cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Solvens II
Solvens II er et prinsippbasert direktiv for forsikringsselskaper som opererer i EU. Direktivet har vært under utarbeidelse i flere år, og skal etter planen implementeres i nasjonale regelverk i EU innen 1. januar 2014. Solvens II regelverket skal samle alle direktiver som dekker områdene livsforsikring, skadeforsikring og reassuranse, samt forsikringsgrupper, i et regelverk. Et av formålene med det nye direktivet er å få et regelverk som skal gjelde for hele forsikringsbransjen i EU.
Solvens II er basert på tre pilarer, lignende Basel II direktivet for bankområdet. De tre pilarene kan oppsummeres som følger
Solvens II prosessen drives av EU, men en viktig aktør i arbeidet er EIOPA. EIOPA er den europeiske tilsynsmyndigheten for forsikring og tjenestepensjon.
Pantedokument
Et pantedokument er et dokument som gir uttrykk for at det er stilt en eiendel som sikkerhet for oppfyllelsen av en gjeldsforpliktelse. Før 1. januar 2001 ble et slikt dokument oftest betegnet som en «pantobligasjon». Pantedokumentet kan være et gjeldsbrev som i så fall er undertegnet av den som har lånt kapitalen (skyldneren), og er en sikkerhet for at den som har lånt ut kapitalen (panthaveren) skal få tilbake kapitalen. Slike dokumenter kan fortsatt omtales som pantobligasjoner (der betegnelsen obligasjon markerer at selve dokumentet inneholder en forpliktelse). Andre pantedokumenter (herunder bankenes standarddokumenter) inneholder ingen skylderklæring, og er derfor ikke gjeldsbrev. Disse omtales som skadesløsbrev. I disse dokumentene nøyer man seg med en henvisning til at skyldforholdet er nærmere definert i avtalen mellom pantsetter og panthaver.
For å få full rettsbeskyttelse (rettsvern) må dokumentet tinglyses, og føres inn i grunnboken og panteboken.
Regler for pantsetting finnes i «Lov om pant» (panteloven) av 8. februar 1980.
Manturovo
Manturovo (russisk: Мантурово) er en by i Kostroma oblast i Russland. Byen ligger på høyre bredd av elva Unzja (en sideelv til Volga), rundt 250 km nordøst for Kostroma. Innbyggertall: 18 900 (2005 est), 19 457 (folketelling 2002).
Landsbyen Manturovo ble første gang nevnt i 1617. Den fikk innvilget bystatus i 1958.
Manturovo ble knyttet til jernbanen St. Petersburg – Vjatka i 1908. Siden da har den utviklet seg fra en stille landsby til et senter for skogsindustri, inkludert en stor finerfabrikk.
Matteo Maria Boiardo
Matteo Maria Boiardo fikk i oppdrag av huset Este å være stattholder i Modena og Reggio nell'Emilia. Hans epos Orlando innamorato er et ridderdikt med karolingisk stoff, skrevet på versemålet ottava rima. De to første delene ble utgitt i 1483, den tredje og siste delen kom posthumt i året eyter dikterens død år 1495. Den rasende Roland av Ludovico Ariosto ble skrevet som en direkte fortsettelse av dette verk.
Boiardos sangskatt ble inspirert av kjærligheten til Antonia Caprara.
Havanna
Havanna er Cubas hovedstad. I tillegg til å være en by er Havanna også en av Cubas 15 provinser. Dette må ikke forveksles med den tidligere provinsen La Habana som omringet byen Havanna.
Havanna ligger nordvest på Cuba og grenser til Floridastredet i nord, provinsen Artemisa i vest og provinsen Mayabeque i sør og øst. Byen Havanna ligger vel 144 km sørvest om Key West i Florida.
Grunnleggelse
Opprinnelig ble Havanna grunnlagt i 1515 på sørkysten nær byen Surgidero de Batabanó (se kart ). I 1519 ble den imidlertid flyttet til sin nåværende beliggenhet siden havneforhold og mulighetene til å forsvare byen, var langt bedre på nordkysten.
Havanna skulle fungere som Spanias hovedhavn i erobringen av den nye verden (Amerika). Den første bebyggelsen kom på vestkysten av Havanna-bukta og er i dag kjent som «Gamle Havanna» (Habana Vieja). Her lå byen i vern fra festningene El Morro i nordøst samt Castillo de la Punta og Castillo de las Real Fuerza i vest. På denne måten kunne angrep fra sjørøvere møtes med kryssild fra samtlige tre festningsanlegg.
Det tok imidlertid over 40 år å fullføre festningsanleggene, og innen fullførelsen ble Havanna angrepet og plyndret flere ganger. De største angrepene skjedde i 1538, 1553 og 1555 der store deler av byen ble satt i brann og ødelagt. Rundt 1600 var festningsanleggene fullført.
Nøkkelen til den nye verden
I 1607 ble hovedstaden flyttet til Havanna fra Santiago de Cuba, og gjennom hele det 17. århundre vokste Havannas betydning som handels- og havneby. Skipene som kom med varer til Havanna fra resten av Latin-Amerika og som dro videre til Spania, seilte i konvoier beskyttet av spanske militære fartøyer. Varene omfattet gull og sølv fra især Mexico, alpakkaull fra Andesfjellene, smaragder fra Colombia, mahogni fra Cuba og Guatemala, lær fra gryende kvegfarmer i Mexico og på Cuba, krydder, mais, cassava, tekstilfarger, tobakk og kakao.
Nye gater, bydeler og monumentale bygg vokste fram. Heriblant St. Augustin klosteret, Humilladero kirken, kirken Santo Angel, sykehuset San Lazaro og klosteret Santa Teresa. Den 30. november 1665 godkjente dronning Mariana av Østerrike, enken etter Kong Filip IV av Spania, Cubas byvåpen. Det viste innseilingsleden til Havanna og en gullnøkkel som symboliserte at byen representerte nøkkelen til den nye verden.
Sjuårskrigen
Ved utbruddet av sjuårskrigen (1756–1763) kom den første større krig mellom europeiske kolonimakter der det gjaldt å få kontroll over kolonier og handelsprivilegier. Frankrike og England var hovedaktørene i sjuårskrigen, og ved krigens avslutning hadde Frankrike tapt Canada, store deler av midtvesten i dagens USA samt deler av India.
