cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gullpalmen
Gullpalmen (fransk: Palme d'Or) er den mest prestisjefylte prisen som deles ut på filmfestivalen i Cannes. Gullpalmen er en av filmindustriens mest anerkjente priser, sammen med Oscar for beste fremmedspråklige film og Gullbjørnen. Den ble utdelt første gang i 1955 av en organisasjonskomité. Fra 1939 til 1954 var den fremste filmprisen Grand Prix du Festival International du Film. I 1964 ble Gullpalmen erstattet på nytt av Grand Prix du Festival, hovedsakelig grunnet opphavsrettsproblemer knyttet til betegnelsen Palme d'Or, før den igjen ble innført i 1974.
Det hender en gang i blant at prisen blir delt mellom flere filmer samme år.
Lemurer (gjenferd)
Lemurer, på latin lemures (i entall lemur) eller larvæ (i entall larva, «skall eller maske»), var i romersk mytologi de dødes ånder eller sjeler som hjemsøkte sine levende slektninger i form av fiendtlige gjenferd.
Lemuria
Lemurene var onde varianter av de gode larene, en av flere romerske husguder. De åpenbarte seg som groteske spøkelser og forsøkte å skade familie og slekt.
For å holde disse nattåndene borte, ble det gjennomført seremonier eller ritualer, såkalte Lemuria, som ifølge den julianske kalenderen ble holdt den 9., 11. og 13. mai hvert år. Da skulle mannen i hvert hushold stå opp midt på natta, vaske hendene, kaste ut svarte bønner for å samle åndene og så lese opp tekster som skulle få åndene til å forsvinne. Ifølge tradisjonen var det Romulus, Romas grunnlegger, som innstiftet Lemuria etter at han drepte broren Remus.
Begrepet er benyttet av Horatius og av Ovidius i hans Fasti. Lemurer kan ha representert vandrende og hevngjerrig ånder som ikke hadde råd til skikkelig begravelse, gravritualer eller hengiven kult av de levende. De er ikke bevitnet på gravstein eller inskripsjoner. Ovidius tolket dem som vandrende, utilfredse og mulig hevngjerrige di manes eller di parentes (forfedreguder fra underverden). Hos ham antydet ritualene hos deres kult en uforståelig, gammel, delvis magisk og sannsynligvis svært gammel landsens tradisjon. Langt senere beskrev Augustin av Hippo både lemurer og larvæ som onde og hvileløse manes (de avdødes sjeler) som pinte og forskrekket de levende; larene, på den annen side, var gode manes.
Ploink
Ploink er et techno klubbkonsept og plateselskap med base i Bergen som siden våren 1996 har arrangert klubbkvelder og gjestet festivaler og utenfor hjembyen. Konseptet skiftet navn flere ganger de første årene (Diffusion, Club Schwaa, Substance), men har gått under navnet Ploink siden slutten av 1999. Unntak er spesielle vrier på Ploink som VinterPloink i 2004 eller Kameloink i 2005/2006 (på spillestedet Kamelonen i Bergen) og enkelte ganger Klubb Ploink.
Lemurer (gjenferd)
Lemuria
Den hedenske høytideligheten skal tidlig ha blitt overtatt av kirken og blitt omdøpt til allehelgensdag, en dag som på 700-tallet ble flyttet fra 13. mai til 1. november og dermed også tok opp i seg den populære keltiske høstfesten Samhain, forløperen til Halloween.
Ploink
Historie
Konseptet ble startet av, og er hele tiden blitt driftet av Thomas Paulsen. Han har også spilt på alle Ploink sine arrangement som resident dj Thomas Urv. V.T.O.L. gjør produksjon for Ploink og all booking går gjennom Standing Ovation, begge driftet av Paulsen. En rekke andre personer har bidratt i nøkkelroller gjennom årene; Elisabeth Nesheim, Roland Lifjell, Anders Gogstad, Kim Christoffersen, Christian Riise Hellesøy, Tor Nistad, Jarle Høgberg, Gjert Fjelldal, Morten Vee, Andre Aslaksen, Roy Lervåg, Kenneth Greve, Vegard Bolstad, Jørn Endresen, Andreas Nordenstam, Knut Skodvin, Birk Nygård, Andreas Knoph, Sara Saber m.fl.
I forkant av oppstarten hadde Thomas Paulsen og Jørn Endresen siden høsten 1993 og under .V.T.O.L., arrangert en lang rekke mindre og større arrangement, på den tiden kalt raves, på Voss og i Bergen, utendørs og innendørs, gjerne med utfordrende logistikk. Paulsen ville gjerne starte et klubbkonsept som kunne ta i bruk ulike etablerte konsertsteder, med tilrettelagte tekniske forhold. Dette var gjerne etablissementer som presenterte rock og jazz etc og det var ikke alltid like vellykket å arrangere kvelder med tung og monoton elektronisk musikk men konseptet fikk sitt publikum.
I 2000 og 2001 gjestet Ploink klubbscenen på Floien Festivalen, Bergens festival for elektronisk og urban musikk på Fløifjellet.
I 2004 fikk konseptet noe oppmerksomhet i media etter å ha hengt opp tusen plakater for et arrangement på Det Akademiske Kvarter i Bergen 16. mai, en plakat der en klassisk 60-talls-pinup med blottede bryster var gjort om til det norske flagget, plakater som da fremdeles hang rundt i Bergen 17. mai.
I årene fra 2007 til 2009 arrangerte Ploink en lang rekke klubbkvelder utenfor Bergen, på steder som Rockefeller, John Dee, Blå og The Villa i Oslo og Supa i Trondheim.
I 2008 ble Ploink hyret til å drifte en egen scene med store internasjonale artister som del av Quart Festivalen i Kristiansand. Festivalen ble avlyst i siste stund og hele konseptet ble flyttet til den nyoppstartede festivalen Oslo Live der Ploink paret opp med hovedstadens mest etablerte konsept Sunkissed og noen av de allerede bookede artistene i løpet av tre dager på Fabrikken.
2006 FIFA World Cup
2006 FIFA World Cup er det offisielle fotballspillet fra VM i 2006. Det ble utviklet av EA Canada og utgitt av EA Sports i 2006.
Ploink
Historie
Ploink er ifølge rykter også visstnok kjent for å ha arrangert flere uannonserte og plutselige arrangement, for innvidde så vel som tilfeldig passerende turgåere, på fjell og i utmark under serien Ploink Til Fjells, et tiltak for å hylle den norske naturen i området rundt Bergen.
I perioden 2008-2009 driftet konseptet også et radioprogram, Radio Ploink, på internettradioen Skranglebass.no med programledere Lupo og Thomas Urv hver tirsdag 21:00-23:00 og hver fredag 22:00-00:00. Programmet hadde hyppige besøk av gjesteartister.
