cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Katarsis
(Psykoterapeutens rolle er å oppmuntre til og å gi klienten trygge omgivelser til å gjennomgå denne katarsis. Og å forsikre klienten om at det faktisk både er sunt, helt normalt og helt ufarlig i forbindelse med katarsis, å få et overraskende mye kraftigere gråteanfall enn det klienten kanskje hadde forventet. Fordi klienten nå vet at overraskelsen er det normale, så slipper hun eller han å bli vettskremt når det skjer.)
Nurys Sebey
Nurys Sebey (født 3. september 1948) er en cubansk volleyballspiller.
Hun representerte Cuba under Sommer-OL 1972 i München, hvor hun ble nummer 6.
Elisabeth Gram
Elisabeth Gram (født 17. april 1996) er en østerriksk freestylekjører.
Hun representerte Østerrike under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 13 i halfpipe.
São Miguel dos Campos
São Miguel dos Campos er en kommune i delstaten Alagoas i nordøstregionen av Brasil.
Oslo Havn
Oslo Havn KF, forkortet HAV, er et kommunalt foretak i Oslo kommune. Foretaket var inntil 8. juni 2004 kjent som Oslo havnevesen (OHV). Foretaket ledes av et valgt havnestyre og en ansatt havnedirektør.
Oslo Havn KFs hovedformål er å sørge for en rasjonell havnedrift ved å tilrettelegge for en effektiv og miljøvennlig sjøtransport. Ved siden av selve havnedriften er Oslo Havn KFs oppgave å holde oppsyn med trafikken i havnedistriktet, og å forvalte havnens eiendommer og innretninger på en økonomisk og miljømessig måte. Oslo Havn, med datterselskapet HAV Eiendom, forvalter havneområdet i henhold til havne- og farvannsloven og kommuneloven.
Historie
Oslo Havn ble grunnlagt ved en kongelig forordning av 16. september 1735 der det ble bestemt at det skulle opprettes en «havnekommission». Oslo havn er således et av Norges aller eldste, fortsatt eksisterende virksomheter. Havnekommisjonen ble pålagt å føre tilsyn med havner og uthavner i byens tolldistrikt. Arbeidet i den første tid bestod hovedsakelig av kontroll med dybdeforhold, mudringsarbeider og fortøyningsinnretninger.
Havnestyret
Oslo Havns øverste myndighet er havnestyret, som er sammensatt av representanter fra Oslo kommune, havnens kommersielle brukere, Oslo Havns ansatte, staten, og nærliggende brukerfylker. Dagens havnestyre ble utnevnt 2020, og ledes av Marthe Scharning Lund. Hun erstattet Roger Schjerva.
Ingvar M. Mathisen er havnedirektør i Oslo, en stilling han overtok etter Anne Sigrid Hamran. Før det var Per Mauritz Hanssen havnedirektør.
Dodge Challenger
Dodge Challenger er en amerikansk todørs muskelbil, opprinnelig lansert i 1969 av Dodge, sist relansert i nyutgave i 2008.
Historie
Den første generasjonen Challenger ble lansert i 1969, i salg fra 1970, og produsert frem til 1975. Challenger kom på markedet relativt sent i forhold til andre muskelbiler og ble tidlig rammet av strengere amerikanske lover om utslipp av avgasser og økte bensinpriser.
Toppmodellen Challenger R/T ble levert med en 6,2 liter motor med en ytelse på 335 hk som standard, eller med motoralternativer helt opp til 7,2 liter. Den kraftigste varianten ble levert med en 426 Hemi, en 7-liters motor med en ytelse på 425 hk. R/T-serien ble avviklet i 1972, og fra 1973 var den største motoren Challenger ble levert med en 5,9 liter med en ytelse på 245 hk.
Sarpsborg vestre batteri
Sarpsborg vestre batteri ligger nord for Sarpsborg sentrum øst for Tunevannet. Batteriet ble bygget allerede i 1899 for å beskytte den kombinerte jernbane og veibro ved Sarpefossen. Anlegget ble først bygget ut for fire kanoner med skuddretning mot Sarpefossen. Senere tilkom to kanoner på høyre fløy som kunne bestryke Glomma ned til fergestedet ved Sandesund. Anlegget er oppmurt i råkilt granitt med et lavt brystvern i front. Bak stillingen er det en åpen batteriplass. I brystvernet er innfelt nisjer for ammunisjon. I bakkant på venstre fløy ligger orienteringsbordet med flere siktelinjer. Orienteringsbordet var normalt batterisjefens stridsposisjon. Ved Vestre batteri er denne plassen beskyttet av en mur i råkilt granitt slik det skulle være, men sjelden ble gjennomført.
Dodge Challenger
Historie
I 1978 ble en ny Dodge Challenger lansert, men denne var ikke annet enn en Mitsubishi Galant Lambda under nytt merkenavn, og ble og solgt som Plymouth Sapporo, og i Australia som Chrysler Scorpion. Produsert frem til 1983.
Den koptiske katolske kirke
Særkirkens overhode er den koptisk-katolske patriark av Alexandria, som har sitt sete i Kairo. Nåværende patriark er Antonios Naguib (siden 2006).
Dodge Challenger
Historie
Siste og nåværende generasjon ble lansert i 2008, og er en nytolkning av den originale Dodge Challenger. Standardmodellen for 2013 leveres enten med en 3,6 liter sekssylindret V-motor (305 hk) eller en 5,7 liter åttesylindret V-motor (372 hk). Toppmodellen SRT-8 leveres med en 6,4 liter åttesylindret V-motor med en ytelse på 470 hk.
Sarpsborg vestre batteri
Inne på den opprinnelige batteritomten og tett inn mot orienteringsbordet og batteriets venstre fløy ligger i dag en enebolig. Nord for denne finner en fortsatt det gamle ammunisjonsskuret mens kanonskuret mot Lundgårsvei er borte. I front av batteriet er dette nå sterkt tilgrodd og med eneboliger lenger frem slik at en ikke lenger får det overblikk mot Sarpefossen som en hadde fra batteriet. Et glimt av batteriets dominerende posisjon får en fra høyre fløy med utsikt mot Tunevannet og Sandesund.
Den koptiske katolske kirke
Historie
4. februar 1442 ble det inngått en formell union mellom flere koptiske kirker gjennom dokumentet Cantate Domino som ble signert under konsilet i Firenze. Den koptiske delegasjonen hadde dog ikke støtte i befolkningen, og det kom dermed ingen konkrete resultater ut av det. 150 år senere forsøkte man igjen, med unionsavtaler som ble signert 15. januar 1595 og 28. juni 1597. Begge forsøk strandet offisielt 7. oktober 1602, først og fremst på grunn av problemer omkring spørsmålet om autonomi og lydighet mot paven.
