cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Benjamin J. Almoneda
Prest
Benjamin J. Almoneda ble ordinert til prest for bispedømmet Caceres i Bicol. Der virket han som spiritual, rektor og sogneprest ved forskjelkige kirkelige institusjoner og menigheter før han ble utnevnt til rektor ved Pontificio Collegio Filippino i Roma i 1980-årene.
Biskop av Daet
Den 19. desember 1989 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av Thimida og hjelpebiskop i Daet. Paven bispeviet ham personlig den 6. januar året etter; medkonsekratorer var erkebiskop Giovanni Battista Re ved Statssekreteriatet og erkebiskop Miroslav Stefan Marusyn, sekretær for Kongregasjonen for Østkirkene. Den 7. juni 1991 ble han ordinarie biskop av Daet.
Den 4. april 2007 innvilget pave Benedikt XVI hans søknad om aldersbetinget avskjed.
Han døde den 6. januar 2023 i en alder av 92 år.
Milam County
Milam County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i de østlige delene av staten. Det grenser mot Falls County i nord, Robertson County i nordøst, Burleson County i sørøst, Lee County i sør, Williamson County i sørvest og mot Bell County i nordvest.
Fylket regnes til regionen Central Texas.
Lee County (Florida)
Lee Countys totale areal er 3 139 km² hvorav 1 057 km² er vann. I 2000 hadde fylket 440 888 innbyggere (estimert til 544 758 i 2005). Administrasjonssenteret ligger i byen Fort Myers, og fylkets største by er Cape Coral.
Fylket ble grunnlagt i 1887 av land fra fylkene Collier og Hendry County. Det er oppkalt etter Robert E. Lee, som var general i Amerikas konfødererte stater under den amerikanske borgerkrigen.
I august 2004 ble fylket hardt rammet av orkanen Charley.
Aleksandr Karelin
Aleksandr Aleksandrovitsj Karelin, (russisk: Александр Александрович Карелин, født 19. september 1967 i Novosibirsk) er en tidligere russisk bryter. Han vant ni VM-gull og tre OL-gull i tungvektsklassen og var ubeseiret i internasjonale konkurranser i perioden 1987–2000, de siste seks årene avga han ikke et eneste poeng. Han tapte til slutt finalekampen i OL 2000 mot amerikaneren Rulon Gardner. Karelins overlegenhet gjorde at han fikk tilnavn som «det russiske eksperimentet» og «løftekranen fra Sibir». Karelin regnes blant de fremste bryterne gjennom alle tider.
Aleksandr Karelin begynte med bryting i en alder av 13 år, men han veide allerede da 79 kilo og var 179 centimeter høy.
Flatey
Flatey er den nest største øya i Breidafjord (Breiðafjörður) som er lokalisert i nordvestlige Island. Breidafjord har foruten Flatey også rundt førti andre mindre øyer. Antagelig ble Flatey dannet i løpet av siste istid av en stor bre. Flatey er to km lang og en km bred. Øya er bortimot fullstendig flat, derav navnet.
I 1926 ble det også bygget en kirke. Kirkens interiør er malt med scener fra Flateys liv av den katalanske maleren Baltasar på 1960-tallet i bytte for gratis kost og losji da han besøkte øya. I dag har kirken den kuriøse ære av å være både det eldste og det minste biblioteket på Island, etablert i 1864. Dette svært beskjedne biblioteket var en gang hjemmet til Flateyboka, det største og beste boka i Island på midten av 1600-tallet. Etter noen avslag ble eieren av boka, som bodde på Flatey, endelig overtalt til å gi bort boka til den danske kongen Fredrik III i 1662. Heldigvis ble boken returnert tilbake til Island i 1971 sammen med en mengde andre islandske oldtidsmanuskripter.
Flatey er kun en eneste veg som leder opp til den såkalte «gamlebyen» som består av noe restaurerte hus og en havn. I havnen blir øyas sauer fraktet over til fastlandet ved slaktingen. Foruten sauer består det mest av Flateys dyreliv av fugler, spesielt lundefugler. Omtrent halvparten av Islands 37 fuglearter finnes på øyene i Breidafjord. Flatey er derfor et utmerket sted for fugletitting.
Esbjerg kommune (1970–2006)
Esbjerg kommune var en kommune i Ribe amt i Danmark som eksisterte fra 1. april 1970 til den ble lagt sammen med Bramming kommune, Ribe kommune samt Grimstrup Sogn i Helle kommune fra 1. januar 2007 til den nye Esbjerg kommune i Region Syddanmark i forbindelse med Kommunalreformen (2007).
Esbjergs borgermester Johnny Søtrup fra Venstre ble valgt til borgermester for den nye sammenlagte kommunen og satt inntil 2018.
Lina Almind Knudsen
Lina Almind Knudsen (født 17. desember 1985) er en dansk curlingspiller.
Hun representerte Danmark under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor laget hennes endte som nummer 10.
Verifikasjon (vitenskap)
Dokumentasjonen av en påstands sannhet betegnes som verifikasjon («sanngjøring», av latin verus = «sant» og facere = «å gjøre»). I vitenskapsteorien betegnes en vitenskapelig hypotese som verifisert hvis den har blitt bekreftet av empiriske observasjoner. Verifikasjon spiller en større rolle i de idiografiske enn i de nomotetiske vitenskapene. Det er nemlig bare eksistensielle og singulære utsagn som kan verifiseres («det eksisterer en A som oppfyller B» resp. «en konkret A oppfyller B»). Universelle utsagn («alle A oppfyller B») kan ikke verifiseres empirisk; de kan til gjengjeld falsifiseres (motbevises). I formalvitenskapene som logikk og matematikk snakker man derimot om bevis av utsagn, ikke om deres verifikasjon.
Svart svane-teorien drøfter at påstanden «alle svaner er hvite» verifiseres gjennom observasjon. Selv tusen observasjoner av hvite svaner viser bare at tusen svaner er hvite, men ikke at alle svaner er hvite. Påstanden «det fins svarte svaner» kan derimot verifiseres gjennom én eneste (troverdig) observasjon av f.eks. en grønn eller svart svane.
Selv på områder der verifikasjon er mulig, betraktes den aldri som et absolutt bevis i vitenskapsteoretisk forstand, men som en provisorisk bekreftelse av hypotesen. Verifikasjonen kan senere vise seg å ha blitt foretatt på feilaktig grunnlag. Grunnen er bl.a. at de empiriske observasjonene som ble brukt for å verifisere hypotesen, kan ha blitt feiltolket. Enhver observasjon (eller rettere sagt dens tolkning) er i seg selv en singulær hypotese, som kan bli verifisert eller falsifisert i lys av senere observasjoner og tolkninger.
