cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jostein Krokvik
Jostein Krokvik (født 4. januar 1927, død 29. mars 2007) var en norsk forfatter, redaktør og målmann. Han ble født i Vanylven på Sunnmøre, og utdannet seg til tannlege. Etter å ha arbeidet i dette yrket i flere år, var han redaktør i Norsk Barneblad en stund. Senere startet han i samarbeid med Vestmannalaget bladet Vestmannen, hvor han var bladstyrer i nærmere 20 år. Han var en produktiv forfatter, og ga ut flere romaner, noveller og ungdomsbøker. Han skrev i tillegg også mange målpolitiske bøker og skrifter.
Tundravier
Tundravier (Salix arctica) er en krypende markbusk av pilefamilien (vierfamilien) av maksimalt 10 centimeters høyde. Den vokser i Arktis inklusive Island og Svalbard samt Færøyene. Den foretrekker fuktig jord, hei, grusbakker, frodig tundra, grusrygger, eller bekkekanter. Tundravier danner neppe hybrider eller varianter.
Beskrivelse
Tundravier er en krypende, svært lav busk, men ellers morfologisk ganske lik på sølvvier men mangler de loddentykke hårene på årskvistene. Den har gråbrun til mørkebrun bark og ligger krypende langs bakken med blottede, knortete og krokete kvister og bladoverplater. Bladene er lansettformede, butte eller bare moderat spisse i begge ender, og 2 - 7 cm lange. Bladskivene er mørkegrønne oppå og litt glatte med noe hår, mens bladstilken er rød i likhet med bladets midtnerve. Ørebladene er små eller helt fraværende. Blomstringen foregår i juli-august.
Raklene er inntil 8 cm lange og relativt snaue, de står på 1 - 5 cm lange, hårete skaft med 3-4 blader på. Raklene er brune og butte, kapslene er inntil 1 cm lange og av ulik farge, grønn-gråskjær med brunt eller rødt. Kapselen er tett hårete, og skaftet kapselen står på er svært kort med rødt arr. Raklene er iøynefallende og gir en illusjon av rød-hvite, oppstående «blomster».
Utbredelse
Tundravier vokser på Grønland, Island, Færøyene og på sentral-sørlige Svalbard blant annet rundt Isfjorden. Den vokser også i store deler av Canada.
Bruk
Nordvest på Grønland har rotbark, blader og modne hunnrakler vært brukt som tilskudd i kosten.
Chongming
Chongming (øy) og Chongming fylke (kinesisk: 崇明县, pinyin: Chóngmíng Xiàn， på Wu: Dzonmin Jeu) tilhører byprovinsen Shanghai og ligger i utløpet av floden Chang Jiang (Yangtzekiang) i Østkinahavet. Chongming har et areal på 1041,38 km² og hadde en befolkning på 694 600 i 2001.
Som fylke omfatter det tre større øyer: Chongming-øya (崇明岛, pinyin: Chóngmíng Dǎo), Changxing og Hengsha. Disse tre øyene er lavtliggende alluviale øyer, som altså er blitt bygget opp over lang tid av sedimenter som Chang Jiang har ført med seg nedover. Chongming-øya ble «født» i 618, og er vokst til en av Kinas største øyer. Kun Taiwan og Hainan er større. Bystaten Shanghai bestod før årtusenskiftet av en rekke fylker, men nå (2006) er de omgjort til distrikter. Chongming fylke er det eneste som fortsatt har fylkesstatus. Det var lenge det med landlige område av Shanghai, men med den pågående bygging av tunnel over floden, er det mange som flytter over til øyene blant annet for å lete etter gull. Chongming er også et viktig omplasseringsområde for folk som er blitt fortrengt av de tre slukters demning.
Det planlegges en ny by, Dongtan, på øya. Det er meningen at byen skal stå klar med boliger for 50 000 mennesker innen åpningen av Expo 2010 i Shanghai. I 2040 skal byen etter planene dekke et område som tilsvarer en tredel av Manhattan og ha en befolkning på 500 000.
Chong Mings nasjonale skogspark er også her.
Shanghais byregjering ønsker å utvikle øya for turisme (2008). Et langtidsplan som går frem til år 2020 setter utviklingen i forbindelse med den etter kinesiske myndigheters vurdering svært vellykkede utvikling av Pudong. Det er meningen av øyas skogsareal innen målåret skal ga vokst fra 16 % til 55 %. Øya skal bli «miljøvennlig».
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Pietro Bernini
Pietro Bernini (født 6. mai 1562 i Firenze, død 29. august 1629 i Roma) var en italiensk billedhugger og arkitekt, og far til Gian Lorenzo Bernini.
Bernini oppviser en senmanieristisk stil, blant annet i Fontana della Barcaccia (1627–1629) ved foten av den Spanske trappen i Roma. For basilikaen Santa Maria Maggiore har han utført det store relieffet Jomfru Marias himmelferd (1608–1610).
Jörg Ahmann
Han representerte Tyskland under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor han tok bronse.
Kommunal vei 3650 (Hå)
Kommunal vei 3650 i Hå går mellom Nærbø sør og Kvia i Hå kommune. Veien er 576 meter lang.
Veien har blitt omklassifisert fra fylkesvei 157, en 81 m lang arm på Kvia har blitt privat vei.
«Hawkthornbank»
Barken «Hawkthornbank» var bygget i Port Glasgow i 1889 som en tremastet bark av stål. Den målte 1369 tonn brutto.
Den ble innkjøpt av J.A. Henschien, Lillesand i 1910 og dermed var under norsk flagg fram til 1916. I dette året ble barken solgt til Alex Prebensen, Risør, som videresolgte den til den danske skipsreder Henckel, Kalundborg i Danmark. Skipsrederen hadde opprettet Kalundborg Skibsværft i det samme året, og deretter anskaffet seg flere seilskip. Som i Norge hadde Danmark også tatt fordel av den første verdenskrigen som nøytrale nasjoner med tilgjengelige kapasitet på frakt til sjøs.
Men «Hawkthornbank» var ikke lenge under det danske flagget, den ble senket av en tysk ubåt i april 1917.
Jaroslav Paniot
Jaroslav Vadymovytsj Paniot (ukrainsk Ярослав Вадимович Паніот, født 26. desember 1997) er en ukrainsk kunstløper.
Han representerte Ukraina under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 30 i singel.
Med kaldt blod
Med kaldt blod har flere betydninger:
Yalu
Yalu (kinesisk: 鸭绿江, pinyin: Yālǜjiāng) eller (koreansk:) Amnokgang eller Amnok, er en grenseelv mellom Folkerepublikken Kina og Nord-Korea.
