cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nauru
Næringsliv
De som er ansatt i de tidligere fosfatgruvene er nesten bare immigranter fra Kiribati, Tuvalu, Filippinene, Hongkong, Australia og Ny-Zealand. Immigrantarbeiderne og deres familier utgjør nesten 40 % av øyas innbyggere.
Inntil 2001 var legetjenester gratis; ingen skatter eller tjenester måtte betales. Dette var på grunn av at det meste av inntektene fra fosfatutvinningen gikk rett til det nauriske folket. Derfor levde folket ofte fritt, og uten daglige rutiner. Et populært fritidsfordriv var å fange og drive oppdrett på fregattfugler. I gjennomsnitt eide hver nauruer 2–3 biler (med kun 29 km asfalterte veier), og en motorbåt. Mange nauruere pleide å fly regelmessig til Australia, for å meske seg i de nyeste og beste forbrukervarene. Mye festing og generelt sett usunn levestil førte til at nesten halvparten av nauruere i dag er overvektige eller har diabetes.
Med minskingen av rikdom, ble det også mindre gratistjenester. Legetjenester, for eksempel, ble skattlagt, fordi regjeringa ikke hadde råd til å drive det gratis lenger.
All øyas strøm kommer fra kraftverket i Aiwo, men det er ofte strømbrudd.
Samferdsel
En smalsporet industrijernbane på øya er 5 km lang, og blir utelukkende brukt til transport av fosfat fra vest i Anibare, til bearbeidelsesanlegget i Aiwo.
Offentlig transport går mellom hotellene i Aiwo og Meneng, flyplassen i Yaren, sykehuset i Denigomodu og Nauru College i Ewa. Leiebiler er tilgjengelig fra Meneñ Hotel, og man trenger bare å framvise førerkort for å leie.
Internasjonal trafikk kommer enten via Nauru internasjonale lufthavn, eller via den internasjonale havna, Aiwo Harbour. Flytiden mellom Frankfurt am Main og Yaren (IATA-kode INU) tar ca. 30 timer. Sterke strømmer rundt øya fører til at kommersielle skip må ankre opp et stykke utenfor.
Turisme
Man kan gå rundt hele øya i én dagstur. På denne turen vil man oppdage japanske skur som levninger fra andre verdenskrig langs kysten. Mange slike levninger blir bevart i Nauru-museumet. Noe man også bør få med seg er fosfatgruvene i midten av øya, som har etterlatt seg gold, ødelagt natur etter nesten 100 år med utvinning.
Om man går rundt i Chinatown i sørvest, vil man kunne finne det meste av forbrukervarer på øya. Det er ikke noe merkverdig med dem, for det meste er import fra andre land; det finnes ingen nasjonale matretter. Den kinesiske matproduksjonen regnes for å være kvalitetsmessig bedre en den nauriske. Tips forventes sjelden.
Den beste stranda på øya finner man i Anibare-bukta, nord for den eneste store hotellet, Meneñ Hotel. På denne stranda møter man både innbyggere og, om enn få, turister. Bading er imidlertid risikabelt, siden østkysten har farlige utgående strømmer og høye bølger. Det er i tillegg en farlig type brennmanet her, som kan ha tentakler i opptil 30 meters lengde.
Grad fahrenheit
Grad fahrenheit (symbol: ℉) er en måleenhet for temperatur. Enheten brukes for å uttrykke temperatur på fahrenheitskalaen, og er oppkalt etter den nederlandsk-tysk-polske fysikeren Daniel Gabriel Fahrenheit (1686–1736). Skalaen var i vanlig bruk i engelsktalende land frem til 1960-årene, da de fleste gikk over til celsiusskalaen som del av en omfattende standardisering. Fahrenheit brukes fremdeles i enkelte land som USA og Bahamas.
Nauru
Kalender og helligdager
Naurus nasjonaldag er uavhengighetsdagen 31. januar, men angam-dagen er også nasjonal feriedag.
Hermannstraße stasjon
Hermannstraße stasjon er en S-Bahn stasjon og en stasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk i distriktet Neukölln. Stasjonen ble åpnet som ordinær jernbanestasjon i 1899 og i 1928 ble den en del av S-Bahn på Berlin Ringbahn. Undergrunnsstasjonen ligger på U8 og ble tatt i bruk 13. juli 1996 og er linjens sørlige endestasjon.
Grad fahrenheit
På fahrenheitskalaen er frysepunktet for vann 32 ℉ (grader fahrenheit), og kokepunktet for vann er 212 ℉. Dermed er det akkurat 180 grader mellom de to punktene. Det verserer ulike teorier om hvordan Fahrenheit valgte skalaens fikspunkter, og en av dem er at nullpunktet 0 ℉ (−17,8 ℃) er det kaldeste man kan få ved å blande riktige mengder koksalt og knust is, mens 100 °F (37,8 ℃) er like over gjennomsnittlig kroppstemperatur hos mennesker (37 ℃) og kan ha vært Fahrenheits egen kroppstemperatur under intense arbeidsdager.
Beni Haroun-demningen
Beni Haroun-demningen er en demning for vannforsyning og irrigasjon i Algerie, anlagt i elva El Kabir. Anlegget ligger 40 km nord-nordvest for storbyen Constantine. Den er designet av Tractebel, og bygget av selskapet Dragados y Construcciones SA. Eier er det statlige dambyrået ANB.
Grad fahrenheit
Minus 40 ℉ tilsvarer −40 ℃, og er det eneste punktet på temperaturskalaen som er lik hos begge.
Beni Haroun-demningen
Demningen er en betong gravitasjonsdam av typen RCC. Dammen er 118 meter høy og 714 meter lang. Resevoaret rommer inntil 963 millioner m³.
Grad fahrenheit
Antenningspunktet til papir er 451 ℉ (233 ℃). Dette er bakgrunnen for at den amerikanske forfatteren Ray Bradbury kalte en av sine romaner Fahrenheit 451.
Nauru
Massemedia
Rikskringkastingen i Nauru sender hele døgnet.
Historisk kultur
På Nauru bodde det tidligere tolv stammer: Deiboe, Eamwidamit, Eamwidara, Eamwit, Eamgum, Eano, Emeo, Eoraru, Irutsi, Iruwa, Iwi og Ranibok. De blir i dag representert ved den tolv-takkede stjerna i flagget. Nauruere i dag identifiserer seg imidlertid ikke med hvilken stamme de tilhører, men hvilket distrikt de kommer fra. Iruwa er en spesiell stamme, for de kom egentlig fra Gilbertøya, og er følgelig ikke ekte nauruere. Irutsi og Iwi er også spesielle, for fra dem finnes ingen etterkommere i dag; de døde antagelig under den japanske okkupasjonen av Nauru, da nesten alle ble sendt til Chuuk. Det var nok tilfeldig at disse to stammene døde helt ut.
