cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sabima
Sabima er en norsk miljøorganisasjon som jobber for å stanse tapet av naturmangfold. Sabima er også en paraplyorganisasjon for de biologiske foreningene i Norge. Organisasjonen ble stiftet i 1996 og het da «Samarbeidsrådet for biologisk mangfold».
Tunis
Kultur
Bardomuseet i Tunis har en av verdens største samlinger av romerske mosaikker, og anses ved siden av Det egyptiske museum i Kairo som Nord-Afrikas viktigste arkeologiske museum.
Vennskapsbyer
Tunis har følgende vennskapsbyer:
Sabima
Sabimas fagansatte er i hovedsak biologer eller naturforvaltere. Sabima jobber ved å spre biologisk kunnskap i politiske miljøer og hos forvaltningsmyndigheter for å sikre god forvaltning av det biologiske mangfoldet i norsk natur. Trusler mot naturen og mulige løsninger står ofte på agendaen når organisasjonens ansatte holder foredrag. Organisasjonen har jobbet særlig mye med bevaring av myr, vannforvaltning, artsmangfoldet i skog og pollinerende insekters levesteder.
Sabima arbeider også for å bedre omfang og kvalitet av kartleggingen av norsk natur gjennom koordinering av de frivillige amatørbiologene i Sabimas medlemsforeninger. Organisasjonen inviterer til kartleggingsturer og -kurs, står bak appen "Artsjakten" og det årlige, landsomfattende arrangementet "Den store artsjakten". Sekretariatet holder til i Oslo sentrum. Generalsekretær i Sabima er Christian Steel.
Kirkegården ved havet
Frimerkeutgivelse
I anledning Valens 100-årsdag i 1987 utga Postverket to frimerker, gravert av Knut Løkke-Sørensen. NK 1021 pålydende 2,30 viser kolerakirkegårdens inngangsport, mens NK 1022 pålydende 4,50 er et portrett av Valen.
Se også
Liste over Fartein Valens verker
Diskografi
Den første allment tilgjengelige innspillingen av «Kirkegården ved havet» ble først gjort på begynnelsen av 1970-årene av Filharmonisk Selskaps Orkester under Miltiades Caridis. Innspillingen var en del av serien Contemporary Music from Norway og ble i 1973 tildelt Spellemannprisen for 1972 i kategorien «Årets seriøse plate». Det skulle ennå gå 30 år før verket ble innspilt på nytt. Filharmonisk Selskaps Orkester/Øivin Fjeldstad (dirigent) (innspilt 1945) Filharmonisk Selskaps Orkester/Miltiades Caridis (dirigent) (innspilt 6-9/1971) Island Symfoniorkester/Bjarte Engeset (dirigent) (innspilt 6/2002) Stavanger Symfoniorkester/Christian Eggen (dirigent) (innspilt 6-7/2007)
Oppløsningen av Sovjetunionen
Under Gorbatsjovs ledelse
Jimmy Carter avsluttet offisielt détente-politikken ved å gi militær hjelp til Pakistans president Muhammad Zia-ul-Haq, en støtte som igjen kom den anti-sovjetiske Mujahedin-bevegelsen i nabolandet Afghanistan til gode. Denne bevegelsen fungerte som et påskudd for den sovjetiske intervensjonen i Afghanistan seks måneder senere, med det formål å støtte den afghansk-kommunistiske regjeringen som ble ledet av Afghanistan sosialistparti. Spenningen mellom supermaktene økte i denne perioden, spesielt da Carter innførte handelsembargoer mot Sovjetunionen og uttalte at den sovjetiske invasjonen av Afghanistan var «den mest alvorlige trusselen mot freden siden andre verdenskrig».
Spenningen mellom øst og vest økte vesentlig i løpet av den amerikanske presidenten Ronald Reagans første periode (1981–1985), og nådde spenningsnivået på høyde med Cubakrisen i 1962 ettersom Reagan økte USAs militærbudsjett til 7 % av BNP. Som svar økte Sovjetunionen sitt eget militærbudsjett kraftig, noe som førte til at produksjonen av sivile varer falt til 1980-nivå.
Reagan sendte CIAs Special Activities Division til Afghanistan og Pakistan. Denne styrken bestod av topptrente spesialister, og utrustet og ledet Mujahedin-styrker i kamp mot Sovjethæren. Denne innsatsen var sentral i kampen for å gjøre slutt på den sovjetiske okkupasjonen av Afghanistan. Videre hindret Reagan aktivt også Sovjetunionens evne til å selge naturgass til Europa samtidig som han jobbet for å holde gassprisene lave. Dette holdt prisen på sovjetisk olje lav og førte med seg at Sovjetunionen gikk tom for utenlandsk kapital. Denne «langtidsoffensiven» var i strid med den vesentlig reaktive og defensive oppdemmingspolitikken, men fremskyndet Sovjetunionens fall ved å tvinge landet til å overstrekke sitt økonomiske grunnlag. Men denne teorien overser det faktum at Sovjetunionen allerede hadde opplevd flere store tilbakeslag med oppdemmingspolitikken. I 1972 normaliserte Nixon USAs forhold til Folkerepublikken Kina gjennom sitt møte med Mao Zedong, noe som la press på Sovjetunionen. Etter å ha undertegnet Camp David-avtalen brøt den egyptiske presidenten Sadat militære og økonomiske forbindelser til Sovjetunionen (frem til da hadde Sovjetunionen gitt mye bistand til Egypt og støttet landet i alle sine militære operasjoner mot Israel).
Før lanseringen av glasnost (politisk åpenhet), uskorenje (fremskynding av økonomisk utvikling) og perestrojka (politisk og økonomisk restrukturering) i 1986 var den sovjetiske økonomien på vaklende fot. Inflasjonen økte, samtidig som landet hadde en kronisk varemangel. Denne situasjonen ble forverret av et stadig mer åpent svart marked som undergravde den offisielle økonomien. I tillegg var kostnadene ved å være en supermakt – militæret, romfart, subsidier til satellittstater – ute av proporsjoner i forhold til den sovjetiske økonomien. Den påbegynnende IT-revolusjonen hadde samtidig gjort Sovjetunionen desperat etter vestlig teknologi.
Reformer
Loven om kooperasjoner, vedtatt i mai 1988, var kanskje den mest radikale av de økonomiske reformene tidlig i Gorbatsjovs regjeringstid. For første gang siden Vladimir Lenins NEP-politikk tillot loven privat eierskap av bedrifter i tjeneste-, produksjonssektoren så vel som i utenrikshandelen. Med de nye reglene ble kooperative restauranter, butikker og småindustri en del av den sovjetiske hverdagen.
