cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Finskekrigen
Ujevnt parti
Ved et angrep vinterstid besto den svenske krigsplanen i under oppholdende strid å trekke seg tilbake til den nordvestlige delen av den finske delen av riket, mens festningen Sveaborg og Svartholm holdt ut beleiringer. Da våren kom og isen i Østersjøen gikk skulle da de svenske styrkene angripe både fra nordvest og ut fra festningene, støttet av forsterkninger fra den vestlige delen av riket. Forsvarsberedskapen på svensk side var imidlertid dårlig, i stedet for å styrke forsvaret av den finske delen av riket ble penger brukt på andre hold, mest oppsiktsvekkende var at tusentalls armégeværer og titalls kanoner ble solgt til russerne og prøysserne i årene før landet ble angrepet.
Februar–mai 1808, svensk defensiv
Den 21. februar 1808 angrep 24 000 russiske soldater under general Fredrik Vilhelm von Buxhoevden den finske delen av Sverige og erobret raskt Tavastehus. Det russiske angrepet kom i form av to akser; hovedstyrken under generalene Pjotr Ivanovitsj Bagration og Nikolaj Kamenskij rykket frem langs kysten, gjennom Abborrfors og Kymmene älv, mens den andre styrken angrep lenger nord og forfulgte Savolaxbrigaden gjennom landskapet Savolax.
Sverige var ikke uforberedt på russiske aggressive handlinger, men var ikke forberedt på full krig. Den svenske utsendingen til det russiske hoffet, Kurt von Stedingk, hadde imidlertid rapportert både til Stockholm og til de svenske styrkene i den finske delen av riket om Russlands kapasitet og hensikter, samt oppmarsjen da den kom. Noen offisiell russisk krigserklæring kom ikke før i april. En varsling fra Stedingk førte til at fungerende øverstkommanderende Karl Nathanael af Klercker mobiliserte i Finland før det russiske angrepet. En nyanlagt optisk telegraf som gikk fra den finske delen av riket via Åland til Grisslehamn i Sverige, sørget for at krigsutbruddet raskt ble varslet videre selv om Østersjøen var islagt.
Sverige hadde 21 000 soldater i den finske delen av landet, mens resten av hæren ble holdt i det sørlige Sverige av frykt for et angrep fra Danmark-Norge. Danmark-Norge erklærte Sverige krig den 14. mars 1808, men det var bare mindre trefninger langs grensen til Norge, og britiske og svenske flåtestyrker forhindret en planlagt dansk-fransk invasjon av Skåne.
Den svenske øverstkommanderende, general Wilhelm Mauritz Klingspors plan var å trekke seg tilbake til det sentrale Finland, det historiske landskapet Österbotten. De enkeltstående festningene Sveaborg ved Helsingfors og Svartholm ved Lovisa skulle holdes inntil forsterkninger kunne fremføres fra Sverige. I løpet av mars 1808 erobret de russiske styrkene Kuopio, Tammerfors og Jakobstad, Svartholm festning ble overgitt etter en kort beleiring, Helsingfors, Hangö, Gotland og Åland ble også raskt erobret.
Den russiske generalen Buxhoevden beleiret Sveaborg, som overgav seg den 3. mai med 6 000 mann, 110 fartøyer og over 700 kanoner da festningens kommandant, viseadmiral Carl Olof Cronstedt, fant videre motstand nytteløs. Sveaborgs kapitulasjon var et hardt slag mot den svenske forsvarsplanen og ble av samtiden sett på som høyforræderi.
Etter seieren i slaget ved Siikajoki gikk den svenske arméen under Carl Johan Adlercreutz til motangrep, og den russiske offensiven ble stoppet. De russiske styrkene i det nordlige Finland under general Nikolaj Tutsjkov spredte sine styrker utover for å befeste tettstedene og reduserte derved sin hovedstyrke til 4 000 mann, for lite til å pasifisere den fiendtlige landsbygden. Finnene startet geriljakrigføring så langt øst som Fredrikshamn, hvor styrker tilhørende oberst Johan August Sandels var aktive. General Kulnevs styrke ble slått i slaget ved Siikajoki den 18. april 1808, mens general Bulatovs styrke ble slått i slaget ved Revolax den 27. samme måned.
I mai led de russiske styrkene ytterligere nederlag da de ble drevet vekk fra Gotland, og på Åland ble den russiske kontingenten under oberst Vuich tvunget til å overgi seg av en svensk flotilje, støttet av lokalbefolkningen på øygruppen. Den 26. mai kom en britisk flåte med 14 000 mann til Göteborg, men grunnet uenighet med den svenske kongen ble ikke de britiske styrkene satt inn mot russerne. Svenskene fikk imidlertid støtte av 16 linjeskip og 20 andre britiske skip.
Okkupasjon og samarbeid
De russiske styrkene som trengte inn i den finske delen av Sverige, oppførte seg stort sett pent mot sivilbefolkningen, noe som var en bevisst linje fra den russiske øverstkommanderende Buxhoevden. De gangene russiske styrker gikk hardt frem, var det knyttet til sivil motstand fra befolkningen, og noen tilfeller av plyndring forekom også. I løpet av mars 1808 bestemte imidlertid tsar Aleksander seg for å legge den finske delen av Sverige under Russland, og tsarens nye undersåtter ble avkrevd troskapsed. Blant de som fikk ansvar for troskapseden var Jacob Tengström, biskop i Åbo og på det tidspunkt den mest sentrale sivile embetsmann i landet.
Krigen pågikk fremdeles, og troskapseden skapte usikkerhet blant sivilbefolkningen. Blant annet var redselen for russisk livegenskap stor. For å imøtekomme denne usikkerheten krevde blant annet Göran Magnus Sprengtporten at en lantdag skulle innkalles. Kravet om lantdag ble avvist av russerne, og i stedet ble finnene beordret til å velge en deputasjon fra ulike samfunnslag som så reiste til tsaren så han kunne høre deres ønsker.
Den finske deputasjonen til tsaren ankom St. Petersburg i oktober 1808 anført av grev Carl Erik Mannerheim. Tsaren var imidlertid opptatt, og deputasjonen måtte vente til 30. november før de ble tatt imot. Mannerheim fastholdt overfor russerne at deputasjonen ikke hadde noe vidt mandat da de ikke var valgt i henhold til grunnloven. Etter møtet med tsaren innleverte deputasjonen en anmodning om innkalling av en lantdag, og allerede den 11. desember fikk de beskjed av Sprengtporten at tsaren hadde godtatt anmodningen. Erobringen av Finland hadde tatt vesentlig lenger tid enn beregnet, og som realpolitiker anså tsar Aleksander at dette kunne føre til en krig med Frankrike. Det var derfor viktig å trygge grensen mot Sverige og få det finske folket på sin side.
