cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trolldom
Magi
I Norge gjaldt middelalderlovene i det store og hele til 1697, men det ble vedtatt dødsstraff for signing ved kongelig forordning i 1584. Til hundreårsjubileet for reformasjonen 12. oktober 1617 sendte kong Christian 4. ut en skjerpende forordning om «trollfolk og deres medvidere» der det het at disse «skal straffes paa deris hals uden ald naade!» Men nå ble signing straffet mildere, med landsforvisning i stedet for dødsdom.
Forbryteren
Forestillinger om trollfolk i hekseprosessenes tid var en blanding av folketro og teologi. En trollmann/trollkvinne eller heks hadde angivelig fått magiske evner gjennom en djevlepakt. Idéen om djevlepakt hørte til en omfattende lærd europeisk doktrine kalt demonologi. Dette tankegodset spredte seg over hele Europa og fikk stor betydning for omfanget av trolldomsprosesser, også i Europas periferi som Finnmark. Trolldom var onde, skjulte handlinger forårsaket av en ond kraft som virket gjennom et menneske og skadet et annet. Den personen som forårsaket skadene, kunne være uvitende om det, og trengte ikke å ha noe ønske om å skade noen.
Forbrytelsen og lovgrunnlaget
Under og etter reformasjonstiden vedtok en rekke europeiske land egne trolldomslover, ofte hjemlet direkte ut fra bibelen. For eksempel viste Luther til Andre Mosebok 22,18: «En trollkvinne skal du ikke la leve». Derfor heter det i Danske og Norske Lov av 1683 og 1687 (artikkel 6-1-9): «Befindis nogen Troldmand, eller Troldquinde, at have forsvoret Gud og sin hellige Daab og Christendom, og hengivet seg til Diævelen, den bør levendis at kastes på ilden og opbrændis.» Trolldomslovene i Norge ble offisielt opphevet først i 1842.
Det hebraiske ordet Det gamle testamente bruker for «trollkvinne», er mekhashepha. Hva som eksakt lå i det ordet for flere tusen år siden da teksten ble til, vet ingen i dag. Ordroten, kashaph, har blitt oversatt med «mumling»; at heksen var den som praktiserte magi ved å mumle frem trollformler og ganding. Ordroten har imidlertid også vært oversatt med «å skjære» og dermed koblet til å skjære opp urter til medisin. Denne tolkningen av mekhashepha nærmer seg det som sies i Septuaginta, den greske oversettelsen av Det gamle testamente, som oversetter mekhashepha til det greske ordet pharmakeia, en kvinne som tilbereder medisin med urter. Men parlamentsmedlemmet Reginald Scott fra Kent oversatte i 1584 pharmakeia med «giftmorder» i sitt verk The Discoverie of Witchcraft.
Trolldom ble ansett som en av tidens mest alvorlige forbrytelser. Trolldommens verste form var «diabolismen», der det var inngått en djevlepakt. I den mest intense tiden med trolldomsprosesser ble folk også dødsdømt for «signeri», det vil si rituelle former for folkemedisin (healing) og hvit magi.
Anklagede hekser i Norge ble dømt av ordinære rettsinstanser, og ikke av egne heksedomstoler. De nordiske (og britiske) lovene skilte seg fra de fleste europeiske, ved at rettssystemet var «akkusatorisk» – d.v.s. basert på anklage. Anklagen ble gjerne fremsatt av en privatperson. Den anklagede måtte fri seg fra anklagen ved ed. Dersom den tiltalte fikk støtte av et utvalg sambygdinger, naboer eller lignende, var han eller hun, juridisk sett, uskyldig. Dette systemet førte til en stor andel frikjennelser – men også til sosial skjevhet, i det et godt rykte og en trygg, sosial posisjon kunne være avgjørende. Anne Pedersdotter var enke etter biskopen i Bergen og tilhørte byens overklasse, men endte like fullt på bålet; mens Marine Robertsdatter, konen til en annen bergensbiskop, Anders Foss, hadde sin mann i live, så han kunne tale hennes sak som dermed ble frafalt.
I de fleste europeiske land var rettssystemet «inkvisistorisk». Det vil si at myndighetene iverksatte forhør av mistenkte. Tilståelser ble fremtvunget både ved tortur og ved psykisk press. Også i disse landene ble de fleste hekser dømt av verdslige rettsinstanser.
Heksehammeren, Malleus Maleficarum, fra 1486 har spilt en stor rolle innenfor moderne hekseforskning. Det er imidlertid usikkert i hvor stor grad den (og lignende skrifter) var kjent i samtiden. Boken gjengir lærde oppfatninger, som i mange tilfeller står fjernt fra lov og rettspraksis, for eksempel i Norge.
Parlamentet vedtok under Charles II i 1670 en lov der kvinner kunne straffes etter lovene mot trolldom og hekseri om de lurte «Hans majestets mannlige undersåtter» til ekteskap ved hjelp av kunstige tenner, falskt hår, kosmetikk, velduft, sminke, korsett, høyhælte sko eller puter på hoftene. Etter domfellelse ville ekteskapet være for ugyldig å regne.
Sim (elv)
Sim (russisk: Сим) er ei elv i Tsjeljabinsk oblast og den autonome republikken Basjkortostan i Russland. Den er ei sideelv til Belaja.
Elva begynner i de sørlige Uralfjellene, og renner derfra først i nord-nordvestlig retning mot byene Sim og Minjar, før den snur først mot vest og deretter mot sørvest. Etter å ha passert byen Asja krysser Sim grensen mot Basjkortostan og renner videre i sørvestlig retning til samløpet med Belaja.
Seyðisfjörður
Seyðisfjörður er et tettsted med 800 innbyggere beliggende i regionen Austurland på Øst-Island. Området ble befolket i 1848 av norske fiskere og disse fiskerne bygde mange av de eksisterende bygningene. Seyðisfjörður ble brukt som base for britiske og amerikanske militære styrker under andre verdenskrig.
Det er det østligste stedet på den islandske ringveien (Hringvegur).
Fra Seyðisfjörður har en ukentlig fergeavgang til Tórshavn på Færøyene og Hirtshals i Danmark.
Georg Pauli
Georg Vilhelm Pauli (født 2. juli 1855 i Jönköping, død 28. november 1935 i Stockholm) var en svensk kunstner og maler.
Pauli studerte ved Konstakademien, deretter i Paris og Italia. Han var etterhvert lærer på Valands målarskola.
Han arbeidet mye med dekorasjonsarbieder, og utførte fresker i Göteborg gamla museum og Södermalms läroverk. På en skole i Jönköping gjorde han kubistisk pregede veggmalerier, noe som i sin tid vakte debatt. Lignende arbeider finnes også i Stockholms stadshus.Pauli laget også veggmalerier i Handelsbankens hovedkontor i Stockholm, og noen mindre veggmalerier på Waldemarsudde for prins Eugen.
