cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaspar Villiger
Villiger er leder for den sveitsiske banken UBS og han er tilknyttet det sveitsiske frie demokratiske parti. Villiger har sittet som president for den sveitsiske konføderasjonen i to omganger, henholdsvis i 1995 og igjen i 2002. I september 2003 annonserte Villiger at han kom til gå av fra sin rolle i det sveitsiske Forbundsrådet, den 31. desember 2003, da hadde han sittet i dette rådet sammenhengende i fjorten år. I 2004 ble Villiger medlem av styret i Nestlé og Swiss Re. Den 4. mars 2009 annonserte UBS AG at Villiger ville bli nominert til å etterfølge Peter Kurér som ny leder for den største banken i Sveits. Villiger er i tillegg medlem av Global Leadership Foundation, en organisasjon som arbeider med å fremme et godt styresett flere steder i verden.
Ludwig van Beethoven
Musikalsk modning
Mellom 1798 og 1802 gikk Beethoven løs på det han betraktet som de store utfordringene: strykekvartetten og symfonien. Med komposisjonen av de første seks strykekvartettene (Op. 18) mellom 1798 og 1800 (skrevet på oppdrag fra og dedisert til prins Lobkovitz), utgitt i 1801, sammen med premierene av den første og andre symfonien i 1800 og 1802, ble Beethoven betraktet som en av de viktigste komponistene i den unge generasjonen som fulgte etter Haydn og Mozart. Han fortsatte å skrive i andre sjangre, som den kjente pianosonaten Pathétique (Op. 13). Han fullførte også septetten (Op. 20) i 1799, som var et av de mest populære verkene i Beethovens levetid.
Da hans første symfoni hadde premiere 2. april 1800, leide Beethoven Burg-teateret og satte opp et omfattende musikkprogram, inkludert verk av Haydn og Mozart, septetten, den første symfonien og en av pianokonsertene (alle verkene var tidligere uutgitt). Allgemeine musikalische Zeitung beskrev konserten som «den mest interessante på lang tid». Den ble ikke fremført uten vanskeligheter: blant andre kritikker het det at «utøverne ikke brydde seg med å være oppmerksom på solisten».
Det er klart at Mozart og Haydn inspirerte Beethoven. For eksempel sies Beethovens kvintett for piano og blåsere å ha store likheter med Mozarts verk med samme besetning. Komponisten Muzio Clementi hadde også påvirkning stilistisk. Beethovens melodier, musikalske utvikling, bruk av modulasjon og tekstur og karakterisering av følelser skilte ham fra hans påvirkninger, og førte til at noen av hans tidligere verker fikk mer betydning. Ved slutten av året 1800 var Beethovens og hans musikk mye etterspurt av beskyttere og utgivere.
Helseplager og familieproblemer
Beethoven var hele livet plaget av dårlig helse, og hans sviktende hørsel som følge av en sykdom skapte i tillegg store depresjoner. Det at hørselen begynte å svikte allerede da han var rundt 28 år bidro til dette, og han hadde gjennom hele livet et vanskelig sinn og en del sære sider, og han kom ofte i konflikt med familien. Men han hadde samtidig et knippe trofaste venner, som lojalt holdt seg til ham hele livet. Han giftet seg aldri, men det synes som om han kan ha hatt en del ulykkelige kjærlighetsforhold, blant andre til grevinne Gihlietta Guicciardi og grevinne Josephine von Brunsvik, kvinner fra høyere sosiale lag som ikke kunne gifte seg med en som ikke var adelig. Denne delen av hans private liv er imidlertid lite dokumentert, og litteraturen om ham fremstår som noe spekulativ når det gjelder dette temaet.
Hørselsproblemene ble stadige verre, og i 1818 var han blitt helt døv. Dette gikk hardt inn på ham, og han vurderte selvmord. Han fortsatte likevel, imponerende nok, å komponere, og hans sinnsstemning og frustrasjon kan ha vært med på å gjøre verkene mer kraftfulle.
Karriere
Ludwig van Beethovens tidligere verker tilhører wienerklassisismen og har store likheter med Mozart og Haydns komposisjoner. Hans senere arbeider kan sies å være en overgang mellom wienerklassisismen og romantikken. Slik har han komponert musikk innen flere sjangre, og hans musikk er blant annet en sterk beskrivelse av maskuline emosjoner.
I 1803 eller 1804 begynte han å gi undervisning til Rudolf von Habsburg-Lothringen. De to ble etter hvert nære venner, og keiserens sønn ble en av Beethovens velgjørere.
Beethoven var ikke bare komponist; han var også en fremragende pianovirtuos. Hans komposisjoner vitner om stor fingerferdighet, og han skal ha sagt om tredje sats i sin pianosonate nr. 14, den såkalte «Måneskinnssonaten», at ingen noensinne vil komme til å kunne spille den skikkelig.
Beethovens musikk til Friedrich Schillers dikt «An die Freude» («Ode til gleden», fra den 9. symfoni) ble i 2004 antatt som EUs nasjonalhymne.
Personlighet
Beethovens personlige liv var vanskelig, mye grunnet hans tiltagende døvhet, noe som fikk ham til å overveie selvmord (dokumentert i Heiligenstadttestamentet). Beethoven var ofte hissig, og han kan ha lidd av bipolar lidelse. I 20-årsalderen skal han også ha fått kroniske underlivssmerter, som han kan ha pådratt seg gjennom blyforgiftning.
Utenom dette hadde han, gjennom hele livet, en nær og trofast vennekrets, som kan ha følt seg tiltrukket på grunn av hans sterke personlighet. Mot slutten av livet konkurrerte vennene om å hjelpe ham med å takle uførheten.
Kilder viser Beethovens forakt for autoritet og sosial rang. Han avbrøt pianospillingen hvis publikum snakket med hverandre eller unnlot å gi ham den fulle oppmerksomhet. Ved soaréer unnlot han å opptre hvis ikke han umiddelbart ble kalt opp. Etter mange konfrontasjoner, bestemte erkehertug Rudolf at de vanlige regler for hoffetikette ikke gjaldt for Beethoven.
Mesencephalon
Mesencephalon (midthjernen) er en av de tre vesikler som oppstår fra nevralrøret i fosterstadiet og danner hjernen hos høyerestående virveldyr. Prosencephalon (forhjernen), mesencephalon, og rhombencephalon (bakhjernen) er de tre primære delene av hjernen i de tidlige utviklingsstadier av sentralnervesystemet. Bakerst mot ryggnerven er mesencephalon knyttet til hjernebroen, framover mot mellomhjernen.
