cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kinas kommunistparti
Styrende enheter
Sentralkomiteen er partiets høyeste beslutningsorgan når nasjonalkongressen ikke har trådt sammen. SK velger sammensetning til flere organer som styrer på komiteens vegne når den ikke er i sesjon. Det 1. plenarmøte til en nyvalgt Sentralkomité velger SKs generalsektær (partiets leder), Den sentrale militærkommisjonen (SMK), politbyrået, politbyråets stående komité (PSK) og, siden 2013, Den nasjonale sikkerhetskommisjonen (NSK). Møtet er ansvarlig for å godkjenne PSKs nominasjon til sammensetning av partiets sekretariatet og SKDIs ledelse (som blir valgt på SKDIs 1. plenarmøte).
I henhold til partiets grunnlov må man være medlem av PSK for å kunne bli valgt som generalsekretær for KKP. Generalsekretæren er ansvarlig for å innkalle til møter i PSK og politbyrået og lede arbeidet til sekretariatet. Politbyrået «utøver sentralkomiteens oppgaver og myndighet når et plenum ikke avholdes». PSK er partiets høyestes organ når politbyrået, sentralkomiteen og nasjonalkongressen ikke er i sesjon. Dette organet møtes minst en gang i uka. Den 8. nasjonalkongressen i 1958 vedtok å etablere PSK for å overta myndighet som tidligere tilhørende sekretariatet.
Sekretariatet er sentralkomiteens øverste iverksettelsesorgan, og kan ta beslutninger innenfor rammene satt av PSK, politbyrået, sentralkomiteen og nasjonalkongressen. Den har myndighet til å drive kontrollarbeid over organer som rapporterer direkte til sentralkomiteen som for eksempel departementer, kommisjoner, publikasjoner og så videre. SMK er partiets øverste beslutningsorgan innenfor forsvarsspørsmål, og styrer Folkets frigjøringshær og Folkets væpnede politi. KKP har beholdt tradisjonen startet av Jiang Zemin der partiets generalsekretær samtidig er formann i SMK. SMK styres ikke etter kollektiv ledelse-prinsippet. Formannen i SMK er forsvarets øverstkommanderende med myndighet til å utnevne og avskjedige militære offiserer. NSK har ansvar for å «koordinerer sikkerhetsstrategier på tvers av ulike departementer, inkludert etterretning, forsvaret, utenrikspolitikk og politiet for å takle voksende utfordringer til stabilitet i inn-og utland.» KKPs generalsekretær er NSKs formann.
SKs 1. plenarmøte velger lederne i departementer, byråer, sentrale ledende grupper og andre institusjoner for å iverksette sitt arbeid i løpet av sin periode (en periode er da 5 år, perioden mellom to nasjonalkongresser). Generalkontoret fungerer som partiets nervesenter, og er ansvarlig for det daglige administrative arbeidet, inkludert kommunikasjon, protokoller og fastsetter dagsorden for møter.
KKP har fire departementer: Organisasjonsdepartementet (ansvarlig for å sikre gode provinsielle kaderutnevnelser og føre tilsyn av kadre for fremtidige utnevnelser), Publisitetsdepartementet (ansvarlig for å kontrollere media og for å kommunisere partilinjen til media),, Internasjonaledepartementet (fungerer som partiets utenriksdepartement med andre partier) og Enhetsfrontens arbeidsdepartement (som er ansvarlig for Enhetsfronten og andre masseorganisasjoner).
Partiets avis, Folkets dagblad, er direkte underlagt SK og arbeider med målene «å fortelle gode historier om Kina (og partiet)» og fremme partiets ledere. Det teoretiske magasinet Søk sannhet fra fakta og Studietider er publisert av Den sentrale partiskolen. De ulike kontorene tilhørende partiets sentrale ledende grupper, som for eksempel Hongkong og Macao politikkontoret, Taiwan politikkontoret og Den sentrale finanskontoret, rapporterer direkte til SK under plenarmøter.
Lavere enheter
En lokal partikongress har mange av de samme oppgavene som den nasjonale kongressen. Den er ansvarlig for å undersøke rapportene til den avgående partikomiteen på tilsvarende nivå: Undersøke rapporten til den lokale disiplininspeksjonskomiteen på tilsvarende nivå, diskutere og vedta resolusjoner og velge den lokale partikomiteen, samt den lokale disiplininspeksjonskomiteen på det tilsvarende nivået. Partikomiteen til en provins, autonom region, kommune direkte underlagt staten, by delt inn i distrikter eller selvstyrte prefekturer, velges for en periode på fem år, og inkluderer både fullverdige- og varamedlemmer i sin sammensetning. Partikomiteene til et fylke, autonomt fylke, by som ikke er delt inn i distrikter eller kommuner velges for en periode på fem år, men fullverdige- og varamedlemmer må ha vært medlem av partiet i minst tre år. Om et partikongress avholdes før eller etter datoen den blir innkalt for, skal valgperioden enten forkortes eller forlenges.
Ledige plasser i en partikomité skal suppleres med et varamedlem i henhold til forrangsorden, som avgjøres av antall stemmer et varamedlem fikk når vedkommende stilte til valg. En partikomité må minst innkalle til to plenarmøter i løpet av et år. I løpet av sin valgperiode skal en partikomité «gjennomføre direktiver fra de neste høyere partiorganisasjonene og resolusjonene til partikongressene på det tilsvarende nivåene.» Partikomiteens stående komité (analog med politbyrået) velges av 1. plenarmøte av partikomiteen på tilsvarende nivå etter en partikongress. Den stående komité er ansvarlig for at partikomiteen holdes til ansvar for partikomiteen på tilsvarende nivå og partikomiteen på det organisatoriske nivå over. Den stående komiteen utfører ansvarsområdet og pliktene til den korresponderende partikomiteen når den ikke er i sesjon.
Medlemskap
En søker må skrive et essay om hvorfor han eller hun ønsker å melde seg inn. I teksten må det fremgå hvorfor vedkommende ønsker å melde seg inn, og søkerens forståelse av partiets oppdrag, historie og ideologi. Om søknaden blir godkjent innleder den relevante partiorganisasjonen opplæring om partiet. Potensielle medlemmer blir også oppfordret til å styrke sitt engasjement i frivillig samfunnsarbeid. I tråd med denne prosessen iverksetter partiet en vurderingsprosess av søkeren. Partiet intervjuer venner, klassekamerater og andre relevante personer for å finne ut om søkeren er godt likt, sparsom, behersket og lever et liv i tråd med partiets verdier. Individer som blir intervjuet får klar beskjed fra partiet om å holde intervjuet hemmelig for søkeren. Om søkeren består denne prosessen må kandidaten bestå en 2-timers eksamen om partiets historie, ideologi og liknende. Søker har to forsøk på å bestå eksamen.
