cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Osho
Utvikling fra 1960-tallet
Osho ble professor i filosofi. I 1960-årene reiste han over hele India og holdt offentlige taler og ble da omstridt for snakke mot sosialisme, Mahatma Gandhi, og institusjonelle religioner. Han fremmet en mer åpen holdning til seksualitet, en holdning som ga ham betegnelsen «sexguru» i indisk og senere internasjonal presse. I 1970 bosatte han seg i Bombay, hvor han tok til seg disipler og rollen som åndelig lærer. I 1974 flyttet han til Pune i India, hvor han etablerte et ashram (form for hinduistisk kloster). Her ble det tilbudt terapier, noe som falt i smak hos et publikum fra Vesten, men fikk etterhvert problemer med de indiske myndigheter.
Til Oregon i USA
Grunnet dårlig helse, sammen med økende spenning, kritikk og mulige rettslige undersøkelser fra de indiske myndighetene, flyttet Osho i 1981 til USA, hvor han sammen med sine tilhengere etablerte et samfunn kjent som «Rajneeshpuram» i Oregon. I løpet av ett år befant samfunnets ledelse seg i konflikt med lokalbefolkningen, hovedsakelig over bruk av tomtearealer. I denne tiden fikk Osho mye oppmerksomhet for sine 74 Rolls-Royce-biler. Samfunnet kollapset i 1985, da det ble avslørt at lederskapet hadde begått et antall alvorlige lovbrudd, blant annet angrep med bioterror mot beboerne i byen The Dalles i Oregon. Kort tid etter, ble Osho arrestert og tiltalt for brudd på immigrasjonsloven. Han ble dømt en tiårs betinget dom med femårs prøvetid og 400 000 amerikanske dollar i bot og saksomkostninger og samtykket til å forlate USA.
Død i India
Deretter prøvde han å slå seg ned i flere land, men 21 nasjoner nektet ham innreise, så han dro tilbake til Pune, hvor han døde i 1990 av hjertesvikt.
Hans ashram er blitt kjent som «Osho International Meditation Resort».
Antonio Gramsci
Bakgrunn
Etter at han hadde fullført grunnskolen i 1903, tvang den vanskelige økonomiske situasjonen familien var i Gramsci til å jobbe i to år i et offentlig kontor, mens han fortsatte å studere på egen hånd. I 1905 startet han på de siste to årene ungdomsskole i Santulussurgi og begynte å lese den sosialistiske avisen broren Gennario sendte ham fra Torino. Fra 1908 til 1911 tok han videregående utdanning ved Dettori-skolen i Cagliari, hvor hans bror, Gennaro, bodde. Han begynte å delta i aktivitetene til den sosialistiske bevegelsen, og tok aktivt del i ungdomsgrupper og diskusjoner om økonomiske og sosiale problemer på øya, og han begynte å lese Marx.
I 1911 flyttet han til Torino. Etter å ha fått et stipend begynner han ved Litteraturavdelingen ved universitetet. Her ble han venner med Togliatti som han senere skulle drive forskning med om de sosiale forholdene på Sardinia. Han jobbet i denne perioden også med avisene Il grido del popolo (Folkets stemme), og Avanti (Fremover). I 1917 ble han en av lederne av Torino-avdelingen av sosialistpartiet. Sammen med Taca, Terracini og Togliatti startet han ukeavisen L’Ordine Nouvo (Den nye orden)i 1919.
Gramsci arbeidet som journalist i en avis som tilhørte det italienske sosialistpartiet PSI, samtidig som han fra 1920 ble redaktør for «Ordine Nuovo», som gikk inn for et arbeiderrådssystem med direkte demokrati. I 1921 gikk Gramsci med i det italienske kommunistpartiet PCI som ble dannet samme året, og satt i partiets første sentralkomité. Han stod i motsetning til lederen, Amadeo Bordiga, som han mente førte en sekterisk politikk.
Fra sommeren 1922 til slutten av 1923 var han i Moskva som representant for Internasjonalen. Senere ble han sendt til et pleiehjem i utenfor byen, hvor han møtte, og ble forelsket i Giulia Schucht.
Fra 1924 til 1926 var han i Wien som politisk leder. Avisa L’Unita kom ut i Milano og Gramsci var redaktør. Han ble valgt til parlamentsmedlem i distriktet Veneto, og til generalsekretær av partiet.
I august ble sønnen Delio født i Moskva, og mor og barn kom til Gramsci i Roma, høsten 1925. I 1926, på den femte kongressen til Kommunistpartiet, holdt i Lyon, ble de politiske arbeidene til Gramsci og Togliatti godkjent. I mellomtiden hadde Giulia dratt tilbake til Moskva, og var nå gravid med deres andre barn, Giuliano (1926), som Gramsci aldri skulle få se.
I 1926 vant han frem på det nå illegale partiets kongress i Lyon i Frankrike, men samme år ble han arrestert, og satt fengslet i Benito Mussolini sine fascistiske fengsler, først i Ustica.
Det er derfor ikke som praktisk-politisk leder Gramsci er blitt kjent, men snarere som politisk filosof.
Fra 20. januar 1927, over 19 dager, med håndjern, krysset han Den italienske halvøya, med korte overnattingsstopp i forskjellige fengsel, til han nådde San Vittore-fengselet i Milano, 7. februar. Etter rettssaken og dommen, ble han overført til fengselet i Turi i Bari-provinsen, hvor han begynte å skrive sine mest kjente verker ”Quaderni dal Carcere” – Fengselsnotatbøkene.
Trass sykdom og forskjellige problemer, skrev han til sammen 32 notatbøker der han blant annet skisserte en sosialistisk strategi for utviklede land, som måtte være helt forskjellig fra bolsjevikenes revolusjon i 1917 i det tilbakeliggende Russland. Tjue av disse ble skrevet i Turi, hvor Gramsci satt fra juli 1928 til august 1935. Disse verkene var fruktene av de studiene og refleksjonene han gjorde mens han var sperret inne i fengselet.
Gramscis notatbøker, som først ble kjent etter hans død, la mye av grunnlaget for det italienske kommunistpartiets politiske frigjøring fra sovjetisk dominans etter andre verdenskrig. Det italienske og delvis også de spanske og franske kommunistpartienes lite bokstavtro forhold til Sovjetunionen og sovjetisk marxistisk teori, fikk på 1970-tallet tilnavnet Eurokommunisme, og Gramsci blir gjerne omtalt som denne teoretiske retningens far.
