og «Turn It On Again»-turneen ble en stor suksess.
I februar 2009 kunne musikkmagasinet Classic Rock melde at Peter Gabriel ikke lenger var prinsipiell motstander av en gjenforening med Genesis.20
I 2009 kunngjorde Phil Collins at fremtidig turnering vil bli sterkt begrenset, da han lider av Tinnitus. Collins annonserte 4. mars 2011 at hans karriere som musiker er avsluttet grunnet sviktende helse.
I perioden 2020-2022 gjennomførte Genesis igjen en turne i Europa og USA ("The Last Domino?").
Tre nøtter til Askepott (1973)
Tre nøtter til Askepott (originaltittel Drei Haselnüsse für Aschenbrödel (tysk) og Tři oříšky pro Popelku (tsjekkisk)) er en østtysk-tsjekkoslovakisk eventyrfilm fra 1973.
Filmen ble hovedsakelig innspilt i Studio Babelsberg utenfor Berlin, med unntak av utendørsscener som er tatt opp ved Schloss Moritzburg i Sachsen og Švihov-borgen i Böhmerwald i grensetraktene mellom Tsjekkia og Bayern. Filmen er lansert i en tyskspråklig og en tsjekkiskspråklig versjon. I Norge sendes en versjon med norsk fortellerstemme av Knut Risan.
Filmen har blitt vist på NRK1 flere ganger mellom 1975 og 1994, og hver julaften siden 1996. Tre nøtter til Askepott er også fast julefilm på TV i rundt 15 land, hovedsakelig i Europa. Julen 2015 ble filmen for først gang vist i en nyoppusset versjon på norske kinoer og NRK1.
Filmen har fått en norsk nyinnspilling med samme navn med premiere den 12. november 2021, med Astrid S, Cengiz Al og Thorbjørn Harr i hovedrollene.
Bakgrunn
Filmen Tre nøtter til Askepott er basert på et eventyr med samme tittel skrevet av Božena Němcová mellom 1842 og 1845. Dette eventyret er en bøhmisk variant av eventyret om Askepott i brødrene Grimms versjon fra 1812. Němcovás versjon av eventyret finner sted i kongeriket Böhmen i en ikke nærmere tidfestet fortid.
Tre nøtter til Askepott ble produsert av det østtyske filmstudioet DEFA-Studio für Spielfilme og det tsjekkoslovakiske filmstudioet Barrandov. Den ble regissert av Václav Vorlíček og hadde Libuše Šafránková (født 1953), Pavel Trávníček (født 1950), Carola Braunbock, Rolf Hoppe og Karin Lesch i hovedrollene. Filmen hadde både tsjekkiske og østtyske skuespillere, og er lansert i en tysk og en tsjekkisk utgave. I opptakene snakket skuespillerne sine egne språk og ble dubbet den andre veien. Den tyske skuespilleren Carola Braunbock, som spilte stemoren, var selv av bøhmisk herkomst og var født i Všeruby u Plzně som ligger nær Plzeň (Pilsen) i samme landsdel som godset hun bor på i filmen. Hun hadde blitt fordrevet fra landet som 21-åring, og først de siste dagene av innspillingen begynte hun å snakke tsjekkisk på settet, til de tsjekkiske skuespillernes overraskelse.
Filmen hadde internasjonal première i Øst-Berlin i 1973, og sendes årlig i fjernsynet på julaften i Tyskland, Tsjekkia, Slovakia, Sveits og Norge (på NRK1 klokka 11). De tyske sendingene mottas dessuten i mange andre land, for eksempel Danmark. Fortelleren i den norske versjonen er Knut Risan, og filmen ble vist for første gang i Norge 3. januar 1975. Dette var første gang en film hadde blitt dubbet til norsk der samme skuespiller stod for alle stemmene, og skjedde nærmest på impuls. Risan var hos NRK sommeren 1973 for å dubbe en annen film, og da de hadde noen timer til overs fordi manuskriptet til den første filmen ikke var klart, fikk produsenten ideen om å dubbe en tsjekkisk film han hadde mottatt. Uten å se filmen på forhånd improviserte Risan replikkene etter hvert som scenene dukket opp på skjermen.
Alle innendørsscenene er tatt opp i verdens eldste store filmstudio Studio Babelsberg i Potsdam utenfor Berlin og i Barrandovs studio i Praha. Ballscenen er tatt opp i Studio Babelsberg. Utendørsscenene er tatt opp i dagens Tsjekkia og Tyskland. Utendørsopptakene av godset som Askepott og stemoren bor på er gjort ved den seingotiske Švihov-borgen (historisk også: Schwihau) mens skogscenene er tatt opp i Böhmerwald i nærheten av borgen; begge deler ligger i den vestlige delen av Böhmen ved grensen mot Bayern. Kongeslottet i filmen er Schloß Moritzburg, et slott i utkanten av Dresden i den tyske delstaten Sachsen. Slottet er restaurert og inneholder en utstilling av kostymer fra «Tre nøtter til Askepott».