Hawthornden Prize
Hawthornden Prize er en britisk litteraturpris som ble innstiftet i 1919 av Alice Warrender og har fått sitt navn etter William Drummond of Hawthornden. Sammen med James Tait Black Award som ble innstiftet samme år er Hawthornden prize en av Storbritannias eldste litterære priser. Det har blitt delt ut årlig siden 1919, med noen få oppehold.
Prisen deles ikke ut til noen spesiell kategori av litteratur. Den nåværende prisbeløpet er på £10 000.
Tianqi-keiseren
Tianqi-keiseren (kinesisk: 天啓, født 23. desember 1605 i Beijing i Kina, død 30. september 1627) var den 15. keiser av Kina under Ming-dynastiet, fra 1620 til 1627. Han var født Zhu Youjiao 朱由校, og var Taichang-keiserens eldste sønn. Taichang-keiseren hadde regjert i bare én måned.
Liv og virke
Zhu Youjiao - Tianqi-keiseren - kom på tronen da han var 15 år gammel, en måneds tid etter farens død. Han satt ved makten i sju år.
Han interesserte seg heller lite om rikets anliggender, og heller ikke om de nære ting. Man mente at han sviktet sine sønnlige forpliktelser mot faren ved å neglisjere hans ønsker. Det er tenkelig at Zhu Yuojiao led under en lærehemming eller noe mer. Han var ikke lesekyndig og viste ingen interesse for studier.
Han var mest opptatt av å dyrke en hobby med trearbeider, noe som gav ham det spottende tilnavnet den keiserlige tømmermann.
I dette styringsvakuumet kjempet forskjellige embedsmenn, blant dem evnukken Wei Zhongxian, om beslutningsmakten. Wei ble fremmet av keiseren, og fikk et fast grep om palasset innen få år. Mellom 1624 og 1627 utøvde ham et terrorregime i palasset. Han utnevnte sine fortrolige til ministre og forsynte seg fritt fra statsinntektene.
En annen innflytelsesrik skikkelse ble madam Ke, keiserens mangeårige barnepike. Hun ønsket å sjalte ut alle andre kvinner fra keiserens nærhet. Hun låste keiserlige konkubiner inne og lot dem sulte i hjel.
En konfuciansk moralistisk-filosofisk orientert gruppe, Donglinpartet, uttrykte uro over forholdene ved keiserhoffet. Som respons forordnet i hemmelighet palasset at en rekke av mandarinene ble henrettet.
Keiserens vedvarende passivitet skadet Ming-styrets anseelse betraktelig. Økonomien stagnerte og byråkratiet var i mange saker helt handlingslammet. Dette førte til langvarige bondeopprør.
Tianqi-keiseren døde i 1627 noe før sin 27-årsdag. Wei Zhongxian mistet sin makt og ble tvunget til selvmord.
Etter keiserens død overtok hans yngre bror, Zhu Youxiao, under navnet Chongzhen-keiseren. Tianqi-keiseren ble gravlagt blant Ming-dynastiets graver nordvest for Beijing.
Ingen av Tianqi-keiserens barn levde opp, slik at han ikke fikk noen etterslekt.
Chongzhen-keiseren
Chongzhen-keiseren (kinesisk: 崇禎, pinyin: Chóngzhēn, Wade-Giles: Ch'ung-chen eller Ch'ung-cheng; født 6. februar 1611 i Beijing i Kina, selvmord 25. april 1644 i Beijing) var den 16de og siste av Ming-dynastiets keisere som regjerte over Kina mellom 1627 og 1644. Han var født Zhu Youjian (朱由檢), og var Taichang-keiserens sønn. I Kina går han dessuten under sitt posthume navn Zhuānglièmǐn og sitt såkalte tempelnavn, Sīzōng.
Liv og virke
Da Zhu Youjian overtok tronen etter sin storebror, Tianqi-keiseren, forsøkte han å gjenvinne makten fra de hoffmenn, blant andre sjefsevnukken Wei Zhongxian, som imens under en tid hadde fått kontroll over statsforvaltningen. De ble eliminert.
I motsetning til sin forgjenger forsøkte Chongzhen-keiseren å regjere selv, og var sterkt oppsatt på å få løst problemene som plaget på alle kanter. Men den bunnskrapte statskassen gjorde hans anstrengelser om intet. Hans edikter ble ikke satt ut i livet, fordi store deler av byråkratiet ikke var handlingsdyktig, eller rett og slett ikke fantes leger ute i enkelte provinser. Han fant ikke kompetente ministre, slik at mange sentrale poster ble besatt med svake personer. Minghoffet hadde ellers isolert seg selv fra samfunnet forøvrig.
Chongzhen-keiseren ble stadig mer frustret over sine undergittes treghet, og ble stadig mer og mer mistroisk mot sine omgivelser og utmålte strenge straffer mot illojalitet. Gjennomsnittlig hvert år ble hans seks ministre erstattet med nye, og de avsatte ble gjerne ilangt grusomme straffer.
Ming-hoffet mistet etterhvert kontrollen med provinsforvaltningen, og i denne stund brøt det ut en pest i Kina som skulle koste millioners mennesker livet.
I Sentralkina stilte den tidligere soldat Li Zicheng seg i spissen for opprørske bønder og soldatskarer. De fór gjennom landet og plyndret og stakk i brann, og kontrollerte snart provinsene Hubei, Henan og Shanxi. I dette maktområdet utropte Li «Shun-dynastiet».
Riket var i uorden, og det, sammen med folkelige opprør og det militære trykk fra mandsjuene, ble Mingdynastiets bane.
I april 1644 inntok Li Zichengs styrker Beijing. Overløpere hadde åpnet byportene for dem og de strømmet inn uten å møte motstand. Chongzhen-keiseren våknet om morgenen den 25. april og bad om en rapport om tilstanden, Ingen minister dukket opp, og keiseren ble fort klar over at hele palasspersonalet var flyktet, og likeså palassgarden. Da Keiseren skjønte at opprørerne var trengt inn i de ytre bydeler, innså han at hans styre var en tapt sak. Han sørget for at hans sønner fikk flyktet ut av byen, og deretter befalte han resten av keiserfamilien til selvmord. Etter at keiserinnen hadde hengt seg, drakk han seg full og begav seg med sin livevnukk til Kullhøyden, den kunstige høyden rett nord for palasset. Der hengte han seg i et tre.