Teoretiske bidrag
Gramsci mente at man på venstresiden måtte slutte å tenke før eller etter «revolusjonen». Sosialismen må være en prosess «i kontinuerlig utvikling i et styre der friheten er organisert og kontrollert av folkeflertallet». Spesielt viktig er arbeiderklassens egne demokratiske organ, fagforeningene og arbeiderrådene. Disse må ligge til grunn for et virkelig arbeiderdemokrati, ifølge Gramsci.
I Russland hadde tsar-staten vært alt og det sivile samfunnet ingenting, men slik er det ikke i utviklede land, mente Gramsci. Det «nasjonale terrenget» er helt annlerledes i for eksempel Italia. Derfor kunne ikke endring skje ved et frontalangrep på en statsmakt som nesten bare bygget på vold, som i det gamle Russland. I Vest-Europa har den bestående staten et massegrunnlag i det sivile samfunnet, og bygger normalt mer på ideologisk hegemoni enn direkte vold, og sikrer seg samtykke fra folk gjennom de «hegemoniske apparatene» sine, blant annet massemediene. Sosialistene må derfor føre en langvarig «stillingskrig» for at en mot-hegemonisk politisk-kulturell blokk fra venstre skal avløse den rådende borgerlige maktblokken. Alliansespørsmålet blir avgjørende, og all sekterisme negativt.
Gramscis hegemoni-begrep gjorde uvilkårlig at han ble sterkt kritisk til det mekaniske bildet som Sovjetunionen og tradisjonelle marxister brukte, og som gikk ut på at forholdet mellom kapitaleiere og arbeidere - nærmest like sikkert som en slags naturlovmessighet - ville bli tilskjerpet, og at arbeiderne derfor ville gjøre revolusjon og ta makten. Gramsci mente at dette var en feilslutning. En herskende klasse ville ha makt og ressurser nok til å påvirke hvordan arbeiderne oppfattet forholdene i samfunnet, og ved å påvirke denne oppfatningen kunne den herskende klassen redusere eller fjerne mulighetene for en revolusjon. Sett i henhold til et marxistisk begrepsskjema økte dermed Gramsci betydningen av samfunnets «overbygning» og reduserte tilsvarende betydningen som samfunnets «basis», når det gjaldt utsiktene for revolusjon og dannelse av et sosialistisk samfunn. I det dogmatiske marxistiske miljøet i Sovjetunionen og i kommunistiske kretser i Europa på 30-tallet og helt fram til 1970-tallet, var denne argumentasjonen ansett som kjetterisk.
Innflytelse
Gramscis tanker rundt sosialistisk strategi spilte en stor rolle for utviklingen av en uavhengig og demokratisk linje i det italienske og senere det spanske og franske kommunistpartiet, den såkalte Eurokommunismen. Siden rundt 1975 har imidlertid flere kritikere hevdet at den italienske kommunistlederen Palmiro Togliatti vel så mye lanserte sine egne ideer gjennom sin fortolkning av Gramsci. Det er med andre ord ikke full enighet om hvorvidt Gramsci sine teorier reelt sett har fått gjennomslag i eurokommunismen.
I dag er Gramscis teorier også i stor grad til stede i kritisk akademia, innenfor så vidt ulike disipliner som statsvitenskap, økonomi, medievitenskap, sosiologi, sosialantropologi, historie og språkvitenskap.
Cornstalk
Cornstalk (egentlig Hokolesqua, født i 1720-årene, myrdet 1777 i Fort Randolph) var en fremstående shawneehøvding.
Bakgrunn
Historikere antar at han ble født et sted i det som nå er Pennsylvania, men ble forflyttet til Ohio Country, til nær dagens Chillicothe. Han reiste da med sin søster Nonhelema (ca. 1718–1786), da shawneene trakk seg vestover på grunn av den europeiske ekspansjonen.
Kriger, høvding
Det skulle senere versere historier om at Cornstalk deltok i den franske og indianske krig (1754–1763), skjønt dette sannsynligvis ikke er sakssvarende. Hans angivelige medvirkning i Pontiacs opprør (1763–1766) er likeså uverifisert, derimot stemmer det at han var med på fredsforhandlingene.
Valget i Australia 2019
Valget i Australia i 2019 var valget til det 46. australske parlament. Det ble avholdt 18. mai 2019. Valget ble annonsert 10. april 2019.
Siden valget i 2016 hadde det liberale partiet byttet ut lederen. Statsminister Malcolm Turnbull ble utfordret av innvandringsminister Peter Dutton, og vant en avstemning 21. august. Tre dager senere trakk likevel Turnbull seg, og Scott Morrison kom inn som en kompromisskandidat.
Cornstalk
Kriger, høvding
Han deltok i Lord Dunmores krig i 1774, der han kjempet mot styrker fra kolonien Virginia. Han var indianernes anfører i krigens eneste større sammenstøt, slaget ved Point Pleasant (den 10. oktober 1774). Det fant sted nær dagens Point Pleasant, langs elven Ohio, og begynte med at indianerne, ledet av Cornstalk, angrep Virginia-militsen, som var anført av Andrew Lewis. Dette ble gjort i et forsøk på å stoppe Lewis' fremrykning inn i Ohio Country. Etter en lang og voldsom kamp endte slaget med at Cornstalk beordret retrett.
Protachinus
Protachinus er en utdødd gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien dråpekortvinger (Tachyporinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
En liten (ca. 4 millimeter), noe bred kortvinge. Oversiden er fint og nokså tett punktert. Pronotum er stort og bredt, dekkvingene har fine punktstriper.
Utbredelse i tid og rom
Arten er beskrevet fra en lokalitet fra øvre jura-tiden (154-145 millioner år før nåtid) fra Australia.
Cornstalk
Kriger, høvding
Etter hvert ble han overbevist om at fred var den eneste veien shawneene kunne gå, og ble derfor leder for den shawnesiske fredsfalanksen. Han var blant forhandlerne da Traktaten i Pittsburgh i 1775 ble inngått.
Myrdet i fangenskap
I 1777 ble han, sammen med sin sønn og to andre shawneer, myrdet av militssoldater fra Pennsylvania, da han bega seg bak de amerikanske linjene som fredsmekler. Den høsten dro han nemlig til Fort Randolph, nær Point Pleasant, for å forsikre amerikanerne om sin stammes fredsinnstilling og nøytralitet. Lite visste han at fortets kommandør, på eget initiativ, hadde beordret at enhver shawnee man kom over skulle tas til fange, og dermed ble Cornstalk med ledsager arrestert. Da hans sønn, Elinipsico, fikk høre dette, ilte han av sted til fortet, der også han ble tatt til fange. Etter at en militssoldat var blitt drept av ukjente den 10. november, trengte soldater seg inn i deres celle, og myrdet Cornstalk, hans sønn og hans ledsager. En fjerde shawnee som satt fanget der forsøkte å komme seg vekk gjennom kaminen, men ble holdt fast og drept med økser.