For å bli prøvemedlem må søkeren avlegge ed foran partiets flagg. Den relevante KKP-organisasjonen er ansvarlig for å observere og utdanne prøvemedlemmer. Prøvemedlemmer har plikter som ligner fullverdige medlemmer, bortsett fra at de ikke kan stemme i partivalg eller stille til valg. Mange blir medlem av KKP gjennom Kinas kommunistiske ungdomsliga, partiets ungdomsorganisasjon. Under Jiang Zemin fikk private entreprenører tillatelse å bli partimedlemmer. Ifølge KKPs grunnlov må et medlem følge partiets ordre, være disiplinert, opprettholde enhet i tanke, tjene partiet og folke og fremme den sosialistiske livsstilen. Medlemmer har det privilegiet å kunne delta på partimøter, lese relevante partidokumenter, motta utdanningsmateriell publisert av partiet, delta i partidebatter gjennom aviser og tidsskrifter, gi råd og komme med forslag, formulere «velbegrunnet kritikk av hvilken som helst partiorganisasjon eller medlem på partimøter» (inkludert partiledelsen), stemme og stille til valg, gå imot og kritisere partiresolusjoner («forutsatt at de resolutt iverksetter resolusjonen eller politikken mens vedtaket er i kraft») og de har muligheter for «å legge frem en forespørsel, appell eller klage til høyere partiorganisasjoner, opp til sentralkomiteen og be den relevante organisasjonen om et ansvarlig svar.» Ingen partiorganisasjon, inkludert sentralkomiteen, kan frata et medlem dets rettigheter.
Medlemsdemografi
Partiet har flest medlemmer i områder som tidligere utgjorde Den kinesiske sovjetrepublikk under Den kinesiske borgerkrigen. Det er mange ulike forklaringer på hvorfor denne medlemsdemografien har vedvart. Det kan skyldes manglende vilje til å rekruttere blant de mindre partisellene i sør, men også det faktum at leninistiske partier bevarer gammel medlemsdemografi. Det siste kan forklares ved å nevne at få medlemmer forlater partiet–KKP har ingen formell prosess på hvordan man kan avslutte sitt partimedlemskap. Medlemsstatistikken viser at de fleste som har forlatt partiet offisielt har gjort det grunnet dødsfall.
Forsøk på å tvinge fram endringer i partiets medlemasse har produsert blandende resultater. KKP etablerte sin første partiselle i Den autonome region Tibet i løpet av 1970-tallet, og provinsen lå under gjennomsnitt på statistikken antall partimedlemmer per provinsinnbygger frem tusenårskifte. I 2012 derimot lå provinsen 23 prosent over gjennomsnittet.. Den samme oversikten viste at 62 prosent av KKP medlemmer i Tibet tilhørte den han-kinesiske folkegruppen. Dette viser en skjevhet med tanke på at over 90 prosent av befolkningen i Tibet er tibetanere. Likevel ser det ut til at dominansen til medlemsbasen etablert i løpet av revolusjonen er snart omme. Organisasjonsdepartementet i Shanxi provinsen fant ut at flesteparten av partimedlemmer som hadde meldt seg inn i KKP før 1949 på landsbygda levde i fattigdom. Dette kombinert med at partiet under Hu Jintao fokuserte på å rekruttere nye medlemmer i byene og nærmere Kinas maktsentrum har svekket dominansen til partiorganisasjonen på landsbygden. Statsviter Daniel Koss ved bruk at statistikk regner seg frem til at dominansen til KKPs partiorganisasjon i landsbygda kommer til å vedvare senest fram til 2042 om trendene man ser idag fortsetter.
Det ble 30. juni 2016 anslått at partiet besto av 26 millioner medlemmer som selv identifiserer seg som bønder, gjetere og fiskere og 7,2 millioner som arbeidere. Videre avdekke undersøkelsen at en annen gruppe, på 12,5 millioner, identifiserer seg med kategorien «Ledere, fag-eksperter og teknisk stab i bedrifter og offentlige institusjoner». Ni millioner identifiserer seg som administrativt ansatte og 7,4 identifiserer seg som partikadre. KKP hadde 89,45 millioner medlemmer i 2015, som gjorde det til det nest største partiet i verden, bare slått av Indias Bharatiya Janata Party. Av disse 89,45 millioner medlemmene er 22,3 millioner kvinner.
Kommunistiske ungdomsliga
Den kommunistiske ungdomsliga (KU) er KKPs ungdomsfløy og den største masseorganisasjonen for ungdom i Kina. Ifølge KKPs grunnlov er KU «masseorganisasjonen for ungdom under ledelsen av Kinas kommunistparti, den fungerer som en partiskole hvor et stort antall unge mennesker lærer om sosialisme med kinesiske særtrekk og om kommunismen gjennom praksis, den fungerer som partiets assistent og reservestyrke.» For å bli medlem må en søker være mellom 14 og 28 år. KU styrer og overvåker Den unge pionerorganisasjonen, en organisasjon for barn under 14 år. KUs organisasjonsstruktur er en kopi av KKPs; det høyeste organet er nasjonalkongressen, etterfulgt av sentralkomiteen, politbyrået og politbyråets stående komité. Sentralkomiteen (og alle sentrale organer) i KU arbeider imidlertid under ledelsen av KKPs sentralkomité. Derfor er KU-organer både holdt ansvarlig av høyere organer innenfor KU og KKP som er en separat organisasjon. KUs 17. Nasjonalkongress som ble avholdt i 2013 offentliggjorde at organisasjonen hadde 89 millioner medlemmer.