Torkild Christian Dahl
Torkild Christian Dahl var en av brødrene til Carl Bodilius August Dahl. Han gikk ut fra Aarhus Katedralskole 1827, ble 1834 jurist og etter noen års virksomhet som amts- og herredsfullmektig 1837 overrettsprokurator ved Viborg Overret. I 1838 kjøpte han sammen med en venn Moesgård (ved Aarhus) med gods og ble i 1844 eneeier av dette pene godset. Allerede tidlig sluttet han seg til det nationalliberale parti, og ble 1847 valgt til stenderdeputert for setegårdseierne i Århus Stift og møtte i Viborg 1848. I dette viktige året, da en stor del av Jylland var besatt av prøyssiske tropper, var han fra mai til oktober konstituert amtmann i Skanderborg Amt.
Imo (delstat)
Imo er en delstat i Nigerdeltaet i det sørøstre Nigeria. Den ble opprettet i 1976 og omfattet frem til 1991 de områder som da ble til delstatene Abia og Ebonyi.
Imos hovedstad og største by er Owerri.
Jazzhus Montmartre
Jazzhus Montmartre, det tidligere Montmartre, som lå i Store Regnegade i det indre København, var fra 1959 til 1976 sentrum for moderne jazz i Europa og plasserte med en rekke av jazzens mest prominente musikere på scenen, København som jazzens hovedstad på kontinentet. Fra 1976 holdt Montmartre til i Nørregade 41 og endret gradvis musikkprofil frem til 1989. Etter flere forskjellige eiere ble Montmartre stengt i januar 1995.
I mai 2010 ble Jazzhus Montmartre gjenåpnet på initiativ fra den danske jazzpianisten Niels Lan Doky og hans venn, mediemannen Rune Bech. Klubben ble gjenåpnet i de opprinnelige lokalene i Store Regnegade 19A i København med en internasjonal musikkprofil. En jazzcafé blir drevet av gruppen bak Michelin-restauranten Era Ora. Niels Lan Doky flyttet hjem fra Paris for å være musikksjef og utga i den forbindelse CD-en Return to Denmark.
På 1960- og 1970-tallet tiltrakk København seg spesielt amerikanske jazzmusikere. I Danmark fant de et pusterom, fjernt fra den hverdagen de kjente i USA med rasisme og dårlige arbeidsforhold. Blant de mange legendariske amerikanske musikerne som opptrådte på Jazzhus Montmartre var Dexter Gordon, Ben Webster, Stan Getz, Bud Powell og Oscar Pettiford. Flere av musikerne bosatte seg i Danmark og fikk en betydelig innflytelse på utviklingen av den danske jazzscenen.
Historie
Montmartre startet som jazzklubb i 1954, som Karl Emil Knudsens Club Montmartre. Den ble omdannet til café av arkitekt Anders Dyrup i februar 1959 og Stan Getz spilte der sammen med Oscar Pettiford, Jan Johansson og William Schiøpffe. Herluf Kamp Larsen åpnet Jazzhus Montmartre nyttårsaften 1961. Det danske publikumet tok godt imot musikken og gjorde raskt Jazzhus Montmartre til et av Københavns mest populære spillesteder. I begynnelsen ble det spilt tradisjonell dixieland-jazz. Men stilen ble endret og alle avskygninger av jazzen ble presentert.
I en årrekke hadde Jazzhus Montmartre en fast rytmegruppe med Kenny Drew som pianist, Niels-Henning Ørsted Pedersen på bass og Alex Riel bak trommene til å underholde gjestene. Denne trioen regnes stadig som en av Danmarks beste jazzensembler.
Flere av konsertene på Jazzhus Montmartre ble tatt opp og utgitt på plate.
Kay Sørensen (1938–1988), best kjent som JazzKay, gjenåpnet Jazzhus Montmartre den 15. september 1976 i nye lokaler i Nørregade 41 i København og videreførte tradisjonen fra det gamle jazzhuset med opptredener av de største navn innen jazzen. I begynnelsen i samarbeid med Arnvid Meyer fra Det Danske Jazzcenter. Fra 1. desember 1976 overtok musikksjef Niels Christensen bookingen av musikk.
Stedet åpnet også såvel for den mer eksperimentelle musikken som for pop-, rock- og folkemusikk samt musikk fra andre verdensdeler enn USA og Europa. Samtidig ble lokalet i nattetimene benyttet til «Nat Diskotek» som var trendsettende i sitt musikkvalg. Inntektene fra konserter med pop-, rock- og folkemusikk og fra utleie til eksterne arrangører var med på å stabilisere Montmartres økonomi, så det ble råd til å videreføre tradisjonen med jazz.
Hans Dürst
Hans Dürst (født 28. juni 1921) var en sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.
Jazzhus Montmartre
Historie
Kay Sørensen døde 14. august 1988 av en akutt hjerneblødning. Hans regnskapsjef Tina Brage og de to musikkonsulentene Niels Christensen og Lars Thorborg førte Montmartre videre. I forbindelse med arveoppgjøret ble klubben solgt og da Montmartre 1. april 1989 fikk nye eiere, forlot Tina Brage, Niels Christensen og Lars Thorborg spillestedet.
Hans Dürst
Dürst vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og Tsjekkoslovakia.
Jazzhus Montmartre
Historie
Montmartre ble videreført som tradjazz-sted under ledelse av klarinettisten Ole Gohn og trommeslageren Søren Houlind og med musikksjefer som Anders Chan-Tidemann, som utprøvde forskjellige musikkstiler. Montmartre måtte på grunn av manglende suksess stenge i 1993, og Copenhagen Jazz House som åpnet 2. oktober 1991, ble Københavns spillested for jazzen.
Omri av Israel
Omri (hebraisk:, ʻOmrî, «Herren er mitt liv») var konge av det nordlige israelittiske Israel. Han var krigsherre med suksess og første i rekken av omridekonger (Huset Omri) som omfattet Ahab, Ahasja og Joram.
Jazzhus Montmartre
Historie
Sangerinnen Anne Linnet, som var en av Kay Sørensens venner i musikklivet, kjøpte Montmartre i 1993. Etter en omfattende ombygning gjenåpnet stedet med en oppdatert musikkprofil. Med Peter Torp som musikalsk leder ble det primært satset på rock, disco og nye sjangre som blant annet techno, house og hiphop. Publikum kom imidlertid ikke, og Anne Linnet kontaktet tidligere musikksjef Niels Christensen, som tiltrådte august 1993. Etter en langsom start kom Montmartre igang igjen. I forbindelse med intern uro fratrådte Niels Christensen i august 1994, og representanter fra Roskilde-festivalen, forskjellige københavnske bookingbyråer samt fra byens undergrunns- og festmiljø ble ansvarlige for booking av musikk. Montmartre fikk et generøst tilskudd fra Københavns kommune og linjen med den nyere, eksklusive og undergrunnspregede musikken fortsatte. Men visjonene holdt ikke, og Nørregade-Montmartre stengte endelig i januar 1995.
