cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hokkekō
En senere tradisjon fra mellom 1726 og 1829 hevder bevegelsen er etterkommere av de som beskyttet maṇḍalaet.
Nadieżda Kostiuczyk
Nadieżda Kostiuczyk (født 21. mai 1984) er en polsk badmintonspiller. Hun representerte Polen under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, der hun ble slått ut i kvartfinalen.
Roar Christensen
Roar Christensen (født 29. april 1971) er en norsk fotballspiller for Grovfjord i Norsk 3. divisjon, han spilte over 260 kamper for Tromsø. Christensen spilte i sine yngre dager for Grovfjord Idrettslag, og kom til Tromsø Idrettslag foran 1996-sesongen. Christensen var en defensiv midtbanespiller. Det var snakk om å legge opp som fotballspiller etter 2006-sesongen, men Steinar Nilsen klarte å overtale Roar Christensen til å bli ut 2007-sesongen. Christensen la i utgangspunktet skoene på hylla. Men Raymond Johnsen og Runar Danielsen (nå Senja) overtalte den rutinerte mannen til å være med på moderklubbens satsing. Grovfjord spiller i Hålogaland Fotballkrets men mesteparten av laget er stasjonert i Tromsø.
Christensen er kjent for å være en hardtarbeidende midtbanespiller, og stod for mye av grovarbeidet på TILs midtbane.
Christensen hadde tilnavnet «Roardinho» blant TIL-supporterne, et åpenbart ordspill på brasilianeren Ronaldinho. Dette tilnavnet fikk han på grunn av hans spektakulære scoringer.
Religion i Afghanistan
Religion i Afghanistan henviser til afghaneres religiøse forestillinger og praksis. Den offisielle religionen er islam Over 99 % av befolkningen er muslimer, hvorav ca. 80 % er sunnimuslimer, 19 % sjiamuslimer og 1 % er andre. Flertallet av sjiamuslimer tilhører ithna ashariyya, men ismaelittiske sjia-grupper finnes også. Det er rundt 50 000 hinduer og sikher, hvor de første sies å ha blitt brakt til Afghanistan av britene under de anglo-afghanske krigene på 1800-tallet. Et mindre antall mennesker som praktiserer andre religioner finnes kanskje også i landet. Det er imidlertid viktig å understreke at alle tall er usikre da offisielle tall ikke eksisterer.
Historie
Før islams ankomst på 600-tallet var området bosatt av mennesker som praktiserte flere religioner, blant dem zoroastrianere, hinduer, buddhister og jøder og andre. Gjennom historien har Afghanistan befunnet seg dels innen det iranske (persiske) kulturområdet, dels innen det indiske, og i gammel tid fantes derfor både iransk religion (zoroastrisme) og indiske religioner, spesielt buddhismen. Buddhismen har etterlatt seg storslagne minnesmerker, som Buddha-statuene i Bamiyan. Det var på 600-tallet at islam begynte å spre seg og i løpet av 800-tallet hadde de fleste områdene konvertert til den nye religionen. Etter islamiseringen på 800- og 900-tallet fikk landet flere sterke muslimske statsdannelser.
Frem til 1890-tallet var landets Nuristan-region kjent som Kafiristan («kafirenes land») på grunn av dens innbyggere: nuristani-folket, et etnisk særegent stammefolk som praktiserte sine gamle religioner, det vil si animisme, polyteisme og sjamanisme. Deretter ble de tvangskonvertert til islam. I disse religionene ble blant annet en rekke guder dyrket som åpenbart var beslektet med guddommer i den vediske religionen i det gamle India.
I 1950-årene ble islamittiske revolusjonære ideer fremmet av afghanske studenter som kom fra al-Azhar-universitetet i Egypt og av egyptiske sjeiker som underviste i rettsvitenskap ved universitetet i Kabul. Den sovjetiske okkupasjonen i 1979 førte til en omfattende nasjonal mobilisering, også på religiøst grunnlag. Med en gang det pro-sovjetiske regimet kom til makten i Afghanistan, gikk Afghanistan sosialistparti over til å undertrykke religion og realisere planen om statsateisme. PDPA angrep religion ved å fengsle, torturere og drepe medlemmer av religiøse samfunn, samt ved å innføre ågerforbud. Etter de nasjonale forsoningssamtalene i 1987 ble islam igjen statsreligion og landet fjernet ordet «demokratisk» fra dets offisielle navn. Fra 1987 til 1992 var landets offisielle navn Republikken Afghanistan. Etter den sovjetiske tilbaketrekningen i 1989, var islamske partier og væpnede grupper aktive i borgerkrigen som fulgte, hver og en med støttespillere i den muslimske verden, i første rekke Pakistan, Saudi-Arabia og Iran.
Mellom 1996 og 2001 dominerte Taliban, som ønsket å innføre en islamsk stat basert på en ultrakonservativ og puritansk tolkning av islamsk lov.
Sjiaislam
Qizilbash-folket i Afghanistan har tradisjonelt vært sjiamuslimer. På samme måte er hazarerne i hovedsak sjiamuslimer, de fleste tilhengere av tolver-sekten. De fleste afghanere følger ikke sjiaislam og denne minoritetsstatusen synes historisk sett å ha bidratt til periodisk diskriminering av hazarere. Andre grupper av hazarere er ismailittene.
Kristendom
Noen ubekreftede rapporter hevder at det bor 500-8 000 afghanske kristne som praktiserer sin tro skjult i landet.
Jødedom
Tidligere var det et lite jødesamfunn i Afghanistan, men medlemmer av dette samfunnet flyktet fra landet før og etter den sovjetiske invasjonen i 1979, og kun et individ, Zablon Simintov, er kjent for å praktisere sin religionen i landet i dag.
Zoroastrisme
Ifølge World Christian Encyclopedia, som ga statistikk for verdens land til Encyclopædia Britannica, finnes det fortsatt noen zoroastrianere i Afghanistan. Tallene varierer mye selv om statistikken viser at litt over 300 000 afghanere ble regnet som zoroastrianere i 1970.
Hinduisme og sikhisme
Det er rundt 50 000 hinduer og sikher som lever spredt i forskjellige byer, men de fleste bor i Jalalabad, Kabul og Kandahar. Andre mindre grupper inkluderer bahaier, som det ifølge en nylig beregning bor ca. 400 tilhengere av i landet. Senator Awtar Singh er den eneste sikhen i det afghanske parlamentet.
Wolfgang Wedde
Wolfgang Wedde er en norsk karatespesialist, skuespiller og stuntkoordinator. Wedde er kjent for Wolfgang Weddes Institutt, som var en av de tre første karate- og taekwondoklubbene i Oslo. Han var også en av initiativtakerne til Norges Karateforbund.
