cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drostan
Sankt Drostan (død tidlig på 600-tallet), også nevnt som Drostanus, Drustan, Dustan og Throstan, var grunnlegger og abbed av det skotske klosteret Old Deer i Aberdeenshire. Hans relikvier ble overført til kirken ved New Aberdour og hans hellige brønn ligger like ved. Sankt Drostans dag er 11. juli. Vannet fra Sankt Drostans brønn er etter sigende en viktig ingrediens i Aberlour Pure Single Highland Malt Whisky.
Liv
Drostan er en skotsk abbed som levde en gang på slutten av 500-tallet. Alt som er kjent om ham er funnet i Breviarium Aberdonense og i Book of Deer', et manuskript fra 800-tallet som nå er i universitetsbiblioteket i University of Cambridge, men disse to redegjørelsene er ikke innbyrdes samstemte i alle detaljer. En versjon om tilsynelatende samme helgen opplyser at han var av kongelig walisisk ætt.
Han synes å ha tilhørt den kongelige familie på Irland. Hans fars navn skal ha vært Cosgrach. Etter å ha vist tegn på et religiøst kall ble han i ung alder fostret av sankt Columba av Iona som underviste ham og ga ham munkekappen. Drostan fulgte Columba da han besøkte Aberdour i Buchan, omtrent 72 km fra Aberdeen. Den piktiske herskeren i landet ga dem setet Deir (Deer) ved Peterhead, rundt 20 km inn i landet hvor de etablerte et kloster. Da Columba dro tilbake til Iona etterlot han Drostan som abbed for den nyetablerte klosteret. Da abbeden av Dalquhongale (Holywood) døde noen år senere var det Drostan som etterfulgte ham.
Senere, etter å ha følt et kall for ensomhet, gikk han av som abbed, dro lengre nord og ble en eremitt ved Glenesk i Angus. Her ble hans hellighet en tiltrekning for de fattige og trengende, og mange mirakler ble tilskrevet ham, inkludert i å gi synet tilbake til en prest ved navn Symon. Etter hans død ble hans relikvier overført til Arberdour i Fife og oppbevart der. Aberdeen-breviaret feirer ham den 15. desember. Klosteret Old Deer, som har falt i ruiner, ble gjenoppbygd av munker fra cistercienserordenen i 1213 og fortsatte fram til den skotske reformasjonen. Hans helliggjøring ble stadfestet i den 11. juli 1898 av pave Leo XIII.
Sigurd Mathiesen
Sigurd Mathiesen (født 13. juli 1871 i Larvik, død 20. mai 1958 i Langesund) var en norsk forfatter og dikter.
Biografi
Mathiesen var sønn av en vellykket forretningsmann i Larvik; men i 1884 ble hans barndomshjem i Kongegata lagt i ruiner under den store bybrannen. Allerede 15-16 år gammel begynte han å skrive. På slutten av 1880-årene var han gymnasiast i Skien. Studiene ble avbrutt etter ett år på grunn av farens konkurs i 1890. I protokollene fra gymnasiesamfunnets møter signerte Mathiesen seg som «L» for «lyrikeren». Klassekameraten Halvdan Koht omtaler i Minne frå unge år Mathiesens «skrekk-forteljingar, innsett med mystikk og overnaturlege ting», og Koht mener «det var noko vrangkjørt i han, noko av unatur, noko over-reflektert.»
I 1890-årene levde Mathiesen som bohem og hadde dikterambisjoner i Kristiania, «dybt nede i alskens svineri,» skrev han senere om den tiden. Han ble kjent med Vilhelm Krag, Thomas Krag og Nils Collett Vogt som i 1893 hjalp ham å få tre dikt tatt inn i Samtiden. I 1895 brøt han over tvert med sine litterære sysler og tok arbeid på en annen kant av landet. Først i 1897 kom han tilbake til Kristiania og lot seg innskrive på Otto Andersens skole. I 1898 tok han examen artium som privatist på latinlinjen. Deretter fikk han en del noveller trykt i Dagbladet. Våren 1900 dro han til USA, der han bl.a. var gårdsarbeider på onkelens farm på prærien. Etterhvert reiste han til New York der han bodde hos en tante i Brooklyn.
Novellen "Flora" bygger på stemninger fra da han satt i tantens karnappvindu og så utover «Windsor Terrasses taarnede tage (...) voksede der selsomme erindringer frem (...) i ham fra et fjernt, uvirkeligt liv, jeg muligens har levet.» Filologen Peter Groth som han ble kjent med i New York, leste noen av novellene hans og rådet ham til å reise hjem. Groth skaffet ham jobb om bord på en dansk amerikabåt. Høsten 190 ankom Mathiesen Kristiania. I Hide Unas har han skildret sitt mislykkede foredrag i brødrene Hals' konsertlokale, som han hadde leid for å fortelle om amerikareisen sin. Mathiesen dro deretter på foredragsturné høsten 1902 og gjorde stor suksess. Samme våren hadde han oppholdt seg i Jylland mens han arbeidet med novellene sine. I København fikk han den ene, "Blodtirsdagen", antatt av Valdemar Vedel, redaktør i Tilskueren. Våren 1903 utkom debutboken hans. Vedel skrev i sin anmeldelse at «Fortællerfysiognomiet og Fortælletonen er nok noget Knut Hamsunsk, dog ofte næsten uhyggelig ægte.» Hverken i Norge eller Danmark sparte kritikerne på sine lovord. 25 år senere skrev Ronald Fangen i Tidens Tegn at «''det var en av de mest særpregede og lovende debuter som vårt land har kunnet opvise siden århundreskiftet. Denne lille novellesamling lignet ikke noe annet i vår litteratur.''» I 1915 satte Gunnar Heiberg en slags unnskyldning på trykk på vegne av sine forfatterkolleger. Den het Til en ukjendt, og stod å lese i Tidens Tegn: «''Det er os endnu mindre flatterende, at han naadde os med sin bævende intensitet, men blev fornegtet av os.(...)Allerede det maanegrønne, halvgiftige som staar av hans digtning kan bidra til at forlene vore fjæs med et muntert skjær av midlertidig opstandelse. Vi faar være gla om vi undgaar at se ut som Mathiesen selv havde digtet os.''»
Mathiesen var i flere år bosatt i Fredriksvern sammen med forfatteren Anna Munch. Etterhvert giftet de seg, men ble skilt etter en kort stund. I 1916 kjøpte han et hus i Langesund, kalt Nannasæter, og tok til seg pleiesønnen WilhelmGraff i 1918. I brev til Halvdan Koht tar Mathiesen opp muligheten for legal adopsjon av pleiesønnen og ivaretakelse av fremtidige inntekter fra forfatterskapet, «''især hvis miraklet skulde ske efter min død=at mine bøker blir solgt i flere oplag. Saa galt har nemlig hændt før.''» Mathiesen fortsatte å skrive helt frem til 1950. Han var syk og fattig, men pleiesønnen sørget for hans livsopphold. Mathiesen ligger begravet i Langesund, hvor det også befinner seg et lite Sigurd Mathiesen-museum. En byste av Sigurd Mathiesen, utført av Jens Munthe Svendsen, ble reist ved «Trappene» i Bøkeskogen i Larvik i 1971, på dagen hundre år etter hans fødsel.
