cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bybrann
Jordskjelv som brannårsak
Jordskjelv har stiftet bybranner, særlig der gassledningene knekker, slik at gassen eksploderer eller tar fyr kombinert med at sammenraste bygninger gjør det umulig for brannvesenet å komme frem. Slik kan mange enkelte branner forenes til en ildstorm som krever flere menneskeliv enn selve skjelvet. Kanto-jordskjelvet og jordskjelvet i San Francisco 1906 er kjente eksempler. Også nærliggende vulkanutbrudd har forårsaket bybranner. Det samme gjelder paradoksalt nok flommer og tsunamier. Det siste skjedde i Japan etter jordskjelvet i mars 2011 fordi gassledninger ble revet over, og gassen tok fyr.
Skogbranner
I perioder med langvarig tørke og sterk vind kan skogbranner og buskbranner spre seg til byer som i noen tilfeller er lagt i aske på få timer. Småbyer omgitt av skog og med trehusbebyggelse, har vist seg særlig utsatt. I en større by er det lettere å stoppe ilden ved bygrensen, siden flere kan mobiliseres til å slukke, lage branngater osv. pr. meter grenselinje.
Peshtigo-brannen i USA 8. oktober 1871 (samme dag som brannen i Chicago brøt ut) er den dødeligste brannen av denne typen vi kjenner til. Den krevde 1.200-2.500 menneskeliv og utslettet Peshtigo i Wisconsin og ti andre småbyer i denne delstaten og i Michigan. Områdets største by, Green Bay, gikk derimot klar av brannen.
I dag er bl.a. California og Australia svært utsatt for slike branner. Mulighetene for varsling og evakuering er forbedret, men store tap av menneskeliv forekommer fortsatt. I delstaten Victoria omkom minst 173 ved buskbranner, som i februar 2009 ødela over 2 000 boliger. 6. mai 1987 brøt en lignende brann ut i Kina; den krevde 213 menneskeliv og gjorde 50 000 husville. Skogbrannene i Russland sommeren 2010 krevde minst 50 menneskeliv og ødela minst 77 småbyer og landsbyer; selv ikke murhus gikk fri. Minst 88 mennesker omkom da Camp-brannen i California 2018 utslettet bl.a. byen Paradise, med 26 000 innbyggere.
Eksplosjoner
Eksplosjoner i fabrikker eller lagre av ammunisjon har utløst bybranner – særlig, men ikke bare, i krigstid. 14. april 1944 brøt det ut brann i lasteskipet «SS Fort Stikine», som lå til kai i Bombay. Skipet var lastet med bomull, gull og ammunisjon med bl.a. 1 400 tonn eksplosiver. To veldige eksplosjoner satte nærliggende skip og deler av byen i brann. 800-1 300 mennesker omkom (hvorav 71 brannfolk); ca. 80 000 ble husville.
Ved Filipstad-ulykken 19. desember 1943 eksploderte over 800 tonn ammunisjon. 120 mennesker omkom, og mer enn 400 bygninger ble rasert ved eksplosjonen og påfølgende brann.
I fredstid har lagre eller fabrikker med sprengstoff, fyrverkeri og eksplosive væsker eller gasser eksplodert og stiftet bybranner, likeså godstog med propanvogner. I april 2000 ble en stor del av Lillestrøm evakuert under Lillestrømulykken etter at en propanvogn gikk av sporet, og det oppstod brann – men en klarte å avverge en eksplosjon.
Vanlige brannårsaker
Mange bybranner har årsaker som går igjen - uforsiktighet med åpen ild, lynnedslag, selvantennelse, ildspåsettelser eller feil ved det elektriske anlegget, kombinert med uheldige omstendigheter, særlig sterk vind som sprer gnistregnet.
Bybrann i Norge
De største bybrannene i Norge skjedde i nyere tid. Byene ble større og flere, og slukkingen ikke nevneverdig forbedret før byene begynte å anskaffe store brannsprøyter fra 1700-tallet av.
Bybrannen i Ålesund 1904 førte til tap av 850 hus, og over 10 000 mennesker ble hjemløse. Brannen ble opphav til det stående uttrykk «...siden Ålesund brant».
Med 34 bybranner gjennom historien har Bergen vært hjemsøkt, trolig med bakgrunn i vindforhold (det blåste storm da brannene i 1702 og 1916 brøt ut, mens storm praktisk talt aldri forekommer i Oslo), og i at byen i flere hundre år var Norges største. Bergensbrannene har (for øvrig som i Chicago) fått en kjent sportsklubb oppkalt etter seg. Oslo ble rammet av 17 dokumenterte bybranner i perioden 1000–1624. Trondheim har 31 registrerte bybranner gjennom tidene.
Alsta
Alsta (også kalt Alsten eller Alstein) er ei øy i Alstahaug og Leirfjord kommuner i Nordland. Øya har et areal på 158,541 km² og er den 27. største øya i Norge.
Bybrann
Bybrann i Norge
Tyskerne skapte en rekke bybranner under andre verdenskrig, som da Kristiansund ble bombet 9. april 1940, og Narvik ble påtent før tyskerne midlertidig trakk seg ut av byen senere på våren. Verst gikk det utover Nord-Norge under nedbrenningen av Finnmark siste krigshøsten. Ifølge forfatteren Arvid Petterson omkom 339 personer som følge av nedbrenning og tvangsevakuering.
Alsta
På øya ligger fjellrekken Sju søstre. Østsida av øya, «baksiden» av Sju søstre, kalles også for Sundøya. På Vestsida ligger byen Sandnessjøen.
Bybrann
Bybrann i Norge
I dagens Norge er brannfaren størst i tett, gammel trehusbebyggelse - som ofte også er verneverdig. Men brannene i Lærdal og Flatanger i januar 2014 viste at ilden kan spre seg også i mer spredt trehusbebyggelse ved sterk tørr vind.
Slumområder og flyktningleire er svært utsatt
I dag skjer mange av de største bybrannene, iallfall de som rammer flest mennesker, i millionbyenes slumstrøk, særlig i fattige land. Også de store flyktningleirene er svært utsatt. Målt i antall omkomne eller antall husville kan enkelte av disse brannene måle seg med de største bybrannene i gamle dager, og rammer mennesker som er ytterst fattige fra før. Folk i disse områdene bor svært tett, mange bruker åpen ild til oppvarming og matlaging, og elektriske anlegg er ofte defekte og brannfarlige.
Alsta
Kystriksveien passerer øya, hvor Helgelandsbrua er et synlig landemerke.