I 1761 gikk Spania inn i krigen mot England, og 6. juni 1762 ble Havanna med sine vel 70,000 innbyggere angrepet og erobret av en engelsk flåtestyrke på over 50 skip og 14,000 sjøfolk og soldater. Den engelske erobringen gjorde slutt på det spanske handelsmonopolet. Cubanske plantasjeeiere, redere og handelshus kunne nå drive handel på et tilnærmet fritt marked og dermed økte fortjenesten.
Etter Frankrikes fredslutning med England i februar 1763, ble også freden inngått sommeren 1763 mellom Spania og England. Avtalen innebar at Havanna ble levert tilbake til Spania og at England overtok Florida av Spania. Dermed ble det spanske handelsmonopolet gjeninnført i Havanna, selvsagt under protester fra spansk-cubanske forretningsfolk og plantasjeeiere som nå opplevde det spanske kolonistyret som en hemsko for egen næringsvirksomhet.
Etter freden med England gjorde den spanske kolonimakten Havanna til den sterkest befestede by i den nye verden. Havanna fikk en voksende og bredt sammensatt gruppe av håndverkere, et stort støperi som produserte kanoner og det største skipsverftet i Latin-Amerika som bygde krigs- og handelsskip i stor målestokk. I tillegg til forsterkning av de opprinnelig tre festningsanleggene, ble festningen La Cabaña (La Fortaleza de San Carlos de la Cabaña) bygget. Den stod ferdig i 1774 på østre bredd av Havanna-bukta med over tjue kanoner rettet mot innseilingsløpet til Havanna. I perioden 1789 og 1790 ble Cuba delt inn i ulike bispedømmer av den katolske kirken, og i 1796 var Havanna Katedral (La Iglesia Mayor de La Habana) reist og levningene til Christofer Columbus ført til Cuba fra Santo Domingo.
I 1791 under ledelse av Toussaint L'Ouverture gjorde slavene opprør på Saint-Domingue (dagens Haiti) som på det tidspunktet var verdens største sukkerprodusent. Under gjentatte angrep fra den franske kolonimakten og med støtte fra USA som i 1806 innførte handelsblokade av Haiti, ble sukkerproduksjonen lagt i ruiner. Dette medførte at Cuba i løpet av 1820-årene ble verdens største sukkerprodusent.
Handelsmonopolet svekkes
I løpet av det 18. og 19. århundre ble Cuba i økende grad mentalt avkolonialisert, dvs. at de opprinnelige spanske innvandrerne i økende grad betraktet seg som cubanere og ikke som spanjoler. Etter hvert ble derfor lojaliteten til Spania kraftig redusert. I 1868 brøt den cubanske uavhengighetskrigen under ledelse av Carlos Manuel de Céspedes d.e.. I kjølvannet av en rekke opprør og fredsavtaler mellom Spania og cubanere fram til 1898, ble det lempet på det spanske handelsmonopolet. Dette økte handelen med andre land i Karibien, England og USA, og Havanna gikk inn i en sterk vekstperiode der sukker ble den nye store eksportvaren. Havanna ble en by preget av handel og velstand. Nye praktbygg skjøt opp og byen ble kjent som Antillenes Paris.
På begynnelsen av det 19. århundre kom den prøyssiske naturforskeren Alexander von Humboldt til Havanna og ble imponert over den høye aktiviteten i havneområdet. I 1837 ble Cubas første jernbanestrekningen bygget mellom Havanna og Bejucal. Den var ca. 50 km og ble brukt til transport av sukker. Det innebar at Cuba ble det femte land i verden og det første land i den spansktalende verden som fikk jernbane. Gjennom hele det 19. århundre vokste den kulturelle interessen og en rekke biblioteker og teatre ble bygget.
I 1863 ble bymurene rundt dagens ”Gamle Havanna” revet for å gi plass til ekspansjonen som byen var inne i. De rike og formuende samlet seg mot midten av 1800-tallet i bydelen ’’Vedado’’, og ekspanderte deretter vestover og bygget opp bydelene Miramar og Siboney. I 1898 ble den spanske kolonitiden avsluttet, dels som følge av den cubanske uavhengighetskrigen og dels som følge av den spansk-amerikanske krigen der Cuba ble invadert av tropper fra USA. Det 20. århundre startet derfor med USAs flagg vaiende over Havanna.
USA overtar Havanna
På linje med resten av Cuba ble Havanna okkupert av USA fra 1898 til 1902. Under og etter okkupasjonen økte de amerikanske investeringene med 1930-årene som den sterkeste ekspansjonstiden. Blant de amerikanske investorene, stod amerikansk mafia i en framtredende rolle. Mafiastørrelser som Santo Trafficante jr., Meyer Lansky og Lucky Luciano så potensialet som fantes i et land der myndighetenes avgjørelser svært enkelt kunne kjøpes for penger.
Med gradvis økende bestikkelser til regimene av samtlige presidenter fra Mario García Menocal i 1920-årene og fram til Fulgencio Batista i 1950-årene, ble det bygget en rekke store hoteller, nattklubber og kasinoer, herunder blant annet National Casino, Riviera og Sans-Souci. I 1940- og 1950-årene framstod Havanna som hovedsenteret i Amerika på organisert kriminalitet som for eksempel gambling, prostitusjon og korrupsjon. Store Hollywood-stjerner som for eksempel Frank Sinatra, Ava Gardner, Marlene Dietrich og Gary Cooper besøkte jevnlig Havanna og ble kjent for å stå på god fot med representanter fra mafiaen.
Havanna etter 1959
Byens utvikling etter 1959 og fram til våre dager kan grovt sett deles i to. I perioden fram til midten av 1990-årene ble utviklingen preget av at de statlige ressursene ble satt inn på oppbygging av blant annet skole- og helsevesenet over hele Cuba. Samtidig forlot flere tusen ingeniører landet tidlig i 1960-årene og slo seg fortrinnsvis ned i Miami. Begge disse utviklingstrekkene førte til at byen forfalt, noe som fortsatt preger mange bygninger.
Fra midten av 1990-årene var de fleste større utfordringer innen helse- og skolevesenet overvunnet, og ressursene kunne derfor i økt grad settes inn på vedlikehold av bygninger og annen fysisk infrastruktur. Ikke minst fordi det var viktig å skape et attraktivt bymiljø som kunne «smøre» den nye vekstnæringen, turismen.
Verdensmesterskapet på skøyter, sprint for damer
Det internasjonale skøyteforbundet (ISU) har organisert sprintverdensmesterskap siden 1970. Mesterskapet fikk status som offisielt mesterskap først fra 1972.
I løpet av mesterskapet går man 500 meter to ganger og 1000 meter to ganger.
