cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Satyricon (roman)
Den bevarte teksten, en blanding av prosa og poesi, forteller om ulykkene til fortelleren Encolpius og hans elsker, en vakker yngling på 16 år ved navn Giton. Gjennom romanen har Encolpius store vanskeligheter med å holde elskeren trofast da han hele tiden blir forledet av andre. Encolpius' venn Ascyltus, som synes å ha tidligere ha hatt et forhold til ham, er en annen hovedfigur, men han forsvinner halvveis ut i den bevarte teksten.
Dette er et sjeldent eksempel på en romersk roman, kun et annet bevart eksempel finnes, dog svært forskjellig i stil og handling; Metamorphoses eller Det gyldne esel av Lucius Apuleius. Satyricon er ikke bare et høydepunkt i romersk litteratur, blandingen av menippeisk satire og pikareskroman, men også et viktig vitnemål på hverdagslivet for de lavere klasser i det tidlige romerske riket. Hoveddelen av romanen er satire over den rike oppkomlingen Trimalkio og hans gjester, de fleste frigitte slaver som verten selv. Tonen er vulgær og fri, romanens språk likeså.
Den opprinnelig tittelen er P.A. Satiricon libri. Initialene henviser til forfatteren Petronius Arbiter (dommer). Teksten ble kopiert og avskrevet gjennom middelalderen. Et håndskrift som ble funnet i Dalmatia i 1650 inneholdt et stort avsnitt, skildringen av Trimalkios gjestebud, Cena Trimalchionis. Enkelte andre fragmenter var kjent fra før. Den første kritiske utgaven ble trykket i 1664, inkludert Trimalkios gjestebud, takket være anstrengelsene til Pierre Petit. Kort tid etter ble romanen oversatt til en rekke språk og ble en bestselger i den vestlige litteraturen.
At verket har blitt bevart i ufullstendig utgave har fengslet mange lesere, og mellom 1692 og i dag har flere forfattere forsøkt å runde av den opprinnelige fortellingen. I noen bestemte tilfeller har disse nye tilleggene blitt hevet å stamme fra nyere, gjenoppdagede manuskripter, et krav som hviler sin autoritet på at det opprinnelige, autentiske manuskriptet er satt sammen fra fragmenter fra to forskjellige middelalderske kilder. Disse tilleggene har uansett blitt avslørt av moderne forskere som apokryfiske, det vil si i denne forbindelse fra en tvilsom eller falsk kilde.
I 1969 laget italieneren Federico Fellini en film, Fellini Satyricon, som var løselig basert på boken. Filmen er bevisst fragmentert og surrealistisk gjennom den androgyne Giton (Max Born).
Anne-Karin Rime
Anne-Karin Rime (født 1968) er en norsk lege fra Kråkerøy. Hun er spesialist i indremedisin og anestesiologi. Fra 2021 ble hun valgt til president i Den norske legeforening.
1743
1743 (MDCCXLIII) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en tirsdag.
High Street Kensington undergrunnsstasjon
High Street Kensington undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger på Kensington High Street i Kensington and Chelsea, i kollektivsone 1.
Stasjonen betjener linjene Circle og District.
Team Ringeriks-Kraft
Team Ringeriks-Kraft er et norsk sykkellag fra Ringerike og er registrert som et kontinentallag hos Det internasjonale sykkelforbundet (UCI).
Den nordiske motstandsbevegelsen
Den nordiske motstandsbevegelsen (DNM), også kjent som Nordiska Motståndsrörelsen (NMR) på svensk (tidligere Vitt ariskt motstånd, VAM), er en nynazistisk organisasjon som gjennom revolusjon ønsker å «skape en nordisk nasjonalsosialistisk republikk bestående av de nordiske landene Sverige, Finland, Norge, Danmark, Island og eventuelt også de baltiske landene». Den nordiske motstandsbevegelsen blir omtalt som en terrororganisasjon og en militant nazigruppe. Jacob Ravndal og Tore Bjørgo anslo i 2018 at den i Norge hadde noen titalls aktive medlemmer og i Sverige over hundre. Den svenske grenen har fått større oppslutning og har et mer militant uttrykk, mens den norske delen har vært relativt liten og av liten betydning. Tore Bjørgo skriver at den er den største og best organiserte nasjonalsosialistiske og raserevolusjonære miljøet i Norden og Norge i 2018. Enkelte personer som tidligere tilhørte Vigrid gikk over til DNM. Fra 2016 ble DNM mer utadrettet og synlig i Norge. DNM styres fra Sverige og den norske avdelingen får instrukser fra ledelsen der. Organisasjonen er toppstyrt med vekt på sterk intern kontroll. DNMs ideologi og organisasjonsform bygger på den nasjonalsosialistiske som uttrykt av Adolf Hitler i Mein Kampf. I 2020 ble DNM omtalt som den eneste aktive nynazistiske gruppen i Norge.
Organisasjonen er lukket og hierarkisk oppbygd. Den blir av nordiske sikkerhetsmyndigheter vurdert som den farligste høyreekstreme grupperingen i Norden, og antas å spille en hovedrolle i det nordiske hvit makt-miljøet. Organisasjonens leder er Simon Lindberg. Lindberg kritiserte i 2018 de «borgerlige nasjonalistene» for å fokusere på muslimer i stedet for på den hemmelige sionistiske og jødiske konspirasjonen som trekker i trådene bak innvandringen og multikulturalismen.
I oktober 2014 ble det kunngjort at den svenske avdelingen av organisasjonen kom til å danne et politisk parti. Dette representerer en parlamentarisk fløy innenfor den større organisasjonen, og lederen for den er Pär Öberg. Lanseringen skjedde den 5. september 2015. Partiet fikk 2,106 stemmer i valget (0,03 %).
Historie
På midten av 1990-tallet etablerte et antall av tidligere medlemmer i Vitt Ariskt Motstånd (VAM), deriblant Klas Lund, Svenska Motståndsrörelsen. I desember 1997 ble den grunnlagt av ansatte i den nasjonalsosialistiske avisen Folktribunen sammen med personer fra Nationell Ungdom og tidligere VAM.
I 2003 fusjonerte Svenska Motståndsrörelsen med Den Norske Motstandsbevegelsen, og den nye organisasjonen fikk navnet Den Nordiske Motstandsbevegelsen. Etter dette ble organisasjonen mer militant i sin retorikk. I 2006 ble ungdomsorganisasjonen Nationell Ungdom oppløst. Også den norske avdelingen ble oppløst etter noen år, men oppstod igjen rundt 2010. Den finske avdelingen ble dannet i 2008, og i 2013 ble en dansk avdeling grunnlagt og senere nedlagt. Per utgangen av 2017 er en ny dansk avdeling opprettet, samt en islandsk avdeling. Idag finnes det altså fem avdelinger i henholdsvis Norge, Sverige, Finland, Danmark og Island.