Han giftet seg i 1887 med kunstnerkollegaen Hanna Hirsch-Pauli. Paret var fra 1905 til sin død bosatt i Storängen, Nacka. Georg Pauli tilhørte kunstnergruppen Opponenterna og skrev flere kunsthistoriske artikler.
Den flerkulturelle skole
«En flerkulturell skole kjennetegnes av et personale som ser på det kulturelle og språklige mangfoldet som normaltilstanden, og som anvender dette mangfoldet som en ressurs. Ulikhet i kultur, språk og religiøs bakgrunn kan være en verdifull kilde til kunnskap og forståelse og kan bidra til aksept for anerkjennelse av ulikheter.»
Crowded House
Crowded House er en rockmusikkgruppe dannet i Melbourne som er ledet av den new zealandske musikeren og sangskribenten Neil Finn. Finn er velkjent som den viktigste sangskribenten i bandet og den kreative drivkraften, og har ledet det igjennom flere utgaver med ulike medlemmer fra New Zealand (seg selv, Tim Finn og Eddie Rayner), Australia (Paul Hester, Nick Seymour, Peter Jones og Craig Hooper) og fra USA (Mark Hart og Matt Sherrod).
Den flerkulturelle skole
Bakgrunn
Det norske samfunnet har til alle tider vært flerkulturelt. Til tross for at Norge har vært blant de mest homogene nasjonalsamfunnene i Europa, har landet aldri vært helt etnisk, språklig eller religiøst homogent. Man regner at landet har vært bebodd av samer i rundt 10 000 år, til tross for dette er det først i senere tid at samisk og kvensk kultur og deres politiske rettigheter som urfolk er blitt akseptert. Norge har opplevd innvandring fra land som Sverige, Finland, Danmark, Tyskland, Nederland og Storbritannia i mange hundre år, noe mange slektsnavn vitner om. I dag har rundt ti prosent av Norges befolkning en familiebakgrunn fra andre land en eller to generasjoner tilbake. Statistisk sentralbyrå definerer en innvandrer som en person med to utenlandsfødte foreldre:førstegenerasjonsinnvandrere som har innvandret til Norge, og personer som er født i Norge med to foreldre som er født i utlandet. Våren 2013 var det ifølge SSB totalt 6560 innvandrerbarn som fullførte norsk grunnskoleutdanning. Dette vil si at det totale antallet barn i denne kategorien som befinner seg i norsk grunnskole er på omtrent 70.000. Det at den norske skolen er flerkulturell og mangfoldig gjør at det blir viktig for norske elever å forstå, vurdere og tilegne seg kunnskap om andre samfunn og kulturer. Hvordan man tilnærmer seg disse kunnskapene om andre samfunn og kulturer, og holdningene man har når man lærer om disse kulturene og samfunnene er forskjellig, men man bruker gjerne to begrep om hvilken tilnærming en har til å lære å forstå om andre kulturer: etnosentrisme og kulturrelativisme.
Crowded House
Diskografi
Album
Den flerkulturelle skole
Verdier i skolen
Den norske skolen skal formidle holdninger og verdier for elevene som fremmer forståelse, respekt, fellesskap og samarbeid mellom mennesker med ulik kulturell bakgrunn. Elevene skal bli kjent med de positive mulighetene som følger med når man møter noen med ulik kulturell bakgrunn enn seg selv  Lærere har et spesielt ansvar for å gi elevene et nyansert syn på det flerkulturelle samfunnet. Lærere kan gjennom sin undervisning fremme kunnskap, verdier og holdninger som kan forebygge og motvirke fordommer, diskriminering og rasisme i skolen og i samfunnet som helhet. Ved å velge hvilke formuleringer og begrep de benytter i undervisningen kan lærere hindre at fordommer og stereotypiske holdninger kommer fram når de snakker om andre mennesker med ulik kulturell bakgrunn enn seg selv. Lærere skal også legge til rette for at alle elevene i den norske skolen skal føle seg likeverdige, uansett hvilken kulturell bakgrunn de har. I flerkulturelle klasser kan det for eksempel innebære å legge til rette for samarbeid og utvikling av et fellesskap mellom elevene med ulike kulturbakgrunn, og finne en felles plattform. Slik kan elevene utvikle respekt for hverandre.
Kulturelle problemer
Et sentralt tema omkring problemene som kan oppstå, er retten til kulturelle normer vs statens normer. Skolen må praktisere statens normer, men gjennom undervisningen kan man vise til eksempler der statens normer og kulturens normer er mer eller mindre likestilte, og omvendt. Det er viktig at skolen som et statlig organ er klar over de kulturelle forskjellene omkring hva som blir sett på som det offentlige og det private, for eksempel hvorvidt religionsopplæring skal være offentlig eller privat.
Crowded House
Diskografi
Internasjonale Top 20 Singler
Den flerkulturelle skole
Skolens rammeverk
Den norske skolen er lovpålagt å følge de gjeldende lover og regler. Norske skolelover er de som skal regulere undervisningen ved norske skoler, både offentlige og private.
Læringsplakaten
I læringsplakaten heter det at skolen og lærebedriften skal: Opplæringen skal legge til rette for at elevene får kunnskaper om ulike kulturer, dette er fordi elevene skal få utviklet sin kulturelle kompetanse for deltakelse i et flerkulturelt samfunn. Den skal også fremme kulturforståelse og bidra til utvikling av elevenes selvinnsikt og identitet, samt respekt og toleranse.(Oppl.l. § 1-2 og læreplanverkets generelle  del)
Geirangervegen
Geirangervegen er en bilvei åpnet i 1889 og fjellovergang mellom Skjåk og Geiranger. Veien er en del av fylkesvei 63 (tidligere riksvei 63) mellom Geiranger og kryss med riksvei 15 ved Langvatn på Strynefjellet. Høyeste punkt ligger 1038 moh. Veien er en ferdselsvei mellom Sunnmøre og Østlandet. Frem til 1977 var traseen helt til Grotli der den opprinnelige Strynefjellsvegen ble knyttet til i 1894. Mellom Langvatn og Opplendskedal øverst i Geiranger er veien vinterstengt. Strekningen mellom Maråk (Geiranger sentrum) og Grotli var riksveg fra 1928.
Den flerkulturelle skole
Læringsplakaten
Lærere og instuktører i skolen og/eller lærebedrifter må ha en flerkulturell kompetanse og kunnskap om elevenes ulike utgangspunkt og læringsstrategier. Kompetansen til lærerne og instuktørene må vurderes ut fra de forventninger og krav som til enhver tid fremstår av lover og forskrifter under læreplanverket, og ut fra utviklingen i de ulike fagene.
