cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mashan (Jixi)
Samferdsel
Kinas riksvei 201 fører gjennom området. Den begynner i Hegang i provinsen Heilongjiang og fører via blant annet Mudanjiang og Dandong sør til Liaodonghalvøya til Lüshunkou/Dalian.
Sairt
Sairt (萨尔图区, Sà'ěrtú Qū) er et bydistrikt i den byprefekturet Daqing (大庆市) i den kinesiske provins Heilongjiang. Sairt har et areal på 549 km² og teller ca. 270 000 innbyggere (2004).
Zutphen
Zutphen er en liten by og kommune i provinsen Gelderland i Nederland som ligger ved elva Ĳssel. Byen ligger omtrent 30 kilometer nordøst for Arnhem. I 2005 ble bykommunen Zutphen slått sammen med bykommunen Warnsveld, men beholdt sitt navn. Bykommunen har rundt 47000 innbyggere.
Walburgiskerk, hvor den eldste delen er fra 1100-tallet, er hovedkirke i byen og på UNESCOS liste over 100 øverste Rijksmonument i Nederland.
Joseph Marie Jacquard
thumb|left|Hullkortene som styrer en Jacquard-vevstol utgjør forgjengerne til moderne dataprogrammer. Joseph Marie Charles, kalt Jacquard (født 7. juli 1752, død 7. august 1834) var en fransk vever, kjøpmann og konstruktør. Han konstruerte flere vevstoler, og var sentral i utviklingen av tidenes første programmerbare maskin, den såkalte «jacquardveven», hvis mønstre ble fastsatt ved hjelp av serier med hullkort. Dette er senere blitt utviklet både til bruk som lagringsmedium og siden som programmeringsverktøy, og har i eftertid dannet en viktig del av datamaskinens historie.
Jacquard var imidlertid ikke alene om tanken om en fullautomatisert vevstol, men videreutviklet oppfinnelser av blant annet og Basile Bouchon.
Longfeng
Longfeng (龙凤区, Lóngfèng Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provins Heilongjiang. Er er et bydistrikt i den byprefekturet Daqing (大庆市). Longfeng har et areal på 510 km² og teller ca. 160 000 innbyggere (2004).
Burnley (distrikt)
Burnley er et administrativt distrikt i Lancashire, England. Det har navn etter administrasjonssenteret, byen Burnley.
Distriktet ble opprettet i 1974 ved at Burnley by ble slått sammen med Padiham og Burnley landdistrikt. I 1960-årene hadde dette området nesten 100 000 innbyggere, men folketallet sank så under 90 000. Av disse bor de aller fleste, omkring 74 000, i Burnley by. Distriktet dekker et areal på 110,70 km² og hadde 87 059 innbyggere i 2011.
Genoa kullkraftverk
Genoa kullkraftverk er et kullkraftverk i Vernon County i delstaten Wisconsin i det nordlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 346 MW, fordelt på 1 blokk / turbin. Operatør er Dairyland Power Corp.
Anlegget ble bygget ut i årene 1941–1969, inklusive utvidelser. Brenselkilden er sub-bitumenøst og bitumenøst kull.
Mitsjurinskoje
200px|thumb|Beliggenhet for Valkjärvi kommune i den del av Viborgs län som ble avstått til Russland i 1944. Mitsjurinskoje (russ. Мичуринское, finsk: Valkjärvi) er et tettsted i Priozersk rajon i Leningrad oblast, Russland. Tettstedet ligger på Det karelske nes. Navnet Mitsjurinskoje ble tildelt i 1948.
thumb|left|180px|Valkjärvi tidligere kirke Før 1944 var Valkjärvi en finsk kommune i Viborgs län. Kommunen hadde innbyggere i 1939.
Eksterne lenker
Valkjärvi (Viipurin lääni)
Langrenn
Langrenn er en konkurranseidrett utviklet fra skigåing. Langrenn utøves på to hovedmåter, klassisk stil og fristil (skøyting). Når en løper går klassisk, følger skiene et spor, og som regel legges det festesmurning under skiene for at de ikke så lett skal gli når de skyves bakover for fremdrift. I fristil skyver løperen skiene utover fra kroppen slik som skøyteløpere.
Skigåing er fra gammelt av en måte å komme seg mer effektivt frem i snødekt terreng enn på beina. Senere ble dette i hovedsak en trim- og lekeaktivitet, etter hvert med lange tradisjoner. Mange steder preparerer lokale myndigheter eller idrettsklubber løyper for skigåing og langrenn som kan benyttes av alle.
Langrenn har utviklet seg til en internasjonal konkurranseidrett på ski. Idretten utøves særlig i Norge, Sverige og Finland. I mesterskapene deltar utøvere fra over 60 land i hele verden. Langrenn hører inn under nordiske grener, som inkluderer skihopping og kombinert (som kombinerer de to grenene langrenn og skihopping). Skiskyting, som kombinerer fristil-varianten av langrenn og rifleskyting, regnes ikke inn under nordiske grener, selv om idretten i vesentlig grad består av langrenn.
Historie
Skigåing har vært utøvd i Norden og i Sibir helt fra forhistorisk tid og muligens like lenge av urbefolkningen i Nord-Amerika. Ski var et nyttig hjelpemiddel i forbindelse med jakt og fangst, i tillegg til forflyttinger. Arkeologiske funn tyder på at ski har vært en "transportteknologi" i minst 5000 år som er minst like lenge som hjulet.
Opp mot nyere tid brukte de fleste polfarere ski for å bringe seg selv og utstyret mot målet. I de fleste nordiske land har infanteristyrker fra hele verden lenge øvd på skigåing for vinteroperasjoner.
Tradisjonelt ble ski laget av tre. Før utstyr av syntetiske materialer overtok, ble skiene ofte laget av hickory, og stavene ble laget av bambus med lær-håndtak og -reimer. Skotøyet var kraftige lærsko, gjerne betegnet skistøvler (betegnelsen brukes fortsatt), som hadde kraftige såler. Bindingene var opprinnelig enkle lær- eller tre-stropper over vristen og bak hælen. Senere kom Kandahar-bindingen med tåfeste av metall og metallfjærer langs skoen og rundt hælen. Slike bindinger brukes fortsatt i militært utstyr og for telemarkskjøring. For langrenn kom senere den såkalte Rottefella som var en ren tåbinding. Denne er videreutviklet til dagens langsrenns- og fjellskibindinger.