Sommeren 2013 startet arbeidet med et plateselskap under konseptet for å gi ut norsk techno og elektronika. Første utgivelse, Bergen EP gis ut 2. juni 2014 og samler fire artister fra Bergen, Christian Tilt, Nordenstam, Thomas Urv og Vakum. I forbindelse med dette ble også nettsiden www.ploink.no oppdatert til å inkludere utgivelser og en webshop som åpner 1. juni 2014.
Internasjonale gjester siden 1996: Acid Scout, Alan Fitzpatrick, Alter Ego, Ambivalent, Audion, Ben Sims, British Murder Boys, Carl Craig, Carl Cox, CJ Bolland, Claude Young, Dave Clarke, Derrick May, DJ Hell, James Ruskin, Jeff Mills, Joey Beltram, Juan Atkins, Luke Slater, Marcel Dettmann, Marco Carola, Mark Archer of Altern8, Mathew Jonson, Mental Overdrive, Mr C, Oliver Ho aka Raudive, Oliver Lieb, Petar Dundov, Plaid, Radio Slave, Richie Hawtin, Surgeon, Speedy J, Robert Leiner, Steve Stoll, Sascha Funke, Scion & Tikiman, Skatebård, Thor, Tim Taylor, Traversable Wormhole og Trentemøller. (Se fullstendig artistarkiv under).
William Anders
William Alison «Bill» Anders (født 17. oktober 1933) er en tidligere amerikansk astronaut. Anders var utvalgt til to ulike NASA-prosjekter, Gemini-programmet og Apollo-programmet, men ble kun skutt opp med det sistnevnte. Han var USAs ambassadør i Norge 1976–1977.
Romferder
Anders var backup for Gemini 11 og Apollo 11.
Scotch Cup 1962 for menn
Scotch Cup er forløperen til dagens Curling-VM for herrer. Konkurransen arrangert i perioden 1959-1967.
Eksterne lenker
WCF Statistics
Skotter
Referanser
Escoto
Fyksesund bru
Fyksesundbrua er en veibro (hengebro) over Fyksesundet på fylkesvei 79 mellom Øystese og Ålvik i Kvam kommune, Hordaland. Broen er 344 meter lang, og største spenn er på 230 meter. Broen som har en fri høyde på 28 meter, ble åpnet av daværende kronprins Olav 9. oktober 1937.
Den ble da regnet som Nord-Europas lengste hengebro. Den var tegnet av broingeniør Olaf Stang (1871–1956). Det østre brotårnet står midt i steinmassene etter at ti millioner m3 stein raste ut under et jordskred fra 480 meters høyde.
Broen er i dag lysregulert med bare ett kjørefelt. Stålet ble levert og montert av Erik Ruud`s Mekaniske verksted i Oslo.
Weihai
Weihai (kinesisk: 威海, pinyin: Wēihǎi, tidligere Weihaiwei er en by på prefekturnivå ved kysten nordøst i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Den har et areal på 5 436 km². I 2004 hadde den 2 483 889 innbyggere.
Historie
Fra 1898 til 1930 var Weihai britisk traktatsområde under navnet Weihaiwei. Den siste britiske commissioner av Weihaiwei var Reginald Fleming Johnston. Byen var en kort stund en særskilt administrativ region etter at den var blitt returnert til Republikken Kina.
Weihai var en marinebase for den nordkinesiske flåtestyrken Beiyangflåten. Under den første japansk-kinesiske krig ble byen beleiret, og de kinesiske krigsskip som hadde reddet seg etter sjøslaget ved Yalu, ble ødelagt i havnen den 2. februar 1895. Øverstkommanderende admiral, Ding Ruchang, begikk deretter selvmord.
I 1949 fikk byen sitt nåværende navn.
Administrative enheter
Weihai består av ett bydistrikt og tre byfylker:
Makossa
Makossa er en musikkstil som er spesielt populær i urbane områder Kamerun. Musikken kan minne om soukous, men har en mer markert rytme og en framtredende blåserrekke. Musikken har tradisjonelle elementer, men er også sterkt influert av jazz, ambasse bey, latinsk musikk, highlife og soukous. Stilarten oppstod sannsynligvis på 1950-tallet, men det ble ikke gjort opptak av musikken før et tiår senere. Artister som Manu Dibango og Eboa Lotin har, siden 1970-tallet, bidratt til at makossa ble populært også utenfor Kameruns grenser.
Scotch Cup 1963 for menn
Scotch Cup er forløperen til dagens Curling-VM for herrer. Konkurransen arrangert i perioden 1959-1967.
I 1963 ble Scotch Cup arrangert i Perth Ice Rink Perth i Skottland. Dette året deltok de samme 4 lag som året før; Canada, Skottland, USA og Sverige.
Flygende spaghettimonster
Det flygende spaghettimonsteret (etter engelsk the Flying Spaghetti Monster, tidvis forkortet FSM) er guddommen i den amerikanske religionen  The Church of the Flying Spaghetti Monster («Kirken Det flyvende spagettimonster»), også kalt Pastafarianism («pastafarianismen»). Troslæren ble konstruert i 2005 som en satirisk protest mot utdanningsmyndighetene i Kansas og deres beslutning om å la skolene i delstaten undervise i såkalt intelligent design og kristen kreasjonisme, som et likestilt alternativ til evolusjonsteorien om artenes opprinnelse og utvikling. «Det flygende spaghettimonsteret» har siden utviklet seg til et internettfenomen med spøkefull religionskritikk i form av vitsetegninger, parodiske slagord og annet.
Bjørn Dæhlie Technical Wear
Bjørn Dæhlie Technical Wear er et norsk klesmerke for sportstøy, spesielt for vinteridretter. Merket er kjent under logonavnet Bj.
Flygende spaghettimonster
Historie
I juni 2005 sendte den tidligere fysikkstudenten Bobby Henderson et åpent brev til utdanningsetaten i Kansas, hvor han presenterte en alternativ teori til «intelligent design»: universet og alt liv ble opprinnelig skapt av et flygende spaghettimonster. I brevet uttrykker Henderson et ønske om å få sin teori undervist i skolen, side om side med den rådende hypotesen i «intelligent design», samt «logiske slutninger fra observerte bevis», og påpeker at han håper han slipper å gå rettens vei.
Bjørn Dæhlie Technical Wear
Klesmerket ble startet av skiløperen Bjørn Dæhlie, og har i tillegg til tøy til vinteridretter en bred sportstøykolleksjon. Klesmerket eies av selskapet Bj Sport AS som igjen eies av investorselskapet Active Brands. Bj Sport AS ble startet av skiløperen Bjørn Dæhlie, og spesialiserer seg på tøy til vinteridretter og annet sportstøy. Selskapet eies av Active Brands etter at det ble kjøpt fra investorselskapet Katalysator AS og Bjørn Dæhlie i februar 2011. Espen Bjervig var da selskapets daglige leder. Bj Sport er sponsor for flere landslag.