August–september 1808, svensk sommeroffensiv
Ved den svenske sommeroffensiven ble de russiske styrkene presset tilbake mot det sentrale Finland og var fordelt langs linjen Björneborg – Tammerfors – Sankt Michel. De mottok store forsterkninger utover sommeren og nådde 55 000 mann, mot svenskenes 36 000. Den 14. august besluttet general Nikolaj Kamenskij seg for å benytte sin tallmessige overlegenhet til å starte en ny offensiv.
Selv om svenskene under Georg Carl von Döbeln vant slaget ved Jutas den 13. september, vant Kamenskijs korps på 11 000 mann mer avgjørende seire ved Ruona og Salmi den 1–2. september. Den svenske arméen led et avgjørende nederlag i slaget ved Oravais 14. september. Svenske forsøk på å landsette tropper ved Åbo ble stoppet av general Bagrations raske reaksjon. I det østlige Finland ble geriljabevegelsen gradvis nøytralisert, og de russiske styrkenes situasjon i det sørlige Finland ble utover høsten 1808 betraktelig forbedret.
Våpenhvilen i Lohteå
I det nordlige Finland var situasjonen mer komplisert. Tutjkovs hardt utsatte styrke kjempet for å holde stillingen mot oberst Sandels, mens en unnsetningsstyrke under general Aleksejev ble oppholdt av geriljastyrker. Det var ikke før 26. september at fyrst Dolgorukov (Aleksejevs etterfølger) klarte å trenge frem til Tutjkov og presse Sandels styrker tilbake.
Tre dager etter, den 29. september, undertegnet øverstkommanderende, feltmarskalk Buxhoevden, en våpenstillstand i Lohteå, grunnet tidlig vinter. Avtalen innebar at våpenhvilen skulle gjelde inntil en av partene sa den opp, og stridigheter skulle tidligst innledes 8 dager etter. De svenske styrkene skulle forlegges i traktene ved Kalajoki, mens de russiske skulle holde seg ved Gamlakarleby. Tsaren nektet imidlertid å ratifisere våpenhvilen og erstattet Buxhoevden med en ny øverstkommanderende, general Bogdan von Knorring.
Svensk tofrontskrig og russiske forsyningsproblemer
Sveriges situasjon var svak, da landet også var i krig med Danmark-Norge og dets allierte Frankrike og ble truet av invasjon fra Norge (36 000 soldater) og Danmark (45 000 franske og spanske soldater var stasjonert på Jylland under den franske marskalken Jean-Baptiste Bernadotte). Denne kombinerte trusselen tvang Sverige til å konsentrere sine styrker i den sørvestlige delen av landet og mot grensen til Norge (23 000 soldater).
Begge de stridende partene hadde store forsyningsproblemer, ettersom den finske delen av Sverige var et tynt befolket og fattig område, med få og dårlige veier. En stor del av forsyningene til arméene måtte bringes inn utenfra, og særlig de russiske forsyningslinjene var lange og ble tidvis truet og plyndret av mindre svenske avdelinger. I en rapport til tsaren i august 1809 skrev den russiske øverstkommanderende, feltmarskalk Buxhoevden, at man kjempet mot tre fiender: svenskene, opprørske bønder og mangel på forsyninger.
Skjærgårdskrig og sjøkrig
I løpet av sommeren 1808 ble også den svenske Skärgårdsflottan satt inn i kampen mot den russiske invasjonen. I alt fire større landgangsoperasjoner ble gjennomført i Finland. Skärgårdsflottan bandt opp russiske styrker langs kysten, men den ble også delvis balansert av de fartøyene som de russiske styrkene hadde erobret ved overgivelsen av festningen Sveaborg. Flere forsøk på landstigning langs sørkysten av Finland fra fartøyer tilhørende Stockholmseskadren i Skärgårdsflottan ble slått tilbake av de russiske styrkene.
Vinteren 1808–1809, Finland erobret
Mot slutten av 1808 hadde russiske styrker erobret det meste av Finland. Den 19. november 1808 ble Konvensjonen i Olkijoki undertegnet av den svenske generalmajor Carl Johan Adlercreutz og den russiske generalløytnant Nikolaj Kamenskij og den svenske hæren måtte trekke seg ut av Finland. Den russiske tsaren var nå ivrig etter å fortsette krigen også inn i selve Sverige for å sikre en seierrik utgang på krigen.
På denne bakgrunnen foreslo general Kamenskij en dristig plan, hvor de russiske styrkene skulle krysse den tilfrosne Bottenviken i to kolonner, en fra Vasa mot Umeå og en annen fra Åbo til Ålandsøyene og derfra videre mot Stockholm. En tredje enhet skulle avansere over land mot Torneå.
Selv om general Knorring ble presset av tsaren til å iverksette planen så raskt som mulig, anså Bogdan von Knorring den som urealistisk og forhalte iverksettelsen ut februar. I begynnelsen av mars måned sendte imidlertid tsaren sin krigsminister, Aleksej Andrejevitsj Araktsjejev, for å presse Knorring til å iverksette planen.
Våren 1809, den svenske delen av riket trues
Den 13. mars 1809 ble den svenske kong Gustav IV Adolf avsatt ved et kupp av ledende svenske offiserer ledet av general Carl Johan Adlercreutz, og kongens onkel ble utnevnt til konge som Karl XIII. Bakgrunnen for kuppet var stor misnøye med Gustav IV Adolfs styre. Den absolutte makt kongen hadde etter den gustavianske forfatningen av 1772 og tapet av den finske delen av riket ga en anledning for den svenske adelen til å ta tilbake makten. Omtrent samtidig med statskuppet i Stockholm startet de russiske styrkene marsjen over den islagte Bottenviken mot Sverige. Den 17. mars besatte general Bagration Ålandsøyene med en styrke på 17 000 soldater, mens general Kulnev ledet en mindre styrke videre og nådde svenskekysten den 19. mars, bare 70 kilometer utenfor Stockholm.
Da nyheten om Kulnevs ilandstigning nådde den svenske hovedstaden, sendte den nye kongen en forhandler til Knorring og ba om en våpenhvile. Den russiske øverstkommanderende aksepterte og kalte Kulnev raskt tilbake til Åland. I mellomtiden krysset en annen russisk styrke under generalløytnant Barclay de Tolly isen nord i Bottenviken, fra Vasa og nådde Umeå den 24. mars. Avstanden var ikke avskrekkende, om lag 80 kilometer, men isen var skrudd så marsjen var svært strabasiøs, det var kaldt og sterk vind. Barclay de Tolly tvilte på om det var mulig, men gjennomførte marsjen på tross av at hester og menn stupte.