Omri av Israel
Kamp om etterfølgelsen
Omri var hærfører for kong Ela av Israel da Simri myrdet kongen, hans familie og gjorde seg selv til konge. Istedenfor å slutte opp om tronraneren, valgte soldatene ved byen Gibbeton å velge Omri som konge, og han ledet dem mot festningsbyen og hovedstaden Tirsa. Da Simri at ikke hadde en sjanse, satte han fyr på kongeborgen og drepte således seg selv. Han var konge i kun syv dager. Selv om Simri ble fjernet, valgte «den ene halvparten av folket fulgte Tibni, sønn av Ginat, og ville ta ham til konge. Den andre halvparten fulgte Omri.» Det tok Omri fire år å drive kamp mot Tibni, og da denne til sist døde, kunne Omri til sist proklamere seg selv som den ubestridte kongen av Israel.
Hans Dürst
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Sveits vant seks kamper og tapte to, de tapte med 0-3 mot Canada og 1-7 til Tsjekkoslovakia. Sveits fikk tolv poeng og ble nummer tre i tabellen bak Canada og Tsjekkoslovakia som begge fikk femten poeng. Canada vant serien med to måls bedre målforskjell enn Tsjekkoslovakia.
Omri av Israel
Omris kongetid
Omri ble konge av Israel i det 31. året til Asa, konge av Judea, og han styrte i 12 år hvor 6 av dem var fra hovedstaden i Tirsa. Den bibelske referansen til perioden med rivalisering med Tibni er fra det 27. året av Asa (Første Kongebok 16:15) til 31. året (16:23). William F. Albright har datert Omris kongedømme til 876–869 f.Kr, men Edwin R. Thiele mener han var konge i 888-880 f.Kr. for hans rivalisering med Tibni og 880–874 f.Kr. som enekonge.
Jazzhus Montmartre
Historie
Anne Linnet solgte Montmartre til den jyske diskotekskjeden Crasy Daisy, og etter flere eierskifter huser adressen fra våren 2007 diskoteket Bombay.
Da Palle Mikkelborg i 2005 utga dobbeltalbummet To Whom It May Concern: Greatest, var den ene CD-en Entrance – The Montmartre Recordings 1982 tilegnet JazzKay for hans store innsats for kreativ jazz.
Men jazzen er her stadig. Copenhagen Jazz House, ledet av Lars Thorborg har videreført arven efter Montmartre, og hvert år er København vert for Copenhagen Jazz Festival.
Omri av Israel
Omris kongetid
Nyere bibelforskere og historikere, kanskje særlig Israel Finkelstein, har fremmet at Kongebøkene har minimalisert Omris prestasjoner. Selv om bibelteksten anerkjenner at Omri bygde den nye hovedstaden Samaria, kan teksten ha utlatt de mulige omfattende offentlige byggeprosjektene som Omri og hans sønn Akab satte i gang i løpet av deres kongetid. Finkelstein og hans student Norma Franklin har identifisert monumentale konstruksjoner ved Samaria, Jisre'el, Megiddo og Hasor som er like i formgivningen og konstruksjonen. Andre arkeologer i Israel, blant annet Amnon Ben-Tor, Amihai Mazar, William Dever og Lawrence Stager, er avvisende til denne teorien, og hevder at det er imøtegått av vitenskapelig forståelse av de geologiske stratumavleiringene og den generelle utviklingen i regionen, og at teorien støtter seg for mye på relativ datering av keramikkrester.
Jazzhus Montmartre
Historie
I 2004 ble Jazzhus Montmartre gjenåpnet i Store Regnegade i to dager, og flere av de gamle musikerne fikk mulighet til å treffes, snakke og frem for alt spille med representanter for de yngre arvtagerne innen jazzen. Den danske jazzmusikeren Niels Lan Doky tok da opp dokumentarfilmen Between a Smile and a Tear, som dokumenterte dette.
Omri av Israel
Omris kongetid
Omris styre over Israel var sikker nok til at han kunne la kongedømmet gå i arv til sin sønn Akab, og således etablere et nytt dynasti (tidvis kalt for omridedyanstiet), og hans etterkommere hersket ikke bare over Israel i de neste førti årene, men også kortvarig over kongedømmet Judea. Omri var betydningsfull nok til at hans navn er nevnt på en stele reist av Mesja, konge av Moab, et mindre kongedømme sør og på motsatt side av Jordanelven. Mesja nedtegnet sin seier over en sønn av Omri, men utelot dennes navn. Thomas L. Thompson ved Københavns Universitet har tolket Mesjastelen ved at Omri er et eponym, eller som en legendarisk grunnlegger av kongedømmet framfor å referere til en særskilt person. Denne tolkningen har ikke vunnet fram da Omri generelt er oppfattet som faktisk og historisk, og som er bekreftet utenfor Bibelen av assyriske kilder som jevnlig refererte til hans etterfølgere som tilhørende Bit Hu-um-ri-a, «Huset Omri».
Jazzhus Montmartre
Historie
I 2010 gjenåpnet jazzpianisten Niels Lan Doky og hans venn, entreprenøren Rune Bech, Jazzhus Montmartre på det opprinnelige stedet i Store Regnegade 19A. Lan Doky flyttet da fra Paris til København for å ta jobben som musikksjef, mens Rune Bech er direktør.
Omri av Israel
Omridedynastiet
Det relativt korte dynastiet som Omri grunnla utgjør et nytt kapittel i historien til det nordlige kongedømmet Israel. Det avsluttet bort femti år med fastlåst borgerkrig over tronen. Det var fred med kongedømmet Judea i sør, og faktisk også samarbeid mellom de to rivaliserende jødiske kongedømmene. Denne tilstanden av fred gjorde det mulig for kongedømmet Israel å utvide sin innflytelse og dessuten ta politisk kontroll over Transjordan, hvilket også førte med seg økonomisk framgang for riket.
