cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miguel Ayuso Guixot
Prest, combonianer
Den 30. juni 2012 ble han utnevnt av pave Benedikt XVI utnevnt til sekretær for Det pavelige råd for interreligiøs dialog. Han overtok etter kurieerkebiskop Pier Luigi Celata. Pave Frans bekreftet Miguel Ayuso Guixot i embetet.
Titulærbiskop
Pave Frans utnevnte ham til titulærbiskop av Luperciana den 29. januar 2016. Paven bispeviet ham personlig den 19. mars samme år. Medkonsekratorer var erkebiskop Giovanni Angelo Becciu og kardinal Fernando Filoni.
Den 25. mai 2019 utnevnte pave Frans ham til president for Det pavelige råd for interreligiøs dialog. Ayuso ledet ved dette interreligiøs dialog i land som Egypt, Sudan, Kenya, Etiopia og Mosambik. Han taler spansk, arabisk, fransk, engelsk og italiensk.
Kardinal
Den 1. september 2019 kunngjorde pave Frans i konsistoriet 5. oktober 2019 at han hadde til hensikt å oppta ham som kardinaldiakon i Kardinalkollegiet. Ved kardinalkreeringen den 5. oktober 2019 tildelte paven ham titulærdiakoniaen San Girolamo della Carità.
Den 21. februar 2020 utnevnte pave Frans ham til medlem av Kongregasjonen for Østkirkene og den 17. november samme år til medlem av Kongregasjonen for folkenes evangelisering.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Ulf Valde Jensen
Ulf Valde Jensen (født 27. april 1945 på Lillehammer ) er en norsk grafiker, maler og billedkunstner. Valde Jensen debuterte på Høstutstillingen i 1969 med to små malerier. Kort tid etter viste han malerier og grafikk i Hammerlunds Kunsthandel. Utstillingen førte til at privatsamleren Rolf E. Stenersen, Nasjonalgalleriet og Norsk Kulturråd kjøpte verk.
Faren, Sverre Jensen, var interiørarkitekt og tilknyttet møbelproduksjon, moren Olga Valde var opprinnelig fra Sunnmøre. Familien flyttet tidlig til Oslo, først til Maridalsveien i 1946. Året etter til Vestre Holmen ved Gressbanen. I ungdomsårene flyttet familien til Frogner hvor Valde-Jensen søkte seg inn på engelsklinjen ved Nissen Gymnas. Valde-Jensen oppsøkte kunstmiljøet i Oslo, blant annet Kunstnernes Hus og Club 7 ble faste oppholdssteder. Her ble han kjent med kunstnere som Bjørn Ransve og Odd Nerdrum. Hos Galleri Haaken fikk Valde-Jensen innblikk i samtidskunsten og møtte blant annet Johs. Rian som senere velvillig vurderte Valde-Jensens tidlige arbeider. Valde-Jensen søkte seg inn på Konstfack i Stockholm og kom i 1965 inn som hospitant, her stiftet han bekjentskap med den svenske maleren Torsten Andersson. Andersson var professor ved Stockhoms Konsthögskola og ga Valde-Jensen verdifulle impulser. Deretter dro Valde-Jensen til Paris. 21 år gammel kom han inn ved malerklassen på École Nationale Supérieure des Beaux Arts.
Grafikeren
Det var professor Roger Chastel som anbefalte opptak av Ulf Valde Jensen på École Nationale Supérieure des Beaux Arts. Det var også Chastel som underveis i studiet spurte Valde-Jensen om han hadde forsøkt seg på grafikk, dette vekket Valde Jensens nysgjerrighet. Han begynte å orientere seg og ble kjent med flere som studerte hos den engelske grafikeren Stanley William Hayter. Hayter grunnla trykkeriet, det legendariske Atelier 17 i Paris i 1927. Han var sterkt preget av den surrealistiske bevegelsen og arbeidet tett med Joan Miró, Max Ernst og Pierre Alechinsky. Under andre verdenskrig flyttet Hayter Atelier 17 til New York, han returnerte med Atelier 17 først til Paris så sent som i 1950. I 1966 fikk Valde Jensen innpass hos Hayter. Her møtte han et internasjonalt miljø, og Valde-Jensen fikk en innføring i ulike grafiske teknikker. Hayters teknikk var sterkt forbundet med hans eget uttrykk. De studentene som utforsket og tøyde teknikken opplevde det begrensende. Valde Jensen beveget seg mot en mer kalkulert oppbygging og presis "tegnerisk" stil som Gunnar Sørensen beskriver i sin bok om Ulf Valde Jensen. Begrensningene ledet Valde Jensen på søken etter et annet alternativ, det var hos Johnny Friedlander Valde-Jensen fant sin forløsning som grafiker.