Den utspringer 2500 meter over havet ved Paektufjellet i Changbaifjellene og renner etter 790 kilometer ut i Gulehavet mellom den kinesiske byen Dandong og den koreanske byen Sinŭiju. De viktigste sideelvene er Changjin-gang, Hŏch'ŏn-gang og Tongro-Gang. Elvas nedslagsfelt er på 31.739 km².
I Sakchu noe ovenfor Sinŭiju, er det på koreansk side blitt bygd ett av Asias største vannkraftverk, Supung-demningen, 100 meter høy og over 850 meter lang.
Den eneste broen som ikke ble ødelagt under koreakrigen krysser mellom Sinŭiju og Dandong og kalles i dag Den kinesisk-koreanske vennskapsbrua.
Roman Ragozin
Roman Ragozin (født 4. januar 1993) er en kasakhstansk langrennsløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 33 på sprinten.
Rare
Rare (tidligere Rareware) er et britisk spillutviklingsselskap stiftet i 1985 av Tim og Chris Stamper.
De første årene utviklet Rare hovedsakelig spill for Nintendo Entertainment System (NES), deriblant spillene Battletoads og R.C. Pro Am. I 1994 kjøpte Nintendo 25% av aksjene i selskapet, og etter hvert kjøpte de seg opp til 49% av aksjene, hvorpå Rare utviklet spill eksklusivt for Nintendos spillkonsoller. De mest kjente spillene de utviklet for Super Nintendo (SNES) var Donkey Kong Country (samt dets to etterfølgere) og Killer Instinct. Donkey Kong Country solgte over ni millioner eksemplarer og ble det nest mest solgte spillet for SNES. Rare opplevde massiv suksess med mange av deres 11 spill for Nintendo 64, deriblant Banjo-Kazooie, Banjo-Tooie, Blast Corps, Conker's Bad Fur Day, GoldenEye 007, Perfect Dark, Diddy Kong Racing, Donkey Kong 64, Jet Force Gemini. I 1998-1999 forlot mange av Rares utviklere selskapet, og dannet nye spillutviklingsselskaper. Det mest betydningsfulle, Free Radical Design (nå Crytek UK), er kjent for TimeSplitters-serien. Star Fox Adventures for GameCube ble det siste spillet Rare utviklet for en hjemme-Nintendokonsoll.
I 2002 kjøpte Microsoft 100% av aksjene i Rare for 375 millioner dollar, og selskapet ble dermed en del av Microsoft. Rare utviklet to spill til lanseringen av Xbox 360; Perfect Dark Zero og Kameo. Senere kom blant annet spillene Viva Piñata og Banjo-Kazooie: Nuts & Bolts. Tidlig i 2007 opplyste nettstedet 1UP.com at Tim og Chris Stamper hadde forlatt Rare. I 2010 uttalte daværende leder Scott Henson, at selskapets hovedfokus vil være på Kinect. Rares første spill for Kinect, Kinect Sports, ble lansert samme år. I 2015 kunngjorde Rare at de lagde et sjørøverspill, Sea of Thieves. Spillet kom ut i mars 2018.
Einar Nagell-Erichsen
Einar Christopher Nagell-Erichsen (født 2. juli 1958) er en norsk forretningsmann og gründer.
Etter utdannelse ved Sjøkrigsskolen var Nagell-Erichsen operativ offiser på ubåt i Sjøforsvaret. Han studerte ved University of Denver i USA der han fikk bachelorgrad i finans og ledelse i 1985 og mastergrad i finans i 1985.
Nagell-Erichsen skapte Kvitfjell Alpinanlegg i Ringebu kommune. I tillegg var han initiativtaker bak børsnoteringen av Schibsted. Han forutså tidlig hvor viktig nye medier ville bli. Han stiftet og ledet kabel-tv-selskapet Norkabel, senere en del av Get, og deltok i oppbyggingen av TVNorge, Radio1 og Nettavisen. Han var også pådriver for at Schibsted tidlig var posisjonert i utviklingen i bruk av nye medier. Han var som eier aktivt med i å etablere ViaGruppen, Skandinavias største reisebyråkjede. Videre deltok han i å etablere Finansbanken, Bankia Bank og Carrot Communications (senere Opplysningen 1881).
I dag arbeider Nagell-Erichsen med utviklingen av Gålå, et reisemål som var teknisk konkurs da han tok over. Hans engasjement for å bygge opp turistnæringen i Gudbrandsdalen ble hedret med Ringebu kommunes kulturpris i 2008. Nagell-Erichsen har også vært en drivkraft innen galoppmiljøet, og driver og eier Semb Hovedgård i Horten kommune, der det blant annet er et stutteri for fullblodshester. På Semb Hovedgård eier og driver han også Borre Golfbane. Nagell-Erichsens familieselskap la Semb Hovedgård ut for salg i juni 2020.
Reinhard Schwarzenberger
Reinhard Schwarzenberger (født 7. januar 1977 i Saalfelden) er en tidligere østerriksk skihopper.
I sesongen 1995/1996 kom han på tredjeplass sammenlagt i hoppuka. Denne sesongen oppnådde han også sin beste sammenlagtplassering i verdenscupen (9.-plass). Han har to verdenscupseiere. En i Oberstdorf i 1995 og en i Garmisch-Partenkirchen året etter. Begge i hoppuka.
Han har to bronsemedaljer fra laghopping i internasjonale mesterskap, fra OL 1998 i Nagano og VM 1999 i Ramsau.
Ryggsekkturisme
Ryggsekkturisme (engelsk: backpacking, «ryggsekkreising») er en form uavhengige reisende med minimale utgifter og frakt. Det er også en form for subkultur bestående hovedsakelig av unge reisende som oppdager verden på et begrenset budsjett. Det omfatter ryggsekk (framfor koffert) som er lett å bære over lange distanser eller lengre tidsperioder; bruk av offentlig transport og haiking; billig losji som ungdomsherberge og vandrerhjem; benytter som regel lengre tid på reise enn konvensjonelle ferieturer; og gjerne en interesse i møte lokalbefolkningen som severdigheter.
Ryggsekkturister kan ha en interesse for villmarkseventyr, og drar gjerne fotturer eller campingtur. Definisjonen av en ryggsekkreisende har utviklet seg etter hvert som reisende fra ulike kulturer og regioner deltar i trenden. En undersøkelse i 2007 definerte ryggsekkreisende som et «samfunn av fremmede» og «en heterogen gruppe med respekt for mangfoldet» som knyttes til deres reiseerfaringer. De viser også en felles forpliktelse for ikke-institusjonalisert form for reise, noe som er sentralt for deres egen identifisering og selvbilde. Ryggsekkturisme, både som en livsstil og som kommersiell forretningsvirksomhet, har vokst betydelig på 2000-tallet grunnet lavkostflyreiser og billig losjier og overnatting i mange deler av verden.
