cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rolf Jacobsen
Ny anerkjennelse
I disse årene ble diktene hans lest på radio i NRK, og i 1957 hadde Carl Fredrik Prytz lagd et radioprogram om ham.
Da Brev til lyset kom i 1960 ble den belønnet med Kritikerprisen. Kritikken var blandet. I Profil oppsummerte Bjørn Nilsen med at det nå var en moden mann som skrev, naturfølelsen var inderligere, språket hadde fått «en avklaret ro over seg». I 1961 fikk Rolf Jacobsen arbeide i avis igjen, da han ble ansatt som journalist i Hamar Stiftstidende. Og i oktober 1961 flyttet familien Jacobsen til Skappels gate 2 på Hamar, nær jernbanelinjene. Denne nærheten til jernbanen, og forfatterens fortrolighet med rutetidene, kom etterhvert til å bli en viktig del av mytologien rundt Jacobsen.
Samme år fikk Jacobsen Statens kunstnerstipend. I 1963 fikk han igjen Statens treårige arbeidsstipend. Fra 1955 hadde Rolf og Petra reist i Europa: Stipendiene og prisene var viktige, fordi de ga Rolf Jacobsen muligheten til å reise bort og arbeide noen måneder hvert år.
Stillheten efterpå kom ut i 1965. Den ble på en måte hans tredje gjennombrudd. Den innbrakte ham Riksmålsprisen, men viktigere var at han ble oppdaget av 1960-årenes unge. Den nye generasjonen lesere kjente seg igjen i dikterens motiv, og fant i diktene en samfunnskritikk som tiltalte dem. Dette var også den første av hans diktsamlinger som virkelig ble oppdaget utenfor Norges grenser.
Fra 1967 arbeidet Rolf Jacobsen som redaksjonssekretær og nattredaktør i Hamar Stiftstidende. I 1968 mottok han Doblougprisen, og da Headlines ble utgitt i året etter ble hans stigende stjerne ute i Europa kommentert.
For første gang på lenge kom Jacobsens historie fra okkupasjonstiden opp igjen i 1969, da han ble tildelt Glåmdalens kulturpris. Ikke alle var enige i denne tildelingen. Jacobsen selv later i senere år til å ha fortrengt hendelsene fra krigsårene, bevisst eller ubevisst. I den virkeligheten han beskriver i senere intervjuer, meldte han seg ikke selv inn i NS, det var nærmest noe som hendte automatisk og på et senere tidspunkt for at han skulle kunne fortsette som redaktør. Lederartiklene hadde han mottatt ferdigskrevet og trykket under tvang, men han hadde prøvd å moderere dem. Angående redaktør Zachariassen som ble sendt til Sachsenhausen, kunne Jacobsen i 1992 uttale at «han hadde det ikke så verst der nede», Sachsenhausen var en «moderat» leir.
Feiret dikter
Rolf Jacobsen ble pensjonert fra avisen ved årsskiftet 1971–72. I oktober 1972 ble Pass for dørene – dørene lukkes utgitt. Enkelte anmeldere, blant dem Paal Brekke, oppfattet den som mer politisk. Andre bemerket en mørkere, mer pessimistisk tone i diktene.
Jacobsen begynte å leve mindre anonymt og tilbaketrukket enn før, han ble intervjuet på fjernsynet, han holdt opplesninger. Han reiste på turneer, blant annet med Jan Erik Vold og Egil Kapstad. I 1974 ble han innvalgt i Det Norske Akademi. Pusteøvelse kom i 1975, igjen var det sivilisasjonskritikken som dominerte. Jacobsen var i takt med sin tid.
Til 70-årsjubileet i 1977 kom Den ensomme veranda med dikt fra flere perioder av hans liv, samt en ny, bearbeidet utgave av Samlede dikt. Men ved utgivelsen av Tenk på noe annet i 1979 begynner anmeldelsene å bli noe delte. Man kunne ane en tendens til at de som hadde tatt til seg Jacobsens dikt fordi de leste en bestemt politisk retning inn i dem, ikke lenger fant ham radikal nok. Utenlands vokste Jacobsens renommé. Ved slutten av 1970-årene var han oversatt til et tyvetalls språk. Han ble invitert til internasjonale poesifestivaler, og deltok også på slike på begynnelsen av 1980-årene.