6. serierunde i Bundesliga 2020/21
6. runde i Bundesliga 2020–2021 startet fredag 30. oktober 2020, hoveddelen av kampene ble spilt lørdag 31. oktober mens runden ble avsluttet med –  mandag 2. november.
Kampfakta
'''Fredag 30. oktober''' <div id="Schaøke 04 v Stuttgart"> '''Lørdag 31. oktober''' <div id="Köln v Bayern München"> <div id="Borussia Mönchengladbach v RB Leipzig"> '''Søndag 1. november''' '''Mandag 2. november'''
Filip III av Spania
Filip III (født 14. april 1578, død 31. mars 1621) tilhørte huset Habsburg og var konge av Spania og Portugal fra 1598 til sin død. Han var sønn av Filip II av Spania og hans fjerde kone Anne, datter av den tysk-romerske keiser Maximilian II.
Ignatius Suharyo Hardjoatmodjo
Ignatius Suharyo Hardjoatmodjo (født 9. juli 1950 i Sedayu i Bantul ved provinsen Yogyakarta i Indonesia) er en indonesisk katolsk geistlig, erkebiskop av Jakarta og militærbiskop for Indonesias væpnede styrker.
Prest
Etter å ha studert katolsk teologi og filosofi mottok Ignatius Suharyo Hardjoatmodjo prestevielsens sakrament den 26. januar 1976.
Erkebiskop av Semarang
Den 21. april 1997 utnevnte pave Johannes Paul II ham til erkebiskop av Semarang. Hans forgjenger, som var blitt erkebiskop av Jakarta, kardinal Julius Riyadi Darmaatmadja SJ, bispeviet ham den 22. august 1997; medkonsekratorer var den apostoliske nuntius i Indonesia, erkebiskop Pietro Sambi, og biskopen av Ketapang, Blasius Pujoraharja.
Den 2. januar 2006 utnevnte pave Benedikt XVI ham også til militærbiskop i Indonesia.
Erkebiskop av Jakarta
Den 25. juli 2009 utnevnte pave Benedikt XVI ham til koadjutor-erkebiskop av Jakarta. Den 28. juni 2010 ble Ignatius Suharyo Hardjoatmodjo erkebiskop av Jakarta, etter kardinal Julius Riyadi Darmaatmadja SJ, som trakk seg på grunn av sin høye alder.
Kardinal
Den 1. september 2019 kunngjorde pave Frans sin intensjon om å oppta ham som kardinalprest i kardinalkollegiet i konsistoriet den 5. oktober 2019. Ved kardinalkreeringen tildelte paven ham tittelkirken Spirito Santo alla Ferratella.
Den 21. februar 2020 utnevnte pave Frans ham til medlem av Kongregasjonen for folkenes evangelisering og den 8. juli 2020 også til medlem av Det pavelige råd for interreligiøs dialog.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Alfred Berg Kapitalforvaltning
Alfred Berg Kapitalforvaltning AS er en norsk kapitalforvalter som tilbyr fond og aktiv forvaltning for institusjonelle og private investorer.
Selskapet tilbyr investeringer innen aksjefond, pengemarkedsfond, obligasjonsfond, kombinasjonsfond og alternative investeringer som hedgefond, eiendomsfond og infrastrukturfond.
Historikk
Selskapet ble stiftet i 1863 av i den svenske hovedstaden Stockholm, samme år som Stockholmsbørsen åpnet. I 1901 kjøper bankmannen Alfred Berg opp selskapet og gir det navnet Alfred Berg.
Under store deler av 1900-årene var Alfred Berg eid av Kahm-familien. I 1984 kjøpte selskapet aksjemajoriteten i og etablerte seg for første gang i Norge. Året etter ble Alfred Berg innlemmet i Volvo Group og ekspanderte deretter sin virksomhet i Norden med oppkjøp av Danmarks eldste meglerhus, samt åpning av kontorer i Helsingfors, London, Moskva og New York.
