cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dåp
Bloddåp og lengselsdåp
De trossamfunn som anerkjenner dåpen som frelsesnødvendig, forholder seg på forskjellige vis til spørsmålet om hva som skjer med kristustroende som dør uten å ha rukket å bli døpt, med kristnes spedbarn som dør før dåpen, og med udøpte mennesker som uforskyldt er ukjente med den kristne lære eller som har avvist den på et sviktende grunnlag (avvist et vrengebilde av kristendommen). De fleste trossamfunn vil ikke utelukke muligheten for at Gud likevel velger å frelse slike mennesker, men vil ikke svare «på Guds vegne» om dette.
Den katolske kirke har utviklet en tilnærming der det i tillegg til «vanndåpen» tales om «bloddåpen» og om «lengselsdåpen».
De fleste trossamfunn har samme trosmessige holdning, om enn den kles i annet teologisk språk.
Kvinner og dåp
En problemstilling om kvinner og dåp kan i dag synes selsom. Men historisk er det likevel av interesse å drøfte spørsmålet – under tre synsvinkler: Hva gjelder den tidlige skikk med å døpe personer som var nakne (gymnos) mens døperen som regel var en (mannlig) prest; hva gjelder påskenattsfeiringens dåpsliturgi; og hva gjelder kvinners adgang til å foreta dåp?
Nakendåp: Tidlige kilder belegger at kandidatene ble døpt nakne, blant annet for å understreke handlingens radikale natur. Her strides de lærde: Det er dem som mener at det er høyst usannsynlig at mannlig presteskap døpte nakne voksne kvinner, og det pekes på at uttrykket gymnos i kildene, nakenhet, hadde en mye videre bruk enn det «splitter naken» man senere tenker seg med ordet. Det kunne dreid seg om at man kun skulle ta av seg de ytre klærne. At man likevel brukte ordet nakenhet kunne tenkes å skyldes å understreke det teologiske element om en ny fødsel i dåpen.
Imidlertid finnes det i gamle skildringer sterke elementer som trekker i en annen retning, og som også kan kaste lys over hvilken rolle som de kvinnelige diakoner, ofte nevnt i eldre kilder, hadde å oppfylle. I en gammel koptisk kilde fra Egypt heter det blant annet: «Den person som døpes, blir nå avkledt … alle gull- og sølvornamenter og klær tas av …». Likeså et rituale fra Edessa: «Diakonen fjerner fra katekumenen alle klær, ornamenter, øreringer og hva enn de har på seg …». I «De apostoliske konstitusjoner» (ca. år 400) står det uttrykkelig (nr. 3,15 og 3,16) at «ingen mann skal se» den kvinnelige katekumen, og at både neddykking og salving skal foretas av en diakonisse. Ved dåp skjedde nemlig samtidig en salving (knyttet til det som i dag er konfirmasjon eller krismering i den katolske og de ortodokse kirker), og den var ikke kun – som i vår tid – på pannen, men over store deler av kroppen.
Det er også kjent fra noen kilder at det var benyttet forheng mellom døper og dåpskandidat: Den døpende/salvende biskop/prest ville da salve kandidatens hode (og la en diakon ta seg av resten) og fremsi dåpsformelen, og samtidig selv påbegynne nedsenkningen ved å føre kandidatens hode nedover (og så la diakonen ta seg av resten), eller ved å døpe ved overøsning (og la diakonen eventuelt fortsette med nedsenkningen i baptisteriets vannbasseng).
Dåp påskenatt: I de første århundrer av kristendommens historie ble påskenatt det fremherskende tidspunkt for dåp. Det skjedde da i baptisteriet, der man hadde et slikt. Først ble barna døpt, så mennene og til slutt kvinnene. Men her kom oldtidens og Midtøstens renhetsforskrifter, som hadde nedfelt seg i noen grad i kristendommen, inn som en faktor: Menstruerende kvinner ble ansett som rituelt urene. (Likeså var man rituelt uren i mange dager etter en fødsel.) Dermed har man forklaringen på at ikke alle årets kvinnelige katekumener mottok dåpen påskenatt, men at det også var senere terminer for dåp i løpet av påsketiden eller rett etter pinsen - som faller femti dager etter påskesøndag.
Kvinner som døpere: På et meget tidlig tidspunkt avklarte kirken at dåpens sakrament kunne gis gyldig også av lekfolk (menn og kvinner). Men lenge var det en rangering ved slike nøddåp: Kvinner stod nederst på listen og skulle ikke døpe dersom det var et alternativ, det vil si en mann, som kunne gjøre det. Dette kan synes som en særdeles upraktisk regel, ettersom fødselshjelperne nesten alltid var kvinner. Forklaringen var den periodiske rituelle urenhet.
Dåp i Den katolske kirke
I Den katolske kirke regnes dåpen som et sakrament som er nødvendig for frelse. Som i de fleste vestlige kirker er den normale praksis i Den katolske kirke dåp ved overøsning. Samtidig sier kirken i sine læredokumenter at neddykking er anbefalingsverdig fordi det gir et klarere bilde av dåpens innhold. Mange nye katolske kirker er derfor utstyrt med dåpsbasseng i stedet for den tradisjonelle døpefonten; en del kirker har også en mellomløsning som tillater at småbarn dyppes ned i vannet. Vannet som brukes skal være velsignet, helst av en biskop i forbindelse med påskefeiringen, men da dette ikke holder seg friskt gjennom året blir de fleste døpt i vann som er velsignet av en prest eller diakon under seremonien. Barnedåp blir praktisert, og anbefales sterkt.
Ved voksendåp følges den samme progresjon, men med tilpasninger. Salvingen med katekumenolje er som regel skjedd ved en tidligere anledning og bortfaller dermed. Det er dåpskandidaten selv – ikke foreldre – som svarer på spørsmål. Ferming (konfirmasjon) trer inn på det sted i seremonien der det ved barnedåp skjer en ikkesakramental salving med hellig krisma.
Kondisjonell dåp
Dåpen er i katolsk teologi et pregende sakrament, det vil si at det ikke kan gjentas. Når det er usikkert om en person er døpt (eller gyldig døpt), gis kondisjonell døp (betinget dåp), det vil si at den som døper sier «dersom du ikke allerede er døpt, døper jeg deg…»
Slike kondisjonelle dåp kan være aktuelle for eksempel dersom en person er adoptert og det er usikkert om vedkommende er døpt, eller er døpt under uklare omstendigheter og ingen sikre vitner lar seg oppdrive, eller konverterer til den katolske kirke fra annet trossamfunn og det er usikkert om han eller hun er gyldig døpt. Usikkerheten kan for eksempel være knyttet til at det ikke lot seg fastslå sikkert at dåp fant sted (manglende dokumentasjon, usikre vitner, osv) eller verifisere at trossamfunnet alltid benytter trinitarisk dåpsformel, hvorvidt den som fremsa dåpsformelen kanskje ikke foretok selve dåpshandlingen selv, eller hvorvidt trossamfunnet har en etter den katolske kirkes minimumsbetingelser utilstrekkelig dåpsforståelse.