I opplæringsloven
Under § 1-1 "Formål med opplæringa" spesifiseres det at elevene skal gis kulturell innsikt. Det heter også at opplæringa skal : "...byggje på grunnleggjande verdiar i kristen og humanistisk arv og tradisjon, slik som respekt for menneskeverdet og naturen, på åndsfridom, nestekjærleik, tilgjeving, likeverd og solidaritet, verdiar som òg kjem til uttrykk i ulike religionar og livssyn og som er forankra i menneskerettane." (Opplæringsloven § 1-1)
Geirangervegen
Veien ble foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Riksantikvaren fredet veien i 2010. Veien følger stort sett samme trase som i 1889.
Den flerkulturelle skole
I opplæringsloven
Elever har også krav på fritak fra aktiviteter og liknende i opplæringen, der elever har rett til fritak fra aktiviteter og liknende. Under § 2-3a skal skolen vise respekt for elevene og foreldrenes religiøse og filosofiske tro og opplæringen skal sikre retten til likeverdig opplæring. Foreldrene kan også sende melding om at elevene kan få fritak ved deler av undervisnignen som foreldrene "ut frå eigen religion eller eige livssyn opplever som utøving av ein annan religion eller tilslutning til eit anna livssyn, eller som dei på same grunnlag opplever som støytande eller krenkjande." (Opplæringsloven § 2-3a)
Opplæringsloven tar også opp med hvordan holdninger elevene skal ha til undervisningen i faget religion, livssyn og etikk. Dette kommer til uttrykk i § 2-4, hvor det heter at «undervisninga i religion, livssyn og etikk skal bidra til forståing, respekt og evne til dialog mellom menneske med ulik oppfatning av trudoms- og livssynsspørsmål.»
Geirangervegen
Ved Flydal ble det i juli 2017 talt 2000 kjøretøy daglig i gjennomsnitt (litt færre ved fylkesgrensen), 25 % av trafikken var tunge kjøretøy. I september ligger døgntrafikken på rundt 500 kjøretøy, i desember-april om lag 40 kjøretøy daglig.
Den flerkulturelle skole
I Kunnskapsløftet
Kunnskapsdepartementet har gitt Utdanningsdirektoratet i oppdrag å iverksette en femårsplan for et kompetanseløft på det flerkulturelle området. I perioden 2013-2017 skal barnehager og skoler øke kompetansen på utfordringer med minoritetsspråklige. Bakgrunnen for oppdraget finnes i St.meld. 6 . Satsingen utvides gradvis slik at alle fylker får mulighet til å delta.
Geirangervegen
Anlegg og oppgradering
Opprinnelig var veien en smal kløvveg. For bøndene i Skjåk og Lom var vegen over fjellet fra Grotli til Geiranger den letteste for å komme seg til sjøen. Den øverste gården i Geiranger heter Opplendskedal, noe som tyder på kontakt med dalstrøkene i Oppland eller at folk fra innlandet slo seg ned der. Maråk (eller Merok), strandstedet i Geiranger-bygda, tjente til dels som markedsplass der bøndene fra innlandet bytte til seg tørrfisk og salt mot tjære, bek og skinn. Husdyr og hester ble også handlet. Dølene søkte også arbeid på vårfisket. På slutten av 1800-tallet kom også utenlandske turister til Geiranger. Sommeren 1879 ble det registrert 30 turister i Opplendskedal. Da ideen om vei mellom indre Sunnmøre og Ottadalen ble lansert var vei over Herdalen og eller Tafjord i Norddal også alternativer. Fjellveien mellom Herdalen og Skjåk ble regnet som en av de letteste. Veien over Djupvatnet var den korteste traseen.
Den flerkulturelle skole
I Kunnskapsløftet
Tidsplanen for utvidelsen av prosjektet er slik: I 2013-2014 fikk lærerutdanningsregionene midler til å drive forsknings- og utviklingsarbeid på det flerkulturelle området. Arbeidet skal bidra til å gi bedre og mer relevant kunnskap om hvordan minoritetsspråklige barn og unge lærer og utvikler seg i barnehage og skole.
Kunnskapsløftets generelle del
Den generelle delen av læreplanen sier noe om de overordnede målene for skolen og inneholder det verdimessige, kulturelle og kunnskapsmessige grunnlaget for grunnskolen og videregående opplæring. I avsnittet "Det meningssøkende mennesket" i den Generelle del av Kunnskapsløftet (K06) står det blant annet:
Geirangervegen
Anlegg og oppgradering
Første bevilgning kom i 1881 og arbeidet kom i gang i november samme år. Kaptein Harald Rosenquist stakk veien på nytt og ledet anleggsarbeidet. På strekningen Ørsjaseter-amtsgrensa arbeidet opptil 300 mann i sommerhalvåret. En del arbeidere kom fra anlegg av Vossebanen som var ferdig i 1883.
Den flerkulturelle skole
Kunnskapsløftets generelle del
«Det meningssøkende mennesket:
Geirangervegen
Anlegg og oppgradering
De 22 km kjørevei sto ferdig i 1889. Veien gikk for det meste med en stigning på 1:12 og hadde maksimal stigning 1:10. Den hadde ni steinhvelvsbruer, 29 hårnålssvinger (180°) og 5364 stabbesteiner. Den ble planlagt for hesteskyss og var 2,5 meter bred. I «Knuten», som ikke lenger er en del av veien, går veien i sløyfeformasjon, en av landets første trafikkmaskiner. Den var på den tiden et av landets største veianlegg og kostet 219.4300 kroner i den tids pengeverdi. Torvik beskriver veien som både romslig og velbygd for trafikk med hest og kjerre, terrenget tatt i betraktnin. Veisjef Krag ble tildelt gullmedalje på Parisutstillingen i 1900 for sin modell av anlegget med følgende ord: «Du giver et godt bilde av den storartede norske fjeldnatur». Geirangervegen ble til før bilen og Otta-Merok-Hjelle (Stryn) ble til å begynne med trafikkert med hestevogn («dilligensen»).
Den flerkulturelle skole
Kompetansemål
I Kunnskapsløftet er det en samling av kompetansemål i de ulike fagene, og for ulike alderstrinn. I faget Samfunnsfag er det flere kompetansemål som direkte handler om forskjeller mellom ulike mennesker og ulike kulturer. De ulike punktene har som mål å bla. skape forståelse og gode holdninger.