I 1990 startet Alfred Berg med kapitalforvaltning i Norge, og ble i 1995 kjøpt opp av den nederlandske banken ABN AMRO. Selskapet utviklet seg til en sterk nordisk aktør innen kapitalforvaltningen, med et omfattende globalt nettverk.
Alfred Berg kjøpte i 2000 opp det børsnoterte selskapet og ga forvaltningsvirksomheten navnet Alfred Berg Industrifinans i Norge, men i 2004 ble kapitalforvaltningen fullt integrert i  og skiftet navn i hele Norden i 2006.
I 2007 ble ABN AMRO Bank kjøpt opp av et konsortium bestående av Banco Santander, Fortis Bank og Royal Bank of Scotland, ett oppkjøp som er verdens største innenfor den internasjonale finansbransjen. Som del av denne prosessen ble kapitalforvaltningsselskapet ABN AMRO Asset Management slått sammen med i 2008. Under integrasjonen av disse to selskapene ble det bestemt å skille ut hele ABN AMROs nordiske kapitalforvaltningsvirksomhet i ett selskap og igjen ta i bruk det tidligere navnet Alfred Berg. Formålet var å styrke satsingen på lokale nordiske produkter til nordiske kunder.
Fortis Investments fusjonerte i april 2010 med det franske selskapet BNP Paribas Investment Partners, og Alfred Berg er i dag eid 75 % av BNP Paribas Asset Management og 25 % av AS.
Ragnhild Gram-Knutsen
Ragnhild Gram-Knutsen (1937–2022) var en norsk grafiker, tekstilkunstner, maler og bildekunstner.
Kateřina Nash
Kateřina Nash (tidligere Hanušová; født 9. desember 1977) er en tsjekkisk syklist og tidligere langrennsløper.
Çobanoğulları
Çobanoğulları (tyrkisk: Çobanoğulları eller Çobanoğulları Beyliği) var en av de anatoliske beyliker grunnlagt av dynastiet med samme navn og kontrollerte regionen i og rundt den nordlige Sentral-Anatolia byen Kastamonu i det i på 1200-tallet, hvor de hersket som en uavhengig enhet i intervaler.
Historie
Grunnleggeren av dynastiet var Hüsamettin Çoban, en prominent statsmann og en kommandør av Rum-sultanatet under regjeringene til Kaykaus I og hans etterfølger Kayqubad I. På begynnelse av 1200-tallet, var Hüsamettin Çoban en av kommandørene ved raidene som utvidet Seldsjukk-territoriet i det nordlige Anatolia på bekostning av det bysantinske riket Trapezunt-riket. Som et resultat innlemmet han Kastamonu som et len. Mellom 1224-1227, ledet han hæren og marinen til flåte Seldsjukkene som satte seil fra Sinop og inntok og befestet byen Sudak i Krim.
Etter Hüsamettin Çobans død ble arverekkefølgen i slekten hans fulgt i Kastamonu og ble regjerte av henholdsvis av hans sønn og grandsønn, Alp Yürek og Yavlak Arslan. Inntil de siste årene av Yavlak Arslans regjeringstid, fulgte de Çobanoğulları-beyene en forsiktig politikk med troskap til mongolene som hadde etablert sitt hegemoni over Anatolia etter slaget ved Köse Dağ. Et opprør av Yavlak Arslan resulterte tilslutt i hans død i slaget om Kastamonu mot kombinerte Seldsjukk-mongol styrker, og regionen ble gitt til Seldsjukk kommandører Shams al-Din Yaman Jandar. Etterkommerne hans kom til å grunnlegge fyrstedømmet Jandarid i denne samme regionen. Yaman Candar ble øyeblikkelig presset ut av regionen av Yavlak Arslans sønn Çobanoğlu Mahmud Bey, som også organiserte videre angrep inn i bysantinsk territorium for utvide sitt rike. Men i 1309, ble den siste bey av Çobanoğulları offer for et bakhold av Yaman Candars sønn Candaroğlu Süleyman Pasha og regionen Kastamonu levert videre til Jandaridene.
Çobanoğulları-dynastiet etterlot seg viktige arkitektur i og rundt Kastamonu. Osmanerne var vasaller mellom 1281-1299, men erklærte sin uavhengighet etter at Yavlak Arslan sluttet med angrepene mot bysantinene i 1299.