Dåp i forhold til ferming
Ferming, eller konfirmasjon, som også er et sakrament i Den katolske kirke, sees som nært knyttet til dåpen. I de orientalske katolske kirker blir derfor det alltid fermet (konfirmert) umiddelbart etter dåpen, selv om det gjelder spedbarn. De kan også motta nattverden, på lignende måte som er beskrevet mht de ortodokse kirker nedenfor. I den latinske (vestlige) del av den katolske kirke er den lovbestemte fermingsalder normalt 7 år – det tidspunkt hvor man er nådd «sjels alder» og trenger dette sakramentets styrking av dåpen. I Norge er fermingsalderen normalt 14-15 år, noe som er en tilpasning til konfirmasjonsalderen i Den norske kirke.
Dåp og ferming i ortodokse kirker
I Den ortodokse kirke og de orientalske ortodokse kirker er neddykking vanlig praksis. Dåpen er et mysterion (det vestlige uttrykk er sakrament), og barnedåp anbefales sterkt. Dåpsritualet innledes av eksorsismer. Dåpskandidatens kropp blir dernest salvet med gledens olje før selve dåpen. Det døpes med tre fulle neddykninger i Treenighetens navn. Hele kroppen skal døpes, for det er hele mennesket som fødes på ny.
Den som døpes, fermes (konfirmeres ved salving med hellig myrra-olje) umiddelbart, selv om det er et spedbarn, for dermed å styrke virkningen av dåpen. Fermingen regnes også som et mysterion og kalles i det liturgiske språket «innseglet på Helligåndens gaver». Fadderne, presten og den nydøpte går i høytidelig prosesjon tre ganger rundt døpefonten mens man synger «Alle dere som er døpt til Kristus, har ikledd dere Kristus. Halleluja!» (Gal 3,27.) Lesningene i dåpsseremonien er fra Romerbrevet 6,3-11 og Matteusevangeliet 28,16-20.
Avslutningsvis klippes den nydøptes hår. Tonsuren er et uttrykk for hengivenhet til Gud og en ny begynnelse.
Når barnedåp skjer i forbindelse med nattverdsgudstjeneste, mottar også barnet nattverdens mysterion, og under begge skikkelser. Barn tar del i nattverd på samme måte som voksne, ved at et lite stykke brød som er blandet med vinen i kalken, føres med skje inn i barnets munn.
Dåp i protestantiske kirker
Protestantiske kirkesamfunn praktiserer for det meste dåp etter samme regler som beskrevet ovenfor under Den katolske kirkes latinske (vestlige) ritus. Riten er imidlertid sterkt forenklet i forhold til den katolske, og i de protestantiske trossamfunn som praktiserer voksendåp/troendes dåp er seremonien som regel svært annerledes.
Lutheranere og kalvinister
De protestantiske kirkesamfunn som oppstod ved reformasjonen, det vil si med luthersk eller kalvinsk tro, har en tradisjonell vestkirkelig oppfatning av dåpen. Det praktiseres dermed barnedåp, og overøsning er den vanligste metode. Den norske kirke hører til denne kategorien. Udøpte barn med foreldre som er medlemmer av Den norske kirke regnes som tilhørende, men ikke fullverdige medlemmer. Det foretas imidlertid ikke noen konfirmasjon som ledd av riten når det er voksne som skal døpes. Ved usikkerhet om noen er rett døpt, gjennomføres ikke noen kondisjonell dåp – derimot døpes det på vanlig vis (uten verbalt forbehold).
Tre av fire barn i Norge ble døpt i Den norske kirke DNKs i 2005. I 2019 var andelen sunket til 51,4%. Tendensen var synkende, med noe over ett prosentpoeng reduksjon per år. Nedgangen er noe mindre dramatisk enn disse måleverdiene gir inntrykk av: Tallene må tildels se i sammenheng med at innvandrerbefolkningen har økt betraktelig, og videre at barnetallene i hovedstammen av DNKs del av befolkningen (personer med fire norskfødte besteforeldre) er noe lavere enn mange andre befolkningsgrupper, der det også ofte dreier seg om innvandrede unge voksne.
Baptistsamfunn, adventistsamfunn, mennonitter, pinsebevegelsen og Brunstad Christian Church
Baptister, mennonitter, adventister, pinsevenner og Brunstad Christian Church praktiserer troende dåp, også ofte referert til som voksendåp. Dåpen er frivillig og skjer på den kristnes bekjennelse og tro, og ikke på grunn av alder eller fordi en blir voksen. Den eneste betingelse for å bli døpt er bekjennelsen av å tro på Jesu Kristi frelsesverk. Derfor kalles dåpen troende dåp, og det er ikke uvanlig at ganske unge mennesker lar seg døpe. Baptister og pinsevenner deler det baptistiske dåpssyn med full neddykking i vann.
Det gis ingen formell dåpsopplæring. Det er vanlig at dåpskandidatene blir spurt på forhånd, om de forstår innholdet i dåpen og den kristne tro. Dåpen har ingen betydning i forhold til frelsen, men er en god samvittighetspakt mellom den som lar seg døpe og Gud. Å være troende døpt er nødvendig for medlemskap. Mennesker som er døpt som barn i andre kirkesamfunn, døpes på nytt.
De fleste menigheter har dåpsbassenger i menighetslokalet. Men det finnes ikke noen begrensninger i forhold til stedet, foruten at det må være «nok vann», derfor kan dåp skje i svømmebasseng eller utendørs. Praktisk foregår dåpen med full neddykking i vann, like etter at dåpskandidaten har vitnet om (bekjent) sin tro for menigheten.
Enkelte baptistkirker bruker ikke treenighetsformularet, «… i Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn», men døper «i Jesu navn». Baptistisk dåp blir derfor bare formodet som gyldig av enkelte andre kirkesamfunn dersom det framgår av dåpsattesten at den skjedde ved bruk av treenighetsformularet.
