cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avaldsnes kongsgård
Avaldsnes kongsgård blir kalt Norges eldste kongesete. Det var her Harald Hårfagre la hovedgården sin etter slaget i Hafrsfjord i år 872. Det var også her Harald endte sine dager, og han ble «hauglagt på Haug ved Karmsund». Haraldshaugen i Haugesund skulle angivelig være gravhaugen til Harald Hårfagre. Avaldsnes ligger ved Karmsundet som i gammel tid kaltes nordvegen, den viktige skipsleia nord langs norskekysten. Avaldsnes har vært et maktsentrum fra folkevandringstiden, man har flere arkeologiske spor og gravhauger som tyder på makt og velstand. Det har vært nær kontakt med De britiske øyer lenge før vikingtiden.
Direktoratet for byggkvalitet
Før 1. januar 2012 var navnet Statens bygningstekniske etat.
Avaldsnes kongsgård
Bakgrunn
Professor Magnus Olsen sier om kongsgården på Avaldsnes: Man vet ikke nøyaktig hvor kongsgården ved Avaldsnes lå, men det er flere historiske kilder som forteller om kongsgården på Avaldsnes. «Jakten på kongsgården» har i mange år vært et begrep blant lokalbefolkningen som har hatt sin mening om hvor kongsgården ligger. Det fantes også gamle sagn om en hemmelig gang. En privatmann tok affære og samlet inn kr 51 000 for å få bekreftet eller avkreftet disse sagnene.
I 1986 foretok Arkeologisk museum i Stavanger en kortvarig arkeologisk undersøkelse på parkeringsplassen utenfor kirken. Man fant da virkelig en hemmelig gang som gikk i retning av kirketårnet og bøyde av mot Karmsundet. Ca. 35 m av denne «lønngangen» ble avdekket før arbeidet ble avbrutt. En slik gang er enestående i Norge. Den nærmeste parallellen er gangen mellom bispegården og kirken på Skálholt på Island.
Direktoratet for byggkvalitet
Organisering
Direktoratet for byggkvalitet er organisert med fem avdelinger og en stabsfunksjon:
Avdeling for sentral godkjenning har kontor på Gjøvik. De andre avdelingene har kontor i Mariboes gate 13 i Oslo.
Avaldsnes kongsgård
Bakgrunn
Under utgravingen ble det også funnet bygningsrester av to hus, det ene sannsynligvis fra 1600-tallet, det andre fra vikingtid/middelalder. Bare noen få meter av denne bygningen ble avdekket. Det satte inn med kraftig regnvær, og arbeidet ble avsluttet for at informasjon ikke skulle gå tapt.
Etter nye utgravninger sommeren 2017 kunne arkeologene og Riksantikvaren erklære at de har funnet kongsgården på Avaldsnes. Funnet er oppsiktsvekkende, da det som er funnet er restene av en stor kongsgård i stein, nærmest et middelalder-slott.
Dette er trolig en av kun fire kongsgårder i stein i Norge. Eldst er Sverresborg i Trondheim og så har vi Håkonshallen i Bergen og kongsgården i Tønsberg.
Historier fra Avaldsnes
Det må antageligvis ha stått en rekke kongsgårder på Avaldsnes, og den hemmelige gangen som ble avdekket, vitner om alt annet enn fredelige forhold. Fra sagaen kjenner vi også flere dramatiske hendelser som foregikk på Avaldsnes. Snorre forteller at Olav Tryggvason en gang fikk besøk av en gammel, enøyd mann som blant annet kunne fortelle om kong Augvald, folkevandringskongen som hadde gitt navnet sitt til Avaldsnes. Etter denne samtalen hadde kong Olav problemer med å sove, og han stod derfor opp for å se etter den gamle. Da han kom ned til kokken, fikk han vite at den enøyde hadde forsøkt å forgifte maten som skulle settes fram for kongen. Olav Tryggvason forstod da at det var selveste Odin som hadde vært på besøk.
En annen gang, påsken 998, kom et fullastet skip med seidmenn og annet trollpakk inn til Avaldsnes. Lederen deres var Øyvind Kjelda, og de kom for å kaste trolldom over kongen fordi han brakte kristendommen til landet. Seidmennene mante fram ei tykk, svart skodde, men skodda vendte seg i stedet mot seidmennene som virret omkring i blinde. Kongen grep inn og bandt seidmennene fast på et skjær. Da sjøen flødde, druknet seidmennene. Skjæret ble siden kalt Skrattaskjær. (Skratte = Trollmann)
Olav den hellige og Erling Skjalgsson
Også Olav den hellige opplevde dramatikk på Avaldsnes. Det var påsken 1023. Olav hadde nettopp dømt Asbjørn Sigurdson fra Trondenes til døden fordi Sigurd begikk den uhørte handling å hogge hodet av konges årmann, Tore Sel, mens kongen holdt gjestebud på Avaldsnes. Men siden det var påske, ville kongen vente med å iverksette dommen. Mens kongen var til messe, gikk det bud til Erling Skjalgsson på Sola om hva som var i ferd med å skje. Avaldsnes var på denne tida kongemaktens bastion på Vestlandet, men den reelle makthaver var likevel Erling Skjalgsson – Asbjørn Sigurdsons morbror. Erling lot budstikka gå og kom til Avaldsnes med 1500 arge jærbuer for å redde søstersønnen fra døden. Og Olav kunne ikke gjøre annet enn å benåde drapsmannen, som siden ble kalt Asbjørn Selsbane. Denne hendelsen på Avaldsnes satte ondt blod mellom slektene og ledet fram til slaget på Stiklestad der en annen av Asbjørns onkler, Tore Hund, drepte Olav den hellige.
Middelalder
Da borgerkrigen i Norge begynner etter at Sigurd Jorsalfare døde i 1130, ble det rivalisering mellom folkegrupper og kongsemner. Avaldsnes var en bastion for birkebeinerne fram til 1205. I 1207 hører vi at baglerne har kontroll over Vestlandet like til Boknafjorden sør for Karmøy. Kongesønnen Håkon Håkonsson er da i deres makt.
Det var nettopp Håkon Håkonsson som senere stod for byggingen av Olavskirken på Avaldsnes rundt 1250 da norgesveldet var på sitt største. I et pavebrev av 1247 heter det at kong Håkon Håkonson selv skal få rett til å velge prester til de kirker han og hans forfedre har reist på sine 3 kongsgarder, og til dem han selv kommer til å grunnlegge. Ved alle andre kirker hadde biskopene denne retten. Håkons sønnesønn, Håkon V Magnusson gjorde siden Olavskirken til en av de fire kongelige kollegiatkirkene i Norge. En kollegiatkirke var et sted der kongen kunne utdanne sine egne kongetro prester og rådgivere. De andre kollegiatkirkene lå i Oslo, Bergen og Tønsberg. I dag er Olavskirken på Avaldsnes den eneste kollegiatkirken som fremdeles står.