Anders Södergren
Hans Anders Södergren (født 17. mai 1977) er en svensk tidligere langrennsløper. Han ble olympisk mester i stafett i 2010. Han er mestvinnende på herresiden i svensk mesterskap i langrenn med 17 mesterskap individuelt. Han har seks SM-gull på 15 km, ett på 30 km, sju på 50 km, to på skiatlon og ett på jaktstart. I tillegg har han ni SM-gull i lagsprint og stafett.
Karriere
Södergren debuterte i verdenscupen i langrenn 13. mars 1999.
Han gikk førsteetappen på det svenske laget som tok bronse på 4 x 10 km stafett under VM 2003 i Val di Fiemme. Senere i samme mesterskap tok han sin første individuelle mesterskapsmedalje da han ble nr 2 på 50 km fristil. Han deltok også på det svenske stafettlaget som tok bronse under OL 2006 i Torino og VM 2007 i Sapporo. Under VM i 2009 tok han sølv på 30 km dobbel jaktstart, bak Petter Northug.
11. mars 2006 tok han sin første seier i verdenscupen, da han vant 50 km fristil i Holmenkollen. Han gjentok denne bedriften to år senere. Södergren tok sin tredje verdenscupeseier på 15 km klassisk i sesongen 2008/09.
Södergren ble olympisk mester i langrenn under vinter-OL 2010 i Vancouver. Han gikk tredje etappe på det svenske laget som vant 4 x 10 km stafett foran Norge og Tsjekkia. De andre på laget var Daniel Rickardsson, Johan Olsson og Marcus Hellner. Stafettlaget ble tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje (Bragdguldet) for 2010. Denne regnes som svensk idretts høyeste utmerkelse.
Södergren ble i 2010 tildelt Kongens medalje «för idrottsbragd som skidåkare och OS-guld i skidstafett».
Tournament Players Championship 1979
Tournament Players Championship 1979 (senere kjent som The Players Championship) ble arrangert på TPC at Sawgrass i Ponte Vedra Beach, Florida i USA i 1979.
Mathias Fredriksson
Mathias Fredriksson (født 11. februar 1973) er en svensk langrennsløper. Han har vunnet flere medaljer i OL- og VM-sammenheng, og vant verdenscupen sesongen 2002/2003. Han hevdet seg også i orientering som junior, med blant annet seier i Oringen.
Mathias er bror av langrennsløperen Thobias Fredriksson.
Funny Lady
Funny Lady er en amerikansk filmmusikal fra 1975, med Barbra Streisand, James Caan, Omar Sharif, Roddy McDowall og Ben Vereen i hovedrollene.
Filmen er en oppfølger til den Oscar-vinnende musikalen Funny Girl (1968), og er en delvis oppdiktet fortelling om det senere livet til komikeren Fanny Brice og ekteskapet hennes med låtskriveren Billy Rose. Manuset ble skrevet av Jay Presson Allen og Arnold Schulman, basert på en historie til Schulman. Filmmusikken ble hovedsakelig komponert av John Kander og Fred Ebb. Filmen ble regissert av Herbert Ross.
For å promotere filmen deltok Streisand i TV-spesialen Funny Girl to Funny Lady, som ble delvis spilt inn på forhånd, og delvis fremført live. Den gikk på TV-kanalen ABC, og inntektene gikk i hovedsak til veldedighet for Special Olympics. Den delen av TV-spesialen som ble spilt inn på forhånd var et intervju med Dick Cavett. Livedelen var en konsert med låter som «The Way We Were», «Don't Rain on My Parade» og «How Lucky Can You Get?». I løpet av TV-sendingen ble hun også tildelt en pris av Muhammed Ali.
Jan Petter Devor
Jan Petter Devor (født 29. juni 1943) er en norsk tidligere skihopper som representerte IL Koll. Han tok sølvmedalje i NM i Marikollen i 1961. I den tysk-østerrikske hoppuka 1962/63 ble han nummer 20 sammenlagt, med 19.-plass i Bischofshofen 6. januar 1963 som beste plassering i enkeltrenn. Devor la opp tidlig og utdannet seg til tannlege.