I det 17. århundre fant det sted en del katolsk misjonsarbeid blant kopterne. Fransiskanerordenen begynte dette arbeidet, og i 1630 kom en kapusinermisjon i Kairo. I 1675 begynte også jesuittene med misjon i Egypt. Det ble også ført teologiske læresamtaler mellom Roma og den koptiske kirken, uten at dette bar frukt.
I 1741 gikk den koptiske ortodokse biskopen av Jerusalem, Amba Athanasius, over til den katolske kirke. Pave Benedikt XIV utnevnte ham til apostolisk vikar for de koptiske katolikkene, som det fantes knapt 2000 av på det tidspunktet. Athanasius gikk senere tilbake til den ortodokse kirken, men Roma utnevnte en etterfølger, og kirken ble dermed bevart.
I 1824 ble et patriarkat for de koptiske katolikkene opprettet. Bakgrunnen var en misforståelse, da Den hellige stol trodde at den osmanske visekongen i Egypt ønsket det. Patriarkatet eksisterte i første omgang bare på papiret. Osmanene tillot fra 1829 at katolikkene bygde egne kirker.
I 1895 ble patriarkatet opprettet på ny av Leo XIII, som i 1899 utnevnte biskop Kyrillos Makarios til patriark. Det oppsto raskt problemer, spesielt økonomisk. Patriarkatet var helt avhengig av hjelp fra Roma, og patriarken ble etter mye problemer suspendert i 1908. Deretter fulgte en sedisvakans frem til 30. desember 1927, da Markos Khuzam ble utnevnt til administrator. Etter en prøvetid på tjue år ble han den 9. august 1947 endelig utnevnt til patriark Markos II Khouzam. Den nåværende koptisk-katolske patriarken av Alexandria, Antonios Naguib, er den femte innehaveren av tittelen.
Jurisdiksjoner
Den koptiske katolske kirken utgjør en egen kirkeprovins, som består av ett patriarkat og seks eparkier (tilsvarer bispedømmer i Vestkirken).
Harry Connick jr.
Harry Connick jr. (født 11. september 1967) er en amerikansk sanger, pianist og skuespiller.
Connicks musikk omfatter jazz, i stil med croonermusikken fra 1940-tallet og tidlig 1950-tall, pop, og New Orleans-inspirert musikk. På en rekke album og turneer har han med et eget storband.
Mens Connick var på turne i forbindelse med albumet To See You, var han innom Norge, da han var en av artistene på Nobels fredspriskonsert i 1997.
Connicks far, Harry Connick sr., var distriktsdommer i New Orleans i 27 år. Connick jr. var med å starte Krewe of Orpheus, en større gruppe som opptrer i paraden på den årlige Mardi Gras-fesivalen i New Orleans. «Krewe» er en gammel skrivemåte for «crew» (mannskap) og «Orpheus» kommer fra klassisk mytologi.
Connick er idemakeren bak Musicians' Village, et nabolag i Upper Ninth Ward i New Orleans, bygget i samarbeid med Habitat for Humanity.
Connick giftet seg med Victoria's Secret-modellen Jill Goodacre i 1994, og sammen har de tre barn.
Franklin County (Florida)
Franklin County er et fylke i den amerikanske delstaten Florida.
Den tredje Razzie-utdelingen
Verste film
Inchon (MGM), produsert av Mitsuharu Ishi
Verste skuespiller
Laurence Olivier i Inchon
Verste skuespillerinne
Pia Zadora i Butterfly
Verste mannlige birolle
Ed McMahon i Butterfly
Skytia
Skytia (gammelgresk: Σκυθική, Skythikē) var et område i Eurasia, befolket i antikken av iransktalende nomader, kjent som skytere.
Den tredje Razzie-utdelingen
Verste kvinnelige birolle
Aileen Quinn i Annie
Skytia
Deres område utgjorde Sentral-Asia og deler av østlige Europa øst for elven Wisła. De østlige grensene er vagt definert av antikkens grekere, som ga betegnelsen Skytia til alle land nordøst i Europa og nordkysten av Svartehavet.
Den tredje Razzie-utdelingen
Verste regissør
Ken Annakin for The Pirate Movie (delt førsteplass)
Skytia
Skyterne, det greske navnet for dette i utgangspunktet nomadiske folket, bosatte det løst definerte Skytia fra minst 1000-tallet f.Kr. og fram til 100-tallet e.Kr. På 600-tallet f.Kr. kontrollerte skyterne store områder over Eurasia, fra Svartehavet over Siber til grensene av Kina. Lokaliteten og utstrekningen av Skytia varierte over tid, fra Altai-regionen hvor Mongolia, Kina, Russland og Kasakhstan møtes til området rundt de nedre delene av Donau-elven og Bulgaria. Vanligvis strakte det seg lengre vest og øst enn hva som er indikert på kartet.
Skytia var et løst, nomadisk rike som oppsto så tidlig som på 700-tallet f.Kr. Deres livsstil var hesteoppdrett og å ri fritt på steppene. Det er liten kunnskap om dem og deres ledere, men en del kilder indikerer at de var energiske og et fredfylt folk. Den mest detaljerte vestlige beskrivelse er gjort av Herodotos, men som antagelig ikke reiste til Skytia, og mest sannsynlig baserte seg på annenhåndskunnskap. Det har vært en del akademisk debatt om nøykatigheten av hans informasjon, men moderne arkeologi har til en viss grad bekreftet hans skrifter. Han forteller at skyternes navn på seg selv var Skōloti (Σκώλοτοι).
Øyom bru
Øyom bru er en veibro i Nord-Fron i Gudbrandsdalen. Den inngår i ny trasé av E6 på strekningen Frya-Sjoa, som inngår i E6 Biri-Otta-prosjektet. Broen krysser Svartholebekken i Ruste, som ligger sørøst for Lomoen, og er 12 m lang. Broen ble tatt i bruk 17. desember 2016 da hele strekningen åpnet. Det er en såkalt platebro. Broen har to kjørefelt og bredden er 14,5 meter.
Skytia
Den mest betydelige skytiske stammen nevnt i antikke kilder bodde på steppene mellom elvene Dnepr og Don. Priskos, den bysantinske utsendingen til Attila, henviste stadig til tilhengerne av Attila som «skytere», noen av dem må ha vært av skytisk opphav. Men siden betydelige områder for en lang tid var bebodd av iranske grupper, blir det vanligvis antatt at skyterne var av iransk opphav. Deres språk, skytisk, har store likheter med de østlige iranerne. Så langt en vet, var skyternes kultur uten et skriftsystem. Det meste av kunnskapen om skyterne kommer fra antikke greske tekster.