Silvio Cator
Silvio Cator (født 9. oktober 1900 i Cavaillon, død 21. juli 1952) var en haitisk friidrettsutøver som deltok i flere olympiske leker, 1924 i Paris, Sommer-OL 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
Cator vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under 1928 i Amsterdam. Han kom på andreplass i lengdehopp med et hopp på 7,58 kun slått av amerikanske verdensrekordinnehaveren Edward Hamm som vant med 7,73.
En måned etter de olympiske lekene, 9. september 1928 på Olympiastadion i Paris, satte Cator ny verdensrekord i lengdehopp, han hoppet 7,93 meter.
Tobias Gjertsen
Tobias Gjertsen (født 10. juni 1988) er en norsk håndballspiller. Gjertsen spiller for eliteserieklubben ØIF Arendal. Gjertsen har i tillegg hatt 55 offisielle ungdoms- og juniorlandskamper og en rekke kamper for Norges rekruttlandslag.
Gjertsen har tidligere spilt for Halsen IF, Larvik Håndballklubb herrer og Stord Handball.
Slope County
Slope County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger i den sørvestlige delen av staten og grenser mot Billings County i nord, Stark County i nordøst, Hettinger County i øst, Adams County i sørøst Bowman County i sør og mot Golden Valley County i nordvest. Det har også grense mot delstaten Montana i vest.
Slope Countys totale areal er 3,157.77 km² hvorav 3,32 km² er vann. Ved folketellingen i 2010 hadde fylket 727 innbyggere, og administrasjonssenteret ligger i Amidon og det største stedet er Marmarth.
Historie
Fylket ble grunnlagt 14. januar 1915.
Phoebis
Phoebis er en slekt av dagaktive sommerfugler i gruppen hvitvinger.
Richard Kingson
Richard Kingson (født 13. juni 1978 i Accra) er en ghanesisk profesjonell fotballspiller som for øyeblikket er klubbløs. Han spiller keeper, og er også en del av. Kingson har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Sakaryaspor, Antalyaspor, Elazığspor, Ankaraspor, Galatasaray og Ankaraspor fra Tyrkia, samt Birmingham City og Blackpool i England.
Phoebis
Utseende
Middelsstore (vingespenn 55-70 millimeter), bredvingede sommerfugler, gule eller oransje, vanligvis uten tydelige mørke flekker og felter.
Levevis
Larvene utvikler seg på planter i erteblomstfamilien, særlig slekten Cassia og Senna. Disse sommerfuglener er hyppige langs elver, og kan samles i svære flokker for å drikke mineralrikt vann fra sølepytter og elvebredder. De er rasktflygende, og noen arter kan foreta lange vandringer.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra de sørlige delstatene i USA sørover til Argentina, også på de karibiske øyene. Flere av artene er vidt utbredte og ganske formrike.
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdene mellom hvitvingenes delgrupper og slekter kan være avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje. Tallet på anerkjente arter innen denne slekten har variert mye, fordi artene kan forekomme i ulike fargevarianter. I ekstreme tilfeller har alle artene blitt slått sammen til én, men det har også forekommet at det har blitt listet opp en lang rekke "arter" i denne slekten.
Bjørndalsskogen skole
Bjørndalsskogen skole er en kommunal barneskole i Bjørgeområdet i Laksevåg bydel i Bergen kommune. Skolen åpnet i 1983 og har plass til 400 elever.
Historie
På 1970-tallet startet byggingen av blokker i Bjørndalsskogen. Elever fra området gikk de første årene på Nybø skole (1.-3. klassetrinn) og Valheim skole. En økning i folketallet kombinert med ønske om kortere skolevei fikk en del foreldre til å ta initiativ til å opprette en egen paviljong i Bjørndalsskogen. Høsten 1975 startet man opp med tre klasser, riktignok med felles administrasjon med Valheim skole. Fra høsten 1978 stod Moelven-brakker klare som undervisningslokaler og skolen ble selvstendig med egen administrasjon.
Behovet for nytt skolebygg var stort og planer for nytt skolebygg ble vedtatt i 1981. Skolen stod ferdig i 1983 (arkitekter Mette og Morten Molden). En stadig økning av befolkningen i området har gjort det nødvendig med nye tilbygg. Både i 1996 og 2003 stod nye tilbygg ferdige. Arkivet etter Bjørndalsskogen skole er avlevert Bergen Byarkiv.
Dragnet (serie)
Dragnet er en amerikansk kriminalserie som gikk flere perioder på TV i USA fra 1951 til 2004. Den eldste versjonen gikk i perioden 1951–1959, den andre i perioden 1967–1970 , den tredje i perioden 1989–1990 og den fjerde i perioden 2003–2004. Hovedrollen ble fra 1951 til 1970 spilt av Jack Webb. Han var også skaper av serien. Andre sentrale skuespillere var Ben Alexander og Harry Morgan.
Serien var også utgangspunkt for to spillefilmer og en TV-film. I perioden 1949–1957 gikk den som radioserie.
Priser
Den første serien vant tre Emmy-priser (i 1953, 1954 og 1955).
Sousse
Sousse (arabisk سوسة Susa), 140 km sør for hovedstaden Tunis, ligger ved Hammametbukten på Tunisias østkyst, og er landets viktigste knutepunkt for landtransport. Byens økonomi er basert på transportutstyr, matvarer, olivenolje, tekstiler og turisme.
Byen har rundt 220 000 innbyggere (2005) og provinsen Sousse har 546 413 innbyggere (2004).
Medinaen i Sousse er et usedvanlig godt bevart gammel bydel, som ble verdensarvområde i 1988. En Medina er en bydel med tett murbebyggelse, som forekommer i flere nordafrikanske land, regel bygget under den muslimske ekspansjonen på 800-tallet.
Medinaen i Sousse ble bygget under Aghlabiddynastiet, som hersket i et område som delvis tilsvarer det nåværende Tunisia mellom 800 og 909. Byen var del av et forsvarssystem langs middelshavskysten, og har fortsatt intakt en kasbah, en stormoské, voller, en Bu Ftata moské og medinaen.
Førti mennesker ble drept den 26. juni 2015 på turiststedet Port El Kantaoui cirka 10 kilometer nord for Sousse i det som ble kalt "terrorangrepet i Sousse".
Atripalda
Atripalda er en kommune i provinsen Avellino, i regionen Campania. Kommunen har 11,029 innbyggere (2013) og grenser til kommunene Aiello del Sabato, Avellino, Cesinali, Manocalzati, San Potito Ultra, Santo Stefano del Sole og Sorbo Serpico. Det bor 11 029 innbyggere her (2013).