Arrangementer
Det er mange ulike konkurranser innenfor langrenn. Det varieres på distanser, fra i underkant av 1 km til 50 km og mer, konkurranseformer som fellesstart (alle starter samtidig) eller intervallstart (30 sek. mellom hver løper), og stilarter som klassisk stil eller fristil samt kombinasjonen av disse stilartene. En spesiell konkurranseform er jaktstart (engelsk: pursuit) hvor det arrangeres to løp to påfølgende dager med de to ulike stilartene, hvor tidsdifferansene i mål første dag er grunnlaget for start andre dag. En relativt ny konkurranseform kalles dobbeltjakt(-start) (engelsk: skiathlon eller duathlon). Her skifter løperne ski, staver og stilart midtveis i løpet i en pit stop. Denne varianten har i stor grad erstattet jaktstart.
En særskilt populær konkurranseform de seneste årene har vært skisprint som bare er 1-2 km langt. I den motsatte enden finner vi skimaraton-distansene, også kjent som langløp. De mest tradisjonelle er det 90 km lange Vasaloppet i Sverige, arrangert første gang i 1922, Birkebeinerrennet i Norge (54 km, 1932) og Marcialonga i Italia (70 km, 1971).
De olympiske vinterleker hvert fjerde år, arrangert av Den internasjonale olympiske komité (IOC), har flere langrennskonkurranser på programmet. Langrenn er også med i verdensmesterskapet i nordiske grener annet hvert år (oddetallsår), arrangert av Det internasjonale skiforbundet (FIS).
FIS arrangerer hvert år verdenscupen (World Cup), som består av et større antall langrennskonkurranser gjennom hele skisesongen. Disse er fordelt mellom arrangører i mange land, både i Europa, Nord-Amerika og Japan. Løperne samler poeng gjennom sesongen, og den som samler flest i ulike kategorier (sprint, langdistanse, klassisk eller fristil) eller totalt, premieres. Den som til enhver tid leder verdenscupen (totalt eller i aktuell kategori), går med spesielt fargete nummere.
Fra 2006/2007-sesongen er Tour de Ski arrangert, etter modell av flerdagers arrangementer som Tour de France og hoppuka. Dette har så langt bestått av 6-9 renn av ulike lengder og stilarter i løpet av 9-10 dager rundt nyttår. Tidene fra alle løpene legges sammen. I tillegg gis fratrekk av bonussekunder ved passasje som nummer 1, 2 eller 3 noen steder underveis i enkelte av løpene. Noen av løpene foregår som jaktstart basert på samlet tid, mens andre har fellesstart. Arrangementet inngår i verdenscupen og vinneren får 400 verdenscuppoeng (det normale fra ett renn er 100 poeng). I tillegg får de beste en større pengepremie.
I tillegg til verdenscupen finnes det en kontinentalcup og en skandinavisk cup.
Turrenn
Et turrenn er:
Skiforbundets lover (§ 380.1.1) sier: "Turrenn er åpne for alle utøvere, med eller uten skiforsikring og med eller uten klubb, og har få begrensninger for distanser, klasser og deltakerantall"
Populære turrenn:
Turrenn på rulleski
For norske forhold er turrenn på rulleski noe relativt nytt som det vil komme mer av. Nibberennet i Geiranger er et av disse. I Sentral-Europa har det vært mer utbredt i flere år. Sveriges har hatt suksess med Allians-loppet i noen år.
Utstyr
Det finnes flere typer ski, bindinger og sko, hvor det først og fremst skilles mellom klassisk stil og skiskøyting.
Bekledning
Det finnes ulike typer skiklær laget for tur, mosjon, trening og konkurranse som gir varme og skjermer for vind og vær. Racingdresser er konkurranseklær laget for mer bevegelsesfrihet og lavere vekt. De gir mindre varme enn overtrekksklær, men for topptrente utøvere er det sjelden et problem med den økte kroppstemperaturen under konkurranse.
Det er vanlig å benyte briller, enten solbriller for å beskytte mot sollys eller vernebriller for å beskytte mot snø, regn og vind. Enkelte benytter kontrastøkende glass.
Skiene
Langrennski er typisk 2 meter lange, 50-60 mm brede og 5-20 mm tykke. Foran har skien en tupp som skal hindre at skien graver seg ned i løs snø. Moderne langrennski av komposittlaminat har gjerne en luftig kjerne bestående av treverk og/eller karbon. Denne kjernen er så kledd med plast. Langrennski har sjelden stålkant, noe som derimot er vanlig på fjellski. Undersiden av skien kalles for «sålen».
Riktig spenn
Langrennski har et spenn, dvs. er krummet oppover på midten. For best mulig gli er det viktig at skiene har riktig spenn.
Spennet må være tilpasset skiens lengde og skiløperens tyngde. Videre vil løperens teknikk og kondisjon også ha noe å si for hva som er det optimale spennet. En toppidrettsutøver har gjerne stivere ski enn en mosjonist.
Papirmetoden er en metode som kan brukes hjemme for å sjekke om spennet er riktig. Da sjekker en medhjelper om et vanlig A4 papirark kan føres inn under festesonen på skien når løperen står med vekten på henholdsvis en og to føtter (hel og halv kroppsvekt). For at denne metoden skal fungere er det viktig at gulvet er ganske flatt.
En spennmåler benyttes gjerne istedet av skibutikker, og butikken kan da merke av smøresoner for hvor skismurningen bør legges til ulike fører. For eksempel er smøresonene ulike for pluss- og minusføre. Måleskinne er et enkelt verktøy for å måle spenn, men er ikke alltid kalibrert. Madshus Flextester og Nastolan vaaka er andre relativt rimelige alternativer som fungerer var at skiparet presses mot hverandre med en vektmåler og glipen mellom skiene måles med en føler. Ski-Test («Eikermåler») og SkiSelector er to eksempler på avanserte spennmålere som brukes av spesielforretninger for å analysere spennkurve og stivhetskurve med millimeterpresisjon. Basert på skiløperens vekt (hel- og halvvekt) gir disse presise målinger av kammerhøyde/restspenn, samt oppmåling av feste- og glidsoner ved hjelp av elektronisk indikasjon av restspenn. Kammerhøyden er hvor mange millimeter plass det er til smøring. Skiprodusenter har ulike metoder for å angi spenn, for eksempel «myk», «medium» eller «hard». For eksempel benyttes FA-tall av Fischer, hvor et høyere FA-tall indikerer et stivere spenn. På grunn av naturlig variasjon i produksjonen er ikke slike tall oppgitt av produsenten like presise som målingene man får fra en avansert spennmåler.
Reparasjon
Mindre mindre hakk og skraper kan fylles igjen med en spesiell fyllmasse og deretter pusses ned igjen, for eksempel med sandpapir eller sikling. Dersom hele skien er ripet opp kan den i noen tilfeller slipes ned igjen. Skader som er så store at det blir hull i skien bør tettes så fort som mulig for å unngå at det kommer vann inni skien.