Ideologi
Siden 2000 har det vært påstått at KKP ikke har noen ideologi, og at partiorganisasjonen er pragmatisk og bare interessert i det som fungerer. Det er utenlandske kommentatorer som sier dette. Statsviter Kerry Brown utdyper dette; «Kina har blitt kalt et 'post-kommunistisk samfunn'. Marxismen og de andre dominerende tankeretningene som gjorde at Kinas kommunistparti kom til makten, og på det grunnlaget partiet utøvde den makten fra 1949, er forlatt. Systemet har blitt beskrevet som et styrt av pragmatisme og kun veiledet av å finne ut hva som virker for å sikre det aller viktigste; den økonomiske veksten.» Partiet selv imøtegår slike vurderinger. For eksempel uttalte Hu Jintao på vegne av partiet i 2012 at den vestlige «verden truer med å splitte oss» og at «den internasjonale kulturen i Vesten er sterk mens vi er svake ... Ideologiske og kulturelle felt er våre hovedmål». KKP legger mange ressurser inn i Den sentrale partiskolen og i arbeidet med å formulere et klart ideologisk ståsted. For «praksis er det eneste kriteriet for sannhet». Under Mao var forholdet mellom ideologi og beslutningsprosessen deduktiv, noe som innebar at politisk utforming ble bestemt av ideologisk ståsted. Under Deng ble dette prinsippet snudd helt om, slik at vedtak skulle få en avgjørende innvirkning på ideologisk utvikling. Det er hevdet å være en konsensus innad i KKP om at Sovjetunionens statsideologi var «lite dynamisk, fantasiløs, rigid og frakoblet fra virkeligheten», og at dette bidro til Sovjetunionens sammenbrudd. For å sikre partiets fortsatte kontroll over Kina blir det argumentert for at kommunistisk ideologi må være dynamisk og kreativ.
Offisiell ideologi
Marxisme-leninismen var partiets første offisielle ideologi. Ifølge KKP avslører «Marxisme-Leninismen de universelle lovene som styrer historiens utvikling av menneskesamfunn.» Videre hevder de at marxisme-leninismen formulerer en «visjon om motsetningsforholdene i det kapitalistiske samfunnet og om uunngåelighet av et fremtidig sosialistisk- og kommunistisk samfunn». Mao Zedong Tanker er «marxisme-leninisme anvendt og utviklet i Kina». Ifølge partiet selv var det KKP som formulerte Mao Zedong Teori og ikke Mao Zedong alene.
Selv om ikke-kinesiske kommentatorer er generelt enig i at KKP har avvist ortodoks marxisme-leninisme og Mao Zedong Teori (eller i det minste grunnleggende elementer innenfor ortodoks tankegang) er KKP uenig i denne tolkningen. Enkelte grupper hevder at Jiang Zemin brøt med grunnleggende kommunistisk teori med innførelsen av den ideologiske teorien de tre representasjonene. Denne teorien tillot private entreprenør å melde seg inn i partiet. Partiteoretiker Leng Rong er imidlertid uenig og hevder «President Jiang klargjorde for partiet de ideologiske hindringene til ulike typer eierskap [...] Han ga ikke opp marxismen eller sosialismen. Han styrket partiet ved å gi en moderne forståelse av marxismen og sosialismen — det er derfor vi snakker om en 'sosialistisk markedsøkonomi' med kinesiske særtrekk.» I tråd med dette har KKP fortsatt et mål om å opprette et kommunistisk samfunn, og det blir beskrevet som partiets «ultimate mål». Offisielt er Kina, ifølge KKP, i sosialismens primære stadium, et utviklingsstadie som partiteoretikere innrømmer «ligner veldig på kapitalisme». Alternativt er det noen partiteoretikere som hevder «at kapitalismen er en tidlig eller den første fasen av kommunismen.» Flere har avvist ideen om sosialismens primære stadium som intellektuell kynisme. Robert Lawrence Kuhn, en kommentator av kinesisk politikk, sa at «da jeg først hørte denne begrunnelsen trodde jeg det var mer komisk enn smart — en ironisk karikatur formulert av slitne, intellektuelt kyniske propagandaarbeidere. Men den 100 år lange horisonten kommer fra seriøse teoretikere.»
Deng Xiaoping-teori ble lagt til partiets grunnlov i 1992 etter et vedtak fattet av den 14. nasjonalkongressen. Begrepene sosialisme med kinesiske særtrekk og sosialismens primære stadium ble formulert på samme tid som, og er tett tilknyttet, til Deng Xiaoping teori. Deng Xiaoping teori sier at statssosialisme og planøkonomi ikke er kommunisme per definisjon, og anser markedsmekanismer som klassenøytrale verktøy. I tillegg sier den at partiet må reagere på endringer dynamisk: For å vite om en bestemt politikk er foreldet eller ikke, må KKP søke «sannhet fra fakta» og følge opp slagordet «praksis er det eneste kriteriet for sannheten». På den 14. nasjonalkongress gjentok Jiang Dengs ideologiske mantra om at det ikke var unødvendig å spørre om noe var sosialistisk eller kapitalistisk, det viktigste spørsmålet er hvorvidt det fungerer.
De tre representasjonene ble vedtatt av KKPs 16. nasjonalkongress. Som nevnt kritiserte enkelte segmenter innad i partiet teorien som ikke-marxistisk og som et forræderi mot partiets grunnleggende marxistiske verdier. Andre tolket det som en positiv utvikling av marxisme til kinesiske omstendigheter. Jiang argumenterte at veien til å realisere et kommunistisk samfunn var mer komplisert enn tidligere antatt, og at det var ugunstig å tvinge unaturlige endringer på produksjonsmåten da den burde utvikle seg naturlig i henhold til historiens økonomiske lover. Teorien er mest kjent for å tillate private entreprenører (kapitalister) å bli partimedlemmer, offisielt referert til som det «nye sosialt stratum» med begrunnelsen om at de bedriver «ærlig sysselsetting og arbeid» og bidrar til oppbyggingen av et sosialistisk samfunn. Det 3. plenarmøtet til den 16. sentralkomiteen utviklet og formulerte teorien om vitenskapelig syn på utvikling. Den anses å være Hu Jintaos bidrag til marxistisk teori. For å anvende teorien om vitenskapelig syn på utvikling må KKP arbeide disiplinert for opprettelsen av det sosialistiske harmoniske samfunn.
Økonomisk ståsted
I samme tale introduserte Jiang Zemin begrepet sosialistisk markedsøkonomi, som erstattet det tidligere brukte begrepet «Den planlagte sosialistiske markedsøkonomien» formulert av Chen Yun. Partilinjen som ble formulert av Jiang, og vedtatt av den 14. nasjonalkongressen, forble uendret inntil den 15. nasjonalkongressen. Denne endret ordlyden til «få markedskreftene til å videre utøve sin rolle i ressursallokering». Denne linjen forble uendret fra 3. plenarmøte til 18. sentralkomite, da den ble revidert til «la markedskreftene spille en avgjørende rolle i ressursallokering.» Det 3. plenarmøtet ble avholdt under mottoet «Oppretthold dominansen til offentlig sektor og styrke den økonomiske livskraften til den statseide økonomien», til tross for reformuleringen av markedskreftenes rolle.