Slaget om Jezzine
Slaget om Jezzine var et slag utkjempet mellom Israels forsvar og syriske styrker i den libanesiske byen Jezzine. Det var det første slaget mellom israelske og syriske styrker under den første Libanon-krigen, og resulterte i at israelske styrker tok kontroll over byen.
Slaget
Jezzine ble ansett som strategisk viktig siden den lå like i nærheten av et veikryss hvor én vei ledet inn i den sørlige delen av Beekadalen og en annen førte nordover til Jebel Baruk.
Syrerne var klar over at israelerne kom til å flytte styrkene sine nordover, og utplasserte en infanteribataljon i byen for å stanse fremrykkingen. Den 7. juni oppdaget syrerne at israelerne var på vei mot byen, og sendte flere kommandokompanier og en stridsvognbataljon for å gjennomføre et overraskelsesangrep.
En israelsk brigade under oberst Hagais kommando krysset Litani-elva, på vei mot Beirut-Damaskus-veien. Imidlertid oppdaget man snart at syrerne flyttet styrkene sine sørover, og brigaden endret derfor kurs og beveget seg østover gjennom Jezzine. På dette tidspunktet var Hagai overbevist om at det snart ville komme til kamper med syrerne, og like etterpå fikk han ordre fra generalmajor Avigdor Ben-Gal klokken 1:30 om å forberede styrkene på et angrep mot Jezzine. Hagai hadde ikke tilgang på artilleri eller infanteri, og forsøkte å få tilsendt en artillerienhet, men etter en halvtime fikk han beskjed om å angripe umiddelbart.
Et stridsvognkompani ventet utenfor byen mens et annet forflyttet seg oppover langs hovedgata. Da de omsider nådde byens sentrum, ble de angrepet av syriske rakettdrevne granater som ble skutt fra flere bygninger. Kompaniet kom seg gjennom byen og ødela tre syriske stridsvogner som var utplassert for å blokkere utgangen. Den israelske bataljonen var nå splittet på to sider av byen mens syrerne hadde sine styrker godt plassert inne i sentrum.
Hagai beordret sin andre bataljon om å angripe. Et av bataljonens kompanier rullet inn i byen, men endte i en blindvei. Her ble de angrepet, og innen fem minutter var fem stridsvogner blitt ødelagt. De andre kompaniene fortsatte å slåss mot syrerne inntil byen endelig falt på kveldstid.
Ettermæle
Syrerne utplasserte også SAM-installasjoner i Beekadalen, noe Israel anså som en stor trussel. På bakgrunn av dette igangsatte Israel Operasjon Jordkreps 19 den 9. juni, hvor de lyktes i å ødelegge 30 SAM-batterier uten å miste et eneste fly selv.
Prestonia
Utseende
En middelsstor, bredvinget, gul sommerfugl uten mørke tegninger bortsett fra noen vage, rødlige flekker på undersiden av bakvingen.
Utbredelse
Arten er utbredt mellom provinsene Oaxaca og Sinaloa i det vestlige Mexico.
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdene mellom hvitvingenes delgrupper og slekter kan være avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje.
Eksterne lenker
Prestonia (butterfly) Prestonia (papilio) Prestonia (vlinders)
Grønlandskommisjonen
Grønlandskommisjonen (dansk: Grønlandskommissionen) var en kommisjon som ble nedsatt i 1948 av danske og grønlandske myndigheter.
Danmarks daværende statsminister, Hans Hedtoft, var sentral i etableringen av denne kommisjonen.
Kommisjonen ble etablert i et forsøk på å bedre levestandarden blant grønlenderne. De gjorde en utredning, og leverte i 1950 sin inntilling, som bl.a. anbefalte at Grønlands status som koloni skulle opphøre, slik at de ble innlemmet i Danmark som et amt. Kommisjonen ble deretter oppløst.
I 1953 ble forslaget gjennomført – Grønland ble ved grunnlovsendringen av 5. juni 1953 dansk amt. Dette betød bl.a. at grønlenderne ble likestilt med befolkningen i Danmark, økonomisk og juridisk.
I tiåret etter kommisjonens innstilling ble det også bevilget store beløp til modernisering og utbygging av det grønlandske samfunnet. Dels forsøkte man å fjerne statsmonopolet på handel, dels forsøkte de å bedre vilkårene for utenlandske investeringer på Grønland. Dette skulle føre til etableringer av industri på Grønland, med påfølgende økonomisk vekst. På denne måten skulle det også bli mulig å bygge ut skoleverket og helsevesenet, og bedre boligstandarden der.
Mathopen skole
Mathopen skole er en kommunal barneskole (1.-7. klasse) i Mathopen i Laksevåg bydel i Bergen kommune. Skolen åpnet i 1956, og har plass til 400 elever. Sverre Sjursen og Søren Nordstrand tegnet skolen.
Mathopen skolekrets hadde fra 1880 skolehus ved Vassenden, Alvøvannet. Høsten 1957 begynte undervisningen først i det gamle skolehuset i Vassenden da den nye skolen ikke var ferdig til skolestart, men etter noen få uker var det klart for innflytting for skolebarna, også for de elevene som midlertidig var blitt overført til Alvøen skole. Med 140 elever ble den nye skolen fullt opptatt med en gang. Ferdigstillelsen av skolen sammenfalt også med at det ble innført byskoleordning for Mathopen skolekrets som den siste i Laksevåg kommune, og det innebar at elevene nå skulle gå på skole hver dag mot tidligere annenhver dag.
Åpningen av Puddefjordsbroen i 1956 betydde bedre kommunikasjonsmuligheter, særlig inn mot Bergen, og en storstilt boligutbygging i Laksevåg fulgte i kjølvannet av dette. Kapasiteten på Mathopen skole ble derfor snart sprengt og alt i 1963 kom første utvidelse med en klasseromsfløy og gymsal. Nok en utvidelse skjedde i 1985, og arkitektene Geir Bakke og Vaardal-Lunde AS sto for det siste tilbygget i 2004.
Arkivet etter Mathopen skole blir oppbevart ved Bergen byarkiv. Her finnes også informasjon om Mathopen skoles foreldrelag.
Lisboa
Lisboa (foreldet norsk Lissabon) er hovedstad og største by i Portugal. Byen ligger ved nordbredden av elva Tejo, omtrent 15 kilometer fra munningen der Tejo renner ut i Atlanterhavet. Byen ligger på kupert terreng og klimaet er mildt og maritimt.