Glasnost resulterte i større ytringsfrihet ved at pressen ble langt mindre statlig styrt. Det er sannsynlig at Gorbatsjovs overordnede mål med innføringen av glasnost var å sette de konservative under press, da disse motsatte seg Gorbatsjovs politikk for økonomisk restrukturering. Samtidig håpet Gorbatsjov også at det sovjetiske folket ville støtte reforminitiativene gjennom de nyvunnede mulighetene for åpenhet, debatt og deltakelse.
PÅ SUKPs 19. partikonferanse i juni 1988 innførte Gorbatsjov radikale reformer som skulle redusere partiets kontroll over regjeringsapparatet. I desember 1988 godkjente Det øverste sovjet opprettelsen av en ny sovjetisk kongress for folkedeputerte, og grunnlovsendringer gjorde samtidig den nye kongressen om til Sovjetunionens nye lovgivende organ.
Valg til den nye kongressen ble avholdt over hele Sovjetunionen i mars og april 1989. Som generalsekretær i kommunistpartiet kunne Gorbatsjov bli tvunget til å trekke seg når som helst hvis sterke nok krefter i partiet gikk inn for det. Siden mange av reformene var upopulære i partiet gikk Gorbatsjov inn for å samle makten i en ny stilling kalt «president av Sovjetunionen». Dette vervet skulle være uavhengig av kommunistpartiet og sovjetene (rådene). Den 15. mars 1990 ble Gorbatsjov valgt som landets første utøvende president. Samtidig ble grunnloven endret slik at SUKP mistet politisk makt.
Utilsiktede konsekvenser
Gorbatsjovs forsøk på reformer virket i utgangspunktet lovende, men etterhvert som de kom ut av kontroll satte de i gang en serie med hendelser som tilslutt førte til landets oppløsning. Glasnost-politikken gjorde at mediene fikk økt selvstyre, noe som førte til at et kritisk søkelys ble satt på mange samfunnsproblemer som hittil hadde vært feid under teppet. Problemer som nå ble åpent debattert i offentligheten var den lave kvaliteten på bolighus, alkoholisme, narkotikamisbruk, forurensning, gammel og umoderne industri, korrupsjon i både liten og stor skala. Mediene begynte også å rapportere om forbrytelser begått av Stalin og hans krets, slik som Gulag, Molotov–Ribbentrop-pakten og utrenskningene i 1937-38. Dette var hendelser som i stor grad var blitt tiet i hjel av de tidligere statskontrollerte sovjetiske mediene, og den nye åpenheten gjorde at det offisielle glansbildet av landet var i ferd med å falme i folks bevissthet. Den pågående krigen i Afghanistan og den klønete håndteringen av Tsjernobylulykken i 1986 ødela videre sovjetledelsens troverdighet på et tidspunkt da skepsisen til regimet var økende. Gorbatsjovs forsøk på å dekke over Tsjernobylulykken gjorde heller ikke akkurat situasjonen bedre.
Den indre uroen blant medlemmene i Warszawapakten økte stadig. Dette var en prosess som ble satt i gang ved Lech Wałęsa og fagforeningen Solidaritet i Polen, og som senere spredte seg til andre østblokkland. I 1989 gav Moskva opp Brezjnev-doktrinen til fordel for en politikk med ikke-intervensjon i de tidligere satellittstatene. Én etter én begynte de østeuropeiske regimene å falle, både ved frie valg og slik som i Romanias tilfelle med et voldelig opprør. Revolusjonsbølgen som feide gjennom Øst-Europa gjorde at kommunistregimene i Bulgaria, Tsjekkoslovakia, Øst-Tyskland, Ungarn, Polen og Romania hadde falt ved inngangen til 1990-tallet.
Omveltningene ellers i Øst-Europa spredte seg på uunngåelig vis også til Sovjetunionen, der både nasjonalister og radikale reformtilhengere gjorde rent bord i valgene i de sovjetiske delrepublikkene. Gorbatsjovs reformer hadde også i stor grad svekket de sentrale myndighetenes muligheter til å slå ned på politiske motstandere, og Moskva hadde derfor små muligheter til å overstyre delrepublikkenes avgjørelser. Store (men fredelige) protester i de baltiske republikkene fikk også stor internasjonal oppmerksomhet, samtidig som de gav vind i seilene til selvstendighetsbevegelsene også andre steder i landet.
Den økte nasjonalismen bragte også ulmende etniske spenninger til overflaten igjen, og underminerte idéen om en felles identitet blant det sovjetiske folk. Et eksempel på dette kom i februar 1988, da myndighetene i Nagorno-Karabakh, et område i Den aserbajdsjanske SSR, vedtok en overgang til Den armenske SSR. Nagorno-Karabakh var i hovedsak befolket av etniske armenere, og i urolighetene som fulgte rapporterte sovjetisk fjernsyn om vold mot etniske aserbajdsjanere i området. Dette utløste i igjen hevnaksjoner mot armenere i den aserbajdsjanske byen Sumqayit.
Folks misnøye med økonomien ble mer og mer åpenbar. Selv om perestrojka-reformene var svært vidtrekkende i forhold til tidligere reformforsøk i Sovjetunionen, var de ikke noe i nærheten av radikale nok til å få det vaklende næringslivet i landet på fote igjen. På tross av at økonomien ble noe desentralisert ble ikke grunnprinsippene som hadde vært der helt siden Stalin-tiden endret; det var fortsatt prisreguleringer, en ikke-konvertibel valuta, ingen privat eiendomsrett og statlig monopol over de fleste produksjonsmidlene.
I 1990 hadde myndighetene fullstendig mistet kontrollen. Statens kostnader hadde eksplodert, samtidig som skatteinngangen var blitt kraftig redusert av at delrepublikkene holdt tilbake innsamlede midler. Offentlige kampanjer mot alkoholen hadde også redusert inntektsgrunnlaget for avgifter; disse hadde i 1982 utgjort hele 12 % av statens samlede inntekter. Samtidig hadde man redusert den sentrale planleggingen av leveranser i industrien, og i det nye desentraliserte systemet var det ennå ikke kommet på plass nye, gode rutiner for samarbeid mellom ulike industriaktører. Desentraliseringen av økonomien førte dermed til flaskehalser i industrien, spesielt i produksjonen av forbruksvarer.