Det var ingen som var høvding for hele øya, altså alle stammene. Hver stamme hadde sine egne slektstavler. Stammene var delt opp i familier, og hver familie hadde et eget våpenskjold. Stammene fordelte seg på fire rangklasser kalt Temonibe, Emo, Amenengame og Engame; to urangerte klasser fulgte, Itsio og Itiora. En nyfødt tilhørte alltid morens klasse. Temonibe hadde rettighetene over korallrevet og deler av vannet, og mot betaling tillot de fiske der.
Allerede på den tiden lå alle boplassene nær kysten; kun noen få lå ved Buada-lagunen. De bodde i små gårder på to–tre hus; flere slike ble til landsbyer, som etterhvert ble flettet inn i hverandre. Tilsammen var det 168 landsbyer. Et antall landsbyer formet distrikter, som er de samme som de 14 som eksisterer i dag.
Hver gård hadde en del eiendommer, og delvis krav på fiske i Buada-lagunen. Hver eiendom hadde et eget navn, og gikk i arv. Skiller mellom eiendommer av personlig eie ble merket med rekker av stein, eller jordbarrierer. I personlig eie var også verktøy, samt juveler, fregattfugler, måker, hunder, griser og palmer.
Dagens kultur
Fremveksten av moderne, vestlig kultur på bekostning av historisk kultur, er veldig synlig på Nauru. Kun lite er bevart av gamle skikker og vaner. Det er få som kan de gamle sangene; den nauriske musikken ble byttet ut med moderne musikk.
Kunst- og håndverkstradisjoner er nesten helt borte. I hverdagslivet er så å si ingenting bevart tradisjonelt. Innbyggerne bruker vanlige tropiske klær: korte bukser og lette skjorter. Fiskemetoder er imidlertid et hederlig unntak, de er bevart som før. Man kan stadig observere tålmodige fiskere i båtene sine, som venter på at fisken skal ankomme. Fisketradisjonene blir også bevart av trenede fregattfugler. Dette er Naurus nasjonaldyr, og blir i dag brukt til utveksling av brev, og til fisking.
Radio Nauru har samlet inn mange innspillinger med lokal musikk, men selv de eldste forstår ikke alltid innholdet i disse sangene. I Nauru kan man klart se hvor raskt tradisjonene mister sin verdi. Bemerkelsesverdig er også den høye konsentrasjonen av diabetespasienter: avhengig av aldersgruppe, har hver andre eller hver tredje nauruer diabetes. Grunnen til dette er enkel: Tidlig i sin historie måtte nauruerne overleve mangfoldige hungersnøder, og trengte følgelig å spise lite. Med rikdommen som kom på 70-tallet, kunne nauruerne spise seg mer enn mette, men på grunn av genene sine ble mange fort overvektige, og snart også diabetes. I dag har Nauru verdens høyeste konsentrasjon av diabetes.
Musikk og dans er blant de mest populære kunstformene. Rytmisk sang og tradisjonelle vers blir brukt spesielt i bryllup og helligdager, ved Aiue Boulevard. Håndverkere lager klær og tøy av geometriske former, som minner om de i den indonesiske kulturen. Treet i kokospalmene blir også brukt i kunst og håndverk.
Idrett
Australsk fotball er Naurus nasjonalsport, og meget populær. I popularitet blir det etterfulgt av vektløfting, softball, basketball og tennis. Annen sport praktisert i Nauru er cricket, golf, seiling, svømming og fotball. Regjeringa støtter i hovedsak vektløfting, fordi landet har oppnådd gode resultater internasjonalt i den sporten. Australsk fotball og golf får også noe støtte. I klubben East End i Meneng er det biljardbord for spilling av biljard og snooker.
Australsk fotball har stor betydning for befolkninga på Nauru, siden det ikke er så mye annet å gjøre på fritiden. De fleste nauruere enten spiller, eller er tilskuere. Noen nauriske lag spiller i den australske fotballigaen. Et fotballandslag finnes, men det blir ikke anerkjent av OFC eller FIFA ennå, på grunn av mangel på profesjonelle spillere og fotballstadioner.
Det er noen idrettsplasser i Nauru. Det eneste stadioner står i Aiwo, men er gammelt, og møter ikke internasjonale standarder. Et større og mer moderne stadion, Meneñ stadion, er under bygging i Meneng, men byggingen har stoppet opp på grunn av pengemangel. De tre idrettsplassene er:
Naurus største sportslige suksess er i vektløfting. Marcus Stephens sensasjonelle gullmedalje i Samveldelekene 1990 førte til etableringen av Den nauriske OL-komiteen. Vektløfter Reanna Solomon har også vunnet flere medaljer i Samveldelekene.
I 1992 deltok Marcus Stephen i OL første gang, og fra 1996 var Nauru offisielt representert i OL. Disse første offisielle utøverne var foruten Stephen hans vektløftingskollegaer Gerard Garabwan og Quincy Detenamo.
I 1998 ble det bestemt at VM i vektløfting i 2001 skulle holdes i Nauru. I Nauru ble denne dagen kalt «den største dagen i vårt folks historie» av innbyggerne. Nauru hadde kjempet med den tyske motstanderen Riesa gjennom forberedelsene, og vant fordi de selv ville finansiere det meste; feiringer og medaljer og premier. Dette var også første gang man skulle utdele pengepremier til vinnerne, ca. 3300 € hver. Det ble imidlertid avlyst så å si i siste minutt, fordi de ikke hadde nok penger, og Guam overtok arrangementet.
I OL i Sydney 2000 deltok Marcus Stephen for tredje og siste gang, sammen med vektløfter Sheba Peo. I Aten 2004 forsvarte Yukio Peters, Itte Detenamo og Reanna Solomon nasjonens ære.
Vestfronten (Sovjet)
Vestfronten var en front (militært område) for de væpnede styrkene i Sovjetunionen. Vestfronten var en av flere sovjetiske fronter under andre verdenskrig. Vestfronten var ikke identisk med hele forsvarslinjen mot det tyske angrepet mot Sovjetunionen i 1941, operasjon Barbarossa. Vestfronten ble opprettet 22. juni 1941 og var da 470 kilometer lang, den strakk seg fra Litauens sørlige grense i nord til elva Pripyat og byen Vlodava i sør. Nord for vestfronten var Nordfronten som strakk seg fra Litauens grense til Østersjøen og sør for Vestfronten var den Sørvestlige fronten som omfattet Ukraina.