Bybrann
Slumområder og flyktningleire er svært utsatt
På mange måter minner forholdene om de som fantes i Norge den gang bybranner var vanlig hos oss. Som alltid øker brannfaren voldsomt med tørke og vind. En vesentlig forskjell er at befolkningen gjerne er langt større enn den var i norske byer: Enkelte byer har 3-4 mill. eller enda flere slumboere, mens selv Oslo neppe hadde over 3http://www.dawn.com/wps/wcm/connect/dawn-content-library/dawn/news/world/16-huge-fire-leaves-4000-families-homeless-in-philippines-02-sa000 innbyggere under den siste altødeleggende bybrannen i 1624. Også de store flyktningleirene kan romme hundretusener av mennesker. Dette øker faren for at noen er uforsiktig med ild. Bruk av plaststoffer gjør at brannene utvikler giftig røyk.
Bybranner i slummen
Eksempler på bybranner i slummen de siste årene:
Branner i flyktningleirer
Noen steder har flyktningleirer vokst til byer hvor folk kan bli boende i årevis. Dette er noen av de verste brannene:
Overtro, vandrehistorier og konspirasjonsteorier
I middelalderen og langt inn i nyere tid fantes mye overtro i forbindelse med branner: Hekser kunne stifte branner, eikehjorter fløy rundt med glødende kullbiter mellom kjevene for å sette fyr på gårder og uthus, branner kunne slukkes med magiske ritualer og besvergelser osv. Så sent som under Peshtigo-brannen i 1871 gav enkelte opp og omkom fordi de trodde dette var dommedag.
Det har florert vandrehistorier og konspirasjonsteorier om både uoppklarte branner og branner som regnes å være oppklart. Noen eksempler:
Flis
Flis har flere betydninger:
Vasilij Sokolovskij
Vasilij Danilovitsj Sokolovskij (russisk Васи́лий Дани́лович Соколо́вский, født, død 10. mai 1968) var en sovjetisk militær kommandør.
Liv og virke
Sokolovskij ble født inn i en bondefamilie i Kozliki, en liten by i provinsen Grodno, i nærheten av Białystok i Kongress-Polen (da en del av det russiske imperiet). Han jobbet som lærer på en skole, og han deltok i en rekke protest-aksjoner og demonstrasjoner mot den russiske tsaren. Sokolovskij vervet seg til Den røde armé i februar 1918. Han begynte på sin formelle militære skolegang i 1919. Han ble uteksaminert i 1921 og ble gjort til stabssjef i en militæravdeling som var stasjonert i Turkmenistan.
Under et slag i nærheten Samarkand ble han såret, og senere dekorert for tapperhet i krig. Etter den russiske borgerkrigen holdt han en rekke militære stillinger, og til slutt ble han stabssjef for Moskva militærdistrikt og assisterende sjef for generalstaben. Denne posisjonen hadde han frem til begynnelsen av den tyske invasjonen av Sovjetunionen, etter Operasjon Barbarossa. I desember 1941, da de tyske styrkene bare var 20 kilometer fra Moskva, ble Sokolovskij utpekt til stabssjef på vestfronten, hvor han var i stand til å samordne de sovjetiske motangrepene som sakte, men sikkert skjøv tyskerne vekk fra Moskva. Han forble i denne stillingen frem til februar 1943, da han ble sjef for hele vestfronten.
Etter den andre verdenskrig ble Sokolovskij utpekt til nestleder for de sovjetiske styrker i Øst-Tyskland, til 3. juli 1946. Sokolovskij ble så forfremmet til marskalk av Sovjetunionen, og utpekt til øverstkommanderende for de sovjetiske styrkene i Øst-Tyskland (SMAD). I 1949 ble han utnevnt til viseforsvarsminister, en stilling han hadde frem til 1952, da han ble gjort til sjef for hele den sovjetiske generalstaben. I 1960 ble Sokolovskij tildelt en stilling i forsvarsdepartementet. Denne stilling beholdt han frem til sin død den 10. mai 1968.
Sju søstre
Sju søstre (De syv søstre) er en fjellformasjon på øya Alsta i Alstahaug kommune i Nordland. Fjellformasjonen er lett synlig på kysten av Helgeland og består av syv topper som skal forestille de syv søstre: Botnkrona (1,072 moh.), Grytfoten (1,019 moh.), Skjerdingen (1,037 moh.), Tvillingan (945 og 980 moh.), Kvasstinden (1,010 moh.) og Stortinden (eller Breidtinden) (910 moh.)
Det sies at det var dikterpresten Petter Dass som gav fjellrekka navnet, men navnet kan også komme fra sagnet De syv søstre som forteller hvordan flere kjente fjell i Nordland har blitt dannet. Fjellrekka har tidligere også blitt kalt for «Horva» fordi formasjonen kan ligne på ei horv (en harv) som ligger med taggene opp.
Det er merket løype opp til hver enkelt topp og også mellom toppene. Mange foretrekker å starte i sørenden når de går alle sju toppene. Dette kommer av at ruten mellom Kvasstinden og Tvillingan er den lengste «mellomtoppsetappen», og at det føles lettere å ta denne tidlig på turen, enn mot slutten av den. Kart med ruter kan kjøpes hos turistkontoret i Sandnessjøen. Turistkontoret utsteder også diplom for bestigning av alle toppene – hver for seg, eller alle på samme tur.
Heinrich von Kleist
Livet
Han var av en fornem prøyssisk adelsfamilie. Han ble foreldreløs som femtenårig, og trådte samtidig inn i Potdamer Garderegiment som fanejunker. Han deltok blant annet i Beleiringen av Mainz 1793, en del av revolusjonskrigene. Etter syv år i hæren avsluttet han sin militære karriere og begynte i 1799 ved universitetet. Han studerte neppe systematisk, men reiste mye: til Sveits, Paris, Weimar, Berlin og Dresden. Fra 1805 til 1806 hadde han en fast stilling ved rettskontoret i Königsberg, ellers var han en hjemløs og rotløs mann.
Kleists korte liv var preget av «nesten utelukkende tapte slag: reiser omfiltret av konflikter, sykdom, brutte vennskap, oppgitte verker […] pengenød» og av at han «var splittet av sjelelige konflikter, som fant utløsning i drastiske handlinger og til slutt i selvmord.» Han tok sitt liv sammen med elskerinnen Henriette Vogel, «en uhelbredelig kvinne som verken åndelig eller erotisk kan ha betydd noe for ham.»
Han var fetter til den prøyssiske feltmarskalken Friedrich Heinrich Ferdinand Emil Kleist, greve av Nollendorf, (1763–1823).