Liu Jinli
Liu Jinli (født 16. mars 1989) er en kinesisk curlingspiller.
Alværfossen
Alværfossen (også skrevet Alverfossen) er en foss ved Alværen nordvest for Sande i Gaular, Sogn og Fjordane. Deler av fossen er synlig fra bro ved Døskeland Bruk, tilkomst fra riksvei 610.
Det er laget laksetrapp i fossen, deler av fossen er fredet for laksefiske. I normalår starter fisket over fossen ca. 10. juli.
I Alværfossen har det tidligere eksistert kraftverk, det eksisterer også planer for ny kraftutbygging. Fylkesmannen i Sogn og Fjordane har stilt seg negativ til planene. Fossen er en del av det vernede Gaularvassdraget
Williamson County (Texas)
Williamson County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i de østlige delene av staten. Det grenser mot Bell County i nord, Milam County i nordvest, Lee County i øst, Bastrop County i sørøst, Travis County i sør og mot Burnet County i vest.
Williamson Countys totale areal er 2 939 km² hvorav 31 km² er vann. I 2000 hadde fylket 249 964 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Georgetown. Fylket har fått sitt navn etter Robert McAlpin Williamson.
Fylket regnes til regionen Central Texas.
Daughter of Dawn
Daughter of Dawn er en amerikansk western-stumfilm fra 1920, regissert av Norbert A. Myles. Den er en av av få filmer fra stumfilm-æraen som utelukkende har amerikanske urfolk i hovedrollene.
Handling
Den kvinnelige hovedpersonen er Dawn (spilt av Esther LeBarre) datteren til sjefen for Kiowa-stammen (spilt av Hunting Horse) Dawn ønsker å gifte seg med White Eagle (spilt av White Parker) som er sønnen til Comanche-leder Quanah Parker. Men faren hennes ønsker at hun heller skal vurdere den mektige og innflytelsesrike Black Wolf (spilt av Jack Sankadota)
Wanada Parker (også et barn av Quanah Parker) spiller Red Wing, en annen kvinne som er forelsket i Black Wolf. Historien inneholder også skildringer av det typiske indianer-livet i Plains, som blant annet inkluderer tradisjonelle danser og bison-jakt.
Anja Andersen
Anja Jul Andersen (født 15. februar 1969 i Odense) er dansk håndballtrener og tidligere -spiller. Hun spilte 133 kamper for det danske landslaget, og scoret 726 mål i perioden 1989–1999.
Trening
Trening er å utføre øvelser eller bevegelser, vanligvis systematisk, for å utvikle, forbedre eller opprettholde fysiske ferdigheter, evner eller egenskaper. Dette gjøres blant annet gjennom planlagte, gjentatte repetisjoner, eller med en mer allsidig tilnærming der en ferdighet eller evne krever øvelse av andre grunnleggende ferdigheter eller evner for å oppnå ønsket utvikling.
I daglig tale brukes begrepet trening for fysisk trening rettet mot å utbedre eller vedlikeholde en utøvers prestasjonsevne. For personer med nedsatt funksjonsevne, enten fra fødsel eller pådratt etter ulykker eller sykdom, vil trening også være gunstig for å kunne mestre grunnleggende hverdagslige utfordringer. Innen fag- og yrkesopplæring er trening i å bruke maskiner, kjøretøy og redskaper en viktig del av opplæringen. For utrykningspersonell innen politi, ambulanse og brannvesen er trening på utrykninger, rutiner og tenkte kriser en viktig del av opplæring og beredskap. Slik trening omtales gjerne som beredskapsøvelser.
Innen skole og utdanning trenes det på grunnleggende ferdigheter som lesing, skriving og regning, og videre mer fagspesifikke studier med påfølgende trening.
Fysisk trening
Fysisk aktivitet vil i kontrast kunne defineres som en systematisk kroppslig bevegelse som gjør at man blant annet får økt blodomstrømning i kroppen, og begynner å puste fortere grunnet et større behov for oksygen. Denne form for aktivitet kan bidra til endring av kroppens fysiske, psykiske og sosiale egenskaper, men det er ikke nødvendigvis motivasjonen for eller hensikten med aktiviteten.
Mosjon
Mosjon, fra latin movere, som betyr «å sette i bevegelse». Begrepet beskriver aktivitet og kroppsbevegelser som skal styrke ens helsetilstand. Mosjon brukes synonymt med ordet trim. «Å mosjonere», eller «å trimme», kan være rettet mot de fleste idretter, men vil vanligvis ikke være like systematisk som målrettet trening. Formålet med mosjon vil normalt være rekreasjon og helse, heller enn rettet mot konkurranser og prestasjoner.
Søvn
Trening har innflytelse på vår fysiske helse og flere studier har vist at trening kan forbedre søvnkvaliteten vår. Flere studier som er gjennomført viser at trening påvirker søvn positivt. Det har vist seg at grunnen til dette er at trening tømmer kroppen for energi, bryter ned muskelvev og øker kroppens temperatur. Alle disse følgene fører til at kroppen er bedre rustet til søvn.
En gjennomgang fra 2012 viste at fysisk trening i opptil fire måneder kan øke søvnkvaliteten hos voksne over 40 år. Selv om mange studier viser at trening kan ha mye positivt å si for søvnkvaliteten viser noen studier også at virkningen av treningen ikke kommer med det samme. Man må nemlig trene regelmessig og i lengre perioder før man merker at søvnen blir bedre. Noe som også er viktig er tiden man trener på, trener man sent vil dette ha en negativ effekt på søvnen og man bør derfor trene i god tid før man legger seg.
Om ikke treningen i seg selv har en direkte effekt på søvnen, kan vekttap og andre konsekvenser av søvnen ha en effekt. En systematisk metaanalyse fra 2018 antydet at trening kan forbedre søvnkvaliteten blant dem som led av søvnløshet. En større amerikansk undersøkelse fra 2013 fant også at det var sammenheng mellom trening og søvn. Deltakerne var mellom 23 og 60 år, og resultatene viste at de som trente hadde best søvnkvalitet.