Visumslover i mange land som Irland, Australia, Canada, New Zealand og Storbritannia gjør det mulig for mange ryggsekkreisende med begrenset visum til å ta betalt arbeid og således understøtte seg selv mens de oppholder seg i slike land. Det gjør det mulig for ryggsekkreisende å skaffe seg en inntekt mens de reiser for således finansiere deres reiser og opphold.
Historie
Mens folk har reist for hundrevis av år med deres besittelser på ryggen, kan det moderne konseptet for ryggsekkturister bli sporet, i det minste delvis, til hippieveien på 1960- og 1970-tallet. Den fulgte til en viss grad deler av den gamle Silkeveien. En del ryggsekkreisende følger den samme ruten den dag i dag.
Teknologisk utvikling og forbedringer har bidratt til endringer i ryggsekkturisme. Tradisjonelt reiste ikke ryggsekkreisende med kostbart elektronisk utstyr som laptop, nettbrett, digitale kameraer, og mobiltelefoner grunnet bekymringer for tyveri, ødelegg, og ekstra vekt. Imidlertid har behovet for å være tilkoblet, koplet til elektronisk utstyr blir stadig lettere, har ført til en egen trend som vokst. På engelsk har dette gitt et ironisk begrep, «flashpacking», et spill på «backpacking».
Ryggsekkturister har tradisjonelt båret deres besittelser i ryggsekker på mellom 30 til 60 liter, men kofferter på hjul og andre mindre tradisjonelt reiseutstyr har blitt mer vanlig. Det har også blitt en tendens til å holde vekten under 7 til 10 kg som grensen for de fleste flyselskaper.
Kultur
For en del ryggsekkreisende er en følelse av ekthet og oppleve det autentiske av viktighet. Ryggsekkturisme er oppfattet som mer enn kun en ferietur, og som et middel for utdannelse via opplevelse. Ryggsekkreisende ønsker å oppleve og erfare hva de betrakter som «den virkelige» destinasjon framfor en versjon av pakketur assosiert med masseturisme, noe som ført til påstanden at ryggsekkreisende er antiturister.
For mange unge mennesker i nordlige Europa, Australia, New Zealand, og Israel er ryggsekkturisme en overgangsrituale. I Canada er det ganske vanlig med at studenter tar et år fri fra studiene, et gap-year, for å besøke Europa, noe som minner om tidligere århundres dannelsereise, The Grand Tour. Ryggsekkturister er mindre vanlig fra Kina, India, USA, Japan og Sør-Korea grunnet deres store befolkning og visumsrestriksjoner, men det har gradvis blitt mer populært blant velstående folk fra disse landene, akkurat som 1700- og 1800-tallets dannelsereise var forbeholdt de øverste samfunnslag. Ryggsekkturistisme skjer vanligvis i perioden mellom videregående skole og universitetsutdannelse. Imidlertid har gjennomsnittsalderen til ryggsekkreisende gradvis økt over tid, og det er blitt mer vanlig å se folk i trettiårene og førtiårene, og selv eldre til å dra på ryggsekkturisme under en lengre karrierebrudd. En del pensjonerte drar også ut som ryggsekkturister.
Planlegging
Planlegging og forhåndsundersøkelser kan være en viktig del av ryggsekkturisme, støttet av hensiktsmessige reisehåndbøker fra selskap som Lonely Planet og Rough Guides, bøker av kjente reiseforfattere som Rick Steves, og ulike digitale ressurser, som nettsteder som Wikivoyage. Slike ressurser gir informasjon om emner som språk, kultur, mat og historie. De gir gjerne lister med steder for overnatting og steder å spise, sammen med kart over nøkkellokaliseringer. Digitale håndbøker og guidebøker er også blitt populære, særlig etter at mobiltelefoner, nettbrett og laptoper har blitt avanserte og tilgjengelig til overkommelige priser for de fleste.
Benoit Gaudet
Benoit Gaudet (født 18. desember 1979) er en canadisk bokser.
Han representerte Canada under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
US Open 1999 (tennis)
US Open 1999. US Open er en Grand Slam-turnering i tennis som blir spilt i Flushing Meadows i bydelen Queens i New York. US open i 1999 ble arrangert i perioden 30. august til 12. september. Andre Agassi beseiret sin landsmann Todd Martin i herrefinalen i single og Serena Williams vant damefinalen over Martina Hingis. Hun vant også damedoublen sammen med sin søster Venus Williams.
Gustaf Grüner
Carl Gustav Grüner til Margaard (1688–1763) var en dansk-norsk soldat og diplomat.
I 1759 utnevntes han – med forbigåelse av flere eldre generaler – til kommanderende general i Norge. Grüner døde i Christiania i 1763, og ble bisatt i Gamle Aker kirke før han ble begravet i Søndersø kirke på Fyn.
Eugène Mougin
Eugène Mougin (født 17. november 1852, død 23. desember 1923) var en fransk sportsutøver som konkurrerte i bueskyting og deltok under OL 1900 i Paris.
Mougin ble olympisk mester i bueskyting under OL 1900 i Paris. Han vant konkurransen 50 meter Au chapelet.
Albert Feuerwerker
Albert Feuerwerker er en emeritert amerikansk professor og sinolog.
Feuerwerker tok doktorgrad i historie og østasiatiske språk ved Harvard University i 1957. Han begynte ved University of Michigan som associate professor i 1959. Professor Feuerwerkers forskningstyngdepunkt er innen moderne kinesisk historie og økonomisk historie.
Han ble emeritert i 1996.
Piracetam
Piracetam er et nootropikum som klinisk hovedsakelig nyttes i behandling av kortikal myoklonus, som spontane muskeltrekninger, eller rykninger og epilepsi. Stoffet omtales også som et smartdrug og påstås å bedre minnet, læreevne og kongisjon. Rapporterte bieffekter er muskelspasmer, nervøsitet, søvnløshet, hodepine og svimmelhet. Piracetam har også blitt foreslått brukt til behandling av slag, Alzheimers, Downs Syndrom, Dysleksi og ADHD.
Stoffet er reseptbelagt i Norge, og selges under navnet Nootropil, for behandling av kortikal myoklonus.
Sonia Elijah
Sonia Elijah er en britisk journalist og antivaksineaktivist. Hun har tidligere jobbet for BBC.
Elijah er skribent for den vaksinekritiske organisasjonen Children’s Health Defense, nettstedet TrialSite News, samt de konservative organisasjonene The Conservative Woman og Brownstone Institute.