Wedde har vært med i noen filmer, enten som skuespiller eller som stuntkoordinator.
The Best of Return
The Best of Return er en samleplate med Return, utgitt i 2000. Albumet lå 11 uker på VG-lista og endte med 1.-plass som beste plassering.
India under Sommer-OL 1996
India under Sommer-OL 1996. Førtini sportsutøvere fra India deltok i tretten sporter under Sommer-OL 1996 i Atlanta. India kom på delt 71.-plass med en bronsemedalje. Landhockeyspilleren Pargat Singh var nasjonens flaggbærer under åpningsseremonien.
VM i bandy 2009
Bandy-VM 2009 ble arrangert i Sverige mellom 15. og 25. januar. Det var det 28. verdensmesterskapet i bandy. Seks lag i A-gruppen der det først ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang og de fire første lagene gikk til semifinale. Sverige ble verdensmestre etter å ha slått Russland 6-1 i finalen.
Raymond Kibet
Raymond Kibet (født 4. februar 1996) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Han representerte Kenya under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 400 meter.
Alba (navn)
Alba er et kvinnenavn dannet av det spanske og italienske ordet alba som betyr «morgengry».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Københavns amt (før 1970)
I 1808 ble det tidligere Roskilde amt lagt under Københavns amt, men de ble skilt fra hverandre igjen ved Kommunalreformen 1970.
Alice Braga
Alice Braga Moraes (født 15. april 1983 i São Paulo) er en brasiliansk skuespiller og film- og TV-produsent.
Braga startet karrieren med å spille i filmer i hjemlandet, blant annet den kritikerroste City of God fra 2002, hvor hun fikk sitt gjennombrudd. I 2006 spilte hun i sin første amerikanske produksjon, Journey to the End of the Night. Gjennombruddet i Hollywood kom imidlertid ikke før hun i 2007 spilte den kvinnelige hovedrollen i storfilmen I Am Legend med Will Smith. Senere har hun spilt i Redbelt (2008), Blindness (2008), Crossing Over (2009) med blant andre Harrison Ford og Ray Liotta og Repo Men (2010) med Jude Law.
I 2010 medvirket hun i en ny storfilm, Predators med Adrien Brody og Topher Grace, en oppfølger til Predator – den usynlige fiende (1987) med Arnold Schwarzenegger og Predator 2 (1990) med Danny Glover. Filmen fikk blandede kritikker, men ble likevel en kassasuksess. I 2011 spilte hun i skrekkfilmen The Rite, som hadde Anthony Hopkins i hovedrollen og ble regissert av Mikael Håfström. I 2012 hadde hun en rolle i On the Road, en adaptasjon av boken On the Road av Jack Kerouac fra 1957. I 2013 spilte hun i Neill Blomkamps science fiction-film Elysium med Matt Damon, Jodie Foster og Sharlto Copley.
Braga har siden 2016 hatt hovedrollen i USA Networks dramaserie Queen of the South. På grunn av COVID-19 tok innspillingen av seriens femte sesong en pause mellom mars og november 2020. I 2020 hadde hun en av hovedrollene i HBOs miniserie We Are Who We Are.
Type 96 (stridsvogn)
Type 96 er en kinesisk stridsvogn med 125 mm kanon. Den er basert på Type 85-III. Over 1 500 Type 96 er i tjeneste i Kina.
Historie og utvikling
Etter bruddet mellom Kina og Sovjetunionen på 1960-tallet innså Kina at deres egne stridsvogner, basert på T-54/T-55-serien, var utklasset av Sovjetunionens T-62, T-64 og T-72. Kinesiske myndigheter satte i gang utviklingsprogrammer for å ta igjen forspranget. Type 69 var den første stridsvognen som kom ut av dette, men den nye modellen ble først og fremst en eksportsuksess, og ble ikke brukt av Folkets frigjøringshær.
Et antall forskjellige stridsvognfamilier ble utviklet i årene som fulgte. Den andre generasjonen av disse startet med Type 80, og ble gjennom flere trinn raffinert fram til Type 96. Den direkte forgjengeren var prototypen T-85 III, som hadde en dieselmotor på 1 000 hk og reaktivt panser.
Eupoecilia
Eupoecilia er en slekt av viklere (Tortricidae) som hører til slektsgruppen praktviklere (Cochylini) i underfamilien Tortricinae. Det er kjent 36 arter på verdensbasis, tre av dem er funnet i Norge.
Utseende
Små til middelsstore (de norske artene har vingespenn 11-15 millimeter), lyst fargede viklere. Forvingene har lyst oker eller gulaktig grunnfarge med brune tegninger.
Levevis
Medlemmene i denne slekten kan leve på mange ulike planter. De lever gjerne på blomster eller frukter, ikke på de grønne delene av planten.
Sambaíba
Sambaíba er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Sverige under EM i friidrett 2012
Sverige deltok med 41 utøvere under EM i friidrett 2012 som ble arrangert 27. juni–1. juli 2012 i Helsingfors. Sverige tok tre medaljer under mesterskapet.
Epigyn
Epigyn er en den synlige delen av kjønnsåpningen hos hunnedderkoppen. Epigynet er en kitinisert plate, som kan være ganske forskjellig mellom artene. Ikke alle hunnedderkopper har et synlig epigyn.
Hunnens kjønnsåpning sitter foran på undersiden av bakkroppen, nær ved åpningene til boklungene. Mange av edderkoppartene er svært like hverandre av ytre utseende, og det er umulige å skille artene uten å undersøke genitaliene.
Epigynet viktigste funksjon er å lede hannens pedipalper inn til kjønnsåpningen under paring. Hannen palper er på samme måte som epigynet ulike fra art til art, og passer perfekt til epigynet. Dette gjør at ulike arter ikke kan pare seg.
Flandy Limpele
Flandy Limpele (født 9. februar 1974) er en indonesisk badmintonspiller. Han representerte Indonesia under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, der han ble slått ut i bronsefinalen.
Sportsåret 1790
Sportsåret 1790 er en oversikt over hendelser, resultater, fødte og avdøde personer med tilknytning til sport i 1790.
Dokkaelva (Hof)
Dokkaelva er en elv i Holmestrand kommune som ligger ved Sundbyfoss. Elva starter fra Dokkatjenn. På sin ferd passerer den under fylkesvei 312 også kalt Grenneslinna, og følger en boligvei på sin høyre side før den møter på fylkesvei 32 også kalt Hvittingfossveien på denne strekningen. Dokkaelva renner ut i Lianelva, rett før denne renner ut i Rønnebergdammen.
Aleksandr Usjakov
Aleksandr Andrejevitsj Usjakov (Александр Андреевич Ушаков; født 18. juli 1948) er en sovjetisk tidligere skiskytter. Han ble verdensmester på stafett tre ganger, i 1970, 1974 og i 1977.