Smurning
Det finnes en rekke smurninger for langrenn. Disse kan deles i to hovedtyper: glidvoks og festesmurning. Glidvokser legges på med "strykejern" i hele skiens lengde og skal sørge for god glid. Når skiene skal brukes til klassisk langrenn unngår en gjerne glidvoks i festesonen midt på skien. Her legger en i stedet festesmurning som skal gi godt feste ved løp i motbakke og på flatene når en bruker diagonalteknikk. Av festesmurninger er det to hovedtyper, tørrvoks (festevoks) og klister. Tørrvoks brukes ved tørr snø, dvs. kuldegrader eller moderate varmegrader i snøen. Klister brukes ved våt eller iset snø.
Effekten av bruk av glider diskuteres. Noen eksperter hevder at bruken på en moderne såle kan være ugunstig, spesielt i mildvær. Dette forklares som en kombinasjon av rene friksjonsmekanismer, at skitt i løypa lettere fester seg til skiene og at oppvarmingen ved gliderpåføring kan være skadelig for sålen.
Klassiskski fås også i smørefrie varianter. Fra 2010-tallet ble det vanlig med en ny type smørefrie ski som består av integrerte feller.
Sliping
Det er blitt vanlig å slipe skisålene før det legges på glidvoks. Strukturen (langsgående riller) som oppnås gjennom slipingen varieres ettersom skien skal brukes på tørt føre (fin slip) eller fuktig føre (grov slip). Strukturen bidrar til økt drenering av vannet som dannes fra trykket fra skien mot snøen eventuelt sammen med det vannet som allerede er i snøen. Derved reduseres friksjonen mellom ski og snø. I tillegg til sliping og glidvoks brukes ofte et pulver og børsting for å gi de siste bidragene til god glid.
Sko og bindinger
Skiskoene (skistøvlene) festes til skiene med bindinger. Innenfor langrennsbindinger er det nå fire hovedtyper: Selv om det har vært en trend å gå mot bindinger som er kompatible med NNN-sko så selger Salomon fremdeles også deres gamle SNS-variant som ikke er kompatibel. I utgangspunktet krever hver av disse bindingstypene spesialtilpassete sko. Dette gjelder også spesialvariantene NNN-BC og SNS-BC ("Back Country") som er kraftigere bygd og egnet til turski.
Staver
Det brukes typisk lengre staver for skøyting.
Som huskeregel brukes det til skøyting korte ski og lange staver, mens til klassisk brukes lange ski og korte staver.
Stilarter
Det er to hovedstilarter i langrenn, klassisk og fristil (alt. friteknikk eller skiskøyting). Utstyr, både ski, bindinger, sko og staver, samt løyper er tilpasset de to stilartene.
Klassisk stil
Stilarten inneholder tre teknikker, diagonalgang, staking (dobbelttak) og fiskebein. Ved diagonalgang flytter armer og bein seg på samme måte som når en går (uten ski). En skyver ei ski fremover av gangen etter fraspark med den andre skia. En forlenger skyvet ved å skyve staven bakover, staven som er på samme side som frasparkskien. Stavskyvet avsluttes med et nytt fraspark med skien på motsatt side. Slik fortsetter løperen med vekslende sider. Ved staking skyver en bare fra med stavene og disse skyves samtidig bakover. En kan kombinere staking med fraspark ("dobbeltak med fraspark"). Staking brukes når det er plant eller i slake nedoverbakker. I brattere nedoverbakker brukes vanlig utforteknikk. Denne brukes selvsagt også i fristil. I svært bratte motbakker brukes fiskebein hvor en setter skiene ut i en vinkel. Stavbruken er som i diagonalgang.
Klassisk stil foregår i en preparert løype som har to parallelle spor, ett for hver ski. I brede traséer er det normalt flere løyper ved siden av hverandre slik at det er lettere å passere en annen løper. Det er ikke lov å ta skøytetak i klassisk stil, unntatt ved skifte av løype. Det tillates normalt også å ta skøytetak når løypa gjør en sving.
Klassiske ski blir alltid smurt med festesmurning for å ha et godt fraspark, spesielt i motbakker, hvor staking ikke er mulig. Det hender i sjeldne tilfeller at løpere ikke smører skiene for klassiske sprintkonkurranser der løypa er så plan at staking kan brukes hele strekningen.
Fristil
Fristil, også kalt friteknikk, (ski-)skøyting eller skate, foregår ved at skiene skyves utover (som hos en skøyteløper), normalt i kombinasjon med dobbelt stavskyv bakover. Skiene i denne stilarten er kortere enn for klassisk stil, mens stavene er lengre. Det er fem underteknikker innenfor fristil, som brukes i suksessivt lettere terreng/høyere fart: Glidende fiskebein, padling, dobbeldans, enkeldans, friskøyting.
Traseene må være brede for at det skal være praktisk å bruke denne stilarten. Opprinnelig var det bare en løype i langrenn, og en løper som ville forbi måtte rope nettopp løype! for å komme forbi. Da måtte den andre ut i løssnøen for å slippe konkurrenten frem. Etter hvert ble det laget bredere traseer med flere parallelle løyper for å gi bedre konkurranseforhold. Dette gjorde det mulig å bruke skøyteteknikk med stor effekt. Stilarten tvang seg frem som egen konkurranse-variant etter at det ble klart at den var klart mer effektiv enn den klassiske. Det var Bill Koch, USA som brukte teknikken først med stor suksess i internasjonale konkurranser. Den norske langrennsløperen Bjarne Nilssen deltok i et tysk mesterskap i Feldberg (i Schwarzwald) 2. februar 1900 og brukte da til manges overraskelse skøyteteknikk i den 23 kilometer lange løypa. Dette kan ha vært den første gangen skøyting ble brukt i konkurranseløp.
Chert
Cherts (også kiselskifer) er en gruppe finkornede kiselbergarter (silisium-bergart) oppstått gjennom sedimentære og diagenetiske prosesser.
Chert finnes i flere varianter; flint er en av disse. Chertene har lignende egenskaper som flint og var i steinalderen råstoff for produksjon av steinverktøy. I Norge finnes blant annet et stort chertbrudd ved Alta datert til 6000–8000 f.kr, men det er også forekomster av chert i ytre Rogaland, i Sunnhordland, på Frøya og flere steder i Finnmark.