Flygende spaghettimonster
Troslære
En del av FSM-teorien går ut på at naturkatastrofer som global oppvarming, jordskjelv og orkaner er forårsaket av en reduksjon i antallet pirater i verden. Henderson underbygger denne påstanden med et diagram som illustrerer sammenhengen mellom jordens temperatur og antallet pirater.
Bjørn Dæhlie Technical Wear
I 1996 startet Bjørn Dæhlie sin egen kolleksjon med eget navn som logo. Navnet ble etter hver endret til Bjørn Dæhlie Technical Wear, forkortet Bj. Merket ble produsert av Oslo-selskapet Bone Ration Sport AS som i 2001 ble solgt til Odlo. Bj var lisensiert til Odlo. Avtalen gikk ut i 2007, og Bjørn Dæhlie ble igjen aktiv i utvikling, produksjon og salg av sitt eget klesmerke. Også etter at Bj Sport ble solgt til Active Brands i februar 2011 har Bjørn Dæhlie en rolle i produktutvikling og markedsføring.
Flygende spaghettimonster
Troslære
Religionen har tiltrukket seg et ukjent antall mer eller mindre seriøse tilhengere som kaller seg «pastafarier» (pastafarians; inspirert av rastafari-navnet, med en åpenlys referanse til pasta i det italienske kjøkken). Pastafariene feirer bestemte helligdager (for eksempel «Ramendan» og «Pastover») og deltar i forskjellige kulinariske og sjørøverrelaterte aktiviteter.
«Pastafarianismen» (Pastafarianism) beskrives i detalj i flere utgitte evangeliske bøker.
Anerkjennelse som religion
Pastafarianismen er anerkjent som en religion i Nederland og New Zealand, der har kirken også vigselsrett.
Det første paret som inngikk ekteskap i den pastafarianske kirken var Toby Ricketts og Marianna Young, som ble viet av Karen Martyn i New Zealand 16. april 2016.
Kirkesamfunnet er ifølge en amerikansk domstol å anse som en «uekte religion» i USA.
100 Bullets (spill)
100 Bullets er et actionspill basert på tegneserien 100 Bullets, skrevet av Brian Azzarelloog illustrert av Eduardo Risso.
Handling
Spilleren skal kontrollere Cole Burns, en karakter fra tegneserien 100 Bullets. Men spillet introduserte en ny spillbar karakter ved navn Snow Falls. Spilleren skal bli tilbudt et utvalg av skytevåpen, som inkluderer pistoler, en granatkaster, en hagle eller en rifle.
Spillet inneholder også et «rage meter» som skal vokse etter hvert som spillere dreper forskjellige motstandere. Når denne «måleren» er full, dreper den alle fiender på skjermen. Spilleren kan også kunne bruke fiender som menneskelige skjold.
Eberhardshof undergrunnsstasjon
Eberhardshof er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Eberhardshof er på linjen U1 og er endestasjon for forsterkerlinjen U11.
Stasjonen var endestasjon for U1 fra den sto ferdig i juni 1981 og frem til utvidelsen til Jakobinenstraße sto ferdig i mars 1982
Fantomet 2004
Det kom ut tjueseks ordinære utgivelser av Fantomet i 2004 i Norge, Sverige og Finland. I tillegg kom det i Norge også ut åtte utgivelser av Fantomet Krønike (en økning på 2 utgivelser per år), samt at fem krønikebøker ble utgitt.
Herman Hollerith
Herman Hollerith (født 29. februar 1860, død 17. november 1929) var en tysk-amerikansk statistiker, kjent for å ha utviklet en tabulerende maskin basert på hullkort. Han var grunnlegger av firmaet som senere ble kjent som IBM
Georgij Lvov
Georgij Jevgenjevitsj Lvov (russisk: Георгий Евгеньевич Львов, født i Dresden, død 7. mars 1925 i Paris) var en russisk fyrste og politiker. Han var landets første statsminister etter februarrevolusjonen og styrte landet i den provisoriske regjeringen fra 23. mars til 7. juli 1917.
Lvov var utdannet jurist fra Statsuniversitetet i Moskva, og gikk deretter inn i statsadministrasjonen. I 1905 gikk han inn i Kadettpartiet, og året etter ble han valgt inn i statsdumaen.
Etter at Nikolaj II abdiserte i mars 1917 ble det dannet en midlertidig regjering med Lvov som leder. Lvov hadde også vervet som innenriksminister. I juli valgte Lvov å gå av til fordel for justisminister Aleksandr Kerenskij. Etter oktoberrevolusjonen ble Lvov arrestert av bolsjevikene, men han greide senere å flykte til Frankrike der han levde resten av livet i eksil.
Jordskjelvet på Svalbard 2008
'''Jordskjelvet på Svalbard den 21. februar 2008''' er det nest kraftigste jordskjelvet som er målt i Norge og norsk sokkel. NORSAR målte det til 6,2 Mw.
Jordskjelvets senter var til havs ved en aktiv forkastningssone omtrent 139 km øst-sørøst for Longyearbyen (77,11°N 18,41°E), omtrent 10 kilometer ned i jordskorpen. Det ble først registrert klokken 03.46 lokal tid. Det forrige store jordskjelvet i samme område inntraff 18. januar 1976 med styrke 5,5.
Det ble ikke meldt om noen skader etter skjelvet.
Brannvern
Brannvern er virksomhet som dels skal hindre at brann oppstår, og om dette ikke lykkes, skal søke å begrense skade på liv og eiendom mest mulig.
Norge
Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap (DSB) i Tønsberg har det overordnede ansvar for brannsikkerhet i Norge. Kommunene har ansvar for slukkingsberedskap, dvs. brannvesen, samt forebyggende arbeid rettet mot eiere og brukere av bygninger og andre brannobjekter. Eiere og brukere har det endelige ansvar for brannvernet, slik at brannsikkerheten er tilfredsstillende.
Tall fra DSB viser at elektrisitet og åpen ild er de største årsakene til bygningsbranner. Elsikkerhet og forhold rundt bruk av åpen ild er derfor svært viktige faktorer i arbeid med brannvern.
Brannvern er regulert ved lov og forskrifter.
Gruveulykken i Pretoria i 1910
Kl. 7:50 inntraff en eksplosjon i Plodder-åren som ble antatt å ha skyldtes oppsamling av gasser etter at et tak kollapset dagen i forveien. Av de 345 arbeiderne som hadde forflyttet seg inn i denne delen av gruven ble kun fire brakt overlevende til overflaten. To av de overlevende døde senere av skadene de hadde pådratt seg. I tillegg omkom en arbeider fra Arley-åren samt en person som deltok i redningsarbeidet.