Louise Danneskiold-Samsøe
Louise Danneskiold-Samsøe (født 22. september 1796, død 11. mars 1867) var en dansk adelskvinne, født komtesse, som senere ble hertuginne av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Augustenborg.
Hun ble født på det tidligere kloster Gisselfeld som datter av godseier Christian Conrad Sophus Danneskiold-Samsøe (1774–1823) og grunnleggeren av Holmegaard Glasværk, Johanne Henriette Valentine Kaas (1776–1843). Farens slekt, Danneskiold-Samsøe, nedstammet fra kong Christian Vs sønn Christian Gyldenløve.
Planer om ekteskap med en Augustenborger
Vinteren 1816–17 ble hun kjent med den to år yngre hertug Christian August II av Slesvig-Holsten-Sønderborg Augustenborg, sønn av kronprins Frederiks søster Louise Augusta. Parets ekteskapsløfte, som ble inngått ved samme leilighet, ble holdt hemmelig for kronprins Frederik. På forsommeren 1820 vendte Christian August tilbake etter en flerårig utenlandsreise, og her traff paret igjen hverandre. Hertugen reiste deretter til København for å forelegge kongen planene om giftemål, men Frederik, som i mellomtiden var blitt konge, tøvet med tanke på de arvemessige problemer som alltid ville være forbundet med den eldste augustenborgers ekteskap. Han ble særlig irritert på søsteren, Louise Augusta, fordi hun ikke hadde fortalt ham om forlovelsen, men etter litt betenkningstid gav han sitt samtykke til forbindelsen.
Ved forlovelsesfesten på Gisselfeld i august 1820 modellerte billedhuggeren Bertel Thorvaldsen hennes byste. Måneden etter ble paret gift på Gisselfeld den 18. september 1820, tilsynelatende uten at den kongelige familie var representert. Heretter slo de seg ned i Sønderjylland på Augustenborg slott og Gråsten, hvor hertughoffet tiltrakk seg kunstnere og forfattere som Oehlenschläger og H.C. Andersen.
Utvisning av landet
Som følge av hertug Christian Augusts fremsatte arvekrav til den danske trone, ble hans gods i 1848 tatt fra ham og paret måtte forlate Augustenborg. I 1852 betalte den danske stat en erstatning på tre millioner riksdaler for godsene mot at hertugen forpliktet seg til å ikke å motsette seg arvefølgen i Danmark. Pengene ble brukt til anskaffelsen av godset Primkenau i Schlesien.
Johan August Arfwedson
Johan August Arfwedson (født 4. januar 1792 på Skagerholms bruk, død 28. oktober 1841 på Hedensö) var en svensk kjemiker. Han regnes som oppdageren av grunnstoffet litium. Det var i 1817 at Arfwedson oppdaget at petalitt inneholdt et ukjent grunnstoff. Arfwedson greide ikke å isolere litium fra litiumsaltene.
Louise Danneskiold-Samsøe
Utvisning av landet
Her døde hertuginnen 11. mars 1867, to år før sin ektemann, og ble begravet samme sted.
Paret hadde flere barn, deriblant sønnen Frederik Christian (1829–1880) som senere førte arvekravet videre.
Storevassåna
Storevassåna er ei elv i Sirdal kommune i Agder. Den er 2,0 kilometer lang og renner vestover fra Storevatn til Taumevatn.
Elva er en del av Taumevassdraget, som i 1980 ble varig vernet mot kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag. Hele nedbørfeltet ligger innenfor Setesdal Vesthei Ryfylkeheiane landskapsvernområde.
Trangmunnfrosker
Trangmunnfrosker er en familie frosker som finnes i tropiske strøk over hele verden, selv om de har begrenset utbredelse i Australia. Nye arter oppdages stadig, og trangmunnfroskene er en av de største familiene av springpadder, med hele 68 forskjellige slekter fordelt på 9 underfamilier. De er den vanliste froskegruppen på Ny-Guinea og Madagaskar. Familien særmerker seg med å ha et begrenset rumpetrollstadie og til å med mangle det hos mange av artene.
Bygning
Det finnes to hovedtyper av kroppsformer hos trangmunnfroskene. Noen av den har svært bred kropp og en liten munn (derav navnet på familien). Disse lever i all hovedsak av maur og termitter. De andre trangmunnfroskene har en mer normal kroppsbygning, og lever av diverse små virvelløse dyr slik som de fleste frosker. De alle fleste av dem er ganske små dyr, fra 1,5 cm og nedover, selv om det finnes noen større arter. Den minste arten, Paedophryne amauensis er bare 7,7 millimeter lang som voksen, og er verdens minste kjente virveldyr.
Formering
Mange trangmunnfrosker har sterkt reduserte rumpetrollstadier eller direkte utvikling, der eggene klekker til en liten, fullt utviklet frosk. Mange av disse artene er trelevende og legger egg på fuktige steder i trær slik at de aldri trenger komme ned på bakken. Slekten breviceps er gravende arter som holder til i Afrika. Mange av disse legger eggene i huler de graver ut. Hos trangunnfrosker med rumpetroll mangler mange mange arter de typiske horntennene som de fleste rumpetroll har.
Inndeling
Asterophryinae
Brevicipitinae
Cophylinae
Genyophryninae
Melanobatrachinae
Microhylinae
Phrynomerinae
Trones (Namsskogan)
Trones (sørsamisk: Trovnese) er et tettbebygd sted i Namsskogan kommune i Trøndelag, beliggende 30 kilometer sør for tettstedet Namsskogan, og 15 kilometer sør for Brekkvasselv.
E6 går gjennom Trones, og her er også Trones kirke og Namsskogan familiepark.
Kongsfjellet
Kongsfjellet er et fjell i Austevoll kommune i Vestland. Det har en høyde på 185 meter over havet, og er det høyeste punktet på øya Selbjørn. Nordsjøløypa går over Kongsfjellet.
Enzym
Enzym (fra gr en zyme, i gjær) er en betegnelse på forskjellige biologiske katalysatorer som er virksomme i levende organismer. De spiller en avgjørende rolle i livsprosessene. Langt de fleste enzymer kan klassifiseres kjemisk som enkle eller sammensatte proteiner. Men noen få RNA-molekyler kalt ribozymer katalyserer også reaksjoner, og bør derfor også kunne kalles enzymer. Et viktig eksempel finnes i ribosomene. Syntetiske molekyler kalt kunstige enzymer viser også enzymlignende katalysatoreffekt.