Det siste tiåret
Den 2. desember 1983 døde Petra Jacobsen av hjerteinfarkt. De neste to årene arbeidet Rolf Jacobsen med det som skulle bli hans siste diktsamling: Nattåpent (1985). Bokens andre del, kjærlighets- og sørgediktene over Petra, vakte oppsikt. «Blant de vakreste kjærlighetsdikt i hele den norske litteratur», skrev Finn Jor i Aftenposten.
Åttiårsdagen feiret han i Spania sammen med to gjester: Ove Røsbak og billedhuggeren Anne Raknes. Den gamle mintes sin førtiårsdag, som fange etter landssvikoppgjøret. Vakten stanset ham på vei til brakken: «Det er pakke til deg!» Petra hadde sendt et par hjemmestrikkede vanter og en firkløversjokolade, og denne måtte ifølge reglene fortæres på stedet. Jacobsen ble stående rett opp og ned og spise sjokoladen.
I årene etter den siste diktsamlingen økte hans samfunnsengasjement. I 1988 skrev Jacobsen manus til videoproduksjonen Du verden for en by... 1.000 års Hamar-historie med Rolf Jacobsen som guide. Han leste selv kommentarene, filmen kom i 1990. Han engasjerte seg i miljøsaker i nærmiljøet, og ble i 1989 æresmedlem i Hamar Natur og Ungdom. I 1991 stilte han sammen med flere lokale kulturpersonligheter for protestlisten By- og bygdelista til kommunevalget.
Han er gravlagt sammen med Petra og sin mor Marie, selv om moren aldri godtok sin svigerdatter.
Forfatterskapet
Det er vanlig å betrakte forholdet mellom natur og teknikk som et hovedmotiv i Jacobsens forfatterskap; dette er en tolkning som har støtte både i førsteinntrykket som ble skapt av debutsamlingen og dens tittel Jord og jern; og i Jacobsens egne fortolkninger av sitt forfatterskap.
Som elementer i denne dualismen og disse to hovedelementene finnes flere grep:
Jacobsens holdning til teknikken er tvetydig; det er noe umenneskelig ved den, samtidig som den skaper undring over tilblivelse. Sangen i verden kommer fra kraftledningene, fra gravemaskinene og særlig fra togene.
Uroen i det moderne
Jacobsens forfatterskap er båret av en fascinasjon for «det nye», estetikken, kreftene og muligheten i framskrittet. Begeistringen er imidlertid mest til stede på overflaten. Dikterjeg'et har erfart og er selv grepet av uroen, den ubestemte lengselen som konkretiseres i maskinene, helst kommunikasjonsmidlene.
Denne følelsen uttrykkes blant annet i diktet Til jorden (med vennlig hilsen) :
En lignende fremmedhet finnes også i diktet Signaler med linjene «Byens signaler, / byens jagende pulsslag / vil du fornemme en natt: – / den natt / du første gang / går ensom og uten håp, – / stige som gjaldende hån bak dig / fra gatenes sten: / – Dine egne klaprende fottrin.» og i diktet Tanker ved avlytting av et radioteleskop.
Det er ved første øyekast mulig å oppfatte Jacobsens verdensbilde som en natur truet av teknikken, men en nærmere lesning av det kjente diktet Landskap med gravemaskiner viser at også maskinene er ofre med «blindede øyner og lenker om føttene», og det er lett å gi flere eksempler på at også teknikken er en fange av samtidens tyranni.
Å tilegne seg verden gjennom geografi
En annet gjennomgående element i forfatterskapet er tilegnelsen av geografien. Med ulike virkemidler uttrykker diktene en dyp tilknytning til det konkrete naturlandskapet, slik det vises seg nært og fjernt, og gjerne ved å lese det store inn i det lille, nære og konkrete.