Verker
Sigurd Mathiesen utga totalt seksten bøker: Noveller, romaner, dikt og skuespill.
I 1999 ble Unge sjeler og andre noveller gjenutgitt på Aschehoug forlag av Knut Brynhildsvoll. Den ble også oversatt til tysk og russisk.
I 2008 var det femti år siden Sigurd Mathisens død. Aschehoug forlag lanserte i den anledning Brynhildsvolls bok, en 300 siders store studie om Mathiesens debutverk Unge sjæle: Syv fortællinger, med tittelen ''Sigurd Mathiesen. Norges bortglemte laurbærblad''. Samme år utgav Grappa i samarbeid med Køppen forlag en lydbok i sin serie "Mørkets mestere", der forfatteren Hans Herbjørnsrud leser to av Sigurd Mathiesens noveller, "Blodtirsdagen" og "Den sorte uke". Denne utgivelsen ble kåret til "Årets lydbok" av Fredrik Wandrup i Dagbladet 24.12.2008.
Stil
Knut Brynhildsvoll fremhever Sigurd Mathiesen som en av de aller første og mest særpregede modernistene i norsk litteratur. Hans stil var ekspresjonistisk og har mer til felles med Edvard Munch og den sene August Strindberg enn for eksempel Knut Hamsun. Brynhildsvoll har til og med lansert et nytt begrep på Mathiesens ekspresjonisme: implosjonsekspresjonisme. Her sikter han til en form for kunstnerisk uttrykk der det eksplosive momentet i kunsten ikke slår ut i landskapet, men innover i kunstnersinnet, hvor det resulterer i psykiske forstyrrelser, angstfornemmelser, fremmedfølelse og vanviddsvisjoner. Mathiesen var også én av de første som tok for seg både okkultisme og satanisme litterært her i landet. I perioder var han nok sterkt influert av ektefellen Anna Munch, som svermet for teosofien og det spiritistiske mediet Helena Blavatsky.
Ettermæle
Mathiesen «er i utpreget grad dekadensens, tretthetens, oppløsningens og livsangstens dikter,» konkluderte Kristian Elster d.y. i sin Norsk Litteraturhistorie fra 1934. Hans Henny Jahnn integrerte sekvenser fra "Blodtirsdagen" i sin roman Perrudja fra 1927, et av hovedverkene i 1900-tallets tyske litteratur.
1115 Sabauda
1115 Sabauda er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 13. desember 1928 av Luigi Volta ved Osservatorio Astronomico di Torino i Pino Torinese.
DS «Konsul Olsen»
DS «Konsul Olsen» var et lasteskip bygget av Stavanger Støberi & Dok i 1918 med byggenummer 76. Skipet ble overlevert til rederiet Bugge & Olsen A/S i Larvik. Skipet hadde eiere og flere navn før det krigsforliste i 1941. Skipet var i svensk eie da det forliste.
Borekaks
Borekaks er knust steinmasse fra sedimentene som under boring etter petroleum transporteres med boreslammet fra borehullet mens man borer brønnen. Kaksen samler seg ofte opp ved plattformers ben og kan inneholde forurensende, oljeholdige stoffer.
Norges Grand Prix
Norges Grand Prix kan vise til:
Mine
Miner er eksplosiver som utløses av en tredjepart, som et menneske, et kjøretøy eller et fartøy uten at den som har plassert minen må foreta seg noe. Miner skiller seg dermed fra de fleste andre kategorier av militære våpen der brukeren av våpenet foretar en bevisst vurdering av situasjonen før våpenet tas i bruk.
Landminer
Landminer kan være antipersonellmine, stridsvognmine, eller sektormine. Personellminer ble totalforbudt i 1997 på grunn av de skadene som sivile ble utsatt for. Koalisjonen av frivillige organisasjoner som jobbet for dette forbudet (ICBL), mottok i 1997 Nobels fredspris for arbeidet. Personellminer er aktive i flere tiår etter de er utplassert, og eksperter har registrert 473 000 nålevende ofre for landminer. 156 stater har sluttet seg til forbudet mot personellminer.
Det finnes ikke noe tilsvarende forbud mot kjøretøyminer selv om også disse utgjør en trussel mot sivile lenge etter at krigshandlingene er over. De siste årene har sett en økning i bruken av improviserte eksplosive innretninger (Improvised Explosive Devices – IED), særlig i Afghanistan og Irak. Varianter av slike som er laget for å utløses uforvarende av personer, regnes som personellminer, og er forbudt etter internasjonal lov.
Sjøminer
Sjøminer kan kategoriseres ut fra hva som utløser dem. Den eldste typen er berøringsmine (hornmine) som ble ankret opp like under havoverflaten. I dag finnes miner som blir utløst av lyd (akustiske miner), endring i magnetfelt, eller trykkforandringer. Fordi hvert fartøy sender ut sin spesielle lyd eller magnetfelt (akustisk eller magnetisk signatur), kan en ved hjelp av elektronikk programmere en mine til å gjenkjenne et bestemt fartøy eller fartøystype.
Sjøminer blir brukt til å blokkere eller stenge av havner og kystlinjer ved å sperre veien for skip eller undervannsbåter.
Nordseterveien (Oslo)
Nordseterveien (1–31B, 2A–34) er en vei på Bekkelagshøgda i bydel Nordstrand i Oslo. Den går sørover fra Raschs vei og ender som blindvei sør for Seterhøyveien. Veien var opprinnelig planlagt å fortsette til Lambertseterveien ved Nordseter gård.
Askeladden og de nye hjelperne
Askeladden og de nye hjelperne er en barnebok av Bjørg Øygarden. Den kom ut på Cappelen Damm i 2008 og ble nominert til Sørlandets litteraturpris i 2009. Boka er illustrert av Åshild Irgens. Den har 21 korte kapitler og spiller på eventyrene om «Askeladden og de gode hjelperne» og «Prinsessen på glassberget». I tillegg er det allusjoner til flere andre eventyr hvor Askeladden er med. Boka er på 118 sider og har ISBN 9788202277635
Nordseterveien (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1922
Hofburg
Hofburg er et slott og borg i Wien og er den tidligere keiserlige østerrikske residensen. Fra 1438 til omkring 1580 var den residens for keiseren av det tysk-romerske rike, senere residens for keiseren av Østerrike frem til 1918. Nå er Hofburg residens for Østerrikes president.
<!-- Die ältesten Teile stammen aus dem 13. Jahrhundert und sind wohl von den letzten Babenbergern oder von Ottokar Přemysl angelegt worden. Vorher befand sich die Burg der österreichischen Landesherren beim Platz Am Hof, in der Nähe des Schottenstifts.