Helmand
Helmand-elven er den lengste elven i Afghanistan. Den oppstår i Hindu Kush øst i landet, flyter hovedsakelig sørvestover i rundt 1300 km og renner ut i myrområdene nær grensen til Iran, Hamun-i-Helmand.
Enzym
I denne artikkelen vil vi imidlertid i det videre begrense oss til enzymer av proteinnatur. Ofte har disse en lavmolekylær del, koenzymet, som skjelnes fra en proteindel, apoenzymet, og disse utgjør sammen i løs forbindelse det aktive holoenzym.
Helmand
Grishk-demningen er en flomvern- og kraftdemning i elven Helmand i provinsen Helmand.
Enzym
Historie
Kjemikere på 1800-tallet kjente til at magesaft kunne bryte ned mat, og Pasteur viste at gjær kunne omdanne sukker til alkohol. Det første kjente enzymet, som den gang ble kalt ferment (fra lat. gjæringsstoff), var pepsin fra magesekken. Kjemikerne trodde lenge at enzymene måtte være i levende celler for å virke, men i 1897 viste tyskeren E. Buchner at en ekstrakt av knuste gjærceller fikk gjæringen (fermenteringen) av sukker til alkohol til å skje.
Oppbygning
Et enzym kan bestå av bare et enkelt protein slik som urease. Mange enzymer må imidlertid ha et annet stoff bundet til proteinet for å kunne virke. Disse molekylene kaller vi kofaktorer. Dette stoffet kan være et komplisert organisk molekyl som er midlertidig bundet til proteinet og kalles da et koenzym. De fleste B-vitaminene fungerer som koenzymer. Stoffet kan også være fast bundet til proteinet og kalles da en prostetisk gruppe. Gruppen kan være et organisk molekyl som for eksempel hemmolekylet. Den prostetiske gruppen kan også bestå av uorganiske ioner. For eksempel er jern- og kobberioner fast bundet i mange enzymer. Mangan- og sinkioner er andre, vanlige, prostetiske grupper av enzymer. Et enzym kan bestå av følgende deler:
apoenzym (inaktivt) + kofaktor = holoenzym (aktivt)
Oppgave og virkemåte
Enzymer gjør det mulig for cellene både å få energi fra næringsstoffene og å lagre energi som fett og karbohydrat. Enzymene gjør det også mulig å bygge opp alle de stoffene som en levende celle består av.
Et enzym virker som katalysator ved å senke aktiveringsenergien for den reaksjonen det katalyserer. Et enzym senker aktiveringsenergien mer effektivt enn en uorganisk katalysator. Dette kan illustreres med et naturlig eksempel. I kroppen blir det kontinuerlig dannet hydrogenperoksid (H2O2) som et biprodukt i stoffskiftet. Men hydrogenperoksid er en gift for cellene og må brytes ned fort. Det spaltes til vann og oksygengass. Reaksjonen har en aktiveringsenergi på 75 kJ per mol hydrogenperoksid. Med jernioner som uorganisk katalysator senkes aktiveringsenergien bare til 54 kJ/mol, men med enzymet katalase senkes aktiveringsenergien til 5–25 kJ/mol avhengig av organismen.
I 1902 foreslo Victor Henri en modell for enzymenes virkemåte. Det følgende er i alt vesentlig i tråd med hans modell: Enzymene er spesialisert med hensyn til hvilke typer reaksjoner de katalyserer, og hvilke stoffer de omdanner. Det stoffet et enzym omdanner, blir kalt substrat. Substratet reagerer med enzymet og danner et mellomprodukt. Dette enzym-substrat-komplekset, ES, spaltes så til produkter, og enzymet blir gjendannet.
E+S → ES → E+P1+P2
enzym + substrat → enzym-substrat-kompleks → enzym + produkter
Et enzym kan også virke i en reaksjon der to eller flere substrater reagerer med hverandre og danner ett produkt:
E+S1+S2 → ES1S2 → E+P
enzym + substrater → enzym-substrat-kompleks → enzym + produkt
Proteiner med spesifikke fysiologiske og metabolske funksjoner, slik som enzymer, er kveilet opp på en bestemt måte. Deres aktivitet bestemmes af den tredimensionelle strukturen. De fleste enzymer er langt større end de substratene de virker på, og bare en liten del av enzymet (omkring 3-4 aminosyrer) er direkte involvert i katalysen. Denne delen av enzymmolekylet kalles det aktive setet. Når et enzymmolekyl er intakt, er det foldet slik at det aktive setet danner en grop på overflaten, som passer til det substratet det skal omdanne. Det er her ES-komplekset blir dannet. For at det aktive setet skal fungere trengs oftest et koenzym eller en prostetisk gruppe som bindeledd mellom substratet og proteindelen av enzymmolekylet. Det aktive setet utgjør bare en liten del, kanskje bare 5 %, av enzymoverflaten. Emil Fischer sammenlignet interaksjonen mellom et substrat og en enzym med en nøkkel som passer inn en lås. Men denne modellen er for statisk til å forklare selve omdannelsen av substratet
I 1958 foreslo Daniel Koshland en modifikasjon av denne modellen som han kalte induced fit (indusert tilpasning). Denne innebærer at det fleksible proteinmolekylet klapper om ved bindingen av substratet, slik at det oppstår spenninger i de kjemiske bindingene i substratet, noe som destabiliserer substratmolekylet og favoriserer dannelsen av ES-komplekset. "Induced fit"-modellen er enerådende i enzymologiske kretser i dag.
Enzymaktivitet
Enzymer kan omsette opptil flere millioner substratmolekyler per sekund. For eksempel vil reaksjonen som katalyseres av enzymet orotidin 5'-fosfatdecarboxylase forbruke halvparten av en viss substratmengde på 78 millioner år hvis enzymet ikke er til stede. Når enzymet tilsettes øker hastigheten slik at halveringen av den samme substratmengden tar 25 millisekunder. Et annet eksempel på enzymenes effektivitet er enzymet karboanhydrase. I forbrenningen i cellene blir sluttproduktet CO2 dannet. Ved hjelp av karboanhydrase omdannes CO2-gassen til vannløselige ioner som kan fraktes med blodet til lungene.
CO2 + H2O H+ + HCO3–
Med ett enzymmolekyl kan millioner av CO2-molekyler bli omdannet per minutt. Uten enzymet blir bare ett molekyl CO2 omdannet i samme tidsrom.
