cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lycée Condorcet
Lycée Condorcet tidligere kjent som Lycée Bonaparte, er det en av de fire eldste lycéene i Paris og også en av de mest prestisjefylte. Det ble grunnlagt i 1803 på sin nåværende beliggenhet ved 8 rue du Havre, mellom Gare Saint-Lazare og Boulevard Haussmann, i det niende arrondissementet.
Göran Rosenberg
Rosenberg har jødisk bakgrunn. Hans foreldre kom fra Łódź i Polen. Begge kom til Sverige etter å ha blitt befridd fra en konsentrasjonsleir. Han tilbrakte deler av sin barndom i Israel. Dette oppholdet har vært med på å prege hans gjerning som forfatter og journalist. Han har ofte kritisert israelske politikere og arbeidet for det palestinske folks rettigheter. Hans forfatterskap har ofte dreid seg om spørsmål knyttet opp til demokrati, moral og rettferdighet. I flere av hans tekster fins det også et idehistorisk perspektiv. Rosenberg har tidligere vært marxist-leninist.
Han har blitt tildelt flere priser. Blant annet Stora Journalistpriset (1993).
Han er far til skuespillerinnen Vanna Rosenberg.
Tour 2003
Tour 2003 er et konsertalbum av Ringo Starr og ble utgitt i 2004. Etter utgivelsen av Ringo Rama i 2003, begynte Starr å turnere nok en gang med sitt All-Starr Band og dens mange gjestemusikere den sommeren.
Opptredene representert her er fra åpningsnatten av turneen på Casino Rama, rett utenfor Toronto, Ontario i Canada. Til tross for dette, inneholder CD-heftet for Tour 2003, forvirrende nok, en anmeldelse av et senere show, gjort i august, i Detroit. Nok en gang har flere av Starrs kjendisvenner i bandet blitt skiftet ut. Bandleder Mark Rivera er fortsatt med og den syngende perkusjonisten Sheila E. Ny i bandet er Paul Carrack fra Squeeze og Mike & The Mechanics, Colin Hay fra det australske bandet Men at Work og John Waite, en soloartist som også har frontet The Babys og Bad English. Etter å ha «brukt opp» mesteparten av sine samtidsartister fra 1960- og 1970-tallet, gir Starrs nye bandmedlemmer sterke elementer fra 1980-tallet til Tour 2003. Mens Starr som vanlig fremfører sine velkjente hits fra glansdagene sine, inkluderer han også «Memphis In Your Mind» fra Ringo Rama.
Ites
Utseende
Middelsstore, røde eller gule og svarte trebukker med en meget karakteristisk kroppsform. Antennene er svarte og betydelig kortere enn kroppen. Pronotum er bredere enn langt, med en rundet knøl midt på hver sidekant, svart med gule eller røde sidekanter. Dekkvingene er kraftig utvidete, ovale, bredest i midten, med dusker av svarte hår på sømmen nær scutellum og ved ytterkanten i spissen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Fransk Guyana, Ecuador, Brasil og Bolivia). Artene er sjeldne og ettertraktet blant samlere på grunn av det uvanlige utseendet.
Systematisk inndeling
Det skal også finnes en hittil ubeskrevet art fra Bolivia.
Barry Stoneham
Barry Stoneham (født 9. februar 1968) er en tidligere australsk fotballspiller. Han spilte 241 kamper og scoret 223 mål for Geelong Football Club i AFL mellom 1986 og 2000. I 1990 mottok han AFLs fair playpris.
Sierrasteroma
Sierrasteroma er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor (vingespenn ca. 35 millimeter), bredvinget, brun sommerfugl. Vingenes ytterkant er noe bølgete. Oversiden mangler øyeflekker.
Utbredelse
Arten er utbredt i Colombia der den lever i fjellkjeden Sierra Nevada de Santa Marta.
Bin (Harbin)
Bin (kinesisk: 宾县; pinyin:  Bīn Xiàn) er et fylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i den subprovinsielle by Harbin.
Befolkningen er på 596,640 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 221 løper gjennom området. Den begynner i Harbin og løper til Tongjiang, begge i Heilongjiang.
Too Ra Loo Ra Loo Ral
«Too Raa Loo Ra Loo Ral (That's an Irish Lullaby)» er en klassisk irsk sang, skrevet av James Royce Shannon i 1914.
Sangen ble popularisert av Bing Crosby i spillefilmen Going My Way fra 1944.
Norsk versjon
Den norske tittelen er «Tu-ra-lu-ra-lu-ra». Gunnar Sønstevolds orkester, sang: Frank Weylert, har spilt inn sangen. Arr.: Gunnar Sønstevold. Den ble utgitt på 78-platen Musica A 8900 i 1946.
Alloeomorphus
Alloeomorphus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, mørk trebukk med lange antenner. Kroppen er brunsvart bortsett fra dekkvingene som er oransje i den fremre tredjedelen, kledt med lysbrune skjell i de bakre to tredjedelene. Antennene er omtrent dobbelt så lange som kroppen. Pronotum er trapesformet, kraftig innsnevret ved roten, dekkvingene litt rundede og hvelvede, beina tynne.
Levevis
Larvene lever i død ved.
Utbredelse
Arten er utbredt i Brasil og Bolivia.
Ratan Thiyam
Ratan Thiyam (født 20. januar 1948) er indisk teaterregissør, teaterdirektør, forfatter, designer, komponist og koreograf. Han opererte også tidligere under artistnavnet Thiyam Nemai.
Gallarus oratorium
Gallarus oratorium (irsk: Séipéilín Ghallarais) et kapell i Ballydavid på Dinglehalvøya i grevskapet Kerry i Irland. Kirkestedet har blitt forstått på ulikt vis: det ble antatt av Charles Smith i 1756 å være fra tidlig kristen tid, bygget mellom 500-tallet og 800-tallet, men arkeologen Peter Harbison mente i 1970 at det er romansk kirke fra 1100-tallet; og som tilfluktssted for pilegrimer av den samme i 1994. Den lokale tradisjonen som var utbredt på den tiden av Charles Smith tilskrev kapellet til en Griffith More, som var et begravelseskapell bygget av ham eller hans familie på deres gravsted.
Ratan Thiyam
Utdannelse og stillinger
Ratan Thiyam har utdannelse i dramatikk fra National School of Drama i New Delhi, hvorfra han ble uteksaminert i 1974.