Norske Boot Boys gikk i oppløsning rundt 2001 etter drapet på Benjamin Hermansen og ble nedlagt i 2003. Medlemmer fra Boot Boys etablerte på den tiden en nazistisk organisasjon, Den norske motstandsbevegelsen etter inspirasjon av Svenska Motståndsrörelsen. Ideologien var klart nasjonalsosialistisk og de mislikte merkelappen nazistisk. Ungdomsavdelingen ble kalt Nasjonal Ungdom. Den norske avdelingen hadde tett forbindelse med den svenske i oppstartsfasen. To ledere for den norske delen ble arrestert og dømt til lang fengselsstraff for bankran, og det var deretter lite eller ingen aktivitet til 2011.
Høsten 2015 ble det hevdet at organisasjonen hadde mottatt økonomisk støtte fra den russiske høyreekstreme og paramilitære organisasjonen Russian Imperial Movement, som blant annet har sendt frivillig-soldater til den prorussiske siden i krigen i Øst-Ukraina. Organisasjonen har dementert denne påstanden.
Ideologi
Den Nordiske Motstandsbevegelsen bekjenner seg til det nasjonalsosialistiske verdensbildet slik det er beskrevet i Adolf Hitlers Mein Kampf. I 2016 utga organisasjonen et offisielt program der ideologien fremgår sammen med konkret politikk for de fleste samfunnsområder. Organisasjonen er blant annet kjent for sin fiendtlige innstilling til jøders påståtte innflytelse på samfunnet, idet den anses å undergrave interessene til de opprinnelige befolkningene i landene hvor jøder har tilhold. Organisasjonen hevder at jødenes virksomhet, som blant annet sies å promotere økt innvandring til Norden fra arabiske og afrikanske land, utgjør et folkemord på mennesker av «nordisk etnisitet». DNM baserer seg her på konspirasjonsteorien om at det egentlig er den internasjonale jødiske eliten som står bak innvandringen og multikulturalismen som ledd i en påstått plan om å ødelegge den ariske rasen og etablere et jødisk verdensherredømme. Bevegelsen arbeider for å skape en «raseren» nasjon i Norden. DNM vil oppnå dette ved full stans i «ikke-nordisk» innvandring og vil dessuten gjennomføre tvungen utvandring «rasefremmede» personer. Vigrid forankret sin rasistiske ideologi i åsatro og nordisk mytologi, mens DNM er en primært politisk organisasjon.
Organisasjonens mål er å etablere en felles nordisk stat. Den svenske Säkerhetspolisen har konkludert med at den vil være totalitær og vil etableres via revolusjon. Organisasjonens eget partiprogram fremholder at «Den Nordiske Motstandsbevegelsens fremtidige stat er autoritær, men ikke totalitær […]». I en tale utdypet bevegelsens tidligere leder, Klas Lund, dette på følgende måte: «Selv om Motstandsbevegelsen streber etter å skape en stat med autoritært lederskap, er det også vårt mål å utvikle og sikre frihet og demokrati. Den nordiske nasjonalsosialistiske republikken kommer til å være en lederstat, men den kommer også til å være et folkedemokrati.»
Videre hevder organisasjonen at det kreves en kamp som kommer til å føre til blodsutgytelse:
«Ingen kan gå med i Motstandsbevegelsen om han ikke kan eller er forberedt på å forsvare med vold seg selv, sin organisasjon eller sine kamerater... Sveklinger eller feiginger har ingen plass hos oss. Ingen skal kunne unngå sin mannlige plikt [...] Det eneste fæle eller skammelige med at unge svensker har skadet eller drept fremmede og fiender, er at alle andre svensker ikke gir dem sin støtte når massemedia starter sine hetskampanjer».
På sine nettsider hyller organisasjonen personer som Adolf Hitler, Corneliu Codreanu, Oswald Mosley, Léon Degrelle, Hugo Chávez, Savitri Devi, George Lincoln Rockwell, Robert Jay Mathews og Vidkun Quisling. I et NRK-intervju fra 2014 uttalte Haakon Forwald, representant for den Norske motstandsbevegelsen, at de anså Adolf Hitler som «et av det forrige årtusenets aller største mennesker. En kriger som kjempet og stred for den ariske rase og Europas fremtid».
Organisasjon
Strukturen innad i Motstandsbevegelsen er hierarkisk. Bevegelsen ledes av organisasjonens nordiske leder. I hvert land finnes også en egen leder og et riksråd. I de fleste tilfeller tas avgjørelser etter diskusjon i Riksrådet. Lederen har dog muligheten til å ta avgjørelser på egenhånd, om dette kreves.
Nordenrådet består av ledende medlemmer fra hvert av de nordiske landene, og arbeider med blant annet felles nordiske kampanjer og aksjoner, og standardisering av virksomheten i de ulike landene.
Reder
Norge:
Sverige:
Virksomheter
Som deler med spesifikke formål innenfor organisasjonen finnes Nationellt Motstånd forlag. Det finnes også Fånghjälpen, en støtteorganisasjon for aktivister i fengsel, samt Motståndsrörelsen Media som produserer youtubefilmer, og nettavisene Frihetskamp, Nordfront.se, Vastarinta, Nordurvigi og Nordfront.dk.
Aktivitet
Motstandsbevegelsens virksomhet består av både intern og utadrettet virksomhet. Den interne virksomheten inkluderer blant annet sosiale treff, trening, friluftsaktiviteter og studiegrupper. Den utadrettede aktivismen består blant annet av regelmessige torgmøter, demonstrasjoner, avissalg, flygeblad-utdelinger, oppklistring av plakater, klistremerker og bannere.
Forbrytelser og koblinger til lovbrudd
Organisasjonen har ved en rekke tilfeller blitt koblet eller forsøkt koblet til grov voldskriminalitet, hatkriminalitet, hets mot folkegrupper, brudd på våpenlovgivning og andre lovbrudd. Ifølge et blogginnlegg i 2014 på nettsidene til den antifascistiske organisasjonen Expo i Sverige, hadde 65 av 119 undersøkte personer i 2013 blitt dømt for ulike lovbrudd. 51 prosent var dømt for ulike typer vold, som drap, mishandling og voldelige opptøyer. 49 prosent var dømt for våpenlovbrudd, og 17 prosent hadde ved ett eller flere tilfeller blitt dømt for hets mot folkegrupper.