Geirangervegen
Anlegg og oppgradering
Fra 1914 begynte bilrute på strekningen og frakt av turister med mange biler, og fra 1920 ble kjørebanen utvidet og møteplasser anlagt ved hjelp av små årlige løyvinger. Denne bitvise oppgraderingen fortsatte til 1962 da et mer helhetlig arbeid begynte. Veien ble delvis omlagt selv om traseen er omtrent lik. Blant annet ble Knuten frakoblet omkring 1970 og traseen forbi de trange Uragjerdesvingene ble lagt om. I 1982 hadde hele strekningen fått to felt og asfalt eller oljegrus. Enkelte rester av tidligere trase står fremdeles. En anleggsbrakke fra 1904 er bevart.
Den flerkulturelle skole
Kompetansemål
Her er et utdrag fra K06, samfunnsfag:
Geirangervegen
Anlegg og oppgradering
Geirangerveien gikk opprinnelig til Grotli der den møtte den daværende Strynefjellsveien. I 1977 ble strekningen mellom Grotli og Langvatnet en del av den nye Strynefjellsveien, dagens riksvei 15. Hele veien ble tofelts i 1983. Veien var del av det tidligere reiselivsproduktet The Golden Route, men inngår sammen med Trollstigvegen, Ørnevegen og resten av fylkesvei 63 i en nasjonal turistvei. Fra Djupvasshytta ved Djupvatnet går det sidevei til Dalsnibba på 1476 moh. (åpnet 1939). Etter at Adam Opel hadde vært på besøk i Geiranger hadde hotelleier Mjelva planer om i samarbeid med Opel å lage biler spesielt tilpasset Geirangervegen og lignende "alpeveier". En håndfull eksemplarer av "Geiranger-bilen" ble resultatet.
Den flerkulturelle skole
Kompetansemål
Etter 4. årssteg
Etter 7. årssteg
Etter 10. årssteg
Geirangervegen
Vinterstengning
Tidligere ble veien måket for hånd sent på våren da det fortsatt kunne være flere meter dyp snø på fjellet. For å fremskynde snøsmeltingen ble snøen «moldet», det vil si at mørk moldjord ble strødd over for at solen skulle få bedre virkning. Molden ble oppbevart fra året før i små skur, «moldhus», langs veien. Det ble også eksperimentert med trekull til molding og kjemikalier til å fremskynde smeltingen. Disse gamle arbeidsmetodene ved åpningen av Geirangervegen ble dokumentert av i filmen Molde mot snø (1986). Det er bevart noen slike moldhus.
Jørn Eivind Schau
Jørn Eivind Schau (født 28. november 1968) er norsk fløytist fra Fetsund i Akershus. Han er utdannet fra Norges musikkhøgskole (NMH) i Oslo og Royal Academy of Music (RAM) i London. Studerte med bla. Per Øien, Ørnulf Gulbransen og Sebastian Bell, og deltok ved William Bennetts fløyteklasser ved RAM.
Siden 1987 har Schau spilt med en rekke norske militær- og symfoniorkestre. Han har spilt regelmessig med Kristiansand Symfoniorkester siden 1999, og var tilknyttet Forsvarets Distriktsmusikkorps Sørlandet (FMKS) fra 1999-2003. Schau medvirker ved en rekke klassiske og kommersielle innspillinger, og er aktiv som solo-og kammermusiker.
Siden 2000 er han ansatt som førstelektor i fløytespill ved Universitetet i Agder (UiA), Fakultet for kunstfag, Institutt for musikk. Han holder jevnlig mesterklasser i Skandinavia og utlandet, og har levert bidrag til utgivelser, artikler og faglitteratur innen fløytespill. Av bidrag til utgivelser kan nevnes "Instructive Studies for the Modern Flute", som ble utgitt på Edition Svitzer i København – 2009. Denne utgivelsen var et resultat av et samarbeid med komponisten Hans Magne Græsvold. I 2010 leverer han bidrag til professor Dr.Ph. Ewa Murawskas bokutgivelse FLUTE IN NORWAY, samtidig som han er gjestelærer ved Musikkakademiet i Poznan, Polen.
Schau har flere ganger vært invitert til internasjonale fløytefestivaler. Senest i 2010 deltok han ved ”3e CONVENTION INTERNATIONAL DE FLÛTE DE NICE, der han også var jurymedlem med blant andre Maxence Larrieu og Pierre Monty  i den nasjonale franske fløytekonkurransen “ 2d concours national de flute & piano”.
Geirangervegen
Trafikk
Trafikktellingen ved Flydal registrerte i juli 2018 over 2000 kjøretøy i døgnet, juli de fem foregående årene hadde rundt 1900 kjøretøy. I juni var trafikken opp til 1200 i døgnet. Desember til mars ble det registrert under 50 kjøretøy i døgnet, i oktober ble det registrert under 200 kjøretøy disse årene.
Ved kryss ved riksvei 15 ved Langvatnet var det i juli 2022 en døgntrafikk på 2000 kjøretøy, august hadde 1500 kjøretøy og juni 1200. I september 2022 var trafikken 500 og i oktober 165 kjøretøy. Ved Hotell Utsikten var trafikken 1600 i juni, 2500 i juli og 2000 i august.
Geirangertunnelen
Det er foreslått å lage en veitunnel på riksvei 63 mellom Geiranger i Møre og Romsdal og Breiddalen ved Grotli i Oppland. Geirangervegen en av de viktigste turistrutene i landet og omkring 100 000 kjøretøy benytter veien hver sommer, hvorav en betydelig del er turistbusser.
Den flerkulturelle skole
Skole og hjem
Opplæringsloven, forskrift til loven og Læreplanverket danner grunnlaget for samarbeidet mellom skole og hjem, slik at også elevenes foresatte skal kunne ha  innflytelse på sine barns læringsarbeid både faglig og sosialt. Skole-hjem samarbeidet er viktig i hele grunnopplæringen, men etterhvert som elevene blir eldre og får større ansvar for egen læring og  utvikling vil de foresattes innflytelse endre karakter og form. Samarbeidet er et gjensidig ansvar, men skolen skal ta initiativ og legge til rette for de foresatte slik at et slik samarbeid kan fungere.(Oppl.l. § 1-2 og forskrift kap. 3 )
Forskning viser at en får bedre skoleresultater ved at foreldrene involverer seg i skolehverdagen. Foreldrene har stor betydning for motivasjon og læring, og er en stor ressurs for elevens læring. Dette forutsetter at skolen har et godt samarbeid med hjemmet. De skolene som har tospråklige foreldre må legge til rette et godt samarbeid. Tidlig innsats er viktig for å danne et grunnlag for en god rutine og lett tilgjengelighet. Prosjektskoler og Minoritetsspråklig ressursnettverk har satt sammen noen tiltak som kan brukes for å få til et godt samarbeid :
Lærere kan samhandle med foreldre på et bedre ståsted om de har litt kunnskap om elevgruppen på skolen og migrasjonspedagogikk. Holdningene lærerne har til foreldrene, om de er etnisk norske eller ikke, er en utfordring. Samarbeid med foreldre med minoritetsbakgrunn er et større hinder når lærerne har fordommer. Det er viktig at lærerne har fokus på likheter fremfor ulikheter. Unødvendig fokus på dette kan bidra til å fremmedgjøring og skape større problemer mellom skole og hjem. Dersom skolen fokuserer på at skole-hjem samarbeidet er til det beste for barnet og at foreldrene ønsker det beste for sitt barn, kan det være lettere å løse utfordringer som dukker opp, enn om skolen tenker at foreldrene ikke er interessert.