Gallarus oratorium
Hvis kapellet er en tidlig kristen kirke, representerer den høydepunktet i bygging av hus med tørrstein, det vil si uten bruk av bindemiddel som mørtel, ved å bruke teknikker som først ble utviklet av neolittiske folk i bondesteinalderen i byggingen av gravhauger. Senere har det blitt påvist at et tynt lag med kalk som bindemiddel (se nedenfor). Steinene ble lagt i en liten vinkel, lavere på utsiden og deretter innsiden for å la vannet renne av. Oratoriet (eller bedehuset) har utsikt over havnen ved Ard na Caithne (tidligere også kalt Smerwick) på Dinglehalvøya. At vinduet i øst har en avrundet, romansk topp laget av to tilhugde stener kan imidlertid tyde på at bygget ikke ble oppført før 1100-tallet.
Ratan Thiyam
Dypt forankret teatralske uttrykk
Ratan Thiyam er kjent for forestillinger som riktignok bygger på eldre indiske dramatradisjoner og uttrykksmåter, men som han overfører og plasserer inn i overraskende moderne sammenhenger.
Leo Hansen
Hans Leo Hansen (født 1888 i København, død 1962) var en dansk filmfotograf.
Gallarus oratorium
Navn
Imidlertid, ifølge leksikologen Pádraig Ó Siochfhradha (som benytter forfatternavnet «An Seabhac»), refererer navnet ikke til en utenlandsk bosetning, men til «et steinete nes» (Gall-iorrus).
Ratan Thiyam
Dypt forankret teatralske uttrykk
Hans iscenesettelser stiller ofte publikum overfor divergerende perspektiver, referanser til annen kunst, og myriader av inntrykk og innfallsvinkler. Ved genial bruk av lys / mørke, sterke farger og effektfulle tekniske virkemidler, og nøye planlagte detaljer, helt ned til den minste håndbevegelse eller mimiske uttrykk, er hans skuespill gjerne spekket med litterære og mytiske symboler og mening. De fleste av Ratan Thiyams stykker hører tematisk sett hjemme i en dyptgripende indisk kontekst. Likevel har de vist seg å ha en merkelig universell appell på en hver publikumer som stiller seg åpen til å forføres av det visuelle fortellergrepet, som er Ratan Thiyams varemerke. Tallrike æresbevisninger fra hele verden viser at Thiyams arbeider forstås og blir verdsatt overalt i verden hvor han og hans teater gjør gjesteopptredener.
Gallarus oratorium
Oppdagelse
Siden oratoriet er det eneste intakte eksemplaret av sin type, har det tiltrukket seg betydelig oppmerksomhet, fra oldtidsforskere på midten av 1700-tallet. Den første beretningen vi har om oratoriet er Charles Smiths beskrivelse av 1756 i The Antient and Present State of the County of Kerry (Dublin), side 191.
Leo Hansen
Han var sønn av agent Peder Hansen og hustru Mathilde Hansine Emilie f. Jørgensen. Hansen begynte sin karriere som piccolo i Ole Olsens Biografi-Theatret i Vimmelskaftet i København, men kom snart til å fotografere både reportasje- og kort fiksjonsfilmer for forskjellige filmselskaper. Karrierens høydepunkt var hans medvirken på Knud Rasmussens femte Thuleekspedisjon 1921–1923; hvor han blant annet filmet stammefolk som ikke tidligere hadde stiftet bekjentskap med hvite menn.
Gallarus oratorium
Murverk
Oratoriet er bygget av store kuttede steiner bestående av gammel rød sandstein. Charles Smith, som oppdaget bygningen i 1756, beskrev steinen som «en brun fristein, hentet fra klippene ved kysten av havet, som er lett skjære og er veldig holdbar.»
Ratan Thiyam
Dypt forankret teatralske uttrykk
Hans grep om teateret uttrykker dessuten et dypt engasjement for sosial velferd og en åndelig søken midt i det globale, politiske kaos som råder i tiden, slik han med styrke markerte sitt humanistiske ståsted gjennom teaterstykket Ritusamharam, hvor han nettopp søker oppmuntring og mentalt velvære midt i de motstridende krefter som har satt sitt preg på dagens samfunn.
Southampton
Southampton er en by og et distrikt i det sørøstlige England. Den ligger omtrent midt mellom Portsmouth og Bournemouth. Byen var tidligere en del av Hampshire, men siden 1. april 2012 har den vært administrert som en enhetlig myndighet. I henhold til folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 253,651 innbyggere.
Ratan Thiyam
Dypt forankret teatralske uttrykk
Ratan Thiyam har skrevet fire romaner, en novellesamling, 10 dramtiske verker og fire diktsamlinger og en enakter. Han har satt opp så vel greske tragedier, japanske Noh & Kyogen og flere tradisjonelle indiske stykker. Hans tolkning av Henrik Ibsens siste drama Når vi døde vågner vakte enorm oppsikt da den hadde premiere på Delhi Ibsen Festival i 2008. Om sin opplevelse av Ibsens drama uttalte han til Norsk Shakespeare- og teatertidsskrift at «Tiden marsjerer videre mens minnene blir tilbake og torturerer restene av dagene våre». Forestillingen ble også invitert til Nationaltheatret i Oslo under Ibsenfestivalen i 2010.
Leo Hansen
Senere opptok han filmer fra Færøyene, Island, Østgrønland og Hvitehavet. I 1938 åpnet han kinoen Bio Lyngby nord for København, som han ledet frem til sin død.
Gallarus oratorium
Murverk
Steinene er kuttet på hver side og ender for å passe perfekt sammen. De viser glatte utvendige fasader som følger veggens skråning.
Bygningen er vanligvis antatt å ha blitt bygget uten mørtel, men det er bevis på at selv om mørtel «aldri var synlig i veggbeslagene, ble den i det minste brukt som et strukturelt medium for det indre av veggen.» En tynn lag med kalkmørtel er benyttet for å binde steinene sammen og fylle ut små fordypninger i de indre flatene. Ved en særskilt teknikk for at hver enkelt stein skråner svakt utover, slik at steinene ligger høyere på innsiden enn på utsiden, gjør at regnvann ikke siver inn trass minimalt med mørtel, har bidratt til at bygget er såpass godt bevart som det er.
Oithona rigida
Oithona rigida er en art av hoppekreps innen slekten Acartia som Baird beskrev i 1843. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Den finnes i Atlanterhavet, og lever av alger og plankton.