Unitarer
I de kristenunitariske menigheter som er direkte sprunget ut av den radikale reformasjon innenfor protestantismen, er dåpen utelukkende en rituell symbolhandling. Man praktiserer både barne- og voksendåp (men noen unitarkirker, som Den norske unitarkirke, foretrekker mest voksendåp, det vil si at dåpskandidaten ikke er yngre enn 12 år). Dåpskandidaten overøses én gang med vann fra en særskilt dåpskalk, mens presten uttaler følgende formular: «Jeg døper deg til den ene sanne Gud og til Jesu etterfølgelse.» Ved dåpen tilkjennegis at det ønskes tilhørighet til den kristne unitarisme og delaktighet i den unitarmenigheten man døpes inn i. Siden unitarene tolker reformasjonens tanker om det allmenne prestedømmet meget liberalt og vidt, kan enhver myndig person som har til intensjon å døpe, forrette en unitarisk dåp, men i praksis overlates den liturgiske handlingen vanligvis til en ordinert prest. Det er ikke vanlig med opplæring forut for voksendåp.
Kristenunitarene godtar alle kristne dåpspraksiser som gyldige og praktiserer vanligvis ikke gjendåp. En allerede døpt person som ønsker å konvertere til kristenunitarismen, behøver derfor normalt ikke å la seg døpe på nytt. I de tilfeller en allerede døpt konvertitt ønsker å markere sin tilhørighet gjennom et rituale, brukes i Den norske unitarkirke det jødisk rituelle renselsesbad (mikvah).
I noen unitarkirker betraktes enhver kristen dåp som en betingelse for medlemskap, mens det i andre er fullt mulig å være medlem uten å være døpt i noen kristen sammenheng. Dog er alle kristne unitarkirker enige i at dåp er en naturlig og forventet handling for en kristen, og svært få av de om lag 200 000 kristenunitarene som finnes i Europa i dag er udøpte. Også store grupper av de unitarer som i kommunisttiden i de tidligere Østblokklandene ikke offisielt kunne tilhøre en unitarmenighet, har etter jernteppets fall latt seg døpe. Man regner med en godt over 90 % dåpsrate i de kristenunitariske menigheter som i dag praktiserer barnedåp.
Korintbukta
Korintbukta (gresk: Κορινθιακός Kόλπος, Korinthiakόs Kόlpos) er en dyp og smal havbukt som skiller halvøya Peloponnes fra det greske hovedlandet. I enden av bukta i øst danner Korintkanalen en menneskeskapt forbindelse gjennom det smale Korinteidet til Saroniabukta og Egeerhavet. I vest ender den i Rionstredet som utvider seg til den kortere Patrasbukten som er en del av Det joniske hav og hvor det smaleste punktet siden 2004 krysses av Rio-Antirio-broen.
Dåp
Unitarer
Blant kirkesamfunn som bruker den trinitariske dåpsformel (det vil si dåp til «Faderens, Sønnens og Den hellige ånds navn») betraktes unitarisk dåp som ugyldig, fordi det unitariske dåpsformularet til «den ene sanne Gud» bare inkluderer Gud forstått som «Faderen».
Korintbukta
Bukten grenser mot store administrative inndelinger (prefekturer): Etoloakarnania (Aetolia-Akarnania) og Fokis i nord, Boiotia i nordøst, Attika i øst, Korinthia i sørøst og sør, og Akhaia i sørvest. Bukten er i en tektonisk bevegelse sammenlignbar til bevegelsene i deler av Island og Tyrkia, og vokser med 10 mm i året.
Dåp
Dåp hos De siste dagers hellige
De siste dagers hellige (mormonerne) praktiserer kun dåp ved neddykking. De bruker treenighetsformularet, men da deres syn på den hellige treenighet avviker fra andre kirkesamfunns, er det mange som ikke aksepterer deres dåp som gyldig. Barnedåp praktiseres ikke.
Korintbukta
I middelalderen var bukten kjent som «Lepantobukten» grunnet den italienske formen for byen Nafpaktos.
Dåp
Dåp hos De siste dagers hellige
''«21 Og Herren sa til ham: Jeg gir deg myndighet til å døpe dette folk når jeg igjen har fart opp til himmelen. 22 Og Herren kalte også andre og sa det samme til dem. Og han ga dem myndighet til å døpe, og han sa til dem: På denne måten skal dere døpe, og det skal ikke være noen bordstrid blant dere. 23 Sannelig sier jeg dere at den som omvender seg fra sine synder ved deres ord og ønsker å bli døpt i mitt navn, skal dere døpe på denne måten: Se, dere skal gå ned og stå i vannet, og i mitt navn skal dere døpe dem. 24 Og se, dette er de ord dere skal si etter å ha kalt dem ved navn: 25 Med fullmakt fra Jesus Kristus døper jeg deg i Faderens og i Sønnens og i Den hellige ånds navn. Amen. 26 Og så skal dere senke dem ned i vannet og løfte dem opp igjen ut av vannet.»'' (Mormons Bok, 3. Nephi 11:21-26)
Dåpen blir sett som den første av flere ordinanser. Bare en prestedømsbærer (alle verdige menn som har mottatt prestedømmet i en alder av 12 [diakon]), kan døpe fra en prests embete av (som man mottar i en alder av 16 år), og embeter over det. Kirken aksepterer ikke andre kirkesamfunns dåpspraksis, da kun denne prestdømsmyndighet (som man må ha for å døpe), kun er innenfor Kirken. Konvertitter døpes derfor alltid på nytt.
3. Vi tror at hele menneskeheten kan bli frelst gjennom Kristi forsoning, ved å adlyde evangeliets lover og ordinanser. ''4. Vi tror at evangeliets første prinsipper og ordinanser er: 1) Tro på den Herre Jesus Kristus. 2) Omvendelse. 3) Dåp ved nedsenkning til syndenes forlatelse. 4) Håndspåleggelse for Den hellige ånds gave.'' (Fra trosartiklene i Jesu Kristi Kike).
Dåpen blir sett på som nødvendig til frelse, og at den renser fra alle synder (se for eksempel Ap.gj. 2:38; Ap.gj. 22:16; Mark. 16:16). Man inngår en pakt med Herren i dåpen (se for eksempel Pet. 3:21), og denne «dåpspakten» kan man «fornye» ved nadverden og få tilgivelse for sine synder. Siden Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige (SDH) mener dåpen er en av flere ordinanser som er nødvendig for å «vende tilbake til Gud» (Joh. 3:3; Joh. 3:5), praktiseres også stedsfortredende dåp for avdøde (1 Kor. 15:29) som ikke fikk mulighet til å utføre dette mens de levde på jorden. Allikevel er ikke dette noen garanti for at personen vil akseptere den i «åndeverden» og bli frelst. Det er av denne grunn mormonerne har bygget opp sitt imponerende genealogiske arkiv.