Kommunistpartier
KKP fortsatte å ha forbindelser med ikke-styrende kommunist- og arbeiderpartier og deltar på internasjonale kommunistkonferanser, særlig Den internasjonale sammenkomsten av kommunist- og arbeiderpartier. Delegater fra utenlandske kommunistpartier besøker fortsatt Kina. Blant annet i 2013 hadde generalsekretæren i Det portugisiske kommunistpartiet (PKP) Jeronimo de Sousa et møte med Liu Qibao, daværende medlem av KPs politbyrå. I et annet tilfelle besøkte Pierre Laurent, leder av Det franske kommunistiske parti (FKP), Liu Yunshan som da var medlem av politbyråets stående komité. I 2014 tok generalsekretær Xi Jinping seg tid til å møte Gennadij Ziuganov, førstesekretær i Den russiske føderasjons kommunistparti (RFKP), for å diskutere forholdene mellom de to partiene. KKP opprettholder kontakt med store kommunistpartier som PKP, FKP, RFKP, det Kommunistpartiet i Bohemia og Moravia, Brasils kommunistparti, Nepals kommunistparti og Spanias kommunistparti, og flere andre. De har også opprettholdt forbindelser med mindre kommunistpartier, som for eksempel Australias kommunistparti, Bangladeshs arbeidersparti, Sri Lankas kommunistparti, Belgias arbeiderparti, Ungarns arbeiderparti, Det dominikanske arbeiderpartiet og Partiet for transformasjon av Honduras. I løpet av de siste årene har KKP merket seg sosialdemokratiets evne til selvreformering og til å marginalisere de vesteuropeiske kommunistpartier.
Statsbærende partier i sosialistiske stater
KKP har opprettholdt gode forhold med styringspartiene i de gjenværende sosialistiske statene Cuba, Laos og Vietnam, samt Nord-Korea, selv om partiet forlot kommunismen til fordel for Juche-ideologien. Partiet bruker mye ressurser på å analysere situasjon i de resterende sosialistiske statene for å finne ut hvorfor nettopp disse statene har overlevd i motsetning til den østeuropeiske kommunismen. KKPs analyser preges av positivitet. De konkluderer som oftest med at de resterende sosialistiske statene vil fortsette å utvikle seg i riktig retning, og hevder at dette vil medføre en revitalisering av kommunismen som bevegelse engang i nærmeste fremtid.
KKP bruker mest tid på å studere Vietnams kommunistparti (VKP). VKP blir betraktet som et prakteksempel på sosialistisk utvikling utenfor Kina i den post-sovjetiske epoke. Kinesiske Vietnam-analytikere påpeker at det var Doi Moi-politikken, vedtatt på VKPs 6. Nasjonalkongress, som etablerte grunnlaget for fremtidig samfunnsutvikling. Mens KKP sannsynligvis er den organisasjonen som har best tilgang til Nord-Korea, blir artikler, bøker og uttalelser om Nord-Korea ofte sensurert av myndighetene. De få rapportene som er tilgjengelige for allmennheten handler om de økonomiske reformene som Nord-Korea har iverksatt. Mens kinesiske analytikere i Nord-Korea har en tendens til å snakke positivt om Nord-Korea i offentlighet, viser de i private diskusjoner forakt for Nord-Koreas økonomiske system, personkulten som gjennomsyrer samfunnet, Kim-familien, ideen om arvelig styre i en sosialistisk stat, undertrykkelsesapparatet, bruken av ressurser på Den koreanske folkearmé og det nordkoreanske folks fattigdom. Noen analytikerne sammenligner den nåværende situasjonen i Nord-Korea med Kina under kulturrevolusjonen. Gjennom årene har KKP forsøkt å overtale Koreas arbeiderparti (KAP) til å introdusere økonomiske reformer ved å vise til kinesiske bragder på grunn av reformer og åpenhetspolitikk. For eksempel inviterte KKP i 2006 KAPs generalsekretær Kim Jong-il til Guandong-provinsen for å vise frem hvilket framskritt de økonomiske reformene hadde gitt Kina. KKP anser KAP, og Nord-Korea mer generelt, som negative eksempler på sosialistiske statsbærende partier og sosialistiske stater.
Det er betydelig interesse for cubansk kommunisme i KKP. Fidel Castro som var Cubas kommunistpartis (CKP) tidligere leder, er beundret og idealisert i Kina. Flere bøker har blitt skrevet om Den cubanske revolusjonen og dens politikk. Kommunikasjon mellom KKP og CKP har økt betraktelig siden 1990-årene, og knapt en måned går uten en eller annen form for diplomatisk utveksling. På det fjerde plenarmøte til den 16. sentralkomité diskuterte partiledelsen hvorvidt KKP kunne lære av de andre kommunistiske styringspartiene. CKP ble da fremhevet og tildelt mye ros. Da Wu Guanzheng som medlem av KKPs politbyrå, møtte Fidel Castro i 2007 overleverte han et personlig brev skrevet av Hu Jintao. Der sto det at «fakta har vist at Kina og Cuba er troverdige gode venner, gode kamerater og gode brødre som behandler hverandre med oppriktighet. De to lands vennskap har motstått tester påvirket av den skiftende internasjonal situasjonen, og vennskapet har blitt ytterligere styrket og konsolidert.»
Andre partier
Siden kommunismens tilbakegang og fall i Øst-Europa har KKP etablert partiforhold med ikke-kommunistiske partier. Slike forhold anses av KKP å være av stor verdi, og de bruker jevnlig kommunikasjon med andre partier som en mulighet til å studere sine motparter. For eksempel har KKP studert Folkets handlingsparti (FHP) nærme for å kunne forstå hvordan de har klart å opprettholde sin dominans over Singapores politiske liv gjennom sin «stille tilstedeværelse, men totale kontroll.» KKP konkluderer blant annet med at FHPs dominans kan forklares med partiets «godt utviklede sosiale nettverk som styrer valgkretsene effektivt ved å utvide sine tentakler dypt inn i samfunnet gjennom forskjellige regjeringsgrener og partikontrollerte grupper.» Singapore blir ansett som et eksempel på styrt demokrati ifølge KKP. En annen viktig forskjell er at FHP «ikke [er] et politisk parti basert på arbeiderklassen — det er heller et politisk parti tilhørende eliten] ... Det er også et politisk parti tilhørende det parlamentariske systemet, ikke et revolusjonært parti.» Andre partier i Asia som KKP opprettholder gode forhold med er Forente malayers nasjonale organisasjon, et parti som styrte Malaysia uavbrudt i perioden 1957–2018, og Japans liberaldemokratiske parti, som har vunnet alle valg med unntak av to siden slutten av andre verdenskrig.