Navnet Lisboa blir også brukt om et administrativt distrikt Distrito de Lisboa sammensatt av 16 ulike kommuner (portugisisk: concelhos). Én av kommunene omfatter de sentrale delene av byen Lisboa og bærer samme navn.
hadde innbyggere per ., mens over tre millioner mennesker er bosatt i bybebyggelse i og rundt den sentrale bykjernen. Fotballklubbene Benfica og Sporting Lisboa er begge hjemmehørende i byen.
Historie
Arkeologiske funn kan indikere at Fønikia hadde etablert en bosetning og handelspost ved bredden av Rio Tejo på 1300-tallet f.Kr., i det som nå er bydelen Alfama. Moderne historikere heller imidlertid mer til en teori om at en iberisk eller keltisk bosetning har vokst fram over tid,- en bosetning som på grunn av de gode havneforholdene har hatt kontakt med sjøfarere fra ulike deler av Middelhavet. Én teori om opphavet til navnet Lisboa er at det er avledet av det fønikiske «Allis Ubbo» med betydning «trygg havn» eller «fortryllende havn».
Grekerne kjente byen under navnene Olissipo og Olissipona, som de feilaktig trodde var avledet fra Odyssevs. Klassiske forfattere som skrev på gresk eller latin, som Strabo, Solinus og Martianus Capella, viste til legender om at Lisboa var grunnlagt av Odyssevs. Ifølge gresk mytologi grunnla sagnkjempen byen på sin reise fra Troja hjem til Ithaka.
Etter at Hannibal var overvunnet i punerkrigene ønsket Roma å fravriste Karthago det rike landområdet Hispania, som omfattet både det nåværende Portugal og Spania. Under hærtoget i den vestlige delen av Hispania, ledet av Decimus Junius Brutus Callaicus, forsterket den romerske hæren forsvarsverkene i Olissipo og bygde også ut byen. Først under Augustus i det 1.århundre f.Kr. var Hispania helt under romersk kontroll.
Ved slutten av den romerske perioden var Olissipo en by preget av kristendommen. På 400-tallet e.Kr. ble byen invadert av flere germanske folkeslag, både vandaler og svebere.
Maurere startet erobringen av Den iberiske halvøy i 711 og inntok også Lisboa. Bydelen Alfama er fremdeles preget av maurisk byggeskikk, og navnet er avledet av det arabiske «al-hamma». I 1147 ble maurerne fordrevet fra Lisboa av Alfonso Henriques, men mauriske styrker fortsatte fremdeles en tid å plage de gjenværende innbyggerne med raid fra sin base i Andalucía.
I 1108 ble Lisboa raidet og okkupert av norske korsfarere ledet av Sigurd Jorsalfare på vei til Det hellige land som en del av det norske korstoget og okkupert av korsfarererne i tre år, til det ble tatt av de mauriske Almoravidene i 1111.
Lisboa ble gjort til hovedstad i Portugal i 1255. Kong Dinis I opprettet i 1290 et universitet i Lisboa, som ett av de første i Europa. På grunn av konflikter mellom studenter og innbyggere, og delvis også som et ledd i løsrivelse fra kirken, ble universitetet etter få år flyttet til byen Coimbra.
Under den store portugisiske oppdagelses- og koloniekspansjonen ble Lisboa Europas største havneby. Fra Lisboa startet Vasco da Gama i 1497 ekspedisjonen som fant sjøveien rundt Afrika til India. Krydder, slaver, sukker og tekstiler ble ført i store mengder fra koloniene til havna i Lisboa. Den spanske okkupasjon i perioden mellom 1580 og 1640 førte imidlertid til at byen mistet mye av sin makt og storhet.
Jordskjelvet i 1755
Klokken 09.30 1. november 1755 ble byen rammet av tre kraftige jordskjelv. Mange mennesker var samlet til høymesse i byens kirker denne dagen og mange ble sperret inne i kirkeruinene. Skjelvene utløste storbrann og en flodbølge ødela de delene av byen som lå nærmest Rio Tejo. Minst 13 000 mennesker omkom.
Andre verdenskrig
Lisboa var en av få nøytrale havner ved Atlanterhavet under den andre verdenskrig. Fler enn 100 000 flyktet fra det nasjonalsosialistiske Tyskland via Lisboa. Utenom skipstrafikk hadde man anledning til å ta fly mellom denne byen og Storbritannia, samt en såkalt «flyvende klipper» (altså sjøfly) som fløy via et stoppested på Shannon-elven i Irland til en destinasjon i det østlige Nord-Amerika. Personer tilhørende eksilregjeringer kunne benytte seg av dette; kjente eksempler inkluderer daværende kronprins Olav av Norge, og Norges daværende statsminister, Johan Nygaardsvold.
Demokratisering
25. april 1974 startet nellikrevolusjonen i Lisboa. Revolusjonen førte til demokrati i Portugal.
Bybrann i 1988
Den 25. august 1988 ødela flammer varehusene Grandella og Chiado i sentrum. Brannen brøt ut rundt klokken 05:00, to personer døde og 18 bygninger ble totalskadet. Det brant i et område tilsvarende nesten åtte fotballstadioner og rundt to tusen arbeidsplasser ble berørt.
Turist i Lisboa
En kjent severdighet i Lisboa er det gamle Alfamaområdet. De trange smugene der trikkene snirkler seg frem har gitt Lisboa tilnavnet «Europas San Francisco». Den modernistiske Expo 1998-parken like utenfor sentrum er annen kjent turistattraksjon. Lisboas dyrehage inneholder en egen hundekirkegård.
Elevador de Santa Justa er en heis i jugendstil fra 1902 som er populær blant turistene.
I bydelen Belém ligger blant annet Belémtårnet, sjøfartsmonumentet Padrao dos Deseobrimentos, et vognmuseum og museum for moderne kunst. Her kan man også smake på den kjente portugisiske kaken Pasteis de Belém.
En drøy halvtime med tog fra Lisboa ligger Cascais og Estoril. Dette er badebyer med små strender med fin sand. Togbillett koster rundt 5 euro med returbillett (2012).
Stykkpram
Stykkpram var et fartøy fra seilskutetiden 1500-1850, ment for krigsformål som et kystfarende og gruntgående bestykket skip for både defensiv og offensiv hensikt. På engelsk kalles disse fartøyene artillery pram.