Ulykken er den verste som har rammet kullfeltet i Lancashire, og den tredje verste i Storbritannias historie. Lokalsamfunnene i nærheten ble hardt rammet av tragedien, og en innsamlingsaksjon ble organisert til inntekt for de etterlatte. Totalt ble 145.000 pund samlet inn.
Et minnesmerke for de omkomne er reist i Westhoughton hvor mange av dem bodde. En minnestund avholdes på dette stedet årlig.
Kanon (andre betydninger)
En kanon kan være
Gruveulykken i Pretoria i 1910
I 2009 ble det utgitt en bok fra forlaget Peakpublish, skrevet av Andrea Finney fra Westhoughton. Hun tok utgangspunkt i dagboken til hennes tippoldemor samt mange andre gjengivelser fra personer som opplevde tragedien.
Trygg-Hansa
Trygg-Hansa var et svensk forsikringskonsern som eksisterte mellom 1971 og 1997, da det ble oppkjøpt av Skandinaviska Enskilda Banken (SEB). I virksomheten, som hadde aner tilbake til 1828, inngikk både skade- og livforsikring, og i de siste årene også bankvirksomhet.
Varemerket brukes idag, på lisens fra SEB, av det danske forsikringsselskap Codan for å drive skadeforsikringsvirksomhet i Sverige. Fram til 2008 brukte Codan på samme måte også varemerket Trygg-Hansa i Norge, men nå anvender man sitt eget varemerke her.
Historie
Forsikringskonsernet Trygg-Hansa ble dannet i 1971 gjennom en fusjon mellom forsikringsselskapene Trygg og Städernas Allmänna Brandstodsbolag, og et par år senere, i 1976, sto det nye hovedkontoret, tegnet av Anders Tengbom, klart på Kungsholmen i Stockholm.
På begynnelsen av 1990-tallet deltok Trygg-Hansa i flere store forretninger, både i Sverige og internasjonalt, som i forbindelse med den svenske finanskrisen skulle vise seg å få mer eller mindre katastrofale følger. Mellom 1991 og 1994 gikk de sammen med forsikringsselskapet SPP, via holdingselskapet Trygg-Hansa SPP Holding ervervet de den svenske Gota Bank, og gjorde en større investering i det amerikanske forsikringsselskapet Home Insurance. Selskapet overlevde dog og lyktes å trekke seg ut av samarbeidet med SPP, og så smått kunne man etter store tap også avvikle eierskapet i Home Insurance. Gota Bank gikk helt tapt og ble overtatt av staten under finanskrisen.
Krisen førte imidlertid fram til en endring i lovgivningen hvor kravene på atskilt eierskap mellom forsikringsselskap og banker ble oppmyket. Som følge av dette ble det etablert et antall «nisjebanker», blant annet Trygg-Banken i 1995. Den andre siden av den endrede lovgivningen var at de nye reglene også åpnet opp for strukturelle forretninger mellom banker og forsikringsselskap. Dette muliggjorde S-E-Bankens kjøp av Trygg-Hansa i 1997, og det nye konsernet byttet etter sammenslåingen varemerke til SEB. Livsforsikringsvirksomheten Trygg-Hansa Liv ble SEB Trygg Liv og Trygg-Banken ble slått sammen med SEBs egne nisjebank, Sesambanken. Hva som skulle skje med skadeforsikringsvirksomheten Trygg-Hansa Sak ble klart i 1999, da det ble kjøpt av det danske forsikringsselskapet Codan, samtidig som SEB kjøpte den danske bankvirksomheten i Codan Bank. Codan fikk gjennom kjøpet en lisens til benytte varemerket Trygg-Hansa for sin skadeforsikringsvirksomhet, men eierskapet til varemerket ble værende hos SEB.
Trygg-Hansas livbøyer
I samarbeid med Svenska Livräddningssällskapet startet Svenska Lif-Balder, en av forgjengerne til Trygg-Hansa, en sponsingsvirksomhet hvor man ga livbøyer til kommuner, båtklubber og andre organisasjoner for plassering ved badeplasser og i kystområdene. Gjennom denne virksomheten ble Trygg-Hansa sterkt forbundet med livbøyer, og en stilisert livbøye er endog en del av Trygg-Hansas varemerke.
Legenden om Deverry
Fire av bøkene er oversatt til norsk, i totalt fem bind:
Sibirsk husky
Sibirsk husky eller Siberian Husky (FCI #270 ), som også omtales som husky, er en hunderase som opprinnelig nedstammer fra laikahunder som fantes i det nordøstre Sibir i Russland. Dette er ingen urhund, men en moderne rase som fikk sin endelige utforming i Nord-Amerika. Sibirsk husky er en spisshund som tilhører gruppen med nordiske sledehunder. Hjemlandet for rasestandarden er USA.
Opprinnelse og alder
Man har antatt at sibirsk husky nedstammer fra asiatiske spisshunder (blant annet laikaer og andre) og ulv i sin opprinnelige form. At rasen er nærmere beslektet med ulv enn mange andre hunderaser er også bekreftet flere ganger, gjennom moderne forskning med DNA. Rasen tilhører gruppen av primitive hunder. Men siden sibirsk husky er krysset med ulv på flere tidspunkt gjennom historien, kan det ifølge Robert K. Wayne (University of California, Los Angeles) imidlertid diskuteres hvor primitiv den er (i forhold til hundens opprinnelse).
Det sies at typen opprinnelig ble avlet fram av tsjuktsjere, for bruk som trekkhund og gjeterhund for rein. Denne tradisjonelle hunden kalles gjerne tsjuktsjisk laika og er en typisk sledehund. De første tsjuktsji-laikaene ble importert til Alaska i 1908, for å delta i det 657 km lange sledehundløpet All Alaska Sweepstakes som gikk av stabelen året etter. I 1910 tok et slikt hundespann førsteplassen på rekordtid. I 1915, 1916 og 1917 vant nordmannen Leonhard Seppala (1877–1967) dette løpet med sitt hundespann, og det skal nevnes at disse hundene ga opphavet til den såkalte seppälähuskyen, som altså ikke anerkjennes som egen rase, men kan hevdes å være en variant av tidlig sibirsk husky.
Dessverre finnes det ingen dokumentasjon som fullt ut støtter disse teoriene, som kan vise seg å være tett opp mot sannheten. Mange mener imidlertid at opprinnelsen til sibirsk husky består av krysninger mellom ulike russiske laikahunder av nordøstlig opprinnelse. Disse typiske sledehundene går i dag under samlebetegnelsen nordøstlig laika (som i tillegg til tsjuktsjisk laika også inkluderer de to typene jakutisk laika og Kamtjatka laika). Betegnelsene husky og laika er av henholdsvis amerikansk og russisk opprinnelse og beskriver egentlig to lignende hundetyper, men mens husky gjerne kun refererer til polare sledehunder, kan laika også referere til mer typiske jakt- og gjeterhunder.