KKP har siden Jiang Zemins styretid aktivt forsøkt å styrke sitt forhold med sin tidligere motstander, Taiwans Kuomintang (KMT). Å styrke KKPs forhold til Kuomintang vurderes av KKP som et viktig skritt nærmere målet om å gjenforene Taiwan med Fastlands-Kina. Fra et forskningsperspektiv vekker KMT interesse i KKP siden partiet styrte Republikken Kina (dagens Taiwan) uavbrudt i perioden 1929–2000. Generelt kan det sies at ettpartistater og ettpartidominans er av spesiell interesse for KKP, og KKP bruker mye ressurser på å studere disse tilfellene. For eksempel studeres den regionale avdelingen til det arabiske sosialistiske ba'athpartiet i Syria, og hvordan partiet har klart å vedlikeholde styret innenfor maktkonsentrasjonen i al-Assad-familien. Dette forklares med det sterke presidentsystemet, at makt går i familien (Bashar al-Assad etterfulgte sin far Hafez al-Assad), og rollen det syrisk arabiske forsvaret har i landets politikk. De siste årene har KKP vist betydelig større interesse for Latin-Amerika Antall delegasjoner sent til og mottatt fra kontinentet har økt betraktelig de siste årene. Innen 2008 hadde KKP etablert partiforhold med 99 partier fra 29 latinamerikanske land. Den rosa bølgen, en serie av valgseire for venstrepartier som tok Latin-Amerika med storm ved starten av århundreskiftet, overrasket KKP. Partiet reagerte med å etablere forhold med flere sosialistiske og antiamerikanske partier på kontinentet. Det tetteste partiforholdet ble etablert med Venezuelas forente sosialistparti (VFSP), da ledet av Hugo Chávez. Til tross for det tette samarbeidet har KKP uttrykt irritasjon over partiets anti-kapitalistiske og anti-amerikanske retorikk på den internasjonale arenaen. Likevel forblir forholdet nært, og i 2013 ble partene enige om å sende VFSP-kadre til Kina for opplæring i politikk- og samfunnsområder på Den sentrale partiskolen.
Det partiet KKP fascineres mest av i Latin-Amerika er Mexicos Det institusjonelle revolusjonære partiet (IRP), som styrte landet uavbrutt i 71 år. KKP tilskriver dette IRPs lange regjeringstid, landets sterke presidentsystem, partiets tilknytning til machismokulturen, dets nasjonalistiske holdning, landsbygdas identifiseringen med partiet og iverksettelsen av en økonomisk politikk som baserte seg på både nasjonalisering og markedet. KKP påpeker at IRP mistet makten siden partiet manglet indre partidemokrati, at partiet ble sosialdemokratisk, dets rigide partistruktur som ikke lot seg reformere, korrupsjon, globaliseringspress på samfunnet og amerikansk innblanding i mexicansk politikk.
Europas sosialdemokratier har vakt betydelig interesse internt i KKP siden tidlig i 1980-årene. Med unntak av en kort periode i 1970-årene hvor KKP etablerte partiforhold med høyreekstreme partier for å stoppe sovjetisk ekspansjonisme, var KKPs kontakt med sosialdemokratiske partier det første alvorlige forsøket på å etablere partiforhold med ikke-kommunistiske partier. KKP krediterer Europas sosialdemokratiske bevegelse for å etablere «kapitalisme med et menneskelig ansikt». Trenden har vakt oppsikt siden KKP hadde et svært negativt syn på sosialdemokratiet som styreform ved inngangen til 1980-årene, et syn basert på tidligere marxist-leninistiske analyser av bevegelsen. Dette endret seg i 1980-årene. Da konkluderte KKP med at de kunne lære av den sosialdemokratiske bevegelsen. Partiet sendte delegasjoner rundt om i Europa for å observere deres politikk og ideologi. Imidlertid hadde de fleste europeiske sosialdemokratiske partier på dette tidspunktet mistet makten og var i en periode med selvreform. Denne prosessen ble fulgt med stor interesse av KKP, og partiet la spesielt merke til reformarbeidet i det britiske Labour Party og det tyske SPD. Partiets konklusjon var at de sosialdemokratiske partiene klarte å gjenoppta makt fordi de moderniserte sin ideologi ved å erstatte tradisjonell statsstyrt sosialistisk politikk med privatisering og markedsøkonomi. At partiene endret velgergrunnlag ved å gi slipp på bindinger til fagforeningene og heller nå ut til gründere, unge og studenter, ble også lagt merke til.
Menneskerettskrenkelser
Det kinesiske kommunistpartiet er blitt, og blir, kritisert for omfattende brudd på menneskerettighetene. Menneskerettighetsorganisasjoner som Amnesty International og Human Rights Watch, samt kritikere både i Kina og utenlands, mener at partiets styre i Kina er preget av en rekke grove menneskerettighetsbrudd, deriblant forfølgelse av kritikere og tilhørige av religiøse grupperinger som qigongbevegelsen Falun Gong, mangel på rettssikkerhet, fengslinger uten lov og dom, utbredt bruk av dødsstraff (Kina er i dag det landet som henretter flest personer årlig), tortur, ettbarnspolitikken, sensur og manglende pressefrihet, og at Kina angivelig er blant de få land i verden som i dag har et nettverk av konsentrasjonsleirer, av varierende strenghetsgrad.
Under den kinesiske borgerkrig begikk både Kuomintang og kommunistene krigsforbrytelser. Den amerikanske historiken Rudolph J. Rummel estimerer at rundt 3 millioner mennesker ble drept av kommunistpartiet før de kom til makten. Ifølge Rummel ble imidlertid tre ganger så mange drept av Kuomintang-styrkene, men han bemerker at kommunistene også ofte styrte over mindre befolkningsgrupper. Likevel behandlet kommunistene generelt soldatene sine bedre enn det Kuomintang gjorde, og tvangsrekrutteringen av soldater var generelt mindre brutal, til tross for at de ofte begikk overgrep mot politiske motstandere og landeiere i områdene de kontrollerte.
Det er estimert at minst 40 millioner mennesker døde som følge av hungersnød, henrettelser eller andre årsaker under Maos styre i Kina fra 1949 til 1976. Dette inkluderer 20–45 millioner som døde under den store kinesiske hungersnøden, som hovedsakelig var en resultat av det mislykkede store spranget, i perioden 1958–1961. I tillegg ble rundt én million mennesker drept i Maos kampanje mot landeiere etter maktovertagelsen, og rundt én million ble også henrettet under kulturrevolusjonen i tidsperioden 1966–1976.