Kringsjå skole
Kringsjå skole kan referere til:
Göte Rosengren
Göte Rosengren var en svensk fotballspiller. Rosengren, som var forsvarsspiller, spilte 52 kamper og scoret ett mål for Malmö FF i Allsvenskan fra 1935 til 1941.
Blaberidae
Blaberidae er en gruppe (familie) av insekter som tilhører ordenen kakerlakker. Denne familien omfatter de største av kakerlakkene.
Utseende
Store, avlangt-ovale, flate kakerlakker. Kroppsformen er gjerne noe mer avlang enn hos de fleste andre kakerlakker. De fleste har velutviklede vinger og kan fly. Pronotum er stort og bredt. Beina er korte og kraftige, leggene (tibiae) når ofte ikke utenfor kroppsomrisset. Denne familien omfatter de største kakerlakk-artene, blant annet den australske Macropanesthia rhinoceros som kan veie opptil 30 gram og dermed er verdens tyngste kakerlakk, og Blaberus giganteus fra Brasil som blir opptil 9 centimeter lang.
Liv og utvikling
Som hos andre kakerlakker utvikler eggene seg i en hornaktig eggkapsel (oothek) som hunnen bærer med seg til eggene klekkes. Kakerlakkene har ufullstendig forvandling, og nymfene ser ut som små versjoner av de voksne (særlig hos de artene der de voksne ikke utvikler vinger). De fleste kakerlakker er mest aktive om natten. Artene i denne familien er i liten grad knyttet til mennesker, matlagre osv, selv om enkelte kan gjøre litt skade på lagret frukt i tropiske områder.
Kjæledyr
Noen av disse artene er populære kjæledyr. Disse store kakerlakkene kan bli flere år gamle og er lite krevende bortsett fra at de trenger forholdsvis høy temperatur. Kakerlakker i denne familien blir også oppdrettet som for til andre eksotiske kjæledyr. Særlig er arten hvesekakerlakk et utbredt kjæledyr. Denne kan lage en hvesende lyd om den blir håndtert, men er helt harmløs. Lyden lages ved å presse luft ut gjennom spiraklene (åndehullene) på bakkroppen, den er det eneste insektet som man vet kan gjøre dette.
Utbredelse
De fleste av de over 1000 beskrevne artene lever i tropene.
Systematisk inndeling / europeiske arter
thumb|300px| Blaberus giganteus er en av de største kakerlakkene thumb|300px| [[Kubansk kakerlakk (Panchlora nivea) kommer av og til til Norge med frukt]]
World Poker Tour
World Poker Tour (WPT) er en serie pokerturneringer der profesjonelle pokerspillerne deltar. Touren ble startet av advokat og TV-produsent Stephen Lipscomb, som nå fungerer som administrerende direktør i WPT Enterprises (WPTE), selskapet som kontrollerer World Poker Tour.
WPT hadde sin første sesong i slutten av 2002 og begynnelsen av 2003, som kulminerte med WPT Championship i april 2003 på Bellagio Casino i Las Vegas.
Vahl skole
Vahl skole er en 1–7 skole (barneskole) i bydel Gamle Oslo i Oslo. Skolen har navn etter professor i botanikk, Martin Vahl.
Historie
Skolen ble etablert i 1897 som Vahlsgadens folkeskole på og Rudolf Nilsens plass, som da het Vahls plass. I 1922 flyttet skolen til Herslebs gate 20b under navnet Hersleb skole. Det gamle bygget ble da overtatt av Vahl høiere almennskole, senere kalt Vahl videregående skole. Den videregående skolen var i drift til 1989. Etter dette ble skolebygget blant annet brukt som opplæringssenter for Akershus fylkeskommune, og som møtested for den muslimske menigheten World Islamic Mission.
I 1997 ble skolen gjenåpnet som grunnskole. Våren 2005 ble Vahl skole utnevnt nasjonal demonstrasjonsskole. Skolens gamle rektorbolig leies ut til klubbhus for Sportsklubben Sterling.
Høsten 2013 flyttet Kuben videregående skole inn i den tidligere rektorboligen, som er oppgradert til undervisningsformål og står i skolegården, med avdeling for allmennpraktisk linje med tilrettelagt opplæring for elever med spesielle behov. Høsten 2014 tok Ullern videregående skole over arbeidsgiveransvaret for avdelingen og flyttet den til nye Ullern vgs høsten 2015.
Skolebrannen i 1948
Det brøt ut brann på skolens loft den 4. mai 1948. Det skjedde midt i skoletiden. Brannvesenet kom til og hindret brannen i å spre seg til hele bygget. Det sies at elevenes innsats med å dekke gulvene ed sagspon i 2. og 3. etasje, hindret alvorlige vannskader på gulvene. Undervisningen gikk som normalt i perioden etter brannen mens bygningen fikk nytt tak.
Bussulykken i 2023
16. august 2023 kjørte en av Ruters busser inn i skolens vegg mot Vahls gate. 11 personer ble skadet, derav to kritisk. Skadeomfanget til skolen er ikke klart per 16. august 2023.
What Child Is This?
«What Child Is This?» er en populær julesang skrevet i 1865. I en alder av 29 ble den engelske forfatteren William Chatterton Dix rammet av en uventet sykdom som nesten kostet ham livet. Han ble sengeliggende i flere måneder, og gikk inn i en dyp depresjon. Selv etter sin nær døden-opplevelse skrev Dix mange hymner, inkludert «What Child Is This?» som senere ble satt til den tradisjonelle britiske melodien «Greensleeves».
Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet Ann-Margret's Christmas Carol Collection i 2004.
St. Jakob-Park
St. Jacob-Park () er et fotballstadion i Basel i Sveits. Banen er hjemmebane for det sveitsiske topplaget FC Basel.
Håøya (Frogn)
Håøya er ei øy i Frogn i Akershus, nordvest for Drøbak og Oscarsborg festning. Navnet uttales ´håjja, ´håi, ´håja eller ´håe og betyr «den høye øya». Yngre uttale er `håøya eller ´håøya. Øyas høyeste punkt kalles Varden, som indikerer at stedet har vært brukt som ildvarde i tidligere tider. Toppen er på 229,4 meter over havet, som er det høyeste punktet både i Frogn og i Oslofjorden. Øya måler 5,2 kvadratkilometer og er den største i den indre delen av Oslofjorden.
St. Jakob-Park
Stadionet ble oppført 2001 etter planer av arkitektkontoret Herzog & de Meuron, og har en kapasitet på 38 500.
Nordisk mesterskap i fotball 1972–77
Den ellevte utgaven gikk over 6 år, mot normalt for de øvrige utgavene av mesterskapet; 4 år.