VM-statistikk
5 medaljer (3 gull, 1 sølv, 1 bronse)
Mehboob Ali
Mehboob Ali (født 10. april 1990) er en pakistansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Han representerte Pakistan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 400 meter.
Børre Dalhaug
Børre Dalhaug (født 29. april 1974 i Ålesund) er en norsk musiker og arrangør.
Børre Dalhaug har jobbet som musiker siden 1995 og holdt ca. 800 konserter med utøvere som The Real Thing, Staffan William-Olsson Sextet, Nora Brockstedt, Oslo Groove Company, Bohuslän Big Band m.fl. Han har turnert i Pakistan, India, Russland, Frankrike, Tyskland, Finland, Sverige og Danmark og spilt på en rekke plater.
Dalhaug har gitt ut en spellemannsnominert storbandplate med navn BigBandBlast!. Denne platen fikk gode kritikker i pressen.
Ved siden av å spille trommer jobber Dalhaug som komponist og arrangør i tillegg til undervisning (han er utdannet musikkpedagog ved Norges musikkhøgskole). Dalhaug er også utdannet dataingeniør ved Høgskolen i Oslo.
Løkaunet kraftverk
Løkaunet kraftverk er et vannkraftverk i Nidelva i Trondheim kommune i Trøndelag.
Kraftverket utnytter et fall på 51 meter fra Hyttsaga. Bjørsjøen reguleres mellom 158 og 152 moh. Bjørsjøen har samme vannspeil som Selbusjøen når magasinet er oppfylt.
Midlere årsproduksjon er på 30 GWh og installert effekt er på 9 MW. Det er installert en horisontal francisturbin.
Kraftverket startet produksjonen i 1926. Løkaunet (Løkkaunet) var opprinnelig planlagt som et midlertidig kraftverk, navnet var Hyttfossen provisoriske kraftverk. Formålet var å skaffe kraft til byggingen av Svean kraftverk.
Eier er Statkraft, tidligere Trondheim Energi Kraft.
Fylkesvei 7785
Fylkesvei 7785 går mellom Øynes lengst nord på Kveøya og Salen på Hinnøya.
Fergestrekningen mellom Borkenes og Hokland, som ble trafikkert av MF «Kveøy», ble avløst av Kveøyforbindelsen med Kveøybrua, som ble åpnet 25. september 2010. Fergekaiene ble revet sommeren 2011.
Strekningen ble fastlagt 2019, og tilsvarer en delstrekning av den tidligere fylkesvei 105 (Troms).
Døden leker blindebukk
Døden leker blindebukk (originaltittel: Il gatto a nove code) er en italiensk giallo fra 1971 regissert av Dario Argento.
Handling
En ukjent person bryter inn i Terzi Medical Institute, men stjeler tilsynelatende ingenting. Calabresi, en doktor ved instituttet, betror til sin forlovede, Bianca Merusi, at han vet hvem som brøt seg inn i instituttet og hvorfor. Han ønsker å presse denne personen, men tyven dreper ham. En paparazzi-fotograf får Calibresis fall, men ikke morderen, på kamera. Reporter Carlo Giordani har dekket etterforskningen, og skriver en artikkel om Calabresis dødsfall - inkludert fotografiet. Franco "Cookie" Arnò, en middelaldrende blind mann som tidligere var reporter, og hans niese Lori besøker Carlo etter å ha lest artikkelen. Franco har inntrykk av at fotografiet ble beskåret før det havnet i avisen, og fotografen bekrefter dette.
Men etter at de har bedt fotografen om å skrive ut hele fotografiet, blir han også drept. Morderen tar med seg fotografiet kort tid før Carlo, Franco og Lori ankommer. Instituttet forsket på XYY-syndrom, og tror at personer med dette kromosomet har en "kriminell" tendens. Carlo og Franco etterforske saken videre, til tross for at de mottok en truende beskjed fra drapsmannen. Men en kveld unngår både Carlo og Franco separate forsøk på å drepe dem. Senere blir Franco og Carlo kontaktet og avslører at han har kidnappet Lori, og kommer til å drepe henne med mindre de slutter å etterforske. De forstår at drapsmannen kommer til å drepe Lori uansett, og de kontakter politiet.
Teateråret 1891
Teateråret 1891 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1891.
Fødsler
|| poet, dramatiker og nobelprisvinner ||align=center|78 ||align=center|1970 ||
Dødningehodeblomsterflue
Dødningehodeblomsterflue (Myathropa florea) er en stor flue som tilhører familien blomsterfluene.
Den er blant de vanligste blomsterflueartene i Norge om sommeren. Den finnes over hele landet, også kjent fra Øst-Finnmark. Men den er mest vanlig i Sør-Norge.
Utseende
Myathropa florea er en stor, lyst gul og svart flue, ca. 15-18 millimeter lang. Forbrystet har et karakteristisk «hodeskallemønster».
Ansiktet er gult med gyllen hårbekledning. På hodet er det to store, mørke fasettøyne. Hos hannene møtes øynene på toppen av hodet, mens det hos hunnene er en tynn pannestripe mellom fasettøynene.
Levevis
Myathropa florea kan påtreffes i hager og særlig på gress- og blomsterenger. Den besøker blomster eller sitter og soler seg på et blad. De voksne flyr i mai til september.
Larvene lever i råtehull i trestammer. Alle fluer gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium mellom stadiet som larve og voksen.
Systematisk inndeling
Slekten Myathropa omfatter bare en norsk art.
Liste over ordførere i Gjøvik
Liste over ordførere i Gjøvik kommune i Innlandet fra 1861.
Historie
Gjøvik bykommune ble skilt ut fra Vardal i 1861. I 1964 ble de gamle landkommunene Vardal, Biri og Snertingdal slått sammen med bykommunen Gjøvik til den nåværende Gjøvik kommune.
Vikram Kolmannskog
Vikram Kolmannskog (født 6. september 1980) er en norsk gestaltterapeut, jurist, samfunnsviter og forfatter. Han er spesialist på miljøflyktninger og verdens første professor i gestaltterapi.
Gestaltterapi
Siden 2012 har Kolmannskog praktisert som gestaltterapeut og forsket på gestaltterapi. Også innen dette feltet har han vært spesielt opptatt av marginaliserte grupper. Han har blant annet bidratt til forskning vedrørende transpersoner. Siden høsten 2015 har han vært 50 % ansatt som førsteamanuensis ved Norsk Gestaltinstitutt Høyskole. I mars 2022 fikk han opprykk og ble verdens første professor i gestaltterapi.