Utseende, anatomi og fysikk
Sibirsk husky er en av de hunderaser som minner mest om ulv, men den er mye mindre. Kroppen er middels kompakt, langstrakt og har lange seige muskler. Brystkassen er dyp, men ikke alt for bred. Ryggen er rett, fast og middels lang. Hodet er middels stort, kileformet og har et spisst og middels langt snuteparti og tydelig markert stopp. Ørene er middels store, triangulære, høyt og tett ansatte, og stående. Lemmene har kraftig beinstamme og er muskuløse. Halen bæres forskjellig avhengig av om hunden er i arbeide eller ikke. Den bæres lett buet over ryggen når den ikke arbeider, mens den bæres omtrentlig rett bakover når den er i arbeid. En sibirsk husky som bærer halen i bue over ryggen når den arbeider som trekkhund, trekker som regel lite eller ingenting. Det hender også at hunden bærer halen rett ned når den arbeider som trekkhund. Dette er i enkelte hunders tilfelle et tegn på at hunden trekker tungt i lavere hastighet/skrittgange/langsom trav mens det i andre tilfeller kan være tegn på utmattethet eller at hunden av andre årsaker ikke trekker.
Pelsen er middels tett, lang, rett, relativt glatt (aldri stri) og naturlig fettet. Underullen er myk og varierer i tetthet med temperaturen. Alle farger, fra sort til helhvit er tillatt. En variasjon av tegninger er vanlig. Underull og dekkhår skal være tilstrekkelig fettet og av en slik kvalitet at de tåler streng kulde og uten problemer skal kunne svømme over vinteråpne elver og råk uten å bli våte inn til kroppen og samtidig tåle å være slik våte i relativt streng kulde.
Hannhundene blir gjerne 53–60 cm i skulderhøyde og veier som regel omkring 20-27 kg. Tispene blir gjerne 51-56 cm i skulderhøyde og veier som regel omkring 16-23 kg. Den er således den minste og letteste av de nordiske sledehundrasene.
Seppälä husky
Seppälähuskyen skiller seg fysisk fra vanlig sibirsk husky gjennom å ha mindre fargerike tegninger, lengre lemmer og en lengre kropp. Den er allikevel lettere bygd. Også ørene er gjerne noe lenger og stoppen noe mer markert.
Bruksområde
Sibirsk husky er en utpreget brukshund, som spesielt egner seg som sledehund i kalde strøk. Den tåler imidlertid både kulde og varme godt, herunder også snø og regn. Rasen har også en rekke flotte egenskaper innen forskjellige former for hundesport, f.eks. som kløvhund. Huskyen er hurtig, arbeidsom og meget utholdende. Den blir gjerne også en meget habil og snill familiehund.
Lynne og væremåte
Sibirsk husky er et typisk flokkdyr som trives best sammen med andre hunder eller en meget aktiv familie. Den er gjerne meget selvstendig og hårdfør og har utrolig utholdenhet. Som selskapshund er den snill og sosial, og bryr seg sjelden om fremmede. Den er også svært sjelden aggressiv overfor andre hunder. Den har imidlertid gjerne en god porsjon jaktinstinkt.
Rasen trenger store mengder mosjon for å trives maksimalt. Den kan overvintre utendørs, men bør ha en stor og god hundegård og et lunt og tørt sted å ligge. Hunder som tilbringer mye tid ute steller pelsen sin selv og trenger normalt lite hjelp til dette fra mennesker, selv om det varierer. Hunder som fungerer mest som familiehunder vil normalt ha et større behov for menneskelig hjelp med pelsstellet, spesielt under røyteperiodene vår og høst.
Annet
Se også artikkelen om «Togo», Seppäläs lederhund som egentlig sto for de legendariske bragdene hunden «Balto» ble kreditert for.
Magnar Hellebust
Magnar Hellebust (født 30. juni 1914 på Lindås, død 15. februar 2008) var en jurist, rådmann (fra 1947 til 1983) og samfunnsbygger i Harstad. Kommunikasjon var en hjertesak for Hellebust, og i hans rådmannstid skjedde det en betydelig utviking i Harstad-regionen med bygging av Tjeldsundbrua og flyplassen på Evenes som de mest kjente prosjektene. I 1964 ble Harstad slått sammen med landkommunene Trondenes og Sandtorg. Disse viktige begivenhetene for regionen var det Hellebust som var den drivende kraften bak. I 1962 ble selskapet Tjeldsundbrua AS stiftet med Hellebust som styreformann og ildsjel, og allerede 22. oktober 1967 kunne brua åpnes – ett år tidligere enn planlagt. Flyplassen på Evenes ble åpnet 30. juni 1973.
Hellebust var også en ledende forkjemper for planer om forlengelse av Nordlandsbanen fra Fauske til Tromsø. Dette jobbet han iherdig med på 1970- og 1980-tallet, og klarte å få prosjektet på den samferdselspolitiske dagsordenen. Men prosjektet kom aldri lenger enn til planleggingsstadiet.
Hellebust var i to perioder vararepresentant til Stortinget for Venstre i Troms. I 1949 tok han initiativ til å blåse nytt liv i bladet Haalogaland – et blad som hadde blitt stoppet av nazistene i 1941. Men han lyktes ikke med å skape en levedyktig avis, og i 1954 måtte bladet gi opp i konkurransen med Harstad Tidende og Folkeviljen.
Som rådmann var Hellebust også formann i Havnestyret. Det var seks ordførere i Harstad i hans tjenestetid. Hellebust behersket russisk og virket som tolk i forskjellige sammenhenger.
I 1939 virket Magnar Hellebust som dommerfullmektig i Lyngen. Han sluttet da han fikk en nazistisk sorenskriver som sjef. De første årene etter andre verdenskrig arbeidet han ved Finnmark-kontoret i Harstad.
Hellebust var far til skuespilleren og artisten Kine Hellebust.
Replikator
En replikator er en enhet som kan lage en eller flere kopier av seg selv. En skiller mellom to typer replikatorer, direkte og indirekte:
Eksempler på direkte replikatorer er prioner. Prioner er proteiner som kan omdanne andre proteiner de støter på til prioner. Indirekte replikatorer er langt vanligere. De mest kjente er gener. Gener koder for å bygge organismer, som igjen produserer etterkommere som inneholder kopier av opphavets gener. En annen typer av indirekte replikatorer er memer. Memer er enheten for kulturell arv. Gjennom koevolusjon med gener har memene utviklet hjerner hos mennesker og andre virveldyr til å kunne ta imot, lagre, bruke og (hos mennesket) aktivt videresende memer.