Valset
Ytre Agdenes har postadresse 7318 Agdenes. Nærmeste tettsteder er Selva og Vassbygda i Agdenes. Agdenes fyr og Kong Øysteins havn ligger i nærheten. Navnet Vassbygda ble bytta ut med Mølnbukt for noen år siden da Mølnbukt ligger nede ved sjøen.
Der Tanz auf dem Vulkan
Der Tanz auf dem Vulkan er en tysk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Richard Eichberg. Filmen ble utgitt i to deler.
Angevin-riket
Angevin-riket refererer til en samling stater som ble styrt av Angevin-herskerne fra huset Plantagenet i høymiddelalderen. Huset Plantagenet styrte over et område i Vest-Europa som strakte seg fra Pyreneene til Irland i løpet 1100- og tidlig på 1200-tallet. Deres «imperium» var grovt sett halvparten av middelalderens Frankrike foruten hele England og Irland. Navnet «Angevin-riket» er en moderne konstruksjon, da dette riket ikke hadde en slik betegnelse da det eksisterte. Til tross for omfanget av riket til Angevin-herskerne, ble det beseiret av kongen av Frankrike, Filip II August fra huset Capet. Han etterlot deres rike delt i to, og tapte provinsene Normandie og Anjou. Dette nederlaget, som etterlot huset Plantagenet med deres engelske områder og Gascogne i sørlige Frankrike, satte scenen for Saintongekrigen og hundreårskrigen.
Opprinnelsen til begrepet og dets bruk
På engelsk kalles Angevin-riket for «Angevin-imperiet». Dette moderne begrepet omfatter landområdene til huset Plantagenet, med kongene Henrik II av England og hans sønner Rikard og Johan. En annen sønn, hertug Geoffrey II, hersket over Bretagne og etablerte en egen herskerslekt her. Så langt som historikerne kjenner til, fantes det ikke i samtiden noe annen begrep for regionene under Angevin-herskernes kontroll. Begreper som «vårt kongedømme og alt underkastet vårt styre hva enn det måtte være» ble dog benyttet. Begrepet «Angevin-imperiet» ble skapt av Kate Norgate i hennes utgivelse fra 1887, England under the Angevin Kings. I Frankrike er begrepet «Espace Plantagenêt» stundom benyttet for å beskrive de len som huset Plantagenet hadde skaffet seg i Frankrike. Imperium, et begrep innført fra latin, benyttes i norsk sammenheng på verdensrike, stormaktsvelde, som eksempelvis det romerske imperiet mens rike, fra norrønt ríki ‘herredømme’, ‘makt’ er et langt mer allmenngyldig begrep som benyttes fra kongerike til planterike, og betegnelsen «Angevin-riket» har således ikke de samme konnotasjoner som «Angevin-imperiet». På norsk forbeholdes den latinske betegnelsen imperium gjerne til noe få historiske stormaktsvelder, og i vanlig norsk språkbruk oversettes imperium i mange tilfeller til det mer nøytrale rike.
Bruken av betegnelsen «Angevin-imperiet» har blitt revidert til tider med tanke på at både engelske og franske påvirkninger ble spredd gjennom maktområdet i den tid som unionen varte. Begrepet Angevin i seg selv er adjektivet benyttet på beboerne i Anjou og regionens historiske hovedstad Angers. Huset Plantagenet var fra Anjou, derav denne referansen.
Bruken av begrepet imperium har skapt diskusjon hos historikerne. Ettersom riket var en samling av arvet og ervervet land for kong Henrik II er det en del spørsmål om det var eller ikke var en form for felles identitet innenfor besittelsene. En del historikere har argumentert at begrepet imperium bør referere utelukkende til «Det hellige romerske imperium», som i norsk språkbruk refereres til som Det hellige romerske rike av den tyske nasjon, som var den eneste vesteuropeiske politiske strukturen som faktisk ble kalt for «imperium» (i noen språk, som fransk og engelsk). Andre historikere har argumentert at Henrik IIs imperium eller rike var hverken mektig, sentralisert, eller stor nok til å bli seriøst kalt for et imperium. Det var aldri noe slikt som imperial tittel som begrepet «Angevin-imperiet» kan antyde. Selv om Plantagenetene selv ikke krevde noen imperial tittel var det en del krønikeskrivere som arbeidet for Henrik II selv som faktisk benyttet begrepet «imperium» for å beskrive denne samlingen av landområder. I hovedsak var den høyeste tittelen «konge av England» og til denne ble det lagt til andre titler som hertuger og grever av de landområder i Frankrike som var henholdsvis hertugdømmer og grevskap ved at disse var helt og holdent uavhengige fra den kongelige tittel, og ikke underlagt engelsk kongelig lov.
Av denne grunn er det en del historikere som foretrekker betegnelsen commonwealth (samvelde) framfor «imperium» for å framheve det faktum at Angevin-riket var mer en samling av syv helt uavhengige, selvstyrte riker, knyttet løst sammen. En samtidig karakteristikk av Angevin-riket var at det var «polykratisk», begrepet er tatt fra en av de mest betydningsfulle politiske pamfletter som ble skrevet om emnet Angevin-riket: Policraticus av Johannes av Salisbury (ca. 1120 – 1180).
Geografi og administrasjon
Ved sin største utbredelse besto riket av kongedømmet England, herredømmet over Irland, hertugdømmene Normandie, Gascogne og Aquitaine (også kalt for Guyenne) foruten også grevskapene Anjou, Poitou, Maine, Touraine, Saintonge, Marche, Perigord, Limousin, Nantes og Quercy. Mens hertugdømmene og grevskapene ble holdt med ulike nivåer av vasallforhold til kongen av Frankrike, huset Plantagenet holdt kontrollen over hertugdømmet Bretagne, de walisiske fyrstedømmer, grevskapet Toulouse og kongedømmet Skottland i varierende grad av makt, skjønt de var aldri noen formell del av «imperiet». Ytterligere krav hadde blitt hevdet over Berry og Auvergne, men disse ble aldri innfridd.
Tidvis var grensene velkjente og lett å tegne som den mellom kongelige Demesne til kongen av Frankrike og hertugdømmet Normandie mens ved andre steder var grensene ikke så klare, særlig den østlige grensen til Aquitaine hvor det var ofte en forskjell mellom de grensene som Henrik II og senere Rikard I krevde, og den hvor deres egentlige makt endte.
Økonomi og utbytte
Angevin-rikets økonomi var meget komplisert på grunn av de ulike politiske strukturene til lenene. Områder som England som hadde en sentralisert maktstruktur genererte større inntekter enn mer løslige administrerte områder som Limousin hvor lokale prinser kunne prege deres egne mynter.