Ratan Thiyam
Oversikt over spesielt betydningsfulle forestillinger
Ratan Thiyam er en sterk forkjemper for fredssaken og ser på kultur og kulturtradisjoner som verktøy mot krig og fiendskap. Kjærlighet og sannhet er vinneren i all god litteratur, og er middelet som skal til for å gjøre verden til et bedre sted å leve.
Oithona rigida
Arten ble første gang beskrevet av Giesbrecht i 1896.
Ratan Thiyam
Teaterforestillinger og -festivaler
Performance of his own productions at different places and countries include:
Southampton
Forsteder i Southampton, blant Annet Bassett, Bitterne, Millbrook, Shirley, Swaythling, Wollston
Gallarus oratorium
Murverk
Ifølge lokal tradisjon blir sjelen renset for synd dersom man klatrer ut gjennom vinduet i oratoriumet. Dette er imidlertid ikke verifiserbart, ettersom det er fysisk umulig både å måle sjelens syndfrihet og å klatre ut gjennom vinduet som er 18 cm bredt og 12 cm høyt.
Southampton
Byen ble kraftig bombet under andre verdenskrig, og mange historiske bygninger ble ødelagt. Deler av den gamle bymuren er bevart, samt byporten Bargate i nordenden av muren.
Ratan Thiyam
Teaterforestillinger og -festivaler
Andre steder hvor han har vært involvert i forestillinger er: Tokyo, Hongkong, New York, London, Delphi, Kalamata, Thessaloniki, Kavala, Athens, Yaroslov, Leningrad, Minsk, Brisova, Southampton (South London), Amsterdam, Gainsborough, Bradford, Omag, Querentaro, Guanajuato, Curz-A-Zul, Guaquil, Quito, Cuba, Manizales, Bogotá, Lima, Havana, Thimpu, Bangkok, Avignon, Chiang Mai, Madrid, Valladolid,
Gallarus oratorium
Utforming
Oratoriets form har blitt sammenlignet med en omvendt båt på grunn av dens skrånende sidevegger. Byggverket bruker en hvelving formet som en utkraget bue. Steinene er plassert på hver bane med kantene som stikker innover med en liten økning etter hvert som veggene stiger. Dessuten er de lagt i en liten vinkel, lavere på utsiden enn på innsiden, og som nevnt lar det regnvann renne av. Begge teknikkene kan fortsatt sees i såkalte bikubehus (clochán), en teknikk som fortsatt benyttes av moderne landbruk på Dinglehalvøya.
Gredstedbroskipet
Gredstedbroskipet er rester fra et skip som ble funnet i 1945 i Sønderjylland ved Kongeå i Danmark. Funnstedet er i dag er ikke lenger kjent. Restene som bestod av tre stykker: et spant, en del av kjølen og et fragment av stevnen var nok til å gi inntrykk av skipet som er datert til ca. 610 e.Kr. Dette er så langt det eneste skipsfunnet i Danmark mellom Nydamskipet fra ca. 315 e.Kr og Ladbyskipet fra ca. 925 e.Kr.
Gallarus oratorium
Utforming
Bygningen har to sidevegger og to endevegger, skrånende og konvergerende på toppen, hver i ett stykke, og spiller en dobbel rolle som bærende vegg og innstilt halvhvelv. Det har oppstått noe lett nedfall på tvers av den nordlige takhellingen. Det indre rommet er omtrent 4,8 meter ganger 3 meter, en størrelse som passer mer et oratorium eller et lite kapell enn en kirke.
Det indre rom er svakt opplyst, med bare et meget lite vindu med rund hode i østveggen, rett overfor inngangsdøren. Vinduet sprer bredere mot innsiden av veggen. Døråpningen er 1,67 meter høy. Den har en flat overligger. På innsiden over overliggeren stikker to hullete steiner ut fra veggen, eventuelt for innfesting av en tredør.
Gredstedbroskipet
Kongeå
Kongeå som ledet ut i Vadehavet, hadde vært et viktig bindeledd mellom havet og landet over tidevannsområdet. Arkeologiske funn allerede i 1877 hadde påvist viktigheten av beliggenheten der Gredstedbroskipet ble funnet. Bare 800 meter innover i landet ved Brokær var det avdekket et gravfelt fra jernalderen. En av gravene inneholdt en båt på ca. 12 meters lengde. Romerske gjenstander i flere graver hadde bevist at Kongeå måtte ha fungert som en handelsrute fra havet i likhet med Ribe Å som ledet inn til havnen i byen Ribe.
Gallarus oratorium
Tolkninger av dato og bruk
Oldtidsforskeren Charles Smith er opphavsmannen til påstanden om at bygningen er en tidlig irsk steinkirke, selv om ingen historisk informasjon er tilgjengelig før 1756 om bruken.
Southampton
Universitetet i Southampton og Southampton Solent University (tidligere Southampton Institute) er de fremste lære- og forskningssentrene i byen. Ordnance Survey, det britiske kartverket, har sitt hovedkvarter i Southampton.
Gallarus oratorium
Tolkninger av dato og bruk
I 1970 argumenterte arkeolog Peter Harbison at oratoriet kan ha blitt bygget så sent som på 1100-tallet av en rekke årsaker, hovedsakelig fordi østvinduet har en avrundet topp laget av to utskårne steiner, om enn ikke en ekte bue.
Southampton
Havnen er den viktigste på Englands sørkyst, og brukes både til kommersiell trafikk og til fritidsbåter.
Byens fotballag er Southampton FC, kjent som The Saints. Det var en av lagets spillere, Charles William Miller, som grunnla Brasils første fotballklubb.
Historie
Man har funnet spor etter bosetninger fra steinalderen i området, men den første permanente bebyggelsen er fra romersk tid. Byen var da kjent som Clausentum, og var havneby for Winchester og Salisbury.
Angelsakserne flyttet sentrum over elven Itchen, til stedet hvor byen ligger nå. Southampton fortsatte å være en viktig havn. I 1014 skal Knut den store ha slått den angelsaksiske kongen Ethelred den rådville. Det var under dette slaget Knut sies å ha kommandert tidevannet til å stoppe. Etter normannernes erobring av England ble Southampton den viktigste havnen for transport mellom Winchester, som var Englands hovedstad i en periode, og Normandie.
Gallarus oratorium
Tolkninger av dato og bruk
I 1994 og 1995 ga derimot Harbison opp hypotesen om en kirke fra 1100-tallet og hevdet at stedsnavnet Gallarus betydde «huset eller tilfluktsstedet til utlending(er)» (Gall Aras), nevnte «utlending(er)» er pilegrimer utenfra halvøya. Dette stemmer imidlertid ikke overens oversettelsen til leksikologen Pádraig Ó Siochfhradha av navnet som «steinete nes» (Gall-iorrus).