På den annen side førte fred med Sidon også til at fønikiske religiøs innflytelse kom til kongedømmet, og det førte til en kulturkamp mellom tradisjonalistene, personifisert ved profeten Elia og hans tilhengere, og aristokratiet, personifisert ved Omris sønn og arving Ahab og hans fønikiske hustru Jesabel. Utenrikspolitikken hadde denne perioden en parallell i framveksten av kongedømmet Aram basert i Damaskus, og Israel var snart i krig i nordvest. Mer truende var imidlertid herredømmet til stormakten Assyria som begynte ekspandere vestover fra Mesopotamia: slaget ved Karkar i 853 f.Kr. hvor assyriske Salmanassar III møtte et forbund av lokale konger, inkludert Akab. Det var første alvorlige sammenstøtet mellom Assyria og Israel. Det var det første i rekke kriger som til sist kom til føre til undergangen for kongedømmet Israel i 722 f.Kr., og reduksjonen av kongedømmet Judea til en assyrisk vasallstat.
Omri i de arkeologiske kildene
I arkeologien opptrer Omri flere ganger over det neste århundrer. Mesjastelen, som i dag er utstilt i Louvre, har en referanse til trusselen fra Moab ved «Omri konge av Israel». Kongedømmet Israel kom senere til bli identifisert i kildene som «Huset Omri» (Bit-Humria), hvor betegnelsen «Israel» ble benyttet mindre og mindre etter hvert som historien utviklet seg. Det andre definerbare begrepet for Israel var «Samaria», noe som begynte i kongedømmet til Joasj. Den assyriske svarte obelisk som i dag står i British Museum krediterte Jehu som «sønn av Omri», noe som antagelig er henvisning til landet, og ikke til Omri personlig. Bibelen beskriver ham som «Jehu, sønn av Josjafat, sønn av Nimsji».
Omri i Bibelen
Den hebraiske Bibelen viser en negativ holdning til kong Omri, og det har blitt fulgt av den senere rabbinske tradisjonen. Imidlertid ble sionismen frambrakt av en hovedsakelig politisk framfor religiøs bevegelse og som evaluerte flere bibelske figurer i et nytt lys i henhold til de kriterier for en sekulær nasjonalbevegelse som hadde behov for nasjonalhelter. Som med mange europeiske nasjonalbevegelser som fungerte som eksempler for grunnleggerne av sionismen, ble oldtidens jødiske krigere og krigerkonger i særdeleshet vurdert positivt. Omri, en krigerkonge med suksess og dyktighet og grunnleggeren av et sterkt dynasti, er et iøynefallende eksempel.
Scott Sundquist
Scott Sundquist var trommeslager i Soundgarden fra 1984 til 1986. Det eneste albumet han var med på var Deep Six.
Spett
Spett er en jernstang som brukes som redskap for å stikke hull i jord og grus eller som vektstang når en skal lirke ut stein som sitter vanskelig til. Stanga er rund eller åttekantet og tynnest i enden man holder i. Den blir firkantet og tykkere mot nedre enden som ender i en flat spiss.
Dreiemomentene er like store, men motsatt rettede, på hver side av spettet. Langs hele spettet befinner det seg bøyekrefter som avtar med avstanden fra vippepunktet. Derfor er tykkelsen størst i den nedre delen og kan avta mot håndtaket.
Spett finnes i flere størrelser. Mest vanlig er et lite, én meter langt som er lett å få med seg også i ulendt terreng, og et større og tyngre som gir mulighet for tyngre løft.
Arbeidsmåten for å stikke hull, for eksempel til hesjestaur, er å løfte spettet loddrett og kyle det ned i jorden så hardt en makter. Blir hullet ikke stort nok, rører man spettet rundt, løfter det opp og stikker en gang eller flere i samme hullet.
Som vektstang gjør spettet det mulig å lirke og rikke på steiner som er mange ganger tyngre enn en kan løfte.
Folklore
God bygdetradisjon er å avse ett av sine mest avholdte spett til nærboende som går til det skritt å inngå ekteskap. Fra tiden før middelalderen var spettet det redskap som gjorde at bonden kunne sette opp et gjerde slik at buskapen holdt seg innenfor trygge omgivelser, samtidig som eventuelle inntrengere ble holdt utenfor. Fra dette trekkes paralleller til samlivet mellom mann og kone – rammen rundt et ekteskap skal være solid og trygt. Det er derfor sterk symbolikk å forære et spett til den eller de som inngår ekteskapsløfte. Dette vil bidra til at ekteskapet varer til døden skiller hverandre ad, samtidig som at alle medlemmer av familien holdes beskyttet fra farer som truer utenfra.
Ringshaug skole
Ringshaug skole er den største skolen i Tønsberg kommune, og sto klar til innflytning høsten 1968. Skolen har 1. - 7. trinn og en skolefritidsordning med ca. 220 barn.
Lenker
Ringshaug skole - Skolens hjemmeside
Ringshaug skole (Tønsberg kommune) - Informasjon om skolen gjennom kommunens nettside
Frionor
Frionor var et andelslag som var eid av en rekke frossenfisk-produsenter i Norge.
Selskapet var i en årrekke den dominerende eksportøren av frossenfisk og fiskeprodukter til i første rekke europeiske land. De hadde medlemsbedrifter i nesten et hvert fiskevær langs norskekysten.
I 2000 ble Frionor kjøpt opp av konkurrenten Findus.
Kabul
Kabul (Kâb'l, persisk: کابل) er hovedstaden i Afghanistan og landets største by. Befolkningsanslagene varierer mellom 2 og 4 millioner innbyggere. Kabul er et økonomisk og kulturelt senter som ligger strategisk plassert i en trang dal langs elven Kabul, høyt i fjellene før Khyber-passet. Kabul har veiforbindelse med grensen mot Tadsjikistan gjennom en tunnel under Hindu Kush-fjellene. Byen produserer ammunisjon, klær, møbler og sukkerrør, men den kontinuerlige krigføringen siden 1979 har begrenset den økonomiske produktiviteten i byen. Kabul forblir en av byene med flest landminer i verden. Kabuls befolkning er hovedsakelig tadsjiker og byen er det viktigste tadsjikiske stedet i Afghanistan, mens pashtoer er den største etniske minoriteten i byen.
Arild Samstad
Arild Sammy Samstad (født 6. oktober 1961) er en norsk musiker. Han ble landskjent i 1980 som tangentist i det trønderske rockebandet The Kids. Han var senere medlem i trondheimsbaserte Lennart - The Beat Band og har i nyere tid musikalsk vært mest aktiv som frittstående pianoartist.
Kabul
Gjenoppbygning
Offentlig transport i byen er for tiden utilstrekkelig, med 108 busser for byens 2-4 millioner mennesker. Et prosjekt som koster 23 millioner dollar, er i gang for å gjenopprette og utvide det offentlige elektriske buss-systemet. Målet er å legge 50 km med spor og få i gang 50 kjøretøy. Ekspertise og trening vil komme fra Tsjekkia, særlig Ostrov-Skoda. I tillegg har India, Iran og Japan gått med på å skaffe flere vanlige busser til byen.