Raipas
Raipas er ei bygd i Alta kommune i Finnmark. Bygda ligger ved foten av fjellet Lille-Raipas, på østsida av Altaelva. Avstanden til Alta sentrum er rundt 3 kilometer. Fra 1837 til 1878 var det ei gruve her som ble drevet av kopperverket Alten Copper Works i Kåfjord.
Volleyball under Sommer-OL 1976 – Volleyball menn
Volleyball for menn under Sommer-OL 1976 fant sted fra 18. til 30. juli 1976 i Montreal.
Gruppe B
* Egypt trakk seg fra turneringen grunnet boikott etter de tapte kampen sin mot Brasil 1–3 (5–15, 5–15, 15–13, 9–15). Den kampen ble annullert.
Pittsburg (Kansas)
Pittsburg er en by i Crawford County sørøst i Kansas. Det er den mest folkerike byen i både Crawford County og i sørøst Kansas. Pittsburg hadde 19 243 innbyggere i 2000.
Unciolidae
Unciolidae er en familie innenfor parvordenen Corophiidira (infraorden Corophiida) i Senticaudata-gruppen av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet. Denne gruppens arter lever i havet.
Jens Bloch
Jens Bloch (født 27. juni 1761 i Hals i Danmark, død 4. juli 1830 i Viborg) var en dansk-norsk teolog og biskop.
Bloch hadde forskjellige prestestillinger i Danmark, og var også lidenskapelig opptatt av antikke studier. Han skrev flere verk om greske klassikere, blant annet oversatte han Xenofons Sokratiske Mærkverdigheter i 1792. I 1795 fikk han den teologiske doktorgrad for avhandlingen de anthropologia Mosaica.
Han etterfulgte Peder Hansen som biskop i Christiansands stift i 1804, men ble allerede året etter forflyttet til bispestolen i Viborg.
Polyclada
Polyclada er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Middelsstore (ca. 10-12 millimeter), avlange, blanke, gjerne gulaktige eller rødlige jordlopper med svarte flekker. Hannene har kamformede antenner.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten, som gjerne er fra familien Anacardiaceae. Disse billene tar opp giftstoffer fra næringsplantene og har blitt brukt til å framstille pilegift av sanfolk i det sørlige Afrika.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika og finnes dessuten i Saudi-Arabia.
Robert de Mowbray
Robert de Mowbray var jarl av Northumbria fra 1086 da Aubrey de Coucys land og titler endelige ble gitt videre, og han beholdt jarldømmet fram til 1095 da han ble avsatt for å ha gjort opprør mot Vilhelm Rufus, konge av England. Robert de Mowbray var nevø av Geoffrey de Montbray, bishop av Coutances.
Robert de Mowbray ble med i opprøret i 1088 og senere i et opprør i 1095. I dette året nektet han å komme til kong Vilhelm Rufus’ Curia Regis, det trefoldige-årlige hoff hvor beslutninger ble gjort og gitt til de mektige lordene. Vilhelm ledet derfor en hær mot Robert de Mowbray og beseiret ham. Jarlen ble avsatt og fengslet. Etter Robert de Mowbray var det gamle angelsaksiske jarldømmet ubesatt for en tid og i realiteten fjernet. Det ble egentlig aldri besatt igjen før inntil adelsfamilien Percy fra Huset York på 1300-tallet, men da som en del av jarldømmet Northumberland.
Franz I av Lothringen
Franz I, hertug av Lothringen-Mercœur (født 23. august 1517 i Nancy, død 12. juni 1545 i Remiremont), var den eldste sønn av Anton II av Lothringen og dennes kone Renée de Bourbon-Montpensier (1494–1539).
Franz var kun hertug i kort tid. Han arvet tittelen fra faren i 1544, men døde selv allerede året etter. Fra 1541 var han gift med Christine av Danmark, datter av Christian II og enke etter Francesco II Sforza.
Egentlig skulle Franz ha giftet seg med Anna av Kleve, men den gamle avtalen ble aldri noe av. Hun giftet seg i stedet for med Henrik VIII av England.
Barn
Franz fikk følgende barn med Christine:
Liste over organiske forbindelser
Liste over organiske forbindelser
Hjemmestyre
Hjemmestyre er regjering av en koloni, et avhengig land eller en region av sine egne borgere. Det er altså makten til en del (administrativ inndeling) av en stat eller et eksternt avhengig land å utøve slike av statens styringsfullmakter innenfor eget forvaltningsområde som er blitt desentralisert til den av sentralstyret.
Liste over organiske forbindelser
IUPAC-navn, "tradisjonelle" navn (trivialnavn) står også nevnt dersom de kjenner utstrakt bruk eller er av spesiell historisk interesse. organisk forbindelse, petrokjemiske produkter, liste over uorganiske forbindelser, grunnstoffene og deres uorganiske forbindelser, liste over biomolekyler, polyatomisk ioner, grunnstoffliste, list of alchemical substances, liste over legemidler, liste over kjemiske reaksjoner.
A
For stoffer med A- eller α- prefiks slik som α-terpinen, se hovedsiden (i dette tilfelle terpinen).
B
For stoffer med B- eller β- prefiks som β-Pinen, se hovedside (i dette tilfelle Pinen).
Hjemmestyre
For Danmark er hjemmestyre betegnelsen for danske politiske forvaltningen av Færøyene og Grønland. Hovedformålet er å overføre beslutningsmyndighet fra danske politiske myndigheter til henholdsvis færøyske og grønlandske myndigheter. Færøyene har hatt hjemmestyre siden 1. april 1948, og Grønland siden 1. mai 1979.
Liste over organiske forbindelser
C
For stoffer med c- eller cis- prefiks slik som cis-3-Heksanal, er disse listet under modernavnets bokstav (i dette tilfelle "H"), slik som normen i kjemiske kataloger.
D
For stoffer med d- eller D- prefksx slik som D-alanin eller DL-alanin, se hovedsiden (i dette tilfelle alanin).
M
For stoffer med m- eller meta- prefksx slik som m-cresol, meta-cresol eller metacresol som ikke står i listen under, se hovedside (i dette tilfelle cresol). For stoffer med meso- prefiks slik som meso-tartarsyre eller mesotartarsyre som ikke står i listen under, se hovedsiden (i dette tilfelle tartarsyre).