En tredje styrke under grev Pavel Sjuvalov angrep Torneå, og på tross av bitende kulde omringet de en svensk styrke som kapitulerte den 25. mars. Seks dager etter ankom tsaren Åbo, og da han fikk vite om våpenhvilen avviste han den og utnevnte general Barclay de Tolly til ny øverstkommanderende. Kampene fortsatte til mai, da Sjuvalovs styrker også nådde Umeå.
Borgå lantdag
Den 29. mars 1809 åpnet Borgå lantdag, oppkalt etter byen den ble avholdt i, den lille byen Borgå. Det var en finsk representativ forsamling innkalt i henhold til den svenske grunnloven, som også hadde vært gjeldende i Finland. Lantdagen ble innkalt av tsaren for å legitimere maktovertakelsen.
For den finske delen av riket ble lantdagen godt mottatt da den gav Finland som storfyrstedømme en autonom status innen det russiske imperiet og ved avslutningen den 19. juli kommenterte tsaren at: «Nu är Finland upphöjt bland nationernas antal».
Sommeren 1809, offensiven som feilet
I august 1809 forsøkte Sverige, nå under Karl XIII, en offensiv i det nordlige Sverige under general Sandels for å angripe general Kamenskis styrker, senere kjent som Västerbottenekspedisjonen. De siste kampene i krigen, slaget ved Sävar og trefningen ved Ratan, endret imidlertid lite, og Kamenski lyktes i å nøytralisere denne sene motoffensiven.
Sandels offensiv var bare et forspill til fredsforhandlingene som ble innledet samme måned og som førte til freden i Fredrikshamn. Fredsavtalen ble undertegnet den 17. september. Sverige måtte avstå hele den finske delen av riket og deler av Lappland øst for Torneälven, Muonioälven og Könkämäälven til Russland, samt en tredjedel av arealet; en fjerdedel av befolkningen forsvant fra riket.
Sverige måtte videre stenge sine havner for britiske skip og slutte seg til kontinentalblokaden, noe som ledet frem til en formell krigserklæring mot Storbritannia. Noen måneder etter, den 6. januar 1810, bidro den russiske regjeringen til å fremforhandle Parisavtalen, hvor krigstilstanden mellom Frankrike og Sverige ble avsluttet.
Dødsfall og materielle tap
De militære tap i kamp var ikke så voldsomme: rundt 20 000 svenske og russiske soldater døde i strid. Langt flere soldater og sivile døde imidlertid i sykdom knyttet til krigen: totalt inkludert sykdom regner en at rundt 60 000 omkom. Spesielt dysenteri krevde mange liv, og bare i september 1808 døde 10 sivile av «rödsot» (den tidens svenske betegnelse på dysenteri) i det lille tettstedet Nykarleby på tross av smittehindrende tiltak.
De materielle tap som følge av krigen var stedvis omfattende. Frontene hadde flyttet seg, og begge siders styrker hadde i stor grad fått forsyninger fra sivilbefolkningen, ofte ved tvangsutskriving. Selv om den russiske hærledelsen bevisst la an en forsiktig og forsonlig linje, så var det mange eksempler på plyndring, og ved et russisk tilbud om skadeserstatning kom det inn en mengde krav.
Etterspill
Karl XIII som tok over etter Gustav IV Adolf, var gammel og barnløs. Til ny tronfølger valgte man derfor den danske prins Christian August, stattholder og øverstkommanderende i Norge, og høyt respektert for sin innsats i krigen med Sverige 1808–1809. Han døde imidlertid plutselig i 1810, og da ble den franske feltmarskalken Jean Baptiste Bernadotte tilbudt den svenske tronen. Mange i Sverige så dette som en mulig åpning for en gjenerobring av Finland, men den nye tronarvingen markerte snart at han hadde andre mål og så erobring av Norge som mer realistisk for Sverige.
Etter en vellykket deltakelse i sluttstridene mot Frankrikes enehersker Napoleon fikk Sverige under Bernadotte drevet gjennom at Danmark-Norge i Kielfreden måtte avstå Norge. Ved det fikk Sverige fjernet en trussel mot sin vestlige grense, samtidig som landet endelig oppgav sine krav på Finland; de svenske stormaktsambisjonene var vekk. Begge deler bidro til å stabilisere det nordiske området og legge grunnlaget for en demilitarisering.
Selv om Finland ble lagt under Russland, ble det et eget administrativt område, Storfyrstedømmet Finland, og hadde derved en egen og svært uavhengig stilling innen det russiske imperiet. Grunnlaget var dermed lagt for landets senere uavhengighet. For Russland betød utkommet av krigen at landets hovedstad St. Petersburg var langt bedre sikret mot angrep, hvilket betød at et langsiktig russisk utenrikspolitisk mål var nådd. Til overmål truet Russland ved sin kontroll over Åland Sveriges hovedstad Stockholm, noe som bidro til å tvinge Sverige til en vennligsinnet politikk overfor Russland. Utfallet av krigen sikret at de mange konfliktene med Sverige nå var historie, og styrkeforholdet var for ulikt til at Sverige igjen kunne bli en trussel mot Russland.
Siamastogenius
Siamastogenius er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utbredelse
Arten er utbredt i Sørøst-Asia.
NM i mangekamp 2002
NM i mangekamp 2002 var en del av NM i friidrett 2002, og ble arrangert som et eget mesterskap i Sand i Ryfylke, 1. og 2. juni.
Darja Jurlova
Darja Jurlova (født 3. mars 1992) er en estisk skiskytter. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 67 på sprinten.
NM i mangekamp 2002
Det ble konkurrert i tikamp for menn og sjukamp for kvinner.
Sjukamp
Kun 2 deltakere
Bjørkemålere
Bjørkemålere (Epirrita spp.) er en slekt av sommerfugler som tilhører familien egentlige målere (Geometridae). Den er middelsstore, slanke, grå målere som kan fly på senhøsten. Artene har gjerne store bestandssvingninger og når de er tallrike kan de gjøre stor skade på løvtrær, særlig bjørk. Masseutbrudd av fjellbjørkemåleren (Epirrita autumnata) flere år på rad har drept store områder av bjørkeskog i Nord-Norge og i fjellet. I Norge forekommer tre arter, fjellbjørkemåler, olivenbjørkemåler og kystbjørkemåler. De er svært like og dessuten ganske variable av utseende, så man må gjerne undersøke kjønnsorganenes bygning for å bestemme artene med sikkerhet.