I 1979 innførte Kina under Deng Xiaoping en ettbarnspolitikk, som ifølge menneskerettsorganisasjoner som Amnesty International er i strid med menneskerettighetene. I 1989 valgte Deng å sette inn militæret mot demonstrasjonene på Den himmelske freds plass, noe som resulterte i en massakre. De offisielle tallene er at 218 demonstranter og sivile, 10 militære og 13 politimenn ble drept. Uavhengige estimater er langt fra enige om hvor mange som ble drept. Ifølge Amnesty International var antallet drepte på minst flere hundre og sannsynligvis nærmere 1000, og organisasjonen hevdet at minst 50 demonstranter fortsatt satt i fengsel i 2004.
Partiet er også ansvarlig for å drifte interneringsleirene i Xinjiang, hvor over én million etniske uigurer og kazakher blir holdt mot sin vilje. Her blir de indoktrinert i Xi Jinping tanker, og tvunget til å gi slipp på sin tradisjonelle islamske kultur, blant annet ved å drikke alkohol og spise svin. Det har også blitt dokumentert at kvinner har blitt tvangssterilisert gjennom bruk av injeksjoner og prevensjonsmidler. Flere land og organisasjoner har tatt avstand fra KKPs handlinger i Xinjiang, og karakterisert undertrykkelsen som et forsøk på kulturelt folkemord. I juni 2020 signerte den amerikanske Kongressen Uyghur Human Rights Policy Act, hvor ulike sanksjoner mot KKP ble vedtatt.
Frida Westerdahl
Frida Westerdahl (født 26. april 1979) er en svensk skuespiller.
Westerdahl ble utdannet ved Teaterhögskolan i Malmö 2000-2004, etter studiene ble hun engansjert ved Dramaten i Stockholm. Hun filmdebuterte 2002 i David Färdmars Den lyckligaste dagen.
Fiskå Mølle kraftverk
Fiskå Mølle kraftverk er et vannkraftverk i Strand kommune i Rogaland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på ca 20 meter.
Installert effekt er 100 kW. Årsproduksjon er 0,5 GWh.
Kraftverket ligger i et industribygg. Fiskå Mølle er store på kraftfor.
Börgermoor
Börgermoor var en tysk konsentrasjonsleir ved Aschendorf i Emsland under det tyske naziregimet.
Leiren ble opprettet i 1933, kort tid etter riksdagsbrannen og de påfølgende massearrestasjonene av nazistenes politiske motstandere.
I starten var det kun politiske fanger i leiren – hovedsakelig sosialdemokrater og kommunister. Innenriksministeren i Preussen, Hermann Göring, planla opprinnelig at alle delstatens politiske fanger, i alt 10000, skulle plasseres i leire i landkreis Emsland. Planen var å bygge 8-10 leirer i området.
Da Heinrich Himmlers SS overtok ansvaret for konsentrasjonsleirene i 1934, ble Görings planer for en konsentrasjonsleir for Preussen lagt bort. Fra Emsland var det kun Börgermoors naboleir Esterwegen som ble med i Himmlers prosjekt for å strømlinjeforme de tyske konsentrasjonsleirene.
Fra 1934 til 1936 var Börgermoor plassert under de tyske justismyndigheter, og skulle fungere som straffeanstalt. Med kommandøren fra Oranienburg, Werner Schäfer, som ansvarlig var det imidlertid liten forskjell på straffemetodene fra denne leiren og de leirene som ble organisert av SS.
Da krigen startet ble leiren brukt til å straffe desertører og tyske soldater som var dømt for desertering, ordrenekt og feighet. Disse mennene ble kalt «Myrsoldater».
I 1941 beordret Hitler at myrkultiveringen skulle avsluttes. Fangene skulle benyttes til mer produktivt arbeid ved bondegårder i området. I 1942 sendte man 2000 krigsfanger fra Emsland-leirene til Nord-Norge for arbeidsinnsats (Wikingeinsatz). Arbeidet bestod i å bygge veier og festninger. På grunn av dårlige forhold og hardt arbeid døde 168 av disse allerede første året. Ved evakueringen av Finnmark i 1944 ble fangene sendt sørover, blant annet til Trondenes. Etter kapitulasjonen i 1945 ble knapt 300 av de tyske fangene flyttet til Wehrmachts fangeleir «Rohrbrunn» ved Brevik. Den tyske krigsretten fortsatte sin virksomhet i Norge utover sommeren og høsten 1945, blant annet med Hans Filbinger som dommer. Etter offentlig omtale ble leiren avviklet og de siste fangene returnerte til Tyskland i løpet av 1946.
10. april 1945 ble leiren evakuert ved at 1100 fanger ble sendt på en dødsmarsj til Aschendorfermoor. 267 menneskeliv gikk tapt i marsjen.
Den tyske skuespilleren og regissøren Wolfgang Langhoff var fange i Börgermoor 13 måneder i 1933/34. Sine erfaringer fortalte han om i boken Myrsoldater utgitt i 1935.
Sangen «Die Moorsoldaten» ble laget i Börgermoor. Sangen er skrevet av Johann Esser og Wolfgang Langhoff, og musikken av Rudi Goguel.
31. SS-frivillige-grenaderdivisjon
31. SS-frivillige-grenaderdivisjon (tysk 31. SS-Freiwilligen-Grenadier-Division) var en divisjon i Waffen-SS under andre verdenskrig. Divisjonssjef var Gustav Lombard.
Divisjonen ble satt opp med tyskere, ungarere og folketyskere, hovedsakelig fra Bačka-området. Det tyske kjernepersonellet kom fra den nylig oppløste 23. Waffen-Gebirgs-Division der SS «Kama».
Fra november 1944 ble divisjonen satt inn i kampene i Ungarn, men i januar 1945 overført til Østerrike og reorganisert siden den da kun hadde to bataljoner i hvert regiment og bare tre tropper i hvert kompani. Den sluttet seg deretter til 17. arme i Schlesien hvor den opererte fram til de ble omringet av Den røde armé og overga seg nær Hradec Králové i Böhmen i mai 1945.
Satan Junior
Satan Junior er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Herbert Blaché og John H. Collins.