Navngivning
Det er ingen sammenheng mellom dåp og navngiving. I Norge er registrering av barns navn en oppgave som tas hånd om av Folkeregisteret. Tidligere ble dog avskrifter av kirkebøkene (med sine innførsler om fødsel og dåp) brukt av myndighetene til blant annet innkalling til verneplikt og andre formål. I 1905 ble kommunene pålagt folkeregistrering, men det var den tyske okkupasjonsmakten som innførte en statlig folkeregistrering. I 1946 kom den første norske loven om statlig folkeregister, som i realiteten fratok Den norske kirke denne funksjonen. I Sverige hadde Svenska Kyrkan registeroppgaven for alle innbyggere (uansett tro) frem til 1992, da den ble overtatt av Skatteverket.
Dåpsliturgien går historisk sett tilbake til den tid da voksendåp dominerte, og man ble da snart stilt overfor en situasjon der det kom dåpskandidater (katekumener) som hadde navn som syntes upassende i kristen sammenheng. Det var i disse tilfeller vanlig at de forut for dåpen ble gitt et nytt navn eller tilleggsnavn. Ved voksendåp er det i noen kirkesamfunn fremdeles tradisjon for at kandidaten tar et kristent navn, eller et ekstra helgennavn, i forbindelse med dåpen.
Det var også i lange tider mange steder vanlig at et nyfødt barn ble gitt navn etter dåpsdagens liturgiske (helgen)minne/festdag. For eksempel ble Martin Luther døpt på minnedagen for den hellige Martin av Tours (hadde han vært jente, ville det kanskje blitt en «Martina»); en kvinne som hette Natalia var sannsynligvis døpt (eller født) til Jul, osv.
I lys av barnedåpens rolle som overgangsrite er det fremdeles naturlig at barnet «presenteres» for samfunnet og navnet kunngjøres i forbindelse med seremonien.
Dåpstvang
Christian V's Norske Lov fra 1687 sa at foreldre måtte sørge for å få sine barn døpt innen 8 dager etter fødselen; i motsatt fall måtte de betale en bot på 20 lodd sølv. Ett lodd sølv var rundt 16 gram.
Andre former for «dåp» og overgangsriter
Religionshistorisk sett har den kristne dåpspraksisen forbilder i renselsesritene i jødisk lov og tradisjon, mikvah. I Tanakh og rabbinsk tradisjon er dette et ritualt bad i forbindelse med visse omstendigheter, for å gjenopprette rituell renhet for eksempel for kvinner etter menstruasjon eller barnefødsel. Også for konvertitter til jødedommen var et rituelt bad foreskrevet.
Dåpen er en karakteristisk overgangsrite (Rite de passage), enten den utføres som barnedåp, troende dåp eller konvertittdåp. I så måte har den fellestrekk med mange tilsvarende livsriter i andre kulturer og religioner; riter som markerer barns fødsel, inntreden i de voksnes verden, eller skifte av livsorientering.
Dåp i andre religioner
Dåpsseremonier finnes også i andre religioner og kulturer. Det er funnet spor etter slike seremonier i mange utdødde kulturer, men de arkeologiske bevis er sjelden av en slik art at man kan vite sikkert hva de inneholdt.
Mandeerne, som regner Jesus Kristus og Moses som falske profeter, ser på Johannes Døperen som sin frelser, og praktiserer en form for dåp. Denne dåpen gjentas gjerne mange ganger i løpet av livet.
Sikhene har en dåpsseremoni, amrit sanskar som ble innstiftet i 1699, da den tiende leder, Guru Gobind Singh, døpte fem følgesvenner og ble så selv døpt av dem.
«Dåp» brukt om rene navne- og/eller innvielsesseremonier
Når et skip eller en større båt sjøsettes eller overleveres fra skipsverftet er det vanlig med en dåpsseremoni. Selve dåpen utføres av en gudmor, som annonserer navnet og rett etterpå knuser en flaske med champagne mot båtsiden.
Kjæledyr blir noen ganger «døpt» i anledning at de får navn. Dette er ingen kristen dåp, men i Norge skjer den ofte med forbilde fra barnedåpen i kirken.
Ordet brukes også i en rekke andre sammenhenger, som for eksempel det å «omdøpe en gate».
I kirkelig sammenheng benyttes av og til ordet «klokkedåp» om innvielsen av kirkeklokker.
Gummi-Tarzan
Boka er illustrert med svart/hvitt-tegninger av forfatteren. Det er forfatterens mest kjente bok, og den er filmet to ganger: i 1981 og i 2012. Boka ble oversatt til norsk i 1978 av Sigvor Ljone Skogaas.
Handling
Ivan Olsen opplever i bokas første del flere ydmykelser og nederlag: «i kapitlene 1–5 mislykkes han i tur og orden i lesning, i å hoppe over bukken i gymnastikktimen, i å klatre i trær, i å spille fotball, i å spytte langt, i å sykle. […] Til overmål blir han utsatt for farens forakt fordi han ikke er noe til mannfolk.»
I bokas femte kapittel møter han heksa, og får oppfylt et ønske – at alle hans ønsker skal gå i oppfyllelse. I kapitlene 6–9 blir en del av ydmykelsene fra bokas første del reversert: «Ivan får hevn ved å sette plageåndene i samme underlegne situasjon som han selv vanligvis befinner seg i.» I det tiende og siste kapitlet er imidlertid heksa forsvunnet, og Ivan er tilbake i rollen som underdog.
Tolkninger
Boka handler for det første om en gutt «som er svag og underlagt især farens forventninger» ; den oppfattes også som en stumfilmaktig situasjonskomikk.
Boka blir også lest som en konflikt mellom et stereotypt mannsideal, representert ved Tarzan, og den undergravende, anti-maskuline holdningen som Ivan representerer.
Åsmund Hennig har undersøkt forholdet mellom tekst og tegninger i boka; han konkluderer med at boka ikke er en entydig antimobbekampanje, men at det likevel er «en refleksjon over mobbingens vesen, det vil si hvordan mobbing er en form for sadisme».
Bearbeidelser
Filmen Gummi-Tarzan (1981) hadde manus og regi av Søren Kragh-Jacobsen. Filmen fikk tre Bodilpriser for henholdsvis beste film, beste mannlige hovedrolle, Otto Brandenburg og beste mannlige birolle, Peter Schrøder. Filmen er senere tatt opp i Danmarks kulturkanons barnekanon. I filmen blir Ivan Olsen i høyere grad enn i boka framstilt som «hevner og helt», og hans liv blir «skiftevis framstilt som verre og som bedre enn den er i boka. Dette er en viktig grunn til at filmen nærmer seg det sentimentale.»