Ferjesambandet Digermulen–Finnvik
Ferjesambandet Digermulen–Finnvik trafikkerer Raftsundet på Lofoten som del av fylkesvei 7630 og betjener ferjekaiene Finnvik på Stormolla og Digermulen i Vågan. Sambandet drives av Torghatten Nord.
Sambandet betjenes av MF «Kjerringøy» 2–7 ganger daglig.
Hans Kiefert
Hans Kiefert (født 1. juni 1905 i Berlin, død 29. desember 1966) var en tysk kommunist og førstesekretær i distriktsledelsen i SED i Berlin i DDR.
Utdanning og arbeid
Han utdannet seg som tømrer og arbeidet fra 1925 i dette yrket. Fra 1919 til 1928 var han medlem i Deutschen Holzarbeiterverbanes.
KPD-aktivist
Fra 1920 arbeidet Kiefert i Kommunistischer Jugendverband Deutschlands og var fra 1926 til 1929 medlem i sentralkomiteen. I 1923 ble han medlem i KPD. Der var han fra 1929 til 1930 sekretær i distriktsledelsen i Pfalz, fra 1930 til 1931 var han i distriktsledelsen i Hessen og fra 1932 til 1933 var han i distriktsledelsen i Halle-Merseburg. Etter den nazistiske maktovertagelsen arbeidet han illegalt for KPD og ble arrestert 5. mai 1933. Fra 1933 til 1935 satt som fange. Fra 1935 til 1937 var han arbeidsløs til han fant arbeid i Berlin. I mai-juli 1938 ble han igjen holdt som fange. Han hadde kontakter i motstandsgruppen rundt Anton Saefkow. I årene 1943 til 1945 var han soldat i Wehrmacht og tilbrakte årene 1945-46 i sovjetiske krigsfangenskap.
SED-funksjonær
Etter den annen verdenskrig ble han medlem i SED og var fra 1954 til 1966 medlem i sentralkomiteen i partiet. Fra 1953 til 1957 var han førstesekretær i distriktsledelsen i SED i Erfurt. Fra 1957 til 1963 var henholdsvis første- og annensekretær i distriktsledelsen i SED i Berlin. Deretter ble han byråd for arbeid i Berlin. Fra 1954 til 1966 var han representant i Volkskammer (fra 1958 som representant for Berlin) og fra 1958 til 1966 representant i byrådet i Berlin.
Utmerkelser
I årene 1955, 1959 og 1965 mottok Kiefert Fedrelandets fortjenstorden. Urnen hans er satt ned på Gedenkstätte der Sozialisten på Zentralfriedhof Friedrichsfelde i Lichtenberg i Berlin.
Merete Agerbak-Jensen
Merete Agerbak-Jensen (født 22. august 1967 i Oslo) er en tidligere norsk lokalpolitiker (H). Hun er kommunikasjonssjef i UNICEF Norge. Mellom oktober 2006 og september 2009 var hun byråd for byutvikling i Oslo.
Agerbak-Jensen er utdannet journalist fra Norsk journalisthøgskole (1994). Hun har også grunnfag i litteraturvitenskap fra Universitetet i Oslo (1992). Agerbak-Jensen har tidligere arbeidet som journalist i VG, kommunikasjonsmedarbeider i NORAD, kommunikasjonsdirektør i Avinor og informasjonsdirektør i Oslo Sporveier.
Gammarus wilkitzkii
Gammarus wilkitzkii er en art innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder. Den blir om lag 4 cm lang, og foretrekker lite saltholdig vann i Arktis. Det antas i økende grad blant marinbiologer at Gammarus wilkitzkii i realiteten er en nordlig, arktisk variant eller underart av kystmarflo, hvor Gammarus duebeni i så fall utgjør en sørlig variant eller underart av den samme arten.
Arten er pan-arktisk i sin utbredelse. Den er i våre nærområder utbredt i nordlige Norskehavet og i Barentshavet. Den kan vandre noe nedover kysten av Svalbard, og er dessuten funnet rundt Island.
Fargen er blekt gulbrun, blekgul eller nærmest hvit, men individer som lever som isfauna har normalt mørkere pigment på ben og antenner. Arten lever i inntil 4 år, det meste av tiden inne i huller og smeltesprekker i isen på havoverflaten. Den lever av små dyreplankton og isalger. Arten sitter ofte i et smeltehull i isen og ser etter byttedyr som passerer forbi.
Slaget ved Carrhae
Slaget ved Carrhae eller Carrhæ ble utkjempet i juni 53 f.Kr. mellom europeiske Romerriket og asiatiske Partia på en åpen slette i nærheten av byen Carrhæ (oldtidsbyen Harran i øvre Mesopotamia). Den partiske spahbod (hærfører) Surena beseiret på avgjørende vis en tallmessige overlegen romersk invasjonshær på rundt 50 000 menn under ledelse av Marcus Licinius Crassus. Dette slaget er generelt vurdert som det tidligste og viktigste av de mange slag som ble utkjempet mellom romere og partiske styrker. Det var et av de mest knusende nederlag i romersk historie som kom til å prege romersk politikk i Asia i flere århundrer.
Crassus, et av medlemmene i det første triumvirat og en av de rikeste menn i Roma, hadde blitt fristet av militær heder og rikdom. Han besluttet å invadere Partia uten å ha fått offisiell samtykke fra det romerske senatet. Crassus avslo et tilbud fra den armenske kong Artavasdes II om å invadere Partia via Armenia, marsjerte han sin hær rett gjennom ørkenene i Mesopotamia. Hans hær møtte Surenas styrker utenfor Carrhæ i nordlige Mesopotamia i hva som er dagens Tyrkia. Til tross for å være klart underlegne i antall, utmanøvrerte Surenas kavaleri fullstendig det tunge romerske infanteriet. De fleste romerske soldatene ble enten drept eller tatt til fange. Crassus selv ble drept da forhandlinger om våpenstillstand ble opphisset og voldelig. Hans død er blitt knyttet til slutten på det første triumvirat, skjønt romerske historikere har hevdet at friksjonen mellom Crassus og Pompeius hadde alltid vært en større årsak til spenninger enn friksjonen mellom Julius Cæsar og Pompeius, og argumenterer således imot Crassus som en fredsmekler.
Slaget ved Carrhae var en katastrofe uten sidestykke i den ellers storstilte romerske militærhistorie. Det var et brutalt slag, selv ved antikkens vurderinger, og huskes for stormannsgalskapen, forfengeligheten og den militære udugeligheten til den romerske kommandanten Marcus Licinius Crassus, en mann som Shakespeare beskrev som arrogant, en som tenker for mye: «Slike menn er farlige». I tillegg gikk de romerske militære fanene, aquila ørnsymbolet, tapt, og ble årsak til gjentatt forhandlinger siden mellom Romerriket og Partia.