Diese älteste Burg in Form eines Vierecks entspricht etwa dem heutigen Schweizerhof. Dort befindet sich auch die gotische (im 15. Jahrhundert umgebaute) Burgkapelle und die Schatzkammer (eine Nebenstelle des Kunsthistorischen Museums), in der unter anderem die Herrschaftsinsignien des Heiligen Römischen Reiches und des Kaisertums Österreich aufbewahrt werden. Auch die Hofmusikkapelle hat dort ihren Sitz. Dieser Schweizerhof wurde zur Zeit Kaiser Ferdinands I. im Renaissancestil umgebaut. Bekannt ist das rot-schwarze Schweizertor, auf dem die Titel Kaiser Ferdinands I. aufgezählt und die Insignien des Vliesordens abgebildet sind. Unterhalb dieses Traktes war auch jahrhundertelang die Hofküche.
Nicht damit verbunden, aber zum Komplex der Hofburg dazu gehörend ist die Stallburg, die ursprünglich als Residenz für Maximilian II. als Kronprinz erbaut wurde. Es heißt, Ferdinand I. habe mit seinem zum Protestantismus hinneigenden Sohn nicht unter einem Dach wohnen wollen. Später beherbergte sie die Kunstsammlung von Erzherzog Leopold Wilhelm, dem kunstsinnigen Bruder Kaiser Ferdinands III., die einen wesentlichen Teil der Sammlungen des Kunsthistorischen Museums bildet. Später war es dann einer der Stallungen für die kaiserlichen Pferde (daher der Name) und heute noch ist dort die Spanische Hofreitschule untergebracht. Im Revolutionsjahr 1848 tagte hier das österreichische Parlament.
Gegenüber dem Schweizertor befindet sich die Amalienburg, benannt nach Amalie Wilhelmine, der Witwe Kaiser Josephs I., die allerdings mehr als hundert Jahre zuvor als Wiener Residenz Kaiser Rudolfs II. im Spätrenaissancestil erbaut wurde. Bemerkenswert ist das Türmchen mit welscher Haube und die astronomische Uhr auf der Fassade.
Die Verbindung der Amalienburg mit dem Schweizerhof ist der Leopoldinische Trakt, wie der Name schon sagt unter Kaiser Leopold I. in den 1660-er Jahren erbaut. Der Architekt war Filiberto Lucchese, nach der Türkenbelagerung von 1683 wurde der Trakt von Giovanni Pietro Tencala neu aufgebaut und um eine Etage aufgestockt. Von der Architektur her schließt dieser Trakt noch an die Spätrenaissance an. Hier sind die Amtsräume des Bundespräsidenten. Unterhalb dieses Traktes und der Amalienburg war auch der riesige Weinkeller der Burg.
Andere Koproduktionen zwischen Vater und Sohn Fischer von Erlach sind die Winterreitschule gegenüber der Stallburg und der Reichskanzleitrakt gegenüber des Leopoldinischen Traktes. Dieser wurde ursprünglich von Johann Lucas von Hildebrandt geplant und beherbergte die Amtsräume des Reichsvizekanzlers, des tatsächlichen Premierministers des Heiligen Römischen Reiches (der theoretische Kanzler war ja der Erzbischof von Mainz). In diesem Trakt waren zuletzt auch die Amtsräume Kaiser Franz Josephs.
Von Joseph Emanuel Fischer von Erlach wurde auch der Michaelertrakt, die Verbindung zwischen Winterreitschule und Reichskanzleitrakt geplant. Da aber das alte Burgtheater im Weg stand blieb dieser Plan lange unvollendet und wurde erst 1889–93 von Ferdinand Kirschner in leicht veränderter Form tatsächlich gebaut.
In weiterer Folge kam es immer wieder zu Umbauten und Anpassungen, besonders 1763–69 unter Nikolaus von Pacassi, der die Hofbibliothek mit der übrigen Burg und auf der anderen Seite mit der Augustinerkirche verband und so den Josephsplatz schuf, der als einer der schönsten Plätze Wiens gilt. Nach dem Umbau der Albertina in den 1820-er Jahren von Joseph Kornhäusel schließt auch sie von der anderen Seite an die Hofburg an.
1809 wurde ein Teil der Stadtmauer bei der Burg in folge des Krieges beschädigt, an dieser Stelle (zur heutigen Ringstraße hin) wurde das klassizistische Burgtor gebaut und der Volksgarten mit dem Theseustempel angelegt, beides von Peter von Nobile. Ein weiterer Anbau aus dieser Zeit ist der Zeremoniensaal von Louis Montoyer, der aus der Burg herausragte. Er wurde bald als störend empfunden und Nase genannt – heute ist er in der Neuen Burg integriert.
Im Zuge der Stadterweiterung nach dem Schleifen der Stadtmauern in den 1860-er Jahren kam es zur letzten großen Erweiterung der Burg. Geplant war ein Kaiserforum, eine zweiflügelige Anlage über die Ringstraße hinweg, mit den Zwillingsmuseen (Kunsthistorisches und Naturhistorisches Museum) als Flanken und den alten Hofstallungen Fischer von Erlachs als Abschluss. Die Bauleitung dieses Projekts hatten Gottfried Semper und später Karl von Hasenauer inne. Die Museen wurden 1891 fertig gestellt, der Rest des Forums zog sich jedoch quälend langsam dahin, da es außer Repräsentation kein echtes Bedürfnis gab. 1913 wurde der Südostflügel, die Neue Burg fertiggestellt und auf den weiteren Ausbau verzichtet. Immerhin entstand so der Heldenplatz und der Maria-Theresien-Platz. In der Neuen Burg befinden sich einige Museen (Ephesos-Museum, Hof-Jagd- und Rüstkammer, Völkerkundemuseum) sowie die Lesesäle der Österreichischen Nationalbibliothek und das international bedeutende Konferenzzentrum. Auf dem Heldenplatz stehen die Reiterstatuen der beiden bedeutendsten österreichischen Feldherren, Prinz Eugen von Savoyen und Erzherzog Karl. Vom Balkon der Neuen Burg zum Heldenplatz hin wurde 1938 der Anschluss an das Deutsche Reich inszeniert.
An Skulpturen sind noch die Reiterstatue Kaiser Josephs II. von Franz Anton Zauner auf dem Josephsplatz sowie die Statue Franz' I. auf dem inneren Burghof von Pompeo Marchesi zu nennen. Nach der Fertigstellung des Michaelerplatzes wurden an der Front zwei Brunnen mit Skulpturen angebracht: Die Macht zur See von Rudolf Weyr und Die Macht zu Lande von Edmund Hellmer.
