cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Scandpower
Scandpower (etablert 1971 i Oslo) er et norsk konsulentselskap som tilbyr tjenester og programvarer innen risikostyring, helse, miljø og sikkerhet, kvalitetsstyring, pålitelighet, arbeidsmiljø og teknisk sikkerhet. Selskapet ble i 2010 en del av Lloyd's Register Group.
IrDA
IrDA er en fellesbetegnelse på en gruppe protokoller for dataoverføring via infrarødt lys, til bruk i for eksempel personlige datanettverk. Protokollene er utarbeidet av diverse arbeidsgrupper i organisasjonen Infrared Data Association.
Scandpower
Scandpower ble etablert under påtrykk fra industriminister Finn Lied, som fikk Norsk Hydro, Elkem, Hafslund og Årdal og Sunndal Verk til å samle krefter og etablere et konsulentselskap som skulle jobbe med atomenergi. Det var også det Scandpower jobbet med initialt, men har siden utvidet til også å jobbe innen olje og gass, transport, landbasert industri og energi.
Scandpower har hovedkontor på Kjeller (Skedsmo kommune) og har norske avdelingskontor i Sandvika, Stavanger, Bergen, Trondheim og Sunndalsøra. I tillegg har Scandpower kontorer i Sverige (Stockholm, Göteborg og Malmö), Storbritannia (London, Bristol, Manchester og Aberdeen), USA (Houston), Kina (Beijing), Sør-Korea (Seoul), Australia (Melbourne, Perth og Sydney) og Malaysia (Kuala Lumpur). Scandpower har i dag ca. 400 ansatte og lederen av selskapet er Bjørn Inge Bakken.
Tidligere bestod Scandpower av flere datterselskap; Scandpower Petroleum Technology, Scandpower Information Technology og Scandpower Risk Management. Førstnevnte ble i 2003 solgt til Energivekst, og heter i dag SPT Group. Det som i dag er Scandpower består kun av det som tidligere het Scandpower Risk Management.
The Great Ruby
The Great Ruby er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Barry O'Neil.
Handling
Verdens flotteste rubin ble stjålet fra bruden til prins Kassims oldefar for flere generasjoner siden i India - av en plyndrende Raja. Dette er nå flere tiår senere, og britene har nå kontroll over India. Men en dag dukker rubinen opp for salg av en velstående juveler, Sir John Garnett i London. Garnett har sine egne problemer, fordi flere av hans kones verdifulle juveler har blitt stjålet. Han ansetter derfor en privatdetektiv, ved navn James Brett, for å etterforske situasjonen.
Men en agent på vegne av den russiske tsaren uttrykker også interesse for å kjøpe rubinen. Men i virkeligheten er han et medlem av en kriminell gjeng som spesialiserer seg på juvel-tyverier. Han stjeler rubinen, og gjemmer den i en sjokolade-eske som tilhører Garnetts kone. Verken Garnett eller Garnetts kone er klar over at hun faktisk er involvert i tyveriet av juvelene. Det oppstår snart en rekke komplikasjoner.
Juraj Valach
Juraj Valach (født 1. februar 1989) er en slovakisk ishockeyspiller.
Han representerte Slovakia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i gruppespillet med det slovakiske landslaget.
Wentworth Institute of Technology
Wentworth Institute of Technology er et privat, ikke-kommersielt universitet i Boston i delstaten Massachusetts, USA. Det ble opprettet i 1904, og fokuserer på teknologifaglig undervisning.
Ved universitetet var det 3 613 studenter og 269 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 19 300 for studenter folkeregistrert i USA. Studiene gis opp til mastergradsnivå.
Dahlener Heide
Dahlener Heide er et 180 km² stort, skogkledd høgdedrag i det nordlige Sachsen, på østsida av Elben mellom byene Dahlen og Belgern. Området ligger på mellom 100 og 200 moh.
Geologisk består Dahlener Heide av en serie med endemorener (Dahlener Endmoräne) fra nest siste og eldre istider (saale og elster). Hovedtrinnet strekker seg mellom Ochsensaal og Bockwitz; her er det avsatt en støtsidemorene med et svært velutvikla relieff. Her finnes høgdeforskjeller på opptil 55 m og hellinger på opptil 25°. Ved Schildauer Berg ligger en annen randmorene, som på det høgeste når opp til 217 moh. – Dahlener Heides høgeste punkt.
Etter nedisningene har smeltevatn jevna ut profilet og avsatt grusvifter og sandurer, og på sørsida av moreneplatåene finnes avsetninger av leire, silt, sand og grus. Mellom kvartære avsetninger finnes også stedvis rester av tertiære lag.
Jordsmonnet er i de sentrale, skogkledde delene av Dahlener Heide brunjord, men det finnes også strøk med skrinnere jordsmonn. Skogen domineres av gran, isprengt holt av bøkeskog.
Dahlener Heide er godt tilrettelagt for turgåere, med over 200 km med turveger.
Comanche kullkraftverk
Comanche kullkraftverk er et kullkraftverk ved stedet Comanche Station i Pueblo County i delstaten Colorado i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 700 MW, fordelt på 2 turbiner. Dette er delstatens tredje største fossile kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1970 og stod ferdig i 1975. Brenselkilden er ulike kvaliteter av kull. Det er i tillegg en enhet på 816 MW under bygging slik at effekten økes til 1.516 MW fra 2009.
Alexandru Ghiban
Alexandru Ghiban (født 12. oktober 1986) er en rumensk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på tiendeplass med det rumenske landslaget.
Gastragonum
Gastragonum er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Ny-Guinea.
Kenya under Vinter-OL 2006
Kenya under Vinter-OL 2006. Én mannlig sportsutøver fra Kenya deltok i langrenn under Vinter-OL 2006 i Torino i Italia. Kenya, som deltok for tredje gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 92.-plass i langrenn på 15 km klassisk stil for menn. Philip Boit var Kenyas flaggbærer under åpningsseremonien.
Weirdo
Weirdo er et avantgardistisk tegneserie-antologi av ulike tegnere som ble opprettet av Robert Crumb og utgitt av forlaget Last Gasp i tiden 1981 til 1993. Crumbs egne røtter fra undergrunnstegneserier, og mange av de tegnere som ble publisert i Weirdo hadde samme bakgrunn, men bladet var ment som et kunstnerisk mer ambisiøst alternativ enn mange undergrunnsserier tradisjonelt var, og Weirdo er derfor å anse som et overgangsfenomen til undergrunnens avløser, alternative serier, særlig med tanke på de mange nye tegnere som ble introdusert via Weirdo.