Skribentvirksomhet
Kolmannskog skriver sakprosa og fiksjon. I 2015 kom han med boken ''Den tomme stolen. Fortellinger fra gestaltterapi'' på Flux forlag. Boken er en introduksjon til gestaltterapi såvel som en samling terapifortellinger. I senere bøker har han vært særlig opptatt av forholdet mellom religion, åndelighet, sensualitet og skeivhet. Flere av novellene og diktene har vært skrevet i forbindelse med homokampen i Kolmannskogs andre hjemland, India. På ettårsdagen for avkriminaliseringen av homofili i India, 6.september 2019, kom han med novellesamlingen Lord of the Senses på det London-baserte, skeive forlaget Team Angelica. Boken var en finalist til Lambda Literary Awards i 2020.
Mikaelskirken (Tønsberg)
Mikaelskirken var en av Tønsbergs middelalderkirker, og ruinene etter den er fortsatt synlige oppe på Slottsfjellet. Den var viet til erkeengelen Mikael.
27. serierunde i Premier League 2022/23
27. runde i Premier League 2022/23 startet lørdag 11. mars kl. 13:30 med oppgjøret mellom og  på Vitality Stadium i Bournemouth og avsluttet søndag 12. mars kl. 17:30 med oppgjøret mellom og  på St James’ Park i Newcastle upon Tyne.
Gerhard Aspheim
Gerhard Aspheim (født 27. september 1930, død 21. november 2009) var en norsk jazzmusiker (trombone), kjent fra Oslos jazzmiljø og en av landets fremste pådrivere for Dixieland-musikken.
Etter studietur til Paris i 1949 etablerte han Stabekk-bandet Dixie Serenaders (1949-52) og Big Chief Jazzband (1951-78). Orkestret etablerte Big Chief Jazzklubb i 1953 med seg selv som husband. Det ble etterhvert til Metropol Jazz Club og varte til 1965. I 1981 etablerte han orkesteret Aspheim Oldtimers som ga ut flere plater og turnerte i Norge og Tyskland. Aspheim drev også eget pianoverksted.
Nederland under Sommer-OL 1912
Nederland under Sommer-OL 1912. Trettitre sportsutøvere fra Nederland, alle menn, deltok i sju sportsgrener under Sommer-OL 1912 i Stockholm. OL-troppen besto av elleve fektere, femten fotballspillere, tre brytere og en deltaker i friidrett, skyting, moderne femkamp og i tennis. Nederland kom på attendeplass på medaljestatistikken med tre bronsemedaljer.
Padling under Sommer-OL 2012 – C-1 200 meter menn
Herrenes C-1 200 meter under Sommer-OL 2012 fant sted den 10. og 11. august 2012 på Eton Dorney.
Dagny Bjørnson Sautreau
Dagny Bjørnson Sautreau (født Dagny Bjørnson 4. desember 1876 på Aulestad i Gausdal, død 1974 i Oslo) var det yngste og lengstlevende barnet av dikteren Bjørnstjerne Bjørnson og Karoline Bjørnson. Hun er også kjent som Dagny Langen og Dagny Sautreau.
Liv
I 1871 fikk Bjørnstjerne og Karoline Bjørnson en datter som de kalte Dagny, men hun døde allerede året etter, bare 9 måneder gammel. Da de fikk sitt siste barn i 1876, fikk også denne datteren navnet Dagny. Hun vokste opp delvis på Bjørnsons gård Aulestad, og delvis i utlandet hvor Bjørnson oppholdt seg lenge av gangen, særlig i Paris. I en alder av 19 år giftet hun seg med den tyske forleggeren Albert Langen, som var redaktør for det tyske satiriske tidsskriftet Simplicissimus i München. Med ham fikk hun sønnene Arne Bjørnson-Langen (1897–1982) og Albert Bjørnson-Langen (1898–1988).
Etter å ha blitt separert fra Langen flyttet Dagny Bjørnson til Paris, hvor hun var mesén for det satiriske tidsskriftet Le Témoin, redigert av Paul Iribe. Her traff hun den franske litteraten Georges Sautreau (1875–1952), og giftet seg med ham på Aulestad i 1913. Georges Sautreaus slekt var bønder fra Bourgogne, men faren var blitt kjøpmann i Paris og tjente seg rik. Sønnen hadde fått en god utdannelse og var blitt litterat. Karoline Bjørnson bodde i mange år hos datteren og svigersønnen i Paris om vinteren.
Etter morens død i 1934 ryddet Dagny Bjørnson Sautreau opp i farens manuskripter, som hun gjennomgikk sammen med litteraturhistorikeren Francis Bull. Hun skjenket dem senere til Universitetsbiblioteket i Oslo. I 1937 utga hun farens brevveksling med Christen Collin (Bjørnstjerne Bjørnsons og Christen Collins brevveksling 1889-1909).
Matias Orheim
Matias Orheim (født 26. juli 1884 på Stårheim, død 20. april 1958 samme sted) var en norsk salmedikter og lekpredikant. Han gav ut flere sangbøker, og skrev tilsammen 178 melodier og omtrent 1000 dikt. Seks av sangene hans er i Norsk Salmebok, fem er med i Norsk salmebok 2013 og tretten sanger er med i bedehussangboken Sangboken Syng For Herren,. Mest kjent av disse er «Kvardagskristen vil eg vera». I tillegg drev han en utstrakt reisevirksomhet og besøkte alle landets prestegjeld med unntak av de seks nordligste i Finnmark. Dit fikk han ikke komme fordi han brukte nynorsk. Når han reiste rundt og forkynte spilte han også sangene sine. Dem akkompagnerte han enten på fele eller på glass. Sangene hans bærer preg av å være skrevet inn i en vekkelsestradisjon.
Biografi
Omtrent på denne tiden begynte han å få problemer med synet, og etterhvert ble han helt blind. Dette skjedde imidlertid ikke før i 1916. Fra 1907 og fram til 1921 reiste han som omreisende forkynner for Den Vestlandske Indremisjonsforbund og Kristiania Indremisjon. Han jobbet senere for Norges Kristelige Ungdomsforbund. I løpet av livet holdt han omtrent 35 000 taler rundt omkring i Norge.
Matias og kona Marie hadde et svært nært forhold. Hun var med ham på mange av reisene hans og hjalp ham med det han ikke klarte på grunn av sitt manglende syn. De ba til Gud om å få dø sammen, og bønnen gikk i oppfyllelse; Matias døde kvelden 20. april 1958, og Marie senere samme natt. De ble gravlagt sammen fra Stårheim kyrkje.
Ungdomskvad, en samling av sangene hans, solgte 65 000 eksemplarer i det siste opplaget. Orheim fikk Kongens fortjenstmedalje i gull i 1953.