Det er generelt antatt at penger samlet inn i England ble brukt på saker på kontinentet. På grunn av det høye nivået av administrasjonen i England, og, i en mindre grad, i Normandie, var de eneste områdene hvor inntekten var rimelig gjennomført.
Engelske inntekter varierte fra et år til et annet:
I Irland var inntektene ganske lave, kun £2 000 for 1212, men i stor grad mangler det dokumentasjon. For Normandie var det store svingning knyttet til politikken i hertugdømmet. I 1180 var den normanniske inntektene kun £6 750 mens de nådde £25 000 omåret i 1198, noe som var høyere enn i England. Hva som var mer imponerende er at den normanniske befolkningen var langt mindre enn Englands, beregnet til 1,5 millioner i kontrast til Englands 3,5 millioner.
For Aquitaine, Anjou og Gascogne er det ikke bevart noen nedtegnelser av inntekter. Det er ikke på grunn av at disse regionene var fattige, tvert imot var det store vingårder, store byer og jerngruver. Ifølge Ralph av Diceto, en engelsk krønikeskriver:
De franske kongene fra huset Capet har ikke nedtegnet slike inntekter, skjønt dette kongedømmet var mer sentralisert under Ludvig VII og Filip II August enn det hadde vært under Hugo Capet eller Robert den fromme. Rikdommene under kongene fra huset Plantagenet ble klart ansett som langt større. Gerald av Wales kommenterte denne rikdommen :
Rikard Løvehjerte var alt i alt så økonomisk overlegen, at om han hadde levd, hadde han absolutt muligheten til å nedkjempe og beseiret sin franske rival, men til tross for de store økonomiske midlene som var tilgjengelige, var kong Rikard likevel alltid på konstant jakt etter mer. Det ble også hans død. Han ble skutt av en pil fra armbrøst da han beleiret en liten festning til en lokal fransk adelsmann som ikke hadde betalt hyllest.
Sammenhengen før det engelske kaos under Stefan
Grevene av Anjou hadde søkt makt i nordvestlige Frankrike i lang tid. De hadde vært tilbakevendende fiender av hertugene i Normandie og Bretagne, og stundom også av kongen selv. Fulko IV av Anjou hadde krevd herredømme over Touraine, Maine og Nantes, men Touraine var det eneste stedet som beviselig ble effektivt styrt av disse, noe konstruksjonen av festningene i Chinon, Loches og Loudun viste. Fulko IV giftet sin sønn Fulko V til Eremburga, arvingen av Maine, og således forente dette området med Anjou. Angevinenes dynasti var suksessfulle i Frankrike hadde deres rivaler, normannerne, erobret England mens poitevinene hadde blitt hertuger av Aquitaine foruten hertuger av Gascogne, og greven av Blois hadde blitt greve av Champagne.
Kong Henrik I av England hadde beseiret sin bror Robert Curthose, hertug av Normandie, og således skaffet seg en fiende i Roberts sønn William Clito, som ble greve av Flandern i 1127, og ved retten til sin far krevde han sin fødselsrett til hertugdømmet Normandie, og kongedømmet England. Henrik I forsøkte å etablere en allianse med Anjou mot Flandern ved å gifte sin eneste legitime sønn, William Adelin, med Fulko Vs datter, men da sønnen døde i Det hvite skip-ulykken i 1120, ble Henrik I nødtvunget til gifte sin datter Matilda, eller Maud som hun også ble kalt, til Geoffrey V, også kjent som Geoffrey Plantagenet. Imidlertid måtte normannerne akseptere Matildas arv til den engelske tronen. Det hadde bare vært et tilfelle av en kvinne som hadde tatt tronen, Urraca av León og Castilla (død 1126), og det var ikke nok for å fremme presedens, skjønt i januar 1127 anerkjente de normanniske baronene Matilda som arving til tronen i en motvillig ed. Den 17. januar 1128 ble bryllupet feiret i Le Mans.
Kaoset og spørsmålet om tronrekkefølge
Geoffrey sendte Maud alene til Normandie, først, i en diplomatisk misjon for å få anerkjent hertuginnen av Normandie til å erstatte Stefan. Imidlertid var ikke Geoffrey V langt unna i spissen for sin hær, og raskt erobret han flere festninger i sørlige Normandie som han aldri tapte igjen. Det var da at en angevinsk adelsmann, Robert III av Sablé, reiste seg mot ham ved å åpne en militærfront i hans rygg, noe som tvang Geoffrey V til å trekke seg tilbake til Anjou og således avslutte opprøret. Da Geoffrey V kom tilbake til Normandie i september 1136 var regionen oppløst i lokale strider og krangling mellom baronene. Stefan var ikke i stand til å reise til Normandie og som et resultat var situasjonen kaotisk. Geoffrey V fant en ny alliert i greven av Vendôme, og enda mer betydningsfullt i hertugen av Aquitaine. I spissen for en ny hær og forberedt på å erobre hele Normandie ble han såret og igjen tvunget til å trekke seg tilbake til Anjou. I tillegg til dette plaget et utbrudd av diaré hæren hans. Orderic Vitalis uttalte at «inntrengerne måtte løpe hjem med en hale av dritt etter seg». Stefan klarte endelig å komme til Normandie i 1137 og gjeninnførte orden, men han hadde tapt mye troverdighet i øynene på Robert av Gloucester, en illegitim sønn av kong Henrik I av England, som støttet Geoffrey.
Hispa atra
Hispa atra er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er ikke registrert i Norge, men finnes i Norden.
Angevin-riket
Kaoset og spørsmålet om tronrekkefølge
Geoffrey tok kontroll over festningene i Caen og Argentan uten å møte motstand, men han måtte nå forsvare Roberts besittelser i England mot kongens raseri. I 1139 krysset Robert og Maud Den engelske kanal og gikk i land i England mens Geoffrey opprettholdt presset i Normandie. Stefan ble tatt til fange i februar 1141 i slaget ved Lincoln, noe som førte til at Normandie falt sammen. Geoffrey kontrollerte da bortimot hele Normandie. Tidligere hadde kong Ludvig VII av Frankrike giftet seg med Eleanora av Aquitaine for å bli hertug av Aquitaine og legge dette området inn under den franske kronen. Han hadde således ingen interesse i en endring i den normanniske politikken ettersom han allerede styre et stort og mektig sammenhengende område. Da Geoffrey hadde kontrollen over Normandie gikk Maud på nederlag mot Stefans allierte i England. I Winchester ble Robert av Gloucester tatt til fange mens han beskyttet Mauds tilbaketrekning. Hun kom senere til utveksle Stefan mot Robert.