En musikalversjon, dramatisert av Christian Lange, ble oppført på Sogn og Fjordane Teater i 1986. En annen musikalversjon, ved Morten Mathiesen, hadde premiere 1. november 2002 i Cirkusbygningen i København. Under forberedelsen til en amatøroppsetning i Førde i 2003 truet Disney med rettssak ettersom de eide Tarzan-navnet.
Filmen Gummi T (2012) er en 3D-animert versjon av den samme historien, regissert av Michael Hegner.
Den norske utgaven av boka er lest opp som lydbok på Lydbokforlaget av Harald Stoltenberg.
Houston
Houston er den største byen i den amerikanske delstaten Texas, og er med sine 2,099,451 innbyggere (2010) den fjerde største byen i USA. Over fem millioner mennesker bor i det urbane området rundt Houston. Houston er kjent for å være et finanssentrum og et oljesentrum i USA; byen er også kjent for sine glasskyskrapere.
Byen ble grunnlagt 30. august 1836 og ble innlemmet som by 5. juni 1837. Byen ble kalt opp etter tidligere general Sam Houston, som også var president for republikken Texas.
Med bare 45,000 innbyggere ved forrige århundreskifte, har Houston vært en av USAs raskest voksende byer. Det er særlig arbeidsplasser i oljeindustrien som har trukket innflyttere til byen, som har et utpreget varmt og fuktig klima. Ofte vektlegges fremveksten av billige luftkjølingsanlegg (air condition) som det avgjørende utviklingstrekket i Houstons historie. Fravær av sentral regulering har gjort at Houston mangler et typisk sentrumsområde, og fremstår snarere som et stort, sammenvokst område av forskjellige forretningsdistrikter og forsteder.
Houston er USAs oljehovedstad. Equinor har blant annet et stort kontor i byen. Byen har også den norske oljehovedstaden Stavanger som en av sine vennskapsbyer.
Om lag 5,000 nordmenn er bosatt i byen, som også har et norsk generalkonsulat.
I 1963 mistet 43 mennesker livet i orkanen Carla, som ødela for tretten milliarder norske kroner.
Geografi
Ifølge United States Census Bureau, har byen et totalareal på 1558 km²; dette utgjør 1501 km² av land og 58 km² av vann. Vegetasjonen er klassifisert som tempererte gressletter og skog. Mye av byen ble bygget på skog, myrer, eller prærien, som alle er fremdeles synlig i omkringliggende områder. På grunn av lavtliggende områder forekommer det av og til oversvømmelser. Sentrum ligger ca. 15 m over havet, og det høyeste punktet, som er langt nordvest i Houston, er ca. 38 m over havet. Det renner fire store elver gjennom byen.
Sport
I Houston er det lag for nesten alle store profesjonelle idretter. Disse lagene er Houston Texans (NFL) Houston Astros (MLB), Houston Rockets (NBA), Houston Dynamo (MLS), Houston Aeros (AHL), Houston Wranglers (WTT), Houston Taker (ABA), Houston Energy (IWFL),Houston Leones (PDL) og H-Town Texas Sykloner (NWFA).
Minute Maid Park (hjemmebanen til Astros) og Toytota Center (hjemmebanen til Rockets og Aeros) er plassert i sentrum av Houston. Reliant Astrodome var det første kuppelformede stadionet i verden. Den ble brukt av Houston Oilers, som var det forrige NFL laget i Houston frem til 1996.
I 2000 startet arbeidene på det som idag er NRG Stadium med en kapasitet på 72 220. Dette er nå NFL-laget Houston Texans sin hjemmebane og det er også her Superbowl LI ble holdt den 5. februar 2017.
1640 Nemo
1640 Nemo er en Mars-kryssende asteroide. Den ble oppdaget 31. august 1951 av Sylvain Julien Victor Arend ved Observatoire Royal de Belgique i Uccle.
Hans-Peter von Kirchbach
Hans-Peter von Kirchbach (født 3. august 1941 i Weimar) er en tysk offiser. Han var generalinspektør for det tyske forsvaret fra 1999 til 2000.
Liv
Hans-Peter von Kirchbach ble født i en protestantisk offisersfamilie i Weimar i 1941.
I 1960 meldte han seg til den tyske hæren som yrkessoldat, og utdannet seg til offiser. Han virket hovedsakelig som kommandør, men var ved to anledninger (1983-85, 1992-94) knyttet til forsvarsministeriet.
Offentlig kjent ble han som «helten fra Oder» da han ledet 30 000 soldater i kampen mot oversvømmelsene sommeren 1997.
Han ble utnevnt til generalinspektør av daværende kansler Helmut Kohl i 1998, men tiltrådte ikke embedet før i april året etter, etter regjeringsskiftet. Etter bare ett års tjeneste bad han forsvarsminister Rudolf Scharping om å bli fritatt for tjenesten og tre inn i pensjonsstanden. Dette utløste spekulasjoner om konflikter mellom Kirchbach og Scharping.
Fra 1988 til 1991 var Kirchbach formann for Verband Christlicher Pfadfinderinnen und Pfadfinder. Siden januar 2002 er han president for Johanniter-Unfall-Hilfe.
Hans-Peter von Kirchbach er tremenning til Friederike von Kirchbach, som fra 2000 til 2005 var generalsekretær for Deutscher Evangelischer Kirchentag.
Trenkorpset
Trenkorpset var et korps i den norske hæren med ansvar for tren. Korpset ble opprettet 1. januar 1889 og bestod opprinnelig av tre kompanier. I 1896 ble det utvidet til å bestå av en linjebataljon og en landvernbataljon med totalt seks kompanier. Ved hærordningen av 1911 kom korpset fortsatt til å bestå av seks kompanier, ett for hver brigade/divisjon.
Sifferbo
Sifferbo er et tettsted i Gagnef kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 414 innbyggere.
Trenkorpset
I 1929 ble det bestemt at trenkompanienes beholdninger av alle typer materiele skulle overføres til feltartilleriet. Trenkorpset ble lagt ned i 1934 og erstattet av Forsyningskorpset.
Vegusdal kapell
Vegusdal kapell er en langkirke fra 1974 i Birkenes prestegjeld i Birkenes kommune, Agder fylke. Byggverket ligger ved Fv42, er i tre og har 80 plasser.