Hjelset-Kleive Fotball
Hjelset-Kleive Fotball (stiftet 5. desember 1995) er et idrettslag fra Hjelset og Kleive i Molde. Klubbfargene er blå trøye, blå skjorts og blå strømper.
A-laget i fotball for herrer ble i 2022 nr 2 i 5. divisjon Nordmøre og Romsdal. De skal dermed spille i 4. divisjon i 2023. De rykket opp fra 6. divisjon i 2018.
Barograf
En Barogaf er et barometer for å registrere lufttrykk som en funksjon av tiden. Tradisjonelt er det et aneoridbarometer som styrer en skrivestift som tegner en kurve for lufttrykket på et barogram, et rutepapir som er festet til en langsomt roterende trommel. I dag benytter en helst elektroniske trykkfølere og dataoppsamling som  viser registreringene på en dataskjerm med både sanntidsmålingar, barogram og mer.
Barografen ble oppfunnet av franskmannen Lucien Vidie (1805–1866) i 1843.
Kanopolo under Verdenslekene 2013
Kanopolo var en av sportsgrenene ved World Games 2013. Konkurransen ble arrangert fra 2. august til 3. august 2013, i Hernando Botero Swimming Pool.
Kjone
Ei kjone (utalle kj'one) er en bygning som ble brukt til tørking av gårdens produkter, først og fremst korn, men også lin og malt. Kjona var i de fleste tilfeller en toetasjes laftet bygning, ikke helt ulik et stabbur. I underetasjen var ovnen, i andre etasje var hyller og plattinger til tørking. Etasjeskillet var oftest ikke et sammenhengende gulv, men hadde åpninger for å slippe varmen opp i tørkeetasjen. Eventuelt kunne det være et system av rajer eller lekter dekket av tekstil; et stort kjoneklede.
Betegnelsen kjone er vanligst i områdene rundt Oslofjorden og enkelte steder ellers på Østlandet. I andre deler av landet er liknende tørkeanordninger kjent under mange navn, som kjølne, malttare, hære, hekke mv.
Nevroradiologi
Nevroradiologi er et fagområde innenfor radiologien som omfatter bildediagnostikk og bildeassistert intervensjon i det sentale- og perifere nervesystemet, samt ryggraden og hode og nakke, med fokus på diagnostisering og karakterisering av abnormiteter, som arteriovenøse malformasjoner, svulster, aneurismer og slag. Faget regnes som en subspesialisering innen radiologien, med bakgrunn i behovet for oppbygging av kompetanse om og utvikling av høyspesialiserte undersøkelser og prosedyrer hos det store antall pasienter med lidelser i sentralnervesystemet.
De første nevroradiologiske enhetene i Norge kom ved Rikshospitalet og Ullevål sykehus i begynnelsen av 1960-årene. Den første CT-maskinen i Norge ble plassert på Ullevål sykehus i 1975, mens Rikshospitalet, St. Olavs hospital i Trondheim og Universitetssykehuset Nord-Norge i Tromsø fikk slike maskiner i 1977. Den første MR-maskinen i Norge ble installert ved Sentralsykehuset i Rogaland i 1986 og fulgte av en innsamlingsaksjon. Rikshospitalet, Radiumhospitalet og St. Olavs hospital fikk installert sine første MR-maskiner i 1987. Den kraftigste MR-maskinen i Norge per 2022 er en Siemens MAGNETOM Terra System av typen 7T MR som er installert ved St. Olavs hospital, der den også disponeres av NTNU til nasjonal infrastruktur innen nevrovitenskapelig forskning. Maskinen kostet omkring 100 millioner NOK og ble operativ i desember 2019.
Uinnskrenket ubåtkrig
Uinnskrenket ubåtkrig er en type sjøkrig hvor ubåter senker fartøy som tankskip og bulkskip uten forvarsel, i motsetning til angrep etter såkalte priseregler. Prisereglene sa at angripende ubåter måtte lete etter mannskap og føre dem i sikkerhet før fartøyet deres ble senket, med mindre skipet hadde nektet å stanse eller gjort aktiv motstand mot bording. En slik taktikk ga ubåtene en fordel som økte effektiviteten i en krig, men ble ansett av mange for å være et brudd på internasjonale regler for krigføring, særlig når det gjelder nøytrale skip.
Etter tyskernes bruk av uinnskrenket ubåtkrig under første verdenskrig ønsket flere land å begrense eller forby bruken av ubåter. I stedet kom stormaktene frem til Marineavtalen i London 1930 hvor ubåter ble påkrevd å følge prisereglene. Disse reglene la ikke ned noe forbud mot å bevæpne handelsskip, men ved å bevæpne dem eller delta aktivt i en konflikt ved å rapportere om ubåtenes bevegelser, ble handelsskipene de facto deltakere i striden, noe som fjernet beskyttelsen prisereglene ga dem. Dette gjorde at restriksjonene på ubåtkrig ikke fungerte i praksis.
Bruk
Det har vært fire store kampanjer hvor uinnskrenket ubåtkrig har blitt brukt:
Alle disse tilfelle var forsøk på å blokkere lands varetilførsel, særlig de land som var avhengige av handelsvarer for å forsyne sin befolkning og krigsindustri (som Storbritannia og Japan).
Hvannadalshnjúkur
Hvannadalshnjúkur (eller Hvannadalshnúkur) er Islands høyeste fjell med 2 110 moh. Fjellet er en stratovulkan, og er omkring 700 000 år gammel. Vulkanen har de siste 1000 årene hatt to utbrudd. Utbruddet i 1362 er Islands største i historisk tid. Det som fant sted i 1727–28 var kraftig, men ikke like voldsomt.
Hvannadalshnjúkur er det høyeste punktet av Öræfajökull (en del av isbreen Vatnajökull). Turen frem og tilbake er 23 km lang og tar normalt 10-15 timer å bestige. Fjellet er vanskelig å komme til. Det ligger langt fra folk, og inne på isen. Utgangspunktet for å nå Hvannadalshnjúkur er Svínafell ved Þjoðvegur (100 moh.). Herfra går det to stier inn til Öræfajökull, men ikke inn til selve fjellet. Det går turer med fører inn til Hvannadalshnjúkur.
Fram til 2005 ble fjellets høyde oppgitt til 2 119 meter, men nye GPS-målinger viste at den riktige høyden på toppen var 2 110 meter over havet.