Hispa atra
Hispa atra er mellom 3-4 mm lang. Den er svart på farge og har kroppen full av små, men kraftige torner. Hodet er nedoverbøyd. Kroppen er litt langsmal og ikke oval som bladbillene ofte er. Beina er mørke.
Angevin-riket
Kaoset og spørsmålet om tronrekkefølge
I 1142 kom den bønn til Geoffrey om å krysse kanalen og komme Maud til hjelp, men han nektet. Han var blitt mer interessert i Normandie. Etter at Avranches, Mortain og Cherbourg var blitt erobret gikk han til et avgjørende angrep på Rouen som ble erobret i 1144. Han utpekte seg deretter til hertug av Normandie og i bytte for Gisors til Ludvig VII ble han formelt anerkjent av den franske kongen. Geoffrey var fornøyd med sin nye rolle i Normandie og gjorde ingen anstrengelser på å støtte Maud i England selv om hun lå på kanten av stupet. Helie (Elias), Geoffreys yngre bror, mente at han hadde krav på sin andel og krevde Maine. Ikke før denne saken var blitt avgjort var det en annen adelsmann fra angevin som gjorde opprør, Gerald Berlay, nylig utpekt seneschal av Poitou av Ludvig VII. Han ledet et opprør i sørlige Anjou mot Geoffrey V.
Hispa atra
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.
Tatan gasskraftverk
Tatan gasskraftverk er et varmekraftverk i byen Taoyuan på nordvestkysten av Taiwan. Det har en installert produksjonskapasitet på 4 200 MW fordelt på blokker á 700-720 MW hver. Brenselkilden er naturgass.
Hispa atra
Hispa atra tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Angevin-riket
Henrik II og den nominelle grunnleggelse av Angevin-riket
Stefan hadde på ingen måte oppgitt sine krav på Normandie, selv om Ludvig VII hadde anerkjent Geoffrey Plantagenet som hertug. En allianse mellom de to kongene var mulig på grunn av saken om Gerald Berlay. Ludvig VII sa seg enig i å anerkjenne Henrik Plantagenet som den nye hertug i 1151 i utbytte for å få normanniske Vexin. Da Geoffrey V døde, kun 38 år gammel, ble Henrik Plantagenet greve av Anjou i 1151. I henhold til den fortelling som ble fortalt av William av Newburgh (på 1190-tallet) hadde Geoffrey erklært at Henrik måtte gi Anjou til en av sine yngre brødre, også kalt Geoffrey, om han skulle vinne den engelske kronen. For å tvinge Henrik til sverge på det hadde Geoffrey V beordret til å bli etterlatt uten en begravelse inntil Henrik sverget at han ville si fra seg Anjou om han vant England.
Tatan gasskraftverk
Anlegget Tatan 1 stod ferdig i 2006 og var på 1 400 MW. Denne enheten kan i tillegg til LNG også fyres på fyringsolje.
Angevin-riket
Henrik II og den nominelle grunnleggelse av Angevin-riket
I juli 1152 angrep den franske kongens hær Aquitaine mens Ludvig VII selv, sammen med Eustace IV, Henrik den liberale og Robert av Dreux angrep Normandie. Geoffrey gjorde opprør i Anjou mens Stefan angrep Angevin-lojale i England. Flere anglo-normanniske adelige skiftet allianse ved den kommende katastrofen. Henrik Plantagenet var i gang med å seile til England for å forfølge sitt krav på den engelske tronen da hans besittelser ble angrepet. Han dro først til Anjou og tvang Geoffrey til å overgi seg før han seilte til England i januar 1153 før å møte Stefan. Han hadde det hell at Ludvig VII ble syk og trakk seg fra konflikten mens hans forsvarsverker holdt stand mot angriperne. Etter syv måneder i krig og politisk spill feilet han dog med å bli kvitt kong Stefan.
Da endret det seg igjen ved at Eustace IV døde brått under merkelige omstendigheter, «rammet av Guds vrede», dette var det siste strå for den engelske kongen og Stefan oppga kampen mot Henrik, noe som ble bekreftet i traktaten i Wallingford. Stefan gjorde Henrik Plantagenet til sin arving og etterfølger på den betingelse at de landområder som hans familie hadde i England og Frankrike ikke skulle bli rørt. Det var de samme betingelser som Maud hadde nektet etter hennes seier ved Lincoln. Henrik Plantagenet ble Henrik II av England i desember 1154. Spørsmålet om hans ed for Anjou og hans bror Geoffrey ble tatt opp igjen. Henrik foreslo kompensasjoner for broren i Rouen i 1156, men Geoffrey avslo og dro tilbake til Anjou for igjen å gjøre opprør mot Henrik. Om Geoffrey hadde et moralsk krav var hans militære posisjon tilsvarende svak. Ludvig VII ville ikke blande seg inn etter at Henrik II betalte hyllest til konge av Frankrike som hans føydale lensherre for Normandie, Anjou og Aquitaine. Henrik II knuste brorens opprør og han måtte deretter nøye seg med en årlig pensjon.
Utvidelser av Angevin-riket
Henrik II arbeidet for å kreve ytterligere områder under seg og for å skaffe en ring av vasallstater, særlig rundt England og Normandie, som en buffersone. De mest opplagte var Skottland, Wales, Bretagne og Flandern, noe som også ble et utgangspunkt for ytterligere utvidelser.
David I av Skottland hadde dratt fordeler av kaoset i England under Stefan til å erobre Cumberland, Westmorland og Northumberland. I Wales hadde betydningsfulle ledere som Rhys ap Gruffydd og Rhys ap Gruffydd reist seg. I Bretagne var det ingen bevis for at hertugen av Bretagne, Eudes, hadde anerkjent normanniske overherredømme. De vitale grensefestninger, Moulins-la-Marche og Bonmoulins, hadde aldri blitt erobret av Henrik Plantagenet og var i besittelse av Robert av Dreux. Greve Thierry av Flandern hadde gått inn i Ludvig VIIs allianse i 1153. Lengre sør hadde greven av Blois erobret Amboise. Fra Henrik IIs perspektiv var det flere saker å løse.