Etymologi
Herodotos forteller at skyternes navn på seg selv var Skōloti (Σκώλοτοι). De asiatiske skyterne ble kalt for sakere, avledet fra persisk sakā. På sanskrit kalles de śaka og på kinesisk sai. Det gammelpersiske Saka, greske skythai og sogdianske sughde (også selve navnet for sogdianere), samt det bibelske hebraiske ashkenaz (via det syriske askuzai) ser ut til å stamme fra skuza, et indoeuropeisk ord i antikken for «bueskytter», jf det norske ordet skyte. En annen tolkning er at det har betydningen «gjeter».
Den tredje Razzie-utdelingen
Verste manus
Inchon, skrevet av Robin Moore og Laird Koenig
Skytia
Skytisk samfunn
Skyterne dannet et nettverk av nomadiske stammer av erobrende ryttere. De invaderte mange områder på Den eurasiske steppe, inkludert områder i dagens Kasakhstan, Aserbajdsjan og sørlige Russland. Styrt av små, nært allierte eliter, var skyterne kjente for sine bueskyttere, og mange ble innleid som leiesoldater. Den skytiske elite ble begravd i kurganer, høye jordhauger som var kastet over kammergraver av lerketre, et treslag som kunne ha spesiell betydning for livsfornyelse, siden det er et bartre som skiller seg sterkt ut om vinteren blant andre eviggrønne tre, men våkner til liv hver vår. Graver ved Pazyryk i Altaifjellene inkluderer noen svært godt bevarte skytere av «pazyryk-kulturen», inkludert «isjomfruen» fra det 5.århundret f.Kr.
Skytiske kvinnelige krigere kan ha inspirert eventyrene om amasonene i gresk mytologi.
Den tredje Razzie-utdelingen
Verste nykommer
Pia Zadora i Butterfly
Skytia
Skytisk samfunn
En pazyryk-grav som ble funnet i 1990-årene ser ut til å bekrefte i det minste deler av legenden. Det inneholder skjelett av en mann og en kvinne, begge hadde våpen, pilspisser og en øks. «Kvinnen var kledd nøyaktig som mannen. Dette viser at visse kvinner, antagelig unge og ugifte, kunne være krigere, bokstavelig amasoner. Det opprørte ikke prinsippene i det nomadiske samfunnet», ifølge en av arkeologene som ble intervjuet i NOVA-dokumentaren «Ismummiene» i 1998.
Historie
Til dags dato finnes ingen sikker forklaring for å gjenfortelle opprinnelsen til skyterne, det fins heller ikke detaljer om hvordan de migrerte til Kaukasus og Ukraina, men hoveddelen av lærde tror at de migrerte vestover fra Sentral-Asia mellom 800 og 600 f.Kr.
Den tredje Razzie-utdelingen
Verste «originale» sang
«Pumpin' and Blowin'» fra The Pirate Movie, musikk og tekst av Terry Britten, B.A. Robertson og Sue Schifrin
Verste soundtrack
The Pirate Movie, musikk av Kit Hain
Skytia
Historie
Skyterne hadde aldri et skriftsystem, så inntil nylig arkeologisk utvikling, kom mesteparten av vår informasjon om dem fra grekerne. Homer kalte dem «merr-melkerne». Herodotos beskrev dem i detalj: Deres antrekk bestod av sammenlappede og sydde lærbukser som var stappet ned i støvler og åpne tunikaer. De red uten stigbøyler eller sal, kun et salklede. Herodotos' tekst forteller antageligvis at saka-skyterne brukte marijuana, men den spesifikke referansen er uklar. Den skytiske filosofen Anakarsis besøkte Athen i det 6.århundret f.Kr. og ble en legendarisk vis mann. Skyterne var også kjent for deres bruk av piler med mothaker, et nomadisk liv som sirklet rundt hester, «levde på hesteblod» ifølge en romersk historiker, og dyktighet i geriljakrigføring. Skyterne er antatt å være de første som temmet hesten og brukte den i kamp.
Den tredje Razzie-utdelingen
Verste karrierevalg
Irwin Allen, «the master of disaster»
Skytia
Historie
Skyterne ble viklet inn i politikken i Mesopotamia i løpet av det 600-tallet f.Kr. På oppfordring fra Ashurbanipal av Assyria, invaderte skyterne det mediske imperiet i løpet av det 600-tallet f.Kr. Kampanjene var så effektive at en skyter, Madius, ble hersker av mederne i 28 år (653–625 f.Kr.) og eliminerte midlertidig mederne som en trussel mot Assyria. Men etter 625 forlot skyterne Media, om de dro eller ble kastet ut er omdiskutert. Etter at mederne plyndret Assur i 614 f.Kr., ble de tvunget til å skifte side og alliere seg med mederne. De utgjorde deler av styrken som plyndret Ninive i 612 f.Kr. En stund etterpå dro skyterne tilbake til steppene.
I løpet av 400- til 200-tallet f.Kr. blomstret skyterne. Da Herodotos skrev sin Historier på 400-tallet f.Kr., så grekerne et «Stor Skytia» som strakte seg et 20-dagers ritt fra Donau i vest, tvers over steppene av dagens Ukraina til den nedre Don-bassenget, fra Lille Skytia. Don, da kjent som Tanaïs, har vært en betydelig handelsrute siden. Skyterne fikk tydeligvis sin rikdom fra deres kontroll over slavehandel fra nord gjennom de greske Svartehavets kolonihavner til Hellas. De dyrket også korn og fraktet hvete, ull og ost til Hellas. Skyterne på Krim skapte et kongedømme som strakte seg fra nedre Dnepr-elven til Krim. Deres hovedstad skytisk Neapol, eksisterte i utkanten av dagens Simferopol. Den ble ødelagt i 400-tallet av goterne.
I det sørøstligste hjørnet av steppene, nord for skogene i Thrakia, grunnla Filip II av Makedonia i løpet av 330-årene handelsbyer langs ruter så langt nord som Donau, en elv ingen tidligere gresk general noen gang hadde nådd. Greske håndverkere fra kolonier nord for Svartehavet, gjorde spektakulære skytiske gullornament, og tilførte gresk realisme for å avbilde skytiske motiv av løver, rein og griffer. Samlingspunktet for hellensk-skytisk kontakt var fokusert på de hellenistiske byene og små kongedømmene i Kertsj-stredet og Krim.