Unionen oppløses
[[Fil:USSR Republics Numbered Alphabetically.png|300px|thumb|right|Selvstendige stater etter Sovjetunionens fall:
1. Armenia, 2. Aserbajdsjan, 3. Belarus, 4. Estland,
9. Litauen, 10. Moldova, 11. Russland, 12. Tadsjikistan,
13. Turkmenistan, 14. Ukraina, 15. Usbekistan]]
I februar 1990 gikk kommunistpartiets sentralkomité med på å gi opp maktmonopolet sitt. I løpet av de neste ukene holdt de 15 delrepublikkene sine første frie valg. De reformvennlige og etniske nasjonalister vant mange av setene. Delrepublikkene begynte nå å hevde sin nasjonale suverenitet over Moskva og startet en «krig om lover» med Moskva, der delrepublikkenes regjeringer avviste de deler av den sentrale lovgivningen som gikk imot lokale lover. På denne måten hevdet de kontroll over sine lokale økonomier og nektet å betale skatt til Moskva-regjeringen. Dette bidro til en ytterligere svekkelse av den sovjetiske økonomien, ettersom det ble svært vanskelig å koordinere den økonomiske aktiviteten i de forskjellige delene av landet.
Presset fra den litauiske uavhengighetsbevegelsen Sąjūdis, opprettet i juni 1988, var en av grunnene til at Gorbatsjov besøkte den litauiske hovedstaden Vilnius i januar 1990. Rundt 250,000 demonstranter møtte opp for å vise sin støtte til selvstendighet. Den 11. mars 1990 erklærte Den litauiske SSR, med formann for Det øverste sovjet Vytautas Landsbergis i spissen, Litauen som uavhengig fra Sovjetunionen. Sovjethæren forsøkte imidlertid å stoppe løsrivelsen, gjennom å sette i gang en økonomisk blokade og ved å utplassere massive troppestyrker – offisielt for å «sikre rettighetene til etniske russere».
Den 30. mars 1990 erklærte Det øverste sovjet i Estland at Sovjetunionens styre i Den estiske SSR helt siden 1940 hadde vært ulovlig, og begynte en prosess for å gjenopprette et uavhengig Estland. Prosessen med gjenopprettelse av uavhengighet i Den latviske SSR begynte 4. mai 1990, med en avstemning i delrepublikkens øverste sovjet som fastsatte en overgangsperiode på vei mot full uavhengighet. Den 13. januar 1991 stormet sovjetiske tropper sammen med KGB og Spetsnaz fjernsynstårnet i Vilnius for å ta tilbake kontrollen over massemediene. Dette endte med at 14 ubevæpnede sivile ble drept og flere hundre såret. Senere samme måned kom det til antisovjetiske demonstrasjoner i Tbilisi i Den georgiske SSR til støtte for Litauens krav om uavhengighet.
I en landsomfattende folkeavstemning den 17. mars 1991 stemte 76,4 % av alle velgere for å opprettholde unionen, dog i en noe endret form. De baltiske republikkene, Armenia, Georgia, Tsjetsjenia og Den moldovske SSR boikottet folkeavstemningen. I alle de ni andre delrepublikkene støttet et flertall av velgerne en fortsettelse av Sovjetunionen. Etter at resultatene ble klare indikerte armenerne at de på nytt ønsket å bli med i videre diskusjoner om unionen.
Den 12. juni 1991 fikk Boris Jeltsin 57 % av stemmene i det demokratiske valget til de nyopprettede presidentembedet i Den russiske SFSR. Han vant dermed klart mot den Gorbatsjov-støttede hovedmotstanderen Nikolaj Ryzjkov, som kun fikk 16 % av stemmene. I valgkampen kritiserte Jeltsin det han kalte «det sentrale diktatur», men han ville likevel ikke gå over til full markedsøkonomi. Han uttalte derimot at han skulle «legge hodet sitt på jernbanesporet» dersom prisene gikk opp. Den 10. juli samme år ble Jeltsin innsatt i presidentembedet.
Om natten den 31. juli 1991 angrep sovjetiske OMON-styrker den litauiske grenseposten i Medininkai. Syv litauiske tjenestemenn ble drept, noe som ytterligere svekket Sovjetunionens omdømme, både nasjonalt og internasjonalt.
Augustkuppet
Gorbatsjov forsøkte å restrukturere Sovjetunionen til en mindre sentralisert stat mens han ble konfrontert av flere og flere separatister som ønsket selvstendighet. Den 20. august 1991 var det planlagt at Russiske SFSR skulle undertegne den nye unionsavtalen, som skulle gjøre Sovjetunionen om til en føderasjon bestående av uavhengige republikker med en felles president, utenrikspolitikk og militær. Den nye avtalen ble sterkt støttet av de sentralasiatiske republikkene, som trengte den økonomiske makten og fellesmarkedene til de andre sovjetrepublikkene for å blomstre. Imidlertid betydde dette opprettholdelse av kommunistpartiets kontroll over økonomisk og sosialt liv. De mer radikale reformistene ble stadig mer overbevist om at en rask overgang til markedsøkonomi var nødvendig, selv om det endelige utfallet inkluderte oppløsningen av Sovjetunionen i flere uavhengige nasjonalstater. Oppløsningen av Sovjetunionen var også i henhold til Jeltsins ønsker om å være president Den russiske føderasjon, samt regionale og lokale myndigheters synspunkter. De ønsket å få full makt over sine territorier og bli kvitt Moskvas gjennomgripende ideologiske kontroll. I motsetning til reformistenes lunkne holdning til den nye avtalen, hadde de konservative og gjenværende «patriotene» og russiske nasjonalistene i Sovjetunionen fortsatt sterkt fotfeste i SUKP og militæret. Disse var helt imot alt som kunne bidra til svekkelse av den sovjetiske staten og dens sentraliserte maktbase.
Den 19. august 1991 hindret Gorbatsjovs visepresident Gennadij Janajev, statsminister Valentin Pavlov, forsvarsminister Dmitrij Jazov, KGB-sjef Vladimir Krjutškov og andre høytstående embedsmenn undertegnelsen av unionsavtalen ved å danne «Generell komité for unntakstilstanden». «Komitéen» satte Gorbatsjov (på ferie i Foros, Krim) i husarrest, gjeninnførte politisk sensur og prøvde å stoppe perestrojka.
Kupplederne utstedte raskt et dekret for nødsituasjon samtidig som de stoppet politisk aktivitet og forbød de fleste aviser.