Émile Grumiaux
Grumiaux ble olympisk mester i bueskyting under OL 1900 i Paris. Han vant konkurransen Sur la perche à la pyramide.
Ailaofjellene
Ailaofjellene (kinesisk: 哀牢山, pinyin: Āiláoshān, hani: Hhaqlol haolgaoq) ligger i de sørlige deler av provinsen Yunnan, sørvest i Folkerepublikken Kina.
Axel Hager
Axel Hager (født 14. mars 1969) er en tysk sandvolleyballspiller.
Han representerte Tyskland under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor han tok bronse.
Dead Bang
Dead Bang er en amerikansk actionkriminal fra 1989 med Don Johnson i hovedrollen. Andre sentrale roller spilles av Penelope Ann Miller, William Forsythe, Bob Balaban og Michael Jeter. Regi er ved John Frankenheimer.
Handling
Jerry Becks (Don Johnson) er en etterforsker i Los Angeles med en del personlige problemer som etterforsker drapet på en politimann. Han må reise langt utenfor sitt område da det viser seg at drapet er knyttet til en rasistiske gruppe i Midtvesten. Han må også kjempe mot en FBI-agent som ikke liker hans metoder. Med seg har han en politisjef og en offiser som tvinges inn i menneskejakten.
Om filmen
Kritikerne gav den lunken mottakelse, noe som gjenspeiles av den bare har fått 33 % på Rotten Tomatoes.
Aftenpostens anmelder gav den forholdsvis god omtale.
Den ble en beskjeden suksess og innbrakte drøyt $8 millioner i USA.
Ina Birkelund
I sin første sesong i 1. divisjon i 2021 ble hun tatt ut på det norske J19-landslaget. Dessuten fikk hun tilbud om å begynne i toppserieklubben Stabæk, men hun valgte å bli i TIL 2020. I desember 2021 signerte hun en ny treårsavtale med TIL 2020, og ble den yngste proffspilleren i klubben. Hun var da 17 år gammel.
Hun var en del av det norske J19-landslaget som tok sølv i U19-EM 2022.
They Looked Alike
They Looked Alike er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Frank Griffin.
Handling
To landstrykere ligner så mye på hverandre, at de kan overliste politiet gang etter gang.
Men når en av disse kjeltringene blir innelåst i en hytte, klarer politiet å arrestere den andre og endelig avsløre trikset deres.
Emmanuel Foulon
Emmanuel Foulon var en belgisk sportsutøver som konkurrerte i bueskyting og deltok under OL 1900 i Paris.
Foulon ble olympisk mester i bueskyting under OL 1900 i Paris. Han vant konkurransen Sur la Perche à la Herse.
Bekzod Khidirov
Bekzod Khidirov (født 18. desember 1981) er en usbekisk bokser.
Han representerte Usbekistan under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1956 – 10000 meter menn
10 000 meter hurtigløp på skøyter var en øvelse under Vinter-OL 1956. Øvelsen ble avholdt på naturis på Misurinasjøen. Konkurransen startet tirsdag, 31. januar 1956 kl 10.00 og sluttet kl 15.15.
Rekorder
Dette var gjeldende rekorder verdens og olympisk rekorder (i sekunder) før Vinter-OL i 1956.
Først satte Oleg Gontsjarenko som gikk i tredje par ny olympisk rekord med 16.42,3. I sjuende par forbedret Knut Johannesen den olympiske rekorden med 16.36,9. Til slutt i det tiende paret satte også Sigvard Ericsson ny olympisk rekord med 16.35,9 da han tok gullmedaljen.
Steril
Steril er flertydig, og kan bety:
Sinpo
Sinpo (Sinp'o si) er en by i provinsen Sør-Hamgyong i Nord-Korea.
Byen er en havneby mot Japanhavet. Middeltemperaturen er minus 4,1 ℃ i januar og 22,6 ℃ i august. Gjennomsnittlig regnfall er på 688 mm årlig. Byen er en viktig base for fiske og akvakultur.
Administrativ inndeling
Byen er delt inn i 16 dong (nabolag) og seks ri (landsby).
Moe Asch
Moses «Moe» Asch (født 2. desember 1905 i Warszawa, død 19. oktober 1986 i New York) var grunnleggeren av Folkways Records.
Dette plateselskapet bidro etter grunnleggelsen i 1948 sterkt til å gjøre folkemusikk til en del av populærkulturen. Asch spilte inn og dokumenterte blant andre Woody Guthrie, Leadbelly, Pete Seeger og Ella Jenkins. Han var sønn av forfatteren Sholem Asch og yngre bror av forfatteren Nathan Asch.
Gunnleiv
Gunnleiv er et sjeldent norsk fornavn som kan være både mannsnavn og kvinnenavn.
Gunnleiv har norsk navnedag 6. august.
Etymologi
Mannsnavnet Gunnleiv er en variant av Gunnleif, som er en nyere form av det norrøne mannsnavnet GunnlæifR (Gunnleifr). Navnet er sammesatt av gunnr, «kamp», og leif, «arv». Gunelf er en gammeldansk form av navnet.
Utbredelse
Gunnleiv med sine varianter er mest brukt som mannsnavn. Det norrøne navnet Gunnleifr er kjent brukt i Norge fra 1332. Gunleif er kjent brukt i Sverige i 1925. Navnet er i dag mest utbredt på Færøyene, men er sjeldent også der.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Atna flyplass
Atna flyplass er en flyplass som ligger på sørøstsiden av Atna sentrum i Stor-Elvdal kommune i Innlandet fylke.
George Baker Selection
George Baker Selection var en nederlandsk popgruppe som hadde sin opprinnelse da Hans Bouwens, med scenenavnet George Baker, i 1967 ble medlem av Soul Inventions. I 1968 byttet bandet navn til George Baker Selection, og året etter gjorde de audition for plateselskapet «Negram». Dette ga dem muligheten til å spille inn tre numre med produsenten Richard Dubois. Bandets første internasjonale hitsingle var Little Green Bag (1969), et psykedelisk-rock-nummer, som klatret til femteplass på «U.S. Billboard Top 100». Den neste fikk de i 1975 med Una Paloma Blanca som ble solgt i over ni millioner eksemplarer og tok førsteplassen i de fleste landene. Bandet er det eneste, utenom The Beatles, som har hatt tre singler på topplassering på rad på den nederlandske hitlisten. Totalt har bandet solgt mer enn 20 millioner plater over hele verden.