Equmeniakyrkan
Equmeniakyrkan er det midlertidige navnet på et kirkesamfunn i Sverige. Det blei stifta i 2011 som Gemensam Framtid (GF), og var en sammenslåing av frikirkesamfunnene Metodistkyrkan, Baptistsamfundet og Missionskyrkan. Mange navneforslag for det nye samfunnet har blitt lagt fram, men man kom ikke fram til ett enkelt forslag. I 2013 fikk samfunnet et formelt navn, Equmeniakyrkan. Siden 2007 har samfunnet hatt en felles ungdomsorganisasjon kalt equmenia. Formelle beslutninger om å fusjonere med de andre samfunnene blei behandla i kirkesamfunnenes konferanser i 2008, 2009 og 2010, før den endelige beslutningen blei gjort i 2011. Kirkekonferansen i Linköping (mai 2012) valgte Lasse Svensson som leder samt Olle Alkholm og Sofia Camnerin som nestledere.
Diskusjon i forkant av stiftelsen
Noen av de mer omstridte spørsmålene i samtalen mellom de tre samfunna er synet på forsamlingenes selvstendighet, distriktenes rolle, kriterier for medlemskap, terminologi og dåpssyn. Baptistsamfunnet bygger på sjølstendige, suverene lokale forsamlinger, mens metodistkirka har et episkopalt kirkestyre og misjonskirken hadde et kirkestyre som baserte seg på en tilsynsfunksjon over menighetene. Vigsel av likekjønna par har til en viss grad vært et betent tema. Denne skillelinja går innad i de tre samfunnene, snarere enn mellom dem. Det at noen lokale forsamlinger har hatt nært samarbeid med andre kirker som for eksempel menigheter innen Evangelska Frikyrkan og pinsemenigheter, men iblant også Svenska kyrkan. Flere baptistforsamlinger har søkt eller har planer om å søke medlemskap i Evangeliska Frikyrkan.
Konfliktåret 1861
Dødsfall
…
Aedemonini
Aedemonini er en gruppe av snutebiller (Curculionidae) som lever på busker og trær. De er små, korte og høyr hvelvede, og kroppen er dekket av skjell i ulike farger, noen av disse er som oftest oppstående og hårlignende og gir billene et "bustete" utseende. Snuten er lang, men den holdes vanligvis bakoverbøyd slik at den ikke er synlig ovenfra. Navnet Cryptorhynchus betyr "skjult snute".
Utseende
Små (gjerne 2 – 6 mm), korte, høyt hvelvede biller, gjerne brunlige og matte med mønster dannet av lyse skjell. Kroppen er vanligvis helt dekket av skjell, noen av dem gjerne oppstående og hårlignende. Hodet er temmelig lite, fasettøynene er forholdsvis store og flate. Snuten er middels lang og tynn og holdes vanligvis bakoverbøyd slik at den ikke er synlig ovenfra. Den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene som ender i en kopplignende grop på mellombrystet (mesosternum). Antennene er festet rundt midten av snuten. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, men tydelig smalere enn dekkvingene. Sidene er avrundede. Det har ofte markerte knøler på sidene. Dekkvingene er ovale hos de fleste, men parallellsidige hos noen av de større artene. De har mer eller mindre markerte skuldre og ofte rekker av oppstående skjell. Beina er kraftige og forholdsvis lange, lårene er vanligvis utannede, men kan ha en tann på undersiden. Leggene (tibiae) ender i en krok (uncus). Føttene er nokså korte og kan foldes tilbake mot leggen.
Levevis
Tresnutebillene lever på ulike slags busker og trær, der de voksne billene gjerne gnager på bladene. De er sjelden spesielt tallrike og er ikke regnet som skadedyr.
Fransk Indokina
Fransk Indokina var en føderasjon av franske kolonier og protektorater i Sørøstasia, del av det franske kolonivelde. Den bestod av Cochinkina, Tonkin, Annam (disse tre utgjør nå Vietnam), Laos og Kambodsja.
Kolonisering
Frankrike underla seg Annam og Tonkin etter den fransk-kinesiske krig (1884–1885). Indokina ble organisert i oktober 1887 og omfattet da Annam, Tonkin, Cochinkina og Kambodsja. Laos ble tatt med i 1893. Føderasjonen bestod til 1954. Indokinas hovedstad var Hanoi.
Motstand
Den franske overhøyheten møtte sterk motstand fra forskjellige nivåer i samfunnet, også fra Nguyễn-dynastiets herskere. Flere var aktive i anti-fransk motstandsarbeid. Keiser Hàm Nghi var bare i tenårene da han forlot det keiserlige palass i Huế i 1885 og startet motstandsbevegelsen Cần Vương («Redd kongen»). Han ble tatt i 1888 og sendt i eksil i Fransk Algerie. Senere ble også keiserne Thành Thái (1907) og sønnen Duy Tân (1916) sendt i eksil til den franske øya Réunion i Indiahavet 800 km øst for Madagaskar på grunn av anti-fransk motstandsarbeid.
Motstandarbeidet hadde forskjellige retninger; i 1905 startet Phan Chu Trinh en fredelig, ikke-voldelig moderniseringsbevegelse med sikte på å frigjøre Vietnam ved å høyne utdannelsesnivået i befolkningen, modernisering av samfunnet og appellere til Frankrikes demokratiske prinsipper. Etter at keiserdømmet i Kina falt i 1912 og etter den russiske revolusjonen i 1917, skjedde det både en radikalisering i den vietnamesiske motstanden og den franske undertrykkelsen av motstanden ble enda sterkere.
Informasjonskløft
En informasjonskløft er det skillet som finnes mellom to eller flere befolkningsgrupper eller sosiale lag med bakgrunn i at den ene gruppen vet noe den andre gruppen ikke vet, som gir den første gruppen et fortrinn i forhold til den andre. Mediebruk kan forsterke sosiale skiller eller ulikheter mellom grupper – altså skape informasjonskløfter.
Fransk Indokina
Motstand
Politiske partier som Việt Nam Quốc Dân Đảng, et sosialistisk, revolusjonært parti, ble stiftet i midten av 1920-årene av intellektuelle i Hanoi. Etter at disse ledet et opprør i Tonkin, ble ledelsen henrettet ved giljotinering. Ulike kommunistiske grupperinger ble dannet på samme tid, og i 1930 ble disse slått sammen til Đảng Cộng sản Việt Nam («Vietnams kommunistiske parti») i Hongkong, under ledelse av Hồ Chí Minh.