Mens kupparrangørene forventet stor støtte for sine handlinger var folkets sympati i store byer og i republikker stort sett mot dem. President Boris Jeltsin i Russiske SFSR var raskt ute med å fordømme kuppet og fikk dermed økt folkelig støtte.
Tusenvis av mennesker i Moskva kom ut for å forsvare «Det hvite hus» (Den russiske føderasjons parlament og Jeltsins kontorbygg), som på daværende tidspunkt var et symbolsk sete for russisk suverenitet. De som stod bak kuppforsøket prøvde å arrestere Jeltsin, men lyktes ikke til slutt. Jeltsin hadde samlet en stor folkemengde mot kuppet. Spesialstyrker som ble sendt ut av kupplederne tok posisjoner nær Det hvite hus, men stormet ikke den barrikaderte bygningen.
Etter tre dager (21. august) ble kuppet slått tilbake og de som stod bak ble arrestert. Gorbatsjov kom tilbake som president i Sovjetunionen. Imidlertid var Gorbatsjovs makt nå skjebnesvangert kompromittert ettersom verken unionens eller Russlands maktstrukturer fulgte hans ordre.
Etterspillet til det mislykkede kuppforsøket
Gjennom høsten 1991 tok den russiske regjeringen over unionens regjering, departement etter departement. I november 1991 utstedte Jeltsin et dekret som forbød SUKP i hele Russland. Som et resultat forlot mange tidligere apparatsjiker kommunistpartiet til fordel for stillinger i den nye regjeringens avdelinger.
Etter kuppet gikk løsrivelsen av de sovjetiske delrepublikkene mot uavhengighet raskere, og én etter én erklærte de sin suverenitet. Statenes lokale myndigheter begynte å overta eiendom som lå på deres territorium. Den 6. september 1991 anerkjente den sovjetiske regjeringen uavhengigheten til de tre baltiske statene som vestmaktene alltid hadde sett for å være suverene. I kampen om makten undertegnet likevel Gorbatsjov og kommunistrepresentanter fra åtte republikker (unntatt Aserbajdsjan, Georgia, Moldova, Ukraina og Baltikum) en avtale om å skape et nytt økonomisk fellesskap den 18. oktober.
Grunnleggelsen av SUS og USSRs offisielle avvikling
Den siste brikken i puslespillet «Sovjetunionens oppløsning» falt på plass etter den ukrainske folkeavstemningen 1. desember 1991, hvor 90 % av velgerne stemte for uavhengighet. Lederne av de slaviske republikkene ble enige om å møte hverandre for å diskutere mulige former for relasjoner, alternativt til Gorbatsjovs kamp for en union.
Den 8. desember 1991 møttes lederne av republikkene Russland, Ukraina og Belarus i Belaveskaja pusjtsja og undertegnet Minsk-avtalen, som erklærte Sovjetunionens oppløsning og erstattet det med Samveldet av uavhengige stater (SUS). Gorbatsjov beskrev dette som et grunnlovsstridig kupp, men det ble snart klart at utviklingen ikke kunne stanses.
Den 12. desember 1991 ble Russlands løsrivelse fra unionen forseglet da Den russiske kongressen av folkets deputerte formelt ratifiserte Minsk-avtalen og fordømte 1922-avtalen for opprettelsen av Sovjetunionen.
17. desember 1991 undertegnet 12 av de 15 sovjetrepublikkene Energy Charter Treaty (ECT) i Haag som suverene stater, sammen med 28 europeiske land, Det europeiske fellesskapet og fire ikke-europeiske land. Tvil forble over autoriteten til Minsk-avtalen og dens evne til å påvirke oppløsningen av Sovjetunionen, siden den ble signert av kun fem sovjetrepublikker. Men 21. desember 1991 undertegnet representanter fra alle medlemslandene, bortsett fra Georgia, Alma Ata-erklæringen der de bekreftet oppløsningen av unionen. Samme dag ble alle tidligere sovjetrepublikker enige om bli med i SUS, med unntak av de tre baltiske statene og Georgia. Dokumentene undertegnet i Alma Ata tok også opp flere problemer som hadde kommet med unionens bortgang. Russland ble merkverdig nok autorisert til å påta seg Sovjetunionens rolle i FN, noe som betydde at det skulle arve sitt faste medlemskap i Sikkerhetsrådet. Den sovjetiske ambassadøren til FN leverte et brev fra Russlands president Boris Jeltsin til generalsekretæren, datert 24. desember 1991. I dette brevet informerte han generalsekretæren at i kraft av denne avtalen var Russland etterfølgeren av Sovjetunionen i forbindelse med FN-medlemskapet. Etter å ha sirkulert blant FNs medlemsland og ingen kom med noen innvendinger ble uttalelsen erklært akseptert 31. desember.
Oppsummering
De fire prinsipielle elementene i det gamle sovjetiske systemet var hierarkiet av sovjeter, etnisk føderalisme, statssosialisme og kommunistpartiets dominans. Gorbatsjovs reformer perestrojka og glasnost skapte radikale uforutsette effekter som brakte ned dette systemet. Som et middel for å gjenreise den sovjetiske staten prøvde Gorbatsjov gjentatte ganger å bygge en koalisjon av reformvennlige politiske ledere og skapte nye arenaer og baser for makt. Han gjennomførte disse tiltakene fordi han ønsket å løse alvorlige økonomiske problemer og fjerne politisk sløvhet som klart truet med å sette Sovjetunionen inn i en tilstand av langvarig stagnasjon.
Men ved innføring av strukturelle reformer som var tenkt som et hjelpemiddel for å utvide mulighetene for ledere og folkelige bevegelser i delrepublikkene slik at Gorbatsjov kunne få innflytelse i disse områdene, åpnet han også for at nasjonalister, ortodokskommunister og populistiske krefter kunne motsette seg hans forsøk på å liberalisere og revitalisere sovjetisk kommunisme. Selv om noen av de nye bevegelsene håpet på å erstatte det sovjetiske systemet med et liberaldemokratisk politisk system krevde andre uavhengighet for nasjonalrepublikkene. Men fortsatt var det folk som insisterte på opprettholdelse av det gamle sovjetiske styresettet. Når alt kommer til alt, kunne ikke Gorbatsjov forfalske et kompromiss mellom disse kreftene og konsekvensen var sammenbruddet av Sovjetunionen.