Arkeologiske undersøkelser
Mindre prøvekutt utført ved Gallarus i november 1970 ga ingen funn eller bevis på trekk eller aktivitet som kan kaste lys over perioden for bygging og bruk av oratoriet.
Gredstedbroskipet
Skipet
Bare tre biter fra skipet er bevart, men hadde så langt vært meget nyttige for å kunne rekonstruere Gredstedbroskipet, som måtte ha vært stort med tanke på dimensjonene på det som var funnet. Alt var av eik.
Ratan Thiyam
Konferanser
Ratan Thiyam har også holdt foredrag ved en rekke konferanser:
Utmerkelser
Ratan Thiyam har mottatt en rekke nasjonale og internasjonale priser og æresbevisninger:
Verv
Han er også valgt inn som medlem av en rekke prestisjetunge nasjonale og internasjonale organisasjoner, for eksempel:
Båndspillerklaviatur
Båndspillerklaviatur (engelsk: tape replay keyboard) er et musikkinstrument der lyden frambringes ved at forhåndsinnspilte lydbånd kombineres med et tastatur. Lydbåndene inneholder entonige opptak av ulike instrumenter, særlig strykere og blåsere. Når en tangent trykkes ned på tastaturet, bringes et lydhode i kontakt med et bestemt bånd. På den måten kan det pilles både kromatiske skalaer og akkorder.
Gredstedbroskipet
Skipet
Spantet var tildels helt bevart og hadde opprinnelig vært på rundt 2,3 meter i lengde og hadde 7 klinkbelagte bordganger på den ene siden. Undersøkelsene av restene av stevnen og kjølen påviste en lav og bred kjøl, slitasjemerker tyder på at skipet ofte har vært trukket på land. Gredstedbroskipet måtte derfor være av den samme størrelse som Nydamskipet, mellom 20 og 25 meter i lengde. Kjølen tyder på slektskap med det eldre Nydamskipet som hadde flat kjøl med større bredde enn høyde. Lasken, mellomstykket fra kjøl til stevn, var loddrette i vikingskipene mens Nydamskipet hadde vannrette lask.
Båndspillerklaviatur
Instrumentet ble oppfunnet på slutten av 1940-tallet, og ble brukt i pop- og rockmusikk fra midten av 1960-tallet fram til slutten av 1970-tallet. Det ble helst brukt på konserter som erstatning for strykere og blåsere, men er også brukt under studioopptak for å oppnå spesielle effekter. Det mest kjente merket av båndspillerklaviaturer er Mellotron; andre merker er Chamberlin og Birotron.
Gredstedbroskipet
Skipet
Gredstedbroskipet har sannsynligvis vært et roskip bygget ca. 610 e.Kr med margin på 100 år til begge sider som en overgang mellom det eldre Nydamskipet som hadde brede bordganger og Ladbyskipet som i likhet med vikingskipene hadde smalere bordganger. Å rekonstruere skipets utseende er vanskelig med utgangspunktet i de tre gjenværende stykkene, bare dimensjonene er mulig å stadfeste.
Marcus Thorvald Torkildsen
Marcus Thorvald Torkildsen (født 20. april 1864, død 16. november 1932) var en norsk offiser, sakfører og politiker (Samlingspartiet, Frisinnede Venstre).
Han var en av stifterne av Samlingspartiet i Aker og ble partiets nestformann i kommunen, og satt i Aker kommunestyre fra 1902 til 1917. Torkildsen var varamann på Stortinget i periodene 1916–1918, 1919–1921 og 1922–1924. Han var valgt inn fra Akershus, og i tiden med enmannskretser var han valgt inn fra kretsen som ble utgjort av Aker kommune.
Marcus Torkildsen var far til advokaten og politikeren Eystein Torkildsen.
Leptomesosa
Leptomesosa er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore trebukker, gråbrunt-spraglete. Antennene er nokså kraftige, omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet uten pigger på sidene, dekkvingene parallellsidige.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Vest-Malaysia, Thailand, Kambodsja, det sørlige Kina og Vietnam).
Kameruns kvinnelandslag i fotball
Kameruns kvinnelandslag i fotball representerer Kamerun i internasjonal fotball. Fram til Ekvatorial-Guineas noe overraskende seier i Afrikamesterskapet i 2008, var Kamerun blant utfordrerne til å ende Nigerias hegemoni i afrikansk fotball.
Kamerun har, som flere andre kvinnelandslag i fotball i Afrika, eksistert siden 1991, og debuterte i Afrikamesterskapet samme år. Kamerun kom til finalen, men tapte klart over to kamper mot Nigeria. Kamerun trakk seg foran neste mesterskap i 1995, men var tilbake i 1998. Kamerun tapte for Ghana i gruppespillet, men kom videre til semifinalen. Der tapte de igjen stygt for Nigeria, og gikk til bronsefinalen, der de tapte for Kongo (Dem. Rep.) på straffespark.
I 2000 gikk det dårligere, Kamerun kom ikke videre fra gruppen, da de tapte for både Nigeria og Ghana. I 2002 kom Kamerun til semifinalen igjen, på tross av tap for Sør-Afrika. Semifinalen tapte de på overtid mot Ghana. I bronsefinalen møtte Kamerun Sør-Afrika igjen, men denne gangen vant Kamerun 3-0. i 2004 gikk det enda litt bedre. Først spilte Kamerun uavgjort mot Nigeria i gruppespillet, før de slo Ghana etter ekstraomganger i semifinalen. Gjenmøtet med Super Falcons fra Nigeria ble mindre behagelig, Kamerun tapte 0-5. I 2006 møtte Kamerun Nigeria igjen i semifinalen, og nok en gang tapte de 0-5. I bronsefinalen tapte Kamerun på straffespark mot Sør-Afrika.
Endringene i 2008 fikk Kamerun merke før noen andre. I gruppespillet tapte de for Ekvatorial-Guinea, men vant de to resterende kampene. I semifinalen ble det klart tap for Sør-Afrika. I bronsefinalen møtte Kamerun Nigeria, som for første gang hadde blitt slått ut i Afrikamesterskapet. Kamerun greide uavgjort for andre gang mot Nigeria, og det hele ble avgjort på straffesparkkonkurranse som Nigeria vant.