I 1982 ble Una Paloma Blanca brukt i fjernsynsfilmen The Executioner's Song. I 1992 gikk «Little Green Bag» igjen til topps på de internasjonale listene etter at den hadde blitt brukt av Quentin Tarantino i filmen Reservoir Dogs, sangen har også blitt brukt som kjenningsmelodi i den chilenske telenovelaen «Machos».
Boyomafallene
Boyomafallene (tidligere kjent som Stanleyfallene, også kalt Wageniafallene og Kisanganifallene) er en rekke på syv fossestryk (katarakter) i elva Lualaba i provinsen Orientale i Den demokratiske republikken Kongo. Fallene strekker seg over mer enn 100 km, mellom byene Ubundu og Kisangani, hvor elva gradvis svinger fra en nordlig til vestlig retning. Nedenfor Boyomafallene skifter elva Lualaba navn til Kongo.
De syv kataraktene har en total fallhøyde på 61 meter, hver av dem opptil fem meter høye og fra 150 til 1000 meter brede. Mellom kataraktene ligger lange og bredere elvestrekninger. De to største kataraktene er den første nedenfor Ubundu, som ligger i et smalt, kronglete og vanskelig tilgjengelig parti av elva, og den siste, som ligger like ved Kisangani og kan enkelt ses og besøkes fra byen. Middelvannføringen gjennom fallene er 17 000 m³/s, mens den største målte vannføringen er 51 933 m³/s.
Byene Ubundu og Kisangani er viktige havnebyer og endepunkter for elveskipsfarten på henholdsvis Lualaba og Kongo. Mellom de to byene går en smalsporet (1000 mm) jernbane som transporterer gods og passasjerer forbi fallene og knytter sammen transportsystemene i øvre og nedre Kongo.
Spesielt blant fransktalende blir fallene ofte kalt Wageniafallene (chûtes Wagenia), med henvisning til det lokale fiskerfolket kalt Wagenia eller Wagenya som har utviklet en spesiell teknikk for å fiske i fossestrykene. De bygger et system av trestativer over strykene, forankret i huller som er gravd ut av berggrunnen av vannstrømmen. Til disse stativene festet store kurver som senkes ned i elva for å «sikte» fiskene ut av vannet. Metoden er meget selektiv, ettersom kurvene er store og bare fanger store fisker, mens småfisken slipper gjennom.
Boyomafallene blir ofte referert til som det vannfallet i verden som har størst vannføring, etter at Sete Quedas eller Guaírafallene i elva Paraná i Sør-Amerika ble neddemt og ødelagt som følge av byggingen av Itaipu-demningen. Dette er imidlertid ikke korrekt, ettersom verdens mest vannrike vannfall, med god margin, er Ingafallene, som er den mest kraftfulle delen av Livingstonefallene i det nedre løpet av Kongo-elva.
«Western Monarch»
Fullriggeren «Western Monarch» var bygget som et jernskip i Barrow, Storbritannia i 1875. Den målte 1397 tonn brutto. Som de fleste større seilskipene i tiden mot slutten på 1800-tallet var «Western Monarch» et utsøkt seilskip med falske svartemalte kanonporter på hvitt bånd langs siden og svart reling mot værdekket mellom poopen som var gitt hvalryggdekk, på akterskipet og fordekket eller bakk som på engelsk kaltes «fo´csle».
Fylkesvei 5685
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 485 (Sogn og Fjordane).
«Western Monarch»
Den var bygget av skipsverftet Barrow Shipbuilding Company på vegne av rederiet «Royal Exchange Shipping Company» og sjøsatt den 21. august 1875. Fullriggeren ble tatt i bruk for kolonifarten med passasjertransport til New Zealand og Australia fra om desember 1875, ført av kaptein Watson. Fra Gravesend i England hadde Watson ført sitt skip til Brisbane, Australia i 85 dager, under den andre reisen tok det 76 dager til Bluff på New Zealand, og den tredje reisen til Wellington tok 85 dager.
«Western Monarch» var solgt til Robert Thomas & Co av Criccieth og Liverpool i 1888. Den ble deretter innkjøpt av L. Lydersen, Sundet, Staubø (nå i Arendal kommune) i 1899. Fullriggeren ble overtatt i 1911 av slektningen N.A. Lydersen som senere solgt den i 1913. Den var under norsk flagg i årene 1899 til 1913 i fjorten år. Den ble solgt til utlandet, og så bruk under den første verdenskrigen som et lekterfartøy under navnet «Derg». I 1957 hadde den tidlige fullriggeren kommet til Limerick på Irland.
Mikael I Rangabe
Han var sønn av patrisieren Theophylact Rangabe som var admiral for flåten i Egeerhavet. Han giftet seg med Prokopia, datter av den daværende finansminister og framtidige keiser Nikeforos I, og fikk verdighet ved hoffet som kouropalates («ansvarlig for palasset») da hans svigerfar ble keiser i 802. Etter at keiser Nikeforos ble drept i Bulgaria mens hans sønn Staurakios hadde overlevd, men lå dødelig såret i Konstantinopel, og oppga både livet og keisersepteret to måneder senere ble Mikael I Rangabe i 811 motvillig den nye keiseren etter påtrykk fra senatet og folket. Hans tid som keiser ble kortvarig, og som sine forgjengere ble han felt av krigen mot bulgarerne.
Tronovertagelse
Mikael deltok i Nikeforos’ felttog mot khan Krum av Bulgaria. Bysantinerne ble kraftig beseiret i slaget ved Pliska den 26. juli 811, hvor ikke bare store deler av den østromerske hæren ble utryddet, men hvor keiseren også ble drept. Sønnen Staurakios ble hardt skadd og fraktet tilbake til Konstantinopel som den nye keiser, men da han var dødelig skadd var det nødvendig å få utpekt en etterfølger så raskt som mulig.
Det utpekte seg to fraksjoner ved hoffet, den ene samlet seg om Teofano, hustru av keiseren, og selv ville etterfølge sin ektemann. Den andre samlet seg om Staurakios’ søster Prokopia som ville plassere sin ektemann Mikael I Rangabe på tronen. Staurakios var ikke villig å velge, og Mikael selv mente at han ikke var kvalifisert og avslo flere ganger. Staurakios synes villig til å velge sin hustru, men muligheten for enda gang med keiserinne så kort tid etter Irene synes å ha fått adelen til å støtte Mikael og Prokopia. Andre faktorer var den pågående krigen med Bulgaria og forhandlingene med Karl den store, frankernes konge, om lovligheten av hans keisertittel. Staurakios ble derfor truet til å navngi Mikael som sin etterfølger og abdisere på samme tid. Abdikasjonen til fordel for Mikael skjedde den 2. oktober 811 og Staurakios døde noen få måneder senere.