Forfatterskapet
«I sine verker vender Kleist stadig tilbake til konflikten mellom statens rett og individets personlige rettsfølelse og moralske plikt». Hans dramatiske hovedverk er «den folkelig realistiske komedien» Den knuste krukken – som er hans eneste lystspill, og tragedien Prins Fredrik av Homburg. I komedien skal en byrettsdommer dømme i en sak hvor han selv er den skyldige. I Prins Fredrik… som er et heroisk drama om rett og plikt, velger hovedpersonen dødsdommen i stedet for en benådning.
Goethe, som var sjef ved teatret i Weimar, satte opp Den knuste krukken i 1808, av velvilje, men uten suksess. Goethe anerkjente talentet, men mente at Kleists verk tilhører et fremtidig teaterform.
I tillegg til dramatikken huskes Kleist særlig for novellen Michael Kohlhaas, som handler om «krenket rettsfølelse som driver en bonde til opprør mot staten», og er skrevet i et saklig, utgreiende språk.
Ettertiden
Gustav Ucickys filmatisering av Den knuste krukken fra 1937 regnes som en «moderne filmklassiker». Det er laget tre operaer etter hans drama: Der Prinz von Homburg (1960) av Hans Werner Henze, Der zerbrochne Krug (1968/69) av Fritz Geißler og Penthesilea (1927) av Othmar Schoeck.
Arteria carotis communis
Arteria carotis communis (norsk: Den felles halsarterien) er innen human anatomi den arterie (blodåre) som forsyner hodet og nakken med oksygenert blod, som deler seg i nakken og danner carotis externa (den ytre halsarterien) og carotis interna (den indre halsarterien), sistnevnte forsyner hjernen, førstnevnte nakken og ansiktet.
Struktur
Hos mennesket finner man to arteria carotis communis, en for hver kroppshalvdel. Venstre og høyre arterie har tilsvarende forløp, men har forskjellig opphav. Venstre arteria carotis communis er en av tre arterier som utløper fra aortabuen (hovedpulsåren) i thorax (brystkassen), mens høyre arteria carotis communis utløper fra truncus brachiocephalicus (arm- og hodepulsåren).
Pars thoracis
Kun venstre arteria carotis communis har en betydningsfull del i brystkassen. Den utløper fra aortabuen, og forløper oppover i øvre del av brysthulen til høyde med venstre sternoklavikulærledd, hvor den går over i den cervikale delen.
Relasjoner
I dets intrathorakale forløp har arteria carotis communis relasjoner til følgende strukturer: Foran er den avgrenset fra manubrium av sternum av sternohyoid sternothyroid-musklene, den fremre delen av venstre del av brysthinnen og venstre lunge, venstre vena brachiocephalica, og restene av brisselen; bakenfor ligger luftrøret, spiserøret, venstre nervus recurrens og ductus thoracis.
Til dets høyre ligger truncus brachiocephalicus, og ovenfor luftrøret, vena thyroidea inferioris, og restene av brisselen, til dets venstre ligger venstre vagus og phrenicus, venstre del av brysthinnen og lungen. Venstre arteria subclavia ligger bakenfor og lett lateralt for den.
Pars cervicalis
Den cervicale delen av carotis communis likner hverandre på hver side i så stor grad at en felles beskrivelse er dekkende for begge.
Hvert blodkar forløper skrått oppover bak sternoclavicular-leddet til høyde med kanten av cartilago thyroida, hvor den deler seg i carotis externa og carotis interna.
I den nedre dele av nakken ligger de to carotidene tett på hverandre, kun adskilt av et lite intervall hvor man finner luftrøret, men i den øvre delen ligger skjoldbruskkjertelen, strupehodet og svelget mellom de to blodkarene.
Carotis communis er innhylset i et bindevevsskikt kalt vagina carotica fasciae cervicalis, som utløper fra den dype cervicale fascien, som også innhylser vena jugularis interna og nervus vagus, hvor venen ligger lateralt for arterien, og nerven ligger mellom arterien og venen i et plan bakenfor begge.
Dersom man åpner dette bindevevsskiktet, vil man finne at disse tre strukturene har hvert sitt fibrøse bindevevsskikt. I arteriens forløp i nakken, er carotis communis innhylset i et fascielag kalt vagina carotica fasciae cervicalis.
Ved høyde av tredje nakkevirvel bifurkerer carotis communis seg til en arteria carotis interna (ICA) og en arteria carotis externa (ECA). Begge disse forgreninge forløper videre oppover halsen, hvor ICA har et dypere forløp og ender til slutt opp inne i kraniet og forsyner hjernen, mens ECA forløper mer tett på overflaten, og avgir flerfoldige grener til nakken og ansiktet.
Relasjoner
Dersom man trekker sternocleidomastoid-muskelen bakover, blottlegges arterien på en slik måte at den ligger i et triangulært område kalt trigonum caroticum. Dette området er avgrenset bakover av sternocleiomastoid, ovenfor stylohyoid og bakfra av den bakre muskelbuken til digastricus, og nedenfor av den øvre muskelbuken til omohyoideus.
Denne delen av arterien krysses skrått fra medialt til lateralt av den sternocleidomastoidale gren av arteria thyroidea superior; den krysses også av vena thyroidea superior og vena thyroidea media (som tømmer seg i vena jugularis interna); foran dens bindevevlag forløper den nedadgående gren av nervus hypoglossus, dette filamentet tar til seg en eller to grener fra cervicale nerver, som kryssert blodåren på skrått.
Enkelte ganger kan nervus hypoglossus forefinnes innenfor dette bindevevsskiktet.
Vena thyreoidea superioris krysser arterien i nærheten av sluttdelingsstedet, og venae thyroideae mediae litt nedenfor nivået til cartilago cricoidea; vena jugularis anterioris krysser arterien rett ovenfor nøkkelbenet, men er avgrenset fra denne av sternohyoid og sternothyroideus.
Bak arterien er den adskilt fra processus transversus halsryggraden av longus colli- og longus capitis-muskulaturen, der truncus sympaticus ligger mellom muskulaturen og carotis communis. Arteria thyreoidea inferior krysser bak den nederste del av karet.
I nedre del av nakken, på høyre side av kroppen, krysser høyre nervus laryngeus recurrens skrått bak arterien; høyre vena jugularis interna bøyer av fra arterien. På venstre side går imidlertid vena jugularis interna inn mot arterien og overlapper den nederste del av den.
Bak bifurkaturen av arteria carotis communis er et rødbrunt, ovalt legeme kalt corpus caroticum. Dets struktur ligner glomus caroticum, som ligger på arteria sacralis mediana.