I juni 2004 fungerer tre banker i Kabul.
Kabul Hotell (i sentrum av byen) blir renovert av Aga Khan Utviklings Nettverk til en prislapp på 25 millioner dollar. Et 200 roms Hyatt Regency-hotell er planlagt å åpne i 2006. Det vil ha konferanserom og kommunikasjonssenter. InterContinental-hotellet er for tiden under betydelig gjenoppbygning.
Historie
Kabul ble først nevnt i en hentydning til elven Kubha rundt 1200 f.Kr. og i en referanse til en bosetning ved navn Kabura av de persiske akamenidene rundt år 300 f.Kr. Baktrianerne grunnla byen Parapamisidae nær Kabul, men det ble senere overgitt til mauryanerne i det 1. århundre. Kabul ble så innlemmet i Kushan-riket. Byen kom så under indisk kontroll frem til den ble erobret av araberne i 664. I løpet av de neste 600 årene ble byen kontrollert fortløpende av samanidene av Bukhara, Ghaznavid-riket og ghoridene av Bamiyan.
Nadir Shah av Persia tok byen i 1738. I løpet av midten av 1700-tallet steg Ahmed Shah Durrani til makten i Afghanistan og gjeninnførte afghansk styre. I 1772 arvet sønnen Timur Shah makten og gjorde Kabul til hovedstad, selv om riket begynte å falle sammen.
Dost Mohammed Khan gjorde krav på tronen i 1826, men den ble tatt av den britiske hæren i 1839, som innsatte den upopulære Shoja Shah. Et lokalt opprør i 1841 førte til massakrer av britiske misjonærer og den britiske hær på tilbaketog til Jalalabad. Britene kom tilbake i 1842 og plyndret Bala Hissar som hevn før de trakk seg tilbake til India. Dost Mohammed tok da over tronen.
Norges Samfundshjelp
Norges Samfundshjelp, eller bare Samfundshjelpen, var en norsk organisasjon stiftet i 1920 av rittmester Christopher Fougner og skulle holde igang virksomheter og bedrifter som var rammet av streik. Organisasjonen organiserte streikebryteri med politibeskyttelse under arbeidskonflikter på tidlig 1920-tallet, og ble spesielt bemerket under storstreiken i 1921. På sitt høydepunkt hadde organisasjonen over 30 000 medlemmer. Disse var ikke våpenførende på samme linje som utenlandske tilslutninger, men var likevel sterkt inspirert av tyske Technische Nothilfe. Samfundshjelpen ble formelt nedlagt i 1935.
Kabul
Historie
Britene kom igjen tilbake i 1878 da byen var under Shir Ali Khans styre, men deres innbyggere ble igjen massakrert. Den britiske hær kom da tilbake i 1879 under general Roberts som delvis ødela Bala Hissar før han trakk seg tilbake til India. Abdur Rahman Khan var tilbake og hadde kontroll over landet.
Norges Samfundshjelp
Norges Samfundshjelp ble dannet etter initiativ fra Den norske Bankforening, Norges Handelsstands Forbund, Norges Håndverkerforbund, Norges Industriforbund, Norges Rederforbund og Norges Bondelag. Organisasjonen Samfundsvernet ble en form for paramilitær avlegger til Norges Samfundshjelp da den ble grunnlagt i 1923.
Kabul
Historie
Kong Amanullah Khan regjerte tidlig på 1900-tallet. Hans reformer inkluderte elektrisitet og skolegang for jenter. Han kjørte en Rolls-Royce og bodde i et palass sørvest i Kabul (Kings Palace). Amanullah erklærte Afghanistan uavhengig i 1919 etter den tredje anglo-afghanske krig. Bacha-i-Saqao, en tadsjiksk kommander, kastet Amanullah i 1928 og Kabul i ni måneder inntil gjenskapte ro og orden.
Etter 1940 begynte byen å vokse som industrielt senter.
I 1960-årene utviklet Kabul seg som storby. Vestlige butikker etablerte seg og dyreparken i Kabul ble åpnet i 1967. Dyreparken ble opprettholdt med hjelp fra besøkende tyske zoologer og fokuserte på det afghanske dyrelivet.
I 1975 fikk Kabul et system av trolleybusser som gav offentlig transport gjennom byen i øst-vestlig retning. Systemet ble bygd med hjelp fra Tsjekkoslovakia.
Sovjetunionen invaderte byen 23. desember 1979 og gjorde byen om til sitt kommandosenter gjennom de ti årene krigen mellom den sovjetisk allierte regjeringen og mujahedin-opprørerne.
Kabul falt i gerilja-hender etter at regjeringen til Mohammed Najibullah kollapset i 1992. Ettersom disse styrkene delte seg inn i krigførende fraksjoner, økte byens lidelser. I desember ble den siste elektriske bussen tatt ut av drift på grunn av konflikten. På den tiden fortsatte 800 vanlige busser å gi transport til befolkningen på rundt en million mennesker.
Nå var det Burhanuddin Rabbanis Jamiat-e Islami (Afghanistans Islamske Råd) som hadde makten, men statsminister (kun i navnet) Gulbuddin Hekmatyars Hezb-e Islami begynte en fem års beskytning fra sørsiden som varte til 1996. Kabul var delt inn i fraksjoner, og kamper fortsatte mellom Jamiat-e Islami, Abdul Rashid Dostum og Hazara Hezb-e Wahdat. Titusenvis av sivile ble drept og flere ble flyktninger.
Kabul ble erobret av Taliban i september 1996. Taliban lynsjet ekspresident Najibullah, undertrykket byens farlige utdannede befolkning og flyttet hovedstaden til Kandahar.
Taliban oppga byen 12. november 2001 på grunn av betydelig amerikansk bombing og Kabul kom under Nordalliansens kontroll. Etter den amerikanske invasjonen av Afghanistan, ble den hovedstad for den afghanske overgangsregjeringen.
Etter den amerikanske invasjonen i 2001, har tilstedeværelsen av internasjonale hjelpeorganisasjoner og militære styrker i Kabulområdet økt betraktelig. ISAF styrkene (International Security Assistance Force) er i stor grad bygd opp av bidragsytere fra NATO land som USA, Storbritannia, Frankrike, Canada, Tyskland, Tyrkia, Italia, Hellas, Ungarn, Danmark og Norge, og bistår det lokale Kabul City Police og den nasjonale hæren i å opprettholde sikkerheten for byens innbyggere. ISAF styrkene har og hatt en viktig rolle i forbindelse med sikkerhet og avvikling av Afghanistans første president og parlamentsvalg (2004/2005)siden kommunistenes maktovertagelse i 1970-årene.