Litteratur
Det er kun to antikke beskrivelser av slaget:
Kasakhstan under OL
Kasakhstan deltok første gang som selvstendig nasjon i olympiske leker under Vinter-OL 1994 på Lillehammer, og første gang i sommerlekene under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Kasakhstan har siden deltatt i samtlige påfølgende leker. Utøvere fra Kasakhstan har tidligere deltatt som en del av Det russiske keiserdømmet, Sovjetunionen og SUS.
České středohoří
České středohoří («Det böhmiske sentralhøylandet»; tysk: Böhmisches Mittelgebirge) er et fjellområde nord i Böhmen i Tsjekkia. Området er omtrent 70 kilometer langt og strekker seg fra Česká Lípa i nordøst til Louny i sørvest og fra Litoměřice i sør til Děčín i nord. Fjellene, som er av vulkansk opprinnelse, har markant spisse, enkeltstående topper.
Elven Elben renner gjennom fjellene fra sørøst til nordvest gjennom en dyp dal. Andre større elver med tilknytning til České středohoří er Ploučnice, Bílina og Ohře, som er sideelver til Elben.
Den høyeste toppen er Milešovka (837 moh). Fjellene er de geologisk yngste i Tsjekkia. Basaltbergarter dominerer i området (73,6%), resten er trachyttiske og i mindre grad andesittiske bergarter.
Størstedelen av høylandet (84 %) er et beskyttet landskapsområde (tsjekkisk: Chráněná krajinná oblast - CHKO); derfor ble den planlagte byggingen av motorveien D8 gjennom området veldig kontroversiell. Motorveien ble likevel ferdigstilt i desember 2016.
Rossvolløya
Rossvolløya er en øy i Smøla kommune, på Nordmøre i Møre og Romsdal fylke. Øya ligger rett sør for Smøla; som den har veiforbindelse med.
Scenograf
En scenograf (også kalt produksjonsdesigner) har hovedansvaret for scenografien, eller det visuelle uttrykket, i en teater-, opera- eller balettforestilling, en TV-produksjon eller en film. Begrepet oppsto i teateret. En scenograf jobber tett med regissøren og andre fagfelt i en produksjon for at budskapet skal skinne gjennom på best mulig måte.
En scenograf har som regel ikke ansvaret for hele det visuelle uttrykket i en produksjon alene, men jobber tett med blant annet lyd- og lysdesignere, rekvisittører, kostymedesignere og maske- og hårdesignere. Ofte er det scenografen som står for designet av selve kulissene til en produksjon, mens egne snekkere og malere står for produksjonen av disse. Det er ikke uvanlig at scenografen også krediteres som kostymedesigner i en produksjon, spesielt i mindre sceneproduksjoner.
Rossvolløya
Øya har bruforbindelse i Dampleibrua (161 meter) mot sør/sørøst via de mindre øyene Hestøya og Lamøya før den går videre over øya Kuli med Edøya som endepunkt og ferjesambandet Edøya–Sandvika. Den har et areal på 4,64 km². Det høyeste punktet er Rossvollberget i sør på 56 meter over havet.
Aksjonærmodellen
Skjermingsfradraget skal tilsvare den risikofrie alternativavkastningen ved å investere i obligasjoner. Dette betyr at kun ekstraavkastningen ved å investere i aksjer blir skattlagt som eierinntekt (for 2017: 29,76 %). Aksjonærmodellen sikrer dermed at investeringer i aksjer i stor grad likestilles med plassering i sikre verdipapirer. Modellen var et ledd i skattereformen av 2006 og ble innført med virkning fra og med 1. januar 2006.
Bakgrunn
Ved skattereformen av 1992 ble det innført progressiv beskatning av arbeidsinntekt og flat beskatning av kapital. Dette ga store forskjeller i marginalskattesatser på arbeidsinntekter og kapitalinntekter. For eiere som både hadde skutt inn kapital og arbeidet i egne virksomheter, ble delingsmodellen innført for å skille næringsinntektene i hhv. kapitalinntekt og arbeidsinntekt. Delingsmodellens regler ble etter hvert for liberale, og det var mulig for aktive eiere å tilpasse seg slik at reelle arbeidsinntekter ble skattlagt som kapitalinntekter.
Skatteutvalget ble nedsatt for bl.a. å vurdere mulighetene for å redusere forskjellene mellom den høyeste samlede marginalskattesatsen på hhv. arbeidsinntekt- og kapitalinntekter. Utvalget skulle også vurdere muligheten for å oppheve delingsmodellen helt eller delvis. Utvalget foreslo å redusere den høyeste marginalskattesatsen på lønnsinntekt samtidig som det ble innført en utbytte- og gevinstbeskatning med skjerming. Delingsmodellen kunne dermed oppheves.
Beskrivelse av aksjonærmodellen
Aksjeinntekter består av utbytter og av gevinster ved salg av aksjer. Aksjonærmodellen innebærer at aksjeinntekter til personer som ikke overstiger et skjermingsfradrag er fritatt fra skatteplikt som eierinntekt. Skjermingsfradraget skal tilsvare den risikofrie alternativavkastningen ved å investere i obligasjoner. Dette betyr at kun ekstraavkastningen ved å investere i aksjer blir skattlagt med 30,59 %. Aksjonærmodellen sikrer dermed at investeringer i aksjer i stor grad likestilles med plassering i sikre verdipapirer.
Grunnlaget for å beregne skjermingsfradraget (skjermingsgrunnlaget) settes i utgangspunktet til aksjens kostpris (dvs. det en betalte for aksjen). Skjermingsfradraget beregnes som skjermingsgrunnlaget multiplisert med skjermingsrenten. Skjermingsrenten skal reflektere renten etter skatt på en sikker investering. Renten fastsettes derfor på bakgrunn av gjennomsnittlig rente for statskasseveksler med 3 måneders løpetid, justert for skatt, med et tillegg på 0,5 prosentenheter (fra 2017). Renten for skatteåret settes i januar i påfølgende år.
Dersom inntektene fra aksjen er lavere enn skjermingsfradraget, kan en legge til ubenyttet skjermingsfradrag til skjermingsgrunnlaget for neste år. Dette vil følgelig øke skjermingsfradraget for senere år. I praksis betyr dette at ubenyttet skjermingsfradrag framføres med rente. Ubenyttet skjermingsfradrag følger den enkelte aksje og kan ikke trekkes fra inntekter fra andre aksjer.