Håøya (Frogn)
Den sørøstlige delen av Sørøya er en del av Oscarsborg festning, og er Forsvarets eiendom. Resten (halve Sørøya, Mellomøya og Nordre Håøya) eies av Oslo kommune. Grensa mellom Forsvarets og kommunens del går i linje mellom Bruresteinen i øst og nord for Geitestranda i vest. Skillet mellom Mellomøya og Nordre Håøya går ved Dragsundet.
Alle planter og dyr er fredet på Håøya. Det finnes elg og rådyr, mens harestanden er utdødd pga. harepest. Blomsterrikdommen er stor, ikke minst på grunn av urtehagene opprettet av Mariakirka i Oslo på 1400-tallet. Håøya er rik på bergmynte og fennikel den dag i dag, som et resultat av disse urtehagene. Det finnes 24 treslag på øya, deriblant barlind. Det er over 100 sopparter der og et populært sted for soppsanking.
Nordisk mesterskap i fotball 1972–77
Sverige fortsatte sin dominans, denne gangen tett fulgt Danmark, og tok sin niende strake seier i turneringen.
Håøya (Frogn)
Sørøya
Sørøya på Håøya er vanskelig tilgjengelig, men kan utforskes til fots i kupert terreng fra både Sagbukta og via Batteriveien, som begynner på den gamle militærkaia på øyas sørøstre side. Batteriveien ble bygget av Forsvaret mellom 1891 og 1917 og fører opp til de nedlagte store batteristillingene. To tredjedeler av veien er omtrent tre meter bred, og den har blitt anlagt med stabbesteiner og bolter. Boltene ble brukt til å hale opp kanonene langsetter veien.
På sørøya ligger også retterstedet der seks menn ble henrettet av tyske soldater i februar og mars 1942. I mai hvert år er det ei minnemarkering med kransenedlegging på retterstedet.
Sørøya er et naturreservat i 2002 på grunn av verdifulle barskogområder, med blant annet barlind. I 2008 ble det innført et ferdselsforbud i den østlige delen av naturreservatet på grunn av hekkende havørn. Dette er den første gangen siden 1882 at havørn har hekket ved Oslofjorden.
Langs vestsida av sørøya skal det ligge senkede, tyske motortorpedobåter. Skrogene var av tre og nå råtnet bort, men motorer og annet utstyr kan fortsatt sees på bunnen. I bekken i Sætersdalen på sørøya skal det ha forekommet gullvasking på 1800-tallet. Tre, fire påler fra kaien kan fortsatt sees der gullvaskingen skal ha skjedd.
Mellomøya og Nordre Håøya
Det er imidlertid gode muligheter for telting og fine forhold for småbåter. De mest populære småbåthavnene med fortøyningsmulighet til brygge er Sagbukta (på østsiden), Tåjebukta (på vestsiden) og Dragsundet (på vestsiden). Det foreligger en vedtatt detaljreguleringsplan for en offentlig gjestehavn i Tåjebukta, med plass til 90 båter. Det går en traktorvei mellom dampskipskaiene i Sagbukta og Tåjebukta og Dragsundet og helt opp til Bjørnhuebukta på øyas nordvestside. Bjørnhuebukta ligger sørvendt. Her kan man se en stor gravhaug. Den antas å stamme fra den yngre jernalderen eller fra slutten av bronsealderen.
Kappløp
I sport er kappløp en hastighetskonkurranse mot et objektivt kriterium, vanligvis en klokke eller til et bestemt punkt. Konkurransedeltagerne forsøker å fullføre en gitt oppgave på kortest mulig tid. Dette involverer typisk å tilbakelegge en gitt distanse, men det kan være en hvilken som helst annen oppgave som involverer hurtighet for å nå et bestemt mål.
Et kappløp kan løpes kontinuerlig fra start til mål, eller utføres som mange segmenter, kalt heat eller etapper. Heat løpes vanligvis på samme bane til forskjellige tider.
Tidlige nedtegnelser om kappløp er tydelig på keramikk fra oldtidens Hellas, som avbilder løpende menn som kjemper om førsteplassen. Et vognkappløp beskrives i Homers Iliaden.
Etymologi
Ordet race kommer fra et gammelnordisk ord. Dette nordiske ordet ankom i Frankrike under invasjonen av Normandie og ga ordet raz som betyr "hurtig vann" i Bretagne, slik som i mill race; det kan finnes i "Pointe du Raz" (det vestligste punktet i Frankrike, i Bretagne), og "raz-de-marée" (tsunami). Ordet race i betydningen av en "hastighetskonkurranse" ble først registrert i 1510-årene.
Et kappløp og dets navn er ofte tilknyttet opprinnelsesstedet, transportformen og løpets distanse. Et par eksempler er Dakar Rally og Athens Marathon.
Former
Å løpe en distanse er den mest grunnleggende formen for kappløp, men kappløp kan også foregå med transportmidler, slik som båter, biler, sykler og fly, eller med dyr slik som hester eller hunder. Kappløp kan også arrangeres med andre transportmåter, slik som ski, sparker, skøyter eller rullestoler, eller andre former for bevegelse, slik som svømming eller kappgang.
Orienteringsløp tilføyer en ekstra oppgave ved å bruke et kart og et kompass for å navigere fra punkt til punkt i variert og vanligvis ukjent terreng.
Et kappløp kan også involvere en annen type mål, slik som spising. En vanlig konkurranse er pølsespising, der deltagerne prøver å spise flere pølser enn motstanderne.
Madeleine de Scudéry
Madeleine de Scudéry, ofte kjent som kun mademoiselle de Scudéry, (født 15. november 1607, død 2. juni 1701) var en fransk forfatter av voluminøse underholdningsromaner. Hun var den yngre søsteren av forfatteren Georges de Scudéry. Hun var en del av preciositeten, les précieuses, en litterær stil og idébevegelse på 1600-tallet i de litterære salonger i Paris.
Som andre av tidens forfattere, fulgte Scudéry suksessformelen til Honoré d'Urfés L’Astrée, en roman om en presiøse erotikkens irrganger og liksom-lek, preget av usannsynlige eventyr og galanterier. Hun spesialiserte seg også på portrettere venner og bekjente med passe dose smiger, lett fordekte i sine romaner.