Selv om skyterne tydeligvis forsvant i det 1.århundret f.Kr., fortsatte romerne å snakke om skyterne som betegnelse på eurasiske nomadiske barbarer generelt. I 448 ble utsendingen Priscus ledet til Attilas leir i Pannonia av to «skytiske» ryttere, gjenkjent fra goterne og hunerne som også fulgte Attila. Noen forskere tror at sarmaterne, alanerne og til slutt osseterne stammet fra dem. De siste, det eneste iranske folkeslaget som bor i Europa i dag, kaller sitt land Iron og er hovedsakelig kristne. De snakker et østiransk språk, ossetisk, kalt Ironig eller Ironski (dvs iransk) av dem, som har beholdt noen bemerkelsesverdige trekk av gathisk avestan-språk. Samtidig har det et antall ord som er bemerkelsesverdig like deres moderne tyske tilsvarende ord, som THAU (tauen, å tine) og GAU (distrikt, region). Legender blant irene og de beryktede piktene i Skottland nevner også et skytisk opphav.
Der er ingen bevis for at alle skytere eller sakaer snakket iranske språk. De kan ha hatt kun en iranskspråklig elite, og kan kanskje også ha vært genetisk beslektet med de opprinnelige iranerne. Morsmålet til disse folkene kunne ha vært proto-germansk, proto-slavisk eller til og med tokarisk (dette ville forklart forekomsten av tokarisk i øst).
Reisehåndbok
En reisehåndbok, også kalt baedeker, er en bok for turister eller reisende, som gir opplysninger om et geografisk område, et turistmål eller en reiserute. Den inneholder vanligvis detaljer slik som telefonnumre, adresser, priser og vurderinger av hoteller og andre overnattingssteder, restauranter og aktiviteter. Ofte inneholder den kart, og av og til opplysninger av historisk og kulturell art.
Den moderne reisehåndboken ble oppfunnet av Karl Baedeker i Tyskland (1835) og John Murray i England (1836). Baedeker og Murray utga upersonlige, objektive reisehåndbøker; tidligere verker hadde kombinert faktiske opplysninger med personlige betraktninger. Baedeker- og Murray-bøkene ble svært populære og ble regnet som standardverker for reisende et godt stykke inn på 1900-tallet.
Tidlige reiseførere
Svenske forskere foretok i 2009 en reise til Roma på grunnlag av reisehåndbøker der den eldste var fra 800-tallet, og lagd etter prinsippet at monumenter på gatens venstre side var oppført på venstre side også i guiden. Romerske gateløp er i stor grad bevart fra 800-tallet. Pilegrimer som besøkte Roma rundt 1150, kunne få kjøpt en reisefører kjent som Mirabilia urbis Romae («Byen Romas underverker») som inneholdt en rekke sagn tenkt å forklare ruinenes tilblivelse, men ikke gjør noe forsøk på å beskrive hvordan ruinene opprinnelig så ut, eller hva de hadde som funksjon. Middelaldermenneskene var helt påfallende uinteresserte i den fortiden de var omgitt av restene etter. Om piazza San Marco i Roma forklarte guideboken at buegangen der kalles «hånden av kjøtt» fordi en kristen kvinne som het Lucia, var blitt drept der under Diokletians kristenforfølgelser. «''Han som slo henne, ble til stein, men hånden som slo henne, forble kjøtt til den syvende dag. derfor kalles dette stedet ennå «hånden av kjøtt».''»
På 1100-tallet ble det opprettet vertshus og herberger med en dagsreises avstand (20-30 km) i Alpene. Herbergene var finansiert av veldedighet som hjelp til fattige pilegrimer, mens vertshusene tok seg betalt for kost og losji. Reisehåndbøker internt i handelshusene beskrev kvaliteten på de ulike vertshusene, kolleger imellom. Enkelte av middelalderens vertshus tilbød lydisolerte konferanserom og flerspråklige tolker. Prostituerte var ingen sjeldenhet, og handelshusene ønsket å redusere faren for at deres representanter skulle pådra seg kjønnssykdommer på jobbreise, eller frastjeles gods eller forretningshemmeligheter underveis.
Moderne reisehåndbøker
Karl Baedeker (1801-) var sønn av en forlegger i Essen. I 1817 studerte han i Heidelberg, etter militærtjenesten arbeidet han en stund for sin far, men dro i 1827 til Koblenz for å starte sitt eget forlag og trykkeri der. Der kjøpte han et forlag som alt hadde utgitt en reisehåndbok, Rheinreise von Mainz bis Cöln (Rhin-reise fra Mainz til Køln) med undertittelen Ein Handbuch für Schnellreisende (En håndbok for kjapt-reisende). Ved gjenutgivelsen i 1829 sørget han for å oppdatere den. Dermed var Baedeker i gang med sitt livslange kall: Å skrive og utgi reisehåndbøker til glede for reisende over hele Europa. Bøkene var også utstyrt med kart. For å prioritere, slik at de kjapt-reisende fikk sett og smakt på det beste, tok han i bruk et system med stjerner. Først i rekken av hans reisehåndbøker med stjerner var Handbuch für Reisende durch Deutschland und den österreichischen Kaiserstaat (Håndbok for reisende gjennom Tyskland og den østerrikske keiserstat) i 1842. En gang i Sveits bodde han på et anerkjent hotell og gikk fattigslig kledd. Dermed fikk han dårlig service og et dårlig rom. Da verten oppdaget at gjesten var selveste Karl Baedeker, prøvde han fortvilt å gi et bedre inntrykk av hotellet, men Baedeker var en ubestikkelig mann. I neste utgave om Sveits hadde hotellet mistet stjernen. Baedeker fikk håndbøkene sine oversatt til fransk og engelsk, og traff et stort marked. Hans parlør The Travellers Manual of Conversations ble en enorm suksess som kom i en rekke utgaver. Paris-guiden ble hans siste. Karl Baedeker døde bare 58 år gammel, helt utslitt av sin omflakkende tilværelse. Etter hans død drev de tre sønnene forlaget hans videre, og serien med reisehåndbøker ble utvidet til mer eksotiske reisemål som Egypt, Tyrkia og India.
1700-tallet
Den første reisehåndbok for reisende som ble utgitt var Norsk Veyviser for Reysende (København, 1774) av Hans Holck (1726-83). Holck hadde foretatt en handelsreise i Norge sommeren 1769, der han førte en dagbok hvor han oppførte avstander, skysstakster og andre opplysninger. Dette dannet grunnlaget for hans Veyviser, som beskriver postrutene i Norge mellom Christiania og København, Trondhjem, Bergen og Stavanger. Noe av teksten var dessuten hentet direkte fra postkartet som postkontrollør Jens Schanche (1717-87) tegnet over Norge (1757).
Schanches kart over Norge var temmelig dårlig, men i 1786 kom et bedre reisekart, tegnet av Christian Jochum Pontoppidan. Sammen med kartet kom en bok, Geographisk Oplysning, som også inneholdt opplysninger for reisende.
Fra 1814 til 1940
I 1816 ble det utgitt en anonym Landeveiene mellem Norges Stæder, som senere utkom i en forøket utgave under navnet Norske Reise-Router, og i 1827 i en tredje utgave utarbeidet av embetsmannen C.B. Brinchmann. Selv om mesteparten av boken besto av tørre lister over skysskifter, var det også kommet til enkelte opplysninger om historisk interessante steder langs veiene.