In der Nacht vom 26. November auf den 27. November 1992 entsteht in der Hofburg ein Großbrand im Bereich der Redoutensäle am Josephsplatz. Ein Teil des Daches, sowie des Obergeschosses brannte vollständig nieder. Die Renovierung konnte aber bereits 1997 wieder abgeschlossen werden. Im neu aufgebauten Teil finden sich nun Wand- und Deckengemälde von Josef Mikl. -->
Nordtvetbakken (Oslo)
Nordtvetbakken (1, 2) er en vei på Nordtvet i bydel Grorud. Den går fra Gangstuveien til Nordlisletta.
Navnet ble vedtatt i 1959.
Europavei 581
Europavei 581 går mellom Mărășești i Romania og Odessa i Ukraina. Veiens lengde er rundt 430 km.
Abinsk
Abinsk (russisk: Аби́нск) er en by i Krasnodar kraj i Russland. Den ligger rundt 75 km sørvest for Krasnodar. Innbyggertall: 33 734 (folketelling 2002).
Den ble grunnlagt i 1863 som Abinskij. Bystatus ble innvilget i 1963, og navnet ble samtidig endret til Abinsk.
James Mulva
James J. Mulva (født 19. juni 1946 i Oshkosh, Wisconsin) er en forretningsmann fra USA. Han var til 2013 konserndirektør i ConocoPhillips.
Mulva er utdannet i bedriftsøkonomi fra University of Texas at Austin (MBA 1969). Til 1973 tjenestegjorde han i USAs marine. Fra 1990 hadde forskjellige lederstillinger i Phillips Petroleum Company og senere fra 2002 som sjef i ConocoPhillips. Han pensjonerte seg i 2013.
Mulva ble 19. juni 2009 utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden for «hans virke for norsk industriell utvikling på petroleums- og gassektoren.»
Candlelight Records
Candlelight Records er et plateselskap som har sine avdelinger i både Europa, Storbritannia og USA. Plateselskapet spesialiserer seg i Ekstrem metal (spesielt death metal og black metal) men også andre sjangere.
Geiteryggtunnelen (Skien)
Geiteryggtunnelen er en 105 meter lang tunnel på riksvei 36 under rullebanen på Skien lufthavn, Geiteryggen i Skien.
Kurganinsk
Kurganinsk (russisk: Курга́нинск) er en by i Krasnodar kraj i Russland. Den ligger ved elva Laba, rundt 130 km øst for Krasnodar. Innbyggertall: 46 618 (folketelling 2002).
Den ble grunnlagt som stanitsaen Kurgannaja (russisk: Курга́нная) i 1863. Bystatus ble innvilget i 1961, og navnet ble samtidig endret til det nåværende Kurganinsk.
Bruno
Bruno er et mannsnavn med flere opprinnelser. Det kan være:
Bruno har dansk navnedag 17. mai, svensk navnedag 17. juli og finsk-svensk navnedag 6. oktober.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Annen bruk av navnet
Bruno var også blant de hundre mest brukte hundenavnene i Norge i 2014.
Aabenraagata
Aabenraagata ligger på Schjong, på Sørsiden i Hønefoss. Gata løper sørover langs med Storelva fra enden av Owrens gate, og ender i Ringeriksgata. Den gir også adkomst til tverrgatene Thornes gate og Ådalsgata, som begge løper vestover fra Aabenraagata.
Aabenraagata er navngitt etter vennskapskommunen Aabenraa på Sønderjylland i Danmark og preges av villabebyggelse og firemannsboliger mot vest.
1116 Catriona
1116 Catriona er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 5. april 1929 av Cyril V. Jackson ved Union Observatory i Johannesburg.
Vinterfestivalen Bøverbrus
Vinterfestivalen Bøverbrus var en festival som ble arrangert i Bøverdalen i Lom kommune i Nord-Gudbrandsdal i Oppland. Den ble arrangert hvert år fra 2008 til 2010. I 2011 var det slutt for festivalen.
Nordtvetveien (Oslo)
Nordtvetveien (5–21, 8–46) er en vei på Nordtvet i bydel Grorud i Oslo. Den går som en fortsettelse av Rødtvetveien sør for Trondheimsveien til litt forbi Nordlisletta, der den ender som blindvei.
Navnet ble vedtatt i 1951.
1117 Reginita
1117 Reginita er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Reginita. Den ble oppdaget 24. mai 1927 av Josep Comas Solá ved Observatori Fabra i Barcelona.
BMW 6-serie
BMW 6-serie er to forskjellige serier av bilmodeller produsert av den tyske bilfabrikken BMW. Begge er coupé-modeller. Den første var E24, som ble lansert i august 1976 for å erstatte 3.0CS og 3.0CSi (E9). De første modellene var 630 CS og 633 CSi. Disse ble produsert frem til 1989, og etter en kort pause erstattet av 8 Serien (E31). Den andre serien er den helt nye E63, lansert i 2003 og fortsatt i produksjon.
E24 6-serie (1976–1989)
Den originale 6 Serien var etterfølger til E9-coupéene, hovedsakelig 2800CS, 3.0CS og 3.0CSi. Det nye E24-chassiset var sikrere enn E9, og oppfylte nye sikkerhetskrav i USA. Den første 6-serien ble lansert i august 1976 med 633CSi og 630 CS (ikke i USA). Denne bilen hadde en 3 210 cm³ motor med 197 hk (145 kW). I 1978 debuterte 635CSi, med en 3 453 ccm-motor med overliggende kamaksel, som leverte 218 hk (160 kW) og hadde en toppfart på 222 km/t. 635CSi hadde en akselerasjon fra 0–100 km/t på 7,4 sekunder. En luksusversjon, kjent som L6, ble lansert i 1987, og hadde skinninteriør og annet luksusutstyr.
630 CS var utstyrt med en 2 986 cm³ M30 rekkemotor med seks sylindre og Solex 4A1 forgasser, som leverte 184 hk (135 kW) ved 5 800 omdreininger per minutt. 633 CSi var utstyrt med en 3,2 liters versjon av den samme motoren, men med et elektronisk bensininnsprøytningssystem fra Bosch, som økte ytelsene til 200 hk (150 kW). 630 CS ble erstattet i 1979 av den billigere 628CSi, som hadde et lavere sylindervolum (2 788 ccm), men like gode ytelser. Den var utstyrt med det samme innsprøytningssystemet som 633-modellen.
I 1983 monterte BMW M88/3-motoren, en modifisert versjon av M88/1 fra BMW M1, i E24-chassiset, og laget dermed M635CSi, eller M6. Dette var en motor på 3 453 cm³ med doble overliggende kamaksler og 24 ventiler som leverte 286 hk (210 kW), og ga bilen en toppfart på 255 km/t. M6 hadde en akselerasjon fra 0–100 km/t på 6,2 sekunder. M6 hadde også et oppgradert understell, bremser og en tettsteget, manuell girkasse.
Alle modellene ble bygget i Dingolfing, Tyskland.