På stedet har det så vidt man kjenner til, stått to tidligere kirker. En stavkirke antas å ha blitt oppført på 1100- eller 1200-tallet. Fra den stammer en portal med motiver fra sagaen om Sigurd Fåvnesbane som i dag er å finne i Universitetets Oldsaksamling. Kirke nummer to var en laftet langkirke uten tårn og sakristi, muligens oppført i 1552. Kirkeklokken hang i våpenhuset, og det var en lydglugg i vestveggen.
Da så Engesland fremstod som bygdas sentrum, ble kirkestedet flyttet, og gamlekirken ble revet året etter at den nye kirken ble tatt i bruk. Drøyt hundre år senere ble det imidlertid oppført et nytt kirkebygg på det gamle kirkestedet. Kapellet ble tegnet av Bjørn Schoder fra Kristiansand og oppført under ledelse av Olav Tomander. Det fortelles at bygdefolket deltok med stor dugnadsinnsats, og kapellet ble innviet høsten 1974. Det er en enkel langkirke med takrytter i vest. Koret i øst er litt lavere og smalere enn resten av bygningskroppen.
Altertavlen er et knyttet teppe utført av Olava Buli etter tegninger av Else Marie Jakobsen. Kapellet har også et krusifiks fra stavkirken samt en kopi av den gamle stavkirkeportalen. Kirkeklokken er fra 1903, da den ble innkjøpt og hengt i et klokkehus på kirkegården, som ser ut til å ha vært i mer eller mindre kontinuerlig bruk selv etter at kirkestedet ble flyttet. Som orgel brukes et harmonium fra 1916 som har vært brukt i kirken på Engesland.
Royal Waggon Train
Royal Waggon Train var en trenavdeling i den britiske armeen med historie tilbake til 1500-tallet. Som våpenart oppsto den i 1793 etter at trenet ble skilt ut fra intendanturet. Avdelingen deltok under Napoleonskrigene, i særdeleshet i krigen på Pyreneerhalvøya og slaget ved Waterloo. Den ble lagt ned i 1833 på grunn av finansielle innstramninger i fredstid, men gjenoppsto i Krimkrigen. Rester av avdelingen eksisterer idag under Royal Logistic Corps.
Sverdsang
Sword Song er den fjerde romanen i bestselgerserien Sword Stories skrevet av historieromanforfatteren Bernard Cornwell.''
Protagnoisten Uthred holder skjebnen til Wessex i sitt sverd igjen og boken følger Alfreds bestrebelser med å beskytte Wessex og forene England.
Handling
Slitt mellom sin ed til en konge som han misliker og skjebnen som forteller at han vil bli konge, gir han tillatelse til Haesten om å introdusere sine norrøne allierte Sigefrid og hans bror Erik.
Det er kun når en prest skal til å bli korfestet at skjebnen tar en annen vending. Uthred gjenkjenner sin gamle våpenkamerat, waliseren Father Pyrlig.
Etter å ha lurt Sigefrid til å kjempe mot presten, som selv er en fryktsom fighter, forlater Uthred og Pyrlig dem. Uthred lover å vende tilbake.
Han vet imidlertid at hans ed holder ham og blir tilkalt av Alfred for å ta tilbake London for Earl Aethelred of Mercia fra Sigefrid og de med ham som har samlet seg som en horde og som ønsker å samle soldater og angripe Wessex.
Gjennom forstillelse virker Uthreds angrep fra sjøen og Londons forsvarere blir fanget i det åpne idet de forserer frem for å konfrontere Aethelreds større angripende armé.
Fastkilt mellom det som var deres trygge tilfluktssted i London, med sakserne foran dem og Uthreds styrker bak, blir de nørrøne beseiret.
Et særskilt grusomt slag blir forårsaket av Osferth (sønnen til Alfred) som hopper ned fra (wall) oppå Sigefrid og skader ham på en slik måte at han blir forkrøplet.
French Open-vinnere (single herrer)
Denne listen viser vinnere av singelmesterskapet for herrer i tennisturneringen Tournoi de Roland-Garros (offisielt Championnats Internationaux de France, ofte kalt French Open eller på norsk Det åpne franske mesterskapet) siden 1925, da turneringen ble åpnet for andre enn franske spillere.
Borgward
Borgward er en tysk bilprodusent som ble stiftet av Carl F. W. Borgward (1890–1963). Produksjonen til det opprinnelige selskapet, som var basert i Bremen i Tyskland, opphørte i 1961 da selskapet gikk konkurs. Borgward-gruppen produserte fire bilmerker: Borgward, Hansa, Goliath og Lloyd.
Merket ble gjenopplivet av Carl Borgwards sønnesønn Christian Borgward sammen med hans partner Karlheinz L. Knöss, samt assistanse fra kinesiske investorer i 2008. De avduket selskapets første nye bil på over 50 år, BX7 på 2015 Internationale Automobil-Ausstellung.
Historikk
Den første «bilen» Carl Borgward designet var Blitzkarren (Lyn-kjerre), en trehjulet kjerre med to hestekrefter som var, takket være et hull i markedet, en gigantisk suksess. Kjøpmenn med små budsjetter kjøpte den for vareleveringer, og det tyske postverket brukte dem til levering av post. I 1929 kjøpte Borgward selskapet Hansa Lloyd AG, og ledet utviklingen av bilen Hansa Konsul. I februar 1937 ble Hansa Borgward 2000 lansert, og i 1939 ble navnet kortet ned til Borgward 2000. 2000-modellen ble etterfulgt av Borgward 2300, som ble i produksjon frem til 1942. Etter 2. verdenskrig presenterte selskapet modellen Borgward Hansa 1500, som så ble etterfulgt av Borgward Isabella i 1954. Isabella ble selskapets mest populære modell, og forble i produksjon så lenge selskapet var virksomt. I 1959 ble Borgward P100 introdusert, med et svært nyskapende hydraulisk understell.
I 1961 gikk selskapet konkurs, og i 1963 ble alt produksjonsutstyr for Borgward Isabella og P100 solgt til Mexico, hvor produksjonen fortsatte frem til 1970.
Borgward-gruppen produserte biler under de fire merkene Borgward, Hansa, Goliath og Lloyd.