Tittellåten Kdepak ty ptáčku hnízdo máš («Hvor er du, fugl?») blir sunget av den tsjekkiske tenoren Karel Gott.
Handling
Hesten Jurášek, hunden Kasperle og et smykkeskrin som voktes av uglen Rozárka er alt som Askepott (Libuše Šafránková) har tilbake. Etter farens død blir den velhavende og livsglade godseierdatteren degradert til tjenestepike av den gjerrige stemoren (Carola Braunbock) og satt til å gjøre det skitneste arbeidet. Filmen starter idet kongens (Rolf Hoppe) og dronningens (Karin Lesch) forbireisende følge gjester godset hvor stemoren nå er frue, og stemoren klarer å overtale kongen til å invitere henne og datteren, Dora (Daniela Hlaváčová), på ball. Dette passer kongen godt, for han har planer om å arrangere et slikt ball i nær fremtid for at sønnen hans skal finne seg en kone som kan temme ham. Fra dette øyeblikk har stemoren kun ett for øye: Å få sin egen datter gift med prinsen (Pavel Trávníček).
Askepott derimot, som har fått streng beskjed om å holde seg borte mens kongen er på besøk, møter prinsen og hans to følgesvenner ute i skogen, etter at prinsen har stukket av fra pliktene for å gå på jakt med vennene. Etter å ha kastet en snøball på prinsen da han forsøkte å skyte en hjort, løper de etter henne, men hun kommer seg til slutt unna.
Senere reiser godsets kusk, Vincek, til byen for å kjøpe stoff som skal bli til Doras ballkjole. Askepott, som er satt til å vaske klær i bekken midt på vinteren, bemerker spøkefullt at han kan ta med tilbake til henne det som faller ned på nesen hans. Da han kommer tilbake har han med tre magiske nøtter, som prinsen skjøt på slik at de falt ned i ansiktet hans.
Når Askepott åpner nøttene kommer det ut et sett kostbare klær hver gang. Den første gangen en ridedrakt som gjør det mulig for å henne å delta på en jakt sammen med prinsen, hvor hun viser seg som mesterskytte og vinner jaktkonkurransen. Den andre gangen får hun en vakker ballkjole, og rider til ballet med hesten Jurášek. Gjennom vinduet ser hun Dora danse med prinsen, og først etter mye nøling går hun inn på slottet. Prinsen, som meget motvillig har danset hele aftenen med ivrig smiskende piker, har derimot i dette øyeblikk bestemt seg for at nå vil han ikke danse mer. Faren sier at enten danser han, eller så forsvinner han. Prinsen er på vei ut idet han møter Askepott på vei inn. Askepott har et slør for ansiktet for at ingen skal kjenne henne igjen. Prinsen blir overrasket og interessert, og byr henne opp til dans. Etter å ha danset en stund spør han henne hvem hun er. Askepott spør leende hvorfor han vil vite det, og prinsen svarer at han nettopp har funnet sin brud. Askepott gir prinsen en gåte som han ikke klarer å svare på, og løper deretter ut fra slottet og rider vekk.
Prinsen og hans to følgesvenner følger etter Askepott helt tilbake til godset. Der forsøker de å finne henne, men kort etter kommer stemoren og Dora tilbake fra ballet, og da de oppdager at prinsen er der og at den ukjente piken på ballet som han leter etter var Askepott, overrumpler de Askepott og tar klærne hennes. Utkledt som Askepott og med ansiktet skjult føres Dora tilbake til sleden, og stemoren klarer å lure prinsen til å følge etter dem. Til slutt velter sleden ut i et vann og svindelen blir avslørt. Prinsen rir tilbake til godset hvor følgesvennene venter. Det er blitt daggry, og nedslått innser prinsen at den ukjente piken er borte og lar seg overtale til å følge henne hjem til slottet. Da kommer Askepott ridende ut ikledt den siste nøttens gave, en brudekjole. Etter at prinsen har fridd og fått «ja», rir de bort sammen.
Om filmen
Det var omfattende sensur i Tsjekkoslovakia og DDR på den tiden filmen ble spilt inn. Hvis man lagde filmer for voksne, var det streng kontroll av manus og den øvrige prosessen. Men siden regissøren skulle lage film for barn, fikk han større frihet. I et forsøk på å gi filmen en dose humor, hadde regissør Václav Vorlíček hyret inn tre kjente komikere. En av dem, Helena Růžičková, portretterte rollen som den frodige adelsdamen Drobena på ballet. Når Drobena-karakteren plutselig løfter prinsen ut på dansegulvet, hadde prinsen egentlig ingen anelse om hva som skulle skje. Denne scenen ble improvisert og spilt inn kun en gang.