Augsburger Straße undergrunnsstasjon
Augsburger Straße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Augsburger Straße er på linjen U3.
Avaldsnes kongsgård
Middelalder
Olavskirken skal være bygget på et hedensk kultsted med fem kjempesteiner. I dag står bare den 7,2 m høye bautaen Jomfru Marias synål på sin opprinnelige plass. Navnet kommer av runeinnskriften: «Mikjall Mariu Næstr», erkeengelen Mikael nest etter Maria i rang.
Landboreformene
Kronprins Frederik imøtekom kritikken fra godseierne
Henrik Stampe fikk et svar fra godseieren Hoger Rosenkrantz (Holger Rosenkrantz ?). Denne godseieren mente at hvis bonden fikk frie tøyler ville det oppstå problemer med den frie vandringen de ville foreta. Det ville oppstå familie-og nabokrangler og bøndene ville vandre fra gods til gods mot sin familie og venners vilje. Rosenkrantz mente at det ville oppstå uorden og splittelse og at man med denne friheten ville miste disiplinen og arbeidsinnsatsen. Hvis bonden kunne gjøre som han ville kunne ingen godseier få ham i ordentlig arbeid, da han rett og slett ville forlate godset dersom noe gikk ham i mot. Rosenkrantz var av den overbevisning at bonden ville misbruke sin frihet. Han skrev følgende i sitt brev til embedsmannen:
Augsburger Straße undergrunnsstasjon
Stasjonen ble åpnet 8. mai 1961 som erstatning for den tidligere stasjonen Nürnberger Platz som var blitt erstattet av den nye overgangsstasjonen Spichernstraße undergrunnsstasjon.
Landboreformene
Kronprins Frederik imøtekom kritikken fra godseierne
Det var klart at godseierne var de tapende i det politiske spillet, da de ved reformene mistet autoritet og makt overfor sine undersåtter. Dette viser også at uten kronprins Frederiks reformvennlige syn ville godseierne ha stått for sterkt til at man kunne innføre reformene.
Rett etter avskaffelsen av stavnsbåndet på slutten av 1700-tallet fant det sted en omfattende avvikling av hoveriet i Danmark, delvis ved overgang til selveie og delvis ved lokale avtaler mellom festebønder og godseiere.
De første stenderforsamlingene 1835–36
I 1840-årene skjedde også en omfattende avvikling av det offentlige hoveriet. Festebøndene kunne nå etablere egne gårder og de gjorde det med stor iver ettersom de nå var frie og kunne ordne med sine egne saker. Dessuten ble den kongelige kreditkasse opprettet som ga samtlige festebønder muligheten for selveie. En positiv bivirkning av dette var nye former for jordbruksprodukter og nyutviklede landbruksredskaper som effektiviserte ytterligere.
Fra regjeringens side var formålet med reformene å skape et mer effektivt landbruk som kunne gi en del bedre produkter og etterkomme den store etterspørselen. Dette ville gi prisstigninger og gagne statskassen. Fysiokratismen og liberalismen fikk i reformperioden vist sin verdi og landbruket blomstret opp og befolkningstallet steg. Regjeringens og fysiokratismens talsmenn hadde fått innfridd sine hensikter og det egentlige formålet ble i høy grad oppfylt. Landbruket ble nå til en selvstyrende instans som ikke behøvde statlig innblanding.
Nå var det markedskreftene som holdt systemet i gang i stedet for det tidligere stavnsbåndet og hoveriet. I motsetning til den engelske modellen kom de danske landbruksreformene nedenfra og ble innført i bredden, dvs. hos de festebøndene som i fremtiden skulle sikre den danske økonomien. Det var festebøndene som hadde startet reformene med sin misnøye over levevilkårene. Senere hadde kronprins Frederik, Bernstorff samt Reventlow og Colbjørnsen fra landbokommisjonen tatt oppgaven i sine hender og ført den videre ut i samfunnet.
Landsbystruktur
Da den alminnelige festebonden nå var fristilt ga det helt nye muligheter med hensyn til landsbystruktur. Tidligere hadde man benyttet seg av «trevangsbruket». Her hadde man tre store «vanger» (åkre) hvor man benyttet den ene til vintersæden den andre til vårsæden og den siste som brakkmark. Disse tre åkrene ble heretter delt inn i åser og til slutt delt inn i lange rektangulære åkre. Gårdene var samlet tett inne i midten av de tre åkrene.
Utflytting
Etter bondens frigjøring i form av selveie kom utflyttingen som en naturlig følge av bondens nye mulighet for å flytte, noe som igjen medførte utskiftingen. Dette betydde at enkelte av bøndene inne fra byen flyttet sine gårder ut på markene for å gjøre strukturen mer effektiv da man på denne måten kunne dyrke opp de ytterste markene bedre.
Tanken bak denne utskiftingen var enkel. Hver gård i landsbyen skulle så vidt mulig ha sin jord samlet på ét sted eller i det minste fordelt på så få stykker jord som mulig. Jordfordelingen ble holdt innenfor det enkelte «ejerlavs» (Sammenslutning av grunneiere som har like felles rettigheter og forpliktelser) jorder og ved samlingen av jordene skulle alle festebøndene ha akkurat samme jordverdi som før utskiftingen. Bøndene fikk nå kortere vei til jordene sine og dermed ble det lettere å drive bruket.
De første tilløp til utskifting og utflytting fant sted i 1764–65, men utskiftingen tok for alvor fart først i 1790-årene. Til gjengjeld gikk det fort da man først kom i gang og utskiftingen av Danmarks rundt 5 000 eierlaug var stort sett gjennomført rundt 1810. Den store utskiftingen skjedde i all hast, som en følge av de rettigheter og friheter bøndene nå hadde fått etter mange års fattigdom og nød.
Blokkutskifting var en utskiftingsform hvor et forholdsvis stort antall eiendommer ble flyttet ut i forbindelse med utskiftingen. Dermed ble det mulig at hver gård fikk et omtrent rektangulært samlet jordstykke.