North Sentinel Island
Selv om North Sentinel Island ikke offisielt er et av Indias autonome områder, fungerer øya i praksis som et selvstyrt område under indisk beskyttelse. Indiske myndigheter anerkjenner øyboernes ønske om å få være i fred, og begrenser sin rolle til overvåking av øya. Øyboerne har gjentatte ganger angrepet fartøyer rundt øya, noe som blant annet har ført til at to fiskere ble drept i 2006 og at en amerikansk misjonær, John Allen Chau, ble drept i 2018.
Geografi
North Sentinel Island ligger 36 km vest for byen Wandoor på South Andaman, 50 km vest for Port Blair, 59,6 km nord for South Sentinel Island og ca. 1305 km fra det indiske fastlandet. Øya har et areal på 59,67 km², og er omtrentlig formet som et kvadrat. North Sentinel Island er omringet av korralrev, og mangler naturlige havner. Hele øya, med unntak av kysten, er skogkledd. Det er en smal, hvit sandstrand som omkranser øya, og derfra stiger terrenget opp til en høyde på 122 meter over havet. En skogkledd holme, Constance Island (eller Constance Islet), ligger rundt 600 meter sørøst for kysten av North Sentinel Island, ved kanten av revet.
Britiske besøk
Den britiske landmåleren John Ritchie observerte «en mengde lys» fra et hydrografisk undersøkelsesfartøy tilhørende Det britiske ostindiske kompani, da de passerte øya i 1771. Mot slutten av sommermonsunsesongen i 1867 forliste det indiske handelsskipet «Nineveh» i nærheten av øya. De 106 overlevende passasjerene og mannskapet kom seg i land på stranda på øya, og avverget angrep fra sentineleserne. De ble etter hvert funnet av et redningsmannskap fra Royal Navy.
En ekspedisjon ledet av Maurice Vidal Portman, en britisk offiser som ønsket å forske på de innfødte og deres skikker, gikk i land på North Sentinel Island i januar 1880. Gruppen fant et nettverk av stier og flere små forlatte landsbyer. Etter flere dager ble seks sentinelesere, et eldre par og fire barn, tatt til fange og ført til Port Blair. De bortførte sentineleserne ble raskt syke. Den gamle mannen og kona døde, og de fire barna ble tatt med tilbake tilbake til øya sammen med masse gaver. Et annet besøk til øya ble utført av Portman den 27. august 1883 etter at utbruddet av Krakatau ble tatt for å være skudd, som han trodde var et nødsignal fra et skip. En søkepatrulje gikk i land på øya og etterlot gaver før de dro tilbake til Port Blair. Portman besøkte øya flere ganger mellom januar 1885 og januar 1887.
Etter indisk uavhengighet
Fra 1967 ble det utført flere indiske oppdagelsesekspedisjoner til øya for å etablere vennlige relasjoner med sentineleserne. Lasteskipet MV «Rusley» forliste på øyas kystrev i 1977, og MV «Primrose» gjorde det samme i august 1981. Sentineleserne samlet jern fra begge vrakene, og personer fra Port Blair besøkte også stedene for å gjenvinne lasten fra skipene. I 1991 fikk bergingsoperatører tillatelse til å demontere skipene.
Etter at «Primrose» forliste på North Sentinel Island i 1981, la mannskapet flere dager senere merke til at noen menn som bar spyd og piler, bygde båter på stranden. Kapteinen på «Primrose» ba om å få tilsendt skytevåpen slik at mannskapet hans kunne forsvare seg, men de fikk ingen, fordi en større storm hindret andre skip i å nå dem. Stormen hindret derimot også øyboerne i å nærme seg skipet, og en uke senere ble mannskapet på «Primrose» reddet av et helikopter.
Den første fredfulle kontakten med sentineleserne ble gjort av den indiske antropologen Triloknath Pandit fra Anthropological Survey of India, og hans kolleger den 4. januar 1991. Indiske besøk til øya ble avsluttet i 1997.
Sentineleserne overlevde jordskjelvet og tsunamien i Indiahavet 2004. Tre dager etter jordskjelvet observerte et helikopter fra den indiske regjeringen flere øyboere, som skjøt piler og kastet spyd etter helikopteret. Selv om tsunamien ødela stammens fiskefelt, så det ut til at sentineleserne hadde tilpasset seg.
Myndighetene i Andamanene og Nikobarene uttalte i 2005 at de ikke har noen intensjon om å forstyrre sentinelesernes livsstil og levested, og at de ikke er interessert i å få videre kontakt med dem eller styre øya. I januar 2006 ble to fiskere som fisket ulovlig i forbudte farvann drept av sentineleserne da båten deres drev for nær øya. Ingen ble tiltalt for drapene. I november 2018 ble John Allen Chau, en 26 år gammel amerikansk misjonær, drept under en ulovlig tur til øya, med planer om å spre kristendommen blant øyboerne. Syv personer ble satt i varetekt av indisk politi med mistanke om å hjelpe Chau i å nå øya ulovlig. Fiskere fortalte politiet at de hadde sett sentineleserne dra Chaus kropp rundt, men myndighetene har ikke klart å verifisere hans død.
Fornjot
Fornjot (norrønt Fornjótr) er en jotne som representerer en form for eldre naturguddom som er vagt definert i norrøn mytologi. Han er den mytiske stamfar til en rekke konger, blant annet Harald Hårfagre. Hans sønner var Le (Æge, «hav»), Loke («ild, flamme»), og Kåre (Kári, «vindgufs, vær») som rådde henholdsvis for havet, ilden og vinden.
Navnet
Navnet Fornjot har blitt tolket som forn-jótr, oldtidsjotne eller urjotne, og av Karl Simrock (1869) ettersom det identifiserte Fornjot med den opphavlige jotnen Yme. Men det er også mulig, som foreslått av Müller (1818), at Fornjot er et navn fra en veletablert gruppe av navn eller titler på guder i -njótr i betydningen «bruker, eier, innehaver», noe som gjør Fornjot til den «opprinnelige eier» (primus occupans vel utens) av Norge.
Tekstlig dokumentasjon
Fornjot er nevnt kun to ganger i gammel diktning: i vers 29 av kvadet Ynglingatal, forfattet på slutten av 800-tallet av Tjodolv den kvinværske, hvor «sønn av Fornjot» synes å referere til ild, og i et sitat i Snorre Sturlasons Skaldskaparmål. Han er nevnt som jotne i en þulur som ikke alltid blir tatt med i moderne utgaver av Skaldskaparmål. Det er forventet, ettersom hans sønn Æge også er identifisert som jotne i en del kilder.
I Orknøyingenes saga og Hvordan Norge ble bygd (Hversu Noregr byggðist) opptrer Fornjot som en oldtidskonge av Finland, Kvenland og «Jotland». Han nevnes også som far til tre ovennevnte sønnene.