Liv og virke
I 1637, etter at deres onkel døde, etablerte Scudéry seg i Paris med sin bror. Georges de Scudéry ble en dramatiker. Søskenparet sto hverandre nært og samarbeidet ofte. Da hun vendte tilbake til Paris på begynnelsen av 1650-årene ble hun det feirende midtpunktet i en krets som utformet en ny oppfatning av det «presiøse». Idealet var en høyt utviklet selskapelig omgang med et sentrum bestående av en opphøyd, åndeliggjort kjærlighet. Det var i åpenlys reaksjon mot den «galante» presiøsitet og hykleri som hadde utviklet seg i koteriet ved Hôtel de Rambouillet. Scudérys egen salong be kalt for Société du samedi («Lørdagssamfunnet»). Hun gikk under psevdonymet «Sapho», eller sitt eget navn, var hun anerkjent som den første blåstrømpe, bas bleu, i Frankrike og i verden. Hun fikk et nært vennskap med Paul Pellisson som varte til han døde i 1693. Hun giftet seg aldri.
Forfatterskap
Hennes lange romaner, slik som Artamène, ou le Grand Cyrus (10 bind, 1648–53), Clélie (10 bind, 1654–61), Ibrahim, ou l'illustre Bassa (4 bind, 1641), Almahide, ou l'esclave reine (8 bind, 1661-3) var yndet lesning i hele Europa, anbefalt av andre litterære personligheter som Madame de Sévigné. Artamène, som inneholder rundt 2,1 millioner ord, er rangert som en av de lengste romaner noensinne skrevet. Disse fortellingene har fått sin enorme lengde fra de endeløse samtalene og for hendelser, de tallrike bortføringer av heltinnene, tenkt og fortalt på meget sømmelig vis. Romanenes voldsomme og uendelige opphoping av detaljer bidro til den voluminøse størrelsene, Clélie alene var på rundt 7 000 sider og i ti bind. Samtidens lesere likte disse romanene også for at de ga et glimt i livet til betydningsfulle samfunnsmennesker. Disse skikkelsene var ofte forkledd som persiske, greske og romerske krigere og jomfruer.
Hennes såkalte historiske romaner hvor historien benyttes svært fritt, intrigene er usannsynlige, og personene er idealiserte. Men de var også nøkkelromaner hvor samtidens lesere fant berømte personer avbildet; Le Grand Condé som Kyros, Madame de Longueville som Mandane og lignende.
Les Femmes Illustres (1642) henvendte seg til kvinner og forsvarte utdannelse, som virkemidler for sosial mobilitet for kvinner, framfor skjønnhet eller kosmetikk. Denne teksten hadde til hensikt å rettferdiggjøre kvinner deltagelse i den retoriske og litterære kulturen. Den benyttet kvinnelige talere som modeller for samtalene, inkludert Kleopatra av Egypt.
I Les Femmes Illustres (1642), Conversations Sur Divers Sujets (1680), og Conversations Nouvelles sur Divers Sujets, Dediees Au Roy (1684), tilpasset Madeleine de Scudéry den klassiske retoriske teori fra Cicero, Quintilianus, Aristoteles, og sofistene til en teori for salongkonversasjonene og brevskrivningen. Hennes Conversations Sur Divers Sujets, inkludert dialogene dekket emner som «konversasjon», «kunsten å snakke», «småerting», «oppfinnelse» og «måten å skrive brev». Denne teksten tilbød salongkonversasjonens retorikk og scenarioer hvor kvinner tar intellektuell kontroll over samtalen. Scudéry var et dyktig konversasjonstalent; flere bind som hevdet å vise hennes samtalekunstner over ulike emner ble utgitt i løpet av hennes levetid. Hun mente å ha en særskilt pedagogisk kall.
I Clélie, historie romaine («Clelia, romersk fortelling») oppfant Scudéry det berømte Carte de Tendre, et kart over Tendre som et fantasiland, egentlig et kart over Arkadia (hyrderomanens paradis), hvor dens geografi er basert på temaet kjærlighets rike. Det er en raffinert beskrivelse av elskovens mange etapper på godt og vondt. Her er Likegyldighetens sjø og Farenes hav, om småbyer som heter Ømhet og Respekt eller Glemsel og Ondskap, og videre på lignende vis. Det endelige mål er Det ukjente land hvor kjærlighetens lengsler oppfylles.
Bakgrunnen er at Madeleine de Scudéry en ung mann fra sørlige Frankrike sommeren 1653. Begge ble forelsket, men til tross for hans beiling påla hun ham ti måneders karantene. For å hjelpe ham gjennom den vanskelige ventetid, tegnet hun dette kartet over kjærlighetens rike som viste de mange etappene på vei mot hans lengslers mål. Det er i alt 40 stedsnavn i dette heroisk-galante land. Etter at det kom med i Clélie ble det studert og fulgt med stor interesse av det velstående lesende selskap.
Senere år
Scudéry overlevde sin bror med mer enn tretti år, og i hennes senere tid utga tallrike bind med samtaler, for stor grad trukket ut fra hennes romaner, således utgjorde de en form antologi over hennes forfatterskap. Til å være den som dyrket samtalens kunstart, var Scudéry ironisk nok døv i løpet av de siste førti årene av sitt liv. Til en viss grad gikk hun av moten, men behold en gruppe venner hvor hun alltid var den «uforliknelig Sapho».
Ettermæle og arv
Madeleine de Scudéry var en del av en bevegelse i den sene renessansen i England og Frankrike hvor kvinner benyttet klassisk retorisk teori. Hun fornyet diskursen til å bli modellert på samtale framfor den offentlige tale. Scudéry er en av de sentrale figurer knyttet til salongsamtalen og den dannede brevskrivningen.
Som et kulturelt fenomen falt hun etter hvert av moten og ble kontroversiell i sin egen tid. Molière bedrev satire på henne i sine stykker Les Précieuses ridicules (1659) og Les Femmes savantes (1672). Det samme gjorde Antoine Furetière i Roman Bourgeois (1666).
Den tyske forfatteren E.T.A. Hoffmann skrev på 1800-tallet at hva som vanligvis ble referert til som den første tyskspråklige detektivfortelling med «Das Fräulein von Scuderi» hadde Mademoiselle de Scudery som en sentral figur. Denne novellen er fortsatt lest i dag og er opphavet til betegnelsen «Cardillac-syndromet» i psykologien.
Litteratur
Sammendrag til fortellingene og nøkler til de ulike figurene finnes i
Aden Abdullah Osman Daar
Aden Abdullah Osman Daar (født 1908 i Beledweyne i Somalia, død 8. juni 2007 i Nairobi) var en politiker som var Somalias første president fra 1. juli 1960 til 10. juni 1967.
Pleasant Prairie kullkraftverk
Pleasant Prairie kullkraftverk var et kullkraftverk i Kenosha County i delstaten Wisconsin i det nordlige USA. Det hadde en installert produksjonskapasitet på 1200 MW, fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Operatør var Wisconsin Electric Power Co. Kraftverket stengte ned i april 2018.