En annen form for utskifting var stjerneutskiftingen. Dette forekom i mindre landsbyer hvor landsbyen lå sentralt plassert på landsbyjorden og hvor jorden hadde en ensartet kvalitet. Her kunne man med fordel få til en stjerneutskifting, ettersom jordens bonitet var lik. Det innebar at gårdene ble liggende i landsbyen og at hver gård fikk tildelt et langt kileformet markstykke. Sett oppe fra strålte markene i en stjerneformasjon ut fra landsbyen. Stjerneutskiftingen var populær hos bøndene fordi den betydde at man kunne bevare det tette landsbyfellesskapet og den tryggheten det ga og at ensartet jord lå i tilknytning til gården.
Den tredje formen for utskifting var kamutskiftingen, hvor området varierte mellom åker og eng. Her lå gårdene som perler på en snor og hadde hvert sitt avlange stykke i ut fra hver side.
Avaldsnes kongsgård
Middelalder
Sagnet forteller at dommedag kommer når denne bautasteinen rører kirkeveggen. Derfor har avaldsnesprestene i løpet av flere hundre år gått ut i ly av nattemørket og hogd biter av toppen, og slik har de reddet verden fra undergang. Dette dommedagssagnet kan ha røtter tilbake til den eldste kristne tida før kirkene ble bygget, da det var vanlig å vie slike hedenske kultsteder til erkeengelen Mikael. Og Mikael er erkeengelen som skal blåse sjelene inn for dommedag og veie hvem som skal til himmelen og hvem som går fortapt. Også Håkon Håkonsson hadde respekt for denne steinen: Kirkeveggen ble nemlig skrådd for å hindre kontakt med bautaen.
Under Håkon Håkonsons kroning ville biskopene at kongen skulle ta landet i len av Olav den hellige og kirken. Men kong Håkon nektet å ha hellige Olav som overkonge. Likevel viet han kirken på Avaldsnes til St. Olav. Fra sagalitteraturen hører vi at Håkon Håkonson svarer den gamle birkebeineren Helge at Gud, jomfru Maria og hellige Olav er hans ombudsmenn. Vi vet at kirken i katolsk tid hadde både et Olavsalter og et alter som var viet til jomfru Maria. Kanskje hadde kirken også et alter for Mikael.
I dag er Olavskirken det fremste minnesmerket over Avaldsnes sin storhetstid. Den kan stå som symbol på at rikssamlingen ble sluttført under Håkon Håkonson. Men da kirken ble bygd, var Avaldsnes' glansdager allerede forbi. Ved å følge historien fra vikingtid inn i middelalder ser vi at det økonomiske og politiske tyngdepunktet blir flyttet fra kjerneområdet ved Karmsundet, først til Nidaros, siden til Bergen og så til Oslo.
Havnen og handel ved Avaldsnes
Fra yngre romertid og utover i år 1000 gikk samhandelen mellom Norge og Mellom-Europa over Nordsjølandene. Fra 1100-tallet ble denne handelen overtatt av Hansabyene som ble selvstendige bystater med stor økonomisk og militær makt. Hanseatene var aldri velsette, men fordi Norge var avhengig av korn, malt, mel og salt, måtte til og med den ellers så mektige Håkon Håkonsson gi dem lov til å drive handelsvirksomhet.
I boka Den norske so fra 1584, skrevet av en tysker, heter det at hanseatene hadde sin første handelsstasjon i Norge på Nothow, men fordi de ble ille plaget av sjørøvere ved Nothow, flyttet de kontoret lenger inn i landet til et tryggere sted, nemlig Bergen. Man har forøvrig grunn til å tro at disse såkalte sjørøverne var representanter for den norske kongemakten.
Gamle dokument og kartmateriale plasserer Nothow/Notau i Karmsundet, og i hundre år har folk spekulert på hvor Notau lå. Folk flest mente at den lå ved Bukkøy like nedenfor kirken, der stedsnavnet Nottå og Nåttåhavn ennå er bevart. Dette er i realiteten to gode havner som ble brukt så lenge det gikk seilskuter langs kysten ved Avaldsnes. Der lå de nattetider i dårlig vær og ventet på at den sterke Salhustrømmen to kilometer lenger nord skulle roe seg.
1694 Kaiser
1694 Kaiser er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 29. september 1934 av Hendrik van Gent ved Union Observatory i Johannesburg.
Avaldsnes kongsgård
Havnen og handel ved Avaldsnes
Man har ennå ikke fått undersøkt disse havnene – Nottå og Nåttåhavn – men sommeren 2000 ble det gjort eksepsjonelle funn i Gloppehavn, nærmere kirken, da Sjøfartsmuseet og Arkeologisk museum i Stavanger foretok marinarkeologiske undersøkelser. For første gang ble det funnet ei havn på en kongsgård i Norge, og i en del av denne havna lå det mengder av tysk og nederlandsk keramikk. Selv om undersøkelsene så langt kun kan karakteriseres som «en spasertur på sjøbunnen», så kan man nå med god sikkerhet fastslå at den hanseatiske handelsstasjonen Notau nå sannsynligvis er funnet.
Som tidligere nevnt kom det i 1367 til åpen strid mellom hanseatene og Håkon VI. Året etter satte hanseatene fyr på kongsgården, sålehuset og andre gårder langs Karmsundet. Hanseatene må likevel siden ha kommet til enighet med kongen, for funnene av hansakeramikk som ligger på sjøbunnen utenfor Avaldsnes, dateres helt fram til 1500-tallet.
Nordvegen Historiesenter
Nordvegen Historiesenter er startet opp ved Avaldsnes, for å gi informasjon om vikingtiden og kongsgården på Avaldsnes.
Landboreformene
«Bøndene kunne dog stadig klage»
Bøndenes oppfatning av utskiftingen var positiv selv om det kunne komme klager når en bonde ble tildelt et stykke jord som var for skrinn til å så i. Generelt så mange landsbyer på utskiftingen som den ideelle veien til større velstand.
Det var imidlertid mange grunner til at landsbyene utskiftet jorden. I kilde 11.5 hos Hansgaard har en bonde i Vollerslev by bygget opp en ny gård etter at hans gamle brant ned. Beliggenheten til den nye gården var helt ute i det ytterste av vangene hvor han fikk noen nye jorder. Disse jordene var ikke blitt dyrket noe særlig ettersom de lå så langt vekk og derfor ikke var utpint; de kunne derfor dyrkes opp hurtigere og bedre enn de markene som lå tettere inntil byen.
Dette prakteksempelet fikk hermed flere gårder til å flytte og Vollerslev fikk da en velstandøkning og bedre jordbruksprodukter.