Temperatur
Ved lav temperatur går reaksjonen sakte. Hastigheten på reaksjonen øker med temperaturen. Dette fordi molekylene som deltar i reaksjonen har større bevegelsesenergi ved høy temperatur, og dermed også større potensiell energi som kan bli brukt til å danne produktet. Den temperaturen som reaksjonen går fortest ved, kalles optimumstemperaturen. Et enzym virker optimalt ved en bestemt temperatur. Temperatur høyere enn optimumstemperaturen vil føre til denautering (ødeleggelse) av enzymet og følgelig at reaksjonen stopper opp. De fleste enzymene i menneskekroppen, har naturlig nok, en optimumstemperatur rundt 37 °C. Enzymer i vaskemidler virker best ved 30-50 °C. Ved temperatur over 60 °C denauteres enzymene og har da ingen virkning.
pH
Det er vanligvis en bestemt pH som fører til størst reaksjonsfart i en enzymkatalysert reaksjon. Den optimale pH-verdien er oftest rundt 7 for de reaksjonene som skjer i kroppen til et menneske. Enzymet pepsin i magesekken virker likevel best ved lav pH, og den optimale pH-verdien er 1,7. Ved store pH-endringer skjer det en denaturering av de fleste enzymer. Pepsin bli denaturert ved pH > 5. De fleste enzymer har optimum pH mellom 4 og 10.
Substratkonsentrasjon
Konsentrasjonen av substratet har også betydning for enzymaktiviteten. Når det er mye enzym til stede, vil farten på reaksjonen øke med konsentrasjonen av substratet til et maksimum. Dette skyldes at det blir lettere for enzym- og substratmolekylene å binde seg sammen og reagere når det er mye substrat til stede. Fortsatt tilsetning av substrat etter at maksimumet er nådd vil ikke føre til økt fart fordi antallet enzymmolekyler da blir den begrensende faktoren.
Enzymkinetikk
Enzymkinetikk er studiet av reaksjonsforløpet og reaksjonshastigheten i enzymkatalyserte reaksjoner, og hvordan disse varierer med ulike betingelser. Dagens modeller for enzymkinetikk bygger på arbeidene til den tyske kjemikeren Leonor Michaelis og hans kanadiske student Maud Leonora Menten. De bygde videre på Henris modell (se ovenfor), som går ut på at enkle enzymreaksjoner kan uttrykkes på formen:
der E er enzym, ES er et enzym-substrat-kompleks og P er produkt. Noen enzymer kan brukes på nytt etter å ha dannet produktet, mens andre blir inaktivert på grunn av forandringer i proteinstrukturen. For denne reaksjonen kunne de bekrefte hans formel, som han ikke selv fikk til å stemme helt med dataene på grunn av manglende forståelse for den reaksjonen han studerte. Denne formelen som gir sammenhengen mellom reaksjonshastigheten v og substratkonsentrasjonen [S], kalles Henri-Michaelis-Menten-ligningen (eller bare Michaelis-Menten-ligningen). :
Her er Vmax den maksimale reaksjonshastigheten for enzymet, mens Km er Mikaelis-konstanten, som gir substratkonsentrasjoner ved halvparten av Vmax.
Les mer om enzymkinetikk på Universitetet i Oslo.
Regulering av enzymer
Enzymer kan binde til ulike molekyler i spesifikke bindingsseter som finnes i proteinet. Molekylene som bindes kalles ligander. Hvor sterkt liganden binder uttrykkes som ligandens affinitet. Høy affinitet betyr sterk binding. Regulering av slik binding gjøres gjerne ved strukturelle (allosteriske) forandringer i proteinet, slik at liganden ikke kan komme i kontakt med bindingssetet. Binding av ligand til ett sete kan også påvirke affiniteten for ligander til andre seter. Konsentrasjon av proteinet er en viktig type regulering.
Det finnes også kunstige metoder for å regulere proteiner. Man kan for eksempel begrense tilgangen på kofaktorer og derved senke aktiviteten. Under sterk varmepåvirkning vil de fleste enzymer denatureres og miste sin funksjon. Denatureringen er i de fleste tilfeller irreversibel og enzymet er ødelagt.
Enzymhemmere
En enzymhemmer, inhibitor, senker reaksjonsfarten. Den kan føre til en midlertidig hemning av enzymet, og når inhibitoren ikke er til stede lenger, virker enzymet som før. Dette kalles reversibel hemning. Det er to former for reversibel hemning: ’’kompetitiv’’ og ’’nonkompetitiv’’.
En ’’kompetitiv’’ inhibitor har de samme atomgruppene som substratet, og den konkurrerer da om plassen i det aktive setet. Hvis det er mye inhibitor til stede, vinner den i konkurransen, og enzymet blokkeres midlertidig.
En ’ukompetitiv’’ inhibitor virker uten å konkurrere om det aktive setet. I stedet fester inhibitoren seg da til et annet sted på enzymet. Det fører til deformering av enzymet og endring i det aktive setet slik at substratet ikke lenger passer helt inn.
Enkelte inhibitorer gir irreversibel hemning på enzymet. En slik inhibitor kalles en enzymgift. Enzymgiften binder seg fast til enzymet og blokkerer det aktive setet. Kvikksølv er en gift for mange enzymer, blant annet katalase som spalter hydrogenperoksid. En annen beryktet enzymgift er cyanid (CN-), som binder seg til det enzymet som katalyserer siste trinn i forbrenningen av glukose.
Inndeling av enzymer
Over 3 000 forskjellige enzymer er blitt påvist og beskrevet. De første kjente enzymene, for eksempel pepsin, fikk spesielle navn. Etter hvert ble det vanlig å gi enzymet navn etter substratet og legge til endelsen -ase. Eksempler på noen enzymer som følger denne navnsettingsmetoden er urease, lipase og laktase. Lipase og laktase er fordøyelsesenzymer, der lipase spalter lipider og laktase spalter disakkaridet laktose.
Noen enzymer omdanner bare ett bestemt substrat og er dermed spesialiserte. Andre enzymer katalyserer en gruppe substrater. Enzymene deles derfor inn i flere hovedgrupper. Det første kriteriet er hvilken reaksjonstype enzymet deltar i. De to hovedgruppene er oksido-reduktaser (overfører oksygen, hydrogen eller elektroner) og isomeraser (omdanner en isomer til en annen).
Oksido-reduktaser katalyserer oksidasjoner og reduksjoner. Det er flere undergrupper, men oksidaser og dehydrogenaser er blant de viktigste. Oksidaser oksiderer en forbindelse (A-2H) ved at to H-atomer i forbindelsen blir overført til ett oksygenatom, og det blir dannet et vannmolekyl. Dehydrogenaser oksiderer en forbindelse ved å overføre to H-atomer fra et molekyl til et annet. Blant dehydrogenasene finnes alkoholdehydrogenase, som fjerner to H-atomer fra etanol.