Nedre allmenning
Nedre allmenning er en tidligere allmenning og hovedgate fra middelalderen i Midtbyen i Trondheim som gikk fra Nidelva i øst og vestover til Moritsveita.
I middelalderens Trondheim var det to brede allmenninger som også var byens bredeste gater, dette var Øvre allmenning og Nedre allmenning, som begge gikk øst-vest parallelt med fjorden. Hovedgaten fulgte delvis gateløpet til den nåværende Olav Tryggvasons gate frem til Krambugata, før den bøyde av nordvestover mot den nåværende Gaubekveita i vest. Nedre allmenning ble regulert bort etter bybrannen i 1681 og den påfølgende reguleringen etter Cicignons byplan.
Katja Lähteinen
Katja Lähteinen (født 7. mars 1979) er en finsk terrengsyklist.
Gabriel Dufresse
Gabriel Taurin Dufresse (kinesisk: 聖徐德新, født 8. desember 1750 i Lezoux i Auvergne i Frankrike, henrettet 14. september 1815 i Kina) var en fransk kinamisjonær og biskop tilhørende det parisiske misjonsselskap som led martyrdøden under en kristenforfølgelse i Kina.
Luo (folk)
Luo (også kalt jaluo og joluo) er en etnisk gruppe i Kenya, det østlige Uganda og det nordlige Tanzania. De snakker språket luo og er en del av en større gruppe luo, som bosatte seg på et område som i dag omfatter det sørlige Sudan, det nordlige og østlige Uganda, det vestlige Kenya og det nordlige Tanzania.
Gabriel Dufresse
Liv og virke
Dufresse ble presteviet den 17. september 1774 og sendt som misjonær til Øst-Asia i 1776, der han ankom i Macao. Så snart han ankom den kinesiske provinsen Sichuan konsentrerte han seg i ni år om å lære det kinesiske språk samtidig som han besøkte isolerte katolikker i den nordlige del av provinsen. Han ble arrestert og deportert i 1785 til Filippinene, men vendte tilbake derfra i all hemmelighet fire år etter og gjenopptok sitt arbeide blant katolikkene, denne gang i Guizhou og det vestlige Sichuan.
Det var noen rolige år uten forfølgelser, og Dufresse, som var blitt utnevnt til biskop av paven i 1798, kunne bispevies i Chengdu den 25. juli 1800. Han ble da koadjutor apostolisk vikar av Sichuan, men overtok som ordinarius året etter. I 1803 kunne han lede den misjonshistorisk viktige Synoden i Sichuan.
Luo (folk)
Luoene tok del i Mau Mau-opprøret i likhet med kikuyuene, men det var kikuyuene som fikk flest økonomiske fordeler etter at Kenya hadde blitt uavhengig fra Storbritannia. Siden Oginga Odingas fratredelse som visepresident i 1966, har louene blitt sett på som motstandere av regjeringen. I valget i desember 2007 var presidentkandidaten Raila Odinga representant fra loufolket.
Gabriel Dufresse
Liv og virke
I 1815 brøt det ut forfølgelser igjen, med ødeleggende følger. Om lag 800 katolikker ble bragt til Chengdu i løpet av en del uker, og av disse avsverget 740 den kristne tro. Biskop Dufresse måtte gå i dekning, og flyttet hele tiden fra ett skjulested til det neste. Han kom til Xinjin, ca. 30 km sør for Chengdu for å ta tilflukt hos noen kristne der, men ble observert. Den lokale mandarinen ble informert om at en europeer var blitt båret over elven av en ung mann ved navn Dong Laojiu. Den unge mannen ble arrestert og mishandlet så hardt at han røpet biskopens skjulested. Det var 18. mai 1815. Etter det ble biskopen utsatt for uavlatelige avhør og stilt for flere dommerpaneler. Den endelige dommen falt henimot midnatt 13. september i visekongens palass i Chengdu. Visekongen dømte ham til døden ved halshugging.
Luo (folk)
Flere kjente personer, blant annet Barack Obama, er av dette folkeslaget.
Referanser
Долуо (язык)
Gabriel Dufresse
Liv og virke
Retterstedet var to kilometer utenfor nordporten. Tredve kristne ledsaget ham, og ble advart av mandarinen at dersom ikke de avsverget Jesus Kristus ville de bli hengt. En av dem avsverget, men de øvrige forble standhaftige. De knelte foran biskop Dufresse for at han skulle absolvere deres synder og gi dem velsignelsen. Biskopen rakk såvidt å gjøre dette før han selv ble halshugd med ett sabelslag.