Weirdo tjente også som et motpunkt til det samtidige seriemagasinet RAW hvor førstnevnte var å betrakte som «low art» kontra RAWs mer kunstferdige format og innhold. Tidlige utgivelser av Weirdo reflekterte Crumbs interesserer på den tiden; Art brut («outsider art»), fumetti (fotoserier), Church of the SubGenius, og andre tilknyttede former for «weirdness» (merkverdigheter). Bladet introduserte også en rekke nye tegnere, som Peter Bagge, Dori Seda og Dennis Worden.
Fra og med utgivelse #10 lot Crumb den yngre Peter Bagge overta som redaktør. Bagge var redaktør fram til utgivelse #19 da Crumbs hustru, Aline Kominsky-Crumb, overtok – unntatt for utgave #25 som igjen var redigert av Bagge. Det siste nummeret av Weirdo var #28, bestående av 68 sider og med internasjonalt tema kalt for «Verre D'eau», fransk for «glass av vann». Det ble utgitt i 1993.
Miloš Bubela
Miloš Bubela (født 25. august 1992) er en slovakisk ishockeyspiller.
Han representerte Slovakia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i gruppespillet med det slovakiske landslaget.
Rogla
Rogla er et vintersportssted i fjellområdet Zreče Pohorje i regionen Štajerska i Slovenia. Nærmeste by er Maribor.
Alpinanlegget i Rogla har 13 skiheiser. Rogla var vertskap for verdenscupen i langrenn i desember 2009 og i desember 2011 og parallellslalåm og -storslalåm i verdenscupen i snøbrett 2019/20 og i VM i freestyle og snøbrett 2021.
Great While It Lasted
Great While It Lasted er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Hal Roach.
Handling
Luke får muligheten til å leve livet som en millionær, etter å ha mottatt en større arv.
Frem til det blir oppdaget at en feil har blitt gjort, og arven hans egentlig tilhører noen andre.
Edmund Neupert
Biografi
Hans far Hermann Neupert ble født inn i en adelig tysk familie i Schleswig, og kom til Christiania som ung mann. Der drev han musikkhandel, og underviste i klaverspill.
Edmund Neupert var lærer ved Sternsches Konservatorium i Berlin årene 1866-1868. Deretter reiste han til København, der han hadde en lærerstilling ved byens konservatorium i to år. I 1881 dro han til Moskva, og året etter flyttet han til Oslo (den gang Christiania), hvor han underviste ved en pianoskole for barn. I 1883 bodde han i New York.
Neupert var ansett for å være en formidabel pianist og klaverpedagog, ofte sammenlignet med Franz Liszt. Han er i dag best kjent for sin rolle som solist under urframføringen av Griegs Klaverkonsert i a-moll med Det Kongelige Kapel dirigert av Holger Simon Paulli i Casino Store Sal i København, 3. april 1869. Klaveret som ble benyttet denne kvelden, var utlånt av Anton Rubinstein, som selv var til stede under konserten. Grieg selv var forhindret fra å komme. Neupert var også dedisert den andre utgaven av konserten.
Av Neuperts egne komposisjoner er spesielt de 24 Concert-Etüden og de 24 Octav-Etüden høyt verdsatt.
Neupert er gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.
Ȱ
Ȱ og ȱ (O med prikk over og makron) er den tjuefemte bokstaven i det liviske alfabetet, mellom ȯ og õ. På livisk markerer makron lang vokallyd. Ȯ representerer en nesten lukket, fremre bakre vokal, så ȱ representerer – [ʊ:].
Stålverksparken
Stålverksparken er en 2 dekar stor park på Ensjø ved Gladengveien i øst og Stålverkskroken i nord og vest. Parken har navn etter Christiania Staalværk, som rundt første verdenskrig bygget en ruvende lagerbygning som ligger rett sydvest for parken.
Ȱ
I Unicode kodes ȱ som U+0230 (&#X0230;) og U+0231 (&#X0231;).
Stålverksparken
Parken, og Hovinbekken fra Grenseveien til parken, ble åpnet i 2016. I 2017 ble bekken åpnet videre langs Gladengveien mot Ensjøveien. Parken ble vedtatt anlagt i 2007, med Hovinbekken som et viktig element.
Vest for parken ligger borettslaget Stålverksparken med adresse Stålverkskroken 14.
The Greater Will
The Greater Will er en amerikansk stumfilm fra 1915 regissert av Harley Knoles.
Andrej Kudrna
Andrej Kudrna (født 11. mai 1991) er en slovakisk ishockeyspiller.
Han representerte Slovakia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i gruppespillet med det slovakiske landslaget.
Stiftelsen Rettferd
Stiftelsen Rettferd (tidligere Stiftelsen Rettferd for taperne ) er en norsk stiftelse som arbeider for å bedre livssituasjonen til skoletapere, seksuelt misbrukte, feilplasserte i skole-, barne- og fosterhjem, psykiatriske pasienter, mobbeofre, krigsbarn og alle som kommer i konflikt med barnevernet eller NAV. Stiftelsen gir støtte i forbindelse med brevskriving, søknad etter billighetserstatning og annen kontakt med forvaltningen. I tillegg til å drive informasjonsarbeid, arbeider LRT sammen med andre organisasjoner og med advokater.
Organisasjonen ble stiftet under navnet Aksjon Rettferd for Taperne med Arne Skouens Aksjon for Rettferd for de Handikappede som en forløper. På Gjøvik 15. og 16. september 1993 ble det arrangert en «kongress for samfunnets tapere» og her ble Aksjon Rettferd for Taperne senere (stiftelsen) Landsforeningen Rettferd for Taperne grunnlagt. Ola Ødegaard har fått mye honnør for sitt mangeårige arbeid for de svake i samfunnet, og har fått tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull for sin innsats
En målsetning for stiftelsen er å forhindre at flere skal bli tapere. Stiftelsen hjelper til med å søke etter den erstatningen som skulle vært gitt taperen i utgangspunktet, som en annen start på livet. I 1996 ble det utført en spørreundersøkelse for å kartlegge hvem som melder seg inn i stiftelsen. Resultatene fra undersøkelsen nevner at: Medlemmene er jevnt fordelt med tanke på kjønn og gjennomsnittsalderen er på 55 år. Taperne bor i spredt bebygde strøk og 33% har tidligere vært spesialskoleelever. Svært mange har dårlige levekår og lav inntekt, men oppgir annet enn matrielle ressurser som avgjørende for sin oppfattelse av seg selv. En stor andel av taperne har psykiske problemer, få nære personlige relasjoner og lite aktivitetsnivå på fritiden.