E63/E64 6-serie (2003–2010)
En helt ny 6-serie (E63) ble introdusert i 2003, og fylte dermed hullet i modellprogrammet etter at 8-serien ble tatt ut av produksjon. E63 var basert på E60, og ble introdusert med en 4,4 liters V8-motor i 645Ci. I 2004 ble også en billigere utgave, 630i, lansert med en sekssylindret rekkemotor. Dette ble så fulgt opp med en cabrioletmodell (E64), den aller første 6-serien med avtagbart tak. Kort etter introduksjonen ble 645Ci erstattet av 650i, med større motorvolum (4,8 liter) og bedre ytelser. Toppmodellen M6 ble lansert sent i 2005, og hadde den samme V10-motoren som M5, med 507 hestekrefter (373 kW).
F06/F12/F13 6-serie (2012-)
3. genrasjon 6 serie lansert i september 2011, som 2012 modell. Tilgjengelig som coupe, cabriolet, grand coupe (kom først i 2012). Tilgjenglige motoralternativer 640i, 650i og 640d. På denne genrasjonen ble 6-serien tilgjengelig med x-Drive. M6 lansert i 2012 og i 2014 fikk 6-serien en facelift.
Norges Røde Kors Hederstegn
Norges Røde Kors Hederstegn er en norsk medalje innstiftet i 1901. Den tildeles av Norges Røde Kors og er én av organisasjonens tre medaljer, de andre er Norges Røde Kors Fortjenstmedalje og Norges Røde Kors Hjelpekorps Fortjenstmedalje.
Norges Røde Kors Hederstegn ble innstiftet for å hedre personer som har nedlagt et særlig betydningsfullt arbeid for Norges Røde Kors, eller som ved en annen særlig verdifull innsats på det humanitære område har gjort seg fortjent til en spesiell påskjønnelse av Norges Røde Kors. Hederstegnet er et hvitt kors, som på forsiden i midtfeltet har et rødt kors, og på baksiden det norske riksvåpen. Hederstegnet er utført i emalje og sølv. Hederstegnet er ved en eikeløvskrans i grønn emalje festet i et hvitt, vatret silkebånd (eller sløyfe) med blå og røde striper på hver side.
Den som av landsmøtet velges som Norges Røde Kors' president er dermed samtidig innehaver av Norges Røde Kors Hederstegn. Blant innehaverne av Norges Røde Kors Hederstegn er kong Harald.
Gjøkhumler
Gjøkhumler er en gruppe humler som man tidligere trodde var søstergruppen til sosiale humler. Det har imidlertid vist seg at gjøkhumler er en undergruppe. Det er kjent syv norske arter gjøkhumler.
Gjøkhumler er en spesialisert gruppe som har mistet den sosiale adferden. De er ikke i stand til å etablere egne kolonier, og de er helt avhengige av de sosiale humlene for å reprodusere. Gjøkhumlene er sosiale parasitter. De har mistet evnen til å samle pollen og mangler da også pollenkurv på bakbeina. Gjøkhumlene kan heller ikke produsere voks slik som de sosiale humlene da de mangler voksproduserende kjertler. Navnet gjøkhumler har de fått da de har en atferd som minner om gjøken.
Levevis
Gjøkhumlene har en gjøklignende atferd ved at de legger sine egg i andre humlers bol, men de er ikke helt som gjøken, fordi gjøkhumlen forsøker å ta over humlebolet til en sosial humle. Har gjøkhumlen først overtatt et humlebol fra en sosial humle så forblir den der livet ut. Gjøkhumle-dronningen deltar ikke i innsamlig av nektar eller pollen, og har derfor ikke behov for å forlate bolet. Gjøkhumle-dronningene kommer fram noe senere enn de sosiale humlene. Dette er en tilpasning til at det er kommet arbeidere i bolene til vertshumlene. Så snart de kommer fram fra overvintring så oppsøker de blomster for å spise pollen og drikke nektar. Etter noen dager begynner de å lete etter humlebol til en passende vert. Gjøkhumle-dronningene bruker luktesansen for å finne bolene til sin vertshumle hvor de kan legge sine egg og overlate til bolets arbeidere å fore opp sitt eget avkom som kun består av hunner og hanner. Gjøkhumlene har ingen arbeiderkaste slik de sosiale humlene har. Når gjøkhumledronningen prøver å overta bolet ender det som regel i en kamp mellom gamledronningen og gjøkhumledronningen. Gjøkhumledronningen er godt beskyttet mot stikk og bitt, og det ender som regel med at gamledronningen må bøte med livet. Men av og til lever gjøkhumledronningen side om side med den gamle sosiale-dronningen. Imidlertid er det bare eggene fra gjøkhumledronningen som får utvikle seg videre. Den gamle sosiale-dronningen blir i status degradert fra dronning til "arbeider". Det å overta et bol er ikke ufarlig for gjøkhumlen, og i sterke bol ender det av og til med at gjøkhumlen blir drept. For å unngå kamp gjemmer derfor gjøkhumledronningen seg i utkanten av bolet for å få samme lukt som bolets egne beboere. Når den har fått samme lukt kan den mye lettere overta bolet, og et angrep på gamledronningen vekker ikke forsvarsinstinktet til bolets arbeidere.
Etter at gjøkhumledronningen har overtatt bolet, spiser hun opp alle eggene til gamledronningen, og kaster ut de minste larvene. De største larvene som har begynt å spinne seg inn får lov til å utvikle seg til arbeidere som senere kan bistå gjøkhumledronningen med å stelle og å fore opp gjøkhumlelarvene. Etter at disse arbeiderhumlene er klekket, produsere kolonien utelukkende gjøkhumlehanner og nye gjøkhumledronninger. I og med at det heretter ikke produseres flere arbeidere så svekkes nå kolonien raskt. De nye gjøkhumledronningene og gjøkhumlehannene forlater etter få dager bolet for godt. Sakte, men sikkert dør bolet ut. Det hender at noen få arbeidere overlever gjøkhumledronningen. Men uten dronning går restene av kolonien raskt til grunne.
Normalt har gjøkhumlene faste verter, men de er ikke alltid helt vertstro, eller har flere verter. Gjøkhumlens pelsfarge minner ofte om vertens pelsfarge, men ikke alltid. Pelsfargen er mer myntet på predatorer enn på vertshumlene. Inne i bolet har fargene ingen betydning. Da er det viktigere om å ligne mest mulig på de vanligste humlene i området. Gjøkhumlene kan avsløres på deres noe mer tunge flukt og en noe glinsende bakkropp, da de vanligvis har kortere og ikke fullt så tett behåring som de sosiale humlene. Da gjøkhumlene ikke selv samler nektar og pollen, blir de ofte sittende stille i blomstene og hvile og spise pollen og nektar. Gjøkhumler velger derfor ofte store blomster hvor de kan sitte i blomstene og spise. Når de hviler senker de temperaturen for å spare energi, og da må de varme seg opp igjen for å kunne fly.
Som hos de sosiale humlene er det bare dronningen (den kjønnsmodne hunnen) som overvintrer.