Særskilt norskopplæring
Etter opplæringsloven § 2-8 (grunnskolen) og opplæringsloven § 3-12 (videregående opplæring) har elever med et annet morsmål enn norsk og samisk rett til særskilt norskopplæring. Frem til elevene har nok norskkunnskaper til å følge den vanlige opplæringen i skolen, gjelder denne retten. Hvis det er nødvendig har elevene også rett til tospråklig fagopplæring, morsmålsopplæring eller begge deler. Utdanningsetaten gir skolene penger til særskilt norskopplæring basert på antall vedtak. Hvor mye den enkelte skole får pr. vedtak er avhengig av det totale antall vedtak ved skolen. En andel på 7 % (44 800 elever) fikk høsten 2013 rett til særskilt norskopplæring. Opplæringen skjer når elevene har andre fag som for eksempel naturfag. 6,3 % av lærertimene i 2012/13 til denne typen undervisning. Dette er en reduksjon fra 6,5 % i 2006/07.
Morsmålslærere
Elever som etter kartlegging viser at de har for svake norskferdigheter til å følge ordinær læreplan i norsk har rett til opplæring etter Opplæringsloven § 2-8. Dette innebærer særskilt norskopplæring og om nødvendig morsmålsopplæring og tospråklig fagopplæring. Denne retten gjelder til man har tilstrekkelig ferdigheter i norsk til å følge ordinær opplæring.
Tolk
En undersøkelse gjort på vegne av Utdanningsdirektoratet viser at 3 av 4 skoler har foreldre som kan så lite norsk at de har vanskeligheter med å forstå og gjøre seg forstått i utviklingssamtaler og konferansetimer. Skoleledere oppgir at de sjelden bruker tolk på grunn av de har vanskeligheter med å finne tolker som er kvalifisert nok, dette medfører at kun 1 av 10 skoler bruker det nasjonale tolkeregisteret aktivt.
Å arbeide i den flerkulturelle skolen
Å arbeide i den flerkulturelle skolen kan være utfordrende. I en flerkulturell skole må alle få mulighet til å lære og utvikle seg. Opplæringen må tilpasses den enkeltes evner og forutsetninger, og for noen elever er språklig tilrettelegging avgjørende. Det er viktig at læreren anser de ulike aktørene i skolen som samarbeidspartnere. Som lærer er det viktig at man fremmer en antirasistisk holdning. Absolutt alle elever skal trives i skolen og på ingen måte føle seg krenket eller utstøtt. For å skape et trygt og godt skolemiljø for elevene er man som lærer nødt til å snakke om respekt og toleranse.
Nasjonalt senter for flerkulturell opplæring har utarbeidet nettider med aktuelle læringsressurser for både grunnskole, videregående og voksenopplæring.
Urfolk inngår også i den flerkulturelle skolen. Tre stammers møte kan brukes som ressurs i undervisning.
Blåsjø
Blåsjø er en kunstig innsjø i kommunene Bykle i Aust-Agder, Hjelmeland og Suldal i Rogaland. Den ble dannet ved å demme opp de øvre delene av elvene Ulla, Førreåa og Brattelielvi til de dannet en sammenhengende innsjø. Blåsjø har et areal på 80,53 km², og er med det den 12. største innsjøen i Norge.
Som kraftmagasin
Innsjøen er hovedmagasin for Ulla-Førreverkene, som har en total installert effekt på 2 100 MW. Blåsjø er det største kraftmagasinet i Norge målt i energiinnhold, med et energipotensial på ca. 7,8 TWh. Rundt Blåsjø finner en fjorten dammer, flere av dem er blant Norges største:
Til Blåsjø overføres det vann fra Skorpevadshølen og Saurdal kraftverk kan både tappe og pumpe vann fra og til Blåsjø. Pumpingen skjer fra Sandsavatnet. Blåsjø reguleres mellom 1 055 og 930 moh og er et flerårsmagasin.
Sim
Sim kan vise til:
Fokus Kino
Aurora kino Fokus er den kommunale kinoen i Tromsø. Kinoen inngår i Rådhuskvartalet, som også inkluderer Tromsø rådhus, i samme bygning som Fokus, og Tromsø Bibliotek. Kinoen ble åpnet 17. desember 2004, og er således en av de nyeste kinoene i Norge. Den nye kinoen har erstattet den gamle Fokus kino, som er blitt ombygd til Tromsø Bibliotek. Verdensteatret er den eldste kinoen i Tromsø by og ligger i gågata i sentrum.
SFOR
SFOR (Stabilization Force, kyrillisk alfabet: СФОР) var en NATO-ledet fredsbevarende styrke som ble satt inn i Bosnia-Hercegovina etter krigen i Bosnia for å observere at partene etterkom Dayton-avtalen. Operasjonen hadde kodenavn Joint Guard, og varte fra 21. desember 1996 til 19. juni 1998. SFORs hovedkvarter lå i Sarajevo og ble ledet av en amerikansk general.
Som fastlagt i FNs sikkerhetsråds resolusjon 1088 avløste SFOR IFOR (Implementation Force) (begge var NATO-styrker). SFOR ble selv erstattet 2. desember 2004 av fredsbevarende styrker under ledelse av EU, EUFOR (European Union Force in Bosnia and Herzegovina).
Ved oppstart besto SFOR av ca. 32 000 soldater og annet personell. Dette ble redusert til ca. 12 000 mot slutten av 2002 og ca. 7000 i forkant av EUFORs overtakelse i 2004. Totalt tjenestegjorde 3650 norske soldater i SFOR.
En liten gruppe amerikanske tropper fortsatte involveringen i en begrenset kapasitet for å finne bosniske og serbiske krigsforbrytere.