Kollateral sirkulasjon
Dersom man eksperimentelt ligerer (overbinder) carotis communis, eller blodkaret p.g.a. sykdom blir avlukket, kan man hos noen individer observere perfekt kollateral sirkulasjon, p.g.a. de forbindelser som finnes mellom de to carotider på hver side, både utenfor og innenfor kraniet, og ved utvidelse av grener fra arteria subclavia på den angjeldende side hvor blodkaret har blitt avlukket.
De viktigste kollateraler utenfor kraniet foregår mellom arteria thyroidea superior og inferior, og arteria cervicalis profunda og den nedadstigende gren fra arteria occipitalis; arteria vertebralis kan helt eller delvis overta forsyningen fra arteria carotis interna inne i kraniet.
Variasjoner vedrørende opprinnelsessted
I 12% av tilfeller oppstår det en anatomisk variant hvor høyre karotisarterie kan stige over nivået av den øvre grensen til sternoklavikularleddet.
I andre tilfeller kan arterien på høyre side gå som en separat gren av aortabuen, eller sammen med venstre karotisarterie.
Opprinnelsen til venstre karotisarterie varierer mer enn høyre. I mesteparten av unormale tilfeller oppstår den sammen med truncus brachiocephalicus; hvis den arterien er fraværende, vil de to karotisarteriene oppstå fra samme stamme.
I sjeldne tilfeller vil den oppstå sammen med venstre a. subclavia, bortsett fra i tilfeller av transponering av aortabuen.
Variasjoner vedrørende delingssted
Ved flertallet av anatomiske varianter, skjer bifurkasjonen høyere enn vanlig, hvor arterien deler seg i høyde med, eller ovenfor hyoid-benet; i mer sjeldne tilfeller skjer delingen lengre nede i høyde med midtre del av strupen, eller nedre del av cartilago cricoidea.
I meget sjeldne tilfeller stiger carotis communis i nakken uten noen deling, hvor enten carotis externa eller interna er fraværende, og i noen tilfeller er selve carotis communis fraværende hvor externa og interna avgår direkte fra aortabuen.
AS Cittadella
Associazione Sportiva Cittadella er en italiensk fotballklubb fra Cittadella, Veneto. Klubben spiller i Serie B og ble grunnlagt i 1973, etter fusjonen mellom US Cittadellense og AS Olympia.
Arteria carotis communis
Variasjoner vedrørende delingssted
Disse variasjonene kan være tilstede på en eller begge sider.
Variante forgreninger
Carotis communis avgir vanligvis ingen grener før bifurkasjonen, men enkelte ganger kan den gi opphav til arteria thyroidea superior eller dens laryngeale gren, arteria pharyngealis ascendens, arteria thyroidea inferior, eller mer sjeldent arteria vertebralis.
Klinisk betydning
Carotis communis brukes ofte som sted for å måle puls, spesielt hos pasienter som er i sjokk og hvor man derfor ikke kan måle puls i perifere arterier i kroppen.
Sjarja
Bosetningen Sjarja ble grunnlagt i 1906. Den fikk innvilget bystatus in 1938.
Kronstadt
Kronstadt (russisk: Кронштадт, tysk: Kronstadt – «kroneby») er en by i Russland på øya Kotlin i Finskebukta (forbundet med en veidemning til fastlandet) i nærheten av St. Petersburg. Byen hadde innbyggere.
Historie
Peter den store grunnla byen i 1703 eller 1704 som flåtestøttepunkt ved Østersjøen. Byen ble kjent under to matrosopprør, det ene i 1905–1906 på grunn av forholdene i tsarens krigsflåte, og det andre i 1921 mot det bolsjevikiske regimet.
Brunnsviks folkhögskola
Brunnsviks folkhögskola er Sveriges eldste folkehøgskole og ligger ved sjøen Väsman, sju kilometer nord for Ludvika i det sørlige Dalarna. Skolen ble etablert i 1906 av Karl-Erik Forsslund, Gustaf Ancarcrona og Uno Stadius og ble etter kort tid forbundet med den svenske arbeiderbevegelsen. De første bygningene ble tegnet av Ancarcrona og Forsslund, men den mest betydningsfulle arkitekten ble senere Hakon Ahlberg, broren til Alf Ahlberg. Eiere av skolen i dag er ABF og LO.
Skolen ble etablert for å gi allmennutdannelse til områdets ungdom. Verken kommunen eller staten ville bidra økonomisk til skolen som raskt fikk støtte fra arbeiderbevegelsens organisasjoner. I arbeiderbevegelsen anså en det som viktig å kunne lese, regne og skrive, kunnskap som en i dag tar for gitt, men som ikke var tilgjengelig for alle da skolen ble etablert.
Under Karl-Erik Forsslunds ledelse ble skolen kjent og viktig for arbeiderbevegelsen og er det fortsatt i dag. Målet er å gjøre elevene «dugliga medborgare och goda människor». Det betyr at en ikke bare er ute etter intellektuelle ferdigheter, men også fysiske. På kveldstid samles elever og lærere for å lese dikt, fortelle historier, eller bare leke eller spille et spill. Den sosiale dimensjonen anses som viktig og en del av de kortere kursprogrammene har felles kveldsprogram. Skolens pedagogikk er preget av de tankene Ellen Key stod for, særlig den første tiden.
Brunnsvik har Sveriges største folkehøgskolebibliotek og i årenes løp har mange betydningsfulle personer innen kultur og politikk vært elever ved skolen. Blant forfatterne er Dan Andersson, Harry Blomberg, Ragnar Jändel, Helmer Grundström, Stig Sjödin, Marit Paulsen, Teddy Gummerus, Birger Vikström og Karl Östman. Fra og med 1991 deler skolan ut et Brunnsviksstipend til den forfatter som har fått Fackföreningsrörelsens Ivar Lo-pris.
Grovfjordbrua
Grovfjordbrua er ei bru på fylkesvei 825 i Tjeldsund kommune i Troms. Brua krysser Grovfjorden mellom Grov og Myklevoll. Den er 177 meter lang og ble åpnet i desember 1968.
Brunnsviks folkhögskola
Biblioteket, Brunnsviks Bokstuga, har utviklet en utstillingsvirksomhet som resulterer i flere årlige utstillinger på skolen, blant annet Sara Fabricius (Cora Sandel), Birgit Ståhl-Nyberg, Karl Lärka, forfatterportrett av Ulla Montan, Kristina Anshelm, Staffan Lindh, Robert Nyberg, sørafrikansk kunst, Svensk Bokkonst samt flere vandreutstillinger fra Riksutställningar.