N
For stoffer med n- eller normal- prefiks som n-pentan som ikke er listet under, se foreldresiden (i dette tilfelle pentan).
For stoffer med et N- prefiks (som betyr på nitrogen) som N,N-dimetylformamid, som ikke står i listen under, se foreldresiden (i dette tilfelle dimetylformamid).
O
For stoffer med o- eller orto- prefiks som o-kresol, orto-kresol eller ortokresol som ikke er listet under, hovedside (i dette tilfelle kresol).
Lars Rasch
Lars Rasch (født 24. mai 1797 i Eiker, død 12. januar 1864 i Kristiania) var en norsk ordfører og stiftsoverrettsprokurator.
Liste over organiske forbindelser
P
For stoffer med p- eller para- prefiks som p-cresol, para-cresol eller paracresol som ikke er listet under, vennligst søk etter en mer grunnleggende side (i dette tilfelle cresol).
S
For stoffer med s- eller secondary- prefix som s-butyllitium eller sec-butyllitium som ikke er listet under, vennligst se modersiden (i dette tilfelle under B, butyllitium).
Lars Rasch
Lars Rasch var sønn av bruksfullmektig Jonas Larsen Rasch og Kirsti Jacobsdatter Ihle. Han ble gift i Luster 20. oktober 1829 med Anne Sophie Fleisher.
Hjemmestyre
For Finland har prosessen rundt selvstyre for øygruppen Åland vært mer omstendelig: I 1951 fikk Åland, som et administrativt landskap, et utvidet selvstyre, og den lokale forvaltningen skiftet navn fra «landskapsnämnd» til «landskapsstyrelse» (selvstyrelov gyldig fra og med 1. januar 1952). Det indre selvstyret ble betydelig utvidet med den nye selvstyreloven som trådte i kraft 1. januar 1993.
Lars Rasch
Rasch tok examen artium i 1818, og ble Cand. Jur. i 1822. Han var edsvoren fullmektig hos Byfogden i Kristiania før han i 1824 ble underrettsprokurator. Fra 1831 var han overrettsprokurator i Kristiania. Han hadde en omfattende praksis, blant annet som eiendomsmegler. Rasch var ordfører i Kristiania i 1845 og i 1847–1852.
Lars Rasch ble utnevnt til Ridder av St. Olavs orden 3. mai 1853 «for nidkjær Virksomhed i Communal-Anliggender».
Hjemmestyre
Hjemmestyre (engelsk: home rule) har vært det store politiske spørsmål i britisk politikk i flere hundre år. I andre halvdel av 1800-tallet gjaldt det hovedsakelig Irland, på begynnelsen av 1900-tallet også Britisk India, i andre halvdel av 1900-tallet Skottland og Wales, og på 2000-tallet også Nord-Irland. I begge tilfeller endte det imidlertid med full uavhengighet for sørlige Irland i 1921, for India og Pakistan i 1947, og for Sri Lanka i 1948.
Da man mot slutten av 1900-tallet begynte å diskutere selvstyre for Skottland og Wales, ble konseptet endret til devolution («delegering»), og det samme konseptet ble brukt når man utarbeidet selvstyre for Nord-Irland på begynnelsen av 2000-tallet. Devolution defineres av myndighetene som «desentralisering av makt og ansvarlighet for å være nærmere innbyggerne. Sluttresultatet bør være at lokale faktorer er bedre representert i beslutningstakingen».
Hjemmestyre angår også administrasjonen av kolonier, og i USA også kommuner.
Léon Lemmens
Léon Lemmens (16. mars 1954 i Boorsem i Maasmechelen i Flandern i Belgia, død 2. juni 2017 i Leuven) var en belgisk katolsk prelat og hjelpebiskop i Mechelen-Brussel.
Prest
Léon Lemmens gikk først på gutteseminaret og studerte deretter katolsk teologi ved bispedømmeseminaret og ved Katholieke Universiteit Leuven. Den 10. juli 1977 ble han ordinert til prest for bispedømmet Hasselt. Deretter dro han til Det pavelige gregorianske universitet i Roma for videre studier, hvor han først oppnådde en lisens i moralteologi og deretter teologisk doktorgrad. I løpet av denne tiden begynte han også å engasjere seg i Sant'Egidio-fellesskapet.
Etter å ha tjent som kapellan i Genk fra 1981 til 1984, var han professor ved Hasseltd presteseminar, der han var senere var rektor fra 1997 til 2004. Fra 1990 til 1995 var han ansvarlig for kallsarbeidet i Belgia. Han var medlem av den nasjonale liturgikommisjon og fra 1995 til 1998 var han biskoppelig vikar for etterutdanning, medier og kultur i bispedømmet Hasselt. I 1996 ble han utnevnt til titulærkannik og fra 1998 til 2004 var han generalvikar for bispedømmet Hasselt.
I 2004 dro han tilRoma igjen, hvor han ledet det rumenske presteseminaret i ett år. Fra 2005 var han medarbeider i Kongregasjonen for østkirkene. Han ledet også seminaret til Comunità di Sant’Egidios presesfellesskap som ham var medlem av.
Biskop
Pave Benedikt XVI utnevnte ham til hjelpebiskop i Mechelen-Brussel og titulærbiskop av Municipa 22. februar 2011. Erkebiskopen av Mechelen-Brussel, André-Joseph Léonard, bispeviet ham og Jean-Luc Hudsyn og Jean Kockerols, som også ble utnevnt til hjelpebiskoper, den 3. april samme år; medkonsekratorer var kardinal Godfried Danneels, emeritert erkebiskop av Mechelen-Brussel, og Giacinto Berloco, apostolisk nuntius til Belgia og Luxembourg.
Lemmens døde i Leuven som følge av leukemi i 2017.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Liste over organiske forbindelser
T
For substances with an t- or tertiary- prefix such as t-butyllithium or tert-butyllithium that are not listed below, please see the parent page (in this case under B, butyllithium). For substances with an t- or trans- prefix such as *trans-2-Butene, you may find these listed under the parent name letter (in this case "B"), as is the norm in chemical catalogues.
Olav den helliges saga
Olav den helliges saga er den åttende sagaen i sagasamlingen Heimskringla, skrevet av den islandske skalden og historikeren Snorre Sturlason rundt 1230. Sagaen handler om kong Olav II Haraldsson, den hellige (ca. 995 – 1030) som var konge av Norge fra 1015 til 1028, og senere døde i slaget på Stiklestad i 1030 i et forsøk på å gjenvinne kongsmakt over Norge.