Det fantes også byer som gjerne ville skifte ut jordene sine, men som ikke kunne ettersom kornet var for dårlig. I kilde 11.8 hos Hansgaard anmodet åtte bønder i Vindstrup om å få oppmålt jorder i sine vanger. Bøndene var imidlertid nødt til å legge ned en av de åtte gårdene og dele denne gårdens jord ut til de andre for at det kunne lønne seg. De sendte en skriftlig anmodning om å få tillatelse til dette ettersom de da kunne forbedre sine økonomiske kår; de håpet at staten ville gi dem hjelp og helst støtte til den bonden som måtte avgi sin gård.
Det var i løpet av utskiftingen mange forskjellige incitamenter til å flytte ut fra landsbyen og det varierte mye fra landsby til landsby om det var aktuelt. Utskiftingen var et populært og profitabelt fenomen som først forekom i 1760-årene. Det er nærliggende å se på utskiftingen som et resultat av den stadig vidtgående lovgivningen. De første eksemplenes makt og overbevisning ga selvforsterkende effekter og satte i gang en kjedereaksjon i landets landsbyer.
På side 119 i Danmark under forvandling fremgår det at 40 % av brukene på Sjælland var utflyttet i 1790-årene. På Fyn og Jylland lå denne andelen på 10 – 20 %.
Forbedring av kårene for festebøndene og fremgang for godseierne
I 1772 skrev C. D. Reventlow om sin far at han var en mann som ikke eide annet enn sine gods og på grunn av deres dårlige forvaltning var de ikke mye verdt. I 1804, etter landboreformenes gjennomføring var godsene og de ufestede gårdene hans overtatt av frie og iherdige bønder som drev dem i stor stil.
Som C. D. Reventlows far selv uttalte: Dette sitatet gir et klart uttrykk for godseierklassens økonomiske oppstigning og forbedrede tilværelse etter landboreformene.
Tilspissing av eiendomsbegrepet
Man fikk nå en interesse i ideologien og i å få bekreftet sin politiske overbevisning og også få andre til å tro på den. På denne måten fikk man skapt den ønskede middelklassen som nå gikk sammen om samme vilkår, prinsipper og ideologi. Fysiokratismen og kapitalismen var to ideologier som både godseiere og bønder gikk inn for. Det var rundt disse tankegangene man fikk skapt den ønskede middelklassen.
Husmennene og landarbeiderne sto igjen
Da det nå var skapt en selveiende middelklasse og man hadde den rike adelen, sto det en ny underklasse tilbake. Denne klassen besto av husmenn og landarbeidere, hvis kår fikk en klar forverring etter landboreformene, et slags landproletariat. Disse husmennene måtte fortsatt arbeide under bøndenes vilkår, som nå virkelig utnyttet denne billige arbeidskraften til å etablere sine egne gårder ettersom hoveriet overfor husmenn ikke avtok med reformene.
Husmennene fikk tildelt såkalte husmannsplasser og fikk så lite og dårlig jord at de var tvunget til å arbeide for føden hos bøndene. Etter reformene mistet husmennene også sine fellesbeiter hvor de tidligere hadde latt kyrne sine gå på beite.
I kilde 15.3 i Torben Hansgårds Danmark under forvandling fremgår det tydelig at husmennene levde på bøndenes premisser. I denne nedskrevne overenskomsten diskuterer noen gårdmenn i Tåstrup hva de skal stille opp med i forhold til de husmennene som ville ha sine dyr på beite. En husmann ved navn Niels Jensen er blitt for skrøpelig til å arbeide for sin bonde og bonden vil derfor ikke lenger la hans ku få gresse på beiteområdet. Husmennenes få rettigheter var blitt fjernet etter landboreformene. Deres rett til beiteområder ble fjernet samt deres liv og arvefeste. De levde på eksistensminimum og kunne bli kastet på dør når som helst.
Husmennene måtte dessuten avfinne seg med grovt hoveri fra den nye middelklassens side og dersom de nektet ble de straffet korporlig. Man hadde imidlertid gitt dem friheten til selv å velge om de ville leve i feste eller drive for seg selv. Dette var imidlertid ikke en mulighet da et liv på egen hånd for en husmann ville føre til sultedøden.
Husmennene ble holdt i et jerngrep og trakk det korteste strå i den nye herskende samfunnsorden kapitalismen. som Charles Dickens formulerte det. Som det nevnes på side 106 i Danmark under forvandling så har en skolelærer ved navn Rasmus Pedersen gitt uttrykk for sin undring over at folk kan lide under så fryktelige kår i et land som flyter av melk og honning.
Rasmus Sørensen nevner sin egen greve som eksempel – en rik mann som hadde forbedret bøndenes kår markant, men kun latt husmennene stå tilbake.
I årene etter reformene fortsatte husmennenes elendighet, barna døde av kronisk underernæring og hungersnød var vanlig for mange husmenn om vinteren og våren. Resultatet var en tredelt klassedeling: landproletariatet, bondestanden og adelen. Hele samfunnet fikk øket velstand gjennom landbrukets økte produksjon i form av mere og bedre jordoppdyrkning, men husmennene ble oversett og fikk en tilbakegang i sin tilværelse med reformene.
Landbefolkningen i 1801
Fra folketellingen 1801 vet man at 20 % av Danmarks befolkning bodde i byene og 80 % bodde på landet. Landbefolkningen fordelte seg slik: (Kilde: Frilandmuseets Jubilæumsside)
John Baptist Yang Xiaoting
John Baptist Yang Xiaoting (født 9. april 1964 i Shaanxi i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk katolsk biskop.
Prest
Han ble presteviet for bispedømmet Zhouzhi i 1991. Han studerte i Roma fra 1993 og tok doktorgrad i teologi ved Det pavelige universitet Urbaniana i 1999, og studerte så i USA 2000-02 der han tok mastergrad i sosioreligiøse studier. Senere var han viserektor ved det katolske presteseminar i Xi'an.
Biskop
Yan'an, som en lang periode under den kinesiske borgerkrig var base for Mao Zedong, har nå (2010) to biskoper, 20 prester, 24 nonner og 40.000 katolikker.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Babik Reinhardt
Babik Reinhardt (født 8. juni 1944 i Paris, død 13. november 2001 i Cannes) var en fransk jazzmusiker (gitar) og komponist, av sinti opphav, kjent for virtuost spill innen sigøynerjazz og for å være sønn til Django Reinhardt.