Post-sovjetisk restrukturering
For å restrukturere det tidligere administrative kommandosystemet til Sovjetunionen og gjennomføre overgang til en markedsbasert økonomi, ble Jeltsins sjokkprogram innført noen dager etter oppløsningen av Sovjetunionen. Subsidiene til gårder og industri som mistet inntekter ble kuttet, prisreguleringen ble avskaffet og rubel fikk støtte for konvertibilitet. Nye muligheter for Jeltsins sirkel og andre entreprenører til å ta hånd om tidligere statseiendom ble skapt, og på den måten ble den gamle statseide økonomien restrukturert i løpet av noen få måneder. Etter å ha tilegnet seg makten fikk de aller fleste «idealistiske» reformister store besittelser av statseiendom ved å ta i bruk sine stillinger i regjeringen. De ble næringsdrivende oligarker på en måte som virket uetisk for et ungt demokrati. Eksisterende institusjoner ble tydelig forlatt før etablering av nye juridiske strukturer med markedsøkonomi som for eksempel de som styrer privat eiendom, overvåker finansmarkedene og håndhever beskatning.
Markedsøkonomer trodde at fjerningen av det administrative kommandosystemet i Russland ville øke BNP og levestandarden ved å tillate mer effektiv allokering av ressurser. De trodde også at sammenbruddet ville skape nye produksjonsmuligheter ved å se bort fra sentral planlegging, erstatte et desentralisert markedssystem, fjerne store makroøkonomiske og strukturelle skjevheter gjennom liberalisering og gi incitament gjennom privatisering.
Siden Sovjetunionens fall har Russland stått overfor mange problemer som talsmenn for det frie marked i 1992 ikke forventet. Blant annet har 25 % av befolkningen levd under fattigdomsgrensen, den forventede levealderen falt, fødselsraten vært lav og BNP blitt halvert. Disse problemene førte til en rekke krisesituasjoner på 1990-tallet, noe som nesten førte til at Jeltsins kommunistiske motstander, Gennadij Ziuganov ble valgt i presidentvalget i 1996. I de senere årene har Russlands økonomi begynt å vokse sterkt på grunn av store investeringer, god forretningsutvikling og høye priser på landets naturressurser.
Forenklet forelegg
Forenklet forelegg er en form for bøteleggelse som brukes i Norge som reaksjon på mindre alvorlige lovbrudd.
Forenklede forelegg utskrives vanligvis av polititjenestemenn, men kan i forbindelse med tollovertredelser også utskrives av tollbetjenter.
Forenklede forelegg er kjennetegnet av at de vanligvis utskrives på stedet, og i slike tilfeller må de vedtas umiddelbart for å være rettsgyldige. De kan imidlertid også sendes i ettertid, noe som i praksis skjer ved automatiske trafikkontroller. Blir forelegget vedtatt er saken endelig avgjort; i motsatt tilfelle kan saken fremlegges for påtalemyndigheten som kan utstede et ordinært forelegg dersom de mener at det har skjedd et lovbrudd. Saken kan bringes inn for retten til avgjørelse dersom et slikt forelegg ikke vedtas.
I 2005 ble det i Norge skrevet ut 233 190 forenklede forelegg, noe som utgjorde over 70% av alle straffereaksjoner det året. 218 691 av disse forenklede foreleggene var for brudd på veitrafikkloven. Resten var for brudd på tolloven.
Rhabdodryas
Rhabdodryas trite er en dagaktiv sommerfugl i gruppen hvitvinger. Arten er det eneste medlemmet av slekten Rhabdodryas.
Utseende
En middelsstor til stor, bredvinget, ensfarget gul sommerfugl. På vingenes underside er det en smal, rett, rødlig tverrstripe.
Levevis
Larvene lever på Pentaclethra macroloba (erteblomstfamilien).
Utbredelse
Arten er utbredt fra Mexico i nord sørover gjennom store deler av Mellom- og Sør-Amerika til Argentina i sør.
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdene mellom hvitvingenes delgrupper og slekter kan være avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje. Denne arten ble tidligere gjerne regnet til slekten Phoebis.
Ekklesiologi
Ekklesiologi (fra gresk ἐκκλησία og -λογια, «kirkelære») er en disiplin innen kristen teologi som tar for seg kirkens rolle som et samfunn eller en organisk enhet og forståelsen av hva kirken er og hvilket oppdrag den har, herunder dens betydning for frelsen, dens opphav, forholdet til den historiske Jesus Kristus, disiplin og dens endelige skjebne (hvor ekklesiologien møter eskatologien) og dens hierarki og ledelse.
Vitenskapsåret 1912
Vitenskapsåret 1912 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1912.
Dødsfall
|| fysiker ||align=center|69 ||align=center|1842 ||
Georgia
Georgia (georgisk: საქართველო, Sakartvelo) er et land i Kaukasus i Eurasia. Georgia ligger på grensen mellom Øst-Europa og Vest-Asia. Landet har kyst til Svartehavet i vest og grenser til Russland i nord og nordøst, Tyrkia og Armenia i sør, og Aserbajdsjan i sørøst.
Naturgeografi
Georgia ligger langs svartehavskysten, mellom Russland og Tyrkia. Landet i Kaukasus er et lite land med et areal på 69 875 km², litt under en fjerdedel av arealet til Norge. Landet grenser til Svartehavet i vest, Russland i nord, Tyrkia og Armenia i sør, og Aserbajdsjan i sørøst. Svartehavet utgjør hele landets grense mot vest.
Klima
Georgia er fullt av fjell. Grensen mot Russland i nord følger ryggen av fjellkjeden Store Kaukasus. De snøkledde toppene ruver over Svartehavet i nordvest og har tallrike utløp og mange lavere kjeder. Et sentral avsats som heter Kartalinian skiller disse fjellene fra en parallell rekke med fjell som heter Lille Kaukasus. Med sine storslåtte topper og platåer strekker disse fjellene seg inn i Tyrkia og Armenia.
Lenger mot øst renner elven Kura forbi hovedstaden Tbilisi. Med sine sideelver renner elva gjennom de sørøstlige delene av landet før den renner inn i Aserbajdsjan gjennom en rekke dalfører. Ut mot svartehavskysten ligger myrlendte sletter som heter Kolkhidaslettene.
Fjellene gjør at landet har et variert klima. Om vinteren er det kaldt med store snømengder, men kaldere luft fra Russland i nord stanses av Store Kaukasus. Milde vinder skaper et subtropisk klima i lavlandsområdet Kolkhida, mens de østlige delene av Georgia har et langt tørrere vær.