I senere utgaver er Jotland ofte tolket som Gotland, men Jótland er det norrøne navnet på Jylland. I sagaen er Jótland et fellesnavn for Kvenland og Finland, Fornjots kongeriker. Det danske Jylland stemmer ikke med de oppgitte geografiske forhold, og for å unngå forvirring ble Jótland byttet ut med Gotland. Hermann Pålsson mener sagaens Jótland viser til tjudere, som lenge var i konflikt med samene, og på grunn av navnelikheten senere ble forvekslet med jótar (dvs. jyder, folk fra Jylland). Hermann Pålsson påpeker også sagnets samiske opphav. Navnet kan være en forkortet variant av Jötunland.
Ski-VM 1939
Det ble konkurrert i 5 øvelser, av disse var én lagkonkurranse. Norge vant fem medaljer og Finland vant fireav totalt 15 medaljer. Klaes Karppinen fra Finland ble mestvinnende utøver med en gullmedalje og to sølvmedaljer.
Samiske geografiske navn (Måsøy)
Samiske geografiske navn i Måsøy (knr 2018) angir stedsnavn i Måsøy kommune som har en alternativ samisk form. Da stedsnavn kan referere til geografiske områder av noe utstrekning så kan de dekke flere kommuner.
Skjoldbord
En skjoldbord, eller bare bord (engelsk og fransk Bordure, tysk Bord), er en figur som brukes i våpenskjold. Skjoldborden er en bred stripe som går langs alle skjoldets sidekanter. Ofte regnes skjoldborden som en såkalt heroldsfigur på grunn av sin geometriske form.
Skjoldbord finnes i våpenskjold fra heraldikkens eldste tid i middelalderen og i alle land med europeisk heraldikk. Skjoldborden kan være i alle heraldikkens farger (tinkturer) og den kan være formet med rette kanter eller med de heraldiske snittene. En skjoldbord kan være bare en farge eller ha en eller flere småfigurer plassert inne i borden.
Gibraltars riksvåpen har en gull skjoldbord. Et spesielt tilfelle av skjoldbord er landskapsvåpenet til Holstein med et såkalt «nesleblad» som opprinnelig var en skjoldbord dannet av ulvetannsnitt. En rettskåret skjoldbord uten figurer, er det i avdelingsmerket til Telemark bataljon fra nyere tid. Den norske stormannen Bjarne Erlingsson av Bjarkøyætten hadde i sitt segl fra 1306, en opprett griff innenfor en bred skjoldbord med 11 firbladete roser.
Bjarne Erlingssons skjold med griffen innenfor en «liljebord» finnes på et drikkehorn i Nationalmuseet, København. En «liljebord» er en smal stripe, ofte kalt «streng», som går langs skjoldkanten, noe innenfor kanten, og med flere liljer plassert på borden slik at borden går gjennom liljene. Tre sverd innenfor en liljebord finnes i Vangs kommunevåpen, fra 1987, og det har figurene hentet fra våpenet til Sigvat på Leirhol i Valdres på 1300-tallet. En variant av liljebord finnes i Skottlands riksvåpen og figuren liljebord er mest brukt i Skottland. Varianten er en «dobbeltbord» som består av to smale striper, mens liljene har toppene vendt vekselvis utover og innover («a double tressure flory-counter-flory»), slik som i skjoldet til Audun Hugleiksson.
«Skjoldrand» eller bare «rand» brukes til dels om en skjoldbord som ikke er så bred, og ofte når det ikke er figurer inne i skjoldborden. Eksempler er i beskrivelser (blasoneringer) av de norske slektsvåpnene Anker og Kierulf.
Noe annet enn skjoldborden er den skjoldkanten som ofte ble brukt på 1800-tallet i våpenskjold. Skjoldkanten går også langs skjoldets sidekanter, og den kan være smalere enn skjoldborden. I noen av disse skjoldkantene ses runde figurer som er ment å vise naglehoder for å feste kanten til skjoldet. Vanligvis har slike skjoldkanter ikke noen spesiell heraldisk betydning, men anses som et rent dekorativt innslag. Også skjoldkanten kan være i de forskjellige heraldiske tinkturene, men normalt er den av gull.
Litteratur
Utenlandsk
Liste de pièces héraldiques
Beaver County
Beaver County er navnet på tre fylker i USA:
Dzungaria
Dzungaria, også kalt Jungaria, Sungaria og Zungaria (mongolsk: Зүүнгар (Züüngar), tradisjonell kinesisk: 準噶爾, forenklet kinesisk: 准噶尔, pinyin: Zhǔngá'ěr, Wade-Giles: Chun3-ka2'-erh3, IPA: [ʈʂwə̀nkǎàɚ], russisk: Джунгария / Džungarija) er en geografisk region som omfatter ca.777 000 km² av Xinjiang Uigur Autonome Region, i det nordvestre Kina.
Etymologi
Dzungaria (eller Zungharia) har sitt navn etter Dzungar-khanatet som eksisterte i Sentral-Asia fra 1634 til 1758. Dette khanatet fikk igjen sitt navn fra dzungarene. Navnet er avledet fra det mongolske uttrykket «Zűn Gar» eller «Jüün Gar», avhengig av hvilken dialekt av mongolsk som benyttes. «Zűn» eller «Jüün» betyr «venstre» og «Gar» betyr «hånd». Da mongolriket (1206–1368) gikk i oppløsning, ble det delt i vestlige og østlige mongoler. Etter delingen ble de vestlige mongoler kalt «Zűn Gar», fordi de befant seg på «venstre side» eller flanke.
Kane County
Kane County er navnet på to fylker i USA:
Dzungaria
Etymologi
De vestlige mongoler eller dzungarene var oirater, og bestod av tre av fire stammer i oiratkonføderasjonen.
Historie
Dzungar-khanatet nådde sitt høydepunkt under Kaldan, eller Bushtu Khan, i siste halvdel av det 17.århundre, men ble fullstendig knust av de kinesiske Qing-herskerne rundt 1757–1759. Det har spilt en viktig rolle i Mongolias historie og de store mongolske vandringene vestover.
I 1911 var territoriet delt mellom Qing imperiet (Xinjiang, også kjent som Øst-Turkestan og det nordvestre Mongolia) og Russisk Turkestan (provinsene Semiretsje og Semipalatinsk).
Dets største utstrekning omfattet Kashgar, Yarkand, Khotan, hele Tian Shan-regionen og kort sagt mesteparten av Sentral-Asia mellom 35 til 50 °N og fra 72 til 97 °Ø.
Nåtidig bruk
Som et politisk eller geografisk begrep har Dzungaria praktisk talt forsvunnet fra kartet, bortsett fra det sentrale området som fremdeles heter Junggar Pendi (Junggarbekkenet). Og i fjellkjeden som sørøst for Balkhasjsjøen strekker seg nordøstover langs grensen mellom Kasakhstan og Kina bevares navnet i Dzungarisk Alatau.