Bin (Xianyang)
Bin (kinesisk: 彬县; pinyin:  Bīn Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Xianyang.
Befolkningen er på 313,271 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Dafosigrottene (Dafo si shiku, 大佛寺石窟) og Kaiyuanpagoden i fylket Bin (Bin xian Kaiyuan sita, 彬县开元寺塔) ble i 1988 og 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Ormehodeslekta
De fleste artene er ett-, to- eller flerårige urter, men i Makaronesia er nesten alle artene busker. Plantene er strihårete og har hele, spredte blad. Blomsterstandene er spiralstilte kvaster. Begeret har fem fliker. Krona er traktformet og håret på utsida med blå–rosa eller hvit farge. De fem kronflikene og fem pollenbærerne har ulik lengde.
Den store beleiringen av Gibraltar
Spania erklært krig mot Storbritannia i juni 1779. Frankrike hadde gjort dette året før. Militære styrker fra både Frankrike og Spania la den britiske garnisonen på Gibraltar under beleiring. De britiske styrkene, ledet av George Eliott, måtte tåle beskytning og blokade i mer enn tre år. Det var det største angrepet under krigen i henhold til antall, særskilt under Grand Assault den 18. september 1782 da et samlet fransk-spansk angrep som involverte 100 000 menn og 48 skip angrep britene. Garnisonen overlevde angrepet. Den første avlastningen av beleiringen kom våren 1780 etter at admiral George Rodney erobret en spansk konvoi utenfor Kapp Finisterre den 8. januar 1780 og beseiret en spansk flåte i slaget ved Kapp St. Vincent den 16. januar samme år. Deretter ble det mulig å bringe forsterkninger på 1 052 menn og rikelig med forsyninger. I februar 1783 ble beleiringen avsluttet. George Eliot ble adlet som baron Heathfield av Gibraltar.
Ormehodeslekta
Slekta omfatter 65 arter, og de fleste vokser i middelhavsområdet. Det er 28 endemiske arter i Makaronesia (Kanariøyene, Madeira, Kapp Verde). Størst utbredelse har ormehode (E. vulgare) som vokser nordover til Norge og østover til Xinjiang i Kina. Noen arter dyrkes i hager og finnes forvillet i andre verdensdeler.
Den store beleiringen av Gibraltar
Bakgrunn
I 1738 oppsto det en uenighet mellom Spania og Storbritannia over handelen mellom Europa og Amerika. Innledningsvis hadde begge sider hatt til hensikt å signere en avtale ved Palacio Real de El Pardo (Det kongelige palass ved El Pardo) i Madrid, men i januar det følgende året, avviste det britiske parlamentet rådet fra utenriksminister Robert Walpole, en tilhenger av en avtale med Spania. En kort tid senere begynte krigen om ørene til Robert Jenkins, og begge land erklærte krig den 23. oktober 1739, og begge sider trakk opp planer for å etablere skyttergraver i nærheten av Gibraltar. Da britene observerte de spanske bevegelsene, ble admiral Vernon beordret til å seile fra Portobelo i Panama og forsterke skvadronen til admiral Haddock som allerede var stasjonert i Gibraltarbukten med tolv skip.
I de neste årene førte ikke til at fiendskapet endret seg i regionen. Den 9. juli 1746 døde kong Filip V av Spania i Madrid. Hans etterfølger, Ferdinand VI, begynte snart forhandlinger med Storbritannia om handel. Det britiske parlamentet var lydhør for slike forhandlinger, og var villige til å fjerne den britiske embargo (handelsforbud) på Spania, og muligens også å gi avkall på Gibraltar. Den spanske nøytraliteten som Ferdinand VI fremmet forsvant raskt med hans død i 1759. Den nye kongen, Karl III, var langt mindre villig til å forhandle med Storbritannia. Isteden signerte han en Pacto de Familia (familiepakt) med kong Ludvig XV av Frankrike den 15. august 1761. På denne tiden var Frankrike i krig med Storbritannia, og britene svarte med å erklære krig mot Spania og erobre de spanske kolonihovedstedene Manila på Filippinene og Havanna på Cuba. To år senere, etter opphør av fiendskapet, fikk Spania Manila og Havanna tilbake i bytte med de spanske besittelsene i Florida som en del av Paristraktaten i 1763.
I fredsårene som fulgte håpet både Frankrike og Spania på en mulighet for å sette i gang en ny krig mot Storbritannia og gjenvinne sine tapte kolonibesittelser. Som følge av utbruddet av den amerikanske uavhengighetskrigen begynte begge statene å gi forsyninger og våpen til de amerikanske opprørerne, og trakk opp en strategi for å gå inn i krigen på amerikanernes side og beseire Storbritannia.
Den 12. april 1779 signerte Frankrike og Spania Aranjuez-traktaten av 1779 hvor de ble enige om å støtte hverandre i gjenvinningen av de tapte opprådene som var besatt av britene. I juni 1779 erklærte Spania krig mot Storbritannia, noe Frankrike hadde gjort året før. Frankrike og Spania søkte å sikre seg Gibraltar, som var nøkkelforbindelsen til Storbritannias kontroll over Middelhavet, og forventet å erobre stedet ganske raskt — en forløper til en spansk-fransk invasjon av De britiske øyer.
Motstående krefter
Den spanske blokaden ble ledet av Martín Álvarez de Sotomayor. Spanske bakkestyrker var sammensatt av to bataljoner av den kongelige garde (Guardia Real), ytterligere to av vallonske garde (Guardia Valona), med artilleri og kavaleri, rundt 13 000 menn til sammen. Artilleriet var kommandert av Rudesindo Tilly mens kavaleriet og de franske dragonene ble ledet av markien av Arellano. Antonio Barceló kommanderte de maritime styrkene bestående av en flåte av flere sjebeker og kanonbåter som hadde ansvarte for å blokkere Gibraltarbukten. Han etablerte sin base i Algeciras. En flåte på elleve skip og to fregatter ble plassert Cádizbukta under kommando av Luis de Córdova y Córdova for å blokkere passasjen for britiske forsterkninger.
Da Gibraltarklippen først ble beleiret besto den britiske garnisonen av 5 382 soldater. General Eliott var generalguvernør, og hans besluttsomme forsvar inspirerte alle troppene han kommanderte. Alle forsvarsverker ble forsterket, og mange infanterister, inkludert håndplukkede menn, assisterte batteriene med tjeneste. Garnisonen besto foruten av briter, også av kontingenter fra Hannover og Korsika.