Av praktiske hensyn er det eieren av aksjen den 31.12. som får skjermingsfradraget beregnet for det året. Ved salg av aksjen får den som selger trekke fra tidligere ubenyttet skjermingsfradrag fra eventuell gevinst. Ved tap trekkes hele tapet fra i alminnelig inntekt. Den nye eieren får beregnet nytt skjermingsfradrag tilsvarende den nye kostprisen multiplisert med skjermingsrenten.
Eksempel
Et eksempel kan illustrere hvordan aksjonærmodellen fungerer. Anta at to aksjer á 100 kroner kjøpes til 200 kroner. Dette er aksjenes kostpris og utgjør skjermingsgrunnlaget for år 1. Det deles ut et utbytte på 3 kroner per aksje, totalt 6 kroner. Anta videre at skjermingsrenten er 5%. Skjermingsfradraget blir da 10 kroner for begge aksjene. Dette er mer enn utdelt utbytte. Utbyttet er dermed skattefritt og det ubenyttede skjermingsfradraget er 4 kroner.
Skjermingsgrunnlaget ved utgangen av år 2 er aksjenes kostpris tillagt ubenyttet skjermingsfradrag fra tidligere år, dvs. 204 kroner. Anta videre at skjermingsrenten er 5 %. Skjermingsfradraget blir da 10,20 kroner. Det deles ut et utbytte på 10 kroner per aksje, totalt 20 kroner. Dette er mer enn det akkumulerte skjermingsfradraget på 14,20 kroner.
Det skattepliktige utbyttet blir 5,80 kroner. Utbytteskatten blir i dette tilfelle på 1,726 kroner.
En av aksjene selges for 130 kroner i år 4. Skjermingsgrunnlaget ved utgangen av år 3 er den gjenværende aksjens kostpris tillagt ubenyttet skjermingsfradrag. Det er ikke igjen ubenyttet skjermingsfradrag, slik at skjermingsgrunnlaget er lik aksjens kostpris, dvs. 100 kroner. Anta videre at skjermingsrenten er 5 %. Skjermingsfradraget blir da 5,00. Skattepliktig aksjegevinst er aksjens salgspris fratrukket kostprisen og akkumulert skjermingsfradrag, dvs. 25,00 kroner. Skatt for gevinst ved realisasjon av aksjen blir i dette tilfelle på 7,44 kroner.
Høringsuttalelser
Det norske meglerhuset First Securities hevdet i en rapport til Finansdepartementet i september 2003 at innføring av aksjonærmodellen kunne føre til økt utflytting av aksjonærer, grunnet mulig beskatning av latente aksjegevinster. I følge Dagens Næringslivs kommentator Terje Erikstad synes det å ha slått til ved Kjell Inge Røkkes melding om flytting til Sveits i september 2022.
Selskapsaksjonærer
Aksjonærer som er selskaper skattlegges etter fritaksmetoden. Fritaksmetoden innebærer at selskapsaksjonærer som hovedregel er fritatt for skatt på aksjeinntekter.
Movistar Team (herrelag)
Movistar Team (tidl. Caisse d'Epargne) er et profesjonelt spansk sykkellag som deltar i UCI WorldTour. Tidligere het laget Banesto, som Miguel Indurain syklet for da han fikk sine fem seirer i Tour de France. Etter Indurains tid skiftet de navn til iBanesto, så til Illes Balears i 2003, og senere til Caisse d'Epargne i 2006. Foran 2011-sesongen tok det spanske telekommunikasjonsselskapet Telefonica over som hovedsponsor for laget.
Reynolds (1980-1989)
Laget ble grunnlagt i 1980 som Reynolds under sportslig leder José Miguel Echavarri Garcías. I 1982 signerte en ung Pedro Delgado for laget, og var med på å hjelpe lagets kaptein Angel Arroyo frem til sammenlagtseier i Vuelta a España samme år. To døgn etter at seieren var et faktum ble det kjent at Arroyo hadde avlagt positiv dopingprøve for Retalin tidligere i rittet. Både Arroyo og lagledelsen benektet bruk av doping, og krevde at B-prøven ble analysert. Denne var også positiv, og Arroyo ble dermed tidenes første diskvalifiserte vinner av Vuelta a España. Pedro Delgado skiftet lag i 1985, men returnerte til Reynolds i 1988, og vant Tour de France i 1988 og Vuelta a España i 1989.
Banesto og iBanesto.com (1990-2003)
I 1990 tok den spanske banken Banesto over som lagets hovedsponsor. Selv om Pedro Delgado var lagkaptein under Tour de France, mens Miguel Indurain og Julian Gorospe var kapteiner på de andre etapperittene, var det likevel Gorospe som tok ledelsen i Tour de France samme år, og resten av laget stilte seg bak ham i et forsøk på at han skulle vinne rittet. Gorospe mistet ledertrøya underveis, og Delgado ble igjen lagets kandidat til å kjempe om sammenlagttittelen. Delgado klarte aldri å ta igjen den tapte tiden til italieneren Marco Giovannetti, og endte på en andreplass i sammendraget. I løpet av de neste årene ble Miguel Indurain lagets mest suksessrike rytter med sine fem sammenlagtseiere i Tour de France og to i Giro d'Italia. Laget oppnådde også suksess med Jean François Bernard som vant Paris-Nice i 1992. I 1998 vant laget igjen Vuelta a España ved Abraham Olano. Dette året signerte også Alex Zülle for laget, og ble nummer to i Tour de France i 1999, mens klatreren José Maria Jiménez gjorde seg bemerket i Vuelta a España. Laget gikk under navnet iBanesto.com de siste årene det ble sponset av banken Banesto.
Caisse de'Epargne-Illes Balears (2006)
Under Tour de France i 2006 endte Caisse d'Epargne på en femteplass i lagkonkurransen, mens lagets Óscar Pereiro ble nummer to i kampen om den individuelle sammenlagtseieren, bak Floyd Landis fra Phonak. Det ble kort tid etter rittet kjent at Landis hadde avlagt positiv dopingprøve på den 17. etappen. 20. september 2007 ble Landis fradømt seieren, og Pereiro ble utropt som den egentlige vinneren av Tour de France 2006.
DBµV
dBµV er et logaritmisk mål for spenning relativ til 1µV over en lastimpedans. Denne impedansen er ofte, men ikke nødvendigvis, på 50Ω.
Enheten benyttes gjerne i forbindelse med beregninger på antenneanlegg.
Diego Tardelli
Diego Tardelli Martins (født 10. mai 1985) er en brasiliansk fotballspiller som spiller for Clube Atlético Mineiro.