BMW 7-serie
BMW 7-serie, en bilmodell fra BMW lansert i 1978, og er BMWs største modell.
BMW E65/E66
E65 7-serie fikk en litt blandet mottakelse da den kom i 2002. Dette var den andre modellen som fikk den nye designprofilen til sjefsdesigneren Chris Bangle, og både 3-serie og 5-serie har senere fått denne desingprofilen. Mange mener Bangle var mannen som frisket opp BMW, mens andre ikke. BMW selger godt, faktisk har de aldri noensinne solgt bedre.
Her ble det også delt opp i litt kodenavn, selv om E65 finnes bare i sedan. E65 er koden for vanlig versjon, mens E66 er koden for langversjonen, en såkalt L.
Christian Nicolai Bjørke
Christian Nicolai Bjørke (født 28. august 1982) er norsk journalist, ansatt NRK. Han har tidligere jobbet i Vårt Land, Svalbardposten og har vært redaktør i Credo Studentmagasin.
Annet
Bjørke har oversatt to bøker til norsk: Leter etter Gud vet hva av den amerikanske forfatteren Donald Miller og Vitne av den rwandiske forfatteren Immaculée Ilibagiza.
Ogo (Gunma)
Ōgo (大胡町; Ōgomachi) var en småby i distriktet Seta i Gunma prefektur, Japan. 5. desember, 2004 ble byen innlemmet i Maebashi. I 2003 hadde Ogo et folketall på 17.048, en befolkningstetthet på 862,75 innbyggere per km², og det totale arealet til byen var på 19,76 km².
Geiteryggtunnelen (Hol)
Geiteryggtunnelen er en tunnel på fylkesvei 50 i Hol kommune i Buskerud. Tunnelen går under Geiteryggen mellom Vestredalsvatnet (regulert) i vest og Vierbotn i øst. Den er 3290 meter lang. Vestlig åpning ligger på omkring 1156 moh., østlig åpning på omkring 1081 moh. Tunnelen ble bygget mellom 1970 og 1973 av Oslo vann- og lysverker, og ble åpnet 5. juli 1974 sammen med veien mellom Hol og Aurland. Industriminister Ingvald Ulveseth sto for den offisielle åpningen. Tunnelen har to kuldeporter, en i hver ende.
Fra oktober til desember 2013 var tunnelen stengt for vedlikehold og oppgradering. Den var også delvis stengt i 2014. Det ble blant annet bygget snunisje og tekniske rom.
Maebashi
Maebashi (japansk: 前橋市 – Maebashi-shi) er administrativt sentrum i Gunma prefektur, Japan.
Byen ble grunnlagt 1. april 1892. 5. desember 2004 ble Ogo, Kasukawa og Miyagi slått sammen med byen.
I 1999 var Maebashi arrangørby for IAAFs innendørs-VM i friidrett.
Oscars gate (Oslo)
Oscars gate (1-81, 2-92) er en gate i bydel Frogner. Gaten går fra Pilestredet til Frognerveien.
Gaten har navn etter kong Oscar I, konge av Norge og Sverige fra 1844 til 1859. Den ligger bak Slottet, parallelt med Parkveien.
De fleste byggene ble oppført i perioden fra 1860 til utover til 1890 i henhold til byplanen for Homansbyen. Gaten fremstår som staselig, med store murvillaer og leiegårder med romslige leiligheter. Det er i dag flere ambassader som har adresse til denne gaten.
Det meste av bebyggelsen i Oscars gate er oppført på Byantikvarens gule liste, enten i kraft av å være vernet etter Plan- og bygningsloven eller kommunalt listeført.
Johanna Quandt
Johanna Quandt var en tysk forretningskvinne.
Johanna Quandt ble storeier i BMW etter ektemannen Herbert Quandts død i 1982. Hun hadde eierandeler i bedriften sammen med barna Stefan Quandt og Susanne Klatten.
Malmö Redhawks
Malmö Redhawks, tidigere Malmö IF, MIF, MIF Redhawks, er en ishockeyklubb i Malmö i Sverige. Den var fra begynnelsen ishockeyavdeling i Malmö FF (MFF), men Eric Persson, som var styreleder i MFF syntes at ishockeyen ble alt for dyr for klubben. MFFs ishockeyavdeling ble lagt ned, og i stedet ble Malmö IF dannet i 1972.
Storbyområdet Warszawa
Storbyområdet Warszawa er et høyurbanisert område med over 2 680 000 innbyggere. Området består av Warszawa og flere andre byer og landsbyer i det masoviske voivodskap. Storbyområdet er monosentrisk hvor den dominerende rollen utgjøres av dens sentrale kjerne (Warszawa). Grensene til storbyområdet er ikke presist definert – de kan beregnes fra 20 til 50 km fra Warszawas sentrum.
Trønder
Trønder er en betegnelse på en person fra landsdelen og fylket Trøndelag. Trønder er et norrønt ord þrœnd(i)r som kommer av þroásk – å vokse, og betyr således «de sterke» eller «de fruktbare». Ifølge Snorre Sturlason var trønderne urokkelige og tapte aldri i strid.
Kokhma
Kokhma (russisk: Кохма) er en by i Ivanovo oblast i Russland. Den ligger ved elva Uvod (ei sideelv til Kljazma), rundt 10 km sørøst for Ivanovo. Innbyggertall: 28 761 (folketelling 2002), 26 962 (folketelling 1989).
Bosetningen ble første gang nevnt i 1619 som landsbyen Rozjdestvenskoje-Kokhma (russisk: Рожде́ственское-Кохма). Bystatus ble innvilget i 1925.
Valnøttslekta
Valnøttslekta (Juglans) er en gruppe planter i valnøttfamilien.
De er løvfellende og sambu trær og busker med en høyde på 3–50 m. Kvistene er purpurbrune og mer eller mindre dekket av hår og kjertler. Knoppene er tett dekket av hår. Margen i kvistene er kamret som hos vingenøtt (Pterocarya), altså oppdelt av tverrgående, parallelle skillevegger. Bladene er finnete med 5–25 småblad. Frukten er en rund nøtt omgitt av tykk bast.
Flere av artene har stor økonomisk betydning og gir nøtter, fargestoffer og trevirke til møbelproduksjon.
Rosenkorsets egyptiske museum
Rosenkorsets egyptiske museum (engelsk: Rosicrucian Egyptian Museum, REM) er grunnlagt av AMORC, og befinner seg i Rosicrucian Park i nabolaget Rose Garden til byen San Jose i California. Rosenkorsordenen fortsetter å støtte og utvide museet. Grunnleggeren av AMORC, Harvey Spencer Lewis, var samler av ulike gjenstander som hadde mystisk symbolverdi, mange av dem fra oldtidens Egypt, og bidro selv med å finansiere arkeologiske ekspedisjoner til Egypt. Resultatet av dette er utstilt i museet.