Om sagaen
Olav den helliges saga består av 251 kapitler, og er med det den mest omfattende sagaen i Heimskringla. Da Snorre skrev sagasamlingen, skrev han Olav den helliges saga først, for så å utvide sagaverket med sagaene til kongene før og etter Olav. Olav den helliges saga starter med noen korte opplysninger om Olav og hans ætt og barndom, og slutter med at Einar Tambarskjelve og Kalv Arnesson drar for å hente Olavs sønn Magnus den gode i Gardarike i 1035, fem år etter Olavs død. Sagaen inneholder også en mengde skaldekvad, blant annet av Ottar Svarte og Sigvat Tordsson.
Olav i viking
De første kapitlene handler om Olavs ungdom og hans vikingferder i utlandet. Han var blant annet i Sverige, Finland, Danmark, Frisland og England. I England ble han en del av hæren til den engelske kong Ethelred II av England, og var der i tre år. Senere dro Olav til Spania og Valland og Normandie i Frankrike. Her ble han i ytterligere to eller tre år.
Olav kommer til Norge
I 1015 kom Olav tilbake til Norge. Snorre skriver at «det er sagt at» Olav først kom til øya Selja. Her møtte han Håkon Eiriksson, som på denne tiden var hersker over det meste av Norge, og fikk Håkon til å love å gi opp riket og aldri føre kamp mot Olav. Etter dette møtet reiste Olav til moren og stefaren Sigurd. Her fortalte Olav at han hadde planer om å vinne Norge, og bad stefaren om hjelp til å få en hær. Etter Sigurds råd reiste Olav deretter rundt på Opplandene og holdt ting med kongene der, for å forsøke å få deres støtte. Snorre lister opp følgende konger: Rørek og Ring skal ha vært konger på Hedemarken og Gudrød i Gudbrandsdalen. Det var også tre konger til som styrte over Romerike, Valdres og Toten og Hadeland. Det endte med at Olav ble tatt til konge over Opplandene. Olav dro nå videre til Trøndelag, hvor han rekrutterte noen menn blant folket fra Orkdal. Dette fikk Einar Tambarskjelve greie på, og sendte bud til Svein jarl (halvbror av Håkon Eiriksson). Disse samlet en hær, og i mars 1016 møttes de to hærene i Viken i slaget ved Nesjar. Her fikk Olavs menn seier, og Svein jarl flyktet til Sverige til svigerfaren Olof Skötkonung.
Konflikt med Olof Skötkonung
Den svenske kongen Olof mente å ha rett til å bli konge over deler av Norge, og tilbød Olav å bli hans underkonge og ta Norge i len av ham. Dette nektet Olav, og det førte til en konflikt mellom de to kongene. Olav greide å få flere mektige menn på sin side, blant annet lendmannen Brynjolv Ulvalde og Olofs jarl Ragnvald. Snorre skriver at «Kong Olav Svenske [Olof Skötkonung] la Olav Haraldsson så sterkt for hat at ingen mann skulle våge å nevne ham med hans rette navn slik at kongen hørte det». Det ble etterhvert et forliksmøte mellom dem, der det ble avgjort at Olav skulle gifte seg med Olofs datter Ingegjerd. Da Olav skulle dra for å hente henne, nektet Olof å gi datteren til Olav. Det ble satt til et nytt møte, og til slutt gikk Olof med på å gi Olav frilledatteren (Olofs datter med en frille) Astrid i stedet for den ektefødte Ingegjerd. Olav og Olof holdt siden fred med hverandre i resten av sine respektive regjeringsperioder. Svearne tok etter dette Olofs sønn Anund Jakob til konge.
Orknøyene
Snorre forteller så om en konflikt på Orknøyene, om Torfinns kamp med brødrene Sumarlide, Einar og Bruse. Da brødrenes far, Orknøyjarlen Sigurd Lodvesson døde, ble riket delt i tre mellom Torfinns brødre, siden Torfinn allerede hadde et rike, Caithness. Torfinn ville imidlertid herske over Orknøyene også, og drepte først Sumarlide og Einar. Olav blandet seg inn i denne konflikten, og klarte å få til en midlertidig fred mellom Torfinn og Bruse i 1021, ved at brødrene skulle være Olavs underkonger med Orknøyene i len. Torfinn drepte imidlertid Bruse også, men ikke før etter Olavs død. Den samme historien finnes også Orknøyingenes saga.
Anicetus
Den hellige Anicetus (født ukjent dato, død ca. 166), ble valgt til pave ca. 155. Ifølge Liber Pontificalis var han fra Emesa i Syria. Ingenting er kjent om hans familie utover at hans far het Johannes.
Det er under hans pontifikat at det første gang er kjent stridigheter som datering av påsken. De fleste østlige kristne feiret påsken den 14. nisán uansett hvilken dag datoen falt på, mens de vestlige og enkelte østlige kristne feiret den første søndag etter denne datoen. Biskop Polykarp av Smyrna hadde vært disippel av Evangelisten Johannes, og ville følge skikken han hadde lært fra ham, nemlig feiring 14. nisán. Denne skikken hadde også belegg i tradisjonen fra St. Filip. Mot dette sto tradisjonen fra St. Peter og St. Paulus med feiring på søndag. Polykarp besøkte Anicetus kort tid etter han var valgt. Paven gjorde det klart at han følte seg forpliktet til å følge sin forgjenger Peters tradisjon. De to klarte ikke å løse problemet, men skiltes som venner. En større strid om påskefeiringen oppsto omkring 270, og det ble Anicetus' syn som vant fram og ble vedtatt som bindende ordning på konsilet i Nikea i 325.
Han skal ha vært den første pave som fordømte et heresi, nærmere bestemt montanismen. Han var også sterk motstander av gnostisismen og markionismen.
Liber Pontificalis nevner også at Anicetus skal ha pålagt kirkens menn å ha annen frisyre enn verdslige menn. Dette var en skikk som holdt seg lenge; i enkelte katolske ordener er det fortsatt skikk og bruk at de som slutter seg til ordenen får den spesielle frisyren tonsur.
Historikere mener nå at det antagelig var Anicetus som først reiste et kapell over St. Peters grav på Vatikanhøyden. Man har tidligere ment, slik Liber Pontificalis hevder, at det var Kletus (Anaklatus) som gjorde dette, men man mener at dette er en for tidlig datering, og at det nok har vært en navneforvirring.
Tradisjonelt har Anicetus vært regnet som martyr, men det finnes ikke beviser for dette. Hans minnedag er 17. april.