Den blå sandens hemmelighet
Tegnefilmserien handler om den unge jenta Jane Buxton, hvis bror George er forsvunnet i det mystiske Østen. Hun drar for å finne ham, og fra episode til episode utvikles historien om hennes reise og søken etter sin bror.
Serien er på 26 episoder, fordelt på to sesonger á 13 episoder. I sesong 2 forandret innledningen seg noe med enkelte klipp hentet fra denne sesongens episoder.
Handling
Janes mor dør etter å ha født Jane, og hennes far, en rik aristokrat, gifter seg snart med en annen kvinne som har en sønn ved navn William, han forakter hans nye far og bror. George og Jane vokser opp med drømmen om å lage en flymaskin. George er overbevist om at den asiatiske sanden bærer på en hemmelighet; en mystisk blå sand som kan få maskiner til å fly. Han drar på en ekspedisjon for å finne denne besynderlige substansen, men er etter kort tid rapportert henrettet for forræderi. William forsvinner også.
Maryam Bravo
Maryam Bravo (født 10. juni 1993) er en skuespiller som blant annet har deltatt i svenske TV-produksjoner.
Likestillingssenteret
Det tidligere statlige Likestillingssenteret har ingen tilknytning til den private organisasjonen Likestillingssenteret på Hamar, som drives av Stiftelsen Kvinneuniversitetet og som tok i bruk navnet Likestillingssenteret på sin utadrettede virksomhet i 2008.
Direktører
Kontorsjef Mona Larsen-Asp fungerte i stillingen mellom Yssens fratredelse og Long Litt Woons tiltredelse.
Osloer Straße undergrunnsstasjon
Osloer Straße undergrunnsstasjon er en stasjon på linjene U8 og U9 på Berlins undergrunnsbane. Den ligger under krysset mellom Osloer Straße, Schwedenstraße, Tromsöer Straße og Heinz-Galinski-Straße, i ortsteil Gesundbrunnen i bydelen Mitte. Stasjonen ble åpnet på 1970-tallet. U9 begynte å trafikkere stasjonen i 1976, U8 året etter.
Cleopatra (1970)
Cleopatra (クレオパトラ) er en japansk komedieanimefilm fra 1970 regissert av Osamu Tezuka og Eiichi Yamamoto. Filmen mislykket kommersielt, både i Japan og i USA.
Handling
En gang i fremtiden oppdager tre mennesker - Jiro, Harvey og Mary - at en fremmed rase kalt Pasateli har til hensikt å erobre hele menneskeheten med den mystiske "Cleopatra-planen" og gjennom bruk av en tidsmaskin forsøker de å forhindre planen. Men Harvey ønsker også å benytte anledningen til å sikre seg tittelen som "den største elskeren som noensinne har levd" ved å ha sex med Cleopatra. Midt under den romerske erobringen av Egypt planlegger en gruppe egyptere i det skjulte et opprør for å styrte Julius Caesar. Gruppen planlegger å sende Cleopatra for å forføre og myrde Cæsar. Men romerne oppdager dem, og går til angrep. Cleopatra stikker av, sammen med tjenestepikene Libya og Apollodoria. Cleopatra går til en gammel trollmann, som magisk gir henne en uimotståelig forførende kropp for hennes oppdrag.
Det er på dette tidspunktet at Jiro, Harvey og Mary ankommer denne tidsepoken: Mary er nå Libya. Harvey befinner seg i kroppen til trollmannens kjæledyr-leopard Rupa, og Jiro befinner seg i kroppen til Ionius - en gresk mann fanget og brukt som slave av romerne. Ionius frigjør seg selv og andre slaver ved å bruke sin kunnskap om fremtidig teknologi til å lage moderne håndgranater. Caesar blir overveldet av Cleopatra sin skjønnhet. Han gjør henne til dronning av Egypt. Men Cæsars popularitet stiger, noe som fører til at hans senatorer konspirerer for å drepe ham for å avslutte deres innflytelse.
Libya og Apollodoria insisterer på at Cleopatra må drepe Cæsar. Men Cleopatra har imidlertid forandret mening, og utsetter hele tiden attentatet - til fordel for sex. De blir med Caesar tilbake til Roma, hvor senatorene planlegger å myrde ham. Cæsars adopterte sønn, Augustus Caesar - med kallenavnet Octavian - tar kommandoen. Cleopatra prøver å forføre Octavian, men oppdager at han er homofil og legger ikke merke til hennes sjarm. Cæsars høyre hånd, Marcus Antonius eller Anthony, blir forelsket og har sex med Cleopatra.
Jack Walrath
Jack Walrath (født 5. mai 1946 i Stuart, Florida) er en amerikansk jazz-trompetist og musikalsk arrangør. Han er aller mest kjent for sitt arbeide med kjente amerikanske musikere som for eksempel Ray Charles, Gary Peacock, Charles Mingus og Glenn Ferris samt flere andre.
Han opptrådte sammen med flere andre musikere på Kongsberg Jazzfestival i 1983.
Sjef Hæren
Sjef Hæren (tidligere Generalinspektøren for Hæren (GIH)) er en militær embedsmann utnevnt av Kongen i statsråd som har ansvaret for å styre den norske Hæren.
Bakgrunn
Stillingen ble opprettet under andre verdenskrig som Sjef Hærens Overkommando. I 1970 ble Forsvarets overkommando (FO) opprettet og Hærens Overkommando lagt ned. Sjef Hærens Overkommando ble da lagt inn under FO og endret navn til Generalinspektøren for Hæren. Som en del av langtidsplan for forsvarssektoren ble embeds- og stillingstittelen endret til sjef Hæren fra 1. januar 2017.
Oppgaver og ansvar
Sjef Hærens nærmeste overordnede er Forsvarssjefen (FSJ). Sjef Hæren stiller dessuten i audiens hos Hans Majestet Kongen flere ganger i året, for å gi oppdateringer om Hærens status.
Sjef Hæren har et helhetlig ansvar for å styrkeprodusere, styrkegenerere og vedlikeholde egen styrkestruktur, herunder ansvaret for sine taktiske kommandoer. De taktiske sjefene tildeles operativ kommandomyndighet direkte fra sjef FOH. Videre er sjef Hæren faglig ansvarlig for landmilitær virksomhet i Norge.
1742
1742 (MDCCXLII) i den gregorianske kalender var et år uten skuddag som begynte på en mandag.
Dikerogammarus haemobaphes
Dikerogammarus haemobaphes er en art innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Den er utbredt i Svartehavet, Det kaspiske hav, elvene i Ukraina og i elva Visla i Polen. Videre er den trolig spredd til Østerrike og til bl.a Storbritannia.