Roy Rogers
Roy Rogers (født Leonard Franklin Slye 5. november 1911, død 6. juli 1998) var en amerikansk countrysanger og western-skuespiller. Han og hans tredje kone Dale Evans, hesten Trigger og hunden Bullet medvirket i over hundre filmer og i «The Roy Rogers Show». Han kom til California i 1929. Der jobbet han som lastebilsjåfør og ferskenplukker inntil han etter hvert fikk småjobber som syngende cowboy. Han hadde små roller i film fra 1935 og fikk sitt gjennombrudd 1938 i «Under Western Stars».
Satan Junior
Handling
Dette fører til at hun spionerer på ham, noe som også forårsaker problemer med Marjorie. Når hun vet at faren hennes snart kommer tilbake fra Europa, gir Diana en kunngjøring til Associated Press om at hun skal være forlovet med Paul og kidnapper ham som en del av planene hennes. Men samtidig begynner Paul å bli virkelig forelsket i Diana.
Roy Rogers
Familie
Arline Wilkins, hans andre kone, døde noen dager etter fødselen av deres sønn, Roy Rogers Jr. (Dusty). Dale Evans ble hans barns "mor" da Dusty bare var 15 måneder gammel. Han og Arline hadde tre barn; to jenter og Dusty. Roy og Dale adopterte senere fire barn sammen.
Utmerkelser
Roy Rogers har tre stjerner på Hollywood Walk of Fame, den første på 1752 Vine Street for sine bidrag til filmindustrien, den andre på 1733 Vine Street for sine bidrag på radio og den tredje på 1620 Vine Street for sine bidrag på TV.
Trigger
Triggers opprinnelige navn var Golden Cloud.
Sandy Burke of the U-Bar-U
Sandy Burke of the U-Bar-U er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Ira M. Lowry.
Handling
Etter at Sandy Burke reddet den foreldreløse syv år gamle Dolly Morgan fra Jim Diggs, som hadde skutt og drept faren hennes, sørger han for at jenta blir oppfostret hos enken Mackey. Men Sandy oppdager at enkens boliglån snart må betales til Diggs partner, Lafe Hinton, og reiser til ranch-eier Jeff Kirby for å be om en jobb.
Stockholms rådhus
Stockholms rådhus ligger på Kungsholmen i Stockholms innerstad. Det ble oppført i årene 1909–1915 etter tegninger av arkitekten Carl Westman. Bygget ble oppført av Stockholm by, men tilhører i dag staten. Bygningen er påvirket av Vasatidens arkitektur, og har trekk som minner om Vadstena slott.
Sandy Burke of the U-Bar-U
Handling
Men Sandy blir forvekslet med en desperado ved navn Slim Dillon, og han blir derfor tatt til fange av Kirbys datter Molly. Etter at Sandy har bevist sin uskyld, gir han seg ut som Dillon og begår ran for å hjelpe enken økonomisk. Men de opplever en rekke komplikasjoner.
Stockholms rådhus
Huset ble innviet 3. desember 1915 av kong Gustav V og prinsene Carl og Eugen. Byggetiden var ca. 5 år, og prisen kom på 2,9 millioner svenske kroner.¹
Stockholms rådhus er sete for Stockholms tingrett, og tilsvarer det man på norsk kaller et tinghus. I Sverige betegner ordet «rådhus» bygninger med flere ulike funksjoner, og fungerer mer som et navn på bygningen.
Isapis agyrtus
Isapis agyrtus er en dagsommerfugl som tilhører familien Riodinidae.
Utseende
En liten, svart sommerfugl. Oversiden har et oransje tverrbånd på forvingen. Undersiden er noe lysere gråaktig og har i tillegg et oransje tverrbånd nærmere roten som går over begge vingepar.
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico i nord til Peru og Brasil i sør.
Game of Death 2
Game of Death 2 (originaltittel: Si wang ta) er en hongkongsk action-eventyr og kampsportfilm fra 1981 regissert av See-Yuen Ng. Billy Lo legger filmkarrieren på hylla og returnerer til sitt hjemsted for å dyrke og videreutvikle sin kampteknikk. Under en begravelse myrdes han og det blir hans yngre bror, Bobby Lo, som må hevne drapet. Dette bringer ham ut på en reise til Korea. Underveis skjønner han at det er mer som lå bak drapet enn bare rivalisering. Hovedrollen spilles av Kim Tai-chung, mens sentrale biroller spilles av Bruce Lee og Hwang Jang-Lee.
Handling
Filmstjerne Billy Lo er en populær kampsportlærer som har utviklet en ny og overlegen kampteknikk. Hans lillebror Bobby er hans største fan og studerer hans teknikk nøye for å bli like dyktig. Billys dyktighet gjør at han ofte blir utfordret og truet av ulike rivaler. Første myrdes hans kollega Chin Ku, og midt under Chins begravelsen kommer et helikopter med en mekanisk innretning som plukker med seg kisten. Billy lykkes i å klamre seg fast til et av hjulene, men treffes av en kniv og faller mot en sikker død. Hans bror Bobby sverger hevn for sin brors død og begynner å undersøke bakgrunnen til siste tids hendelser. Omsider leder jakten ham til et sagnomsust tårn i Korea som kalles «Dødens Tårn». Der finner han svarene, men også en underjordisk narkotikafabrikk med mange vakter.
Om filmen
Games of Death 2 Den ble lagd som en slags oppfølger til Game of Death, men regnes også som en såkalt Bruceploitation. Den er til en viss grad satt sammen av eldre filmscener fra tidligere filmer med Bruce Lee. Dette er hovedsakelig ubrukte scener som ble filmet i forbindelse med produksjonene av Enter the Dragon og Game of Death.
Den fikk ikke så mye oppmerksomhet i sin samtid. Den har fått meget bra omtale av nettstedet Cityonfire.
Filmen ble ikke satt opp på kino i Norge, men ble utgitt på video på 1980-tallet.
I rollene
(utvalg)
Da Jiang
Da Jiang (tradisjonell kinesisk: 大將, forenklet kinesisk: 大将 – «storgeneral, »«seniorgeneral») er en tidligere militær grad i Folkets frigjøringshær i Folkerepublikken Kina.
Det var i 1955 at denne graden ble gitt til ti av veteran-lederne fra Frigjøringshærens kriger. Noen flere er aldri (2012) blitt gitt denne graden.
Graden ble ansett som ekvivalent til den sovjetiske grad Генера́л а́рмии (General armii).
Etter at formelle militære grader ble gjeninnført i hæren i 1988, ble det innført en ekvivalent grad men av annet navn, Yi Ji Shang Jiang (一级上将), formodentlig for å markere det enestående med de ti utnevnt i 1950-årene. Uansett er denne nye graden blitt avskaffet igjen, i 1994.