Invicta (bilmerke)
Invicta er et britisk bilmerke. Firmaet Invicta Car Company Limited fra Wiltshire har tatt et gammelt navn i motorkretser og gjenopplivet det. De viste også frem en bil på Birmingham-utstillingen 2002.
Pietro Isvalies
Pietro Isvalies (født i Messina på Sicilia, død 22. september 1511 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Reggio Calabria.
Han ble kreert til kardinal 19. februar 1500 av pave Alexander VI.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Stig Nilsson (fotballspiller for Råå IF)
Stig Nilsson er en svensk tidligere fotballspiller. Nilsson spilte sju kamper og scoret ett mål for Råå IF i Allsvenskan i 1951/52-sesongen.
«Sleipner»-forliset
Forliset
MS «Sleipner» forlot Haugesund klokken 18.50 fredag 26. november 1999 med kurs for Bergen. På strekningen nordover var det bygevær med sterk vind fra sørvest. Noe før klokken 19.08 gikk fartøyet på skjæret Store Bloksen.
Klokken 19.08 sendte «Sleipner» ut nødmelding til Rogaland radio som igjen alarmerte Hovedredningssentralen i Sør-Norge (HRS-SN) om at «Sleipner» var gått på grunn ved Ryvarden.
Da vakthavende redningsleder ved Hovedredningssentralen mottok varsel om grunnstøtingen, la han raskt til grunn at ulykken kunne få katastrofedimensjoner. Han hadde blant annet erfaring fra lignende ulykker. Rogaland radio sendte derfor ut mayday relay på vegne av MS «Sleipner». MS «Sleipner» kalte ikke selv mayday, men meldte situasjonen som svært kritisk.
Rogaland radio kontaktet fartøyer som var mobiliserbare og tilgjengelige for å delta i redningsaksjonen, og fartøyer innen en gangtid på 30–45 minutter ble straks bedt om å gå mot havaristedet. Kort etter forliset var det ca. ti–tolv fartøyer på eller nær ulykkesstedet. 69 personer ble reddet opp fra havet i live.
Kapteinen og rederiet ble tiltalt etter ulykken. Kapteinen ble dømt til seks måneders betinget fengsel med to års prøvetid for å ha opptrådt uaktsomt. Rederiet ble frifunnet.
Einar Eikeland
Einar Eikeland (født 1980, fra Kvinnherad) er en tidligere befalsskoleelev i Marinen som var om bord i «Sleipner» under forliset. Han var på vei fra Madla og hjem til Kvinnherad. Han var selv i livsfare under forliset, men kom seg i en gummibåt og bidro til å redde 18 medpassasjerer. Media omtalte ham som helten fra forliset for måten han forholdt seg rolig i den første fasen av forliset, og siden for innsatsen fra gummibåten. Eikeland ble kåret til årets navn av VG for 1999.
Andre Sleipner-forlis
I november 1880 forliste det danske skipet «Sleipner» på nordvestkysten av Jylland.
Afrikaans i Namibia
Frem til 1990 lå Namibia under sørafrikansk styre, noe som befordret bruken av afrikaans. Nederlandsk gjorde sitt inntog i landet da Walvisbaai og områdene rundt ble kolonisert av nederlendere fra Kaapkolonien i 1793. Fremdeles finnes mange steder med nederlandsk-(afrikaans-)klingende navn, som for eksempel Windhoek, Grootfontein og Keetmanshoop. I 1878 fremmet England et krav på stedet, og under Berlin-konferansen (1884-'85) ble området en britisk enklave i Tysk Sydvest-Afrika. Slik har mange språk etterlatt seg spor i Namibia.
I årenes løp har en egen variant av afrikaans utviklet seg i Namibia. Denne varianten er tydelig påvirket av engelsk, som etter at landet ble uavhengig i 1991 ble dets eneste offisielle språk. Namibisk-afrikaans har også påvirket det engelske språket som brukes i landet. Det har i motsetning til afrikaans også blitt påvirket sterkt av tysk, som fremdeles brukes av de tidligere kolonistene fra Tyskland. I Namibia brukes afrikaans som et lingua franca i hele landet, bortsett fra i Caprivi-stripen. Ca. 75% av befolkningen behersker afrikaans.
Slaget ved Låke
Slaget ved Låke den 9. mars 1240 ble kjempet av vårbelgene (ledet av hertug Skule Bårdsson) mot birkebeinerne. De sistnevnte var tallmessig overlegne, og kampene foregikk under forhold beskrevet som «dyp sne» og «snødrev».
Slaget endte med at vårbelgene seiret, mens Knut jarl og birkebeinerne flyktet til Tønsberg.
Bakgrunn
Med kongehyllingen på Øretinget den 6. november 1239, gjorde hertug Skule Bårdsson opprør mot kong Håkon Håkonsson. Ved å ta kongsnavn erklærte han sitt mål med opprøret: en avsettelse av den rådende kongen i det norske riket. Skule hadde vært jarl i nesten 24 år, og fikk etter en overenskomst i 1237 tittelen hertug. Han valgte å prøve å berge sin posisjon som Norges mektigste mann nest etter kongen. Kong Håkon var alliert med Åsulv Eiriksson.
I november 1239 sendte Skule ut avdelinger med ordre om å drepe alle kongsmenn de fant på Hålogaland, Trøndelag og vestlandskysten helt ned til Bergen. Målet var å frarøve kongen midlene som trengtes for å kunne mobilisere til krig, økonomisk og militært. Samtidig hadde en mindre hær på 600 mann rykket innover i landet mot fjellheimen. Denne hæren av seks hundre vårbelger ble ledet av deres flokkfører og grunnlegger, Alv fra Løvestad. De forberedte reiseruten ved å plassere ut sysselmenn som straks gikk i gang med å reise forråd med proviant og fôr i deres offensiv mot kongsmennene som ble likvidert eller drevet på flukt i Gudbrandsdalen, Østerdalen og Hedmark. Alv fra Løvestad hadde ordre om å unngå større styrker og å herje hos kongsmenn overalt hvor han kom. Han skulle i Hamar forberede et samlet angrep mot Viken, nåtidens Oslo.
Planen om en total utslettelse av kongsmennene i byen Oslo lyktes ikke, fordi hertugens lendmann, Bård Bratte, advarte dem om ordrene han hadde fått fra vårbelgene som hadde kommet. Bare ni kongsmenn ble felt av vårbelgene, som deretter oppgav byen og fortsatte rundt om på jakt. En av sveithøvdingene, Vesete Litle, nektet å drepe kongsmenn øst på Viken, for han fryktet folkelig oppstand. Han ble til slutt innhentet og slått i en trefning (muligens i Idd i Østfold), der 27 birkebeinere døde.