Informasjonskløft
Tradisjonelt har informasjonskløftene gått mellom de som har vært utdannede; de som kunne lese, skrive og ta til seg kunnskap og de som ikke har gått grunnleggende skolegang. I vår tid er skillet mellom hvem som kan å bruke internett til å skaffe seg informasjon. Internettet er kanskje den viktigste og stadig mer brukte informasjonskanalen vi har. Og den er stadig under videre utvikling. I denne kløften er det de unge som kommer best ut, mens gamle mennesker ofte ikke har rørt en datamaskin. Informasjonskløfter skapes ofte fordi grupper benytter seg av forskjellig teknologi, språk eller at man benytter seg av forskjellige informasjonkanaler.
Fransk Indokina
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig kom Indokina under japansk dominans. I september 1940 gav Vichy-regimet (som nettopp hadde underkastet seg Tyskland) etter for Japans krav om militær tilgang til Tonkin. Dette gav i første omgang Japan et nytt oppmarsjområde i forhold til Kina under sin pågående krig (1937–1945) mot kineserne. I annen rekke var det et ledd i den japanske plan om å få herredømmet over stillehavsområdet, noe som var blitt vesentlig hjulpet fremover av Tysklands seier over Nederland (som var kolonimakt i Nederlandsk Ostindia) og Frankrike. Japanerne beholdt det franske byråkrati og lederskap intakt for administrasjonen av Indokina.
Informasjonskløft
Konsekvenser av en langvarig informasjonskløft er at en gruppe av samfunnet blir ekskludert ut av det og ikke får mulighet til å delta i samfunnsdebatten på linje med andre borgere. På mange vis er dette en trussel mot demokratiet. Et velfungerende demokrati er nemlig avhengig av at flest mulig deltar i samfunnsdebatten, slik at man kan få mest mulig riktige beslutninger. For å ha et velfungerende demokrati må flesteparten av medlemmene i demokratiet kunne være med i samfunnsdebatten. For å få til det må alle ha det samme grunnlaget å diskutere på.
Fransk Indokina
Andre verdenskrig
Den 9. mars 1945, da Tyskland var nær ved det endelige nederlag og amerikanerne rykket stadig nærmere Japan i Stillehavet, besluttet Japan seg for å ta full kontroll over Indokina. De beholdt makten der til krigens slutt.
Men Frankrike ønsket å gjenopprette kontrollen av sin tidligere koloni. I januar 1946 trakk Storbritannia ut de troppene de hadde hatt stående i landet etter andre verdenskrig, og senere samme år gjorde Kina det samme, etter løfte fra Frankrike at de skulle si fra seg territorielle krav mot Kina.
I september 1945 opprettet den fransk-utdannede Hồ Chí Minh et selvstendig Vietnam og gikk i forhandlinger med Frankrike om selvstendighet. Ho Chi Minh hadde regnet med støtte fra de allierte etter det samarbeidet de hadde hatt mot de japanske okkupantene. Men 23. november svarte Frankrike med å bombe havnebyen Haiphong i det nordlige Vietnam. Frankrike møtte av motstand fra Viet Minh, som var kommunistiske, vietnamesiske nasjonalister under ledelse av Ho Chi Minh. Under andre verdenskrig hadde USA støttet Viet Minh i deres motstandskamp mot japanerne; i mars 1945 hadde de kontroll over det meste av den vietnamesiske landsbygden. Etter å ha overbevist keiser Bao Dai om å abdisere, erklærte Ho seg som president for Vietnam den 21. september 1945. Men før måneden var omme, hadde en kombinert styrke av britiske, franske og indiske styrker, som også tvang fangne japanere til å bistå dem, gjeninnsatt det franske kolonistyre.
Første indokinesiske krig
Frankrike satte inn Det franske ekspedisjonskorps i Det fjerne østen mens Viet Minh samlet krefter, og i 1947 utbrøt den første indokinesiske krig. I 1950 erklærte Ho igjen en uavhengig vietnamesisk republikk, og den ble anerkjent av kommuniststormaktene Kina og Sovjetunionen.
Viet Minh hadde innledningsvis vanskeligheter med å slå til mot de franske kolonistyrkene, men situasjonen forbedret seg etter at Mao Zedong beseiret Chiang Kai-shek i den kinesiske borgerkrig i 1949, noe som ga Viet Minh trygge baser innen Kina. I 1953 kontrollerte Viet Minh store deler av det nordlige Vietnam, mens Frankrike hadde kontroll i sør.
Da det ble klart at krigen ville kunne bli langvarig og de franske tapene etterhvert steg. I perioden 1946 og 1952 hadde 90 000 franske soldater blitt drept. , tilbød Frankrike å gi Vietnam uavhengighet, men Viet Minh stolte ikke på de franske løftene og krigen fortsatte.
I Frankrike økte det folkelige motstanden mot krigen, og dette skyldtes følgende faktorer :
Den franske militære strategien ble da å slå Viet Minh i et større slag for å kunne få avsluttet krigen med fransk seier. Frankrike anla som følge av denne strategien i desember 1953 en militær base ved Dien Bien Phu som ville blokkere Viet Minhs forsyningslinjer gjennom Laos. Viet Minh under ledelse av Giap iverksatte en 57-dagers beleiring av basen, og samlet Viet Minh-styrker fra hele Vietnam, til en samlet styrke på 70 000 mann. Beleiringen, og et omfattende artilleriangrep varte fram til det avgjørende slaget ved Dien Bien Phu startet 13. mars 1954 med det franske nederlaget 7. mai 1954. Dette nederlaget førte til at franskmennene trakk seg ut av Indokina. Viet Minhs seier over den franske kolonimakten var en viktig drivkraft i den kommende avkoloniseringen, da det var den første store militære seieren av en asiatisk motstandsgruppe mot en kolonihær i en konvensjonell krig, og ødela slik myten om at de vestlige kolonimaktene var uovervinnelige.
Laos og Kambodsja ble også erklært selvstendige i 1954, og Frankrike opphørte å være kolonimakt i området. I kjølvannet av oppløsningen av kolonien brøt Vietnamkrigen ut.
Liste over nobelprisvinnere i fysiologi eller medisin
Listen over nobelprisen i fysiologi eller medisin er en kronologisk liste over mottakere av nobelprisen i fysiologi eller medisin fra 1901 og frem til i dag. Prisen blir utdelt årlig av det svenske Karolinska Institutet til forskere og leger som arbeider eller har arbeidet med ulike felt innen fysiologi eller medisin. Prisen er en av fem priser utdelt av Nobelstiftelsen etter ønske fra testamentet til Alfred Nobel. Prisen kalles ofte bare nobelprisen i medisin, men Nobel presiserte at prisen skulle tildeles bidrag innen «fysiologi eller medisin» i sitt testamente.