I dag har det et av de største utstillingene av oldtidsgjenstander fra Egypt i vestlige USA. Museet har etterligninger av egyptiske oldtidsgraver som ble hogd ut av fjellet, rekonstruert på grunnlag av fotografier og skisser fra ekspedisjoner til gravene ved Beni-Hassan i Egypt. Veggene er dekket med scener fra Den egyptiske dødeboken:
Det nådeløse parlamentet
Det nådeløse parlamentet, Merciless Parliament, er et begrep som viser til en engelsk parlamentssesjon av februar 1388 hvor hele hoffet til kong Rikard II av England ble dømt for forræderi.
Etter deres seier ved Radcot Bridge mot styrkene til Robert de Vere var kongens motstanderne i en sterk og ubestridt posisjon. I parlamentssesjonen forfulgte gruppen (kalt for Lords Appellant) – som besto av kongens onkel Thomas av Woodstock, 1. hertug av Gloucester, og jarlene av Arundel, Warwick, Nottingham og Derby (Henry Bolingbroke, den senere Henrik IV av England) – deres tidligere anklager mot Rikards inneste sirkler, bortimot helt uten å møte motstand.
Dette betydde at et antall av Rikards nærmeste støttepunkter, først og fremst Michael de la Pole, Nicholas Bembre (borgermester av London), Robert de Vere, Alexander Neville og øverste justitiarius Robert Tresilian, ble funnet skyldig i «å leve i last, syndflod mot den navngitt konge... omfavne skjenselens mammon for seg selv».
Brembre og Tresilian ble henrettet ved Tyburn den samme måneden mens de la Pole, Neville og de Vere klarte å unnslippe og flykte fra landet, men ble dømt i sitt fravær. Andre medlemmer av kongens krets ble også dømt, blant annet Simon Burley, John Beauchamp, James Baret, og John Salisbury som alle ble hengt og halshugget; Robert Bealknap (Belknap), John Holt, Roger Fulthorp, William Burgh, John Locton og John Cary ble sendt i eksil til Irland. Thomas Usk (forfatteren av skriftet Kjærlighetstestamentet som han skrev mens han satt fengslet) og John Blake, henholdsvis medlemmer av Brembres og Tresilians husholdning, ble også henrettet.
Det nådeløse parlamentet tok også grep for beskytte seg selv ved avslutningen ved å erklære at dets handlinger aldri kunne bli opphever av et framtidig parlament. På samme tid skulle deres egen fremgangsmåte aldri brukt som presedens. Parlamentet belønnet også seg selv med 20 000 pund for deres store tjenester for landet.
Etter dette coup d'etat, statskuppet, fortsatte gruppen å dominere engelsk politikk inn i det neste året. Kong Rikard var blitt effektivt redusert til deres marionett inntil John av Gaunt kom tilbake fra hærtokt mot Spania i 1389. Gaunt som tidligere hadde vært upopulær ble hyllet som den store gamle statsmann ganske enkelt for at han ikke hadde vært involvert i de politiske opprøret i 1386–1388. Kongen selv ble myndig og fikk til slutt sin hevn over gruppen i 1397 da han arresterte sin onkel Gloucester, sendte ham i fangenskap til Calais og sannsynlig fikk ham myrdet på kongens ordre.
Avstumpet oktaeder
Et avstumpet oktaeder er et arkimedisk legeme med 6 firkantede og 8 heksagonale sider, 24 hjørner og 36 kanter. Denne blir konstruert ved å avstumpe (kutte av) en tredjedel av kantene i begge ender av et oktaeder, hvilket etterlater 6 nye firkantede sider og gjør de gamle trekant-sidene heksagonale.
Areal og volum
Arealet A og volumet V til et avstumpet oktaeder med sidelengde a er:
Herbert Quandt
Herbert Quandt (født 22. juni 1910 i Pritzwalk i Brandenburg, død 2. juni 1982 i Kiel) var en tysk forretningsmann.
Herbert Quandt var sønn av Günther Quandt og Antoine Ewald. Han er bror til Harald Quandt. Han er mest kjent som skaperen av dagens BMW. Quandt tok over kontrollen av BMW og forvandlet BMW fra et gjeldstynget foretak til å bli et av verdens mest solide bilprodusenter. Familien Quandt har fremdeles store eierinteresser i BMW. Etter Herbert Quandts død i 1982 arvet enken Johanna Quandt sammen med barna Susanne Klatten og Stefan Quandt eierandelene i BMW.
Herbert Quandt var gift tre ganger og hadde sju barn. Silvia som Quandt fikk i sitt første ekteskap arvet ingen eierandeler i BMW, noe barna fra det andre og tredje ekteskapet gjorde.
Ato Boldon
Ato Jabari Boldon (født 30. desember 1973) er en tidligere sprinter fra Trinidad og Tobago, verdensmester på 200 m i 1997 og fire ganger olympisk medaljevinner. Bare to andre menn i historien, Frankie Fredericks fra Namibia og Carl Lewis fra USA, har vunnet like mange individuelle olympiske sprint medaljer (4). Han er i dag (per 2008) ekspertkommentator på CBS og NBC sine friidrettssendinger, og trener for Saudi Arabias nasjonale sprintlag.
Karriere:
Ardittikvartetten
Ardittikvartetten (Arditti Quartett) et strykekvartettensemble som er spesialisert på fortolkninger av verk fra 1900-tallet og samtidsmusikk.
Historie
En rekke svært ulike samtidskomponister har latt Ardittikvartetten uroppføre sine verk:
I løpet av de siste 25 årene har Ardittikvartetten mottatt en rekke priser, blant annet den tyske Schallplattenpreis flere ganger. Den har to ganger vunnet Gramophone Award for beste innspilling av samtidsmusikk: for verk av Elliott Carter (1999) og av Harrison Birtwistle (2002). I 1999 mottok ensemblet Ernst von Siemens' musikkpris for «sitt musikalske livsverk» og i 2004 fikk det Académie Charles Cros' pris Coup de Cœur for sine «bidrag i formidlingen av vår tids musikk».
Diskografi (lite utvalg)
Ardittekvartettens diskografi omfatter over 170 CD-er, et lite utvalg er:
Richard zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg
Richard Prinz zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg (fullt navn: Richard Casimir Karl August Robert Konstantin zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg; født 29. oktober 1934 i Gießen, død 13. mars 2017 på slottet i Berleburg ) var en tysk prins som var overhode for det tyske fyrstehuset Sayn-Wittgenstein. Han ledet familieforetaket, som blant annet eier 13,000 hektar land og har eierandeler i en rekke firmaer. Prins Richard hadde sete på familieslottet, Schloss Berleburg.
1118 Hanskya
1118 Hanskya er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaget 29. august 1927 av Sergej Beljavskij og Nikolaj Ivanov ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
Philipp Scheidemann
Philipp Scheidemann (født 26. juli 1865 i Kassel, død 29. november 1939 i København) var en tysk politiker (SPD) som var ansvarlig for proklamasjonen av republikken den 9. november 1918, og ble den første regjeringssjefen under Weimarrepublikken. Den regjering han ledet bestod av den såkalte Weimarkoalisjonen.