Etter hvert som Brinchmanns Reise-Router ble foreldet, ble markedet overtatt av boktrykker J.Chr. Abelsted og hans Praktisk Lommereiseroute, som til å begynne med (1840) bare skildret ruten mellom Christiania og Trondhjem, men siden ble utvidet. Utgaven av 1846 omfattet alle skyssruter sør for Nordland. Boken utkom i hele 48 utgaver helt frem til 1890. I samme periode utga forleggeren Chr. Tønsberg ''Norge. Illustreret Reisehaandbog'' (1874) med 600 sider, for en stor del utarbeidet av Jonas Nicolai Prahm og Emanuel Mohn. Reisehåndboken ble oversatt til engelsk i 1875 og utkom i ny utgave i 1879 som Illustreret Norge.
I 1879 utkom historikeren, geografen og etnologen Yngvar Nielsens Rejsehaandbog over Norge, som snart stilte de eldre bøkene i skyggen. Nielsen innførte noe helt nytt, en reisehåndbok etter mønster av Baedeker-bøkene. Han fortsatte å holde den à jour gjennom hele livet, helt til den 12. utgaven i 1915. Samtidig utkom det egne utgaver for de enkelte byer eller landsdeler. Nielsens reisehåndbok vant en uhørt popularitet, og ble bare kalt «Yngvar» på folkemunne.
Etter Yngvar Nielsens død i 1916 tok offiseren Kristen Gran Gleditsch fatt på en ny reisehåndbok, som utkom i fire deler 1925–26. Han rakk bare å beskrive Sør-Norge, men for Nord-Norge utkom i 1926 Håndbok for reiser i Nord-Norge av Toralv Hagen. I mellomtiden hadde også NSB begynt å utgi egne reisehåndbøker. Det begynte med et gratis hefte om reisen til Trøndelag (1910). Hver sommer utkom det et hefte for nye landsdeler, som i 1920-årene tilsammen fikk tittelen Norske Reiseruter, og fra 1932 Norsk Reisebok. Utgiveren var trafikkinspektør Ole Høgslund, som rakk å utgi ni hefter før sin død i 1940. For fotturer utga advokat Nils Onsager og ingeniør N. Rustad i 1924 Til fots, en vandrebok for fjellet. I 1930 utkom et nytt bind for skogtraktene på Østlandet. I 1932 ble begge bøkene overdratt til Den norske Turistforening, som foresto nye utgaver.
Etterkrigstiden
Etter andre verdenskrig utga G.B. Lampe (1892-1978) reisehåndboken Hele Norge i kart, ord og bilder (1950), en bok på bare 132 sider, for Landslaget for Reiselivet i Norge. En mer populær reisehåndbok var Norge Rundt (1956) av Erling Welle-Strand, som utkom i et nytt opplag i 1969 og i et helt nytt format i 1987. Welle-Strand skrev også den første NAFs veibok (1964). Med bilturismens fremvekst oppsto nemlig et behov for en helt ny type reisehåndbøker, og NAFs veibok er senere kommet i en rekke nye utgaver.
Turboken Til fots utkom i nye opplag i 1948 og 1953, men ble senere delt opp i flere bøker som hver for seg skildret et bestemt fjellområde, slik som Jotunheimen eller Rondane. Disse bøkene ble imidlertid ingen suksess, så i 1986 vendte Turistforeningen tilbake til en samlet bok, Til fots i fjellet, av Claus Helberg. Helberg utga også boken På ski i fjellet (1991).
Reisehåndbøker på nett
I den digitale tidsalderen finnes en rekke nettsteder som også fungerer som reisehåndbøker. Her er noen:
Joli OS
Joli OS er en tidligere fransk Linux-distribusjon som var basert på Ubuntu. Frem til versjon 1.2 ble den også kalt Jolicloud.
Første versjon ble lansert i 2009. Siste versjon var 1.2 fra 9. mars 2011. Den 22. november 2013 besluttet utviklere seg for å stanse utviklingen av Joli OS i slutten av 2013.
São Miguel dos Milagres
São Miguel dos Milagres er en kommune i delstaten Alagoas i nordøstregionen av Brasil.
VM i bandy 1991
Bandy-VM 1991 ble arrangert i Finland mellom 17. og 24. mars. Det var det 17. verdensmesterskapet i bandy. Åtte lag deltok, Ungarn, Canada og Nederland deltok for første gang. Først var det gruppespill, i gruppe A, der de beste lagene spilte, ble de tre første lagene kvalifisert til semifinale og det fjerde laget fikk spille mot vinneren av gruppe B om siste semifinaleplassen. Kampene ble spilt i Borgå og Helsingfors. Sovjetunionen ble verdensmester for fjortende gang ved å beseire Sverige i finalen.
Flumpungar
Flumpungar er et samlealbum med det svenske punkbandet P-Nissarna, utgitt i 2004.
Gadsden County
Gadsden County er et fylke i den amerikanske delstaten Florida. Det er oppkalt etter James Gadsden.
Flumpungar
Platen inneholder også 4 låter med bandet Kanon. Som bestod av Per Fender, Tomas Modig fra P-Nissarna og Martin H-Son, Arild Hansen fra Troublemakers
Musikere
1-3
Gadsden County
Eksterne lenker
Gadsden
Flumpungar
Musikere
4-12
18 – 21
Judit Fekete
Judit Fekete (født 2. juli 1944) er en ungarsk volleyballspiller.
Hun representerte Ungarn under Sommer-OL 1972 i München, hvor hun ble nummer 5.
Paisley Abbey
Paisley Abbey var et benediktinerkloster tilknyttet Cluny-klosteret. Etter reformasjonen i Skottland i 1560 gikk anlegget over til Den skotske kirke og er i dag en sognekirke i Paisley i Renfrewshire i Skottland.
Historie
St. Mirin grunnla en kommunitet på dette stedet på 600-tallet. I årene etter hans død ble hans helgenskrin etter hvert et pilegrimsmål og sted for tilbedelse. Navnet Paisley kan stamme fra det brytonske ordet Passeleg, som kan komme fra det greske basilica, altså en viktig kirke. Dette kan tyde på at området tidlig har hatt en viktig kirkelig funksjon, men dette er ikke dokumentert.
I 1163 utstedte Walter fitz Alan, den første High Steward of Scotland, et charter for et kloster som skulle etableres på eiendommer han hadde fått direkte fra kronen en eiendom på den østlige/venstre bredden av Leader Water. . Klosteret skulle vies til de hellige jomfru Maria, apostelen Jakob, Mirin og Milburga av Wenlock. Rundt 13 munker kom fra Cluny-ordenens hus, klosteret Much Wenlock i Shropshire i England, som var Walters hjemtrakter.