Isomeraser katalyserer isomeriseringen av et molekyl, for eksempel omdanningen av fruktose til glukose - begge med strukturformelen C6H12O6. De fleste enzymene er spesifikke med henzyn til den romlige strukturen av et substrat, slik at speilbildeisomeren av substratet ikke kan omdannes.
Man har også spaltende enzymer. Disse spalter ulike molekyler under medvirkning av henholdsvis vann og fosforsyre.
I dag har hvert enzym et systematisk navn og et nummer etter hvilken reaksjonstype og hvilket substrat det katalyserer. Navnsettingen reguleres ved anbefalinger fra International Union of Biochemistry and Molecular Biology. Det er utviklet et nummersystem, de såkalte EC-numre; hvert enzym beskrives med en sekvens på fire tall som følger etter bokstavene "EC". Det første tallet klassifiserer enzymet basert på den type reaksjon det katalyserer:
Det øverste nivå i klassifiseringen er:
En fullstendig oversikt over IUMBMBs anbefalinger kan finnes på deres hjemmesider.
Katalytiske mekanismer
1) Syre-basekatalyse 2) Kovalent katalyse 3) Metallionkatalyse 4) Elektostatisk katalyse
Para-roing
Para-roing er en øvelse innen roing som er tilpasset funksjonshemmede utøvere. Det internasjonale roforbundet (FISA) definerer tre kategorier for funksjonshemmede utøvere:
Dominik Paris
Dominik Paris (født 14. april 1989 i Meran) er en italiensk alpinist.
Para-roing
Den norske roeren Birgit Skarstein konkurrerer i klassen AS.
Dominik Paris
Han debuterte i verdenscupen i alpint 19. desember 2008, og hans første seier kom i utfor i Bormio 29. desember 2012. Han vant utfor i Hahnenkammrennene i 2013, 2017 og 2019. Paris deltok for Italia under Vinter-OL 2010, men fullførte ikke i noen av øvelsene han deltok i.
Charles-Henri-Joseph Binet
Charles-Henri-Joseph Binet  (født 8. april 1869 i Juvigny ved Soissons i Frankrike, død 15. juli 1936 i Besançon i Frankrike) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Besançon 1927–1936.
Para-roing
Ved FISA-mesterskap arrangeres det fem øvelser:
Charles-Henri-Joseph Binet
Han ble kreert til kardinal av pave Pius XI i 1927, med Santa Prisca som tittelkirke.
Dominik Paris
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 6 i utfor.
Para-roing
Det konkurreres over en distanse på 1000 meter, ikke 2000 meter som er vanligst i roing for funksjonsfriske. I mix-klassen må halve laget være menn og halve laget kvinner.
Para-roing ble inkludert i VM i roing fra 2002 og Paralympiske sommerleker fra 2008.
Charles-Henri-Joseph Binet
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Dominik Paris
Pallplasseringer i verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2019/20
Koks
Koks er brensel som framstilles ved tørrdestillasjon av steinkull. Koks produseres i koksovner, der steinkull varmes opp uten lufttilførsel, hvorpå flyktige bestanddeler i kullet drives ut og benyttes til andre formål.
I vesten benyttes koks nå i hovedsak til jern-og stålproduksjon, der koksen fungerer som reduksjonsmiddel for å trekke oksygenet ut av jernmalmen. Siden koks er hardere enn steinkull, så tåler den bedre vekten av jernmalmen i masovnen og sikrer nødvendig gassgjennomstrømning for reduksjonsprosessen.
Produksjonen av koks gir en rekke biprodukter, herunder hydrokarboner og svovel. Tilknyttet koksverkene ble det derfor anlagt gassverk, som produserte lysgass til oppvarming, koking og belysning.
Koks benyttes fortsatt som brensel i husholdninger, men den høye forbrenningstemperaturen krever spesialbygde ovner med steinforing for å hindre nedsmelting av jernet i selve ovnen. Siden koks består av nesten ren karbon, er der lite aske og slagg som blir tilbake.
Litteratur
Carbone
Wanshan
Wanshan kan være:
Haixi (andre betydninger)
Haixi kan være:
Dalbo
Dalbo kan vise til:
Steder i Norge:
Steder i Finland:
Steder i Sverige
Solformørkelsens dager
Handling
En nylig kvalifisert doktor, Dmitri Malyanov, har fått en stilling i en avsidesliggende og svært fattig del av den sovjetiske republikken Turkmenistan. På toppen av sin daglige jobb som barnelege, ønsker Malyanov å forske på effekten av religiøs praksis på menneskers helse. Men forskningen hans har trukket den politisk ukorrekte konklusjonen at religiøs tro faktisk kan forbedre folks helse.
Men samtidig som han forsøker å skrive en avhandling for å argumentere for sin sak, foregår det en rekke forskjellige helt usannsynlige og bisarre hendelser. Malyanov trekker derfor den konklusjonen at en eller annen merkelig kraft ønsker å forhindre ham i å gjennomføre forskningen sin.
Josef Beran
Josef Beran  (født 29. desember 1888 i Pilsen i Bøhmen i Østerrike-Ungarn, død 17. mai 1969 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Praha 1946–1969.
Under andre verdenskrig ble han arrestert av Gestapo den 6. juni 1940 og holdt i fangenskap i Pankrac, Theresienstadt (sammen med den fremtidige kardinal Stepan Trochta og Dachau 1942–1945. Etter fire år som erkebiskop av Praha ble han arrestert av Tsjekkoslovakias kommunistiske regime og holdt fengslet 1949–1963 i Mukarov ved Praha, og i Radvanov i Böhmen. Han ble løslatt i 1963, men forhindret fra å utøve sitt bispeembede, og deretter sendt i eksil til Roma 1965. Han ble kreert til kardinal av pave Paul VI i 1965, og var med på siste sesjon av Annet Vatikankonsil.
Bakgrunn
Josef Beran var den eldste av fire barn av skolelæreren Josef Beran og hans hustru Marie Lindauerová (født 16. mai 1866, niese av maleren Gottfried Lindauer). Farens inntekt var lav. Beran vurderte å studere medisin, men en religionslærer på skolen mente at han ville bli en god prest og brukte sin innflytelse for å sikre han passende utdannelsesplasser.
Prest, professor
Etter grunn- og gymnasieutdannelse studerte Beran katolsk teologi og filosofi i Pilsen og deretter ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma. Der ble han presteviet den 10. juni 1911.