Britene hadde forventet angrep på Gibraltar for en tid, og et antall skip hadde seilt dit for forsterke forsvaret og bringe forsterkninger og forsyninger. De økte forberedelsene etter at Frankrike hadde gått inn i konflikten i 1778, skjønt franskmennene var innledningsvis mer opptatt av å sende styrker til Nord-Amerika, og det var ikke før Spania gikk inn i krigen at den lenge forventede beleiringen begynte.
Beleiringen av Gibraltar
Den kombinerte spanske og franske flåte blokkerte Gibraltar fra havet mens på landsiden var det en enorm hær som bygde festningsverker, feltskanser, skanser og kanonbatterier som forberedelse til angrep. General Eliott dannet et særskilt korps av skarpskyttere, ledet av løytnant Burleigh fra 39. regiment.
Etter hvert som vinteren 1779 begynte å gjøre seg gjeldende begynte den britiske garnison å lide under mangelen på ferske forsyninger, og provianten ble meget knapp. Brød var bortimot umulig å skaffe seg og var ikke tillatelse til å dele ut, unntatt til barn og syke. Salt kjøtt og kjeks, og ikke mye av det, ble snart hva troppene spise, med sjelden rasjon av 4 ounces (rundt 113 gram) med ris som en full dagsrasjon. Brensel ble tømt, og ild ble kun gjort med de største vanskeligheter, og man samlet opp saltpreget tømmer fra gamle skip i havnen for den hensikt. Etter hvert som vinteren fortsatte ble mangelen på mat stadig mer alarmerende knapt. Den magre rasjonen ble redusert til kun nok til at soldatene ikke sultet i hjel. Moralen ble opprettholdt og troppene fortsatte bemanne kanonbatteriene.
Første hjelpeforsyninger
Admiral George Rodney, etter å ha erobret en spansk konvoi utenfor Kapp Finisterre den 8. januar 1780, og åtte dager senere å ha beseiret en spansk flåte i slaget ved Kapp St. Vincent, nådde Gibraltar våren 1780 med forsterkninger på 1 052 menn og en overflod av forsyninger. Det var til stor lettelse for garnisonen, men så snart Rodneys flåte seilte ut av havnen i Gibraltar, var det fortsatt like hardt beleiret som tidligere.
De britiske forsvarerne motsto alle forsøk på å angripe Gibraltar. Mens de to sidene i økende grad utvekslet skudd og granater, begynte provisjonene ved slutten av sommeren igjen å bli knappe, og det reduserte garnisonens slagkraft. Små og raske seilskip brøt igjennom blokaden og holdt forbindelsen med de britiske styrkene på Menorca, men det varte fram til 1782 da øya falt.
Gjennom den andre vinteren sto garnisonen opp mot fienden, naturelementene, sykdom og sult. Det varte fram til april 1781 da en annen britisk flåte lykkes å komme fram til havnen med forsyninger og mat.
Andre hjelpeforsyninger
Den 12. april 1781 kom viseadmiral George Darbys skvadron på 29 skip som eksporterte 100 forsyningsskip fra England til Gibraltar. Den spanske flåten var ikke i stand til å forhindre Darbys ankomst. Spanjolene, frustrert av denne mislykketheten, åpnet opp en enorm sperreild mens forsyningene ble lastet av, men greide bare å gjøre skader på byen. Gibraltars sivile befolkning ble evakuert og seilte med Darby til England den 21. april, igjen uten å bli forhindret av den spanske og franske blokaden.
Utfall
Franskmennene og spanjolene slo fast at de ikke greide å sulte ut garnisonen ved Gibraltar. Det ble besluttet å angripe med hva de hadde fra land og fra havs. Den 27. november 1781, natten før det store angrepet, dro halve garnisonen stille ut fra sine forsvarsverker og gjorde et overraskende angrep på fienden.
Angrepet overmannet hele det spanske infanteriet i vollgravene, satte deres batterier i brakk, sprengte deres kanon, ødela deres forskansninger og drepte eller tok til fange et stort antall spanjoler. Britene gjorde skade på rundt to millioner pund av fiendens lager og utstyr denne natten. Spania tapte over 200 menn, og guvernør Eliott hevdet at mange ble «drept på stedet» grunnet overraskelsen. Mens spanjolene omgrupperte og forberedte seg på et motangrep, trakk britene seg tilbake til sine forsvarsanlegg i Gibraltar. Britenes tap var mindre enn hundre menn.
Dette utsatte det store angrepet på Gibraltar for en tid, og beleiringen fortsatte. En ny kanonvogn med affutasje, på engelsk kalt for Koehler Depressing Carriage, ble funnet opp av soldaten og ingeniøren George Koehler som kunne skyte nedover en skråning. Det ble demonstrert den 15. februar 1782 ved Princess Royals artilleribatteri. Med dette nye artilleriet kunne forsvarskanonene dra fordel av Gibraltarklippens høyde.
Det store angrepet
Den 12. september 1782 satte de spanske og franske i gang deres store angrep: 5 190 menn om bord på ti nylig oppfunnet flytende artillerier med 138 store kanoner foruten også 18 skip, 40 spanske kanonbåter og 20 bombeskip, og rundt 35 000 spanske og franske sjøfolk og marinesoldater. De ble støttet av 86 kanoner på land og 35 000 spanske og franske tropper (hvorav 7000 eller 8000 franske) på land som hadde til hensikt å angripe festningene straks de var skutt i stykker. Et publikum på opp til 80 000 hadde stilt seg på de tilstøtende høydene på spansk side, blant dem også adelige familier, for å se britene bli overmannet og overvunnet, og «det britiske flagget trukket i støvet». De 138 kanonene på de flytende batteriene i Gibraltarbukten åpnet ild og det samme gjorde de 76 kanonene på landsiden, rettet mot de britiske befestningene etter uker med forberedende artilleriskyting. Men garnisonen besvarte med oppvarmede skudd som hadde til hensikt og skade og sette angripernes flytende batterier og krigsskip i brann. I denne store konflikten ødela britene tre av de flytende batteriene, sprengt av det «red-hot shot». De andre sju batteriene ble senket av spanjolene ved at de var for skadde til å fortsette kampen. I tillegg var det 719 menn om bord i skipene, mange av dem druknet, som ble skadd.