Dzungaria og avledede former av ordet er også blitt brukt til å gi navn til forhistoriske dyr som er funnet i klippeformasjoner i Junggarbekkenet:
Et nylig og bemerkelsesverdig funn fra februar 2006, er det eldste kjente tyrannosaurfossilet. Det ble utgravd av en gruppe forskere fra George Washington University som holdt på med et forskningsprosjekt i Junggarbekkenet. Arten som er kalt Guanlong, levde for 160 millioner år siden, mer enn 90 millioner år før den berømte Tyrannosaurus rex.
Området har også gitt navn til Dzungarisk Hamster.
Geografi og geologi
Dzungaria er i hovedsak et steppe- og halvørkenpreget bekken omgitt av høye fjell: Tian Shan i sør og Altai i nord.
Geologisk er det en utløper av den paleozoiske Kazakhstanblokken og var engang en del av et separat kontinent før Altaifjellene ble dannet på slutten av den paleozoisk tidsalder. Det inneholder ikke den samme mineralrikdommen som Kazakhstania og kan ha vært en pre-eksisterende kontinentalblokk før Kazakhstania ble dannet.
Ürümqi, Yining og Karamay er de største byene. Andre, mindre oasebyer ligger langs foten av fjellkjedene.
Økonomi
Hvete, bygg, havre og sukkerroer dyrkes, og det drives al av kveg, sauer og hester. Markene vannes med smeltevann fra de permanent snødekte fjellene.
Dzungaria har forkomster av kull, jern, and gull så vel som store oljefelt.
Demografi
Befolkningen består av uighurer, kasaker, kirgisere, mongoler og Han-kinesere. Fra 1953 har det vært en omfattende innflytting av Han-kinesere for å arbeide på vann- og industriprosjekter.
Sportsåret 1817
Sportsåret 1817 er en oversikt over hendelser, resultater, fødte og avdøde personer med tilknytning til sport i 1817.
Waka (poesi)
Waka (japansk: 和歌, tidligere skrevet 倭歌) eller Yamato-uta (大和歌), er en type poesi som finnes i klassisk japansk litteratur. Waka er skrevet på japansk, i motsetning til kanshi som er dikt som er skrevet av japanske poeter i Wenyan eller klassisk kinesisk.
Argus Motoren Gesellschaft
Argus Motoren Gesellschaft m.b.H. var et tysk utviklings- og produksjonsfirma for kjøretøyer og motorer til kjøretøy, båter og fly.
Firmaet ble etablert i 1901 av Henri Jeannin som Internationale Automobil-Zentrale Jeannin & Co., et firma som utelukkende drev med handel av kjøretøy. I 1904 omdøpt til Argus Motoren-Gesellschaft Jeannin & Co. og videre i 1906-11-04 til Argus Motoren-Gesellschaft m.b.H. i samarbeid med Frank Rahtjens som daglig leder. <!-- Man begann mit der Produktion von Automobilen, Stationär- und Bootsmotoren. 1906 erhielt die Firma den Auftrag, einen Motor für das französische Luftschiff Ville de Paris zu entwickeln. Dazu wurde die Leistung eines Vierzylinder Reihen-Bootsmotors auf 70 PS gesteigert. Ebenfalls ab 1906 wurden zwei Jahre lang eigene LKW mit 2,5 t sowie 4- und 5 t Nutzlast gebaut. Die LKW hatten 24, 40 und 70 PS, wobei der 70 PS Motor der erste Sechszylinder war, der in ein Nutzfahrzeug eingebaut wurde.
1908 entschied man sich dafür, Flugmotoren in Serie zu bauen, die sich bald wegen ihrer Leistungsfähigkeit einen guten Ruf schufen. Die mit Argusmotoren ausgerüsteten Boote haben damals eine ungemein hohe Zahl von Preisen in Motorbootkonkurrenzen gewonnen, ebenso erfolgreich waren die mit Argusmotoren ausgestatteten Flugzeuge. Im Jahre 1910 wurden in Deutschland von ca. 150000 M Meetingpreisen 130000 M mit Argus-Flugmotoren gewonnen. 1912 wählte auch Igor Iwanowitsch Sikorski 4 Stück 100 PS starke Argus-Motoren zum Einbau in seine Russki Witjas. Mit dem Erfolg dieser Maschine wurde Argus international bekannt.
Während des 1. Weltkrieges baute Argus Motoren sowohl für das Heer als auch für die Fliegertruppen. 1916 kaufte Dr. Moritz Straus das Unternehmen und wurde Geschäftsführer. Straus stellte Arnold Zoller ein, um Kompressoren zu entwickeln. Wegen des hohen Bedarfs an Motoren wurde auch die Firma Opel mit dem Lizenzbau von Argusmotoren beauftragt. Das Unternehmen prosperierte und 1918 waren bereits 910 Mitarbeiter beschäftigt. Der Versailler Vertrag entzog der Flugmotorenfertigung die Grundlage und man beschäftigte sich ausschließlich mit der Fertigung von Fahrzeugmotoren in einem Horch-Zweigwerk in Zwickau, von dem Straus seit 1920 eine Aktienmehrheit besaß. Bereits ab 1927 bemühte sich die Firma, die Flugmotorenfertigung wieder aufleben zu lassen. Die 1929 übernommenen Horch-Werke wurden 1932 an die neu gegründete Auto-Union abgegeben.
Wegen der staatlichen Förderung der deutschen Sportluftfahrt und später wegen des zunächst geheimen Aufbaus der deutschen Luftwaffe wurden auch Flugmotoren in immer größerer Zahl gebraucht. 1935 konnte Hans Reissner als Konstrukteur für die Entwicklung von Verstellluftschrauben gewonnen werden, so dass auch diese in das Vertriebsprogramm aufgenommen werden konnten..
Von den neu entwickelten Motoren, für die Dr. Manfred Christian verantwortlich zeichnet, waren es insbesondere der Argus As 8, der Argus As 10 und der Argus As 410, aus dem schließlich der Argus As 411 entstand, die in großen Stückzahlen gefertigt wurden. Für die letzteren beiden wurde auch die Prager Firma Walter mit dem Lizenzbau beauftragt. Eine weitere Fertigung wurde in Frankreich bei der Firma Renault eingerichtet, welche den Motor As 411 auch nach Kriegsende weiterbaute. Eine Neuentwicklung war das Schmidt-Argus-Rohr Argus As 014, ein Verpuffungsstrahltriebwerk, das in der Fieseler Fi 103 zum Masseneinsatz kam. Auch zwei Projekte von Großmotoren As 412 und As 413 (24 Zylinder in H-Form, wassergekühlt mit 4000 PS für zwei gegenläufige Luftschrauben), für die Dr.Fritz Goßlau zuständig war, standen gegen Kriegsende in Entwicklung. Nach dem Ende des zweiten Weltkrieges wurde das Werk demontiert.