Hans bror Henri Baumgartner var også jazzmusiker (melodien Louson er dedikert ham). Sønnen David Reinhardt er også jazzgitarist.
Babiks første innspilling var med Georges Arvanitas trio (Swing 67, EP), etterfulgt av Babik joue Sidney Bechet (LP, 1968). Etter en periode med utstrakt turnévirksomhet til bl.a. USA utga han Sinti Oun Brazil (1973) med Fernando Martins band. Albumet Sur Le Chemin mon Pere (1974) var dedikert hans far.
I 1983 spilte han med Stéphane Grappelli i Anniversary Concert. I «Trio Gitan» spilte han med søskenbarnet Boulou Ferré og Christian Escoudé (Three of a Kind 1986), etterfulgt av soloplatene All Love og Live! (turne i Frankrike, Canada og Jugoslavia, 1989), Nuances (1992), Vibration med Emmanuel Bex orgel og Simon Goubert batteri (1995). Etter USA-turne med gitaristen François Vola ga han ut A Night in Conover (1997). I 1997 spilte han inn platen "Hot Shots" sammen med Hot Club de Norvège, bl a melodien "The Lonely Wolf", komponert til ham av Jon Larsen. Han medvirket i «New Quintette du Hot Club de France» med Romane (1998), samt med Françoise Hardy (Baccara, 1999).
Han har også komponert filmmusikk (Le Prix du Silence; Mohamed Bertrand Duval 1991). I 1992 var han initiativtaker til Django d'Or, og var deltaker i den første Django Reinhardt Festival i New York (2000).
David Platt
David Andrew Platt (født 10. juni 1966 i Chadderton) er en engelsk tidligere landslagsspiller (midtbane) og nåværende fotballtrener.
Spillerkarriere
I 1991 ble Platt solgt til italienske Bari for hele £5,5 millioner pund. Platt scoret 11 mål for Bari, men Bari rykket likevel ned til Serie B. I 1992 ble han kjøpt til Juventus (for £6,5 millioner) hvor han fikk med seg 16 kamper i ligaen. Juventus vant UEFA-cupen det året Platt var der. Da sesongen var over gikk ferden til Sampdoria for £5,7 millioner pund. Sampdoria vant den italienske cupen i 1993. I 1995 ble hentet tilbake til hjemlandet av Arsenal for £4,75 millioner. I sin tredje sesong var han med på Arsenals dobbeltriumf med seier i både Premier League og FA-cupen. Platt spilte totalt 62 landskamper for England og scoret 27 mål. Han spilte også tre B-landskamper for England.
Trenerkarriere
I desember 1998 ble David Platt trener for Sampdoria, men allerede i februar var han ute ettersom han ikke fikk lov til å trene laget uten trenerlisens. I England fikk han tilbud av fotballforbundets daværende tekniske direktør, Howard Wilkinson, om å jobbe med U-18 landslaget mens han utdannet seg til å bli trener. I 1999 ble han spillende trener for Nottingham Forest. Her tilbragte han to sesonger, før han ble ansatt som landslagssjef for det engelske U-21 landslaget. I 2004 var engasjementet med U-21 landslaget over etter at de ikke klarte å kvalifisere seg for EM, og han ble erstattet av Peter Taylor.
Einevarden
Einevarden er Norges nest sørligste fuglefjell. Det ligger vest for øya Vågsøy på Vestlandet. Tidligere hekket ti-tusenvis av sjøfugler der, og det var så mye fugler tett-i-tett at det kunne skygge for sola. Einevarden er 70 meter høyt. Før i tiden klatret folk opp og plukket egg der. Nå er det forbudt, og fuglelivet er fredet.
Kløfta stasjon
Kløfta stasjon er en jernbanestasjon på Kløfta som ble åpnet i 1854 som en del av Norges første jernbane, Hovedbanen som gikk fra Kristiania til Eidsvoll.
Stasjonen var opprinnelig kalt Kløften, men endret navnet til Kløfta i 1920. Den opprinnelige stasjonsbygninen (av Schirmer og von Hanno) befinner seg nå på Jernbanemuseet. Stasjonen fikk ny stasjonsbygning (tegnet av Henrik Bull) på 1920-tallet. Så ble ny stasjon bygd i forbindelse med utbyggingen av Gardermobanen i 1998. Det er overkjøringsmulighet (forbindelse) mellom Hoved- og Gardermobanen på Køfta. Det kjøres idag ingen tog mellom Køfta og Gardermoen. (Slutt desember 2012)
Kvitskriuprestan
Kvitskriuprestan (eller Kvitskriuprestein) er et fenomen av jord- og steinsøyler (jordpyramider) i Uldalen, en sidedal til Gudbrandsdalen, i Sel kommune. Området er vernet med ferdselsforbud i rasområdet og rundt søylene.
Dette er et naturfenomen som oppstår når regnvann skyller bort hardpakket morenemateriale i moreneryggen, men etterlater seg søyler der store steiner ligger som paraplyer og beskytter de underliggende massene mot regn. Slike søyler dannes i områder med lite nedbør slik at jorden ikke vaskes bort fort. I tillegg har solen bidratt til å gjøre overflaten hardere og mer motstandsyktig, på samme måte som med soltørket leire. De høyeste søylene er rundt seks meter og er beregnet å være ca. 200 år gamle. «Prestene» trekker seg stadig lenger oppover dalsiden ettersom de eldste faller overende i fronten mens nye vaskes frem av regnvann lenger oppe.
Abraham Dirk Loman
Abraham Dirk Loman (født 16. september 1823, død 17. april 1897) var en nederlandsk teolog, som virket i Amsterdam. Loman tilhørte en radikal krets av nederlandske teologer og filosofer som på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet delte det syn at ingen av Paulus' brev i Det nye testamente er autentiske.
Loman betraktet kristendommen som en sammensmeltning av jødisk og hellenistisk tankegods. Da Loman ble blind i 1874, skal han ha uttalt at blindheten gav ham innsikt i kirkens mørklagte historie! Ifølge Loman var ikke Jesus Kristus en historisk person; alt vi vet om Jesus er fri diktning nedskrevet i det 2. århundre.
Kvitskriuprestan
Det finnes noen små forekomster av dette fenomenet i området rundt «Kvitskriuprestan», samt i Skåbu og på Dovre. Dette fenomen finnes ellers ikke andre steder i Nord-Europa. Fenomenet finnes flere steder i Alpene. Denne naturtypen er ført opp i «Norsk rødliste for naturtyper» som kritisk truet (CR).