Merwani
Marwanid, (990-1085), var et kurdisk dynasti, nord i Mesopotamia (dagens Irak) og Armenia, rundt byen Amed (Diyarbakır). Andre byer i Merwani var Arzan, Mayyāfāriqīn (i dag Silvan), Hisn Kayfa (Hasankeyf), Khilāṭ, Manzikart, Arjish. Dynastiet ble grunnlagt av den kurdiske gjeteren, Abu Shujā Bādh bin Dustak.
Stiftelsen Rettferd
Stiftelsen Rettferd gir ut en Rettferdighetspris. I 2005 gikk den til Helen Bjørnøy i Kirkens Bymisjon.
Stiftelsen Rettferd er medlem av Fattignettverket Norge.
Tor Bernhard Slaathaug overtar som generalsekretær i stiftelsen første november, 2014. Det er fire ansatte i stiftelsen i 2014 og Slaathaug overtar stillingen etter Ola Ødegaard som startet stiftelsen 21 år tidligere. Ødegaard går over til halv stilling for deretter å gå av med pensjon.
Stiftelsen vedtok 10. desember 2019 å fjerne de to siste ordene i det tidligere navnet Stiftelsen Rettferd for Taperne.
La Oroya
La Oroya eller bare Oroya er peruansk by som også er provinshovedstad i provinsen Yauli i Junin-regionen. La Oroya hadde anslagsvis 24 500 innbyggere i 2015, og ligger i Mantaro-dalen på høysletten Altiplano der elven Yauli renner inn i Mantaro-elven. Siden 1922 har La Oroya vært dominert av det store raffinerings- og smelteverket som også har vært kilde til alvorlig forurensing av nærmiljøet. I 2006 og 2007 var La Oroya på Blacksmith Institute's liste over verdens ti mest forurensede steder. La Oroya regnes som «Perus metallurgiske hovedstad».
Historie
Det har vært bosetninger i La Oroya siden år 8 000 f.kr., og inkaene startet gruvedrift her. I 1533 tok spanjolene over bly- og kobber-gruvene etter inkaene og døpte stedet San Jeronimo de Callapampa. Stedet lå på den tiden svært utilgjengelig til, og gruvedriften foregikk bare i liten skala. I 1893 endret stedet navn til La Oroya, og samme år ble jernbanlinjen Ferrocarril Central fullført frem til La Oroya. Jernbanen ga byen direkte jernbaneforbindelse med hovedstaden Lima og havnebyen Callao ved Stillehavet. Sidebaner til Cerro de Pasco og Huancayo ble ferdigbygd i henholdsvis 1904 og 1908 og gjorde La Oroya til et transportknutepunkt i regionen. I 1914 åpnet byens vannkraftverk som stadig er i drift, og som produserer 58,5 GWh årlig. Kraftverket er pr. 2015 eid av Statkraft (60%) og Norfund (40%). Etter at smelteverket åpnet i 1922 vokste byen raskt, og ble provinshovedstad for Yauli i 1925. I 1942 fikk La Oroya bystatus. Den opprinnelige bebyggelsen ved elven Mantaro kalles i dag La Oroya Antigua (gamle La Oroya). En ny bydel - La Oroya Nueva (nye La Oroya) - er bygd 3 kilometer sørvest for gamlebyen og smelteverket. Innbyggerne i nye La Oroya er også rammet av forurensing og blyforgiftning, men ikke i så alvorlig grad som i gamlebyen (som har smelteverket som nærmeste nabo).
Smelteverket
I 1922 bygde det USA-baserte gruveselskapet Cerro de Pasco Copper Corporation et stort smelteverk for kobber i La Oroya. I 1928 ble et smelteverk for bly bygd, og i 1952 ble komplekset utvidet med et raffineringsanlegg for sink. Selskapet la ned de fleste av sine mindre smelteverk i området og samlet aktiviteten i La Oroya. Byen vokste etterhvert som smelteverket ble utvidet og økte arbeidsstyrken. I 1974 eksproprierte militærjuntaen i Peru all gruvevirksomhet og metallurgisk industri i landet, og smelteverket i La Oroya ble en del av det statlige selskapet Empresa Minera del Centro de Peru (Centromin). I 1997 besluttet regjeringen i Peru å privatisere gruvedriften igjen, og raffinerings- og smelteverkene i La Oroya ble solgt til det Missouri-baserte selskapet Doe Runs peruanske datterselskap Doe Run Peru (alle en del av Renco Group Inc. som er eid av Ira Rennert). En del av forutsetningene for at Doe Run fikk kjøpe industrikomplekset i La Oroya var at forurensingen skulle reduseres og miljøgifter i nærområdet skulle fjernes - alt i henhold til en miljøplan. Selskapet har fått stadige utsettelser, og ble i 2007 skilt ut som et uavhengig peruansk selskap. I 2009 ble det slått konkurs da de globale metallprisene kollapset. Ingen opprensking i La Oroya hadde funnet sted, men produksjonsstansen bedret luftkvaliteten - om enn bare midlertidig. Myndighetene inndro driftstillatelsen for smelteverket i juli 2010 grunnet selskapets manglende oppfølging av utbedringspålegg, noe som resulterte i at Doe Run saksøkte den peruanske staten i USAs rettsvesen. I 2012 ble prosesslinjen for sink startet opp igjen med forsikringer om at den tilfredsstiller myndighetenes miljøkrav.
Det er i hovedsak bly, kobber og sink som er blitt produsert, men anlegget kan som det eneste i Sør-Amerika utvinne flere typer metaller fra polymetallisk malm. Andre metalliske grunnstoffer som kan utvinnes er sølv, indium, vismut, gull, selen, tellur og antimon. Biprodukter omfatter blant annet svovelsyre, arsentrioksid, kobber- og sinksulfat, og sinkoksid.