Store deler av Georgia er dekket av trær. Det er mest bjørkeskog i fjellene, mens det er mye bøk, eik og kastanje i de lavere strøkene. Dyrelivet er rikt, det er særlig mange arter der som trives i skog, for eksempel rådyr, hjort, bjørn og ulv. I fjellstrøkene finnes det mye fjellgeit.
Religion
Georgisk-ortodokse 81,9 %, muslimer 9,9 %, armensk-apostolisk: 3,9 %, russisk-ortodokse: 2,0 %, romersk-katolske: 0,8 %, andre trossamfunn: 0,8 %, ikke medlem av noe trossamfunn: 0,7 %
Historie
Georgia er historisk et gammelt, kristent kongedømme (fra 327). Landet kom under Det russiske keiserdømmets kontroll den 12. september 1801. Etter den russiske oktoberrevolusjonen i 1918 erklærte Georgia seg som et selvstendig land etter forsøket med Den transkaukasiske demokratiske føderale republikk. Landet var selvstendig en kort periode frem til 1921, da det ble invadert av Den røde armé. Landet ble da innlemmet i Sovjetunionen og var en del av Den transkaukasiske sosialistiske føderative sovjetrepublikk (TFSSR), sammen med Armenia og Aserbajdsjan I 1936 ble landet omdannet til Den georgiske sosialistiske sovjetrepublikk innenfor Sovjetunionen.
Landet ble på ny selvstendig i 1991. Regionene Abkhasia og Sør-Ossetia erklærte seg deretter som selvstendige republikker, uten at dette har blitt godkjent av den georgiske regjering.
8. august 2008 rykket georgiske styrker inn i Sør-Ossetia. Myndighetene i Sør-Ossetia ba om russisk hjelp, og Russland sendte militære forsterkninger fra den 58. armé. Kamphandlingene førte til at Georgia 10. august trakk sine styrker ut av Sør-Ossetia og ba om en umiddelbar fredsavtale. I dagene etter fortsatte russiske styrker sin offensiv videre inn i Georgia fra Sør-Ossetia og laget en buffersone inne i Georgia. Den strategisk viktige byen Gori ble bombet og senere inntatt. 16. august undertegnet Russland og Georgia en fredsavtale, som førte til at de russiske styrkene trakk seg ut av Georgia. Kontrollen over buffersonen i Georgia ble overlatt til EU.
Roserevolusjonen
I november 2003 ble president Eduard Sjevardnadse avsatt etter store massedemonstrasjoner på grunn av mistanker om valgfusk. Et nytt presidentvalg ble deretter avholdt, som opposisjonens Mikheil Saakasjvili vant med 93 % av stemmene.
Internasjonale mål
Etter roserevolusjonen har Georgia, som tidligere var i den «russiske sfæren», begynt å se vestover, og arbeider for å bli medlem i EU og NATO. Georgia håpet på NATO-medlemskap fra 2008, noe som ikke ble noe av. Fra NATO ble det på toppmøtet i 2008 București uttalt at dette likevel er oppnåelig i fremtiden. EU-medlemskapet til det fattige Georgia ligger et godt stykke unna.
Krigen i Irak
Georgia hadde den tredje største utenlandske kontingenten i Irakkrigen i 2008. 2 000 georgiske soldater deltok.
Administrativ inndeling
Georgia er administrativt inndelt i ni regioner (georgisk: მხარე – mchare) en by (Tbilisi) og to autonome republikker.
Regionene er igjen inndelt i mindre distrikter.
Næringsliv
Inflasjonen var på tolv prosent i 2007, og den økonomiske veksten var på ti prosent samme år. Gjennomsnittslønnen per måned er 843 kroner. Boliglånsrenten er på mellom 16 % og 30 %.
Offisielt er arbeidsledigheten på 13 %. 21 % av befolkningen lever under fattigdomsgrensen.
De viktigste naturressurser er jern og kobber.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Kortslutning
En elektrisk kortslutning er noe som skjer når to spenningsførende leder berører hverandre i et elektrisk system. Det kan også forekomme kortslutning ved overslag eller lysbue. En kortslutning i et elektrisk system kan forekomme når leder som fører strøm til for eksempel en stikkontakt får et brudd på isolasjonen og kommer i kontakt med hverandre eller eventuelt andre ledende deler i anlegget som har et elektrisk potensial. Hvis lederen kommer i kontakt med en annen ledende del er det ofte en jordfeil.
Beregninger
Det er mulig å beregne hvor stor strøm som kommer til å oppstå i kortslutningspunktet, dette er også en beregning som skal utføres av autoriserte elentreprenører for å sikre anlegget mot langvarige kortslutninger og for å sjekke at utstyret som blir montert tåler strømmen som oppstår. Måleinstrument kan benyttes for å få et nøyaktig tall etter at installasjonen er ferdig, men for å velge riktige dimensjoner på både sikringer og kabler burde det beregnes på forhånd. Det er nemlig ikke garantert at sikringen løser ut ved lengre avstander mellom vernet og punktet som man henter strømmen fra (stikkontakten). Dette er normalt ikke noe problem ved mindre installasjoner, eksempelvis boliger og leiligheter, derimot kan det vise seg å være et problem i større bygg som industribygg, skoler og kontorbygg hvor avstanden fra sikringen til forbrukspunktet kan være mange meter. Hvis kabelen som fører strømmen er for lang vil aldri sikringen kunne registrere at det faktisk er en kortslutning ute på anlegget. I IT-nett og TT-nett går det an å gjøre en forenklet beregning for å finne ut strømmen som går gjennom en kortslutning på anlegget, ofte beregnet/målt ved matepunktet.
Ik3pmaks = (1,05 × Un) ÷ (√3 × (Zytre + (Rfase × l))) = ... kA
hvor
Ik3pmaks = Den største kortslutningsstrømmen målt i kiloampere
1,05 = Normert spenningsfaktor
Un = Hovedspenningen målt i volt
Kykladene
Kykladene (gresk: Κυκλάδες) er en gresk øygruppe i Egeerhavet, sørøst for fastlandet til Hellas og er et tidligere administrativt prefektur i Hellas. De er en av øygruppene som utgjør den egeiske arkipel. Navnet henviser til øyene rundt (κυκλάς) den hellige øya Delos.