Virke
Mikael I forsøkte å føre en forsonende politikk og stanset innkrevingen av skattene som Nikeforos I hadde innført. Det førte til at han reduserte rikets inntekter samtidig som han sjenerøst fordelte penger til hæren, byråkratiet og kirken. Han fikk dermed kirkens støtte. Han ble imidlertid forfulgt av motstanderne av ikonoklasmen, det store kirkelige stridsspørsmålet i tiden. Patriark Nikeforos ble tvunget til å trekke seg i denne striden, først og fremst etter press fra den innflytelsesrike Teodoros Studites, abbed ved Stoudios-klosteret. På grunn av sitt syn i ikonoklasmestriden fikk Mikael en svært positiv omtale av kronikøren Theophanes bekjenneren.
I 812 gjenopptok Mikael I forhandlingene med frankerne og anerkjente Karl den store som basileus, «konge», men ikke som «romersk keiser», en tittel som Konstantinopel forbeholdt for sin egen keiser og hans etterfølgere. I bytte for dette fikk Østromerriket tilbake Venezia.
Under påvirkning fra abbed Teodoros avviste imidlertid Mikael I fredsvilkårene som ble tilbudt av Krum av Bulgaria. Etter en innledende framgang i kampene mot bulgarerne ble den bysantinske hæren slått på flukt i slaget ved Versinikia i 813. Keiserens posisjon ble alvorlig svekket, og Mikael valgte å abdisere til fordel for den armenske generalen Leo V. Mikael gikk i kloster som munk og tok navnet Athanasios. Hans sønner ble kastrert (for ikke å være kandidater til tronen) og sendt i kloster. En av dem, Niketas, ble senere under navnet Ignatius patriark av Konstantinopel. Mikael døde fredelig 11. januar 844.
Familie
Prokopia og Mikael ble gift en gang før 794. I henhold til Vita Ignatii av Niketas David fikk de fem barn, to døtre og tre sønner.
Dorothy Garrod
Dorothy Annie Elizabeth Garrod (født 5. mai 1892, død 18. desember 1968) var en britisk arkeolog som forsket på den eldre steinalderen. Hun var Disney-professor i arkeologi ved University of Cambridge fra 1939 til 1952, og var den første kvinnen som ble professor ved et av Storbritannias to gamle universiteter (Cambridge og Oxford). Hun er bl.a. kjent for sin forskning på natufisk kultur, som hun navngav.
Juanita Banana
«Juanita Banana» er en sang, skrevet av Tash Howard og Murray Kenton.
Sangen handler om en meksikansk bananbondes datter som har operaambisjoner. Refrenget er en tilpasning av «Caro Nome» fra Giuseppe Verdis opera Rigoletto.
The Peels
Den ble opprinnelig utgitt på singlen Karate 522 (i USA) og Stateside 513 (i Storbritannia) i 1966 med The Pools, ei studiogruppe satt sammen av medopphavsmann Tash Howard, som også var medprodusent på singlen. Howard skrev også «Juanita Banana 2» til The Peels som neste singellåt senere samme år.
Det Verdi-inspirerte refrenget på innspillingen med The Peels ble samplet senere i 1966 på Dickie Goodmans skive Batman & His Grandmother.
Andre versjoner
Henri Salvador, Luis Aguilé, Paola Neri og Quartetto Cetra var noen av de mange artistene som gjorde ikke-engelskspråklige coverversjoner av sangen.
Norsk versjon
Signaturen «Totto» har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Juanita Banana».
Vektløfting under Middelhavslekene 1975
Vektløfting under Middelhavslekene 1975. Vektløfting var en av flere sporter under de sjuende middelhavslekene som ble arrangert i Alger i Algerie i perioden 23. august til 6. september 1975. Det var sjette gangen som vektløfting var med på programmet under Middelhavslekene. Det ble konkurrert i ni vektklasser, kun for menn. Det ble delt tre sett medaljer i hver vektklasse; støt, rykk og sammenlagt. Frankrike ble beste nasjon med sju gullmedaljer foran Hellas med seks.
François de Belleforest
François de Belleforest (født 1530, død 1. januar 1583) var en profilert fransk forfatter, poet og oversetter i renessansen.
Liv og virke
Han ble født i en fattig familie i den historiske regionen Comminges som lå ved foten av Pyreneene. Det tilsvarer dagens kommune Samatan innenfor departementet Haute-Garonne, og faren, som var soldat, døde da de Belleforest var syv år gammel. Han oppholdt seg en periode ved hoffet hos Margrete av Navarra, og reiste siden til Toulouse og Bordeaux, der han møtte George Buchanan, og siden til Paris der han kom i kontakt med medlemmer av den unge litteraturgenerasjonen, deriblant Pierre de Ronsard, Jean Antoine de Baïf, Jean Dorat, Remy Belleau, Antoine Du Verdier og Odet de Turnèbe. I 1568 ble de Belleforest kongelig historiograf.
Han skrev om kosmografi, moral, litteratur og historie. Han oversatte verker av Matteo Bandello, Boccaccio, Antonio de Guevara, Francesco Guicciardini, Polidoro Virgili, Cyprianus, Sebastian Münster, Akilles Tatius, Cicero og Demosthenes til fransk. Han skrev også den første franske prestelige romanen, La Pyrénée (eller La Pastorale amoureuse) (1571), basert på Diana av Jorge de Montemayor. Hans Grandes Annales er en polemisk traktat mot François Hotman. Hans samlede produksjon omfatter mer enn 50 bind.
Tillie’s Tomato Surprise
Tillie's Tomato Surprise er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Howell Hansel.
Orientekspressen
Orientekspressen (Express d'Orient eller Orient-Express) er en togforbindelse gjennom Europa. Den ble opprinnelig ble drevet av Compagnie Internationale des Wagons-Lits, og traséen gjennom Europa for Orientekspressen har blitt endret flere ganger. Senere har flere konkurrerende selskaper benyttet betegnelsen for sine ruter, som i hovedsak går fra London eller Paris til Konstantinopel, senere Istanbul. Den opprinnelige Orientekspressen var i seg selv en regulær internasjonal togforbindelse med høy standard, og navnet har siden blitt synonymt med luksuriøse og eksotiske togreiser. Ordet Orient kommer fra fransk og betyr øst, og Orienten således Østen. På engelsk og andre språk har dette fått en mer eksotisk betydning.
Opprinnelig rute, med jernbane og båt
Det var unikt på denne tiden å opprette en togforbindelse gjennom flere europeisk land, riktignok var jernbanesystemet godt utviklet i Vest-Europa, dog ikke så godt i Øst-Europa, men det var ikke vanlig at togene krysset landegrenser. For å få dette til hadde Compagniet ordnet med avtaler med de nasjonale togselskapene om å få benytte deres infrastruktur.