Kvitskriuprestan ble fredet som naturminne 24. juni 1977, så alle former for hærverk er forbudt. Det er også forbudt å passere gjerdet som er satt opp for å beskytte søylene.
Det er skiltet til Kvitskriuprestan fra E6. Siste del av veien er bomvei. Fra veien må en gå drøyt to hundre meter oppover for å komme til Kvitskriuprestan.
Navnestrid
Det er en pågående strid om hva det offisielle stedsnavnet skal være. Det offisielt vedtatte navnet er pr. mars 2008 Kvitskriuprestan, men lokal uttale er Kvitskriupræstein. Enkelte mener at på bokmål/riksmål blir navnet hvitskrudprestene, altså «prestene i hvit skrud», som henspiller på jordsøylenes form og farve. Dette er feil; Skriu betyr skred, altså blir navnet hvitskredsprestene og henspiller på at de ser ut som de står i et hvitt (jord-)skred.
Formen Kvitskriuprestein er en skrivemåte som gjengir den lokale uttalen, mens Kvitskriuprestan ligger nærmere norsk rettskrivning (jf. Lov om stadnamn: «Skrivemåten skal følgje gjeldande rettskrivingsprinsipp for norsk (…)»).
Veivesenets skilt på stedet lyder Kvitskriuprestene. På veivisningsskilt ved avkjøring fra E6 er navnet imidlertid skrevet som Kvitskriuprestein.
Nedre Fiplingvatnet
Nedre Fiplingvatnet (sørsamisk: Fijhpelogkoe) er en innsjø i Grane kommune, helt sør i Nordland fylke.
Nedre Fiplingvatnet ligger rett nord for Øvre Fiplingvatnet. De to vatnene er adskilt med et lite eid ved utløpet av Simskardet, og mellom vatnene renner den korte Mellomvasselva. Eidet er delvis bebygget, den øvrige delen er vernet som Simskarmyra naturreservat. Langs vestsiden av vatnet går fylkesvei 273. Ved fylkesvei 274 på østsiden av vatnet ligger Børgefjellskolen, en privat leirskole. Lenger øst ligger Børgefjell nasjonalpark.
Innsjøen har utløp i nordenden gjennom Storfiplingelva til Vefsna. Våtmarka rundt utløpet er vernet som Stormyra naturreservat.
My Little Pony: Vennskap er ren magi
My Little Pony: Vennskap er ren magi (engelsk originaltittel My Little Pony: Friendship Is Magic) er en amerikansk-kanadisk, animert eventyrserie for barn som har gått på kanadisk og amerikansk TV siden 2010. Serien bygger på fortellingene om de fargerike leketøyponniene i de foregående tegnefilmene om My Little Pony som ble produsert for TV i tre omganger på 1980- og 1990-tallet. Foreløpig har det kommet ut åtte sesonger med til sammen 179 episoder, og 65 av dem har blitt oversatt til norsk. Serien er utviklet utviklet etter ideer av den amerikanske animatøren Lauren Faust (født 1974) og produsert i samarbeid med den amerikanske leketøykjeden Hasbro.
Handling
My Little Pony: Vennskap er ren magi handler særlig om enhjøringen «Twilight Sparkle». og hennes venner.
«Twilight Sparkle» studerer magi og er lærling av «prinsesse Celestia», regenten i landet «Equestria». «Twilight» har fått i oppgave av «Celestia» å dra ut for å finne seg venner. Enhjørningen blir sendt til «Ponyville», der hun møter resten av seriens sentrale skikkelser.
I de to første episodene av hver sesong, og i de to siste episodene av sesong 2, blir det innført en ny skurk som «Twilight» og vennene hennes må bekjempe. De andre episodene i sesongene er korte historier om én eller flere av hovedponniene.
Hver episode slutter med at «Twilight» skriver et brev til «Celestia» der hun forteller hva hun har lært om vennskap i løpet av episoden.
Internettpopularitet
Den fjerde generasjonen av TV-seriene om de små, vennlige og fargerike ponniene har fått uventet oppmerksomhet på internett. Selv om målgruppen for seriene og leketøysproduktene er jenter fra 4 til 9 år, ble My Little Pony: Vennskap er ren magi tidlig et populært internettmem blant ungdommer og unge voksne, særlig gutter og menn. Det oppstod en ny tilhengerskare som kalte seg bronies, i entall brony, satt sammen av de engelske ordene brothers og ponies. «Broniene» har utviklet seg til en subkultur av tilhengere som dyrker My Little Pony som populærkulturelt fenomen, opprinnelig ment spøkefullt, men siden oppriktig. Kvinnelige fans blir kalt «pegasis», dannet av ordene Pegasus og sisters. De nye tilhengerne arrangerer ponymeets, bronycons og ponycons, treff og messer for «bronier» og «pegasiser». Populariteten blir delvis forklart med at serien handler om vennskap og har klar en appell mot mobbing.
1695 Walbeck
1695 Walbeck er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 15. oktober 1941 av Liisi Oterma i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter den finske astronomen Henrik Johan Walbeck.
Savannah (elv)
Savannah River er en elv som renner langs grensen mellom delstatene Georgia og Sør-Carolina i det sørøstlige USA. Elven er cirka 560 km lang, og danner absolutt hele grenselinjen mellom Georgia og Sør-Carlonia helt fra grensen mot Nord-Carolina i nord. Den renner ut i Atlanterhavet ved storbyen Savannah. Nedbørsområdet er på 25.511 km².
De engelske kolonistene bosatte seg stort sett langs Savannah-elven i den tidlige koloniperioden fra 1700-tallet. Den engelske kulturen sto særlig sterk i de to elvebyene Savannah og Augusta. Elven er farbar for større skip, og har i historisk tid vært en svært viktig fordselsåre for Georgia, ikke minst for eksporten av bomull fra Savannah til Europa.
Målgruppe
Målgruppe er en gruppe personer man henvender seg til med et visst tilbud, en service eller et budskap.
Begrepet brukes blant annet innen følgende områder:
Målgruppen består av segmenter
En målgruppe kan enten være et snevert segment av befolkningen eller et bredt segment, eventuelt kan den omfatte for eksempel hele den norske befolkning. Eksempelvis er kraftselskapenes målgruppe hele befolkningen.