Miljøskader
Mange tiår med smelting og foredling av tungmetaller har gått hardt ut over både natur, vassdrag og mennesker i og rundt La Oroya. Utslippene består av blant annet bly, sink, kobber og svoveldioksid, men særlig bly fører til forgiftninger hos mennesker. Hos 99% av barna i byen ble det funnet blyverdier i blodet som overskred akseptable verdier. I en undersøkelse i La Oroya utført av Perus helsemyndigheter i 1999, var de gjennomsnittlige blyverdiene i blodprøvene 33,6 µg/dl - mer enn det tredobbelte av verdens helseorganisasjons grenseverdier på 10 µg/dl. Etter at Doe Run Peru ble slått konkurs, har erstatningskrav for barns blyforgiftning blitt rettet mot Renco Group i USA. Renco Group på sin side fraskriver seg ethvert ansvar og mener at det er Perus myndigheter som må ta kostnadene med å betale ut erstatningene og fjerne miljøgiftene fra området rundt La Oroya.
Kommunikasjon
Hovedveien PE-22 (Carretera Central) går fra Lima, gjennom La Oroya og nordøstover i retning Pucallpa. Hovedvei PE-3 (Longitudinal de la Sierra) går i nord/sør-retning. I sør går den til Huancayo, Cusco og Puno, mens nordover leder til Cerro de Pasco, Cajamarca og til slutt til Ecuador. Det er bussforbindelse til Lima, Cerro de Pasco og sørover til Huancayo og Huancavelica. Det er ingen regulære togavganger til og fra La Oroya for tiden (2015) - bare sporadiske turisttog tur/retur Lima - Huancayo i sommerhalvåret. Nærmeste flyplasser er den regionale lufthavnen Francisco Carlé i Jauja, og Jorge Chávez internasjonale lufthavn i Lima (IATA:LIM).
Realfagbygget
Realfagbygget kan være:
Washburn University
Washburn University er et kommunalt eid universitet i Topeka i delstaten Kansas, USA. Det ble opprettet i 1865.
Ved universitetet var det 7 153 studenter og 536 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 5 312 for studenter folkeregistrert i delstaten. Studiene gis opp til mastergradsnivå samt den yrkesrettede, høyere graden «First Professional».
No Nukes (konsert, album og film)
No Nukes er både en konsert, et platealbum og en konsertfilm. Utgangspunktet var fem konserter som ble arrangert av Musicians United for Safe Energy (MUSE) i Madison Square Garden i New York i perioden 19.–23. september 1979.
Bakgrunn og konserten
Musicians United for Safe Energy, eller MUSE, var en aktivistgruppe som ble grunnlagt i 1979 av Jackson Browne, Graham Nash, Bonnie Raitt, Harvey Wasserman og John Hall. Gruppen ville protestere mot bruk av kjernekraft, og ble dannet kort tid etter ulykken i atomkraftverket Three Mile Island i mars 1979. MUSE organiserte en serie på fem «No Nukes»-konserter i Madison Square Garden i New York i september 1979. På den siste konsertdagen, 23. september 1979, var det nesten 200 000 mennesker som deltok på et stort møte som ble arrangert av MUSE på den da tomme nordenden av Battery Park City i New York.
I tillegg til artistene i aksjonsgruppen opptrådte blant annet Crosby, Stills og Nash, Bruce Springsteen og E Street Band, James Taylor, Carly Simon, Chaka Khan, Doobie Brothers, Jesse Colin Young, Gil Scott-Heron, Tom Petty, Dan Fogelberg og Poco på de fem konsertene.
Det ble gjort opptak under konsertene, og utdrag av dem ble utgitt et platealbum. Det ble også laget en konsertfilm. Både albumet og platen bar tittelen «No Nukes».
For dem som hadde vært hippier på 1960-tallet markerte «No Nukes»-protestkonsertene i 1979 at de fortsatt – et drøyt tiår senere – hadde politisk og sosial innflytelse.
Albumet
Albumet No Nukes ble utgitt av plateselskapet Warner Music i 1979 som et trippel konsertalbum med opptak fra konsertene i Madison Square Garden i september 1979.
Dette albumet inneholder det første offisielt utgitte konsertopptaket av Bruce Springsteen and the E Street Band.
Albumet ble ofte spilt på radio og fikk gullplate av RIAA i september 1980. Albumet ble gitt ut på nytt som et to-CD-sett av Elektra Records i oktober 1997.
I 2007 spilte Raitt, Nash og Browne inn en musikkvideo av Buffalo Springfield sangen «For What It's Worth». De tre musikerne fremstod da som bandet No Nukes.
Filmen
No Nukes er en videofilm fra Warner Brothers som ble utgitt i mai 1980, med opptak fra Madison Square Garden-konsertene i september 1979. Opptakene som er brukt i filmen avviker delvis fra opptakene som er med på albumet.
En komplett No Nukes-konsert med Browne og Crosby, Stills & Nash ble også filmet i nærheten av stranden i Ventura, California, på Ventura County Fairgrounds, men ikke noe derfra kom med etter den endelige kutten.
No Nukes-filmen ble etter hvert gitt ut på formatene VHS, Betamax og LaserDisc, og har senere også kommet ut på DVD.
Innhold i filmen
De som medvirker i filmen opptrådte på scenen i Madison Square Garden i denne rekkefølgen og med disse sangene:
Friidrett under Sommer-OL 2008 – 800 meter kvinner
Friidrettsøvelsen 800 meter damer ved Sommer-OL 2008 fant sted den 25. og 18. august på Beijing National Stadium. Kvalifikasjonskravene var 2.00,00 (A-krav) og 2.01,30 (B-krav).
Norge var ikke representert.
Rekorder
Før konkurransen var verdens- og olympisk rekord som følger:
Ingen ny olympisk rekord ble satt for øvelsen.
Runde 1
Kvalifikasjon: Første 3 i hvert heat og neste 6 raskeste gikk videre til Semifinalene.
Pawnee kullkraftverk
Pawnee kullkraftverk er et kullkraftverk i Morgan County, delstaten Colorado i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 500 MW, fra 1 turbin. Dette er delstatens åttende største fossile kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1975 og stod ferdig i 1981. Brenselkilden er ulike kvaliteter av kull.
Egil Kjølner
Tormod Egil Kjølner (født 8. januar 1920, død 25. februar 2010) var kommunepolitiker for Kristelig Folkeparti i Bærum, og 1. vararepresentant til Stortinget for Akershus fra 1969 til 1973 og 3. vararepresentant fra 1973 til 1977.