Endelig befrielse
I Storbritannia overveide admiralitet planer for å gi en betydelig lettelse for Gibraltar, og valgte å sende en større, men langsommere flåte framfor en mindre og raskere. I september 1782 forlot en større flåte Spithead under Richard Howe, ankom Kapp St. Vincent den 9. oktober. Den påfølgende kvelden blåste det opp til storm som spredte den spanske og franske flåten. Det gjorde det mulig for Howe å seile uten motstand fra fienden til Gibraltar. Totalt 34 skip eskorterte 31 transportskip med forsyninger, mat og ammunisjon. Flåten brakte også med seg fotsoldater fra 25., 59, og 97. regimenter, noe som forsterket garnisonen opp til rundt 7 000 soldater. Howe seilte deretter ut av Gibraltar og utkjempet et avgjørende slag med den fransk-spanske flåten før han trakk seg tilbake til Storbritannia i henhold til sine ordrer.
Beleiringen fortsatte i ytterligere noen måneder, men våren 1783 ble en forberedende fredsavtale i satt i gang som avsluttet fiendtlighetene. Til sist, i februar 1783 ble beleiringen løftet. Franske og spanske tropper trakk seg tilbake, motløse og beseiret etter en konflikt som hadde vart i tre år og sju måneder.
Etterspill
Selv om Spania forsøkte å gjenvinne Gibraltar på forhandlingsbordet, foretrakk de først og fremst å få tilbake Menorca og områdene i Vest-India, og den endelige fredsavtalen etterlot Gibraltar hos britene. Den seierrike britiske garnisonen hadde et tap på 1 231 menn og benyttet rundt 8 000 tønner med krutt.
George Augustus Eliott ble adlet som ridder av Bath og fikk opprettet tittelen 1. baron av Heathfield av Gibraltar. Traktatene i Versailles fornyet tidligere avtaler. Mange britiske regimenter som deltok i forsvaret ble gitt emblemet Gibraltars festning med mottoet Montis Insignia Calpe i minne og anerkjennelse for deres deltagelse i «den store beleiringen».
Musikk
I 1782 komponerte Wolfgang Amadeus Mozart stykket ''Bardengesang auf Gibraltar: O Calpe! Dir donnert's am Fuße'' som minnet den heroiske motstanden mot beleiringen. Mozart var kjent for å ha hatt et sympatisk innstilling til britene.
Malerier
Et annet maleri fra 1783 er James Jefferys. Hans maleri av de flytende batterier ved Gibraltar er i dag ved Maidstone Museum & Art Gallery.
Maleriet Utfallet gjort av garnisonen ved Gibraltar (1789) var et arbeid av den amerikanske maleren John Singleton Copley som avbildet den betydningsfulle hendelsen under beleiringen da den britiske garnisonen gjorde et angrep i 1781, og framstiller den døende spanske offiseren Don José de Barboza.
Poesi
Den russiske dikteren Alexei Tsvetkovs dikt Скала («Klippen») var inspirerte av beleiringen.
Tarbert
Tarbert (skotsk-gælisk: An Tairbeart) er en landsby i Argyll and Bute i vestlige Skottland. Byen ligger nord på Kintyre-halvøya, der den er på sitt smaleste. Den er bygget rundt East Loch Tarbert, en bukt til Loch Fyne, og strekker seg over landtangen som knytter Kintyre til Knapdale og West Loch Tarbert. Landsbyen hadde en beregnet befolkning på 1120 innbyggere i 2020.
Frem fra Glemselen kap. 10
'Frem fra Glemselen kap. 10' er den tiende platen i serien Frem fra Glemselen med Rita Engebretsen og Helge Borglund, og kom i salg våren 1981. Platen lå 9 uker på VG-lista med 15.-plass som høyeste plassering. Bjørn Kruse var tilbake som arrangør på de 11 skillingsvisene på platen, og ''Frem fra Glemselen kap. 10'' inneholder skillingsviser som «Ved moderens båre» av H.C. Andersen, og klassikere som «Det lysnet i skogen» og «Astri, mi Astri». På sporet «Hist ved strandens åpne bredd», synger dessuten Lars Børke sammen med Rita Engebretsen, uten at det er kreditert på platen eller henvises til dette. ''Frem fra Glemselen kap. 10 var vel den platen som ble dårligst mottatt av publikum, muligens manglet den hit-sangen'', eller viseutvalget ble for anynoymt. Allikevel har platen i dag solgt rundt 60 000 eksemplarer. På denne platen hadde Talent Produksjon forandret navnet til Talent Music Organisation.
Sandøya (Tromsø)
Sandøya er ei øy i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Øya ligger vest for Rebbenesøya.
Tarbert
Tarbert har en lang historie både som havn og som et strategisk punkt som vokter tilgangen til Kintyre og Indre Hebridene. Navnet Tarbert er den anglifiserte formen av det gæliske ordet tairbeart, som bokstavelig talt oversettes som «bære over» og refererer til den smaleste landstripen mellom to vannmassene og varer kan bæres eller hele båter kan fraktes over. I tidligere tider ble last losset fra fartøyer som lå til kai, dratt over landtangen til den andre innsjøen, lastet på fartøyer som lå til kai der og sendt videre, slik at sjøfolk kunne unngå seilet rundt Mull of Kintyre.
Sandøya (Tromsø)
Sandøya har tre postregistrerte, i Mjølvik, en fastboende på Vidsyn på østsiden. På sørsiden av øya ligger det såkalte Kirkevær (Melvik kirksted), som er en arkeologisk utgravning av et fiskevær med kirke som eksisterte her i middelalderen. Kirkevær eksisterte fra 1300-tallet fram til 1600-tallet, og levde av tørrfiskproduksjon og -eksport.
Tarbert
Tarbert var i gammel tid en del av det gæliske kongeriket Dalriada og beskyttet av tre festninger; en i sentrum av landsbyen, en annen i spissen av West Loch, og enpå sørsiden av East Loch. Ruinene av det siste av disse festningene, Tarbert Castle, eksisterer fortsatt og står på en høyde over landsbyen. Rundt år 1098 lot Norges krigerske konge Magnus Berrføtt sitt langskip bli dratt over landtangen ved Tarbert for å bekrefte sin besittelse av de vestlige øyene.
Sandøya (Tromsø)
Tre ganger i uka (2017) gjør ferga mellom Belvik på Kvaløya og Vengsøya en rundtur innom Musvær, Risøy, Laukvik og Sandøya. Om sommeren er dette en populær tur for tromsøfolk og turister.