Hvis ikke målgruppen er gitt på forhånd, kan man definere og velge en målgruppe. Ved hjelp av en markedsanalyse finner man frem til et eller flere befolkningssegmenter som kan være potensielle målgrupper. For at vurdere hvor attraktive segmentene er kan man bruke disse kriteriene: :
Kriterier for målgrupper kan for eksempel være geografisk område eller sosiodemografiske variabler som alder, kjønn, inntekt, interesser, utdannelse, holdninger, sosial status, livssyn, lønn og liknende, - eller en kombinasjon av disse. For å forenkle markedsføringen er det ofte hensiktsmessig å definere en slik gruppe for å få størst mulig effekt av en markedsføringskampanje eller produktutvikling.
Å identifisere den riktige målgruppen for å markedsføre et produkt eller en tjeneste er et av de viktigste stadiene innen markedsføringens livssyklus. Uten å kjenne sin primærmålgruppe vil markedskommunikasjon og salgstiltak vanskelig bli gjennomførbart, det kan bli meget dyrt.
Hama
Hama (arabisk: Ḥamāh, bibelsk Ḥamāth, «festning») er en viktig by i Syria nord for Damaskus som ligger ved bredden av elven Orontes. Den er provinshovedstaden for Hamaguvernementet. Byen ligger på det samme stedet for den historiske byen Hamat. Hama må ikke forveksles med landsbyen Hamat i Libanon.
Demografi
Dagens by har en befolkning på 696 863 (2009) og er således den fjerde største i Syria, bak Aleppo, Damaskus, og Homs.
De fleste innbyggerne er sunnimuslimer. Men også den ortodokse kirke i Antiokia og den gresk-ortodokse kirke har tilhengere blant befolkningen.
Næringsveier
Hama er et viktig industri- og jordbruksområde i Syria med 3 680 km², over en tredjedel av guvernatet, som er under kultivering. Området produserer over halvparten av den nasjonale avlingen av poteter og pistasjnøtter foruten også en rekke andre planteprodukter. Det er også oppdrett av buskap i området.
Byen er kjent for sine 17 noriaer eller vannhjul for vanning av hager og grøntområder som det hevdes går tilbake til 1100-tallet f.Kr. Selv om disse har historisk sett blitt benyttet irrigasjon har dagens noriaer ikke den samme praktiske betydningen, bortsett fra den estetiske visningen.
Historie
Oldtidsriket omfattet også blant annet byene Homs og Ribla. Innbyggerne var kanaanitter.
I løpet av Salomos regjeringstid var riket etter alt å dømme underlagt Israel.
Hamat kom under innflytelse av assyrerne på 700-tallet f.Kr. Under selevkidene fikk byen Hamat navnet Epifaneia etter Antiokos IV Epifanes.
Ribla
Ribla (i betydningen «fruktbar») var en oldtidsby på den nordlige grensen til Israel, i riket Hamat (dagens Hamah i Syria), rundt 56 km nordøst for Baalbek, og mellom 16 og 19 km sør for innsjøen Homs på østbredden av elven Orontes, på en bred og fruktbar slette.
I oldtiden lå den langs vegen som gikk fra oldtidens Egypt og Palestina til Babylon, og var således en hyppig brukt hvilested for hærene til både de egyptiske som babylonske kongene. Det var karavanevegen fra Israel til Karkemisj ved Eufrat. Den er beskrevet i Det gamle testamente, i Fjerde Mosebok 34:11 ved at den lå «øst for Ajin». Et sted som fortsatt kalles el Ain, det vil si «kilden», er funnet i en slik posisjon rundt 16 km fra hverandre.
Ved Ribla hadde Nebukadnesar II sitt hovedkvarter i hærtoktene mot Jerusalem, og her hadde også farao Neko II slått leir etter at han hadde slått Josjia av Judas hær i slaget ved Megiddo i år 609 f.Kr. Se Andre Kongebok 23:29-35; 25:6, 20, 21; og Jeremias bok 39:5; 52:10.
I dag er den en betydelig grend, men navnet Ribla er bevart i dagens Ribleh i Syria.
Beistet
Beist blir ofte brukt for å beskrive firbente dyr, men i bestemt form kan det ha andre betydinger.
Fridalen kirke
Fridalen kirke er en arbeidskirke fra 1937 i Bergen kommune. Den er lokalisert på Minde og har gateadresse Roald Amundsens vei 100.
Byggverket er i mur og har 450 plasser.
Historie
Arkitekt for kirken var Peter Andersen. Den er en murbygning med skiferkledd valmtak, kirkeskipet er rektangulært, med et noe smalere kor i sørenden. På motsatt ende ligger våpenhus og klokkerkontor. Den opprinnelige kirken hadde 250 plasser og ble innviet 6. mai 1937.
I 1957 ble Fridalen eget prestegjeld, og man bygget da et femkantet påbygg i den sørlige enden av kirken med sakristi og prestekontor. Parallelt med dette ble det bygget menighetssal i kjelleren. I perioden 1983 til 1985 ble kirken utvidet for å få flere sitteplasser.
I 1959 ble Landås menighet og Slettebakken menighet skilt ut av Fridalen, og det ble bygget nye kirker til disse menighetene, henholdsvis Landås kirke og Slettebakken kirke.
Interiør
Alteret er i tre med et krusifiks i fajanse og tre. Prekestolen består av fem fag med ramverk og fyllinger. Både alter og prekestol er dekorert av Bjørn Kaland. Kirken har en åttekantet døpefont i tre.
Alexandria (navn)
Alexandria er et engelsk kvinnenavn dannet av mannsnavnet Alexander, som har gresk opprinnelse og er dannet av alexo, «beskytte», og aner, «mann», i genitivformen andros.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Sandvigodden fyr
Sandvigodden fyr er en nedlagt fyrstasjon i uthavna Sandviga på Hisøy.
Fyret ligger på et nes og ble bygget i 1844, samtidig med Store Torungen fyr og Lille Torungen fyr, og er Arendal og Galtesunds tredje innseilingsfyr. Fyrstasjonen ble nedlagt i 1934, samtidig som en ny automatisert fyrlykt ble oppsatt i ett nytt tårn ved siden av det opprinnelige fyret.
Hilde Røgeberg Pedersen
Hilde Røgeberg Pedersen (født 12. februar 1980) er en norsk skøyteløper som deltar i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerer Norge og Geithus Idrettslag.
Personlige rekorder i hurtigløp på skøyter
Oppdatert etter sesongen 2014/15.
R.E.M.
R.E.M. var et amerikansk rockeband som ble dannet i Athens, Georgia i januar 1980 av vokalist Michael Stipe, gitarist Peter Buck, bassist Mike Mills og trommeslager Bill Berry.