Kjølner var utdannet lærer, og jobbet i mange år som rektor ved Rud videregående skole, og var aktiv i Frelsesarmeen og i speiderbevegelsen. Kjølner var formann for Norges Faglærerlag i 9 år, senere formann i Yrkesskolen rektorlag. Han var også nestformann i Rådet for videregående opplæring. Han var hedret både med Kongens fortjenstmedalje og med Grunnleggerens orden, som er Frelsesarmeens høyeste utmerkelse.
Alexios II Megas Komnenos
Alexios II Megas Komnenos (gresk: Αλέξιος Β΄ Μέγας Κομνηνός), født september-desember 1282, død 3. mai 1330, var keiser i Trapezunt-riket (Trebizond) fra 1297 til 1330. Han var eldste sønn til den foregående keiseren Johannes II Megas Komnenos og hans kone Eudokia Palaiologina.
Trapezunt-riket ble grunnlagt i 1204 i kjølvannet av at korsfarerne i Det fjerde korstog okkuperte Konstantinopel. En gren av den bysantinske keiserfamilien som etter hvert kalte seg «Megas Komnenos» flyktet til Georgia og med deres hjelp etablerte de sitt keiserrike på sydkysten av Svartehavet. Andre i keiserfamilien opprettet på omtrent samme tid Keiserriket Nikea som også hevdet å være den rette arvtakeren til Østromerriket.
Biografi
Alexios kom på keisertronen etter farens død da han var 14 år. Han ble innsatt med støtte fra den bysantinske keiser Andronikos II Palaiologos som ønsket at tronarvingen skulle gifte seg med en datter av den bysantinske mesazon (nærmest en slags statsminister) Nikeforos Choumnos. Alexios giftet seg imidlertid uten å be om keiserens tillatelse med en kaukasisk prinsesse, Djiadjak Jaqeli fra Kongedømmet Iberia, datter av Bekha I Jaqeli som var atabeg i den georgiske provinsen Samtskhe. Giftermålet ble inngått rundt 1300. Keiser Andronikos appellerte til kirken for å få ekteskapet annullert, men patriarken nektet dette fordi det ble rapportert at hustruen allerede var gravid. Alexios’ mor Eudokia som nå returnerte til Trapezunt under påskudd av å forsøke å overtale sønnen til å oppløse ekteskapet, rådet ham heller til å beholde sin iberiske kone.
I 1301 eller 1302 beseiret han en invasjonsstyrke av Oghuz-tyrkere som etter å ha erobret Chaldia (en bysantinsk provins øst for Trapezunt) trengte inn på Trapezuntisk område og prøvde å innta byen Kerasous (nåværende Giresun) som var rikets nest største by. Alexios klarte der å ta den tyrkiske generalen til fange. Han bygde senere et fort mot havet for å kunne forsvare byen bedre.
Et annet problem for Alexios var konflikten med handelsmennene fra Genova som etter Nymphaeum-traktaten mellom Konstantinopel og Genova i 1261 hadde monopol på handel i Svartehavet. Deres bosetning i Galata var overbefolket og de trengte mer plass inn på Trapezuntisk territorium. Tollembedsmenn fra Trapezunt ble dessuten nektet adgang til å inspisere varene. Alexios nedkjempet dem i 1306, men konflikten fortsatte fram til partene inngikk fredsavtale i 1314, og en ny avtale i 1316.
Dette gjorde ikke helt slutt på konflikten. I 1319 inngikk Alexios en avtale med Genovas viktigste handelsrival Venezia som ga venetianerne samme privilegier på handelen hvis de betalte toll og avgifter. Historikeren Donald Nicol peker på at Alexios og hans etterfølgere fikk i stand bedre avtaler enn Konstantinopel ved å pålegge toll på handelen.
Trapezunt var også plaget med raid fra pirater fra Sinope. For å beskytte byen mot piratene fikk Alexios i 1324 bygd beskyttelsesvegger mot sjøen. Et tiår tidligere hadde han også organisert en politistyke for å vokte byen nattestid.
Som sin far ble også Alexios II utsatt for sterkt press fra paven om å konvertere til katolisismen. Pave Johannes XXII sendte i 1329 et brev til Alexios om dette, men Alexios døde i mai 1330, angivelig av «bubonisk pest». Alexios hadde regjert i 33 år og tronen ble overtatt av hans eldste sønn, Andronikos. To skriftlige verk er bevart om hans død, en begravelsestale skrevet av hans «protovestiarios» Konstantin Loukites, og en senere beretning skrevet av metropolitt i Trapezunt, Johannes Lazaropoulos.
Myntutgivelser
Under Alexios’ regjeringstid ble utseendet og vekten på sølvmyntene, de såkalte «aspron», endret. Sølvinnholdet ble redusert med 15% og bildet av den stående keiser (forsiden) og den trapezuntiske helgen St. Eugenios (baksiden) ble erstattet av bilder av de to sittende på hesteryggen. Jan Olof Rosenqvist har dokumentert at dette hestemotivet bredte seg utover i svartehavsområdet etter å ha startet i Bulgaria under tsar Konstantin Tih en generasjon tidligere. Ifølge Rosenqvist er det uklart om dette har sammenheng med ridderstandens idealer i Vest-Europa i denne tiden. Hestemotivet forble uendret på rikets mynter helt til Trapezunt-rikets fall i 1461.
Familie
Et mulig sjuende barn:
På nettstedet Encyclopedia of the Hellenic World: Asia Minor har historikeren Penelope Vougiouklaki hevdet at Alexios hadde tre koner: Pekai, datter av Bekha Jaqueli, som han hadde barna Andronikos, Basileios og Eudokia med; hans andre kone skal ha vært en datter av en viss Anachoulou, en hersker i det georgiske Laz-folket, som han hadde barna Mikael Anachoutlou og Anna Anachoutlou med; og hans tredje kone skal ha vært en Sargale som ellers er ukjent, og som han hadde sønnen Georgios Achpougas med.
François Gonon
François Gonon (født 23. april 1979 i Saint-Étienne) er en fransk orienteringsløper som representerer den svenske orienteringsklubben IFK Göteborg.
Karriere
Gonon har hatt en fin internasjonal karriere og har til sammen fem medaljer fra orienterings-VM. På hjemmebane i Savoie vant han sitt første og hittil eneste VM-stafettgull sammen med Philippe Adamski og Thierry Gueorgiou. Franskmannen har vært på pallen individuelt to ganger i VM-sammenheng. Både i Tsjekkia i 2008 og i Savoie i 2011 ble det bronsemedalje på langdistansen.