Richard zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg
Han giftet seg i 1968 med prinsesse Benedikte av Danmark, datter av kong Frederik IX av Danmark og prinsesse Ingrid av Sverige. De fikk tre barn:
Philipp Scheidemann
Bakgrunn
Scheidemann gikk i lære som boktrykker i Kassel. Hans familie levde i fattigdom etter hans fars død, og som 18-åring gikk han inn i fagforeningen og den hemmelige sosialdemokratiske partiorganisasjonen.
Richard zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg
Prins Richard ble i 1968 utnevnt til ridder av Elefantordenen.
Philipp Scheidemann
Bakgrunn
I 1895 ble han redaktør av Mitteldt. Sonntagszeitung i Gießen og senere for en rekke partiutgivelser i Nürnberg.
Politiker
Han ble i 1903 medlem av Riksdagen for det sosialdemokratiske partiet, og ble hurtig en av partiets ledende politikere. Under første verdenskrig var Scheidemann sammen med Friedrich Ebert leder av partiets majoritetsfraksjon, som gikk inn for å gi regjeringen krigsbevilgninger, samtidig som den oppfordret til forhandling om en kompromissfred. Da det sosialdemokratiske partiet for første gang fikk plass i en føderal regjering under prins Maximilian av Baden i oktober 1918, ble Scheidemann medlem av regjeringen som minister (Staatsekretär) uten portefølje.
Statsminister
Scheidemann fortsatte å være medlem av den provisoriske regjeringen de neste seks månedene, og etter at Ebert ble valgt til president av den forfatningsgivende forsamlingen i Weimar i februar 1919, ble Scheidemann hans etterfølger som regjeringssjef, i koalisjon med Deutsche Demokratische Partei og Det katolske sentrumspartiet. Han hadde tittelen statsminister (Ministerpräsident) i motsetning til den tradisjonelle kansler-tittelen. Scheidemann trakk seg i juni sammen med DDPs statsråder i protest mot Versaillestraktaten, og ble aldri igjen medlem av regjeringen.
Senere virke
Han var overborgermester i Kassel fra 1920 til 1925, og deretter igjen riksdagsmann. Etter den nasjonalsosialistiske maktovertagelsen i 1933 dro han i eksil, og døde i Danmark kort etter utbruddet av annen verdenskrig.
Philip Scheidemann døde i København, men hans jordiske levninger ble i 1954 overført til en æresgrav i den gamle delen av Kassels hovedkirkegård (ty: Hauptfriedhof).
Solung
Solung er ei norsk dialekt som prates i distriktet Solør, et landskap i Innlandet fylke som utgjøres av Glåmdalskommunene Våler, Åsnes og Grue, samt Brandval i Kongsvinger.
Solung er også en benevnelse på en person fra Solør.
Fonologi
Solung har ganske store forskjeller i uttale i forhold til bokmål. Innbyrdes er det også store forskjeller som for eksempel: Hvit ville blitt uttalt kvit i Våler, mens hvit brukes i Åsnes. Oss ville blitt uttalt äss i Grue mens det ville blitt uttalt øss i Åsnes.
Itakisme
Itakisme er at y blir uttalt i og diftongen øy blir uttalt ei. For eksempel blir setningen «Det var mye skog på øya» til «Det var mie skog på eia».
Palatalisering
Et kjent eksempel på palatalisering fra Solung er «Gærkute over høinnklaka plæklse».
Tjukk l
Tjukk l
Dativ
For eksempel: "je står på tâki" (jeg står på taket), men "je stôg på taket" (jeg sto på taket).
Bruken av dativ i Solungmålet er så godt som borte i dagligtalen, men er bevart i noen uttrykk.
For eksempel: "opp i vêri"
Artikkel
På solung blir ordene einn, ei og eitt brukt som artikkel. For eksempel einn gutt (en gutt), ei jinnte (ei jente) og eitt eieblekk (et øyeblikk).
I dagligtale blir artikkelen eitt sammentrukket til en kort i som for eksempel: «du liter vente'i lite eieblekk» eller «je har'i problem».
Thea Foss
Thea Christiansen Foss (født 8. juni 1857 i Eidsberg, død 7. juni 1927 i Tacoma) var en norsk-amerikansk forretningskvinne. Hun var grunnlegger av Foss Maritime, det største slepebåtselskapet i USA. Foss var den virkelige personen som spillefilmen Tugboat Annie (1933) var basert på.
Thea kom til USA fra Eidsberg, Østfold, og giftet seg med den norske immigranten Andrew Foss (opprinnelig Andreas Olsen Fossen) i Minneapolis, Minnesota i 1881. Hun etablerte det fremtidige slepebåtselskapet i Tacomas sjøside sommeren 1889. Foss Launch Company ble etter hvert til det Seattle-baserte Foss Maritime.
Thea og Andrew Foss fikk tre sønner. Hun døde dagen før hun skulle ha fylt sytti år.
Thea Foss Waterway, en 2.4 kilometer lang fjord i Tacomas industriområde og forbundet med Paget Sound, er oppkalt etter Thea Foss. USS Amber (PYc-6), som tjenestegjorde som patruljefartøy under den andre verdenskrig, ble omdøpt Thea Foss etter at det ble ervervet av hennes selskap.
Dokumentarfilmen Finding Thea omhandler henne.
Sylvi Listhaug
Sylvi Listhaug (født 25. desember 1977 i Ålesund) er en norsk politiker (Frp) som siden 8. mai 2021 er FrPs leder. Siden 12. mai 2021 er hun også partiets parlamentariske leder.
Hun hadde fem statsrådsposter i Erna Solbergs regjering; hun var landbruks- og matminister 2013–2015, innvandrings- og integreringsminister 2015–2018, justis-, beredskaps- og innvandringsminister fra januar til mars 2018, eldre- og folkehelseminister fra mai til desember 2019 og olje- og energiminister fra desember 2019 til januar 2020.
Listhaug har sin politiske bakgrunn fra Fremskrittspartiets Ungdom (FpU), og satt blant annet i FpUs sentralstyre fra 2002 til 2006. Hun har vært medlem av Fremskrittspartiets sentralstyre siden 2005. Listhaug var byråd med ansvar for pleie- og omsorgstjenesten, sosialtjenesten, rusomsorgen og barnevernet i Oslo 2006–2011. I årene 2009–2011 fungerte hun også som byrådets nestleder. Ved stortingsvalget 2017 var hun Fremskrittspartiets førstekandidat i Møre og Romsdal, og hun ble valgt inn på fast plass. Listhaug er medlem av Stortingets helse- og omsorgskomité. Listhaug har tidligere møtt på Stortinget som vararepresentant for Møre og Romsdal i to perioder og for Oslo i en periode.