Dermed kan prisen tildeles personer innen svært varierende fagfelt. Den første prisen ble tildelt tyske Emil Adolf von Behring i 1901. Alle mottakere av prisen tildeles en medalje, et diplom og en pengesum (hvilket har variert gjennom årene). I 1901 mottok von Behring en pengesum på 150,782 svenske kroner (SEK), som i 2008 ville tilsvart over 7,7 millioner svenske kronger. I 2008 mottok prisvinnerne Harald zur Hausen, Françoise Barré-Sinoussi og Luc Montagnier en sum på 10,000,000 svenske kroner (ca. 8,775,000 norske kroner). Prisen blir utdelt i Stockholm på den årlige seremonien den 10. desember, den samme datoen som Nobels død.
Prisen er utdelt til personer innen ulike fagfelt og frem til 2009 har 8 priser blitt tildelt for bidrag innen signaltransduksjon av G-proteiner, 13 priser er tildelt personer som har bidratt eksepsjonelt innen nevrovitenskap og videre 13 har blitt tildelt prisen for sine bidrag innen metabolisme. Prisen har en gang ikke blitt tildelt ved seremonien. Dette skjedde da Gerhard Domagk i 1939 ikke fikk lov til å motta prisen av sin tyske regjering. Han mottok senere medaljen og diplomet, men ikke pengepremien.
Per 2019 har totalt 219 personer mottatt prisen, derav 12 kvinner: Gerty Cori (1947), Rosalyn Yalow (1977), Barbara McClintock (1983), Rita Levi-Montalcini (1986), Gertrude B. Elion (1988), Christiane Nüsslein-Volhard (1995), Linda B. Buck (2004), Françoise Barré-Sinoussi (2008), Elizabeth H. Blackburn (2009), Carol W. Greider (2009), May-Britt Moser (2014) og Tu Youyou (2015). Grunnet de to verdenskrigene og andre årsaker, har prisen ikke blitt utdelt ved ni anledninger (henholdsvis i 1915–1918, 1921, 1925 og 1940–1942).
Solonitsa
Solonitsa (russisk Солоница) er en elv i Ivanovo, Kostroma og Jaroslavl oblast i Russland og en av sideelvene til Volga fra venstre. Elven er 132 km lang og har et nedslagsfelt på 1420 kvadratkilometer.
De største sideelvene den har er Jemsna og Nerekhta, begge fra venstre.
Byen Nerekhta ligger ved Solonitsa.
Sult-prisen
Sult-prisen er en litterær pris som fra 1998 utdeles årlig av Gyldendal Norsk Forlag. Ifølge statuttene skal prisen gå til et eminent yngre forfatterskap, uavhengig av hvilket forlag forfatteren er tilknyttet. Prisen er på 250 000 kroner.
Pseudoclema
Pseudoclema er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Østerrike under Sommer-OL 2016
Østerrike deltok under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, Brasil i perioden 5. – 21. august 2016.
Philippines Football League
Philippines Football League er den øverste divisjon for fotball på Filippinene.
Série A 2020
Série A 2020 var Brasils øverste divisjon i fotball for menn 2020. Ligaen startet 8. august 2020 og ble ferdigspilt 26. februar 2021. vant ligaen ett poeng foran.
New York Jets i NFL-sesongen 2020
New York Jets spilte i sin 51. sesong i National Football League, sin 61. samlet og andre og siste under hovedtrener Adam Gase. Jets klarte verken å forbedre på fjorårets sesongresultat på 7–9 eller nå sluttspillet for første gang siden 2010. Sesongresultatet på 2–14 var lagets dårligste siden de gikk 1–15 i 1996.
Jets ble det første laget som offisielt ikke kunne kvalifisere seg til sluttspillet etter et tap i uke 11. Jets fortsatte tapsrekken frem til uke 14, en ny rekord for dårligst sesongstart for Jets (0–13), før laget fant sin første seier mot Los Angeles Rams. Etter at Cleveland Browns og Tampa Bay Buccaneers kvalifiserte seg til sluttspillet for første gang siden henholdsvis 2002 og 2007 har Jets den lengste aktive sluttspilltørken i NFL, da de ikke har nådd sluttspillet siden 2010.
Noen timer etter lagets nederlag mot New England Patriots fikk hovedtrener Adam Gase sparken, etter å ha gått 9–23 i løpet av to år med laget.
Museum
Et museum, musé eller muse er en institusjon som samler, bevarer, forsker på og stiller ut kunstverk eller andre gjenstander som har vitenskapelig, naturhistorisk eller kulturhistorisk interesse. Museer spesialiserer seg vanligvis innenfor ett eller flere fagfelt, og har fagfolk med stor interesse for, eller med spesialutdanning innenfor disse fagfeltene.
New York Jets i NFL-sesongen 2020
Den 20. juli 2020 bekreftet Jets at deres hjemmekamper kom til å bli utspilt bak lukkede dører på grunn av den pågående koronaviruspandemien.
Museum
Museumstyper
Moderne museer begrenser vanligvis virksomheten til visse temaer, og de fleste kan plasseres i en eller flere av kategoriene: museer for kunst, kunsthåndverk, arkeologi, etnografi, etnologi, historie, kulturhistorie, naturvitenskap, teknikk eller naturhistorie. Innenfor disse kategoriene kan museer spesialisere seg videre, eksempelvis museer for moderne kunst, luftfart, industri, landbruk eller geologi. I Norge er det i tillegg blant annet vegmuseum, forsvarsmuseum, jernbanemuseum, museumsjernbaner, marinemuseum, kystkulturmuseum, fotomuseum, fjellmuseum, oljemuseum, bremuseer, og museer som belyser kjente menneskers liv og virke. Enkelte bygninger med status som kulturminner drives også som museum, f.eks. Eidsvollsbygningen. Mange byer og mindre steder har egne lokalsamlinger og by- eller bygdemuseer. Et nyere fenomen er de mer spesialiserte formidlingssentre, hvor formidling er hovedsaken, og hvor det ikke nødvendigvis finnes samlinger eller drives forskning. Utstillingene på formidlingssentrene er ofte preget av å være mer brukervennlige og interaktive, og multimedia anvendes i større grad enn ved museene.
Bree (Belgia)
Bree  er en kommune i den belgiske provinsen Limburg.