Kortslutning
Beregninger
Rfase = Faseresistans i kabelen målt i mΩ/m
Kykladene
Kykladene består av rundt 220 øyer, de viktigste er Amorgos, Anafi, Andros, Andiparos, Delos, Donousa, Ios, Iraklia, Kea, Kimolos, Kythnos, Milos, Mykonos, Naxos, Paros, Folegandros, Serifos, Sifnos, Sikinos, Syros, Skhinousa, Tinos og Santorini. De fleste mindre øyene er ubebodde.
Kortslutning
Beregninger
l = Kabellengde målt i meter
Kykladene
Øyene er toppene av en undersjøisk fjellrekke, med unntak av de to vulkanske øyene Milos og Santorini. Klimaet er vanligvis tørt og mildt, men med unntak av Naxos er ikke jorda særlig fruktbar. Landbruksprodukter inkluderer vin, frukt, hvete, olivenolje og tobakk. Kykladene er det eneste prefekturet i Hellas som ikke har statlige motorveier. Alle veiene på øyene er sekundære eller provinsielle.
Kortslutning
Beregninger
(Man regner alltid med maks antall faser, i de fleste tilfeller 3)
Kykladene
Historie
Den sene neolittiske og tidlig gresk bronsealderkulturen har fått navn etter øygruppen, kykladisk sivilisasjon. Det er mest kjent for de flate kvinnelige gudebildene som er skåret inn i den hvite marmoren på øyene. Dette skjedde århundrer før den store minoiske kulturen i midtre bronsealder oppsto lenger sør på Kreta. Disse figurene har dessverre blitt plyndret fra gravstedene for å tilfredsstille det ulovlige antikkmarkedet siden tidlig på 1900-tallet.
Kortslutning
Beregninger
Det er også mulig å beregne minste kortslutningsstrøm, noe som også er viktig for å sjekke at vernet som beskytter mot kortslutning faktisk klarer å "se" feilstrømmen.
Kykladene
Historie
En særegen neolittisk steinalderkultur med elementer fra både Anatolia og det greske fastlandet oppstod vest i Egeerhavet før år 4000 f.kr., og var basert på emmerhvete, sauer og geiter, griser og tunfisk. Den spredde seg tilsynelatende med småbåter fra øy til øy. Utgravinger som er gjort i Saliagos og Kefala (på Keos) med funn etter kobberarbeider. Hver av de små øyene i Kykladene kunne ikke opprettholde mer enn et par tusen innbyggere. Skjønt senhelladisk båtmodeller viser at femti menn ved årene kunne bli samlet fra de spredte samfunnene. Da den meget organiserte palasskulturen oppstod på Kreta ble øyene i Kykladene stort sett ubetydelige, bortsett fra Delos, som beholdt sitt rykte fra arkaisk tid av være et hellig sted gjennom antikken og fram til innføringen av kristendommen.
Kortslutning
Beregninger
Ik2pmin = (0,95 × Un) ÷ (2 × 1,2 × (Zytre + (Rfase × l)))
Ik2pmin = Den minste kortslutningsstrømemen målt i kiloampere
0,95 = Normert spenningsfaktor
2 = Faktor for ledningslengden frem og tilbake
1,2 = Faktor for omregning av resistansen i Cu-ledere fra 20 til 70 °C (Ved PEX- eller EPR-isolasjon benyttes faktoren 1,28)
Zytre = Impedans i foranliggende nett målt i mΩ
Rfase = Faseresistans i kabelen målt i mΩ
Kykladene
Historie
I de siste tiårene har Kykladene blitt stadig mer populære hos europeiske turister og fra andre land, og av den grunn har det oppstått problemer med erosjon, forurensning, og vannmangel.
Arkeologi
De første arkeologiske utgravningene på 1880-tallet ble fulgt av systematiske arbeid av den britisk skole i Athen og av greske Christos Tsountas som undersøkte gravsteder på flere av øyene i tidsrommet 1898–1899, og fremmet betegnelsen «kykladisk sivilisasjon». Interessen for dette området falt, men tok seg opp på midten av 1900-tallet da kunstsamlere begynte å konkurrere om kykladisk oldtidsfigurer med tilsynelatende moderne utseende som minnet om skulpturene som ble gjort av Jean Arp eller Constantin Brâncuşi. Flere steder ble plyndret på vandaliserende vis og en storstilt industri med forfalskninger oppsto. Sammenhengen som mange av disse kykladisk figurene sto i har blitt ødelagt og deres mening kan således neppe lenger bli fullstendig forstått.
Andre fengslende og mystiske objekter er de såkalte «kykladisk stekepannene». Mer nøyaktig arkeologi har avslørt et bredt omriss av en jordbruks- og sjøfarende kultur som hadde utvandret fra Anatolia i løpet av 5000-tallet f.Kr. Tidlig kykladisk kultur utviklet seg i tre faser; mellom ca 3300–2000 f.Kr. da den ble i økende grad trukket inn i den stigende innflytelsen til den dominerende minoiske kulturen på Kreta. Kulturen på det greske fastlandet som var samtidig med kykladisk kultur kalles for helladisk kultur.
Kortslutning
Beregninger
(Formelen over gjelder for PVC-isolerte ledere.)
Kykladene
Administrasjon
Kykladene var tidligere et administrativt prefektur i Hellas, men som en del av Kallikratis-regjeringens refomer i 2011, ble prefekturet nedlagt og dets områder ble inndelt i ni regionale enheter innenfor regionen Sørlige egeiske øyer:
Kortslutning
Beregninger
Det finnes dataprogrammer som kan hjelpe til med kortslutningsberegningene, da dette er en ganske omfattende prosess. Dette er to enkle måter å gjøre beregningene på.
Kykladene
Kommunen
Prefekturet var inndelt i følgende kommuner og samfunn. Disse har også blitt reorganisert som følge av Kallikratis-reformen i 2011.
Olsvik skole
Olsvik skole er en kommunal barne- og ungdomsskole i Olsvik i Laksevåg bydel i Bergen kommune. Skolen består av 3 hovedbygg, Skjenlia, Marka, og hovedbygget. Skolen har tre paralleller på barnetrinnet og seks paralleller på ungdomstrinnet, som også inkluderer elever med bakgrunn fra Alvøen barneskole og andre skoler fra Bergen. Skolen er dimensjonert for 650 elever.
Skolen ble grunnlagt i 1977 og tatt i bruk i 1978. Skolen ble påbygd i 1992.
Kunståret 1496
Kunståret 1496 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1496.