De ti Da Jiang var:
Kirgisistan under Sommer-OL 2008
Kirgisistan under Sommer-OL 2008. Tjueen sportsutøvere fra Kirgisistan deltok i ti sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. Det var fjerde gangen Kirgisistan deltok i et sommer-OL, de kom på delt 64.-plass med en sølv- og en bronsemedalje.
Allison
Allison kan være
No Strings Attached (film)
No Strings Attached er en amerikansk spillefilm fra 2011 med Natalie Portman og Ashton Kutcher i hovedrollene. Filmen handler om hvordan to barndomsvenner (Portman og Kutcher) en dag bestemmer seg for å ha sex, liker det og bestemmer seg for å bli venner med fordeler. De prøver å holde romantiske følelser utenfor.
Handlingsreferat
Emma Kurtzman og Adam Franklin møtes for første gang ved en sommerleir som tenåringer. De møter hverandre ett par ganger som unge voksne, men beholder aldri kontakten særlig lenge. Emma arbeider som doktor i Los Angeles, og Adam er produksjonsassistent for et musikalsk TV-show. Snart oppdager Adam at hans far Alvin (spilt av Kevin Kline) har begynt en romantisk forhold med Adams tidligere kjæreste, Vanessa. Adam drikker seg full, og kontakter alle kvinnelige sine kvinnelige bekjente i håp om å få til ett forhold.
Neste morgen våkner han opp hos Emma, og hennes venner og kollegaer erter ham fordi han gråt og gikk naken rundt i leiligheten hennes. Hun leder ham til soverommet hennes for å finne buksene hans, og de har sex. De har sex igjen hjemme hos Adam, og de blir enige om å inngå et forhold med "no strings attached" hvor de bare har sex. Men etter hvert blir Adam misunnelig på Emmas medarbeider Sam, og han får romantiske følelser for Emma. Men hun avslutter forholdet deres, bare for å ende opp med å savne ham. De ender med å gjenoppta deres forhold.
Alben W. Barkley
Alben William Barkley (født Willie Alben Barkley 24. november 1877 i Graves County i Kentucky, død 30. april 1956 i Lexington i Virginia) var en amerikansk jurist og demokratisk politiker. Han var USAs 35. visepresident under Harry S. Truman 1949–1953. Barkley studerte ved Emory College og tok juridisk eksamen ved University of Virginia. I studietiden endret han fornavn fra Willie Alben til Alben William. I 1901 begynte han å praktisere som advokat i Paducah i Kentucky.
Han var medlem av Representantenes hus 1913–1927. Deretter ble han valgt til Senatet. Mens han satt som senator 1927–1949 var han ledet han det demokratiske flertallet i Senatet 1937–1947, deretter det demokratiske mindretallet 1947–1949. Han var 71 år gammel da han tiltrådte som visepresident i 1949. Barkley var senator på nytt 1955–1956.
Han døde av et hjerteinfarkt mens han holdt en tale ved Washington & Lee University. Han er gravlagt på Mount Kenton Cemetery nær Paducah.
Sverdrup
Sverdrup er en norsk slekt som opprinnelig stammer fra en landsby i Sønderjylland med samme navn. Slekten kom til Norge med fogd Peder Michelsen på begynnelsen av 1600-tallet.
Navn og stamfar
Stedsnavnet ble skrevet Schwerderup i 1463 og Swerubt i 1587. Det kommer av mannsnavnet Sver (Sverre) og -drup, samme ord som -torp (svensk) og tilsvarer til en viss grad -rød/rud (norsk og sørsvensk) og betyr rydning/utflytterbebyggelse. Stedsnavnet har altså ingen sammenheng med ordet sverd.
Som slekten Sverdrups eldste kjente stamfar regnes Peder Michelsen, kongens fogd i Idd og Marker ved Halden i 1624. Hans barn tok slektsnavnet Sverdrup. Fogd Peder var oldefar til den yngre stamfar, Peter Jacob Sverdrup.
Den delen av slekten Sverdrup som er mest kjent starter med Peter Jacob Sverdrup på Laugen i Nærøy (født i Hærø, 1728–95), sønn av Jørgen Andersen Sverdrup og Margrethe Pedersdatter Angell. Han er den yngre stamfar for de nåværende Sverdrup`er. Han var utdannet jurist og kom i 1748 til Nærøy i Namdalen, – opprinnelig med en juridisk løpebane i sikte. Da han i 1752 inngikk ekteskap med den meget velstående Else Marie Meyer, kom han i besittelse av betydelige jordegods, som han siden utvidet med gårder, og sogar flere kirker. I 1763 kjøpte han Laugen, hvor han siden hadde sin herskapelige bopel, og da styrte sine jordgods som var de største nordenfjells. Han giftet seg 2. gang i 1761 med Hilleborg Margrethe Schultz, datter av den formuende godseier Jacob Schultz i Romsdalen. Som et eksempel på rikdommen etter Peter Jacob Sverdrup, ble det i skiftet etter hans død registrert sølvtøy for 640 riksdaler.
Kjente medlemmer
Blant kjente medlemmer er
Slektsvåpen
Slektens våpenskjold ble først tatt i bruk av presten Lauritz Sverdrup i Vang i 1650. Det har skjold delt i blått og sølv. I 1. felt tre oppvoksende naturlige roser, og i 2. felt en tredelt busk med blad. På hjelmen er hjelmtegnet en «væpnet» (harniskkledt) arm som holder et sverd.
Slaget ved Reading
Slaget ved Reading er navnet på to separate trefninger nær byen Reading i Berkshire, England:
Sverdrup
Slektsvåpen
Opprinnelig var det en rosegren istedenfor sverdet, og rosegrenen finnes i seglet fra 1796 for Bernt Ancher Sverdrup (Nissen & Aase).
Overrettsprokurator Hans Sverdrup brukte i 1730 et segl med i ovalt skjold en naturlig rose mellom to palmegrener (?) som alle vokser opp fra en gressbakke. Hjelmtegnet er den harniskkledte armen som holder rosegrenen (Hans Krag).
Eidsvollsmannen Georg Sverdrups segl på Grunnloven den 17. mai 1814, har våpen med i skjoldet initialer og på hjelmen en arm med en sabel.
Wenwu chubanshe
Wenwu chubanshe (kinesisk: 文物出版社, pinyin: Wénwù chūbǎnshè, offisielt engelsk navn: Cultural Relics Publishing House) er et ansett kinesisk forlag som spesialiserer seg innen arkeologi. Det ble grunnlagt i januar 1957 og har hovedsete i bydistriktet Dongcheng i Beijing.