Torsten Fogelqvist var rektor fra 1912 til 1918. Alf Ahlberg var rektor 1932 til 1959. 1912 ble ABF etablert på skolen etter initiativ fra skolens lærer Rickard Sandler. 1929 ble det etablert en LO-skole på Brunnsvik; Sveriges første og trolig verdens eldste. I 1995 opphørte LO-skolene og de faglige utdanningene, som nå drives som en del av den ordinære virksomheten til folkehøgskolen. Første rektor på LO-skolen var Sigfrid Hansson, bror til Per Albin Hansson.
Wanny Woldstad
Wanny Woldstad (døpt Ivanna Margrethe Kristine Ingvardsen Dvergbjerg (født 15. januar 1893 på Sommarøy i Troms, død 26. oktober 1959) var den første kvinnelige fangstmann på Svalbard. Hun var også Nord-Norges første kvinnelige drosjesjåfør.
Den første tiden i Tromsø
Hun flyttet til Tromsø da hun var 15 år gammel, fordi hun hadde fått post som barnepike. Hun tjente åtte kroner i måneden, og klarte å spare sammen penger slik at hun kunne ta utdannelse i husstell og håndarbeid. Hun giftet seg ca. 1915 med Othar Jacobsen som drev en forretning på Kvitnes. Sammen fikk de sønnene Alf (født 1916) og Bjørvik Jacobsen (født 1917). Othar døde i spanskesyken den 20. oktober 1918, bare 27 år gammel. Wanny fikk jobb som oldfrue på Grand Hotel. Senere giftet hun seg med bakermester Martin Woldstad.
Drosjesjåfør
Hun tok sjåførutdannelse for å kunne stå på egne ben, og i 1926 tok hun opp lån og kjøpte en Ford T med kjennemerke X-148. Deretter begynte hun som drosjesjåfør, og foruten at hun var Tromsøs første kvinne i yrket, var hun den første som tilbød kundene skyss i «oppvarmet vogn». Gjennom dette arbeidet kom hun i kontakt med fangstmenn fra Svalbard, og ble fascinert av historiene deres om livet i villmarken.
Fangstliv på Svalbard
Woldstad var en dyktig skytter; hun hadde deltatt i flere skytterstevner. Den rutinerte fangstmannen Anders Sæterdal tilbød henne å bli opp til Svalbard for å overvintre. Vinteren 1932/1933 og de fire påfølgende vintrene tilbrakte hun i Hyttevika ved Hornsund. Sønnene hennes var med som fangstmenn vintrene 1933/1934 og 1934/1935.
Wanny Woldstad tilbragte fem sesonger på rad på Svalbard, fra 1932 til 1937, sammen med Anders Sæterdal.
Tilbake i Norge
Da krigen kom ble det umulig å fortsette med virksomheten på Svalbard, og sammen med Sæterdal startet hun som revebonde og gårdbruker i Mo i Rana, med åtte kyr og tre hester i tillegg til revegården. Etter hvert tok samboerskapet slutt, hun lot Sæterdal kjøpe seg ut, og startet for seg selv med hønsegård og jordbæråker. Hun flyttet til Lenvik hvor hun jobbet som husmorvikar i ni år frem til hun døde. Hun holdt også foredrag om sine opplevelser i villmarken.
I 1956 ga hun ut boken Første kvinne som fangstmann på Svalbard (Tanum). Boken hadde forord av Helge Ingstad, som også hadde omtalt Woldstad i sin egen bok Landet med de kalde kyster fra 1948. Boken ble noen måneder før hennes død i 1959 solgt til et polsk forlag.
Hun skrev også fem sanger om Svalbard, og komponerte melodien til to av dem.
Hun døde i 1959 etter at hun hadde blitt påkjørt av en lastebil i Sørkjosen under et besøk hos sønnen Bjørvik. Hun døde rett før hun skulle begynne på en foredragsturné rundt om i Norge, og hadde også skrevet en roman som var nesten klar for utgivelse. Romanen hadde hun gitt tittelen Kvinnen fra havgapet eller Ninni fra havgapet, og manuskriptet ble fullført av sønnen Bjørvik Jacobsen etter hennes brå bortgang.
Minnesmerker
I 1994 presenterte Polarmuseet i Tromsø en utstilling viet Wanny Woldstads liv som fangstkvinne.
I 2019 presenterte Polarmuseet en ny, fast utstilling kalt Henry og Wanny, fangstliv i Arktis. Utstillingen var viet Henry Rudi og Wanny Woldstad, som eksponenter for fangstlivets betingelser og hvilke ferdigheter som var nødvendige for å overleve og lykkes i Arktis, uavhengig av kjønn.
Arbetarnas bildningsförbund
Arbetarnas bildningsförbund (ABF) er den svenske arbeiderbevegelsens eldste og største studieforbund med tilsammen 57 medlemsorganisasjoner.
ABF ble etablert i 1912 på Brunnsviks folkhögskola av representanter for Järnvägsmannaförbundet, KF, LO, SAP, SSU, Stockholms Arbetarbiblioteksförbund og Typografförbundet. Initiativet kom fra Richard Sandler.
Blant medlemsorganisasjonene finnes foruten det sosialdemokratiske partiet og Vänsterpartiet deras sideorganisasjoner som Hyresgästföreningen, HSBs riksorganisation og PRO (Pensionärernas Riksorganisation).
Den dominerende virksomheten er studiecirkeln. Der drives med en omfattende seminarvirksomhet, og ABF har publisert tidsskriftet Fönstret siden 1954.
Carl Maria von Weber
Carl Maria Friedrich Ernst, Freiherr von Weber, (født 18. november 1786 i Eutin i fyrstbispedømmet Lübeck, død 5. juni 1826 i London) var en tysk komponist, dirigent, pianist, gitarist og kritiker, en av de første betydningsfulle komponistene fra romantikken.
Bakgrunn
Familien til moren, opersasangerinnen og skuespillerinnen Genovefa Weber, stammet fra Marktoberdorf i bayersk Schwaben; forfedrene på farssiden kom fra Stetten. Carl Maria von Weber Webers far Franz Anton von Weber, som antagelig på egen hånd hadde innført adelspredikatet von, var offiser, embedsmann og kapellmeister. Han grunnla en skuespillertrupp og ble omreisende teaterdirektør.