Austrotachinus
Austrotachinus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien dråpekortvinger (Tachyporinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae). De er middelsstore, glatte og blanke, svarte biller med et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.
Utseende
Middelsstore, litt brede, svarte og blanke kortvinger. Kroppen er blank og glatt, ofte med fin mikroskupltur, men nesten helt uten hår og tydelig punktering. Pronotum kan ha rød ytterkant. Hodet er forholdsvis lite og holdet gjerne litt nedbøyd slik at det ofte såvidt er synlig foran pronotum. Antennene er forholdsvis lange, uten tydelige børster, litt tykkere mot spissen, men ikke kølleformede. Pronotum er hvelvet, nær halvsirkelformet sett ovenfra, uten påfallende børster. Dekkvingene er hårløse, men kan være litt matte på grunn av markert mikroskulptur. Bakkroppen er mer eller mindre jevnt avsmalnende bakover, i alle fall de bakerste leddene har noen lange og kraftige børster ved bakhjørnet. De bakerste rygg- og bukleddene varierer mye i formen og gir nyttige karakterer for å skille både kjønn og arter. Beina er middels lange, vanligvis rødlige på farge.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det nordøstlige Australia.
Stabat mater
Stabat mater dolorosa (latin for «Stod der moren, fylt av smerte») er en katolsk hymne fra 1200-tallet. Teksten skildrer Marias lidelser under korsfestelsen av sønnen Jesus Kristus. Den ble tidligere tilskrevet Jacopone da Todi, men i dag regnes Bonaventura som den mest sannsynlige forfatteren.
I den mindre kjente Stabat mater speciosa uttrykkes jomfru Marias glede ved Jesu fødsel.
Tonesettinger
En mengde komponister har tonesatt hele eller deler av stabat mater-teksten. Ulike årsaker til oppføring og komponistenes personlige preferanser gjør at forskjellige deler av teksten kan bli vektlagt, eksempelvis trøst, lidelse, klage.
Bjørg Jønsson
Hun startet som journalist i hjembyens Moss Avis og Moss Dagblad. Fra 1970 var hun litteraturkritiker i VG, og i mange år spaltist i Farmand under psevdonymet Femina. Under dette psevdonymet utga hun sin første roman, Drømmen og skyggen, der en fremmedgjort husmor er i dialog med tidsånden. Hennes neste bok, Emily, handlet om en ung pikes forhold til sin far.
På 1970-tallet giftet hun seg med teaterkritikeren Odd Eidem og bosatt på Nesodden. På 1980-tallet virket hun først som redaktør i Hjemmets bokforlag og ble senere tilknyttet Aftenposten som journalist. I 2008 utga Jønsson En penn av honning, en penn av sennep, en biografi om sin ektemann. Hun var også redaktør for noen  samlebøker med hans artikler. Selv dramatiserte hun Riksteatrets oppsetning av mannens Jeppe Jansens giraff i 1984, scenografi av Hans Normann Dahl og Einar Dahl. Året etter satt hun i Riksteatrets styre.
Afferent
Afferent (fra latin, ad, «til» + ferre, «å bære, frakte») viser til noe som leder innover, eller inn til. I anatomisk henvisning brukes det om nerver eller blodårer. Motsatt av efferent, som leder utover eller bort fra.
Godfred Hansen
Godfred Hansen (født 23. februar 1876, død 27. mai 1937) var en dansk marineoffiser og polarfarer. I Norge er han mest kjent som nestkommanderende på Roald Amundsens ekspedisjon gjennom nordvestpassasjen med «Gjøa» i 1903-05.
Under Gjøa-ekspedisjonen utførte Hansen sammen med Peder Ristvedt viktig utforskning av østkysten av Victoria Island (Canada), og kartla i 1905 dette tidligere ukjente kystområdet.
I 1919-20 ledet Hansen en ekspedisjon på Grønlands vestkyst. Ekspedisjonen var en del av Roald Amundsens «Maud»-ekspedisjon, og skulle legge ut depot lengst nord på Ellesmereøya. Depotet skulle være redning for Amundsen og hans menn etter å ha passert polpunktet. Godfred Hansens ekspedisjon tilbakela sammen med hunder og eskimoer en strekning på 700 kilometer. Men Amundsen nådde aldri polpunktet og depotet ble dermed aldri benyttet. Hansens beretning om depot-turen er trykt som et vedlegg i Amundsens bok «Nordostpassasjen».
David Henrie
David Clayton Henrie (født 11. juli 1989 i Mission Viejo ved Los Angeles i California) er en amerikansk skuespiller, mest kjent for roller TV-seriene That's So Raven og Magikerne på Waverly Place. Han har spilt i Jonas LA hvor han spiller seg selv. Han har også spilt sønnen til Ted Mosby i How I Met Your Mother. Han vokste opp i Scottsdale med sin yngre bror Lorenzo Henrie. Han hadde også en gjesterolle i Jonas LA.
Mont Blanc
Mont Blanc (fransk: Mont Blanc; italiensk: Monte Bianco, begge i betydningen «det hvite fjell» ) er Vest-Europas høyeste fjell med sine 4 808,73 moh., ifølge målingen av 13. september 2017, og ligger i de franske Alpene, på grensen mot Italia og nær grensen til Sveits. Høyden varierer noe fra år til år med den vekslende snømengden på toppen. Isbreen på toppen er opptil 23 meter høy.
Den første som besteg Mont Blanc var ved Jacques Balmat og Michel-Gabriel Paccard, den 8. august 1786. Mont Blanc er Vest-Europas høyeste fjell, men Elbrus i Kaukasusfjellene (Russland) er med sine 5 642 moh det høyeste fjellet i Europa.
Italienere og franskmenn strides om dette fjellet. På italienske kart ligger toppen på grensen mellom de to landene, mens den på franske kart ligger klart inne i Frankrike.
Mont Blanc-tunnelen, mellom Chamonix i Frankrike og Courmayeur i Italia, ble påbegynt i 1957 og sto ferdig i 1965. Den er 11,6 km lang.
24. januar 1966 krasjet en Air India Boeing 707 i fjellet, og 117 mennesker omkom.
Steve Ballmer
Steven Anthony Ballmer (født 24. mars 1956 i Detroit i Michigan) var administrerende direktør i Microsoft fra januar 2000 til februar 2014. Han begynte i Microsoft i 1980 som ansatt nr. 24. Før han ble administrerende direktør hadde han en rekke ledende stillinger i selskapet. Han ble avløst av Satya Nadella 4. februar 2014 som administrerende direktør.