Stykkprammen fungerte som et flytende batteri. Den kunne seile på åpent hav tross sine dårlige seilegenskaper, men måtte søke ly ved dårlig vær. Stykkprammen som et rent krigsskip var effektivt i lokalforsvar av havner, skipsleder og på grunne farvann. Den kunne også fungere som et blokadeskip.
Stykkprammens opprinnelse
De første stykkprammer som det finnes historisk dokumentasjon om var fra 1428. København hadde kommet under angrep fra hanseatene, som hadde med seg en pram til Refshalen i april 1428. Hanseatene senket flere skip i et forsøk på å sperre inne de danske skipene, som neste natt seilte ut for å bryte opp vrakene. Hanseatene hadde forberedt prammen for kamp med flere artilleriskyts, og den ble ført ut mellom de to flåtene ved Refshalen. Prammen hadde hell med seg, en mast av en dansk holk ble skutt ned under de første kampene. Beleiringen av København fra sjøsiden i 1428 hadde sett bruk av stykkprammer og flåtebatterier, dvs. tømmerbygde skanser på påler.
Under de dansk-svenske unionsstridighetene benyttet svenskene prammer som det var satt store skyts på i trange farvann mot befestninger eller som forsvar mot fiendtlige fartøyer. Under beleiringen av Kalmar ble to store stykkprammer bygget av svenskene. Disse ble deretter forankret utenfor slottets vannport for å hindre forsyninger fra de danske krigsskipene til festningen.
Stykkprammene var i to århundre framover ikke annet enn flytende sjøsperringer for flåtehavner og ankeringsplasser, med begrensede seilegenskaper. Stykkprammen ble benyttet som stasjonære flåtebatterier, og kunne ikke for egne krefter flyttes på åpen sjø utenfor havneområdet. Under den store nordiske krig ble stykkprammer bygget av både Danmark-Norge og Sverige.
Stykkprammens utseende
Det som skilte en stykkpram fra et flåtebatteri var at riggingen var mer som en fregatt, dvs. fullrigget med færre seil, og konstruksjonen med lukket kanondekk og åpent dekk øverst oppe. Stykkprammene «Hjelperen» og «Arca Noa» som deltok under slaget ved Dynekilen i 1716 minnet om samtidens todekkers fregatter eller linjeskip. En fregatt hadde forsterket overdekk for å kunne ha flere kanoner og hevet akterskip med akterdekk eller halvdekk, mens stykkprammen til sammenligning var helt flatt. Stykkprammen var også kraftigere i konstruksjonen for at det skulle være mulig å bruke grovere skyts med større stykkvekt på kanondekket.
På slutten av 1700-tallet ble stykkprammene spredt til andre land utover Danmark-Norge og Sverige. Hensikten bak en stykkpram lå i behovet for lokalt forsvar av flåtebaser og disses institusjoner og fasiliteter mot fiendtlige angrep. Flere land, blant dem Frankrike, benyttet stykkprammer for vern av sin infrastruktur mot fiender som engelskmennene under Napoleonskrigene.
Det engelske begrepet artillery pram kan være en betegnelse på diverse fartøyer med flatt skrog og artilleri i fransk tjeneste.
Den skandinaviske fellesbetegnelsen «stykkpram» rommet en rekke varianter av ulike krigsskip med flat bunn, som de store todekkers skyttskip eller skjøtskib til defensjonspram med kanoner på åpen dekk, delvis beskyttet av den høye relingen, på slutten av 1700-tallet. Andre varianter ble kalt defensjonsfregatt, kavaleripram og artilleripram bare i dansk-norsk militærhistorie.
Stykkprammen i kamp
Stykkprammens grove konstruksjon og tyngre artilleri gjorde at de var flytende festninger med sterk beskyttelse av tømmer eller planker, som kunne engasjere sterkere motstandere som linjeskip fra sin posisjon i grunne farvann. Under forsvaret av Stockholm i 1719 og København i 1700 og 1807 beviste stykkprammen sin verdi ved å holde fiendtlige krigsskip på avstand, som en del av et integrert forsvar i samarbeid med landbaserte batterier.
I forsvar var stykkprammen nesten umulig å beseire, ettersom den flyttet seg på grunne farvann etter egne valg og stoppet enhver angriper mindre enn et linjeskip eller en stor fregatt med et artilleri ment for å skade selv de sterkeste krigsskip.
Til offensive formål måtte benyttelsen av stykkprammen være i ledd med kompetente ledelse, som sett under Tordenskjold. Christen Thomesen Sehested hadde to ganger, i 1712 og 1715, sikret overgangen til Rügen på den tyske østersjøkysten og avverget svenske forsøk på å bringe forsyninger dit. I 1715 spilte stykkprammene en meget sentral rolle under de danske flåteoperasjonene, tross gjentatte angrep fra svenske flåtestyrker med selveste svenskekongen ombord. Meget god kjennskap til det aktuelle operasjonsområdet, som farvannets dybde og undergrunn, hadde vist seg å være viktig for Sehested.
Pansrede stykkprammer
Ved midten av 1800-tallet var stykkprammen utgått på dato til fordel for dampdrevne småfarkoster og åredrevne kanonbestykkede småbåter som kanonsjalupper. Faste landbatterier med nytt artilleri hadde fått lengre skuddvidde enn før. Men prinsippet bak stykkprammen ble delvis overtatt av blokadeskip, tidlige linjeskip med dampmaskineri og mastene tatt bort eller avtaklet. Royal Navy hadde brukt blokadeskipene som en del av sitt kystforsvar fram til torpedobåtenes ankomst som kystnære våpen på siste halvdel av 1800-tallet.
Under Krimkrigen hadde franskmennene og engelskmennene stått for en maritime revolusjon i historien med en rekke panserkledde, gruntgående farkoster. De pansrede flytende batterier var bygget på samme måte som en ekte stykkpram, med lukket kanondekk og åpent overdekk med flatt skrogbunn, som kunne legge ut på ferd over åpen hav i god vær. Forskjellen fra stykkprammen var at de var dampdrevne med mindre hjelpemaskiner og dekket med panser. I motsetning til de stasjonære flåtebatteriene var disse utstyrt med rigging for seilas.
Den 17. oktober 1855 ble den russiske Kinburn festning angrepet av en britisk-fransk flåtestyrke. Under bombardementet dampet de tre franske pansrede batteriene framover under russisk ild og stilte seg opptil 1 km fra de russiske skansene uten å bli forstyrret av granatene. «Devastation», «Lave» og «Tonnant» klarte å holde stand tross den russiske ilden, selv om «Devastation» ble truffet 64 ganger og «Tonnant» 55 ganger.