Olav Martin Vik
Olav Martin Vik (født 25. mars 1956) er en norsk politiker som representerte Tverrpolitisk Valliste for Øygarden (TVØ). Han var ordfører i Øygarden kommune i Hordaland fra 2000 til 2011. Han ble etterfulgt av Otto Harkestad (Ap).
Vik har siden 2001 vært kirkeverge i Øygarden. Han hadde permisjon fra stillingen i den tiden han var ordfører i Øygarden kommune.
Landsskytterstevnet 1925
Skytebanen i Vestmarka på Sortland var tatt i bruk i 1921, etter at Sortland skytterlag tidligere hadde hatt skytebaner nærmere sentrum av tettstedet. Området der banen lå ble senere bebygd og gjort om til boligfelt.
Tamkatt
Tamkatt (Felis catus) er et lite rovpattedyr i kattefamilien (Felidae) og inngår i tamkattlinjen (Felis). Tamkatten deles videre inn som enten huskatter (naturlig seleksjon) eller rasekatter (selektiv utvelgelse). Mange kaller også tamkatten katt, pus, pusekatt eller kattepus, uavhengig av om den er en huskatt eller en rasekatt. Likeledes kaller noen den mons, men denne betegnelsen refererer egentlig spesifikt til en hannkatt, og den må heller ikke forveksles med kattenavnet Mons. Motstykket til en mons er ei kjette, altså en hunnkatt.
Katten kan ha vært et husdyr i mer enn 10,000 år, og i dag regnes den som verdens mest alminnelige kjæledyr. I 1986 regnet man med at det fantes cirka 600 millioner tamkatter i husholdet og ytterligere 600 millioner utenom husholdene. Det ble anslått å være cirka 750,000 tamkatter i Norge per 2020, fordelt på cirka 400,000 husstander.
I likhet med hunden blir også mange tamkatter inndelt i raser, men katten mangler de store variasjonene hunder har (som hundens ekstreme variasjon i størrelse). Anatomisk er det bare mindre forskjeller mellom ulike rasekatter, hvorav forskjeller i skallen og halen er blant de mest fremtredende. I tillegg kommer forskjeller i pelstype og utfarging. Også tradisjonelle huskatter skiller seg lite fra rasekattene. De første katterasene oppsto på 1800-tallet. Siameseren var en av de første katterasene som ble avlet fram. I England ble typen renavlet, og i 1892 ble den første rasestandarden definert. Et par tiår senere spredte den seg til mange andre land.
Taksonomi
Tamkatt regnes å ha oppstått fra afrikansk villkatt (F. lybica), trolig mest fra den nordafrikanske nominatformen (F. l. lybica). Det kan imidlertid hende at den asiatiske underarten (F. l. ornata) også har bidratt noe.
Ifølge International Commission on Zoological Nomenclature skal tamkatten nå behandles som et selvstendig takson, med referanse til det Vitenskapelige navnet F. catus. Vitenskapelig blir imidlertid tamkatter også referert til som både F. lybica catus og F. silvestris domesticus.
Inndeling
Inndelingen følger «Felids and Hyenas of the World». IUCN/SSC Cat Specialist Group støtter ny inndeling av kattefamilien (Felidae), og herunder også en ny inndeling i gruppen av småkatter (Felis). Den nye inndelingen anerkjenner også inndelingen av kattefamilien i åtte distinkte klader, i henhold til Johnson et al. (2006).
Opprinnelse
En DNA-studie gjengitt i en artikkel i BBC og National Geographic News tar oss et skritt nærmere kattedyrenes opprinnelse. Analysene antyder at dagens moderne katter fikk sin opprinnelse i Asia for omkring 11 millioner år siden.
Den siste linjen som dannet seg var den såkalte tamkattlinjen, som inkluderer de små villkattene. Tamkatten oppsto fra minst fem forskjellige individer i denne linjen. Dette støttes også av annen ny forskning, for eksempel Driscoll m. fl. Forskerne hevder også at det er trolig at (alle) tamkattens linjer var latente i villkatten for 70,000–100,000 år siden. Om dette skal legges til grunn må tamkatten klassifiseres som en variant av afrikansk villkatt, noe den blir i dag. Om derimot afrikansk villkatt klassifiseres som en egen art, slik noen har hevdet at den bør, må tamkatten klassifiseres som en underart.
I systematikken blir tamkatten nå oppført som F. catus. I juni 2007 slo Cat Genome Project fast at tamkatten har felles aner med afrikansk villkatt som dateres 131,000 år tilbake i tid. Dette betyr imidlertid ikke at tamkatten oppsto da, men kun at en av linjene som førte fram til tamkatten kan føres så langt tilbake i tid.
Etymologi
Ordet «katt», fra norrønt kǫttr (jfr. isl. köttur), er i sin opprinnelse et lånord, innført til mange språk i Europa fra det latinske Cattus og det middelaldergreske κάττα. Eksempler på slike språk er portugisisk og spansk gato, fransk chat, tysk Katze og litauisk katė. Den opprinnelige kilden til ordet er afroasiatisk, antagelig fra gammelegyptisk čaute, hunkjønn av čaus «villkatt». Ordet ble introdusert, sammen med det domestiserte dyret, til Den romerske republikk i det 1. århundre f.Kr.
Et annet ord med kognater på mange språk er «pus» (pusekatt). Det er dokumentert først fra 1500-tallet og kan ha blitt innført fra nederlandsk poes eller fra plattysk puuskatte, beslektet med svensk kattepus eller norsk pus, pusekatt. Lignende former eksisterer i litauisk puižė og irsk puisín. Etymologien til dette ordet er ukjent, men det kan ha bare oppstått fra en lyd som brukes til å tiltrekke seg en katt.
På norsk finnes en variant for hunnkatt, «kjette». Navnet dukker blant annet opp i folkeeventyr som «Reveenka», «Kjetta på Dovre» og «Kjetta som var så fæl til å ete». Beskrivelsen kjette stammer fra det norrøne uttrykket ketta.
Noen steder i Norge kan katter, typisk hannkatter eller ukastrerte hannkatter, også kalles mons. Mons i betydningen hankatt er aller mest utbredt nord i landet, men det er også dokumentert i områdene Sollia/Folldal/Østre Gausdal/Hitra/Nord-Trøndelag. Etymologisk har ordet opphav i personnavnet Magnus, fra det danske personnavnet Mogens. Hvor lenge mons har vært i bruk i språket vårt, vet man ikke. Det er ikke norrønt, men kan allikevel være relativ gammelt som kattebetydning. På norsk mangler man imidlertid kilder som kan tidfeste det. I Ordbog over det danske sprog dukker ordet opp med skriftlig dokumentasjon fra blant annet Holberg. Da som personnavn på en katt. I Danmark er det også nevnt andre kilder fra midten av 1800-tallet. Man kan derfor tenke seg at det har blitt overført til norsk fra dansk, kanskje i forbundstiden, men dette savner altså dokumentasjon. Danskene bruker også uttrykket også om haredyr.