Gonon løp i mange år for den finske klubben Paimion Rasti. 9.-plass fra Jukola 2005 var det beste stafettresultatet han opplevde i tiden han representerte de. 9.-plass er også den beste plasseringen han har lykkes å oppnå i Jukola med sin nåværende klubb, IFK Göteborg.
The Green Cloak
The Green Cloak er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Walter Edwin.
Ȯ
Ȯ og ȯ (O med prikk over) er den tjuefjerde bokstaven i det liviske alfabetet, mellom ō og ȱ. Ȯ representerer en nesten lukket, fremre bakre vokal – [ʊ].
Kansas City (Kansas)
Kansas City er en by i Wyandotte County i delstaten Kansas i USA. Kansas City grenser til en by med samme navn i delstaten Missouri. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 145 786 innbyggere.
Kansas City, som vokste fram der Kansaselva munner ut i Missouri, er sentrum i et stort jordbruksområde i Midtvesten.
Den største flyplassen i området, Kansas City internasjonale lufthavn, ligger i delstaten Missouri.
Changbai
Changbai for koreanerne (长白朝鲜族自治县; pinyin: Chángbái cháoxiǎnzú Zìzhìxiàn) er et autonomt fylke i byprefekturet Baishan i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina. Det har en stor etnisk koreansk befolkning.
I 1999 var hele befolkningen på 87,359 innbyggere.
Marek Hovorka
Han representerte Slovakia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i gruppespillet med det slovakiske landslaget.
Otkrytije Arena
Otkrytije Arena (russisk:Открытие Арена) er et flerbruksstadion i Moskva i Russland. Banen eies og brukes av den russiske klubben FK Spartak Moskva, som spiller i den russiske toppserien i fotball. Under FIFA Confederations Cup 2017 og VM i fotball 2018 vil stadionet gå under navnet Spartak stadion.
Historikk
Stadionet er plassert der Tushino flyplass lå tidligere. Arbeidet med ny stadion ble påbegynt i 2010 og den første kampen ble spilt 5. september 2014 da Spartak Moskva spilte 1-1 mot Røde stjerne Beograd. Designen utvendig er inspirert av Spartak sin logo og består av hundrevis av diamanter i rødt og hvitt. Fasaden kan endre farge og når landslaget spiller, endres diamantene til hvitt.
Kamper under VM i fotball 2018
Listen viser avspark norsk tid
Belarus under VM i svømmesport 2009
Belarus deltok under VM i svømmesport 2009 i Roma i Italia mellom 17. juli og 2. august 2009.
Juraj Mikuš
Juraj Mikuš (født 30. november 1988) er en slovakisk ishockeyspiller.
Han representerte Slovakia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i gruppespillet med det slovakiske landslaget.
Pack Up Your Sorrows
«Pack Up Your Sorrows» er en engelsk sang som ble skrevet av Richard Fariña og Pauline Marden. Den ble først utgitt i 1965 på albumet Celebrations For a Grey Day med Mimi & Richard Fariña. Året etter ga Peter, Paul and Mary ut sin versjon på albumet Album.
Hi-Five's versjon
Den norske gruppen Hi-Five ga ut sin versjon som B-side til singlen Körsbär utan kärnor på senhøsten 1967. Singlen solgte cirka 160 eksemplarer. På denne innspillingen deltok:
Heteronychus plebejus
Heteronychus plebejus er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor (ca. 15 millimeter), oval, halvmatt svartbrun hornbille som overflatisk minner om en tordivel (Geotrupidae). Hodet er uten horn, snuten med noen korte tenner. Pronotum er rundet uten horn eller groper, svært fint punktert. Dekkvingene har fine lengdestriper.
Levevis
Larvene lever i jorda, der de spiser røtter og råtnende organisk materiale. Utviklingen tar omtrent et halvt år. Arten kan gjøre noe skade på ris
Utbredelse
Arten er utbredt på Madagaskar og Komorene.
Hundhammarfjellet
På Hundhammerfjellet ligger vindkraftverket Hundhammerfjellet vindmøllepark, som eies og drives av Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk.
Lagle Parek
Lagle Parek (født 1941) er en estisk politiker og dissident fra sovjettiden. Hun vokste opp i Sibir, der familien hadde blitt deportert. Tilbake i Estland ble hun opposisjonell og ble satt i fengsel. Etter Sovjetunionens fall var hun innenriksminister i Estlands første folkevalgte regjering fra 1992 til 1993.
Bakgrunn
Lagle Parek studerte bygningsteknikk ved Tallinns tekniske høyskole og spesialiserte seg i glassteknologi.
Opposisjon, fengsel
I 1970- og 1980-årene publiserte Parek informasjon om menneskerettighetsbrudd, distribuerte Samizdat-skrifter, og holdt kontakt med russiske dissidenter og utenlandske journalister. I 1981 var Parek blant de baltiske dissidentene som undertegnet et åpent brev til statslederne i Sovjetunionen og Nord-Europa. De støttet initiativet om en atomvåpenfri sone i Skandinavia og ønsket å utvide den til Baltikum, og ønsket å fjerne sovjetiske missiler derfra.
I 1983 ble Parek dømt til seks år i arbeidsleir og tre år i eksil. I 1987 ble hun benådet og løslatt.
På årsdagen for undertegningen av Molotov–Ribbentrop-pakten i 1987 var hun med på å samle 2–3 000 demonstranter i Tallinn. Dette ble den første store demonstrasjonen under den syngende revolusjonen. I 1988 var hun med på å grunnlegge Det estiske nasjonale uavhengighetspartiet, ERSP, og ble partiets leder. ERSP representerte den delen av den estiske selvstendighetsbevegelsen som var kritiske til Folkefrontens omfavnelse av gammelkommunister og ettergivenhet for den sovjetiske perestrojkapolitikken.
Politiker, minister
Da selvstendighetskreftene i 1990 gikk sammen om å velge et grasrotparlament, Den estiske kongressen, som et alternativ til kommunistpartiets organer, ble Parek valgt inn i kongressens utøvende organ, Den estiske komiteen. Ved det første frie presidentvalget i Estland i 1992 var hun ERSPs kandidat. Hun ble ikke president, men ble innenriksminister i Mart Laars regjering. I 1995 gikk ERSP sammen med Laars konservative-kristendemokratiske blokk i Riigikogu og dannet partiet Fedrelandsunionen.
Midt i 1990-årene konverterte Parek til katolisismen. Hun har ledet den estiske avdelingen av den katolske nødhjelpsorganisasjonen Caritas, men trukket seg tilbake fra offentligheten. Hun har flyttet inn i Birgittaklosteret i Tallinn.