Fobi
En fobi (fra phóbos,  som betyr «frykt» eller «sykelig frykt») er en irrasjonell, intens og vedvarende frykt for visse situasjoner, aktiviteter, gjenstander, dyr eller mennesker. Det viktigste symptomet på denne lidelsen er et overdrevent og urimelig ønske om å unngå det fryktede stimulus. Når frykten er utenfor egen kontroll, og hvis frykten forstyrrer dagliglivet, kan kriteriene for en diagnose på en av angstlidelsene være oppfylt.
Fobier forklares innen læringspsykologi med det som kalles nøytrale-, ubetingede-, og betingede stimuli, som utløser enten betingede eller ubetingede responser. Et eksempel kan være en person som blir angrepet av en hund (det ubetingede stimulus) som reagerer med frykt (en ubetinget respons). Når dette skjer, vil det ubetingede stimulus (at en ble angrepet av hunden) bli betinget (lært), og til dette nå betingede stimulus vil en utvikle en betinget reaksjon. Dersom hendelsen har fått sterk nok betydning for denne bestemte personen, vil han eller hun utvikle en frykt, eller i noen tilfeller en irrasjonell frykt, for alle hunder.
Fobier er en vanlig form for angstlidelser. En amerikansk studie ved National Institute of Mental Health (NIMH) fant at mellom 8,7 og 18,1 % av amerikanere lider av en eller flere fobier. Fordelt etter alder og kjønn fant studien at fobier var den vanligste psykiske lidelsen blant kvinner i alle aldersgrupper, og den nest vanligste lidelsen blant menn over 25 år.
Fobi blir generelt ikke satt som diagnose dersom symptomene ikke er spesielt plagsomme for pasienten, eller dersom det er sjelden at den fobiske reaksjonen utløses. For eksempel er det vanligvis ikke problematisk å ha edderkoppfobi dersom man bor i Norge. Hvis en fobi er definert som «svekkende for individet», så vil den kunne bli behandlet, etter å ha blitt vurdert i forhold til alvorlighetsgrad. En stor prosent av befolkningen er redde for å holde offentlige taler, som i alvorlighetsgrad kan variere fra mildt ubehag til en intens angst som hemmer alle sosiale sammenhenger.
Behandlingen innfører på en eller annen måte en erstatning for minnet som noe dødelig, til noe mer realistisk og rasjonelt basert. Den innfører også en erstatning for reaksjonen på hendelsen. I virkeligheten er de fleste fobier irrasjonelle i den forstand at de er antatt å være farlige, mens de i virkeligheten ikke på noen måte er truende for overlevelse.
Noen fobier er generert ut fra observasjon av en forelder eller et søskens reaksjon på aktuelt fobisk objekt. Observatøren kan da ta inn informasjon og generere frykt for dette objektet.
Årsaker
Fobier er kjent som en følelsesmessig reaksjon innlært på grunn av vanskelige livserfaringer. Vanligvis oppstår fobier når frykt fremprovosert av en truende situasjon blir overført til andre liknende situasjoner. Den opprinnelige frykten kan ofte være fortrengt eller glemt. For eksempel kan overdreven ubegrunnet frykt for vann baseres på en opplevelse fra barndommen av nesten å ha druknet. Som en respons på dette forsøker den enkelte å unngå situasjonen i fremtiden, noe som reduserer angsten på kort sikt, men samtidig forsterker og opprettholder sammenhengen mellom fryktrespons og fobisk objekt.
Den anatomiske siden av fobier
Fobier er ofte knyttet til amygdala, et område av hjernen som ligger bak hypofysen i det limbiske systemet. Amygdala kan utløse utskillelse av hormoner som påvirker frykt og aggresjon. Når frykt- eller aggresjonsresponsen er iverksatt kan amygdala starte frigjøring av hormoner i kroppen for å sette kroppen i en "alarmberedskap" hvor man er klar til å bevege seg, løpe, slåss, etc. Denne defensive alamrmberedskapen og responsen er i psykologi generelt omtalt som fight-or flight- (flykt-eller-slåss-) responsen.
Kliniske fobier
Psykologer og psykiatere klassifiserer de fleste fobier inn i tre kategorier, og ifølge den amerikanske psykiaterforeningens diagnosesystem "Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders", fjerde utgave (DSM-IV), er slike fobier ansett for å være subtyper av angstlidelse. De tre kategoriene er:
Fobier varierer i alvorlighetsgrad mellom individer. Noen mennesker kan ganske enkelt unngå fryktobjektet og lider av relativt mild angst i forhold til det de er redde for. Andre lider av alvorlige panikkanfall med påfølgende svært ubehagelige og funksjonsnedsettende symptomer. De fleste forstår at de lider av en irrasjonell frykt, men de blir maktesløse overfor den overveldende panikkreaksjonen som kommer.
Behandlinger
Ulike metoder hevdes å behandle fobier effektivt. Forventede effekter av forskjellige behandlinger kan variere fra person til person.
Noen terapeuter bruker virtuell virkelighet eller forestillingsøvelser for å desensitivere pasienter overfor det fryktede objektet. Dette er deler av systematisk desensitiviserings-terapi.
Kognitiv atferdsterapi (CBT) kan være nyttig behandling for fobier. Ved kognitiv atferdsterapi kan pasienten lære å forstå syklusen av negative tankemønstre, samt måter å endre disse tankemønstrene på. CBT kan gjennomføres i grupper. Gradvis desensitiveringsbehandling og CBT er ofte vellykket, forutsatt at pasienten er villig til å gjennomføre behandlingen og tåler et visst ubehag. I en klinisk studie hadde 90 % av pasientene ikke lenger å en fobisk reaksjon etter vellykket CBT-behandling.
«Eye Movement Desensitization and Reprocessing» (EMDR) har i kliniske studier vist seg å være effektiv i behandling av enkelte fobier. Hovedsakelig brukes EMDR til behandling av posttraumatisk stresslidelse, men behandlingen er også vist å være effektiv for å lette fobisymptomer etter et bestemt traume, for eksempel frykt for hunder etter å ha blitt bitt av en hund.
Hypnoterapi kombinert med nevro-lingvistisk programmering (neuro-linguistic programming) kan også brukes til å fjerne assosiasjoner som utløser en fobisk reaksjon. Mangel på forskning og vitenskapelige tester svekker denne tilnærmingens status som en effektiv behandling for fobi.