Den unge Weber, fetter til Mozarts hustru Constanze, fikk sin første og grunnleggende musikkundervisning i klaverspill, harmonilære og tonesats av kammermusiker Johann Peter Heuschkel, som var ansatt i kapellet til Hildburghäuser-hertugen Friedrich som organist, pianist og oboist. Blant Webers øvrige lærere var i München Johann Evangelist Wallishauser (kunstlernavn: Valesi; sang) og Johann Nepomuk Kalcher (komposisjon). Johann Michael Haydn, bror til Joseph Haydn, og den bereiste abbé Georg Joseph Vogler var hans viktigste mentorer under hans utdannelse til komponist og musiker.
Komponist
Webers verker, især hans operaer Der Freischütz, Euryanthe og Oberon, påvirket i stor grad utviklingen av den romantiske operaen i Tyskland. Han var også en innovativ komponist av instrumentalmusikk. Hans komposisjoner for klarinett, som innbefatter to konserter, en concertino, en kvintett og en duo concertante, blir fremført hyppig, mens hans pianomusikk – innbefattet fire sonater, to konserter og Konzertstück (Konsertstykke) i F-moll – påvirket komponister så som Frédéric Chopin, Franz Liszt og Felix Mendelssohn. Konzertstück førte til en ny konsertform med én sats i flere kontrasterende seksjoner. Liszt spilte ofte verket. Igor Stravinskij ble inspirert av verket i hans Capriccio for piano og orkester.
Webers bidrag til vokal- og kormusikk er også betydningsfull. Hans katolske, religiøse musikk, var svært populær på 1800-tallet i Tyskland, og han komponerte en av de tidligste sangsyklusene, Die Temperamente beim Verluste der Geliebten.
Webers orkestrering har også vært prissatt og etterlignet av senere generasjoner av komponister – Hector Berlioz refererte til ham flere ganger i hans Avhandling om Orkestrering, mens Claude Debussy sa at lyden av Webers orkester ble oppnådd gjennom granskningen av hvert instruments sjel.
Hans operaer påvirket verkene til senere operakomponister, spesielt i Tyskland, så som Heinrich Marschner, Giacomo Meyerbeer og Richard Wagner, så vel som flere nasjonalistiske 1800-tallskomponister, så som Glinka. Han har blitt hyllet av 1900-tallskomponister som Debussy, Stravinskij, Gustav Mahler, som fullførte Webers uferdige komiske opera Die drei Pintos og lagde revisjoner av Euryanthe og Oberon, og Paul Hindemith, komponisten av den populære Symfoniske Metamorfoser over Tema av Weber.
Weber var også musikkjournalist, og var interessert i folkemusikk, og lærte litografi for å gravere sine egne verker.
Liv
Weber var fetter av Mozarts kone Constanze. Han studerte i Salzburg med Michael Haydn, i München og i Wien med Joseph Haydn og Abbé Vogler.
I 1804 ble han kapellmester i Breslau. Mellom 1813 og 1816 var han operadirektør i Praha, fra 1816 kongelig kapellmester ved operaen i Dresden. Han ble 1817 gift med sangerinnen Caroline Brandt.
Enhedslisten
Enhedslisten – De Rød-Grønne, oftest bare Enhedslisten (EL), er et sosialistisk og grønt politisk parti i Danmark. Partiet er det mest venstreorienterte i Folketinget, hvor det har 14 mandater. Partiet ble dannet i 1989 som en valgallianse mellom Venstresocialisterne, Danmarks Kommunistiske Parti og Socialistisk Arbejderparti, men gradvis ble det et eget parti. Enhedslisten har støttet Folkebevægelsen mod EU ved valg til Europaparlamentet.
På stemmesedlene benytter partiet bokstaven «Ø». Offisielt har ikke partiet noen ungdomsorganisasjon, men har en samarbeidsavtale med Socialistisk UngdomsFront. Enhedslisten har som det eneste partiet i Folketinget ingen formann. I stedet har man en kollektiv ledelse. Stine Brix er parlamentarisk leder. De siste årene har imidlertid Johanne Schmidt-Nielsen, partiets politiske ordfører 2009-16, stått frem som en stadig mer markert lederskikkelse. Hun var partiets frontfigur i valgkampen i 2011, og tilskrives mye av æren for partiets store fremgang ved dette valget. Pernille Skipper ble ny politisk ordfører i maj 2016.
Partiet utgir medlemsbladet Rød+Grøn.
Organisasjon
Medlemsutvikling 1992–2014
Historie
Enhedslisten kom første gang inn på Folketinget i 1994 med seks mandater. Ved valget i 1998 fikk de fem mandater, og ved valget i 2001 fire mandater. Ved valget i 2005 oppnådde partiet en fremgang på to mandater til i alt seks. I 2007 fikk de fire mandater, og partiets medlemmer av Folketinget i denne perioden var Line Barfod, Per Clausen, Johanne Schmidt-Nielsen og Frank Aaen.
Ved valget i 2011 tredoblet partiet stemmeoppslutningen og antall mandater. Enhedslisten endte opp med en folketingsgruppe på 12 medlemmer. Det ble et av partiene Danmarks nye sosialdemokratiske regjering måtte basere seg på støtte fra. I folketingsgruppen inngår Johanne Schmidt-Nielsen, Christian Juhl, Per Clausen, Frank Aaen, Pernille Skipper, Rosa Lund, Stine Brix, Jørgen Arbo-Bæhr, Finn Sørensen, Henning Hyllested, Lars Dohn og Nikolaj Villumsen.
I lokalpolitikken hadde partiet et gjennombrudd i 2013. Ved kommune- og regionvalgene økte partiets stemmetall på landsbasis fra 2,3 til 6,9 prosent. I København fikk Enhedslisten 19,5 prosent av stemmene og ble det nest største partiet. Ved dette valget fikk Enhedslisten inn 119 representanter fordelt på 79 kommuner og ble representert i alle Danmarks regioner.
Pernille Rosenkrantz-Theil
Pernille Rosenkrantz-Theil (født 17. januar 1977 i Skælskør) er en dansk politiker. Hun representerte tidligere Enhedslisten, men har senere gått over til Socialdemokratiet. Fra juni 2019 er hun barne- og undervisningsminister i Regjeringen Mette Frederiksen.
Rosenkrantz-Theil har studert statsvitenskap ved Københavns Universitet.
Opphold på SOAS under University of London 1999. Har skrevet artikler i boken En Dollar om Dagen, 2001.