Kong Håkon med en flåte på førti skip seilte i februar nordover til Hitra. Ved ankomsten fikk han melding om at Skule nylig hadde reist opp i landet (senest 18. februar 1240) med seks hundre mann, godt utstyrt med våpen og hester fra Nidaros. Skule hadde vaktposter langs sjøvegene og etter å ha fått vite om det kongelige sjøtoget, startet han på det felttoget mot syd som hadde vært forberedt i to måneder. Hans strategi gikk ut på å unngå å involvere seg i strid med kongen tidlig i krigen, og heller tiltvinge seg kontroll over store deler av landet ved å bruke styrkene sine langs hovedveiene. Ved å beholde det strategiske initiativet tvang Skule kongen til å rette seg etter hans betingelser. Om han fikk etablere seg i Østlandet og bygge opp et politisk nettverk likt det han hadde i Trøndelag, ville hans muligheter for å vinne mot kongen bli større. Men strategien krevde at han var aggressiv og slo ned sine motstandere. Skule oppsøkte de militære styrkene der de befant seg, rundt om i landet.
Knut Håkonsson som hadde fått jarlenavn, mobiliserte birkebeinerne på Østlandet og samlet disse i Oslo til en hær på "tjuefem hundre mann". Med "hundre" mente man den gangen 120, så det var trolig snakk om rundt 3 000 krigere. Knut jarl gikk nordover med hæren og sendte flere speidere forut for å rekognosere veien til Eidsvoll. Knut jarls speidere kom nattestid utenfor Eidsvoll over en avdeling ledet av Alv fra Løvestad. Sammenstøtet førte til at Alv fra Løvestad trakk seg tilbake, etter at en av hans menn ble tatt til fange.
Begge feltherrene visste nå om hverandre. Skule ønsket seg et slag og hadde valgt den rette slagmark for et slikt oppgjør. Han sendte ut en prest til Knut jarl, og Knut sa seg straks villig til å kjempe. Knut jarl var ikke interessert i annet enn et raskt oppgjør og dermed startet forberedelsene. Men da birkebeinerne flere ganger utsatte slaget ved å be om flere møter, gikk Knut jarl fort lei av å prate. Skule hadde tatt seg fram til gården Låke i Nannestad. Hæren var ennå ikke kampklar, men de stilte opp i området hvor hertugen og Knut jarl hadde avtalt å møtes. Med en fortropp av flere sveiter sikret Skule seg mot plutselige overfall. De skulle oppholde birkebeinerne mens vårbelgene ble kampklare.
Birkebeinerne gikk til angrep over den islagte elven Leira, men de støtte snart på fortroppen som holdt stand mens resten av vårbelgene i rekordfart ble gjort kampklare. Skule førte hæren ut av skogen, over elva og videre opp mot et nes som het Leirnes, som med sine topografiske forhold var uangripelig. Etter å ha tatt neset i besittelse ble fortroppen trukket bort fra den islagte elven. Birkebeinerne så dette og stoppet angrepet, for stillingen til vårbelgene på neset var for sterk. De tok seg opp på den andre siden av elven og stod der i tre dager. Skules kloke taktiske manøver hadde hindret Knut jarl i å rette et knusende slag mot vårbelgene. Problemet var bare at uthalingen tæret på deres medbrakte proviant, uten at det kom til slag.
Etter tre dager, i grålysningen, flyttet vårbelgene seg fra sin sterke posisjon på Leirneset til gården Låke. Birkebeinerne fikk ikke det med seg. Dermed fikk vårbelgene tid til å forberede en ny stilling ved gården Låke. De tråkket seg en plass i snøen på brekken ved husene nedenfor mot en dal, og der fikk de en god forsvarsstilling som krevde at motstanderen måtte angripe i stigning fra bunnen av dalen. Skule hadde for andre gang manøvrert godt, og igjen fikk han bestemme hvor slagmarken skulle stå.
Slaget
Knut jarl vurderte den nye defensive posisjonen som mindre avskrekkende enn den forrige, så han og mennene hans fortsatte til Låke, hvor de fylket seg på den andre siden av dalsøkket. Birkebeinerne delte seg i to; hovedstyrken skulle rykke forover mot gårdsbygningene, mens de beste sveitavdelingene og kjertesveinflokken ble sendt rundt terrenget for å forsøke å komme i ryggen på vårbelgene. Denne knipetangsmanøveren skulle gjøre at vårbelgene ble angrepet fra to kanter.
Skule skjønte hva som var i ferd med å skje, og han satte sine beste menn til å stå imot den nye trusselen bakfra. Det ble en hard strid, men vårbelgene hadde fordelen av både å stå høyere og å være omgitt av nedtråkket snø. Birkebeinerne måtte derimot både bevege seg i oppoverbakke og gjennom dyp snø. Knut jarl og Arnbjørn Jonsson startet hovedangrepet da de skjønte at angrepet bakfra hadde startet. Birkebeinerne som sloss bokstavelig talt i tung motbakke slet. Angrepet gikk i oppløsning under tungt bombardement fra vårbelgene. Vårbelgene presset tilbake hovedangrepet. Birkebeinerne måtte gi opp.
Bak gården Låke fortsatte kampene i dyp snø. Etter at tre sveithøvdinger hadde falt begynte birkebeinerne å flykte. De ble innhentet og hugget ned av vårbelgene som gikk voldsomt på. En av sveithøvdingene, Lodin Gunnesson, unnslapp ved å løpe inn i kirken i Nannestad sammen med sine menn.
Knut jarl og Arnbjørn forlot slagmarken med hæren sin, og flyktet til Tønsberg der de tok tilflukt på Berget.
Etter slaget
Antall drepte er ukjent fordi det bare er navngitte menn og menn av betydelighet som er nevnt for ettertiden. Birkebeinerne mistet tre navngitte og en rekke andre stormenn. Vårbelgene hadde mistet bare én stormann, Alv fra Tannberg. Det kan ha vært så mye som 4200 mann som deltok i slaget.
Skule kom til Oslo sammen med vårbelgene, og forsøkte å knytte til seg støttespillere for opprøret mot kong Håkon Håkonsson.
Lodin Gunnesson som hadde søkt tilflukt i Nannestad kirke fikk nåde av Skule, som ønsket å ha kongsmennene, inkludert birkebeinerne, på sin side.
Bare to støttepunkter under kongelig kontroll gjensto i Viken – Berget i Tønsberg og Valdisholmen ved Borg.