Antidepressive medisiner som SSRI og MAO-hemmere kan være nyttige i noen tilfeller av fobi. Benzodiazepiner kan være nyttige i akutt behandling av alvorlige symptomer, men risikoen for uønskede bivirkninger (som avhengighet og toleranseutvikling) taler mot langsiktig bruk ved fobiske lidelser.
Disse beskrevne behandlingsalternativene er ikke gjensidig utelukkende. Ofte kan en terapeut foreslå flere behandlinger.
Ikke-psykologiske forhold
Ordet "fobi" kan også betegne andre forhold enn frykt. Selv om for eksempel begrepet hydrofobi betyr frykt for vann, kan det også bety manglende evne til å drikke vann på grunn av sykdom, eller for å beskrive en kjemisk forbindelse som frastøter seg vann.
Ikke-klinisk bruk av begrepet
Det er mulig for en person å utvikle en fobi for nesten hva som helst. Navnet på en fobi inneholder vanligvis et gresk ord for hva pasienten frykter pluss suffikset -fobi. Få av disse tilstandene finnes i medisinsk litteratur. Men det betyr ikke nødvendigvis at det er en «ikke-psykologisk» tilstand.
Termer for fordommer eller diskriminering
En rekke betingelser med suffikset -fobi kan først og fremst forstås som en negativ holdning til visse kategorier av mennesker eller andre ting, og brukes som en analogi med den medisinske bruken av begrepet. Vanligvis er disse typer «fobier» beskrevet som fordommer, hat, diskriminering, eller fiendtlighet mot målet for «fobien». Ofte er denne holdningen basert på fordommer og er et spesielt tilfelle av generell fremmedfrykt (xenofobi).
Gruppediskriminering er ikke en fobi i klinisk forstand. I motsetning til kliniske fobier som vanligvis er kjennetegnet av invalidiserende angst, har gruppediskriminering vanligvis røtter i sosiale relasjoner.
Nedenfor er noen eksempler:
Artsdatabanken
Artsdatabanken er en norsk, statlig organisasjon som innheter og sammenstiller informasjon og data om norsk naturmangfold. Denne kunnskapen blir gjort tilgjengelig for hele samfunnet. Artsdatabanken benevnes ofte som «en nasjonal kunnskapsbank for naturmangfold».
Artsdatabankens oppgave er primært å skaffe til veie kunnskap som kan brukes til å styrke en kunnskapsbasert naturforvaltning i Norge, i tråd med Stortingsmelding 14 Natur for livet — Norsk handlingsplan for naturmangfold.
Kunnskapen fra Artsdatabanken brukes i stor grad også av andre samfunnsaktører, for eksempel til forskning, i undervisning eller i konsekvensutredninger ved utbygging og andre planlagte naturinngrep. Artsdatabanken sin informasjon om naturmangfold brukes dessuten mye av media, politikere og av allmennheten.
Artsdatabanken henter i hovedsak inn informasjon og data om naturmangfoldet gjennom et tett samarbeid med norske vitenskapelige institusjoner, de såkalte kunnskapsprodusentene. Siden 2008 har også befolkningen ellers bidratt til informasjonstilfanget, gjennom å rapportere inn sine funn av arter i Artsdatabankens rapporteringstjeneste Artsobservasjoner. Tjenesten har per januar 2022 fått inn nær 27 millioner registreringer. Artsdatabanken har i tillegg ansvaret for Artsprosjektet, et initiativ med mål om å styrke kunnskapen om arter i Norge. Gjennom Artsprosjektet kan forskere blant annet få innvilget støtte for å kartlegge lite kjente arter og artsgrupper, som er vanskelig tilgjengelig eller vanskelig å artsbestemme.
Informasjon fra Artsdatabanken er tilgjengelig fra organisasjonens nettsted
For informasjon om funn av arter er tjenesten Artskart den mest sentrale, mens informasjon om naturtyper er tilgjengelig i tjenestene NiN-kart og Økologisk grunnkart.
I tillegg til å være en leverandør av kvalitetssikret informasjon om naturmangfold, har Artsdatabanken også flere andre ansvarsområder, som for eksempel:
Norsk rødliste for arter
Fremmede arter i Norge, med økologisk risiko
Artsdatabanken holder oversikt over hvilke fremmede arter som finnes i Norge, og vurderer i samarbeid med eksterne eksperter hvilken økologisk risiko de enkelte fremmede artene utgjør. Resultatet av arbeidet legges frem hvert 6. år i form av en rapport kalt Fremmedartslista. Gjeldende Fremmedartsliste ble sist lagt frem i 2018.
Norsk rødliste for naturtyper
Artsdatabanken holder oversikt over hvilke naturtyper i Norge som har en risiko for å gå tapt fra Norge. Resultatet presenteres i Norsk rødliste for naturtyper. Arbeidet med lista involverer eksperter fra flere naturvitenskapelige miljøer. Rødlista for naturtyper ble sist lagt frem i 2018. Neste utgave er planlagt i 2025.
Natur i Norge (NiN) – beskrivelsessystem for naturtyper
Artsdatabanken har utviklet og drifter Natur i Norge (NiN), som er et type og beskrivelsessystem for all natur i Norge. NiN er de ulike sektorenes felles system for håndtering av naturvariasjon på alle skalaer, og utgjør kjernen i offentlig kartlegging av naturtyper i Norge.
Organisasjon
Artsdatabanken ble opprettet i 2005, og er en selvstendig, bruttofinansiert etat under Klima- og miljødepartementet. Den er faglig uavhengig, har eget styre og egen direktør. Bror Yngve Rahm er styreleder og Bjarte Rambjør Heide er direktør.
Artsdatabanken har per 2022 litt over 30 årsverk fordelt på biologer, IT-utviklere, kommunikasjonsrådgivere og støttefunksjoner.
Artsdatabanken har kontorer i Havnegata 9, på Pirsenteret i Trondheim.
Historie
Fra oppstarten i 2005 og til 2017 var Kunnskapsdepartementet Artsdatabankens eierdepartement, og organisasjonen var administrativt knyttet til NTNU. Fra 1. januar 2018 ble organisasjonen flyttet inn under Klima- og miljødepartementet.
Direktører i Artsdatabanken:
Ivar Myklebust (2005–2017)
Nils Valland (konstituert) (høsten 2017)
Einar Hjorthol (2018–2020)
Ingrid Ertshus Mathisen (konstituert) (høsten 2020)
Bjarte Rambjør Heide (2021–d.d.)
Styreledere i Artsdatabanken:
Karl J. Baadsvik (2004–2007)
Stein Lier-Hansen (2008–2014)
Bror Yngve Rahm (2014–2022)