Den opprinnelige Orientekspressen hadde sin første avgang 4. oktober 1883, med avgang fra Paris Gare de l'Est med Konstantinopel som endestasjon. Denne reisen gikk i første omgang fra Paris via München og Wien til den lille elvehavnebyen Giurgiu i Romania. På denne delen av reisen ble Companiets egne luksuriøse vogner benyttet, mens lokomotivene ble skiftet ut ved hvert nye land ferden gikk gjennom. I Giurgiu ble passasjerene ført med ferge over Donau til Ruse i Bulgaria, der de steg om bord i et lokalt tog som tok dem til Varna. Her var det mange av de reisende som rynket på nesen over mangelen på komfort på denne delen av turen. Det siste delen av reisen var en skipsreise over Svartehavet til Konstantinopel.
Gjennomgående jernbaneforbindelse
I 1889 kom en sammenhengende jernbaneforbindelse fra Paris via Budapest og Beograd til Konstantinopel. Fra da gikk Orientekspressen daglig fra Paris til Budapest, derfra tre ganger i ukentlig videre til Beograd og Konstantinopel og én gang ukentlig til București og Constanța ved Svartehavet.
Simplon Orient-Express
Da den lenge etterlengtede tunnelen under Simplonpasset ble etablert i 1919, gav dette en ny trasé langs en sørligere og mer ettertraktet forbindelse via Milano, Venezia og Trieste i Italia. Denne ble kjent som «Simplon Orient-Express», og gikk videre gjennom det senere Jugoslavia til Konstantinopel. Det er også denne danner bakteppet for Agatha Christies roman Mord på Orientekspressen. Den opprinnelige nordlige traséen via Wien ble behold, men den nye gjennom Simplonpasset ble ganske snart den viktigste.
Arlberg Orient Express
Mellomkrigstiden og da særlig 1930-tallet ble Orientekspressens storhetstid, hvor det ble etablert en tredje rute over Zürich og Innsbruck til Budapest, med sovevogner videre til București eller Athen. Denne ble kalt for «Arlberg Orient Express», og ferden gikk fra Paris via Zürich, Innsbruck og Budapest til Konstantinopel. Etterhvert ble det også satt opp sovevogner fra Calais til Paris, for reisende fra England. Det var i denne tidsepoken at Orientekspressen for alvor fikk sitt renommé for å innebære komfort og luksuriøs reise, med sine sovevogner med romservice og restaurantvogner med sitt utsøkte kjøkken ombord på togene.
Annen verdenskrig
Under den annen verdenskrig opphørte den ordinære driften, Compagniet var et fransk selskap og landet var okkupert av tyskerne og selskapet innstile driften. Riktignok forsøkte det tyske selskapet Mitropa å opprettholde en rute gjennom Balkan, men partisaner sprengte sporet til stadighet, og også denne driften opphørte etterhvert.
Etterkrigstid og nedgangstider
Etter krigen ble normal drift forsøkt gjenopptatt, men med Jugoslavias blokkade av Hellas inntil 1951 og vanskeligheter mellom Bulgaria og Tyrkia i årene 1951-52 betød at driften var umulig i perioder. Men den kalde krigen til tross – Orientekspressen fortsatte å sin drift, dog ble det i Øst-Europa økende grad benyttet egen vognmateriell, til erstatning for de etterhvert nedslitte Wagon-Lits-vognene.
Fra 1962 var Orientekekspressen redusert til en daglig forbindelse gjennom Simplon til Beograd, med to ukentlige forbindelser til Istanbul og Athen under navnet «Direct Orient-Express». Fra 1971 avviklet Wagon-Lits all egen drift av togforbindelsen, og solgte eller leide ut vognene sine til de nasjonale jernbaneselskapene, men fortsatte togbetjeningen med eget personale. Dette var nok begynnelsen på slutten for i 1976 opphørte forbindelsen til Athen, og året etter opphørte driften av Orientekspressen helt og holdent. Det aller siste direktetoget mellom Paris og Istanbul gikk 19. mai 1977.
Etter 1977 fortsatte en togrute mellom Paris og Budapest, videre til București under navnet Direct Orient-Express. Denne ble opprettholdt til 2001, da tjenesten ble redusert til strekningen Paris-Wien. Dette er fortsatt en daglig forbindelse under navnet «Orient-Express», hvilket er helt i tråd med betydningen Øst-ekspressen, men det vekker kanskje ikke like mange assosiasjoner som den opprinnelige.
Andre ruter med samme navn
Det nasjonale franske jernbaneselskapet SNCF har siden midten av 1970-tallet kjørt en daglig forbindelse under navnet Orient-Express fra Paris Gare de l'Est over Strasbourg, Ulm, München og Budapest til București. Togsettet består vanligvis av vogner fra et stort antall jernbaneselskaper
I 1982 ble Venice-Simplon Orient Express etablert som et privat selskap med formål å kjøre et tog med restaurerte vogner fra 1920- og 30-tallet. Det kjører en ukentlig forbindelse i månedene mars til november mellom Paris og Venezia. Tilbudet retter seg mot velstående opplevelsesreisende, med billettpriser på over £1200.
I USA finnes en «American Orient Express» i de vestlige delstatene. Tjenesten markedsføres som en kombinasjon av et cruiseskip og et femstjernes hotell.
Bjørn Ullevoldsæter
Bjørn Ullevoldsæter (født 22. desember 1891, død 2. september 1975) var en norsk produsent av ski, gjennom Bjørn Ullevoldsæter Skifabrikk.
Orientekspressen
Andre ruter med samme navn
Eastern and Oriental Express går mellom Singapore og Chang Mai nord i Thailand gjennom Malaysia.
Bjørn Ullevoldsæter
Ullevoldsæter var født og vokste opp på Ullevoldsæter i Nordmarka. Som ung gikk han i lære hos den kjente skimakeren Thorvald Hansen i Oslo. Han flyttet hit i 1910 men flyttet litt før 1920 til Nittedal, der familien hadde flyttet i 1917. Her etablerte han Bjørn Ullevoldsæter Skifabrikk.
Orientekspressen
Orientekspressen i litteratur og film
Orientekspressen er ofte blitt brukt i litteratur og film som åsted for intriger og mysterier. I Agatha Christies Mord på Orientekspressen (filmatisert i 1974) foregår handlinga om bord på Simplon Orient-Express; det samme gjør Graham Greenes Stamboul Train. I 2000 kom filmen Death, Deceit and Destiny Aboard the Orient Express, og i 2004-versjonen av Jorden rundt på 80 dager reiser Phileas Fogg med Orientekspressen. I From Russia with Love skjer James Bonds halsbrekkende flukt fra Orientekspressen.