Fylkesvei 6406
Fylkesvei 6406 (Fv6406) går mellom Opphaug i Ørland og Ørland lufthavn.
Veien går vestover langs sørsiden av Bjugnfjorden til Hoøya og videre sørover langs Grandvika til Ørland lufthavn.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 244 (Sør-Trøndelag).
East Riding of Yorkshire
East Riding of Yorkshire er et grevskap i England. Det tilhører regionen Yorkshire og Humber, og grenser mot North Yorkshire, South Yorkshire og Lincolnshire.
Det seremonielle grevskapet består i praksis av to enhetlige myndigheter, hvorav den ene er East Riding of Yorkshire og den andre Kingston upon Hull (oftest kjent bare som Hull). Det eksisterer dermed ikke noe administrativt grevskap, slik det ville gjort dersom det var flere distrikter som ikke var selvstyrte – da Hull fikk status som enhetlig myndighet, fikk East Riding i alle praktiske henseender samme status.
Navnet kommer fra norrønt ðriðjungr, «tredjedel», fra ðriði, «tredje», videreført i angelsaksiske þriðing (thridhing, «tredjedel»), som er en gammel inndeling av grevskaper. Det tradisjonelle grevskapet Yorkshire bestå av, som navnet antyder, tre slike enheter – øst, nord og vest.
Landskapet består av Yorkshire Wolds, en halvmåneformet, lave høyder bestående av bergarten kritt, omgitt av de lavtliggende, flate og fruktbare slettene Holderness og Vale of York. Utløpet til elven Humber og Nordsjøen markerer dets sørlige og østlige grenser. Arkeologiske undersøkelser har avslørt gjenstander og strukturer fra alle historiske perioder siden siste istid. Det er få store bosetninger og ingen industrisentre. Området er administrert fra den gamle markedsbyen og geistlig senteret Beverley. Kristendommen er den religionen som har flest tilhengere i området og det er en høyere enn gjennomsnittlig prosentandel av befolkningen som er pensjonister. I henhold til folketellingen av 2001 utgjorde befolkningen i East Riding 314 113 innbyggere.
Nicolai Wergeland
Nicolai Wergeland (døpt Niels Vergeland Lassesen) (født 9. november 1780 i Hosanger, død 25. mars 1848 på Eidsvoll) var en norsk teolog, skribent og Eidsvollsmann. Som en av i alt 14 prester, deltok han i Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814, hvor han satt i konstitusjonskomiteen. Han møtte forberedt og hadde med seg et grunnlovsforslag i 100 paragrafer. Nicolai Wergeland er opphavsmann til navnet på den lovgivende forsamling i Norge, «Storting».
Han er i ettertid kjent som far til Henrik Wergeland og Camilla Collett, men hadde også selv flere talenter. Han var en engasjert deltaker i samfunnslivet, og kunne være både stridbar, utfordrende og nærtagende. Han deltok i de fleste litterære og kulturpolitiske feider mellom 1814 og 1840.
Anitras dans
«Anitras dans» er et musikkstykke for orkester av Edvard Grieg fra 1874–1875 og en del av scenemusikken til Henrik Ibsens skuespill Peer Gynt (op. 23, der «Anitras dans» er sats nr. 16). Stykket inngår også som tredje sats i ''Peer Gynt-suite nr. 1, op. 46'' fra 1888.
Nicolai Wergeland
Ættebakgrunn
Lars og Niels fikk noe hjelp til skolegang av en grandonkel som hadde arbeidet seg opp til infanterikaptein, Niels Olsen Wergeland, på den betingelse at de skulle kalle seg Wergeland (av Verkland, skrevet "Verckeland" på 1600-tallet) og legge vekk "Lassesen". Grandonkelen falt fra i 1792 da Niels var 12 år gammel. Senere latiniserte han fornavnet og kalte seg Nicolai.
Anitras dans
Besetning
Stykket er skrevet for et orkester bestående av slagverk (triangel) og strykere.
Nicolai Wergeland
Studier og familieliv
Han ble elev ved Bergen katedralskole, og i 1799 ble han dimittert til studier ved universitetet i København, der han tok teologisk embetseksamen med utmerkelse. Han skrev en teologisk avhandling som ble belønnet med gullmedalje og slo seg ned i Kristiansand som adjunkt. I 1807 giftet han seg med Alette Dorothea Wergeland, født Thaulow. Ekteparet fikk fem barn: Henrik (1808), Augusta (1810), Harald (1811), Camilla (1813) og Oscar (1815). Henrik Wergeland og Camilla Collett ble begge diktere. Joseph Frantz Oscar Wergeland ble general. Også Harald Nicolai Storm ble tatt opp i familien og vokste opp som barn i huset. Han var sønn av Nicolai Wergelands søster, Ingeborg, som tidlig ble enke. I likhet med Oscar, ble Harald Nicolai Storm Wergeland general. Han oppnådde også å bli statsråd i den norske regjering i Sverige. Senere ble Nicolai Wergelands brordatter, Laura Augusta, som familiemedlem å regne etter at hennes foreldre var døde.
Anitras dans
Besetning
I 1888 ble det også utgitt versjoner for 2- og 4-hendig piano.
Nicolai Wergeland
Studier og familieliv
Alette Wergeland døde overraskende i 1843.
Anitras dans
Musikken
«Anitras dans» hører til fjerde akt, scene 6 av skuespillet, der Peer Gynt utgir seg for å være profet. Peer Gynt er i ørkenen ved en araberhøvdings telt. Han ligger hvilende på noen puter iført «østerlandsk dragt» mens noen piker synger og danser for ham. Etter først en «Arabisk dans» følger «Anitras dans» der Anitra danser for Peer Gynt med et visst snev av forførende sensualitet.
Nicolai Wergeland
Studier og familieliv
Camilla Collett legger i sine erindringer vekt på farens omhyggelige arbeid for å gi barna en god oppdragelse og utvikle deres åndelige muligheter. Hun gir også en karakteristikk av hans personlighet. Hun skriver bl.a.: «Den strenghed hvormed Fader opdrog os, og det noget stive og seremonielle i hans Væsen, der især i de senere Aar steg til barsk utilgjengelighed, stod igjen i en forunderlig Modsetning til andre Egenskaber. Ubeskrivelig var den Ømhed, han viste, naar der feilede os noget. Han vaagede med os, han kunde sidde utrættelig foran vor Seng og fortælle og synge for os med sin smukke, kraftige Stemme. Det selskabelige Talent, han med rette var bekjendt for fra sine unge Dage i Christiansand, udfoldede sig ogsaa undertiden på en merkelig Maade: det glimrede endog gjennem hans sidste Aars mørke Melankoli! Ingen kunde elskværdigere oplive et Selskab som han. Vore Lege, især de skriftlige, blev først morende og pikante naar han deltog i dem. Stakkels Fader! Det livsvarige Ophold i en Bondebygd, hvor hans Evner ikke fandt den rigtige Sysselsættelse, en sige Anerkjendelse, unddraget levende Omgang med sine lige, forbitret og foruroliget ved saameget, som er unødvendigt at paapege her, gav disse hans Væsens lyse, jeg kan sige glimrende Sider mer og mere Plads for Grublen og mørk Afsluttethed.»