New York Jets i NFL-sesongen 2020
Draft
Bytter før draftet
Museum
Friluftsmuseer
Friluftsmuseer er en egen kategori blant kulturhistoriske museer. Som navnet sier, viser de utstillinger under åpen himmel, ofte på vidstrakte arealer. De fleste stiller ut bygninger som er tilflyttet og gjenreist etter demontering på opphavsstedet. Moderne friluftsmuseer forsøker å gjenskape totalbilder av fortidige situasjoner, med hele bygningsgrupper og tilhørende innretninger, og om mulig slik at landskap og vegetasjon tilsvarer det som fantes på opphavsstedet i den aktuelle perioden. Verdens første friluftsmuseum var kong Oscar IIs samlinger på Bygdøy kongsgård ved Oslo, anlagt i 1881. I 1891 åpnet den svenske museumspioneren Artur Hazelius sitt friluftsmuseum Skansen i Stockholm, og dette ble forbildet for alle senere friluftsmuseer i Nord- og Øst-Europa, og etterhvert i andre deler av verden. Også Norsk Folkemuseum i Oslo og den lange rekken av senere norske friluftsmuseer er anlagt med Skansen og det tilhørende Nordiska museet som forbilder. De første friluftsmuseene oppsto i regioner med trebebyggelse, ettersom trebygninger lar seg demontere, flytte og gjenreise uten alt for stort tap av autentisitet. En moderne variant av friluftsmuseet er økomuseet, som oppsto i Frankrike.
New York Jets i NFL-sesongen 2020
Draft
Bytter under draftet
Museum
Kystkultursenter
Kommuner langs kysten av Norge er i ferd med å bygge museer og restaurere bebyggelse som viser gammel sjøfartstradisjon.
New York Jets i NFL-sesongen 2020
Sesongoppkjøring
Jets' terminliste for sesongoppkjøringen ble annonsert 7. mai, men ble senere kansellert av sikkerhetshensyn på grunn av koronaviruspandemien.
Museum
Historikk
Selve ordet museum er lånt fra latin, og opprinnelig fra gresk museion, et sted eller et tempel viet til musene, som i gresk mytologi var beskyttere av kunst og vitenskap. Oldtidens mest berømte museion lå i Alexandria i Egypt.
New York Jets i NFL-sesongen 2020
Terminliste
Merknader
Museum
Historikk
De første museene sprang ut av fyrstelige privatsamlinger av sjeldne, eksotiske eller merkverdige gjenstander, både naturlige og menneskeskapte, i såkalte raritetskabinetter. Benevnelsen museum ble tatt i bruk på 1600-tallet. Det første moderne, offentlige museet var British Museum som ble grunnlagt i London i 1753. I Norge ble Oldsaksamlingen ved Universitetet i Oslo opprettet i 1810. Bergens Museum åpnet i 1825 med både natur- og kulturhistoriske gjenstander. Kristiansand Museum ble etablert i 1828, Arendals Museum ble grunnlagt i 1832, og begge var fra begynnelsen av både museum og bibliotek. Nasjonalgalleriet og Kunstindustrimuseet åpnet i Oslo i henholdsvis 1837 og 1876. Det Hanseatiske Museum i Bergen åpnet 1872. Norsk Folkemuseum på Bygdøy ble stiftet i 1894 som det første landsdekkende kulturhistoriske museum som også skulle drive friluftsmuseum. De Sandvigske Samlinger på Lillehammer åpnet i 1904, i samme tradisjon som Norsk Folkemuseum. Stalheim folkemuseum, Tønnebergs samlinger, regnes som en av landets største i privat eie. Samlingen består av en rekke eldre bygninger og gjenstander utstilt i egen utstillingshall ved Stalheim hotell.
Organisering og drift
Museer kan være organisert på mange måter. De kan være eid av foreninger eller museumslag, de kan være statlige eller kommunale, eller de kan være selveiende stiftelser. Svært få museer har egeninntekter som kan dekke driften, og de fleste er derfor hovedsakelig finansiert med offentlige tilskudd. Vitenskapelige medarbeidere ved norske museer kalles vanligvis konservatorer, ved kunstmuseene også kuratorer. Museene har i tillegg spesialister på mange felter, som dokumentasjon, magasinforvaltning, konservering, utstillingsdesign, museumspedagogikk og en rekke andre spesialfelter.
Utstillinger og samlinger
Museer anskaffer gjenstander til samlingene ved kjøp eller gaver, de arkeologiske museene ved utgravninger, og de naturhistoriske museene også gjennom ekspedisjoner og feltarbeid. Kunst- og kulturhistoriske museer har sjelden økonomi til dyre innkjøp og er hovedsakelig henvist til å motta gaver eller finne sponsormidler.
De fleste museer har permanente utstillinger (basisutstillinger) på sine kjerneområder, men også temporære utstillinger av kortere varighet om spesielle temaer. Ofte kan de vise innlånte utstillinger produsert ved andre museer, og vandreutstillinger som vises på flere museer er vanlige. Museer samarbeider ofte om utstillingsproduksjon, og de fleste er avhengige av å låne inn gjenstander fra andre museer for å supplere sine egne samlinger.
Mange museer tar inngangspenger av sine besøkende, vanligvis differensiert etter alder og betalingsevne. Tendensen i mange land går i retning av gratis adgang.
The Bangles
The Bangles er et rockeband fra Los Angeles, California.
Bandet var populære i annen halvdel av 1980-årene, og slo gjennom med singlen «Manic Monday» i 1986. Andre kjente hits er «Walk Like an Egyptian» (1986) og «» (1988).
Runde nordside fuglefredningsområde
Runde nordside fuglefredningsområde er et fuglefredningsområde og ramsarområde på øya Runde i Herøy kommune i Møre og Romsdal. Området ble fredet 1981 sammen med tre andre fuglefredningsområder for å «ta vare på eit rikt og interessant fugleliv og fuglane sitt livsmiljø, serleg med omsyn til sjøfuglkoloniane», ifølge fredningsforskriften. De fire områdene utgjør tilsammen 2,6 km².
Charles Alexander Kazimieras Salatka
Charles Alexander Kazimieras Salatka (født den 26. februar 1918 i Grand Rapids i Michigan i USA; død den 17. mars 2003 i Oklahoma City) var en amerikansk katolsk prelat og erkebiskop av Oklahoma City.
Runde nordside fuglefredningsområde
Området omfatter Skarveura på nordsiden av fuglefjellet på Runde.
Området ble i 2013 utpekt til ramsarområde som et av fem delområder i Runde.
Charles Alexander Kazimieras Salatka
Prest
Charles Salatka vokste opp som ett av fem barn til en litauisk innvandrerfamilie. Etter katolske teologiske studier ble han presteviet den 24. februar 1945.