Det nye selskapet (2008–)
Den 21. mai 2008 stiftet Christian Borgward, sønnesønn av Carl F. W. Borgward, og hans forretningspartner Karlheinz L. Knöss, konsernet Borgward Group AG i Lucerne i Sveits. Konsernet flyttet senere til i Stuttgart i Tyskland. Prosessen med å gjenopplive Borgward-merket skal ha startet rundt 2005, med Borgward (som styreleder) og Knöss (som daglig leder og nestleder i styret). De startet utviklingen av de nye Borgward-bilene med den norske bildesigneren Einar J. Hareide, som tidligere hadde arbeidet på Mercedes-Benz E-Class; den nye organisasjonen og det nye ingeniørteamet ble satt sammen for å utvikle en konseptbil.
Saroniabukta
Saroniabukta eller Éjinabukta (gresk: Σαρωνικός κόλπος, Saronikós Kólpos) er ei bukt i Egeerhavet, mellom østkysten av Peloponnes og Athen. Innerst i bukta danner Korintkanalen en forbindelse til Korintbukta og Jonerhavet.
Borgward
Det nye selskapet (2008–)
Det nye Borgward-selskapet kunngjorde planene for en ny bil under bilutstillingen 2015 i Genève. Selskapet ble støttet økonomisk av den kinesiske lastebilprodusenten Foton.
SUVen Borgward BX7 ble introdusert på Internationale Automobil-Ausstellung i Frankfurt i september 2015. I 2015 ble produksjonen av Borgward-biler gjenopptatt. En SUV-modell, skal vises under bilutstillingen i Frankfurt i høst. Etter planen skulle skulle de første bilene komme i salg på nyåret 2016. Ifølge Borgwards nettsider per 2015 skulle selskapet produsere premium mellomklassebiler, tilgjengelig for folk flest. Den første modellen skulle ifølge selskapet bli en plug-in-hybrid med 50 km elektrisk rekkevidde. Bilene skulle produseres i Kina og Europa.
Salg i Kina startet i juli 2016.
Under Genève-salongen 2016 introduserte Borgwad en konseptversjon av en annen, mindre SUV, som skulle hete BX5 når den kom i produksjon.
Please Please Me (album)
Please Please Me er debutalbumet til The Beatles, utgitt 22. mars 1963. Albumet er, sammen med Let It Be, det eneste av de britiske Beatles-albumene der singler som allerede var utgitt i Storbritannia, ble inkludert. Det er også det eneste albumet der sangene ble kreditert McCartney-Lennon i stedet for Lennon-McCartney.
Please Please Me ble gitt ut raskt etter at tittelsangen hadde kommet på 2.-plass på hitlistene i Storbritannia. Albumet ble en suksess og lå på 1.-plass på albumlistene i Storbritannia i 30 uker, før den ble avløst av The Beatles' neste album, With The Beatles. Albumet kom på 39.-plass på musikkmagasinet Rolling Stones liste over «Tidenes 500 beste album».
Innspilling og produksjon
Hoveddelen av albumet ble innspilt 11. februar 1963 i løpet av drøye ni timer. Albumet består av åtte låter fra Lennon/McCartney og seks coverlåter. Fire av disse, singlene «Love Me Do» og «Please Please Me» og deres respektive B-sider «P.S. I Love You» og «Ask Me Why», var allerede spilt inn. De ti gjenværende ble valgt ut blant de standardsangene som var del av The Beatles' repertoar da de spilte på klubber i The Cavern Club i Liverpool. Martin selv dro opp til Liverpool for å se på forholdene i The Cavern Club, men konkluderte med at de ikke var optimale nok for å spille inn albumet der.
Samtlige gjenværende sanger ble spilt inn den 11. februar 1963, én måned etter utgivelsen av «Please Please Me» som single. Innspillingsrekkefølgen var som følger:
«Hold Me Tight» ble skrinlagt etter tolv opptak, men dukket opp igjen på With The Beatles. De andre sporene ble med på albumet. «Misery» fikk lagt til piano av George Martin, som også la på celesta på «Baby It's You».
Enda navnet ble oppkalt etter deres største hit til da, ble alternativet Off the Beatle Track vurdert, og medlemmene skulle fotograferes utenfor insektshuset i London Zoo. Paul McCartney lagde en logo. Imidlertid ble det skrinlagt etter at London Zoo betakket seg ideen. Martin brukte senere tittelen til et album med konsertversjoner av Beatles-sanger.
Utgivelse
Albumet ble sluppet den 22. mars 1963 i mono og 26. april 1963 i stereo. I mai samme år nådde albumet førsteplassen på listen og holdt seg der i 30 uker. Inntil albumet ble sluppet, var de britiske albumene dominert enten av lett underholdning, som filmmusikken til South Pacific eller West Side Story, musikk av Acker Bilk eller TV-showet The Black and White Minstrel Show (et BBC-show med blackface som i ettertid regnes som en pinlig del av kanalens historie) på den ene siden og rock av Elvis Presley, med Cliff Richard og The Shadows enten sammen eller hver for seg på den andre. Slik sett var det ikke uhørt at rock skulle slå an på topp.
Samtidig var det svært uvanlig at et album holdt seg så lenge av gangen på 1.-plassen. Etter at Please Please Me kom inn på 1.-plass, kom verken Cliff Richard, The Shadows eller The Black and White Minstrel Show tilbake til nummer 1 på hitlistene på 1960-tallet, og Elvis Presley kom først tilbake i 1969.
I USA
I USA var The Beatles ikke verd satsningen ifølge Capitol Records' president Alan Livingston, som kommenterte at «Vi tror ikke at The Beatles kommer til å gjøre noe i dette markedet». Resultatet ble at det lille, uavhengige selskapet Vee-Jay Records fikk rettighetene til albumet og singelen «Please Please Me»/«Ask Me Why». Singelen gikk ikke all verden, og albumet ble skrinlagt ettersom plateselskapet hadde store økonomiske problemer. Derfor rapporterte de heller ikke royalties til The Beatles for singelen. Da «I Want to Hold Your Hand» ble stor i USA i slutten av desember 1963, bestemte Vee-Jay Records seg for å slippe albumet den 10. januar 1964, til tross for at dette kunne medføre juridiske problemer ettersom de ikke hadde betalt royalties til EMI og underselskapet Transglobal.
Vee-Jay ga ut albumet Introducing... The Beatles, som besto av alle sangene på Please Please Me med unntak av singelen de allerede hadde sluppet. Den 10. februar ble imidlertid en ny utgave gitt ut, ettersom Vee-Jay ikke hadde rettighetene til «Love Me Do»/«P.S. I Love You», som dermed ble erstattet med «Please Please Me» og «Ask Me Why».