I 2010 utgav hun sin selvbiografi Mina ei tea, kust ma rõõmu võtan (oversatt: «Jeg vet ikke hvor jeg finner gleden min», som også er tittelen på et dikt av Juhan Liiv).
Gretna Green
Gretna Green er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Thomas N. Heffron.
Friedrich August Reissiger
Reissiger skrev militærmusikk, flere kantater, konsertouverturer og messer. Ikke minst komponerte han romanser og sanger for mannskor som er blitt en del av den norske kulturarven. Blant hans verk finnes også pianostykker, orgelstykker, preludier og en strykekvintett.
Liv og karriere
Friedrich Augusts far Christian Gottlieb Reissiger (1762 – 1825), var kantor i Belzig. Sønnen fikk opplæring av faren i klaver- og fiolinspill og vikarierte for ham som organist allerede i oppveksten. 13 år gammel, ble han tatt opp som elev ved Thomasskolen i Leipzig, og fikk der synge i det berømte Thomanerchor. I 1830 begynte han på teologistudium i Berlin, men gikk over til å studere musikk. Han var fra 1834 medlem av Sing-Akademie zu Berlin. Friedrich Augusts eldre bror, Carl Gottlieb Reissiger (1798 – 1859) var Hofkapellmeister ved Sächsische Staatskapelle Dresden.
I 1840 ble Friedrich August Reissiger ansatt som kapellmester ved Kristiania Theater i Oslo. Han ble der i 10 år, innstuderte 13 nye operaer og fremførte i alt 33 operaer og syngespill. Samtidig var han organist i den katolske kirken, åpnet sanginstitutt, var dirigent for Frimurernes Sangforening og dirigent for Det Filharmoniske Selskab. Under den store kulturmønstringen 1849, ledet Reissiger orkesteret og hadde komponert ouverturen, en rapsodi over norske folketoner. Han underviste «sangerhøvdingen» Johan Diederich Behrens (1820 – 1890) i musikkteori. De to ble samarbeidspartnere og venner for livet.
I 1850 fikk Reissiger stilling som organist i Immanuels kirke i Halden. Han bestyrte alt innen sang og musikk i byen inntil han døde 1883. Han ledet Fredrikshalds Sangforening, Det Musikalske Selskab, var musikkdirektør i Det Dramatiske Selskab og var den første fast ansatte dirigent for Det Fredrikstenske Musikkorps (i dag Det Norske Blåseensemble). De fleste av hans komposisjoner kom etter at han flyttet til Halden.
Etter Reissigers død 1883, overtok Oscar Borg alle hans stillinger innen sang og musikk.
Verker
Reissigers viktigste verk må sies å være Olaf Trygvason ('Brede seil over Nordsjø gaar') 1864, tekst Bjørnson, som er sagt å være «det berømmeligste og mest dramatisk bevegede tonekvad i norsk mannssanglitteratur». Tonekvadet er tilegnet Den norske studentersangforening, og ble uroppført i Det Norske Studentersamfund under deres 20-årsjubileum 21. november 1865 med Bjørnson til stede. Reissiger ble utnevnt til æresmedlem i Studentersangforeningen og "Olaf Trygvason" ble studentenes yndlingssang. Ved verdensutstillingen i Paris 1878 ble verket fremført til stor begeistring av et stort representasjonskor av studenter fra Norge og Sverige.
Reissiger var frimurer og har blant annet komponert musikken til II grad i St. Johannesfrimureriet. Her anvender han tenorsolo, firestemmig mannskor og orgel. Musikken er fremdeles i bruk i norske losjer.
Portretter m.m.
En bautastein utført av Carl Ludvig Jacobsen ble under nærvær av kunstneren, avduket 23. mai 1886 på Reissigers grav, Os kirkegård, Halden. Et portrettrelieff utført av Dyre Vaa i 1939 ble reist i Busterudparken i Halden.
Walsh University
Walsh University er et kommunalt eid universitet i North Canton i delstaten Ohio, USA. Det ble opprettet i 1958.
Hans Stormoen
Stormoen debuterte på Den Nationale Scene i 1934 hvor han var ansatt til 1941. Etter krigen var han ved Trøndelag Teater og Riksteatret. Han hadde også gjestespill ved andre teatre.
Walsh University
Ved universitetet var det 2 396 studenter og 217 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 18 900 for studenter folkeregistrert i USA. Studiene gis opp til mastergradsnivå.
Hans Stormoen
Hans Stormoen var halvbror av Harald Stormoen. Han var gift to ganger først med Vesla Stenersen, og senere med Lill Egede Nissen. Han er far til Anne Stenersen og Hans Marius Stormoen.
Han er kjent for roller som Vingrisen i Vår ære og vår makt, Karlanner i Bøddelen av Lagerkvist, Courbet i Nederlaget, Puntilla i Herr Puntilla og drengen hans Matti. Han hadde dessuten en rekke Holberg-oppgaver, både som skuespiller og regissør.
Seiersordenen (Sovjetunionen)
Seiersordenen (russisk: Орден «Победа») er en sovjetisk, militær fortjenstorden innstiftet 8. november 1943 av presidiet i Det øverste sovjet. Ordenen ble tildelt for den aller fremste militære ledelsesinnsats under andre verdenskrig. Seiersordenen har én klasse og rangerte som den øverste militære orden i Sovjetunionen. Den ble bare tildelt 17 personer, hvorav fem var utlendinger.
Insignier
Ordenstegnet for Seiersordenen er en kostbart utstyrt femtagget stjerne i platina, besatt med fem rubiner og 174 diamanter. Rubinene danner en rød, femtagget stjerne, omgitt av en diamantbesatt bord og med diamantbesatte grupper av stråler i vinklene. Midtmedaljongen er i lyseblå emalje og bærer et motiv i gull med Leninmausoleet foran et parti av Kreml med Spasskaja-tårnet og den røde stjerne øverst. Motivet er flankert av en eikegren og en laurbærgren, begge diamantbesatte. Initialene «СССР» er plassert i en bue øverst, innskriften «ПОБЕДА» (seier) i en bue nederst. Ordenstegnet har en høyde på 7,1 cm og en bredde på 6,8 cm.
Diamantene i ordenstegnet er på til sammen 16 karat, mens hver av rubinene er 5 karat. Avisen Aftenposten anslo i juli 1945 verdien av et ordenstegn til 300 000 norske kroner.