Paisley vokste så raskt at klosteret fikk en høyere status, som abbey i 1245. Munker fra Paisley grunnla Crossraguel Abbey i Carrick i Ayrshire i 1244. I 1307 sørget Edvard I av England at klosteret ble brent, men det ble gjenoppbygget senere på 1300-tallet. William Wallace ble født i Elderslie ikke langt unna, og det blir antatt at han fikk deler av sin utdannelse som ung gutt i Paisley Abbey.
I 1316 var Marjorie Bruce, datter av Robert I av Skottland hustru til Walter Stewart, 6. High Steward av Skottland på ridetur ved klosteret. Hun var langt ute i en graviditet på den tiden, da hun falt fra hesten og ble tatt med til Paisley Abbey hvor hun fødte den framtidige kong Robert II. Imidlertid døde Marjorie Bruce som følge av fødselen og er begravet i klosteret. I klosteret er det funnet tegn som tyder på at barnet ble forløst med keisersnitt, lenge før anestesi var tilgjengelig. En varde på hjørnet av Dundonald Road og Renfrew Road, rundt 1,5 kilometer nord for klosteret markerer stedet hvor hun skal ha falt av hesten.
I 1491 ga abbed George Shaw, på vegne av paven og i nærvær av relikviene absolusjon til Jakob IV av Skottland og andre som var involvert i drapet på Jakob III under slaget ved Sauchieburn i 1488. I 1499 hadde Shaw fått bygget et nytt og større pilegrimskapell og fått laget steinfrisen som fortsatt kan sees i dag, og som viser scener fra St. Mirins liv. Den var opprinnelig malt i sterke farger og kan ha vært en del av det bakre panelet for et alter før det ble hengt opp på veggen som en frise. Klosteret var til munkenes disposisjon helt fram til reformasjonen i Skottland i 1560.
En rekke branner og sammenrasing av tårnet på 1400- og 1500-tallet gjorde at bygningen etter hvert framsto delvis som en ruin. Selv om den vestlige fløyen fortsatt ble benyttet til messer, ble stein fra den østlige fløyen plyndret. Fra 1858 til 1928 ble den nordlige tårnbygningen og det østlige koret gjenoppbygget på grunnlag av de raserte veggene av arkitekten Macgregor Chalmers. Etter hans død ble koret ferdigstilt av sir Robert Lorimer.
Saori Suzuki
Saori Suzuki (født 9. januar 1990) er en japansk freestylekjører.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun utslått i kvalifiseringen.
VM i terrengtriatlon 2014
VM i terrengtriatlon 2014 (verdensmesterskapet i terrengtriatlon) ble arrangert i Zittau i Tyskland i 2014.
Mark Jordon
Mark Jordon (født 25. januar 1965) er en britisk skuespiller og regissør, mest kjent for å spille PC Phil Bellamy i den britiske TV-serien Med hjartet på rette staden, som han forlot i 2007. Hans debut som regissør kom med kortfilmen To The Sea Again, som spilte på mange festivaler og kom til finalen i Angel Film Festival London og Moondance International Film Festival i Hollywood.
8. juli 2014 ble Jordon med i rollelisten til Emmerdale i den kortvarige rollen som Daz Spencer. Han gjentok rollen i august 2017 og ble et vanlig rollebesetningsmedlem til Daz ble skrevet ut 31. januar 2019.
Knut H. Olsen
Knut Harald Olsen (født 10. oktober 1946, død 27. november 2013) var en norsk lokalpolitiker (H) og lensmann som var ordfører i Sørreisa kommune fra 2007 til 2011.
Aroostook County
Aroostook County er et fylke i den amerikanske delstaten Maine. Det ligger i helt nord i staten og det grenser mot Washington County i sørøst, Penobscot County og Piscataquis County i sør og mot Somerset County i sørvest. Det har også grense mot Canada i nord, vest og øst.
Fylket ble grunnlagt i 1839 av land fra fylkene Penobscot County og Washington County.
Palatal nasal
En palatal nasal er en konsonant. I IPA vises den som (en n med en krok til venstre). Lyden er vanlig i norske dialekter nord for Sognefjorden og Mjøsa. Den er et karakteristisk trekk for trøndersk og nordnorsk. Lyden er vanlig i de fleste romanske og slaviske språkene, for eksempel portugisisk (skrevet nh), fransk (gn), italiensk (gn), tsjekkisk (ň), polsk (ń) og serbokroatisk (latinske bokstaver nj, kyrillisk њ). Spansk har lyden dialektalt som variant av den palataliserte alveolare nasalen, skrevet ñ.
Flyvakt
En flyvakt (av Den internasjonale organisasjonen for sivil luftfart betegnet in-flight security officer ) er en sikkerhetsvakt ombord i et passasjerfly som skal forhindre kapringer. Tre flyselskaper er kjent for å ha flyvakter ombord på utvalgte flyvninger: Swiss, El Al og Sri Lankan Airlines. I tillegg har mange lands myndigheter utplassert flyvakter i skjul, spesielt etter terrorangrepet 11. september 2001.
Flyvaktene rekrutteres som oftest fra personell med bakgrunn fra politiet eller militæret.
Aleutian Islands Census Area
Aleutian Islands Census Area er et tidligere statistikkområde i den amerikanske delstaten Alaska. I 1960 hadde området et areal på 40 147,4 kvadratkilometer, og omfattet landområdene på den vestlige halvdelen av Alaskahalvøya og øygruppene Aleutene og Pribilof.
Ved folketellingen i 1980 ble landområdene som ligger mellom Cape Kumnik i øst og Kupreanof Point i vest overført til statistikkområdet Dillingham, og Aleutian Islands areal ble redusert til 28 205 kvadratkilometer.
Den 23. oktober 1987 ble Aleutian Islands delt opp i bykommunen Aleutians East og statistikkområdet Aleutians West.
Para-EM i friidrett 2021 – 100 meter kvinner
100 meter for kvinner under Para-EM i friidrett 2021 i Bydgoszcz ble arrangert fra 1. til 5. juni 2021.
Colonellus
Colonellus er en slekt av jordbiller med et skjult, underjordisk levesett.
Levevis
Artene lever vanligvis under bakkenivå og finnes særlig i ganger og bol av gnagere og andre småpattedyr, der de trolig lever av avfall. De er en gruppe man sjelden ser, men som neppe er sjeldne.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Gilchrist County
Gilchrist County er et fylke i den amerikanske delstaten Florida.