Attraksjoner
Den gamle delen av Kabul har mange basarer som ligger langs de trange, svingete gatene. Kabul har universitet som ble etablert i 1931 og et antall høyskoler. Kulturelle severdigheter består av et veldig bra museum, Baburs grav og hager, mausoleet til Mohammed Nadir Shah, Minar-i-Istiklal (uavhengighetssøylen) bygd i 1919 etter den tredje anglo-afghanske krig, graven til Timur Shah og noen viktige moskeer. Bala Hissar, et fort som ble ødelagt som hevn for mordet på britiske utsendinger i 1879, ble restaurert som en militær høyskole. På utsiden av selve byen ligger en festning og det kongelige palass (Kings Palace).
Sikulisk
Sikulisk (gresk Sikeloi, latin Siculi) er et utdødd språk som muligens er av vestitalisk opprinnelse. Språket ble talt av sikulene (navnet på folkegruppene som bodde på Sicilia) i de østre og indre delene av Sicilia før gresk og latin tok over. Også i Mellom-Italia fantes språket.
Sikulisk er i dag relativt ukjent. Dette er fordi de eneste sporene man har av det, er noen enkeltstående glosser og fire innskrifter fra 400-tallet f.Kr, samt mynter datert til 700- og 600-tallet f.Kr
Slektskap med indoeuropeisk
Språket er ganske sannsynlig å være av indoeuropeisk. Ifølge noen forfattere (Varro, Diodorus Siculus), kom de sikulisktalende til Sicilia fra fastlandet på Italia (hvor det antakelig for det meste var indoeuropeiske språk).
Verbformen pibe «drikke», en andreperson-entall-presens-imperativ-aktiv, har samme betydning i latin bibe og sanskrit piba. Dette er et godt argument for at språket er indoeuropeisk.
Dyrevernaktivist
Dyrevernaktivist er en person som, alene eller sammen med andre jobber for at dyr skal slippe lidelser og bli behandlet med respekt for deres egenverdi. De aller fleste benytter seg av lovlige arbeidsmetoder som informasjons- og holdningsskapende arbeid. Noen bruker også åpne, ikke-voldelige aksjonsformer som sivil ulydighet. Dyrevernaktivister er ofte medlem av en eller flere dyrevernorganisasjoner.
I Norge har spesielt pelsdyrnæringen vært i fokus blant dyrevernaktivister.
Diskos
Diskoskast (ofte omtalt som bare «diskos») er en av de fire tradisjonelle kastdisiplinene innen friidrett: Diskoskast, kulestøt, spydkast og sleggekast. Øvelsen diskoskast har som hensikt å kaste den flate, runde platen så langt som mulig med bare én hånd. Det nyttes en roterende teknikk som øverfører bevegelsesenergi til redskapen. Diskosen slippes ut av hånden på en måte som gjør at lang- og pekefinger gir diskosen høy rotasjonshastighet rundt egen akse.
Diskoskast er en av de eldste idrettsgrenene i verden, og var konkurranseøvelse i olympiadene i antikkens Hellas. Diskos for herrer har vært øvelse i de moderne olympiske leker siden de første lekene i 1896 i Athen og for damer fra 1928 i Amsterdam. Diskos inngår også som øvelse i mennenes tikamp.
Diskosen - vekt og størrelse
Diskosen er skrudd sammen av to plater av glassfiber eller tre. Diskosens ytterste ring er av metall, og ved aksen sitter skruen og en metallsylinder som holder platene sammen. En diskos er laget på en måte som legger mesteparten av vekten nær diskosens ytre ring. Dette er for å gi diskosen en stabil rotasjon. Diskosen forekommer i forskjellige størrelser med ulik vekt og alderen på utøveren bestemmer hvor stor og tung diskos som skal kastes. Det er lov å konkurrere med tyngre diskos enn alderen tilsier, men i et offisielt mesterskap for aldersklassene skal regler for fordeling følges. I veteranklassene reduseres vekten på diskosene etter alder.
Tabellen viser vektfordelingen etter alder fra 10 år til senior:
Verdens lengste kast kvinner
iaaf.org
Norges lengste kast menn
friidrett.no
Norges lengste kast kvinner
friidrett.no
Tretti på topp i Norge - menn og kvinner
Menn Kvinner (Oppdatert per utløpet av sesongen 2018)
Tore Åge Engh
Tore Åge Engh (født 19. januar 1935) er pensjonert generalmajor i Luftforsvaret. Han er utdannet ved Luftforsvarets flygeskole og Luftkrigsskolen. Han har blant annet vært sjef for Gardermoen flystasjon, Lufttjenesteinspektør og kommandør for luftstridskreftene i Sør-Norge. Han er tildelt Forsvarsmedaljen og Vernedyktighetsmedaljen.
Jug (elv)
Jug (russisk: Юг) er ei elv i den europeiske delen av Russland. Den er 574 kilometer lang, med et nedbørfelt på 35 600 km². Middelvannføringen ved Gavrino, 35 km fra munningen, er 290 m³/s.
Elva har sine kilder i de langstrakte Nordrussiske høyder, rundt 40 kilometer nordøst for byen Nikolsk i Vologda oblast. Derfra renner den først et stykke i sørvestlig retning, før den ved Nikolsk gjør en stor sving mot nord og meanderer seg gjennom ganske dypt innskårne daler. Deretter renner den mot nordøst og passerer innom Kirovsk oblast, hvor den gjør en ny stor sving mot nordvest. 35 kilometer før munningen kommer sideelva Luza inn fra øst. Ved Velikij Ustjug løper Jug sammen med elva Sukhona, som kommer inn fra vest, og danner med det Nordre Dvina.
Ordet Jug betyr direkte oversatt «sør», men det har likevel etymologisk sannsynligvis ingenting med himmelretningen å gjøre.
Kjell Lutnes
Kjell Magne Lutnes (født 1942) er pensjonert norsk flyver og generalmajor i Luftforsvaret. Han er utdannet fra Luftforsvarets flygeskole og Luftkrigsskolen. Han har vært sjef for Ørland hovedflystasjon og kommandør for luftstridskreftene i Nord-Norge. Han har vært direktør for Norsk Luftfartsmuseum i Bodø.