Bjørn Ullevoldsæter
I 1932 tok Ullevoldsæter patent på limte ski av tre lag: et lag hickory som gliflate, et lettere treslag som f.eks. gran i midten og overflate av hickory eller ask. Ullevoldsæter solgte patentet til Peter Østbye som produserte ski på Splitkeinfabrikken. I 1935 tok Ullevoldsæter patent på ski med flere lag og hardvedkanter.
Bjørn Ullevoldsæter Skifabrikk
Bjørn Ullevoldsæter Skifabrikk var en norsk produsent av ski. Fabrikken ble etablert omkrng 1920, i Kruttverkveien i Nittedal, av Bjørn Ullevoldsæter. Deretter ble den utbygd, både på 1920- og 1930-tallet. Fra 30-tallet av produserte de ski hele året. I starten langrenns- og hoppski, men fra 1935 også slalåmski. I begynnelsen produserte de skiene av heltre hickory. Dette var et tungt og hardt treslag. Senere overtok ski som var produsert av flere tresorter; laminerte ski.
Ullevoldsæter tok patent på denne produksjonen i mai 1933, selv om det også var andre skiprodusenter som produserte limte ski, blant annet Kristian Østby. Ullevoldsæters patentsøknad kom imidlertid en uke etter at amerikaneren Raymond C. Anderson hadde søkt patent på det samme. De to var ikke klar over hverandre, og det endte opp med at begge fikk patent. Teknikken var heller ikke ny, det var blitt produsert limte ski i Norge siden 1890-tallet. Ullevoldsæter solgte senere selve patentet til Peter Østbye i Oslo, som solgte splitkein-skiene videre.
Fabrikken ble blant annet kjent for «Blå-Skia» på midten av 1950-tallet.
Kaori Sakamoto
Kaori Sakamoto (født 9. april 2000) er en japansk kunstløper. Hun ble verdensmester i 2022. Hun har to bronsemedaljer fra Vinter-OL 2022 i Beijing; i den individuelle kvinneklassen og i lagkonkurransen. Hun vant bronse i Junior-VM i 2017, og er to ganger japansk mester (2019 og 2022).
Hun representerte Japan under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 6 i singel.
Podoxenus
Podoxenus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Titanic (1915)
Titanic er en italiensk stumfilm fra 1915 regissert av Pier Angelo Mazzolotti.
Jacques Callot
Bakgrunn
Jaques Callot kom fra Lorraine (fr: Lorraine) som på denne tid var et selvstendig fyrstedømme. Callot kom fra en betydningsfull familie - faren var seremonimester ved Karl III av Lothringens hoff. SDet hevdes at han allerede i 1604, kun tolv år gammel, rømte hjemmefra for å studere hos en eller annen mester i Roma. Han skal ha hengt seg på en gruppe sigøynere helt til Firenze.
Podoxenus
Utseende
Middelsstore, avlangt ovale, halvmatte bladbiller, gjerne brunrøde til svarte på farge. Kroppen er ganske hvelvet sett fra siden, dekkvingene med tydelige punktrader.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere som lever på trær og busker i skog.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika, i alle fall i Peru og Brasil.
Eskild Ebbesen
Eskild Ebbesen (født 27. mai 1972) er en dansk roer som spesialiserer seg i firerbåt. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse i firer lettvekt. Han har tidligere tre gull fra OL.
Jacques Callot
Bakgrunn
Det man vet er at han omkring 1609 studerte gravering for to av samtidens mest kjente gravører, Remigio Gallina i Firenze og Philippe Thomassin i Roma.
Gravør
I 1611 begynte han som gravør ved Cosimo II de' Medicis hoff i Firenze. Da Callot ti år senere, etter Casimo IIs død i 1621, vendte tilbake til Nancy var han en anerkjent og velkjent kunstner. Han forble deretter bosatt i Nancy, med unntak av da han var på reiser i samband med oppdrag av blant andre Infanta Eugenia i Brussel i 1625, av Ludvig XIII 1629-30 i Paris, og var ansatt hos Henrik II, hertug av Lothringen.
En av hans beundrere, pariseren Abraham Bosse, gjorde Callots kunstneriske innovasjoner innen produksjonsmetoden kjent over hele Europa med den første trykte håndsbok om etsning, som ble oversatt fra fransk til italiensk, nederlandsk, tysk og engelsk.
Callots kunst
Frem til 1615 arbeidet Callot mest med kobberstikk etter andre mesteres bilder, men deretter gikk han halt over til etsningen, og benyttet seg av en egne teknikk og brukte ofte et meget hardt underlag; bildene ligner ofta kobberstikk.
Hos Casimo II i Firenze utførte Callot en mengde etsninger og tegninger med religiøse og allegoriske motive samt landskapsvyer, folkloristiske scener og skisser til teaterkulisser. Med en manerists drivenhet, følelse for detaljer og observante blikk tegnet han markeder, folkefester, commedia dell'arte-figurer, tiggere, krøplinger og hoffolk som ble presenterts i svitter av grafiske blader, som for eksempel «Les Balli» ,«Varie Figure Gobbi» og «Cappricci».
Han er mest kjent for den burleske og monstruøse serien «Tiggere» fra 1622 samt for serien på 13 raderinger kalt «Les Grandes Misères de la Guerre»  (Krigens elendighet), 1633, som gestalter grusomheter fra kardinal Richelieus og franskmennenes invasjon av Lothringen under Trettiårskrigen. Serien influerte blant annet Francisco de Goya da han skapte «Los Desastres de la Guerra» (Krigens redsler).
Choi Da-bin
Choi Da-bin (født 19. januar 2000) er en sørkoreansk kunstløper.
Hun representerte Sør-Korea under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 7 i singel.
Eduard Rüppell
Wilhelm Peter Eduard Simon Rüppell (født 20. november 1794 i Frankfurt am Main, død 10. desember 1884) var en tysk naturforsker og oppdagelsesreisende.
Tossa de Mar
Tossa de Mar er en liten turistby ved Costa Brava i Catalonia i Spania. Byen ligger ni mil nord for Barcelona og ti mil sør for den franske grensa
Morten Jørgensen (roer)
Morten Jørgensen (født 23. juni 1985) er en dansk roer som spesialiserer seg i firerbåt. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse i firer lettvekt. Han har også et gull fra Sommer-OL 2008.
Liste over Fransk Kameruns statsministre
Fransk Kameruns statsminister var regjeringssjef.