Halvor Hektoen
Hektoen ble født i Tynset. Han tok eksamen artium 1904 ved Hauges Minde i Oslo. Han ble uteksaminert fra Krigsskolen i 1907, og fra Den Militære Høiskole i 1909. Han ble immatrikulert ved NTH i 1911, og tok avgangseksamen i 1914 ved Elektroavdelingen der. Han arbeidet som offiser i nøytralitetsvakten under første verdenskrig, det vil si i perioden 1914–1919. Han var driftsbestyrer for Øvre Eikers kommunes elektrisitetsverk fra 1919 til 1920. I 1926 ble han ansatt i Standard Electric. Fra 1927 var han ansatt hos Statens bilsakkyndige i Aust-Agder.
Hektoen ble innsatt av NS som fylkesmann i Vestfold i februar 1942, og satt i embetet til mars 1944. I en periode under andre verdenskrig var han også NS-utnevnt fylkesmann i Hedmark og NS-fylkesfører i Aust-Agder.
Odden kirke
Innvendig har kirken hvelvinger som i det 15. århundret erstattet det opprinnelige tretaket.
Svarthole bru
Svarthole bru er en veibro i Nord-Fron i Gudbrandsdalen. Den inngår i ny trase av E6 på strekningen Frya-Sjoa, del av E6 Biri-Otta-prosjektet. Den krysser en lokalvei i Ruste som ligger sør for Lomoen og har en lengde på 42 m. Brua ble åpnet 17. desember 2016. Det er en såkalt platebru. Den har to kjørefelt og bredden er 14,5 meter.
Odden kirke
I midtskipets vestre hvelvinger er det kalkmalerier – deriblant Døden som bueskytte – som ble avdekket under en restaurering i 1966–67.
Halvor Hektoen
Under landssvikoppgjøret i 1949 ble han dømt til 7 års tvangsarbeid, rettighetstap i 10 år og for alltid fradømt sin stilling som kaptein i Hæren.
Odden kirke
Inventar
Døpefonten er todelt. Underdelen har, akkurat som den øverste delen, en uthulning. Den kan ha vært et gammelt vievannskar eller kanskje døpefonten fra et nedlagt kapell i Yderby.
Altertavlen er et treskjærerarbeide med årstallet 1638 og Christian IVs monogram, mens alteret på siden bærer årstallet 1632 og initialene MHK. I midtfeltet er det skåret ut et korsfestelsesmotiv.
Over korbuen er det hengt opp et primitivt krusifiks fra 1800-tallet. I tårnrommet henger kirkens opprinnelige senmiddelalderske korbuekrusifiks.
Den enkle prekestolen er fra 1821.
I taket er det hengt opp et kirkeskip, en modell av linjeskipet «Prinds Christian Frederik». Dette skipet ble senket av britene under slaget ved Sjællands Odde i 1808 og modellen markerer således — sammen med de falne sjøfolkenes grav på kirkekården — dette sjøslaget.
Lacroixidema
Lacroixidema er en liten slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Små til middelsstore (8,5-15 millimeter) oldenborrer. "Snuten" (clypeus) er tydelig innbuktet i spissen. Antennene er ni-leddete med en fem-leddet vifte av lange blader. Hode og pronotum er blanke, dekkvingene fløyelsaktige og hårete.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Thailand og Myanmar.
Iskolinux
IskoLinux, av filippinsk iskolar som er avledet av frasen iskolar ng bayan, er en filippinsk Linux-distribusjon som er basert på BeatrIX. BeatrIX er i sin tur basert på Ubuntu.
Air marshal
Air marshal (forkortet Air Mshl eller AM) er en høy militær grad i flere lands flyvåpen. Den oppsto og er stadig i bruk i Royal Air Force, og brukes også i en rekke andre flyvåpen med historiske britiske tradisjoner. I tillegg brukes den tidvis som engelsk oversettelse av tilsvarende grad i land med en ikke-britisk, flyvåpen-spesifikk gradstruktur.
Iskolinux
Siste versjon 0.12 benytter Linux-kjernen versjon 2.6.7 og GNOME 2.8 som skrivebordsmiljø.
Sveriges kvinnelandslag i strandhåndball
Sveriges kvinnelandslag i strandhåndball representerer Sverige i internasjonale konkurranser i strandhåndball. Sporten er underlagt Svenska Handbollförbundet. Pr 2013 er Joel Tulldahl landslagstrener.
Air marshal
I NATO har graden kode OF-8 i henhold til STANAG 2116.
Sveriges kvinnelandslag i strandhåndball
VM i beachhåndball
Sverige har ikke deltatt i noen VM pr i dag.
Air marshal
Graden tilsvarer vice-admiral (viseadmiral) i Royal Navy og lieutenant-general (generalløytnant) i British Army. Den er lavere enn air chief marshal og høyere enn air vice-marshal.
Sveriges kvinnelandslag i strandhåndball
EM i beachhåndball
Sverige deltok i sitt første EM ved EM i beachhåndball 2002 i Spania. Her kom de på 6.-plass av de 16 lagene som deltok, etter at de tapte plasseringskampen om 5.-plassen mot Ukraina.
De deltok ikke ved EM i beachhåndball 2004, men deltok igjen ved EM i beachhåndball 2006 i Tyskland, der de kom på 14. og sisteplass i turneringen, etter at de tapte alle sine kamper.
De kom på 16.-plass ved EM i beachhåndball 2007 i Italia, der det deltok 18 lag. I 2009 deltok de ved EM i beachhåndball 2009, og kom på 10.-plass, med kun Tyrkia bak seg på resultatlisten. Sverige deltok ikke ved EM i beachhåndball 2011.
I juli 2013 deltok de ved EM i beachhåndball 2013 i Randers i Danmark, der de kom sist av de 13 lagene som deltok. De tapte alle sine kamper i denne turneringen.
Mária Gál
Mária Gál (født 15. august 1945, død april 2014) var en ungarsk volleyballspiller.
Hun representerte Ungarn under Sommer-OL 1972 i München, hvor hun ble nummer 5.
Macintosh 128K
Macintosh var den opprinnelige Apple Macintosh-maskinen. Den ble introdusert i januar 1984, og hadde et beige kabinett med en innebygd 9-toms svart/hvit skjerm, samt mus og tastatur. På toppen av kabinettet var det en fordypning som gjorde at man kunne løfte og bære maskinen. Etter at etterfølgeren kom, ble navnet endret til Macintosh 128K for å skille dem.
Orontes
Orontes (arabisk: نهر العاصي – Nahr al-ʿAsi) er en viktig elv i Midtøsten.
I miocen og pliocen hadde området som i dag er Orontes' nedslagsfelt avrenning til Eufrat. Tektoniske prosesser i forbindelse med dødehavsriften snudde fallet i tidlig pleistocen så dagens Orontes bestod av tre uavhengige elver med hvert sitt utløp i Middelhavet. Vulkanutbrudd i pleistocen adskilte Orontes fra kystelvene, og for 6000 år siden førte erosjon i elvedalene til at de tre elvene ble samlet til én. Fiskene i Orontes er nært beslektet med dem i Eufrat og Tigris, men noen nye arter er oppstått etter adskillelsen.