Båndstripen for Seiersordenen er satt sammen av fargene i båndstripene for andre sovjetiske ordener: Rødt fra Leninordenen, grønt fra Suvorovordenen, blått for Kutuzovordenen, lyseblått fra Bogdan Khmelnytskij-ordenen, mørkerødt fra Aleksander Nevskij-ordenen og oransje og svart fra Storhetsordenen. Fargene er adskilt med smale hvite striper.
Tildeling
ble tildelt Seiersordenen 31. mai 1945 for erobringen av Estland. Ordenstegnet for Seiersordenen ses under medaljerekken til høyre
Seiersordenen ble tildelt for fremragende lederskap på øverste nivå ved ledelse av kampoperasjoner på en eller flere fronter, der disse operasjonene ga seier til Den røde hær. Ordenen ble i forbindelse med andre verdenskrig kun tildelt 16 personer. Tildelingene fant sted fra april 1944 til september 1945. De sovjetiske mottagerne var alle, bortsett fra én, marskalker av Sovjetunionen. Tre personer ble tildelt ordenen to ganger: Josef Stalin, Georgij Zjukov og Aleksandr Vasilevskij.
De fem utenlandske mottagerne av Seiersordenen representerte de ledende militære fra Sovjetunionens viktigste allierte USA og Storbritannia, samt Polen, Jugoslavia og Romania.
Mottagernes navn er innskrevet på en minneplate oppsatt i Kremlpalasset i Moskva.
En 17. tildeling, til Leonid Bresjnev, ble foretatt i 1978, men kansellert etter hans død da man fant at han ikke oppfylte vilkårene for tildeling.
Sovjetiske mottagere
Tildelt Seiersordenen 10. april 1944 for erobring av det østlige Ukraina. Tildelt ordenen for andre gang 31. mai 1945 for å ha inntatt Berlin.
Tildelt Seiersordenen 10. april 1944 for erobring av det østlige Ukraina. Tildelt ordenen for andre gang 26. juni 1945 for seieren over Tyskland. Tildelt Seiersordenen 30. mars 1945 for erobringen av Polen og for å ha krysset Oder.
Tildelt Seiersordenen 30. mars 1945 for erobringen av Polen.
Tildelt Seiersordenen 26. april 1945 for erobringen av Østerrike og Ungarn.
Tildelt Seiersordenen 31. mai 1945 for erobringen av Estland.
Tildelt Seiersordenen 4. juni 1945 for planlegging av militæroperasjoner og koordinering av frontene.
Utenlandske mottagere
Tildelt Seiersordenen 4. juni 1945 for fremragende resultater i ledelsen av overordnede kampoperasjoner som ledet til de allierte seier over Tyskland.
Tildelt Seiersordenen 5. juni 1945 for fremragende resultater i ledelsen av overordnede kampoperasjoner som ledet til De forente nasjoners seier over Tyskland.
Tildelt Seiersordenen 6. juli 1945 for modig innsats i bruddet mellom Romania og Tyskland og for å ha gått i allianse med De forente nasjoner på et tidspunkt da Tysklands nederlag ennå ikke var klart.
Tildelt Seiersordenen 9. august 1945 for fremragende innsats i organiseringen av Polens væpnede styrker og for fremgangsrik ledelse av den polske hær i det avgjørende slag mot den felles fiende, Tyskland.
Tildelt Seiersordenen 9. september 1945 for fremragende resultater i omfattende kampoperasjoner som bidro til De forente nasjoners seier over Tyskland.
Tore Faye
Tore Faye (født 11. mai 1933, død 27. juli 2001) var en norsk skipsmegler og jazzmusiker (klarinett).
I skipsbransjen var han hos John I. Jacobs i London utover 1950-tallet, senere i Bergen. Med Andreas Skjold (trombone) hadde han fra 1952 egen plateutgivende og prisede Tore Faye Jazz Quartet. Den Benny Goodman-inspirerte Faye ble i en radioavstemning utropt til landets beste klarinettist. Han gjorde comeback i det nystartede Bergen jazzforum sitt husband, Bergenskvintettet (1972) der han spilte med Arvid Genius, Eivin Sannes, Tor Ivar Andreassen og Axel Genius. og ble med i Per Nyhaugs studioband. Ved Sweet Basil i New York City spilte han med Doc Cheatham og Eddie Daniels var en bekjent. Han bidro til flere plateutgivende Bergensmusikere, som Arvid Genius og Merethe Mikkelsen.
Ladislav Nagy
Ladislav Nagy (født 1. juni 1979) er en slovakisk ishockeyspiller.
Han representerte Slovakia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i gruppespillet med det slovakiske landslaget.
Sulcophanaeus
Sulcophanaeus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.
Urial
Taksonomi
Det har hersket uenighet i om urial er en selvstendig art eller en underart av muflon (O. gmelini) eller villsau (O. aries). En studie publisert i 2010 viser imidlertid at urial er en selvstendig art. Det forklarer også hvorfor urialen har flere kromosomer (2n=58) enn arten Ovis aries, som man tidligere antok at den tilhørte (2n=54).
Biologi
Væren har en kroppslengde på cirka 135–160 cm og en skulderhøyde på cirka 80–92 cm, mens vekten typisk utgjør cirka 62–90 kg. Halen utgjør cirka 11–13 cm og horna måler cirka 50–99 cm. Søya har en kroppslengde på cirka 120–134 cm og en skulderhøyde på cirka 68 cm, mens vekten typisk utgjør cirka 36–42 kg. Halen utgjør cirka 11–13 cm og horna måler inntil 13 cm.
Urialen er langlemmet og slank og har godt utviklede horn. Pelsen er rødlig blekbrun med lys gråhvit underside og bakparti. Væren har langragget mørk pels på brystet og lysere sal over ryggen. Søyer er med sandfarget. Ekstremitetene blir lysere nedover mot klovene.
Sulcophanaeus
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Urial
Biologi
Arten forekommer i moderat til svært tørre områder fra under havnivå ved Det kaspiske hav til høyder over 4 000 moh. i Pamir, Hindukush og Himalaya. Den trives best i bakker og bølgende terreng uten alt for bratte skråninger, men kan også forekomme i klippelandskap. Urial finnes i grasmark og åpen skog med mandel (Amygdalus), pistasj (Pistacia). og einer (Juniperus), men kan også leve i kalde ørkener med lite vegetasjon.