Land som sendte tropper
Land innen NATO som bidro til SFOR: Belgia, Bulgaria, Canada, Den tsjekkiske republikk, Danmark, Frankrike, Luxembourg, Tyskland, Hellas, Island, Italia, Nederland, Norge, Polen, Portugal, Slovakia, Slovenia, Spania, Tyrkia, Storbritannia, Ungarn og USA.
Land utenfor NATO som bidro til SFOR: Albania, Argentina, Chile, Estland, Finland, Irland, Latvia, Litauen, Marokko, Russland, Sverige og Østerrike.
Land som bidro via en avtale med Storbritannia: Australia og New Zealand.
Lyder Bull
Han var sønn av sogneprest Daniel Georg Bull og Laura Benedikte Døscher i Nedre Eiker. Lyder Bull giftet seg i 1907 med Elisabeth Sønderaall, datter av prost Axel Sønderaall og Sofie Wefring i Drammen.
Bataljon 99
Bataljon 99 er navnet brukt i Norge for 99th Infantry Battalion (Separate), opprettet i USA 10. juli 1942. Bataljonen var opprinnelig tiltenkt oppdrag under en alliert kampanje i det tysk-okkuperte Norge. Mannskapene var frivillige første og andre generasjons norske innvandrere til USA, samt noen få svensker og finner. En vesentlig del av bataljonens soldater var nordmenn, hovedsakelig sjøfolk, som var strandet i USA i perioden 1940 – 1943. Disse vervet seg til den amerikanske hæren som norske statsborgere, men fikk amerikansk statsborgerskap før de gikk i kamp.
Lyder Bull
Bull hadde studentereksamen fra 1899 og juridisk embedseksamen fra 1904. Etter noen år som fullmektig ble han i 1911 ansatt som sekretær i Justis- og politidepartementet. Han avanserte til byråsjef i 1917 og til ekspedisjonssjef i 1933. Den 1. april 1940 ble Bull oppnevnt til fylkesmann i Østfold. Mellom desember 1941 og mai 1945 var Hans S. Jacobsen innsatt av okkupasjonsstyret som fylkesmann, hvoretter Bull fortsatte i embedet frem til sin avskjed i 1951.
Bataljon 99
Bataljon 99 kom aldri i kamp i Norge, men ble fra 22. juni 1944 satt inn på det europeiske kontinentet.
Lyder Bull
Bull var medlem av Bærum kommunestyre og formannskap for Høyre 1932–1934.
Veksa
Veksa er en elv i Eidskog kommune. Elva starter fra Veksaren, renner gjennom Nessjøen og fortsetter sørover på østsiden av Magnormyra. Videre danner den østgrense for Lindåsmyra naturreservat, før den krysser grensa like øst for Morokulien og munner ut i Vrångsälven ved Eda glasbruk.
Bataljon 99
Bakgrunn
Fem bataljoner rekruttert fra spesielle etniske grupper ble satt opp i 1942:
Oppsetning
99th Infantry Battalion (Separate) – «separate» betyr at den ikke var tilknyttet noe regiment – ble satt opp i Camp Ripley i Minnesota i juli 1942. Bataljonen var tilknyttet Second Army. Mannskapsstyrken utgjorde 884 mann pluss sanitet (36 mann) og transport (11 mann).
Mannskapene
I norsk historieskriving blir mannskapene i Bataljon 99 ofte omtalt som norsk-amerikanere. Dette er bare delvis riktig. Intensjonen uttrykt i den opprinnelige ordren var overføring av frivillige «Norwegian nationals» fra eksisterende hærstyrker. Disse var «aliens» eller utlendinger som hadde tatt ut «first papers» – det vil si hadde tatt det første skrittet i immigrasjonsprosessen, hvilket var en betingelse for å la seg verve. Bare etter at denne ressursen var uttømt, skulle det fylles på med «norsk-talende soldater som er borgere av USA». I realiteten skulle det vise seg at hovedandelen av de som sluttet seg til bataljonen i Camp Ripley var andre generasjons norsk-amerikanere. Senere ble det fylt på med norske sjømenn og andre som hadde strandet i USA etter krigsutbruddet.
Hvor mange opprinnelig norske statsborgere som tjenestegjorde i Bataljon 99 er ukjent. Gerd Nyquist antar i sin bok Bataljon 99 at de kan ha utgjort 50% av den opprinnelige mannskapsstyrken, eller omkring 500 mann. En av hennes kilder fra bataljonen sier 40% (omkring 400 mann). Førti prosent samsvarer med resultatet fra en uformell spørreundersøkelse Nyquist gjennomførte, men denne hadde bare 152 respondenter. Max Hermansen anfører i sin bok D-dagen – og norsk innsats omkring 300 norske mannskaper, med en annen veteran fra bataljonen som kilde. Ifølge Nyquist sank andelen soldater med norsk bakgrunn da bataljonen fikk tilført nye mannskaper etter å ha vært i kamp.
Trening
I oktober 1942 flyttet bataljonen til Fort Snelling, Minnesota, deretter i desember til Camp Hale i Colorado for trening i vinterkrigføring og alpin krigføring. 5. september 1943 ble Bataljon 99 utskipet fra New York til Skottland. I Storbritannia ble bataljonen stasjonert i Perham Down Camp mellom Salisbury og Andover. Treningen her var infanterimessig, ettersom D-dag nærmet seg og det ble stadig klarere at bataljonen ville få sin ilddåp ikke i Norge, men på kontinentet.
OSS Norwegian Special Operations Group
Under oppholdet i Camp Hale i 1943 ba Office of Strategic Servives om frivillige fra bataljonen. 80 menige og 12 offiserer ble plukket ut til det som skulle bli OSS Norwegian Special Operations Group (NORSOG). OSS’ spesielle operative grupper var tilnærmet amerikanernes motstykke til britenes Special Operations Executive. NORSOG var initielt tenkt for innsats i Norge, men gjennom 1944 ble mannskapene i stedet brukt i operasjoner bak tyske linjer i Frankrike. Først tidlig i 1945 ble NORSOG satt inn i Norge hvor de utførte jernbanesabotasje fram til frigjøringen (Operasjon Lapwing, og Operasjon Rype).
Bataljon 99 i kamp
Bataljon 99 gikk iland på Omaha Beach om kvelden den 22. juni 1944 og deltok deretter i sluttkampene om Cherburg. Som "separate" bataljon tilhørte den ikke noe regiment, men ble stadig attasjert forskjellige formasjoner etter behov. Fra september opererte bataljonen i Belgia. Julen 1944 var bataljonen involvert i Ardenneroffensiven.