Lincolnshire (andre betydninger)
Lincolnshire kan vise til:
Anitras dans
Musikken
Musikken er svært enkelt og delikat orkestrert, med kun strykere i tillegg til et enslig triangel. Stykket har tempobenevnelsen Tempo di Mazurka og er med andre ord en masurka i 3/4-takt. Etter en kort innledning lyder hovedtemaet (begynnelsen):
Nicolai Wergeland
«Mnemosyne» og arbeidet for norsk universitet
Nicolai Wergeland ble populær i hele landet da han vant konkurransen om det skriftet som argumenterte best for et eget norsk universitet, utlyst av Selskabet for Norges Vel som ble opprettet i 1809. Hans usedvanlig grundige arbeid bar tittelen Mnemosyne og forelå i 1811. «''Boka åt Wergeland var ein fedrelandsk dåd og ho kjendest slik i samtida. Her var det gjeve klåre ord for kjensler som ålment rørde seg i det norske folket''». Norge hadde arbeidet for et eget universitet siden 1661. Som det het i søknaden fra dette året, stilet til kongen, ville et universitet være «Riget en herlig Beprydelse», folket til «et mærkeligt Nytte og Gavn», og selvsagt til evig ære for kongen. På grunn av snarrådig innsats fra Grev Herman Wedel-Jarlsberg, en av de sentrale skikkelser i Selskabet for Norges Vel, gikk Universitetssaken igjennom i 1811. Grev Wedel var også en sentral skikkelse på Eidsvoll i 1814, føreren for det såkalte Unionspartiet eller Svenskepartiet som også Nicolai Wergeland skulle slutte seg til. I den nye norske regjering etter at unionen med Sverige var kommet i stand, ble Wedel finansminister. Til slutt ble han stattholder.
Anitras dans
Musikken
Tross åpningens nærmest grasiøse uskyld, krydres stykket etter hvert med stadig mer «forvridd trolsk kromatikk». Dette er med på å antyde Anitra-skikkelsens tvetydighet og slektskapet til Den Grønnkledte.
Nicolai Wergeland
«Mnemosyne» og arbeidet for norsk universitet
Mnemosyne ble, ikke helt overraskende, kritisert fra dansk hold spesielt av juristen A.S. Ørsted, men prisoppgaven delte også vannene i Norge. Det var en viktig årsak til at Nicolai Wergeland ikke ble professor i teologi, men ble forbigått av Hersleb og Stenersen, som hadde gode eksamener i likhet med Nicolai Wergeland, men som aldri hadde fått et ord på prent, til forskjell fra Wergeland som i tillegg til Mnemosyne også hadde en prisbelønnet teologisk avhandling på sin merittliste.
Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814
I 1812 ble Nicolai Wergeland utnevnt til residerende kapellan i Kristiansand. Der var han i flere år aktiv i Det Dramatiske Selskab som var grunnlagt av hans svigerfar, Henrik Arnold Thaulow. Han ble valgt til å representere Kristiansand som Eidsvollsmann, sammen med grosserer og ridder Ole Clausen Mørch. Hans bolig lå i Dronningens gate 21 (brant i 1892).
Nicolai Wergeland møtte meget godt rustet, til og med med ferdigskrevne innlegg. Han var godt orientert om andre lands grunnlover og hadde selv med seg et utkast til en grunnlov med 100 paragrafer. Dette er i ettertid vurdert som det beste ved siden av Adler-Falsens. Da grunnlovsarbeidet var fullført, var han i all hovedsak fornøyd med resultatet. Jf. brev som han sendte til "en Ven" i Kristiansand fra Eidsvoll mens grunnlovsarbeidet pågikk. De ble samlet og utgitt i bokform i 1830, Dette er i dag et kildeskrift.
Wergeland allierte seg på Eidsvoll med folk som Wedel Jarlsberg, Peder Anker og Jacob Aall i det sålalte "unionspartiet"(Svenskepartiet). Det må imidlertid understrekes at alle deltakerne i Riksforsamlingen ønsket mest mulig selvstendiget for Norge. Grunnloven ble da også et godt forhandlingskort da unionen med Sverige ikke kunne unngås. Unionen med Sverige ble en mye løsere union enn unionen med Danmark hadde vært. Under Danmark var den norske stat ikke-eksisterende. Norge hadde hatt lydrikestatus. Unionen med Sverige var en "personalunion", og i og med grunnloven av 1814, var landet blitt en nasjonalstat med mulighet for å utvikle seg videre i demokratisk retning.
På Eidsvoll var Nicolai Wergeland en omstridt person både på grunn av sin stil og sine motforestillinger mot danskestyret og den danske prinsen. Han fikk fiender i det såkalte selvstendighetspartiet eller danskepartiet som siden hevnet seg ved å holde ham utenfor videre politisk arbeid. Hverken Wergeland eller Mørch ble gjenvalgt til det overordentlige Storting høsten 1814, også kalt «Omframstortinget».
Til Eidsvoll for resten av levetida
Nicolai Wergeland ble utnevnt til sogneprest i Eidsvoll kirke i 1816, tiltrådte i 1817 og ble senere prost. Han bodde på Eidsvoll til han døde. Det var en stor skuffelse at han ikke oppnådde å bli biskop, tross sine udiskutable kvalifikasjoner. Det forbitret hans siste år. I sin biografi over Nicolai Wergeland fra 1899, skriver Hjalmar Christensen på denne måten: «Der er et vemodigt drag over slutningen af Nicolai Wergelands liv.» Hans embetdskarriere slo feil, og med kort tids mellomrom mistet han sin hustru og «den søn [dvs. Henrik], hvis virksomhed han havde fulgt med så dyb interesse – og ved hvem han hadde gjennomlevet en ny generation.»