Beskrivelse
Kattens anatomi er svært fleksibel og smidig. Tamkatten har en langstrakt og smidig pelskledd kropp, med en forholdsvis lang hale og et rundt hode med svært bevegelige oppreiste ører. Hodet har et kort snuteparti med 24 (12 på hver side) følsomme værhår og kraftfulle kjever. Værhårene, som er kraftige og stive, utgjør et viktig følelsesorgan når katten jakter i mørket. De har en hårsekk omgitt av blodkar og nerveceller som kan oppfatte ørsmå bevegelser, luftstrømmer og trykkforskjeller. Skades værhårene kan det blant annet føre til at katten biter byttet på feil sted. Dessuten har tamkatten også følelsehår på kinnene, ovenfor øynene, på haka og på frambeinas baksider. Lengden på snutepartiet kan variere noe etter typen. Hørsel og syn er normalt spesielt godt utviklet og er artens to viktigste sanser. Som katter flest har tamkatten spalteformede vertikale pupiller og spesielt godt utviklet nattsyn. De svært bevegelige ørene, som også er et viktig signalinstrument for arten, står oppreist og kan beveges uavhengig av hverandre, av 32 individuelle muskler. Omkring 75 prosent av hvite katter med blå øyne er døve, mens cirka 20 prosent av hvite katter med gule øyne er døve. Hos helt hvite katter finnes det en form arvelig døvhet. Døvhet kan iblant også ramme eldre katter generelt, eller oppstå som følge av infeksjoner eller skader på øret. Katter kan ha ulik øyenfarge, herunder også ulik farge på høyre og venstre øye. Pupillen er formet som en oppreist, sammentrekkbar slisse. Lemmene er kraftfulle og middels lange i forhold til kroppen. De ender opp i små potekledte runde labber med tær som har inntrekkbare, kvasse klør.
Pelsen kan være lang, halvlang eller kort med varierende underull. Noen rasekatter kan også være pelsløse eller ha pels med andre særtrekk, for eksempel krøller. Fargen kan variere fra ensfarget hvit til gul, gulbrun, rødbrun, brun, grå og sort. Kombinasjoner med ulike mønster finnes også.
Tamkatten veier normalt omkring 2,5–7,5 kg i god trim og avhengig av kjønn, selv om enkelte rasekatter kan bli betydelig større. Hanner er tydelig større enn hunner og har gjerne større hode i forhold til kroppen. Maine coon regnes for å være den fysisk største katterasen og enkelte individer kan i så måte veie mer enn 10 kg, uten å være overvektige.
Tamkattens levetid varierer, men det er ikke uvanlig at huskatter blir 15–20 år gamle. Som de fleste kattedyr har tamkatten klør som kan trekkes inn.
Atferd
Katter er normalt solitære skumringsdyr. De er rovdyr, men i vill tilstand kan de ha vært både rovdyr og byttedyr – hvor den siste antakelsen rimer med at de er skumringsdyr med den beskyttelsen det gir i ørkenlandskap. Kattens instinkt for å grave ned både mat og avføring tyder på et behov for å skjule sin egen lukt for andre dyr – også dette er tegn på at katten selv har vært byttedyr.
Territorium
En katts territorium overlapper gjerne andre katters territorium. Hannkattens territorium er typisk betydelig større enn hunnens og kan overlappe flere hunners. Hunnkattens territorium er typisk omkring 0,3–0,4 km² stort, mens hannkattens ofte er omkring 2 km². Hunnkattene, spesielt drektige, forsvarer ofte mindre deler av området som et revir. Med unntak for brunst er det sjelden hannkattene forsvarer eget revir, og da stort sett kun for å markere sosial rang. I områder med mange katter, som oftest i byer, hender det at katter aksepterer hverandres nærvær innen samme leveområde. Det er også eksempler på at katter av samme kjønn kan dele deler av territoriet, gjennom å bruke det til ulike tider av døgnet. Sånn unngår de å komme i konflikt.
Predasjon
Analyser har avslørt at predasjon fra frittgående tamkatter er størst der tilleggsfôr er mest rikelig, og at sannsynligheten for at en katt forgriper seg på innfødte arter øker nærmere skogkanter. Sannsynligheten for at katter forgriper seg på ikke-innfødte arter, som brunrotte, øker altså med økende avstanden til skogkanter. Derfor anbefalers implementering av buffersoner for eksklusjon av katter rundt urbane skoger, og at retningslinjer for håndtering av frittgående huskatter eksplisitt tar hensyn til plasseringen av kattenes spiseplasser.
Kommunikasjon
Katter kommuniserer med ulike lyder (mjauing, knurring, fresing og purring), duftavsetninger, kloremerker og kroppspositurer. Ørene er et viktig signalinstrument for kattens kroppsspråk. Katten har oppreiste avspissede ører som kan beveges uavhengig av hverandre. Kattens hørsel er svært godt utviklet, faktisk bedre enn hundens, og kan normalt oppfatte lyder i området 45–64,000 Hz (60 dB SPL), noe som tilsvarer 10,5 oktaver. Det betyr i praksis at katter kan høre smågnagere som kommuniserer med ultralyd. Likeledes kommuniserer kattemor med ungene i ultralydregisteret. Til sammenligning er hundens hørselsområde 67–45,000 Hz. Kattenes hørsel er mest sensitiv for lyder rundt 8,000 Hz, mens menneskeøret til sammenligning er mest sensitivt for lyder rundt 3,000 Hz.
Lydene katter bruker når de kommuniserer har vært gjenstand for studium gjentatte ganger, og det er etablert at kattens mjauing har forskjellig betydning i forhold til trykk. I tillegg til mjauing kan katten knurre, frese, purre (male) og lage en rekke andre lyder.
Lukt er som oftest knyttet til feromoner katten bruker til å markere områder, enten for å vise sitt revir eller leveområde, eller for å markere at katten nylig har vært her. Kattens markering kan foregå gjennom kjertler i kroppen eller gjennom urin og ekskrementer. Som oftest er urinering og ekskrementer forbeholdt utemarkering, men dette kan forandre seg dersom katten føler seg truet. Katter legger seg ofte oppe i eierens klær dersom de er komfortable med denne, fordi klærne lukter av eieren.