Bataljonen deltok ifølgende kampanjer:
474th Regiment
Den 19. januar 1945 sluttet Bataljon 99 seg til 474th Regiment (Separate) i Barneville-sur-Mer. Regimentet var separat – ikke tilsluttet en divisjon – og nylig oppsatt, blant annet med formål å forberede seg på en mulig invasjon av Norge etter planleggingsalternativet RANKIN B: En delvis tysk tilbaketrekning fra Norge. På dette tidspunktet hadde de tyske styrkene i Norge evakuert og brent Finnmark, og trukket seg tilbake bak Lyngen-linjen. Et scenario hvor tyskerne måtte trekke seg tilbake sør for Dovre og det kunne bli aktuelt å etablere den norske regjeringen i Trondheim syntes ikke lenger usannsynlig.
Den 2. april forflyttet regimentet seg til Aachen i Tyskland. Bataljon 99s oppgaver fram til 11. mai bestod hovedsakelig i patruljering og nedkjemping av lommer med fortsatt tysk motstand.
Bataljon 99 i Norge
Under oppholdet i Norge var Bataljon 99 forlagt på Smestad. Oppgavene var hovedsakelig vakthold, avvæpning og hjemsending av de tyske styrkene. Den 17. oktober 1945 returnerte bataljonen til USA med SS «Bienville». Skipet ankom Boston den 1. november 1945 og Bataljonen ble da offisielt oppløst.
Deltagermedaljen
Den 11. januar 2011 ble det offisielt godkjent at gjenlevende veteraner fra bataljon 99 skulle få utdelt Deltagermedaljen. Medaljen ble den 28. mai 2011 tildelt under en offisiell seremoni ved den norske ambassade i Washington D.C. av forsvarssjefen, general Harald Sunde.
Flukten fra Oslo etter 9. april 1940
'''Flukten fra Oslo etter 9. april 1940''' skjedde da Norges regjering, Stortingets medlemmer, kong Haakon VII, kronprins Olav og tjenestemenn i sentraladministrasjonen forlot Oslo 9. april 1940 som følge av det tyske angrepet på Norge. Flukten gikk først gjennom de fortsatt frie indre delene av Østlandet. Stortinget holdt sitt siste møte på Elverum og oppløste seg selv etter at Elverumsfullmakten ble til. Noen medlemmer av regjeringen og kronprinsesse Märtha med barna evakuerte fra Østlandet til Sverige.
Den videre flukten omfattet kongen, kronprinsen, regjeringens medlemmer og noen andre tjenestemenn, samt noen sivile og utenlandske diplomater. Flukten gikk videre via Gudbrandsdalen, Åndalsnes og Molde til Tromsø. Tromsø fungerte som det frie Norges hovedstad i omkring én måned inntil kapitulasjonen og de sentrale personene var trygt evakuert. Ved gulltransporten ble Norges Banks gullbeholdning fraktet ut av landet samme vei. Mens konge og regjering var på flukt forsøkte Vidkun Quisling å ta makten og danne en tyskvennlig, nazistisk regjering, før et sivilt styre ble opprettet i Oslo.
Underveis ble det holdt stortingsmøter og statsråd der det ble gjort vedtak om den videre styringen av Norge. Dette er eneste gang Stortinget har holdt møter utenfor hovedstaden. På Elverum sto de i fare for å bli innhentet av tyske styrker, og i Nybergsund unnslapp kongen og regjeringen så vidt tysk flyangrep. I april var de sperret inne fem dager i Gudbrandsdalen, mellom fremrykkende tyske styrker sørfra og fallskjermstyrker ved Dombås. Evakueringen fra Molde til Tromsø skjedde med britiske fartøy. Kong Haakon, kronprins Olav og regjeringen Nygaardsvold oppholdt seg i Tromsø og omegn i vel én måned mens kampene om Narvik pågikk. De forlot Tromsø 7. juni da norske styrker kapitulerte og ble værende i eksil i Storbritannia til landet var frigjort og alliert okkupasjon avsluttet 7. juni 1945. Norges lovlige regjering var virksom fra invasjonen til frigjøringen.
Bakgrunn
Dagene før invasjonen fikk norske myndigheter informasjon om tyske militære aktiviteter. Politimester Nils Onsrud varslet om senkingen av MS «Rio de Janeiro» 8. april til marinen i Kristiansand klokken 15:00, deretter til sjefen for nøytralitetsvakten, general Einar Liljedahl, klokken 16:00, og til Justisdepartementet rett etter. Omkring 100 tyske soldater fra «Rio de Janeiro» ble berget, og de fortalte at det var på vei for å «beskytte» Bergen mot britene.
Om ettermiddagen 8. april meldte avisene i Oslo om tyske krigsskip på vei nordover gjennom Storebælt. I Stortinget var det møter til klokken 21:00 og deretter var det regjeringsmøte til 21:45.
I Ytre Oslofjord varslet kaptein Leif Welding-Olsen på vaktskipet HVB «Pol III» om tyske skip på vei inn fjorden sent på kvelden 8. april. Klokken 23:20 8. april fikk Hærens overkommando melding om at fremmede krigsskip av ukjent nasjonalitet hadde angrepet norske stillinger i ytre Oslofjord.
I løpet av morgenen og formiddagen den 9. april 1940 tok tyske styrker fra alle våpengrener kontroll over Bergen, Stavanger, Trondheim, Narvik, Horten, Moss, Egersund og Kristiansand. Norske styrker på Oscarsborg festning senket den tyske krysseren «Blücher» i Drøbaksundet klokken 04:20, og dette forsinket de tyske troppenes ilandstigning i Oslo. Den tyske planen var gå inn i havnen med krigsskip og raskt landsette rundt 2,000 soldater omkring klokken 05:00, slik at regjeringen ville oppfatte situasjonen som håpløs og gi opp ytterligere væpnet motstand. Den tyske planen var å ta kontroll over Fornebu flyplass med fallskjermsoldater, men tåke gjorde at dette ikke ble gjennomført. Omkring klokken 09:00 landet tyske fly på Fornebu og tyske styrker tok raskt kontroll over flyplassen. Flyplassen på Kjeller ble bombet mellom kl 07:40 og 11:00 den 9. april. Midt på dagen 9. april tok tyske styrker kontroll over Oslo sentrum.
Troms og Finnmark forble under norsk kontroll. Åndalsnes og Mørebyene, Nord-Trøndelag og Helgeland ble ikke besatt av tyske styrker i april. Mellom Bergen og Trondheim var det ingen tysk landgang: Her ble det full norsk mobilisering, og det norske sjøforsvaret fungerte som det skulle, slik at Romsdalsfjorden lå åpen for britisk landgang på Åndalsnes. Norge var nøytralt før den tyske invasjonen.