Kong Henrik II viste seg å være en dristig konge; han var også aktiv og mobil. Selv om han ofte var mer til stede i Frankrike enn i England som Ralph av Diss, domprost av St Pauls, uttalte ironisk : «Det er ingenting å sende for å binge kongen tilbake til England, annet enn Tower of London».
Festninger og skanser i Frankrike
Henrik II hadde kjøpt Vernon og Neufmarché allerede i 1154. Fra nå av var den nye strategien regulert av de kongelige husene Plantagenet og Capet. Ludvig VII ville ikke nekte for hans eget mislykte forsøk på å knuse Henrik II. På grunn av Angevins kontroll over England i 1154 var det meningsløst å ikke innse at Angevins styrker var overlegne hans egne. Henrik II ville ikke stoppe å kreve landområder før hele normanniske Vexin var helt og holdent hans. Thomas Becket ble sendt som ambassadør til Paris i 1185 for å lede forhandlingene og han framviste all den prakt som Angevin kunne frambringe. Ludvigs datter Marguerite, som fortsatt var et spedbarn, ble lovet bort til Henriks sønn. Marguerites medgift skulle være normanniske Vexin og Henrik II skulle gi tilbake festningene Moulins-la-Marche og Bonmoulins. Til gjengjeld ble Amboise gitt tilbake til Henrik II.
Flandern
England solgte det meste av sin ull til Flandern via havnen i Boulogne. En allianse med disse to landene ble deretter logisk sett forseglet med dette bryllupet og godsene i England. Henrik II måtte få Marie ut av hennes kloster først, noe som hadde vært en vanlig praksis i England siden den normanniske erobringen. I 1163 viser de få gjenværende dokumenter at Henrik II og Thierry fornyet den traktat som ble signert i sin tid av Vilhelm I av England. Flandern skulle skaffe Henrik II med riddere i utbytte for en årlig tributt i penger.
Bretagne
I Bretagne hadde hertug Conan III, erklært sin sønn Hoèl av Cornwall som en løsunge og gjorde ham arveløs. Det var hans søster Bertha av Bretagne som ble hertuginne av Bretagne som gjorde sin ektemann på den tid, Eudes, til formelt hertug. Hoël hadde vært med-regent sammen med sin svoger, og måtte nå nøye seg med å bli greve av Nantes. Bertha var enke etter Alan, 1. jarl av Richmond, som hun allerede hadde en sønn med, Conan IV, og som ble jarl av Richmond i 1148. Han var Henrik IIs perfekte kandidat til å bli den nye hertugen av Bretange da enhver hertug med besittelser i England var av betydning for å ha lettere kontroll på kontinentet.
I 1156 ble hertugdømmet Bretagne rammet av generell uro og strid som førte til at Conan IV ble ny hertug mens befolkningen i Nantes kalte på Henrik IIs hjelp mot Hoël. Henriks bror Geoffrey ble gjort til den nye greve av Nantes av Henrik II, men han holdt ikke tittelen lenge da han døde i 1158, kun 24 år gammel. I 1158 styrte Conan IV kortvarig som greve av Nantes, men Henrik II tok tittelen samme år ved å mønstre opp en hær i Avranches som trussel. I 1160 giftet Henrik II sin kusine Margarete av Skottland til Conan. Han utpekte deretter erkebiskopen i Dol. Uten en tradisjon med et sterkt styre i Bretagne vokste misnøyen blant adelen. Dette førte til et opprør som besvarte i 1166. Henrik II trolovet sin egen 7 år gamle sønn Geoffrey til Conans datter og tvang senere Conan til å abdisere til fordel for sin framtidige svigersønn, noe som gjorde Henrik II til den reelle herskeren av Bretagne, ikke hertugen. Den bretonske adelen satte seg sterkt imot dette og flere angrep mot Bretagne fulgte, først i 1167, så i 1168 og endelige i 1173. Hver av disse invasjonene førte til konfiskeringer og Henrik II satte inn sine egne menn isteden, William Fitzhamo og Rolland av Dinan. Selv om Bretagne ikke var formelt en del av Plantagenets len var landet under fast kontroll av kongen i England.
Skottland
Henrik II møtte Malcolm IV av Skottland i 1167 i spørsmålene om Cumberland, Westmorland og Northumberland, tidligere erobret av hans bestefar David I. I 1149, før Henrik II ble mektig, hadde han gitt en ed til David om at landene nord for Newcastle skulle tilhøre kongen av Skottland til evig tid. Malcolm minnet ham om denne eden, men Henrik II føyde seg ikke. Det er ingen bevis for at henrik fikk en dispersjon fra paven denne gangen, slik William av Newburgh sa det «... klokelig overveide kongen av England det, som hadde bedre argument på grunn av sin langt sterkere makt».
Malcolm IV ga opp og betalte hyllest til Henrik II til fordel for Huntingdon som han hadde arvet fra sin far.
Vilhelm I av Skottland, den såkalte «Løven», var den neste kongen av Skottland, og var lite fornøyd med Henrik II siden han hadde fått Northumberland av kong David i 1152, og derfor mistet landet til Henrik II da Malcolm IV overga det i 1157. Som en del av et forbund med Ludvig VII invaderte Vilhelm I først Northumberland i 1173 og deretter på nytt året etter, og han ble tatt til fange på pinlig vis i nærheten av Alnwick. Han ble deretter nødt til å signere den harde og ydmykende traktaten i Falaise. Engelske garnisoner ble utplassert i festningene Edinburgh, Roxburgh, Jedburgh og Berwick og sørlige Skottland var da under like fast engelsk kontroll som Bretagne var. Rikard I av England opphevet denne traktaten i utbytte for penger som kunne finansiere hans korstog.
Wales
Rhys ap Gruffydd av Deheubarth, og Owain av Gwynedd var modne for forhandlinger. Henrik II hadde angrepet Wales tre ganger, i 1157, 1158 og 1163 for å få dem til å svare hans innkallelser til hoffet. Men vilkårene var for strenge og waliserne gikk til opprør mot ham. Henrik invaderte for fjerde gang i 1164 med en massiv hær som Brut y Tywysogion (Prinsenes krønike) beskrev: «... en mektig hær av håndplukkede krigere fra England og Normandie og Flandern og Anjou og Gascogne og Skottland...» og hans hensikt var «... føre bort i jern og ødelegge alle britonere (walisere)».