William Gladstone
William Ewart Gladstone (født 29. desember 1809 i Liverpool, død 19. mai 1898 på Hawarden Castle, Clwyd (Flintshire), Wales) var en britisk politiker og leder av det det liberale partiet. Han var Storbritannias statsminister i flere perioder (1868–1874, 1880–1885, 1886 og 1892–1894). Han er den eneste som har vært statsminister fire ganger i Storbritannia og Irland.
Gladstone var en politisk reformator, og var i en årrekke i den fremste rivalen til Benjamin Disraeli fra det det konservative partiet. En av Gladstones fanesaker var Irlands uavhengighet, noe som kostet ham statsministerposten flere ganger. Han var dypt religiøs, men kom dårlig overens med dronning Victoria, som foretrakk den noe mer elegante Disraeli. «Han snakker til meg som om jeg er et massemøte», sa hun en gang om Gladstone. «Takk, Gud, at alle ydmykelsene er over», skrev Gladstone i dagboka si da han trakk seg tilbake for siste gang, 83 år gammel.
Bakgrunn
Gladstone var sønn av en velstående, politisk aktiv kjøpmann og ble utdannet ved Eton College og University of Oxford.
Politisk karriere
I 1832 ble han innvalgt som konservativ i Underhuset, hvor han bortsett fra 1846-47 hadde sete til 1895. Han gjorde seg snart bemerket på forskjellige poster i Robert Peels regjeringer. Gladstone ga i boken The State in Its Relations with the Church» fra 1838 uttrykk for sine sterkt konservative og religiøse synspunkter, og i 1845 brøt han med regjeringen på grunn av dens støtte til katolske skoler i Irland. Peel kalte ham snart tilbake som medarbeider ved gjennomføringen av Tolloven av 1846, noe som betød at Gladstone tapte i sin valgkrets, men i 1847 ble han valgt for Oxford University.
I de følgende år beveget Gladstone seg mot liberalismen. Fra 1852 til 1855 var han finansminister i George Hamilton Gordons koalisjon av såkalte peelitter og liberale. I 1859 ble han finansminister i Henry John Temples liberale regjering, og ved Palmerstons død i 1865 stod Gladstone som en av det liberale partis ledere. Han var dessuten en av Underhusets mest fremragende talere med en uovertruffen beherskelse av både de store perspektiver og detaljene, ikke minst på det finansielle område.
Annen regjering
Som opposisjonens leder angrep Gladstone med stor kraft regjeringens tyrkiskvennlige utenrikspolitikk, og i 1880 kunne han igjen overta regjeringsledelsen. Da  innstilte han den ekspansive utenrikspolitikk. I denne periode ble det irske spørsmål aktuelt, og Gladstone forsøkte med en blanding av tvangslover og imøtekommenhet å dempe uroen i Irland. Hans regjering falt i 1885, blant annet fordi han nølte med å støtte anneksjonen av Egypt og Sudan.
Tredje regjering
Gladstone vendte tilbake i 1886, men han måtte gå av et halvt år senere etter et nederlag i Underhuset på grunn av sin irske politikk, innførelsen av Home Rule.
Fjerde regjering
I 1892 dannet Gladstone endelig sin fjerde og siste regjering etter at han som opposisjonsleder hadde gjort det irske spørsmål til sitt avgjørende politiske programpunkt. Regjeringen falt i 1894, da denne gang Overhuset stanset gjennomføringen av Home Rule, og han trakk seg derpå ut av politikken.
Vurdering
Gladstone hadde som politisk leder vendt seg mot den aggressive britiske ekspansjonspolitikk (mot blant annet Russland) og ble derfor betraktet som utenrikspolitisk forsiktig og usikker. Men han hadde aktivt fremmet det britiske samfunns demokratisering. Han rommet i sin person mange av den viktorianske tidsalders medt fremtredende egenskaper; en dyp overbevisning om nødvendigheten av og en sterk vilje til utrettelig å kjempe for hva hans kristne tro tilsa ham var rettferdighet. Politikk var for Gladstone et kall til å virkeliggjøre Guds vilje, og hans hele personlighet var for hans tilhengere legemliggjørelsen av en rettferdig og moralsk politikk, hvori kristendommens etikk og den liberale fremskrittstro ble forenet.
Annet
Disraeli, som var svak for sine egne vittigheter, sa en gang at «Dersom Gladstone faller i Themsen, er det et uhell. Om noen drar ham opp igjen, er det en ulykke.»
Sørdalen
Sørdalen ligger i Åfjord kommune på Fosenhalvøya i Trøndelag, og er den sørligste av kommunens tre store daler. Sørdalen er rik på natur, og jakt- og fiskemuligheter. Navnet Sørdalen brukes om hele dalføret, men også spesielt om bygda nederst i dalen, ved de to innsjøene Storvatnet og Litlvatnet.
I Sørdalen ligger Breivold kraftverk ved Kvernaelva, et tilløp til Sørdalselva, og ved Morrvollen Sørdalskverna, ei historisk bygdekvern. Øverst i dalen, vest for Skansen, befinner seg Boernebahke, en innsamlingsplass for rein. Den ligger ved fylkesvei 6330, hovedveien gjennom dalen.
Sørdalen ble totalisolert under en flom i januar 2006, da den mistet veiforbindelse både oppover og nedover dalen, samt telefontilgang. Mobiltelefonnettet hadde ikke dekning der, men etter flommen ble det bygget ut etter krav fra befolkningen i dalen.
Det fantes en egen skole og barnehage i Sørdalen frem til 2010, da den ble nedlagt.
Hypatia
Hypatia (gresk Ὑπατία; født ca. 355, død 415) er regnet for å være den første store kvinnelige matematikeren. Hun underviste også i filosofi og astronomi. Hun var lærer ved en av de nyplatonske skolene i Alexandria i det hellenistiske Egypt, og bidro mye til det intellektuelle fellesskapet i byen.
Senere legender har omtalt Hypatia som «den siste kvinnelige hedning», «den kvinnelige hellenske martyr», eller «offer for grusom kristen fanatisme». Ingenting av dette har noen støtte i kildene. Den viktigste kilden til Hypatia er Socrates Scholasticus (ca. 379-450).
Hypatias liv og virke
Flere verk blir tilskrevet Hypatia av senere kilder. Disse omfatter kommentarer til Arithmetika av Diofant, Konika av Apollonios og verkene til Ptolemaios, men ingen av disse kommentarene har overlevd. Brev skrevet til henne av hennes elev Synesius, senere biskop, gir en idé om det intellektuelle miljøet hun var en del av.
Hypatia var datter av Theon, som var lærer ved Museion. Han var også læreren hennes. En kilde forteller at Hypatia overgikk sin far i matematikk og astronomi. Vi vet også at Hypatia foreleste om og bygget instrumenter som astrolabium og hydrometer.