Tarbert
Til tross for sin strategiske betydning i middelalderen, forble Tarbert kun en liten landsby, og fikk først sin samfunnsøkonomiske velstand i tidlig moderne tid, da bygging av brygger i havnen førte til Tarbert fikk inntekter av å være en fiskerby. På sitt meste trakk sildefisket i Loch Fyne til seg hundrevis av fartøyer. Fiske er fortsatt en viktig næringsvei, men også turisme.
Historie
Stedsnavnet Tarbert er avledet fra gæliske An Tairbeart i betydningen «bære over», noe som henviser tilden lille landtangen mellom to vann der Tarbert ligger.
Tarbert var i gammel tid en del av det gæliske kongeriket Dalriada. Det har blitt foreslått som en åsted for en konflikt mellom Dúngal mac Selbaig og Eochaid mac Echdach over hvem av dem som skulle være konge av Dalriada. Ulster-annalene attesterer at i 731 brente Dúngal et sted kalt for «Tairpert Boitir», som mest sannsynlig var Tarbert.
På siste halvdel av 1000-tallet ble området trukket i striden mellom kongerikene Skottland og Norge. Den norske kongen, Magnus Berrføtt, var uvanlig stridbar, og hadde et annet tilnavn i samtiden, jaldar-Magnúss, «Krigs-Magnus», mens skottene hadde en svak konge i Edgar av Skottland. Kong Magnus dro i vesterled i 1098 med en hær for å slå fast de norske interessene i vestlige øyene, særlig Orknøyene, men la også under seg Suderøyene og Man. For å unngå krig aksepterte den skotske kongen at øyene på vestsiden av Skottland skulle tilhøre den norske kongen etter at Magnus trakk et skip over eiden ved Tarbert.
«... og de gjorde forlik seg imellom. Kong Magnus skulle ha under seg alle de øyene vest for Skottland som lå slik at en kunne fare mellom dem og fastlandet med roret fast på skipet. Men da kong Magnus kom til Saltire [= Kintyre], lot han dra ei skute over Saltire-eidet, og seilte så avsted. Kongen sjøl satte seg i løftingen og holdt om styrestanga, og la på den måten under seg alt det land som da lå til babord. Saltire er et stort land og bedre enn den beste av Suderøyene så nær som Man. Det er et smalt eid mellom Saltire og sjølve Skottland; der blir ofte langskip dradd over. – Magnus Berrføtts saga, 10
En befestet struktur ble bygget i Tarbert i løpet av 1200-tallet. Den ble forsterket med tillegg av en ytre borggård og tårn på 1320-tallet av Robert Bruce som beskyttelse mot høvdingene på de ytre øyene (lordene av Isles). Et tårnhus ble lagt til på 1500-tallet, som er den mest merkbare delen av de levninger som er igjen i dag. Festningen okkuperer land høyt over Loch Fyne, og gir utsikt oppover East Loch Tarbert og videre til Firth of Clyde. Festningen ble erobret fra John MacDonald, jarl av Ross, av Jakob IV av Skottland som en del av hans kampanje for å ødelegge makten til lordene av Isles. I 1685 var festning involvert i en annen trefning da Walter Campbell fra Skipness Castle fra østsiden av Kintyre grep det som en høyborg for klanen Campbell.
Det er bare et par stående vegger igjen som er stabilisert, noe som tillater fjerning av gjerder og tettere tilgang for besøkende. Festningen ligger på toppen av en høyde i Tarbert med utsikt over bukten. Festningen har en svært imponerende utsikt over havet rundt.
Bucegifjellene
Bucegifjellene (rumensk: Munții Bucegi) er en fjellkjede sentralt i Romania, sør for byen Brașov. Den er en del av Sør-Karpatene, en gruppe i Karpatene.
I øst stuper Bucegifjellene bratt ned mot Prahovadalen, en populær turistdestinasjon (med blant annet Bușteni og Sinaia). I høyden ligger Bucegiplatået, der vind og regn har skapt spesielle steinformasjoner, som «Sfinksen» og «Babele».
Fjellene er delt inn i tre områder:
Branpasset går mellom Piatra Craiului og Leaota-fjellene og var tidligere markert med en grenseovergang mellom Valakia og Transilvania og ble forsvart av Branslottet.
Bucegifjellene er et av flere fjell som forskere mener kan ha vært trakerene sitt hellige fjell Kogainon, der mystiske Zalmoxis skal ha bodd i ei grotte.
Drilling a Home
«Drilling a Home» er det femte sporet på George Harrisons debutalbum, Wonderwall Music. I filmen Wonderwall er den spilt når professor Collins driller et hull for å se på modellen (som er spilt av Jane Birkin). Musikalsk, er den inspirert av country, men noen innstillinger er gjort i løpet av sangen.
Drilling a Home
Fylkesvei 6336
Fylkesvei 6336 (Fv6336) går mellom Eide og Rånes i Åfjord kommune. Veien er 2,3 km lang.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 59 (Sør-Trøndelag).
Wugong
Befolkningen er på 399,945 innbyggere i 1999.
Dangond
Dangond er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor (vingespenn ca. 50 millimeter), spinkel, brun sommerfugl med avrundede vinger. Både over- og undersiden er ensfarget brune.
Festen
Festen er en dansk film av Thomas Vinterberg fra 1998. Det er den første dogmefilmen og forteller om en familiefest, hvor mye fortrengt kommer opp til overflaten. Temaet som går igjen er dobbeltmoral, fortielse, fortrengning av seksuelle overgrep, og familiens ytre fasade. Filmen er opptatt i den danske kulturkanonen.
Dangond
Utbredelse
Arten er utbredt i Colombia der den lever i fjellkjeden Serrania de Valledupar.
Festen
Handlingsreferat
Helge, en høyt respektert forretningsmann og familiens patriark, feirer sin 60-årsdag ved deres familie-drevne hotell. Til stede under feiringen er blant annet hans kone Else, deres eldste sønn Christian, deres yngre sønn Michael, og deres bereiste datter Helene. Et annet søsken, Linda, hadde nylig begått selvmord ved det samme hotellet. Det var Helene som oppdaget Lindas selvmordsbrev, men hun gjemte dette brevet etter å ha blitt alt for opprørt over det ikke-avslørte innholdet. Samtidig har Michael problemer med sin kone, som han tidligere hadde forlatt i en veikant sammen med de tre barna deres. Senere slår han til Michelle, en servitør ved familiens hotell, etter at hun trekker ham til side for å diskutere at han hadde impregnert henne under en affære.