Dårlig vær, regn og oversvømmelser og stadig bakholdsangrep fra waliserne forsinket angevinske hæren of forhindret erobringen av Wales. En rasende Henrik II fikk walisiske fanger mishandlet, men Wales forble trygg for en stund til. Invasjonen av Irland i 1172 fikk Henrik II til avgjøre saken ved forhandlinger med Rhys ap Gruffydd.
Irland
Ytterligere ekspansjonsplaner ble overveiet da Henrik IIs siste bror ikke hadde et len. Den hellige stol ville støtte en erobring av Irland om det brakte den irske kirke inn under Roma. Henrik II fikk Romas velsignelse i 1155 i form av en pavelig bulle, men han måtte utsette invasjonen på grunn av alle pressende saker i hans eksisterende besittelser.
Henrik IIs bror William FitzEmpress, greve av Poitou, døde i 1164 før han ble installert på Irland, men kongen oppga ikke erobringen av den grunn. I 1167 ble en irsk småkonge, Diarmait Mac Murchada, anerkjent av Henrik II og tillatt å samle soldater i England og Wales for å gå imot andre irske konger. Angriperne hadde innledningsvis stor suksess i å skaffe seg områder i Irland, såpass mye at Henrik II selv dro over med en stor hær i oktober 1171. Hans demonstrasjon av makt fikk de fleste innfødte ledere til å anerkjenne ham som deres herre. Selv Ruaidrí Ua Conchobair, konge av Connacht, som krevde å være overkonge av Irland, ga sin hyllest til Henrik II.
Da Diarmait av Leinster snart døde innsatte Henrik II sine egne menn i befestninger som Dublin og Leinster. Han ga også uerobrete kongedømmer som Cork, Limerick og Ulster til sine menn og forlot Irland igjen. I 1177 gjorde han Johan av England, sin yngste sønn, til den første lord av Irland, selv om Johan var altfor ung da han gikk i land på Irland i 1185. Han feilet i å gjøre sin autoritet gjeldende og dro tilbake til England. Først 25 år senere kom han tilbake da andre normannere hadde reist festninger og installert egen interesser.
Toulouse
Eleanora av Aquitaines forfedre hadde krevd det store landområdet Toulouse ettersom det pleide å være den sentrale makten i de eldre hertugdømmet Aquitaine i tiden under Odo den store. Henrik II og kanskje også Eleanora selv var sannsynligvis ikke beslektet med denne linjen av hertuger (Eleanora var Ramnulfid mens Henrik II var Angevin). Toulouse var en meget stor by, tungt befestet og langt rikere enn mange andre byer. Dens strategiske betydning lå i dens plassering mellom Atlanterhavet og Middelhavet. Grevskapet Toulouse var også den største av statene innenfor kongedømmet Frankrike med den store tilgangen til Middelhavet og omfattet betydningsfulle byer som Narbonne, Cahors, Albi, Nîmes og Carcassonne.
I juni 1159 samlet Henrik II i Poitiers det som sannsynligvis var den største hæren han noensinne hadde samlet, dannet av tropper fra alle hans len, fra Gascogne til England, og i tillegg støttet av forsterkninger sendt av Thierry av Alsace og Malcolm IV av Skottland. Henrik II angrep fra nord mens andre av hans allierte, familien Trencavel og Ramon Berenguer IV av Barcelona åpnet en annen front. Han greide dog ikke å erobre byen Toulouse, og de påfølgende stridene om Toulouse ble kalt for «Førtiårskrigene» av William av Newburgh.
Henrik II erobret Cahors foruten en rekke festninger i Garonnedalen i regionen Quercy. Han kom tilbake i 1161, men ble deretter for opptatt av konflikter andre steder og lot sine allierte kjempe mot Toulouse. Alfonso II av Aragón hadde interesser der og ble med i krigen. I 1171 inngikk Henrik II i en allianse med Humbert av Maurienne og skaffet således ytterligere en fiende til Raymond V. I 1173 ga Raymond V endelig opp i Limoges etter et tiår med konstant krigføring. Han ga sin hyllest til Henrik II, til dennes sønn Henrik den unge konge og til hans andre sønn, Rikard Løvehjerte, nylig utpekt hertug av Aquitaine.
Angevins høydepunkt (1160 - 1199)
Ludvig VII av Frankrike var kjent av sine samtidige for sin fromhet og for sin varme følelser for fred. Stefan av Paris skrev om den franske kongen «Han var så from, så rettferdig, så katolsk og vennlig, at om du så hans enkelhet i væremåte og klær, ville du tenke, om du ikke allerede kjente ham, at han var ikke en konge, men en religiøs mann. Han var en som elsket rettferdighet, en som forsvarte de svake.»
Selv Walter Map, en samtidig engelsk satirisk skribent, har vært vennlig i sine beskrivelser av den franske kongen, og hans prising av Ludvig VII sto i kontrast til den harde kritikken han rettet mot andre konger.
Til tross for Ludvig VIIs kjærlighet for fred og hans hat for vold og krig, og angrepene på Toulouse gjorde det klart at fredsavtalen med Henrik II betydde muligheten for krig andre steder. Ludvig VII var selv i en vanskelig posisjon. Hans undersåtter var mer mektig enn han selv var, og mest ille var hans egen mangel på en mannlig arving. Constance av Castilla, hans andre hustru, døde i barsel i 1160, og han annonserte at han ville gifte seg på nytt med Adèle av Champagne. Henrik II presset på for at hans sønn Henrik den unge konge skulle bli gift med Ludvigs datter Margarete, to år gammel, og som det ble erklært i 1158, normanniske Vexin skulle gå til ham som hennes medgift. Om Ludvig VII død uten en mannlig arving ville Henrik den unge konge være den neste konge av Frankrike (om den saliske lov ble oversett).
I 1164 fant kong Ludvig en ustyrlig alliert i Thomas Becket, nå erkebiskop av Canterbury. Kong Ludvig og Becket hadde tidligere møtt i 1158, men nå var omstendighetene helt forskjellige. Ludvig hadde allerede fått andre geistlige flyktninger, og ble av den grunn kalt Rex Christianisimus («den mest kristne konge») av John av Salisbury
Thomas Beckett ble myrdet i Canterbury i 1170, og den kristne verden la skylden på Henrik II. Ludvig som hadde beskyttet den ilske erkebiskopen fikk tilsvarende moralsk overmakt, men den franske kongens militære makt var fortsatt langt svakere.