Hypatia tok imot elever i sitt eget hjem. Og hun ble leder for en av platonistskolene i Alexandria omkring år 400.
Det var ikke uvanlig i senantikken at lærde kvinner, hedenske eller kristne, underviste i naturfilosofi, eller omga seg med mannlige elever. Også i Alexandria var det flere lærde kvinner som var godt kjent i sin samtid, som Aedesia, St. Theodora, Eugenia, St. Maria egypteren, en senere Hypatia og St. Katarina.
Hypatias autoritet og innflytelse
Hun hadde stor moralsk autoritet, alle kilder er enige om at hun var et etisk forbilde, og den egenskapen hennes samtidige satte størst pris på var hennes sindighet og måtehold, sofrosyne. Både kristne og hedninger studerte under henne, to av hennes studenter ble biskoper. Det er ingenting i kildene som indikerer konflikt mellom Hypatia og biskop Theofilus av Alexandria. I Hypatias skole ble det knyttet nære bånd både mellom studenter og lærer, og studentene imellom. Flere av hennes tidligere elever kom etter hvert i høye stillinger så langt borte som Konstantinopel, Syria og Kyrene, så Hypatia hadde innflytelse også utenfor Alexandria.
Hypatias nøytralitet
I 391 provoserte biskop Theophilus hedenske fraksjoner ved å ødelegge templer og avsløre knepene som ble brukt for å lure folk til å tro at gudene talte gjennom de hule tempelstatuene. Dette førte til at flere nyplatonske professorer gjorde opprør og forskanset seg i Serapis-templet. Etter at Keiseren hadde gitt dem fritt leide, ble murene ødelagt slik at templet ikke lenger kunne brukes som festning.
Hypatias død
Både Kari Vogt og Maria Dzielska mener at det var et politisk mord, og at motivet er å finne i en maktkamp mellom biskop Kyrill og keiserens prefekt Orestes. Kyrill ble biskop i Alexandria i 412, og like etter ble Orestes utnevnt som keiserens Praefectus Augustalis for Alexandria og Egypt. Orestes var kristen og venn av Hypatia. Trolig spurte han henne også om råd i politiske spørsmål.
Kyrill innledet etter hvert en kamp for troens renhet, der han overfor flere grupper tok seg til rette på områder som hittil hadde vært prefektens domene. En gruppe kristne lyktes et stykke på vei i å tale Kyrill til fornuft. Også Orestes var steil, noe som var en medvirkende årsak til at konflikten eskalerte.
Hypatia støttet det tradisjonelle civitas, som innebar et sekulært borgersamfunn, hun delte utvilsomt Orestes' overbevisning om at biskopen ikke skulle utøve makt i det som tradisjonelt hadde vært keiserens domene; og etter hvert gikk Hypatia fra å være politisk uavhengig til å uttrykke støtte til Orestes.
De fleste som støttet Orestes var kristne, noe som gjorde situasjonen ytterligere komplisert for Kyrill. En langt senere kilde, fra ca. år 700, forteller at noen som støttet Kyrill spredte et rykte om at Hypatia drev med svart magi, inkludert å kaste trolldom over både de kristne og hele byen. Det vi imidlertid kan regne som sannsynlig, er at det som måtte være av rykter om Hypatia var det Kyrill og hans menn som sto bak.
Biskopen hadde en hær på noen hundre mann, kalt parabalanai, som blant annet fungerte som livvakt. Dzielska skriver at det ikke er sikkert at Kyrill kan holdes ansvarlig for å ha planlagt mordet, men hun mener det er svært sannsynlig at det var biskopens «hær» som utførte ugjerningen, i mars 415.
Myter og legender
De siste tre hundre år har det blitt laget fremstillinger av Hypatia som ikke har støtte i kildene. Disse fremstillingene er motsetningsfylte, en forteller at hun endte som kristen, andre forteller at hun ble beundret av hedningene og foraktet av kristne.
Mytene kan føres tilbake til John Toland (1670-1722) og et behov blant protestanter for å lage myter om den katolske kirke. Dette ble videreført av Voltaire, som skrev at Hypatia ble myrdet fordi hun trodde på de hellenistiske gudene, rasjonelle lover i naturen og de muligheter den menneskelige tanke har når den er fri fra dogmer. Slik er Hypatia senere blitt forsøkt brukt av en rekke fremstående personer til svartmaling av kirken eller som et symbol på kirkens overgrep, og også i fortellinger om naturvitenskapens historie.
Det er ikke støtte i kildene for at Hypatia var leder for biblioteket i Alexandria selv om dette fortsatt hevdes. Det er heller ikke støtte i kildene for at Hypatias død kan knyttes til bibliotekets ødeleggelse, selv om også dette har blitt hevdet i nyere tid.
Kari Vogt skriver at deler av kvinnebevegelsen har laget Hypatia-fremstillinger der vi finner ren fantasi presentert som fakta, ikke minst i Elisabeth Gould Davis' bok The First Sex, som norske Else Michelets En annen historie bygger på.
Hvor mye hun er glorifisert fremgår også av filmen Agora (2009), der det påstås at hun både beviste det heliosentriske verdensbilde (som Kopernikus er kjent for), og at planetene går i elliptiske baner (som Kepler er kjent for).
Mens noen mener at mordet på Hypatia innledet en mørk, vitenskapsfiendtlig middelalder, viser kildene at det etter Hypatias død i den aleksandrinske tradisjon både ble forelest i og gjort enkelte fremskritt i matematikk, astronomi og nyplatonsk filosofi inntil arabernes erobring på 600-tallet.
Kulturelle referanser
I Umberto Ecos roman Baudolino møter hovedpersonen et medlem av en sekt som har tatt sitt navn og sin filosofi etter Hypatia.
På platen Det går alltid et korstog fra 1983, åpner Tramteateret med sangen Hypatia, som omhandler den moderne myten om hennes liv og ødeleggelsen av biblioteket i Alexandria.
Ray Bradbury
Ray Douglas Bradbury (født 22. august 1920, død 5. juni 2012 ) var en amerikansk fantasi-, grøsser- og science fiction-forfatter, best kjent for The Martian Chronicles og sin dystopiske roman Fahrenheit 451.
Hans mor kom fra Dalarna i Sverige, og han flyttet flere ganger som barn. Siden 1934 bodde han i Los Angeles. Han fikk en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Walter Dürst
Walter Dürst (født 28. februar 1927 i Davos, død 2. mai 2016) var en sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz og 1952 i Oslo.
Dürst vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og Tsjekkoslovakia.