Audun Kayser
Audun Kayser (født 29. april 1946 i Bergen) er en norsk pianist. Han er utdannet ved Hochschule für Musik i Wien, i Paris (Yvonne Lefebure) og Master Class med Geza Anda. I 1969 debuterte han som pianist i Universitetets Aula i Oslo. Han har vært amanuensis i klaverspill ved Norges musikkhøgskole fra 1973 og intendant ved Edvard Griegs hjem Troldhaugen fra 1978 til 1990. Fra 1990 er han ansatt ved Griegakademiet ved Universitetet i Bergen som førsteamanuensis i klaver; og fra 2007 professor samme sted innenfor spesialiteten Lied-akkompagnement. Han har laget en rekke innspillinger som solist med orkester, akkompagnatør og solopianist, bl.a. Bach: Goldbergvariasjoner, Kjerulfs samlede klaverstykker og Griegs klaverkonsert i a-moll med Bergen Filharmoniske Orkester. Griegprisen i 2010. Pianisten Jan Henrik Kayser var hans onkel.
Nils Aage Jegstad
Nils Aage Jegstad (født 12. desember 1950 i Vestby) er en norsk politiker (H). Han var innvalgt på Stortinget fra Akershus fra 2013 til 2021. Han var medlem av Transport- og kommunikasjonskomiteen.
Han ble første gang valgt inn i Vestby kommunestyre i 1975, og satt som Vestbys ordfører 1988–1999. I 1995 ble han første gang valgt inn i Akershus fylkesting. I årene 2007–2013 var han fylkesordfører, valgt gjennom et samarbeid mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Jegstad var leder i Akershus Høyre 2002–2008.
Etter realskole og gymnas i Ski gikk han Tomb jordbruksskole og Norges landbrukshøgskole 1971–1974. Han drev slektsgården Jegstad, nord i Vestby, fra farens død i 1975 og frem til han i 2009 forpaktet den bort til eldstedatteren, som overtok gården i 2012.
BAFTA
British Academy of Film and Television Arts (BAFTA) er en britisk organisasjon som holder årlige prisutdelinger innen områdene film, TV, barnefilm og -TV og interaktive medier.
BAFTA ble dannet i 1947 som British Film Academy. I 1958 slo organisasjonen seg sammen med Guild of Television Producers and Directors og ble omdøpt til Society of Film and Television. I 1976 byttet de til det nåværende navnet. Organisasjonen har hovedkontor på Piccadilly i London, men har også avdelinger i Nord-England, Skottland, New York og Los Angeles.
Statuetten man får når man vinner en BAFTA-pris er formet som en teatermaske.
Film
I 2016 fant utdelingen for tiende gang sted i Royal Opera House. Fra 2000 hadde utdelingene i noen år funnet sted i kinoen Odeon på Leicester Square i London. Utdelingen ble holdt i april, frem til 2002 da den ble flyttet til februar for å være før Oscar-utdelingen. Utdelingen er åpen for alle nasjonaliteter, bortsett fra kategorien beste britiske film.
Fjernsyn
British Academy Television Awards blir avholdt i mars, med en egen utdeling for de tekniske prisene i mai.
Barn
British Academy Children's Film and Television Awards ble opprettet i 1995 for å fokusere på barn.
Interaktive medier
I 1998 ble The BAFTA Interactive Entertainment Awards delt ut for første gang. Prisen skulle dekke nettsider, spill og andre multimedier. I 2003 ble prisen delt opp i to, BAFTA Interactive Awards og BAFTA Games Awards.
Gullpucken
Gullpucken er en æresbevisning som tildeles årets beste ishockeyspiller på norske klubb- og landslag. Prisen skal «tildeles den norske spiller senior menn og kvinner som gjennom spill på klubb- og landslag har vært den fremste utøver i sesongen».
Prisen ble første gang utdelt i 1959. Det er Norges Ishockeyforbund som står for utvelgelsen og utdelingen.
Tölöviken
Tölöviken (finsk Töölönlahti) er en havbukt og et parkområde i bydelen Tölö i det sentrale Helsingfors. Bukten har utløp mot øst, og avgrenses i vest av Mannerheimvägen og i sør av byens inner city, med bl.a. Helsingfors jernbanestasjon.
Rundt viken finnes blant annet Finlands nasjonalopera, Finlandiahuset, bymuseet i Villa Hagasund og Fågelsången gamle villaområde. Parkområdet består av Hagasundsparken, Tölöviksparken, Hesperiaparken og Vinterträdgården.
Historie
På 1800-tallet vokste byen på en måte som påvirket områdene rundt Tölöviken. Den grunne, og stinkende, Gloviken ble fylt igjen, og ble tatt i bruk som byggegrunn. På 1860-tallet ble Tölöviken skilt fra Djurgårdsviken (nr 2 på kartet til høyre) når jernbanen ble bygget på en utfylling, og en del av den södra Tölöviken ble jernbanestasjon.
En liten bruåpning ble laget i banefyllingen, og bidro til vanngjennomstrømning. På 1870-tallet ble Tölösjön fylt igjen, noe som førte til at Tölöbäcken, som hadde utløp i viken, tørket inn. Tölöviken var overgjødslet og eutrof allerede på 1700-tallet på grunn av den beskjedne vannsirkulasjonen. I 2005 tok man i bruk en gammel avløpstunnel for å pumpe inn vann fra Hummelviken i vest, inn til Tölöviken for å forbedre vannkvaliteten og øke sirkulasjonen.
Parkene
Tölöviksparken i den sørlige enden av viken er foreløpig (2008) under utvikling, etter en arkitektkonkurranse. Auroraplanen brukes til ulike arrangement, blant annet til sirkusforestillinger. Her finnes også båtutleie, og når byens nye musikkhus blir oppført her, rett nord for samtidskunstmuseet Kiasma, vil parken bli ferdigstilt sammen med huset.
Hagasundsparken har navn etter Villa Hagasund som nå huser bymuseet. Parken domineres av en bergknaus med utsikt over parken og viken. Midt i parken ligger Finlandiahuset. Sør for Finlandiahuset er parken en gammel villapark som ble etablert dengang Villa Hagasund var en privatbolig og fremdeles hadde landlig beliggenhet.
Vinterträdgården ble bygget av generalmajor Jakob Julius af Lindfors etter planer av arkitekt Karl Gustaf Nyström. Lindfors donerte siden bygningen til Finlands trädgårdsförening, som hadde en hagebruksskole der. Vinterträdgården ble åpnet for allmennheten i 1893. Byen kjøpte hagen og bygningen i 1907, og ga parken navnet Stadsträdgården.
Det finnes 200 ulike planteslag i Vinterträdgårdens tre rom: Palmrummet, Västra flygeln og Kaktusrummet. Utenfor Vinterträdgården finnes en park og en rosehage bygget opp av terrasser i stein.