Haeterius
Haeterius er en slekt av stumpbiller.
Utseende
Små (ca. 2 millimeter), korte, brede og høyt hvelvede, gjerne blankt rødlige stumpbiller. Noen er tett hårkledte, andre nesten nakne på oversiden. Pronotum har en skarp fure som løper parallelt med ytterkanten på hver side. Dekkvingene dekker nesten bakkroppsspissen, bare det bakerste leddet stikker ut bak. Beina kan foldes flatt inn mot kroppen for å verne dem mot angrep fra maurene de lever sammen med og av.
Levevis
Denne gruppen er myrmekofiler, det vil si at de lever sammen med maur i reirene/tuene deres.
Utbredelse
De fleste artene lever i Nord-Amerika.
Systematisk inndeling
Navnet har noen ganger blitt stavet Hetaerius.
Luftsprengning
Luftsprengning er detonasjon av et eksplosiv, som for eksempel en artillerigranat eller et atomvåpen, i lufta i stedet for ved kontakt med bakken eller målet. Den viktigste fordelen med en luftsprengning i forhold til detonasjon på bakkenivå er at energien fra eksplosjonen (samt eventuelle fragmenter av granaten) blir jevnere fordelt over et større område. På den annen side blir den maksimale energien ved målpunktet lavere.
Uttrykket kan også vise til naturlig forekommende luftsprengninger som følge av meteorer som eksploderer i atmosfæren, som for eksempel Tunguska-eksplosjonen i 1908 og Tsjeljabinsk-meteoren i 2013.
Margaret Stewart, 4. grevinne av Angus
'''Margaret Stewart, 4. grevinne av Angus''' (født før 1360, død 1417) var grevinne av Angus i sin egen rett.
Hennes far var Thomas Stewart, 2. jarl av Angus (død 1361) og hennes mor var Margaret Sinclair som hun ble oppkalt etter. Margaret Stewart etterfulgte tittelen 4. grevinne av Angus og som et resultat av sitt ekteskap med Thomas, jarl av Mar, ble hun også tiltalt som grevinne av Mar.
Da Margaret ble enke etter Thomas, jarl av Mar i 1374, innledet hun en ulovlig affære med William Douglas, 1. jarl av Douglas. Forholdet var ulovlig ettersom de var i slekt, om enn ikke i blodsbånd, ved at Douglas var ektefelle med hennes avdøde manns søster. Resultatet av forholdet var at fødte hun sønnen George Douglas (ca. 1380–1403). Gjennom et eget charter fikk hun sikret sin sønn ved at hennes eiendommer ble overført til ham, og i 1389 fikk han også tittelen jarl av Angus av kong Robert II av Skottland.
Termitoplus
Termitoplus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De er små til middelsstore, som oftest glatte og blanke biller som kan kjennes på et stort og bredt brystskjold (pronotum) og et forholdsvis lite, rundt hode.
Petra Majdič
Petra Majdič (født 22. desember 1979) er en slovensk langrennsløper. Hun er født og oppvokst i Ljubljana, og går for den slovenske skiklubben SD Atrans Trojane. Hun regnes som en av de beste sprinterne i verden og har vunnet 16 verdenscupseire, hvorav 15 i sprint, og hun har vunnet verdenscupen i sprint sammenlagt tre ganger.
Termitoplus
Utseende
Små (ca. 2 millimeter), korte og brede, halvblanke kortvinger, rødbrune på farge. Antennene er nokså korte. Bakkroppen når såvidt bak dekkvingene, og har lange, utstående børstehår på sidene. Pronotum er stort og hvelvet, og er det bredeste kroppssegmentet.
Levevis
Arten lever sammen med termitter i slekten Syntermes.
Petra Majdič
Karriere
Majdič debuterte i verdenscupen 9. januar 1999 i Nové Město. Hun kom på andreplass i verdenscupen i sprint i sesongen 2006/07 og hun vant i sesongen 2007/08. I verdenscupen sammenlagt kom hun henholdsvis på fjerde- og femteplass. Hun ble kåret til «Årets kvinnelige idrettsutøver» i Slovenia både i 2006 og 2007.
I verdenscupen for sesongen 2008/09 kom hun på andreplass, mens hun vant sprintcupen suverent. Hun kjempet med Justyna Kowalczyk om å vinne verdenscupen, og selv om hun ledet helt til det siste rennet ble hun bare nummer to. Majdič vant også sprinttrøya i Tour de Ski 2008/09 og hun ble nummer tre sammenlagt.
Termitoplus
Systematisk oversikt
Det er nylig presentert en ny klassifikasjon av Tachyporinae, der denne gruppen er omdefinert og mange flere slekter er definert inn i den.
Petra Majdič
Karriere
I OL 2010 i Whistler falt hun stygt under oppvarmingen til den klassiske sprinten. Hun stilte likevel til start, og til tross for store smerter gikk hun inn til en bronsemedalje bak Marit Bjørgen og Justyna Kowalczyk. Det ble etterpå konstatert brudd i fire ribbein og en rift i lungeposen.
Majdič vurderte å legge opp etter skaden, men valgte å satse også på sesongen 2010/11. Hun vant ett verdenscuprenn i sprint, og hun vant de to sprintene i Tour de ski samt sprinten i verdenscupfinalen i Stockholm. Hun fikk dermed med seg verdenscuptrofeet i sprint også i sin siste sesong i verdenscupen.
Verdenscupseire
I tillegg vant Majdič sprint klassisk under verdenscupfinalene i Stockholm 2009 og 2011, disse regnes ikke som verdenscupseire.
Finn Bergan
Finn Bergan (1918–1986) var en norsk filmfotograf.
Bergan fikk krigsfotografutdanning hos Louis de Rochemont i New York i 1941. Han kom først til Storbritannia, og filmet og fotograferte ved de norske avdelingene for den norske informasjonstjenesten i London. Han kom deretter til RAF Bomber Command, der han som flight lieutenant ble leder for fotoavdelingen i 101 Squadron RAF. Den 27. september 1943 deltok han som fotograf og skytter på et tokt til Hannover. Flyet, en Avro Lancaster, ble skutt ned, men Bergan fikk hoppet ut i fallskjerm. Han tilbrakte resten av krigen som krigsfange.