I 1997, etter at R.E.M. hadde signert ny kontrakt med plateselskapet sitt, Warner Bros. Records, for rekordsummen 80 millioner dollar, forlot trommeslager Bill Berry bandet. R.E.M. holdt fram med de tre gjenværende medlemmene. Etter en del forandringer i musikkstil holdt bandet frem i det neste tiåret med blanda kommersiell suksess. I 2007 var historien og påvirkningen til bandet hedret med plass i amerikanske Rock and Roll Hall of Fame. Det første offisielle konsertalbumet deres, R.E.M. Live, ble gitt ut i oktober 2007. Det siste studioalbumet deres, Collapse into Now, kom ut i mars 2011.
21. september 2011 uttalte R.E.M. på sin hjemmeside at gruppa var oppløst. Ifølge Peter Buck ble avgjørelsen tatt på et hotellrom i Bergen i 2008.
Begynnelsen: 1980–1981
I januar 1980 ble Michael Stipe kjent med Peter Buck i platebutikken i Athens i Georgia der Buck jobba. De to oppdaget at de hadde lik musikksmak, spesielt når det gjaldt pønkrock- og protopønk-artister som Patti Smith, Television, og The Velvet Underground. Stipe sa at «det virker som jeg kjøpte alle platene som Buck hadde lagt av til seg selv». Kort tid etter møtte Stipe og Buck medstudentene på University of Georgia, Mike Mills og Bill Berry, på en fest. De to hadde spilt musikk sammen siden high school. Gruppa ble enige om å samarbeide med noen sanger, og Stipe har senere sagt at «det var aldri noen stor plan bak noe av det». Bandet, som fremdeles ikke hadde fått et navn, brukte flere måneder på å øve inn den første konserten deres, som var 5. april 1980 på bursdagsfesten til en kamerat i en omgjort kirke. Etter å ha vurdert navn som «Twisted Kites», «Cans of Piss» og «Negro Wives», valgte bandet til slutt «R.E.M.», som Stipe tilfeldig plukka ut fra ei ordbok.
Bandmedlemmene sluttet på skolen for å fokusere på gruppa, som var i stadig utvikling. De fant en manager i Jefferson Holt, en plateselskapeier som var så imponert over en R.E.M.-konsert i hjembyen sin i Nord-Carolina, at han flytta til Athens. Suksessen til R.E.M. i Athens og området rundt kom omtrent på en blunk. Bandet trakk gradvis mer og mer folk til konsertene sine, og dette skapte en forandring i musikkmiljøet i Athens. I det neste halvåret reiste R.E.M. rundt på turné i alle sørstatene i USA. Turnéen var vanskelig siden det ikke eksisterte turneringsplaner for alternative rockeband på denne tiden. Gruppa måtte turnere i en gammel varebil som Holt kjørte, og økonomien var såpass stram at bandmedlemmene levde på en matrasjon til to dollar dagen. Sommeren 1981 spilte R.E.M. inn den første singelen sin, «Radio Free Europe», på produsent Mitch Easter sitt drive-in-studio i Winston-Salem i Nord-Carolina. «Radio Free Europe» ble utgitt på det lokale plateselskapet, med et førsteopplag på tusen eksemplarer. Disse ble fort solgt vekk. Til tross for det lille opplaget, fikk singelen gode kritikker fra større medium. Singelen var rangert som en av de ti beste singlene i 1981 av The New York Times, og Village Voice gav den tittelen «Single of the Year» i jazz & pop-kritikeravstemningen dette året.
I.R.S. Records og kultsuksessen: 1982–1986
R.E.M. spilte inn EP-en Chronic Town med Mitch Easter i oktober 1981, og denne var også planlagt utgitt på Hib-Tone. Men en demo av den første innspilingen med Easter hadde sirkulert i månedsvis, og I.R.S. Records fikk også tak i en kopi. Bandet tok ikke imot kontrakten fra RCA Records, et større plateselskap, men valgte heller I.R.S., som de skrev kontrakt med i mai 1982. Chronic Town ble utgitt av I.R.S. i august samme år, som den første amerikanske utgivelsen til selskapet. Det britiske musikkbladet NME trykket en positiv melding av EP-en der det var framhevet at sangene hadde en aura av mystikk, og det var konkludert med at «R.E.M. klinger godt, og det er flott å høre noe så lite framtvunget og utspekulert som dette».
I.R.S. satt R.E.M. sammen med produsent Stephen Hague for å spille inn debutalbumet. Hague la mye vekt på teknisk perfeksjon og det gjorde at bandet ikke var fornøyde, og spurte derfor plateselskapet om å få arbeide med Easter istedenfor. I.R.S. gikk med på ei «prøve»-økt der bandet fikk reise til Nord-Carolina, og spille inn sangen «Pilgrimage» med Easter og produsentpartneren hans Don Dixon. Etter å ha hørt opptaket lot I.R.S. bandet spille inn albumet med Dixon og Easter. På grunn av den dårlige erfaringen med Hague, spilte bandet inn albumet gjennom en prosess der de nektet å ha med klisjéer fra rockemusikken, som gitarsoloer eller de populære synthesizerane, dette for å gi musikken deres et tidløst preg. Det ferdige albumet, Murmur, ble tatt imot med gode kritikker ved utgivelsen i 1983, og musikkbladet Rolling Stone kåret albumet til den beste plata det året. Albumet kom opp på 36.-plass på bladet Billboard sin albumliste. En nyinnspilling av «Radio Free Europe» var hovedsingelen til plata, og nådde 78.-plass på Billboards singelliste i 1983. Til tross den gode mottagelsen fra publikum, solgte Murmur bare om lag 200,000 eksemplar, noe Jay Boberg på I.R.S. følte var under det en kunne forvente.
R.E.M. gjorde den nasjonale fjernsynsdebuten sin på Late Night with David Letterman i oktober 1983, der gruppa framførte en ny sang uten navn. Sangen, som senere er kalt «So. Central Rain (I’m Sorry)», var den første singelen fra det andre albumet deres, Reckoning (1984), som også var innspilt med Easter og Dixon. Dette albumet fikk også gode kritikker, Mat Snow i NME skrev at Reckoning «stadfester at R.E.M. er en av de mest vidunderlige og spennende gruppene på planeten». Sent i 1983 startet bandet den første Europa-turnéen sin. Reckoning lå som nummer 27 på albumlistene i USA, som var en uvanlig høy plassering for et collegerock-band på den tida, hadde lite spilletid på radio, og dårlig distribusjon utenfor USA gjorde at plata ikke kom høyere enn 91.-plass i Storbritannia.