Fågelsången er et gammelt villaområde på en høyde ovenfor Tölöviken. Mange av de gamle villaene fra 1800-tallet er bevart, selv om de fleste måtte vike da jernbanen ble anlagt rett gjennom området. Det er café og kunstverksteder i området.
Kongresshallen
Kongresshallen i Nürnberg er en del av arrangementskomplekset hvor det tyske nasjonalsosialistiske partiet, NSDAP, holdt sine rikspartidager på 30-tallet. Kongresshallen var tiltenkt som kongress-senter for det tyske nazipartiet, og skulle ha plass til 50 000 deltakere.
Den hesteskoformede bygningen ble designet av arkitektene Ludwig og Franz Ruff.. Arbeidet med bygningen startet i 1937 og frem til krigen startet i 1939 arbeidet 1400 mennesker med prosjektet.
Det er kun den ytre delen av bygningen som ble ferdigstilt.
Den indre delen av bygningen (selve salen) har i mange år blitt benyttet som parkeringsplass. Den ytre del av bygningen har vært planlagt som shopping center. I dag holder museet ”Dokumentationszentrum Reichsparteitagsgelände” til i kongresshallen. Nürnberg kommune tok initiativ til senteret i 1994 og arkitekten Günther Domenig vant en konkurranse om å omgjøre en del av bygningen til et dokumentasjonssenter. Senteret åpnet 1. november 2001.
Penthouse
Penthouse er et magasin for menn, etablert i 1965 av Bob Guccione.
Neelidae
Neelidae er en gruppe (familie) av seksbeinte leddyr som hører til ordenen spretthaler (Collembola). De danner der en underorden for seg, Neelipleona.
Penthouse
Magasinet kombinerer artikler om urban livsstil og mykporno, som på 1990-tallet gikk over til hardporno. I 2005 gikk magasinet tilbake til mykporno igjen. Penthouse er eid av Penthouse Media Group, Inc., tidligere kjent under navnet General Media, Inc., datterselskap av Penthouse International Inc.
Neelidae
Utseende
Neelidae er bittesmå (gjerne 0,25 – 0,4 mm), bleke spretthaler med en påfallende krumrygget profil – kroppen er omtrent halvsirkelformet. De har flere pigmenterte flekker på thorax og et par mørke vorter oppe på bakkroppen. Hodet er stort og bredt uten tydelige øyeflekker. Antennene er ganske korte, rundt halvparten så lange som hodet, og består av fire ledd. Springgaffelen (furca) er nokså kort og består av tre ledd.
Levevis
Disse bittesmå dyrene er funnet i mose, og én art ble beskrevet fra grusen (oppblandet med beinrester) på gulvet av grav-katakomber i Wien. De kan være ganske tallrike i fuktig jord, men svært lite er kjent om biologien deres.
Penthouse
Selv om Guccione er amerikansk, ble magasinet startet i Storbritannia, og fra 1969 ble det også solgt i USA. På høyden av sin suksess ble Guccione regnet som en av de rikeste i USA.
Neelidae
Utbredelse
Familien er kosmopolittisk.
Penthouse
Modellene som poserer i Penthouse kalles for «Penthouse Pets». Norske Linda Johansen og Julie Ege er blant disse.
Septemberutgaven av magasinet i 1984 skapte problemer for Penthouse, da det viste seg at Traci Lords som poserte i bladet var 15 år da bildene ble tatt.
Rektor
Rektor er en tittel med flere forskjellige betydninger, som har det til felles at de indikerer en akademisk eller religiøs eller politisk lederfunksjon. En rektors embede og funksjonstid kalles et rektorat. Ordet er hentet fra latin (rector) og betyr «hersker». Det latinske ordet rector er igjen hentet fra ordet regere, som på latin også fikk betydningen «lærer».
Innen akademia
Rektor er den norske tittelen på det høyeste akademiske vervet ved mange universiteter og andre institusjoner innen høyere utdannelse. Rektor er ved de fleste universiteter et akademisk verv, som man blir valgt til for en begrenset periode. I de fleste tilfeller er bare universitetets professorer valgbare. En rektors stedfortreder blir ofte kalt prorektor. I Norge kan institusjonens styre fastsette om rektor skal velges eller ansettes.
I Norge i dag, samt i store deler av Europa og Latin-Amerika, brukes tittelen rektor eller tilsvarende på andre språk. I Storbritannia og mange andre samveldestater er det vanlig å ha en kansler (Chancellor) som universitetets nominelle og seremonielle overhode, og en visekansler (Vice-Chancellor) som universitetets reelle øverste leder, tilsvarende en norsk rektor. Kansler-vervet er da et rent æresverv som kan innehas av en politiker, medlem av kongefamilien eller annen person som ikke har sitt daglige virke ved universitetet. En prorektor kan da ha tittelen pro-visekansler (Pro Vice-Chancellor) eller lignende. Kanslertittelen har også vært brukt på det europeiske kontinentet, og ble på 1800-tallet brukt i Norge på en måte som lignet på det britiske systemet, der kansler var en ren ærestittel. I USA kalles lederen for et universitet vanligvis president (President).
Innen skolevesenet
Rektortittelen brukes i mange land om lederen for både grunnskoler og gymnasier. Det er vanlig at rektorer innen skolevesenet er ansatt. Til 1970-tallet ble rektortittelen i Norge anvendt på lederen for et gymnas. Lederen for en barneskole ble kalt overlærer og lederen for en ungdomsskole ble kalt bestyrer.
Samveldet av uavhengige staters kulturhovedstad
Samveldet av uavhengige staters kulturhovedstad (russisk: Культурной столицей СНГ, engelsk: CIS Cultural Capital) er en status som blir tildelt av medlemsstatene i Samveldet av uavhengige stater (SUS) til en eller flere byer for en periode på ett år.
Avgjørelsen om å etablere en kulturhovedstad ble tatt av SUS' statsledere på et møte i Moskva den 20. desember 2011. Målet med utnevnelsene er å bygge og utbre de kulturelle relasjonene mellom medlemslandene, og Astana og Mary ble som et prøveprosjekt utpekt som de to første kulturhovedstedene for 2012.
Hells Angels
Hells Angels Motorcycle Club (HAMC) er en motorsykkelklubb som ble etablert i Fontana, California i 1948, der den lokale avdelingen – eller chapteret – fortsatt er aktiv. Det er anslått at MC-klubben har over 2,500 medlemmer og prospects (offisielt prøvemedlem) i over 200 lokalavdelinger (charters) i 22 land over hele verden.
Navn
Navnet er muligens hentet fra filmen Hell's Angels (1930) om det engelske Royal Flying Corps fra første verdenskrig.