Han debuterte i 1948 som B-filmfotograf for Kampen om tungtvannet og Trollfossen. I 1949 hadde han foto på Gategutter, og ble siden en av norsk films mest benyttede spillefilmfotografer. Han fotograferte en rekke av Arne Skouens filmer, blant annet Cirkus Fandango (1954) og Det brenner i natt! (1955). Han var videre fotograf på så forskjellige filmer som Vi gifter oss (1951), Tarjei Vesaas-filmatiseringen av Dei svarte hestane (1951) og flere av Ivo Caprinos filmer, deriblant Ugler i mosen (1959) og Caprinos helanimerte filmer, deriblant Sjuende far i huset (1966), Askeladden og de gode hjelperne (1961) og Tim og Tøffe (1949).
Han arbeidet også for NRK.
Mommsenstadion
Mommsenstadion er et stadion hovedsakelig for fotball og friidrett i Westend i bydelen Charlottenburg-Wilmersdorf i Berlin. «Mommse» ligger i umiddelbar nærhet til boligområdet Siedlung Eichkamp, oppført i 1920-årene.
Historie
Stadionet ble innviet 17. august 1930 som «SCC-Stadion», etter fotballklubben SC Charlottenburg (SCC Berlin). De høye driftskostnadene førte til at klubben måtte leie ut tribuneanlegget til Mommsen-gymnasiet, oppkalt etter historikeren Theodor Mommsen. I 1934 ble stadionet omdøpt til Mommsenstadion. Gymnasiet har senere endret navn til Heinz-Berggruen-Gymnasium, oppkalt etter kunstsamleren Heinz Berggruen.
Mommsenstadion ble under sommer-OL 1936 brukt til de innledende rundene av fotballturneringen. Norges lag som senere ble kjent som «bronselaget», spilte 3. august 1936 mot Tyrkia og vant kampen 4–0 etter to scoringer av Alf Martinsen, en av Arne Brustad og en av Reidar Kvammen.
Anlegget ble sterkt skadet under den andre verdenskrigen, men i 1948 frigitt av de britiske okkupasjonsstyrkene for foreninger og breddeidrett. I årene 1950 til 1956 ble det fullstendig renovert og inntil 1987 kontinuerlig utvidet og modernisert.
Fra slutten av den andre verdenskrigen har stadionet også vært hjemmearena for fotballklubben Tennis Borussia og Berlin Rebels, SCC Berlins lag i amerikansk fotball.
Arkitektur
Mommsenstadion er oppført i modernistisk stil etter planer av Fred Forbát. Fasaden mot Waldschulallee er i tre etasjer, 104 meter lang, bare oppdelt av to eliptisk formede hovedinnganger til tribuneanlegget.
Norges flora
Norsk flora viser først og fremst et sammenhengende slektskap med floraen sørover i Nord-Europa. I tillegg har en del av fjellfloraen slektskap med floraen i Alpene, mens mange arter i Nord-Norge viser slektskap med russisk og sibirsk flora.
Flere forfattere har sammenfattet den norske floraen. For lekfolk er trolig standardverket Norsk flora til Johannes Lid og Dagny Tande Lid mest kjent, det er utgitt i en rekke utgaver i etterkrigstiden.
Saku kommune
Saku kommune er en landkommune i Harju fylke i Estland. Kommunen har cirka 9 900 innbyggere (2015) og et areal på 170 km². Kommunens administrasjonssenter ligger i Saku.
Sigbjørn Sigbjørnsen
Sigbjørn Sigbjørnsen (født 1957) er en norsk fotograf. Han har jobbet som fotograf for musikkavisen Nye Takter og drevet eget studio i Stavanger.
Thomas Dybdahl (album)
Thomas Dybdahl er et samlealbum med Thomas Dybdahl, utgitt i 2009.
EM i friidrett 1994 – 1500 meter kvinner
Dette er de offisielle resultatene i øvelsen 1500 meter damer ved EM i friidrett 1994 i Helsingfors, Finland. Finalen ble avholdt 14. august.
Hilde Stavik representerte Norge, men klarte ikke å kvalifisere seg til finalen.
Walt Tkaczuk
Walter Robert Bogdan Tkaczuk (født 29. september 1947 i Emsdetten) er en tidligere canadisk ishockeyspiller. Han spilte 945 kamper for New York Rangers i perioden mellom 1967 og 1981. Han var den første tysk-fødte spiller som spilte i NHL.
Jimmy Bennett
James Michael «Jimmy» Bennett (født 9. februar 1996) er en amerikansk skuespiller og musiker. Han er mest kjent for sine roller i Daddy Day Care, Hostage, Poseidon, Orphan og som den unge James T. Kirk i Star Trek-filmen fra 2009. Han har også spilt JJ Powell i ABC-serien No Ordinary Family.
Instabank
Instabank er en heldigital norsk bank som ble etablert høsten 2016. Den har i dag over 50,000 kunder, og er rettet mot det nordiske markedet. Instabank har hovedkontor på Skøyen i Oslo, og er notert på Euronext Growth på Oslo Børs under tickeren INSTA.
Bankens største aksjonær er Kistefos AS. Instabank er medlem i Bankenes sikringsfond.
Virksomhet
Banken tilbyr forbrukslån, lån med sikkerhet i bolig, kredittkort, handlekonto, bilforsikring, sparekonto, og innskuddsløsninger.
Instabank leverer også Coop Byggekonto gjennom et samarbeid med Coop Norge SA. Banken har også et samarbeid med Skeidar om å levere finansieringsprodukter.
Siden oppstart har banken også etablert virksomhet i Sverige og Finland, der den tilbyr låne- og spareprodukter.
Hister
Utseende
Middelsstore, brede og kraftige, blanke, oftest svarte stumpbiller, dekkvingene ofte med gul- eller rødaktige tegninger.
Liste over arter som ikke forekommer i Norge
• Hister abbreviatus Fabricius, 1775
• Hister akatanga Caterino, 1999
• Hister alegre Caterino, 1999
• Hister alienigena Bickhardt, 1912
• Hister alticola Desbordes, 1925
• Hister ambulator Thayer in Johnson et al., 1991
• Hister amphystrius Marseul in Marseul and Oliveira, 1879
• Hister apicelaevis Desbordes, 1919
• Hister araucanus Caterino and Arriagada, 2003
• Hister arboricavus Mazur et al., 2013
• Hister aschanti Schmidt, 1889
• Hister atholiformis Mazur, 2013
• Hister atomos P. Rossi, 1792
• Hister barkeri Desbordes, 1912
• Hister belti Lewis, 1910
• Hister bipunctatus Paykull, 1811
• Hister bisquinquestriatus Germar, 1813
• Hister bitumineus Mazur, 2011
• Hister bolivianus Marseul, 1854
• Hister borneensis Desbordes, 1919
• Hister bullatus Lewis, 1888
• Hister calidus Erichson in Klug, 1842