Gustaf Gründgens
Gustaf Gründgens (født 22. desember 1899 som Gustav Heinrich Arnold Gründgens i Düsseldorf, død 7. oktober 1963 i Manila ) var en tysk skuespiller, regissør og intendant.
Han var modell for skikkelsen Hendrik Höfgen i Klaus Manns roman Mephisto, som ble utgitt i 1933 og István Szabós filmversjon med samme tittel fra 1981 bygger på.
Familie og barndom
Gustaf var sønn av Arnold Hubert og Emmi Gründgens. Han var elev først ved Oberrealschule am Fürstenwall i Düsseldorf, så Gymnasium Oberkassel (nå Comenius-Gymnasium) og Gymnasium zu Mayen (nå Megina-Gymnasium Mayen), hvor han fullførte Obersekunda, det vil si elleve års skolegang, i 1917. Han begynte i handelslære samme år.
Første verdenskrig og Weimarrepublikken
Høsten 1917, efter tre måneder som handelslærling ble Gründgens, under Første verdenskrig, innkalt til militærjeneste, men han utførte ingen våpentjeneste, siden han (feilaktig) hadde oppgitt å ha teatererfaring. Han tjenestegjorde således ved frontteateret Saarlouis, hvis ledelse han overtok efter fredsslutningen i 1918, og som fortsatt eksisterer under navnet Bergtheater Thale.
Fra og med 1920 opptrådte han i kortvarige roller på lokale teatre i Halberstadt (1920–21), Kiel (1921–22) og Berlin (1922–23). Ved Kurtheater Eckernförde debuterte han som regissør sommeren 1923. Samme år begynte han ved, hvor han både regisserte og opptrådte, blant annet i Klaus Manns stykke om lesbisk kjælighet  (Anja und Esther), hvor Mann selv og hans søster Erika Mann innehadde to av hovedrollene. I 1926 ble Erika, som selv var lesbisk, gift med Gründgens, et ekteskap som ble oppløst i 1929.
Gründgens gikk så i 1932 over til Preußisches Staatstheater, også i Berlin, hvor han spilte i sin kanskje mest kjente rolle, Mefisto i Goethes Faust.
Molly Summerhayes
Hun representerte Storbritannia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 17 i halfpipe.
Gustaf Gründgens
Under nasjonalsosialismen
I motsetning til mange kjente samtidige regissører og skuespillere var Gründgens forblitt i Tyskland efter nazistenes maktovertagelse i 1933.
1. juli 1934 ble SAs leder Ernst Röhm og storparten av hans nære følgesmenn i myrdet under «de lange knivers natt». I tillegg til at Röhm tilhørte venstrefløyen i NSDAP som Adolf Hitler ønsket å uskadeliggjøre, var homoseksuell omgang utbredt i organisasjonen, noe som var strengt forbudt. Et halvt år senere søkte Gründgens Hermann Göring om å bli fritatt fra vervet som intendant, og uten at han direkte oppga det som grunn, var hans bekymring for at han som offentlig person kunne bli avslørt som biseksuell sannsynligvis medvirkende til ansøkningen. Imidlertid avslo Göring forespørselen. I 1936 giftet han seg med skuespillerinnen Marianne Hoppe, muligens for å motvirke ryktene om sin seksuelle legning, som han ikke hadde lagt skjul på i Weimarrepublikkens langt mer liberale tid. Også Hoppe var biseksuell.
Nå begynte hans karriere å skyte fart. I 1934 ble han intendant for Deutsches Schauspielhaus, som nasjonalsosialistene døpte «Staatliches Schauspielhaus». Samtidig ble han tildelt ærestittelen Staatsschauspieler («statsskuespiller»). Han mottok også en svært høy årslønn, 280,000 Reichsmark, mens hans kone Marianne kunne innkassere opptil 1,500 Reichsmark for én dags innsats.
Hans oppsetning av Shakespeares Hamlet i januar 1936 kom imidlertid under kritikk fra blant annet partiideologen Alfred Rosenberg og avisen Völkischer Beobachter, som mente den kunne tolkes som regimekritikk. Gründgens reagerte med å forlate landet til fordel for Sveits, men ved å utnevne ham til prøyssisk statsråd sørget Göring for at Gründgens ikke kunne bli arrestert uten hans godkjennelse, siden Göring i tillegg til en rekke andre verv også var Preussens ministerpresident.
Fra 1938 frem til 1941 regisserte Gründgens også flere filmer, og han innehadde roller både i underholdningsprosjekter og propagandaverket .
Da Joseph Goebbels i februar 1943 utropte at Tyskland fra nå av kom til å føre en total krig, meldte Gründgens seg til fronttjeneste, og han var en tid forlagt som Feldwebel (sersjant) til Nederland. Göring kalte ham imidlertid tilbake til Tyskland og plasserte ham på rikets «Gottbegnadeten-Liste», som var en fortegnelse over særdeles viktige kulturpersonligheter som var fritatt fra å tjenestegjøre.
I efterkrigstiden
miniatyr|Gustaf Gründgens og Antje Weisgerber i Der Snob ved Deutsches Theater i Berlin, 1946. Fra 1945 til 1946 satt Gründgens internert i det sovjetiske Speziallager Jamlitz, som hadde fungert som konsentrasjonsleir «Lieberose» i Brandenburg. Her ble han opprinnelig utsatt for harde avhør, idet en misforståelse hadde ført til at russerne antok at hans stilling som Generalintendant innebar en høy militær grad, ikke en teatervirksomhet. Under den såkalte «Entnazifizierungsprosessen», som blant annet skulle holde tidligere nazister og medløpere ansvarlig for medvirkning under Det tredje rike, var det flere som avlastet ham, deriblant skuespilleren Ernst Busch (1900–1980), som var blitt dødsdømt for høyforræderi, men som var blitt reddet takket være Gründgens' inngripen. På sin side avla Gründgens positive vitnesbyrd om blant annet Emmy Göring, Hermann Görings enke, og Veit Harlan, som hadde regissert den beryktede antisemittiske filmen Jud Süß.
Han begynte som skuespiller og regissør ved Deutsches Theater, som nå lå i den sovjetiske okkupasjonssonen, igjen allerede i 1946. Fra 1947 til 1955 var han generalintendant i Düsseldorf, først ved Städtische Bühnen, så ved Düsseldorfer Schauspielhaus.
I 1955 ble Gründgens ansatt som generalintendant ved Deutsches Schauspielhaus i Hamburg.