Nicolai og Henrik
Nicolai Wergeland forsto tidlig at hans sønn Henrik var en særbegavelse. Forholdet mellom far og sønn Wergeland er et interessant kapittel i norsk kulturhistorie. Nicolai Wergeland var en lærd person, vel orientert i europeisk åndshistorie og behersket fransk godt. Han var vel skikket til på et høyt faglig nivå å levere et forsvar for sønnens tidligste diktning, et svar på Johan Sebastian Welhavens angrepsskrift: Henrik Wergelands Digtekunst og Polemik ved Aktstykker oplyste som utkom i 1832. Nicolai Wergelands imøtegåelse Rettfærdig Bedømmelse av Henrik Wergelands Poesie og Karakteer forelå året etter, i 1833, velskrevet og saklig. Imøtegåelsen ble utgitt på nytt for første gang siden førsteutgivelsen 1995 av Det norske språk- og litteraturselskap, nå utstyrt med innledning og kommentarer ved Dagne Groven Myhren. Nicolai Wergeland bidro også til Dæmringsfeiden, da han skrev mot Welhavens sonettekrans Norges Dæmring. Se ellers Konflikten mellom Wergeland og Welhaven
Skribentvirksomhet og kunstnerisk produksjon
Nicolai Wergeland var et skrivende menneske. Han skrev blant annet Sandfærdig Berettelse om Danmarks politiske Forbrydelser mod Kongeriget Norge som han fikk mye kritikk for. Han skrev og banebrytende litteraturkritiske arbeider utover forsvaret for sønnen, bl.a. hans omtale av Bjerregaards "Blandede Digtninger". Det uavsluttede historiske arbeid Christiansands Byes Beskrivelse har vært berømmet av fagfolk. Han befattet seg også med salmebokspørsmålet, skrev en egen katekisme, arbeidet med oversettelser av Victor Hugo og utga sine Tanker og Bekjendelser i 1848.
Wergeland forsøkte seg, visstnok med mindre hell, som skjønnlitterær forfatter. Han tegnet og malte også, og hans portretter av Henrik og Camilla er kjente fra mange litteraturhistoriske framstillinger. Han prøvde seg også som komponist og en brudemarsj i tidens stil eksisterer fortsatt. Camilla Collett skriver både hvordan han skjøttet sin prestegjerning med omhu og bidro med egen musikk, for eksempel ved den årlige høst-takkefest: «Kirken var da smykket med broget Løv og Blomster, og det var en Glæde for os, naar vi Dagen forud kunde være med og hjælpe til, binde Kranse, bringe Løv o.s.v. Det blev sunget en Kantate, som han havde komponeret og med en uendelig Møie og Taalmodighed indstuderet med Bondepigerne og Sognets diverse musikalske Individer.»
John Tverdahl
John Egil Tverdahl (født 1890 i Trondheim, død 1969) var en norsk arkitekt. Tverdahl var utdannet ved Trondheim tekniske læreanstalt 1913. Arbeidet hos arkitekt Johan Osness 1913–1916 og hos arkitekt Einar Oscar Schou 1916–1917. Fra 1917 arbeidet han som domkirkearkitekt Olaf Nordhagens assistent ved Nidaros domkirkes restaureringsarbeider. Han utførte bl.a. detaljtegninger for det store rosevindufeltet på vestfronten. Han nedla dessuten et verdifullt arbeide i ordning og systematisering av skulptur- og steinsamlingen, med arkivkort, tegninger og fotos av hvert fragment. Etter Nordhagens død ledet Tverdahl restaureringsarbeidet 1926–1930 som konstituert domkirkearkitekt. Han deltok i arkitektkonkurransen 1929 om fullføringen av Nidarosdomen, som ble vunnet av Helge Thiis. Fra 1930 hadde Tverdahl egen praksis i Trondheim. Han samarbeidet med Thiis, som gjerne ville dra nytte av hans bygningsarkeologiske kunnskaper og sørget for at han fikk et eget kontor ved restaureringen. Han var medarbeider for arkitekt Gerhard Fischer under dennes bygningsarkeologiske undersøkelser av Nidarosdomen 1936–1942.
Tverdahl målte opp mange kirker, og ledet restaureringen av flere av dem, f.eks. Edøy gamle kirke og Øverdalen kirke. Dessuten restaurerte han Selbu kirke 1935–1963. I tillegg tegnet han selv en rekke kirker.
Kirker og kapeller tegnet av Tverdahl
(Innvielsesår i parentes)
Koevolusjon
Koevolusjon er gjensidig evolusjonær påvirkning mellom to eller flere ulike arter. Hver part i et slikt tilfelle utøver selektivt press på de andre partene, og blir derfor en drivkraft for tilpassinger og utvikling.
Talisman Group
Talisman Group er et musikalsk prosjekt ledet av Arne Frang, startet opp i 1986. Tre CD-innspillinger har blitt produsert hittil,
Dating 1993, Vardøger 1996 og Hell no-Hell Blau 2001. Besetningen på disse produksjonene har variert, med Frang som leder og hovedkomponist.
Talisman Group spiller komposisjoner inspirert av folkemusikk fra bl.a.Nord Afrika, uttrykt på cd-innspillingene Dating og Vardøger Odin Records. CD-innspillingen Hell No-Hell Blau db records fokuserer bl.a. på økonomi og språkkonstruksjoner/språkbarrierer som hindrer mellomfolkelig kommunikasjon. Dagens utgave av Talisman Group ledes fortsatt av Arne Frang.
Azov
Azov (russisk: Азо́в) er en by i Rostov oblast i Russland. Den ligger ved elva Don, rundt 25 km sørvest for Rostov-na-Donu og 10 km fra Azovhavet.
Tidlige bosetninger i området
Munningen av elva Don har alltid vært et viktig handelssentrum. På begynnelsen av det 3. århundre f.Kr. grunnla grekerne fra Kongedømmet Bosporos en koloni her som de kalte Tanais (etter det greske navnet på elva). Flere århundre senere ble bosetningen brent ned av kong Poleumon av Bosporos. Greske kolonister gjenvant byens velstand, men goterne praktisk talt utslettet den på 300-tallet. Stedet hvor det gamle Tanais lå, og hvor landsbyen Nedvigovka nå ligger, har vært utgravd siden 1800-tallet.
På 900-tallet kom området under kontroll av det slaviske fyrstedømmet Tmutarakan. Kiptsjakene, som tok området i 1067, kalt det Azaq (dvs., lavland), hvorav dagens navn er avledet. Den gylne horde la krav på mesteparten av kysten på 1200- og 1300-tallet, men handelsmenn fra Venezia og Genova fikk tillatelse til å bosette seg på området hvor dagens Azov ligger, og grunnla en koloni der som de kalte Tana. Senere hen tok Det osmanske riket kontroll over området, og bygde den sterke festningen Azak (Azov).
Festningen Azov
Sommeren 1637 tok donkosakkene festningen med dens tyrkiske garnison på 4000 soldater og 200 kanoner og holdt den i fem år. I juni 1641 motsto de en lang beleiring av en osmansk arme. I 1642, da tyrkerne trakk seg tilbake, innkalte tsaren en folkeforsamling, eller Zemskij Sobor, som vedtok å overgi festningen for å unngå full krig med Tyrkia. Før de forlot borgen tilintetgjorde kosakkene alle befestningene.