Han virket deretter som kapellan i erkebispedømmet Praha. Fra 1917 underviste han i religionspedagogikk ved læreinstituttet for Sta. Anna-skolesøstrene i Praha. Fra 1929 underviste han i pastoralteologi ved det erkebispedømmelige presteseminar i Praha, og i 1932 ble ha dets regens (rektor). Hsn ble også professor i teologi ved Karlsuniversitetet.
Fange i konsentrasjonsleirer
Etter drapet av Reinhard Heydrich ble Beran i juni 1942 arrestert av nazistene som gissel i 1942. Først satt han i Pankrácfengselet i Praha og deretter i konsentrasjonsleirene Theresienstadt og Dachau. Etter krigsslutt vendte han tilbake til vervet som regens ved presteseminaret.
I Dachau traff Josef Beran pallottinerpateren Richard Henkes, som omkom mens han pleiet tyfussyke tsjekkere.
Erkebiskop av Praha
Erkebispestolen i Praha hadde stått tom siden 1941, og den 4. november 1946 utnevnte pavet Pius XII til erkebiskop der. Han ble bispeviet den 8. desember 1946 av den apostoliske nuntius i Tsjekkoslovakia erkebiskop Saverio Ritter; medkonsekrerende var Mořic Pícha, biskop av Hradec Králové, og Anton Eltschkner, hjelpebiskop i Praha.
Etter at det borgerlige demokratis undergang i februar 1948 og kommunistenes maktovertakelse, styrte det nye regime en undertrykkende kurs mot den katolske kirke. Katolske publikasjoner ble forbudte, katolske forlag beslaglagt, katolske skoler stengt. Vatikanet ble erklært som fiende, nuntien i Praha ble utvist.
Beran kritiserte regjeringens antikirkelige tiltak. Med dem ønsket regjeringen ved hjelp av den såkalte Katolske Aksjon og omdanne den katolsk,e kirke til en nasjonal kirke atskilt fra Roma. Erkebiskopen sendte ut et hyrdebrev hvori han nektet å la kirken underkaste seg det kommunistiske regimen. Etter at han dagen før i Strahovs abbedikirke hadde kritisert de antikirkelige tilkakene, ble han arrestert den 19. juni 1949 og isolert fra omgivelsene. I oktober 1949 opprettet regimet et statlig kirkeembede som skulle overvåke og styre all kirkelig virksomhet. I 1950 bl alle medlemmer av katolske ordenssamfunn sendt til konsentrasjonsleirer eller omskoleringsleirer, og beskyldt for spionasje og virke for Vatikanet. Beran ble først holdt i husarrest i det erkebiskoppelige palass. Fra 1950 til 1963 ble han stadig flyttet rundt til nye og hemmelige oppholdssteder. Han visste ikke selv hvor han befant seg, og fikk ikke lov til å lese aviser, heller ikke kommunistiske. Heller ikke etter den offisielle løslatelse i 1963 fikk han lov til å vende tilbake til Praha - han ble tett overvåket av de statlige sikkerhetsmyndigheter.
Kardinal, eksil
Etter at Beran i 1965 ble opptatt i kardinalskollegiet av pave Paul VI (med Santa Croce in via Flaminia som tittelkirke), klarte det pavelige diplomati å sikre hans utreise til Roma. Da han hadde reist, ble han erklært som utvist av den tsjekkoslovakiske regjering under Antonín Novotný. Noen tilbakereise var ikke mulig.
I Roma deltok kardinal Beran på frmn siste sesjonsperiode av Annet Vatikankonsil. Der holdt han en tale om alle bekjennelsers samvittighets- og religionsfrihet. I Roma grunnla han «Det tsjekkiske religiøse sentrum Velehrad». Av omtanke til de troende i Praha tilbød han paven flere ganger å tre tilbake, men paven avslo. I 1965 utnevtne paven den i 1949 hemmelig bispeviede František Tomášek til apostolisk administrator av Praha.
Heller ikke under Praharvåren fikk Beran mulighet til å reise hjem. Etter Jan Palachs selvbrenning i januar 1969 kringkastet Radio Vaticana en tale av kardinal Berans rettet til hjemlandet.
Død, begravelse
Den 17. mai 1969 døde kardinal Beran i Roma. Tsjekkoslovakia netket å la hans levninger bringes til hjemlandet. Pave Paul VI gav ham en ære som ellers bare tilkom paver: Beran ble bisatt i krypten under Peterskirken. Beran hadde selv i sitt testament ønsket en begravelse i hjembyen Pilsen eller i Praha. I april 2018 ble hns levninger overført fra Roma til Praha, og bisatt den 23. april 2018 i Veitsdomen.
De Moivres formel
De Moivres formel er et matematisk uttrykk som forbinder komplekse tall med trigonometri. Den sier at for hvert reelt tall x og heltall n har man sammenhengen
hvor i er den imaginær enhet, det vil si i 2 = -1.
En indirekte utgave av formelen ble først publisert av Abraham de Moivre på begynnelsen av 1700-tallet, men ble mer systematisk formulert av Leonhard Euler noen tiår senere. Den er da en direkte konsekvens av Eulers formel og egenskapen  til eksponentialfunksjonen.
Formelen kan utvides til å gjelde for det mer generelle tilfellet der n er et rasjonalt tall. Den man da benyttes til å beregne n-te enhetsrøtter, det vil si komplekse løsninger av ligningen z n = 1. Historisk har disse spilt en viktig rolle innen tallteori.
Noen anvendelser
Når n = 2 sier formelen at
Ved å sammenligne de reelle og imaginære leddene på begge sider, finner man sammenhengene
De er to av de viktigste, trigonometriske identitetene.
På samme måte kan binomialformelen benyttes for n = 3 og gir
Nå betyr dette at
som man finner etter å ha benyttet Pythagoras' setning Slik kan man fortsette og finne uttrykk for \sin nx og \cos nx ved enklere, trigonometriske funksjoner.
Enhetsrøtter
Da cosnφ = 1 og sinnφ = 0 når φ = 2π k/n når både k og n er heltall, gir de Moivres formel at løsningene til ligningen z n = 1 med er gitt som
Det finnes k slike forskjellige røtter som er verdiene til disse komplekse tallene for k = 0,1,2,..,n - 1. I det komplekse planet tilsvarer de en oppdeling av enhetssirkelen i n like store deler. Ligningen omtales derfor også som sirkeldelingsligningen.