Syntetisk olje
Syntetisk olje er olje som er syntetisert og tilsatt kjemikalier for å bedre kvaliteten. Syntetisere betyr å bygge opp, eller som her: å bygge om oljemolekyler som ikke var slik fra før. En får dermed fram et sett av egenskaper som passer bedre til påtenkt bruk.
Kunståret 1496
Dødsfall
1496 in art
Lokaltog i Oslo-området
Lokaltog i Oslo-området omfatter åtte lokaltogstrekninger rundt Oslo som trafikkeres av Vy. Av disse strekningene er det tre korte strekninger hvor togene stopper på alle stasjonene, mens de fem andre har et stoppmønster der de kjører forbi en del mindre stasjoner. Vy har samarbeid med Ruter innenfor Ruters takstområde.
Strekningene er siden 2012 nummerert med prefikset L, ettefulgt av et siffer som indikerer hvilken hovedkorridor de følger og eventuelt et siffer til som er et løpenummer. De korteste strekningene har kun det første sifferet, mens de lengre også har et løpenummer. Drammenbanen (med Sørlandsbanen og Spikkestadbanen) i sørvest til Gardermobanen (med Hovedbanen og Kongsvingerbanen) i nordøst er korridor nummer 1, Østfoldbanen er nummer 2 og Gjøvikbanen er nummer 3.
Strekninger t.om. 10. desember 2022
Det er 111 stasjoner i lokaltognettet.
Tog
Følgende materielltyper brukes:
Plataiai
Plataiai (gresk: Πλαταιαί, Plataiai; latin: Plataæ) var en oldtidsby som lå i Antikkens Hellas i det sørøstlige Boiotia, sør for Theben. Byen ligger på trekantet klippeavsats rundt 300 meter over havflaten på den nordlige siden av fjellet Kithairon, nedenfor dagens landsby Plataiaí.
Helge Røragen
Helge Røragen (født 20. juli 1928 på Røros, død 13. mars 2013 i Østre Toten) var ordfører i Østre Toten fra 1984 til 1991. Røragen representerte Arbeiderpartiet. Han var også varaordfører i seks år.
Røragen var lærer, i likhet med flere av etterkrigstidas ordførere i Østre Toten. Han tok studentereksamen i Volda og han har lærerskoleeksamen fra Oslo i 1952. Røragen kom til Kirkenær skole i Kolbu i 1956, et sted han kjøpte som privatbolig etter at skolen ble lagt ned. Til skolen hørte noen få mål innmark og en låve med fjøs. Røragen hadde der dyrehold i småskala men mest sauedrift nesten helt til han døde.
Røragen vakte oppsikt da han tidlig innførte bruk av lydbåndopptaker for å bedre innlæringsprosessen i engelsk for bygdas unge.
Han ble tilsatt som rektor ved den nye Smeby skole i 1965, der han virka fram til 1993. Helge Røragen var gift med Annie, f. Freberg og hadde to døtre.
Medina (bydel)
En medina er en type bydel man finner i mange byer i Nord-Afrika. Medinaen har vanligvis bymurer, trange og labyrintlignende gater, og ble bygd av arabere så langt tilbake som på 800-tallet.
Medinaer inneholder ofte historiske fontener, palasser og moskeer. Monumentene er bevart på grunn av den kulturelle betydningen (og trekker også til seg turister).
På grunn av de trange gatene er medinaer bilfrie, og i noen tilfeller også uten motorsykler og sykler. Gatene kan være smalere enn 1 meter. Dette er unikt for tett befolkede byområder.
Himeji (Hyōgo)
Himeji (japansk: 姫路市 – Himeji-shi) er hovedstaden i Hyōgo prefekturet i Japan. Hijemi har Himejiborgen, en av Japans tradisjonelle borger, som har blitt tildelt statusen verdensarv av UNESCO.
Elisabeth Kaasa
Elisabeth Kaasa er tidligere klinikkdirektør ved Kirurgisk klinikk, Vestre Viken HF. Kaasa er utdannet sykepleier. Hun gikk av som leder for enheten i april 2010, etter at det var blitt oppdaget triksing i ventelistene ved kirurgisk avdeling ved Sykehuset Asker og Bærum. Sykehusets administrerende direktør Erik Omland fratredte også av samme årsak. Statens helsetilsyn gransker saken.
Wafaei
Wafaei eller Wefayî, egentlig navn Abdorrahim (født 1844 død 1902), var en kurdisk poet født i Mahabad i dagens nordvestlige Iran.
Trojansk objekt
Et trojansk objekt er en asteroide eller naturlig satellitt (måne) som deler bane med en større planet eller måne, men som ikke vil kollidere med det større objektet fordi den ligger i et av de to stabile Lagrange-punktene, L4 og L5, som ligger henholdsvis omtrent 60° foran og bak det større objektet.
Begrepet brukes hovedsakelig om trojanske asteroider, men det eksisterer også trojanske satellitter. Saturn er den planeten med flest kjente trojanske satellitter: Saturns måne Tethys har to trojanske måner (Telesto og Calypso), og Dione har også to trojanske måner (Helene og Polydeuces).
Trojanske asteroider
Det finnes svært mange trojanske asteroider. De første trojanske asteroidene som ble observert var Jupitertrojaner, som ble observert av E.E. Barnard i 1904. I dag kjenner man til fire planeter med trojanske asteroider: Jupiter, Mars, Neptun og Jorden.
I juli 2011 kjente man til åtte trojanere til Mars, åtte trojanere til Neptun. I Jupiters Lagrange-punkt har man oppdaget 3168 trojanske asteroider i Jupiters L4 og 1642 i L5. Den største er Jupiters trojan 624 Hektor som måler 370×195 km.
Det har lenge vært antatt at også Jorden hadde trojanske asteroider. I 2011 bekreftet NASAs romsonde Wide-field Infrared Survey Explorer (WISE) asteroiden 2010 TK7 som det første trojanske objektet til Jorden. 2010 TK7 ligger i Jordens L4, som Jorden følger.
Sandgotna skole
Sandgotna skole er en kommunal ungdomsskole i Loddefjord i Laksevåg bydel i Bergen kommune. Skolen åpnet i 1976 og har plass til 450 elever fra barneskolene Bjørndalsskogen, Loddefjord, Vadmyra og Mathopen. Ved skolen er det også en spesialavdeling for elever med lærevansker. John Olav Nilsen og flere andre musikere fra John Olav Nilsen & Gjengen og Fjorden Baby er tidligere elever av skolen.