Ettersom Vee-Jay ikke hadde betalt royalties, ble de etter en lengre rettssak med et underselskap av Capitol Records gitt lov til å gi ut albumet fram til 15. oktober 1964. Etter det fikk Capitol Records tilbake rettighetene, og sangene på albumet The Early Beatles ble gitt ut 22. mars 1965, akkurat to år etter Please Please Me. Albumet ble ingen suksess, sannsynligvis fordi det allerede var utdatert, og fordi Introducing... The Beatles allerede hadde solgt i mange eksemplarer og hatt andreplass på listen. The Early Beatles ble sluppet uten «I Saw Her Standing There», som allerede ble sluppet på Meet The Beatles!, «Misery», som ikke ble sluppet i USA før i 1980, men som i Canada kom med på The Beatles' Long Tall Sally, og «There's a Place», som led samme skjebne som «Misery» i USA og i Canada og kom ut på albumet Twist and Shout (album).
Spesielle utgaver
Albumet ble aldri presset i LP-format (vinyl) i Norge. De første utgavene av LP-en (den såkalte «The Black & Gold Press») utgitt i England, er av spesiell samlerinterresse for mange musikksamlere. Disse labelene (label er papiretiketten på midten på vinylplaten) ble kun benyttet på de to første opplagene. Beatles var ennå ikke blitt så kjent før denne utgivelsen. Svært få hadde stereo platespiller, så det ble bare trykket ett fåtall album i stereo. Et originalt Please Please Me-album i stereo fra 1. eller 2. opptrykk er ifølge POPSIKE (database for verdi på vinylplater) av de mest ettertraktede LP-platene som finnes på markedet.
1641 Tana
1641 Tana er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Eos. Den ble oppdaget 25. juli 1935 av Cyril V. Jackson ved Union Observatory i Johannesburg.
Linguini
Linguine (italiensk: «små tunger», flertallsbøyning av Lingua (f.) ) er en type pasta.
Den er lang og tynn, ikke ulik spaghetti, men er litt klemt sammen slik at tverrsnittet er ovalt.
Linguini kan også kalles bavettine, bavette fini, radichini og linguettine, og stammer fra Campania-regionen i Italia.
Haparanda kommune
Haparanda kommune (nordsamisk: Háhpárándi, meänkieli/finsk: Haaparanta) er en kommune i landskapet Norrbotten i Norrbottens län i Sverige. Haparanda grenser mot nabokommunene Övertorneå og Kalix. I øst utgjør Torneälven grensa mot Torneå kommune i Finland. Kommunens administrasjonssenter ligger i Haparanda ved Torneälvens utløp i Bottenvika. Haparanda by har vokst sammen med nabobyen Torneå, og den sammenvokste byregionen omtales gjerne som Haparanda-Tornio.
Språk
Meänkieli og finsk har status som offisielle minoritetsspråk i kommunen, og Haparanda er en av seks svenske kommuner hvor meänkieli har status som offisielt minoritetsspråk.
Avondale (Harare)
Den første offisielle ekteskapsinngåelsen i Zimbabwe fant sted på Avondale-gården i 1894 da greve de la Panouse giftet seg med Fanny Pearson (grevinne Bilie). Grevinne Billie styrte gården og forsynte Harare (da Salisbury) med 100 flasker melk til dagen og 50 kilo smør i uken.
Avondale har vokst og omfatter i dag også et område kalt Avondale West.
I Avondale finnes et kjøpesenter, med to supermarkeder, et loppemarked, tre kinoer og flere restauranter, inkludert The Italian Bakery, Scoop, Nando's, XO, Faith Wear og andre butikker og virksomheter.
Kenya under Sommer-OL 2008
Kenya under Sommer-OL 2008. 46 sportsutøvere fra Kenya deltok i fem sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. Det var tolvte gangen Kenya deltok i et sommer-OL. De kom på trettendeplass på medaljestatistikken med seks gull-, fire sølv- og fire bronsemedaljer. Friidrettsutøveren Grace Momanyi var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Bäsna
Bäsna er et tettsted i Gagnef kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 649 innbyggere.
MF «Skutvik» (1969)
MF «Skutvik», senere MF «Rosendal», nå MF «Michael Joseph I», er en bilferge bygget i 1969 og levert til Vesteraalens Dampskipsselskab for trafikk på ruten mellom Svolvær og Skutvik via Skrova. Fergen gikk i rutefart for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (HSD) fra 1988 til 1996 med navnet M/F «Rosendal».
Berkel
Berkel er en elv i Nederland og en av sideelvene til IJssel. Elven har sitt utspring i Billerbeck i Tyskland nær byen Münster i Nordrhein-Westfalen, og krysser grensen til Nederland nær Vreden (Tyskland) og Rekken (Nederland). Herfra renner elven gjennom provinsen Gelderland og munner ut i IJssel ved Zutphen etter om lag 110 km.
Før jernbanen kom til området var Berkel en stor transportåre for varer fra Münster til Eibergen, Borculo og Zutphen, transportert i båter med flat bunn kalt Berkelzompen. I 1950-årene ble den nederlandske delen av elven kanalisert for å hindre flom og for å bedre dreneringen. I nyere tid har de gamle svingene i elva blitt ført tilbake i sitt naturlige leie.
Schipbeek
Schipbeek er en elv i Nederland og en av sideelvene til IJssel. Elven er også en fortsettelse av Buurser Beek.
Djurmo
Djurmo er et tettsted i Gagnef kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 711 innbyggere.
Schipbeek
Den virkelige kilden til Schipbeek ligger i Tyskland vest i Nordrhein-Westfalen, i Ahauser Aa, som Alstätter Aa, Buurser Beek som til slutt er forbundet med Schipbeek.
Anatomisk teater
Et anatomisk teater eller operasjonsteater var en romtype som ble brukt ved undervisning i anatomi på de første moderne universitetene. Verdens første anatomiske teater ble bygget i 1594 ved Universitetet i Padova.
Rommene hadde normalt samme form som et amfiteater. I midten var det plassert et bord hvor døde menneskekropper ble dissekert, obdusert og anvendt til demonstrasjoner. Rundt bordet var det flere rader med sirkulære, elliptiske eller åttekantede nivåer, hvor studenter eller andre observatører kunne stå med god utsikt over det som ble gjort på bordet.
Bergenhus skole
Skolen har auditorium, sløydsal, skolekjøkken, flere bibliotek, lærerverelse, møterom, kontorer, helsesøsterkontor og klasserom. Ute har skolen store lekearealer med forskjellige apparater, basketballbane og fotballbinge.
Byggingen av den nye skolen kostet 100 millioner kroner. Lederen for byggekomiteen var Iver Rode og hovedarkitekt var Kristin Jarmund.