Der Firmensitz befand sich in der Flottenstrasse 34-49 in Berlin-Reinickendorf.-->
Santa Filomena do Maranhão
Santa Filomena do Maranhão er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Indonesia under Sommer-OL 1996
Indonesia under Sommer-OL 1996. Førti sportsutøvere fra Indonesia deltok i elleve sporter under Sommer-OL 1996 i Atlanta. De kom på 41.-plass med en gull-, en sølv- og to bronsemedaljer.
Lars Berrum
Lars Femanger Berrum (født 2. juni 1986 i Oslo) er en norsk komiker og programleder. Han vokste opp på Bærums Verk, og er utdannet sykepleier fra Høgskolen i Oslo. Berrum var tidligere norgesmester i karate. Han er ifølge seg selv 204 centimeter høy.
Karateutøver
Som utøver av kampsporten karate er Lars Berrum tidligere norsk og nordisk mester i kumite (kamp). Han representerte Norge i verdensmesterskapet i karate i 2004, 2006 og 2008. Berrum har mottatt Bærum kommunes idrettsstipend.
Underholdningsartist
Berrum opptrer som stand-up-komiker, på humorshow og spiller improvisasjonsteater. Han jobbet fra 2011 til 2013 som fast «sidekick» i radioprogrammet Martin Beyer-Olsen Live på NRK P3, og var første halvdel av 2013 programleder i Boller og Burritos på samme kanal. På P3s nett-tv har han medvirket i de korte seriene Kjendisprat med Lars Berrum, Festivalhjelpen og Ukas nyheter med Lars og Olli. I 2014 ledet Berrum sammen med Martin Beyer-Olsen det absurde «talkshowet» Berrum & Beyer på NRK 3, og sketsjeprogrammet Norske Fordommer i 2015. De to startet 5. oktober 2018 opp med podkasten Berrum & Beyer snakker om greier. Under Humorprisen 2019 vant de klassen «Årets morsomste podcast» for Berrum & Beyer snakker om greier. Berrum har også vært dommer i programmet Lipsync Battle på TV 2 Humor.
Berrum debuterte med sitt første soloshow Tuttifruttiland 6. februar 2019 på Nieu Scene i Oslo. Sammen med lydmann Martin Beyer-Olsen og kameramann Christopher Helberg hadde han forestillinger i Stavanger, Kristiansand og Bergen. Tuttifruttiland beskrives av ham selv som «et helt vanlig standupshow med Henrik Ibsen som rød tråd».
Berrums andre soloshow med navn Amor Fatigue beskrev han selv som «et helt vanlig standupshow med Nietzsche som rød tråd». Showet hadde premiere 2. september 2021 på Nieu Scene i Oslo.
Slottet i Capodimonte
Historie
I 1728 bestemte Karl III av Spania, seg for å bygge en jakthytte i Capodimonte-skogen. Senere ombestemte han seg og bygde et storslått palass (et kongelig slott, "reggia", som betyr «kongelig»), delvis fordi han trengte mer plass til sitt store hoff, da hans nåværende residens, Palace of Portici, var for lite, og for å romme hans fabelaktige kunstsamling fra Farnese-slottet, som han hadde arvet etter sin mor, Elisabetta Farnese, som var siste etterkommer av en grevefamilie i Parma. I 1825 gav Frans I, som etterfulgte sin far Ferdinand i, arkitekt Antonio Niccolini ansvaret for å administrere restaureringen av slottet. Niccolini bygde en monumental inngangstrapp og nye rom for den kongelige familie, et arbeide som ble avsluttet da Ferdinand II etterfulgte Frans I. I 1830 var palasset ferdig restaurert, men ytterligere arbeider ble utført i 1840 med et nytt galleri for samtidskunst og med Italias samling. I 1861 ble slottet overført til huset Savoy som tok slottet i bruk og bygde nye etasjer for kunstsamlingene.
Ferdinand II engasjerte maleren Domenico Morelli som konsulent for nye innkjøp som omfattet historiske våpen. I 1866 ble Maria Amalie av Sachsens private gemakker overført fra hertug av Aostas Portici-palass. I 1959 ble slottet museum og det ble overtatt av den italienske stat. I 1950 ble mange av utstillingsgjenstandene overført fra Napolis arkeologiske museum.
Guldbergs salmebok
Psalme-Bog eller En Samling af gamle og nye Psalmer (Guldbergs salmebok) er ei salmebok som ble utviklet av biskop Ludvig Harboe og Ove Høegh-Guldberg og autorisert i 1778.
Bakgrunn
Den danske statsministeren Ove Høegh-Guldberg oppnevnte i kongens navn (Christian VII) en tomannskommisjon, bestående av selg selv og biskopen på Sjælland, Ludvig Harboe, som skulle utvikle ei ny salmebok. De ønsket å modernisere Kingos salmebok, først og fremst ved å renske ut de salmene som ikke hadde den nødvendige «riktighet, verdighet og styrke» eller hadde for svak poesi. For å erstatte salmene de ville ta ut av den autoriserte salmeboka, fikk Birgitte Cathrine Boye kongelig pengestøtte for å skrive og oversette salmer.
«En Samling af gamle og nye Psalmer»
Salmeboka har 438 salmer som er hentet fra disse kildenee:
Linear B
Linear B er en stavelsesskrift som ble benyttet for å skrive mykensk gresk, den eldste dokumenterte formen for gresk. Skriften gikk forut det greske alfabetet med flere århundrer. De eldste mykenske skriftene er datert tilbake til rundt 1450 f.Kr. Det er avledet fra det eldre skriftsystemet linear A, et ikke dechiffrert skrift som ble benyttet for å skrive på minoisk språk, et oldtidsspråk som ikke er kjent eller klassifisert. Det var også tilfellet med kypriotisk stavelsesskrift, som også nedtegnet en form for gresk. Linear B, som hovedsakelig er funnet i palassarkivene på Knossos, Kydonia, Pylos, Theben, og Mykene, forsvant med fallet til den mykenske sivilisasjon under bronsealderens sammenbrudd. Den påfølgende perioden, kjent som de mørke århundrer i Hellas, har ikke gitt noen indikasjoner på at skriftspråk var i bruk. Linear B er også det eneste av de tre skriftspråkene med likelydende betegnelser, linear A og linear B, mens det tredje var linear C, det vil si kypro-minoisk skrift (tilsynelatende mellomstadium mellom linear A og kypriotisk stavelsesskrift), som ble tydet av den engelske arkitekt og selvlærte lingvist Michael Ventris.