Enhetsrøttene spiller en avgjørende rolle ved løsning av mer generelle polynomligning. For eksempel gjorde Niels Henrik Abel bruk av dem i forbindelse med løsninger av femtegradsligningen. Galois-teori sier at de alle kan reduseres til de tre basale regneartene, det vil si addisjon, multiplikasjon og rotuttrekning.
The Last Guardian
The Last Guardian (Hitokui no Ōwashi Toriko (人喰いの大鷲トリコ,) er et action-eventyr-videospill utviklet av genDESIGN og SIE Japan Studio, og gitt ut av Sony Interactive Entertainment for PlayStation 4. Spillet er designet og regissert av Fumito Ueda og deler flere stiilistiske og tematiske trekk og diverse spillelementer fra hans to tidligere spill, Ico og Shadow of the Colossus. I spillet tar spilleren på seg rollen som en ung gutt som blir venn med en stor skapning som er halvparten fugl og halvparten pattedyr, og som heter Trico. De jobber sammen i spillet for å rømme fra vakter som er ute etter dem. Spilleren må ta bruk av Tricos evner slik han ville gjort med et ekte dyr.
The Last Guardian har blitt utviklet av Team Ico siden 2007, og ble annonsert under Electronic Entertainment Expo i 2009 med en planlagt utgivelsesdato i 2011, da for PlayStation 3. Spillet har siden blitt forsinket flere ganger; Ueda og flere andre fra Team Ico forlot Sony, og problemer med maskinvaren i PlayStation 3-konsollen skapte problemer under utviklingen, så spillet ble i 2012 og utover i stedet utviklet for PlayStation 4. Ueda og det nye spillstudioet hans, genDESIGN, som består av flere fra Team Ico, har fortsatt kontakt med Sony. Ueda fungerer som regissør, mens Sonys interne utviklingsstudio i Japan håndterer de mer tekniske sidene av spillet. The Last Guardian ble annonsert på nytt under Electronic Entertainment Expo i 2015, og ble sluppet ut verden over i desember 2016.
Spillet
The Last Guardian er videospill som spilles fra et tredjepersonsperspektiv, med typisk trekk fra action-eventyr- og puzzlespill. Spilleren kontrollerer gutten, som kan løpe, klatre, hoppe og gjøre andre ting, på en lignende måte som i Ico og Shadow of the Colossus. I spillet må man bruke miljøet til egen fordel for å snike seg rundt eller slåss mot skyggevakter, i starten uten våpen. Vaktene, som riktignok ikke beveger seg raskt, kan fange gutten, og hvis man ikke klarer å unnslippe grepet til vaktene, taper man spillet.
Spilleren får flere evner ved å kunne ta i bruk Trico. Ueda har sagt at Trico er drevet av sine egne instinkter, noe spilleren må ta i bruk for nytte seg av Trico til å fullføre oppgaver i spillet. For eksempel må spilleren få gutten til å kaste en tønne et spesifikt sted for å få Tricos oppmerksomhet, og få Trico til å flytte seg dit. Spilleren må også få gutten til å hoppe, for å overtale Trico til å hoppe over et større gap. Man må også finne ut av måter å få Trico til å sitte stille for å la spilleren selv fullføre en del av spillet, mens Tricos naturlige tendenser får han til å løpe foran spilleren. Trico kan skyte lyn fra halen sin, som sammen med et speilskjold, som gutten får tak i løpet av spillet, gjør det mulig å fullføre flere oppgaver i spillet, og kan også brukes mot vaktene. I motsetning til mer typiske følgesvenner i videospill, som ofte umiddelbart vil utføre en spillers ordre, vil Trico være mer vanskelig å holde kontroll på, og det kan kreve flere forsøk for å få Trico til å gjøre det man vil. Spilleren må ha en ide om hva slags humør Trico er i, og ellers hvordan Trico kommer til å oppføre seg, som kan tolkes av fargene på Tricos øyne.
Handling
Handlingen i The Last Guardian er satt opp som et tilbakeblikk fortalt av en gammel mann som forteller om den gangen han møtte en stor fjæret skapning, som ligner en griff og heter Trico (トリコ). Betydningen av navnet er tvetydig, men kan komme av «fange» (虜), «babyfugl» (鳥の子), eller det kan være et teleskopord fra «fugl» (鳥) og «katt» (猫).
I tilbakeblikkets nåtid har gutten blitt kidnappet og tatt med til et stort slott. Han våkner etter hvert og finner ut at han har tatoveringer som han ikke hadde før han ble kidnappet. Han finner en vei ut av slottet, og møter Trico på veien, bundet fast med kjetting og med flere spyd og piler sittende fast i kroppen sin. Gutten hjelper Trico ved å ta dem ut, og selv om Trico i starten ikke stoler på gutten, stoler Trico etter hvert mer og mer på han. Sammen jobber de for å komme seg ut av slottet, og må unngå eller angripe vakter som patruljerer slottet og leter etter begge to. Mye av spillet dreier seg om det voksende vennskapet mellom gutten og Trico.
Hele narrativet fortelles med et ukjent språk mens spilleren fullfører diverse oppgaver gjennom spillet.
Ueda har nevnt at det kan finnes andre lignende skapninger som Trico i spillet, men kunne ikke bekrefte det. Noen har spekulert, basert på tonen i de forskjellige trailerne til spillet, og basert på Team Icos tidligere spill, at The Last Guardian kommer til å ende på en trist måte. Både Penny Arcade og Zero Punctuation hevdet at enten så kommer gutten eller Trico til å dø i løpet av spillet. Fumito Ueda svarte på dette ved å si at handlingen i spillet er åpen for tolkning, og han vil la spillerne finne ut av den selv.
Rainer Schönfelder
Rainer Schönfelder (født 13. juni 1977 i Bleiburg) er en østerriksk tidligere alpinist.
Karriere
Under VM 2005 i Bormio fikk han to sølvmedaljer, en i slalåm og en i lagkonkurransen. I 2004 testet Schönfelder positivt på Etilefrin. Under OL i Torino 2006 tok han to bronsemedaljer, i kombinasjonen og slalåm.
Jeremiah O’Donovan Rossa
Jeremiah O'Donovan Rossa (født 10. september 1831, død 29. juni 1915) var en irsk nasjonalist. Han grunnla i 1858 Phoenix Society, som senere ble til Irish Republican Brotherhood (IRB).
Bakgrunn
Han ble født i Rosscarberry i Cork. Etter å ha grunnlagt Phoenix Society ble han flere ganger fengslet for sin forbindelse til den nasjonalistiske bevegelsen. I 1871 ble han presset til å gå i eksil, og reiste til USA sammen med John Devoy og tre andre; sammen ble de kjent som Cuba Five.