Tyske styrker forsøkte å skape forbindelser mellom brohodene i hovedbyene, særlig mellom Oslo–Trondheim og Oslo–Bergen. Etter 9. april drev de norske styrkene oppholdende strid, det vil si holde stillingen til overmakten ble for stor og deretter trekke seg litt tilbake, og hindret de tyske styrkene å bruke forbindelseslinjer som Dovrebanen. Ved hovedfronten på Østlandet var de norske styrkene stadig på defensiven. Det var fortsatt dyp snø i mange områder på Østlandet da angrepet begynte.
Flukt i Sør-Norge
Natt til 9. april møttes regjeringen på Victoria Terrasse, og der vedtok den mobilisering og å be Storbritannia om hjelp. Utenriksminister Halvdan Koht kontaktet deretter den britiske ambassadøren, Cecil Dormer, som ble informert om at det tyske angrepet var i gang. Kontakten ble tatt første gang klokken 02:00 og senere klokken 04:00. Regjeringens beslutning om delvis mobilisering ble meddelt generalstaben omkring klokken 03:00 natt til 9. april.
Den tyske sendemannen Curt Bräuer tok kontakt klokken 04:00 om natten og kom til møte med Koht på Victoria Terrasse klokken 04:30. Bräuer overleverte et ultimatum på 19 maskinskrevne sider. Bräuer krevde at det ikke skulle ytes motstand og full tysk kontroll over militæranlegg, kommunikasjon og fartøy i norske havner. Kravet ble avvist etter kort rådslaging i regjeringen. «Wir wollen unsere Selbständigkeit wahren» (norsk: «vi vil verne om vår selvstendighet») var Kohts beskjed til Bräuer. «Dann wird es Kampf geben, und nichts kann euch retten» (norsk: «da blir det kamp, og intet kan redde dere»), svarte Bräuer. Det ble bestemt at regjeringen og kongefamilien skulle flyttes til Hamar.
Evakuering fra Oslo
Journalister fikk vite at regjeringen skulle reise til Hamar og kringkastet nyheten. Bräuer sendte nytt ultimatum til Hamar. Regjeringen og de fleste av Stortingets medlemmer ble evakuert fra Oslo med ekstratog klokken 07:00 fra Østbanestasjonen mot Hamar. Få timer senere var Oslo besatt av tyske styrker. Toget ble satt opp etter initiativ av stortingspresident Carl Joachim Hambro; han skal ha begynt forberedelsene straks meldingen om angrepet kom før midnatt. Toget passerte Lillestrøm midt under bombingen av Kjeller flyplass; toget stanset og ble evakuert på Lillestrøm mens bombeangrepet pågikk.
Hærens overkommando hadde forlatt byen litt etter klokken 08:00 og var klokken 11:00 installert på Eidsvoll landsgymnas. Finansminister Oscar Torp ble værende i Oslo til tyske styrker hadde tatt kontroll og han ba sentralbanksjef Nicolai Rygg om å reise til Hamar der de to møttes kvelden 9. april.
De fleste utenlandske legasjonene evakuerte sine diplomater fra Oslo, bare den svenske og italienske ble værende. De amerikanske diplomatene, under ledelse av ambassadør Florence Jaffray Harriman, forlot Oslo med bil klokken 9:45. Harriman ville følge den norske regjeringen. Bilturen til Hamar tok 6 timer.
Radiosendinger
Den 9. april tok okkupantene kontrollen over NRK i Oslo, mens den lovlige norske regjeringen brukte kringkasteren på Hamar en tid og dessuten mellombølgesenderen på Vigra ved Ålesund. Senderen på Vigra ble bombet og til slutt ødelagt av tyske fly. Kringkasteren på Hamar, «regjeringssenderen», fungerte 11.–18. april som regjeringens kommunikasjonskanal. Haakon Lie fungerte som programsjef på Hamar, blant andre medarbeidere var Ronald Fangen, Hans Jacob Nilsen og Gunnar Neels-Hansson. Radioutstyret ble senere fraktet nordover på lastebil uten at det lykkes å sette senderen i drift på nytt.
9. april: Stortingsmøte på Hamar
Statsminister Johan Nygaardsvold og hans familie ankom byen med bil. Nygaardsvold var ifølge vitner psykisk nedbrutt på grunn av krigssituasjonen og det betydelige ansvaret han satt med.
Ekstratoget kom til Hamar stasjon klokken 11:10 og teatersalen Festiviteten ble brukt til ekstraordinær stortingssal fra 13:00. Det var på dette tidspunkt kjent at Danmark var blitt besatt med de samme kravene som Norge hadde avslått. 45 av Stortingets medlemmer var ikke ankommet Hamar. Koht redegjorde for at Storbritannia og Frankrike hadde sagt seg villig til å hjelpe med militære styrker så snart det lot seg gjøre.
I pausen etter dette første møtet leverte Nygaardsvold inn regjeringens avskjedssøknad som straks ble avvist av stortingspresidenten, som på sin side fikk med seg Kong Haakon, Kronprins Olav, partiledere og regjeringsmedlemmer for å overtale Nygaardsvold til å fortsette i sin stilling. Det ble vedtatt å ta kontakt med Bräuer for å innlede forhandlinger. Bräuer hadde klokken 12:00 sendt telegram til Hamar med oppfordring om å gi opp motstanden. Nytt stortingsmøte ble holdt klokken 18:30, da var åtte av Stortingets medlemmer fraværende (37 hadde kommet til etter møtet midt på dagen).
Mens de var på Hamar varslet telegrafbestyreren på Jessheim at tyske soldater var på vei nordover i kjøretøy. Møtet ble da avbrutt for evakuering med tog til Elverum. Toget reiste uten Nygaardsvold, og han måtte låne bil av en privatperson for å komme til Elverum. Klokken 19:32 holdt Quisling en radiotale om at han dannet regjering. Kongen forlot Sælid gård på Hamar med bil og kom til Gaarder gård på Elverum klokken 21:30. Sentralbanksjef Rygg trodde regjeringen hadde dratt til Lillehammer og reiste dit.
9.–10. april: Elverum
Omkring 100 tyske soldater ble sendt mot Elverum for å ta konge og regjering til fange. Den tyske styrken møtte liten motstand på vei over Romerike og mot Hamar, men ble natt til 10. april rundt klokken 3:00 stanset av en liten norsk styrke ved Midtskogen rett vest for Elverum, og de tyske soldatene returnerte til Oslo. Da Trygve Lie fikk melding om den tyske styrken på vei fra Hamar, vekket han de andre og fikk i stand flukt videre til Nybergsund der de ankom i grålysningen den 10. april. Nybergsund hadde på forhånd blitt pekt ut som neste eventuelle stoppested, fordi det ga mulighet for flukt både til Sverige og videre nordover.