Fangene som var blitt tatt, ble likevel ikke hengt, men ble dømt til forvisning i stedet.
Helligkåring
Biskop Dufresse ble saligkåret av pave Leo XIII den 27. mai 1900, og helligkåret av pave Johannes Paul II den 1. oktober 2000.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Joh. Olsen Pengeskapfabrik
'''Joh. Olsen Pengeskapfabrik''' var en fabrikk for pengeskap og hvelvdører etablert i Kristiania i 1871 av smedmester Johan Olsen (1849 - 1928). Fabrikken var en av de ledende produsenter av pengeskap, brannsikre skap og panserdører og fikk etter Finansdepartementets anbudskonkurranse enerett til levering til postkontorer og offentlige institusjoner.
Frem til 1990 ble det produsert pengeskrin, natt-safer og skap for minibanker da produksjonen opphørte, men firmanavnet eksisterer i dag som en del av Eiendomsikring A/S. Som senere ble kjøpt opp av Certego As
Alleybreen
Alleybreen er en isbre i Antarktis som drenerer nordsiden av Britannia Range i nærheten av Ward Tower og flyter nordover til Darwinbreen. Den ble navngitt 14. november 2000 av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter Richard Alley fra Department of Geosciences ved Pennsylvania State University, en glasiolog i United States Antarctic Program som spesialiserte seg på studier av isstrømmer på Den vestantarktiske innlandsisen. New Zealand Antarctic Place-Names Committee (NZ-APC) godkjente navnet 20. februar 2001.
I Don’t Feel Hate
Bakgrunn
De tyske kringkasterne ARD og NDR offentliggjorde i februar 2021 at de internt hadde valgt influenseren Jendrik Sigwart til å representere Tyskland i Eurovision Song Contest 2021. Noen uker senere ble det kjent at tittelen på låten var «I Don't Feel Hate». Den er skrevet av Jendrik sammen med Christoph Oswald. Oswald har også produsert singelen. Sangen er en lystig poplåt med mye bruk av ukulele. Sangen har engelsk tekst, men inneholder en kort sekvens der Jendrik etterligner en radiovert og snakker på tysk.
Sangen hadde premiere 25. februar 2021 og ble sluppet for strømming og digital nedlastning. Dagen etter fremførte Jendrik den første gang live i programmet NDR Talkshow.
«I Don't Feel Hate» var Tysklands bidrag til Eurovision Song Contest 2021. Som ett av de «fem store landene» var Tyskland direktekvalifisert til finalen i Rotterdam Ahoy i Nederland lørdag 22. mai 2021. Sangen ble nummer 25 av 26 med 3 poeng – samtlige fra juryene. Fra seerne fikk låten 0 poeng.
KVS Bygland
Kristen videregående skole Bygland, KVS-Bygland, er en privat videregående internatskole i Bygland, Setesdal, etablert i 2002 og eid av Indremisjonsforbundet.
Skolen ble etablert i 1916 og har i årenes løp vært husmorskole, landbruksskole og skogskole under navnet Bygland skogskule. Skogskolen var en av flere fylkeskommunale skogskoler som utelukkende utdannet skogsarbeidere. Stadig synkende elevtilgang gjorde at skogskolen i 2000 måtte legge ned og skolelokalene stod uten aktivitet et par år før Indremisjonen i 2002 takka ja til et tilbud om å overta eiendommene mot å sørge for fortsatt skoledrift på Bygland. I starten ble skolen drevet under KVS-Lyngdal, men tok etter kort tid over driften selv.
Det første året hadde skolen 28 elever, men elevtallet har steget til 79 elever i 2010 med en stab på 21 ansatte. Ansatte ved skolen må bekjenne seg kristen tro og delta i det sosialpedagogiske arbeidet på skolen. Skoledagene starter gjerne med en kort andakt.
Plassering
Skolen ligger på Åkhus på østsiden av Byglandsfjorden, ved veien mot Jordalsbø og Skreland i tettstedet Bygland.
René Sommerfeldt
René Sommerfeldt (født 2. oktober 1974) er en tysk langrennsløper. Han vant verdenscupen i langrenn sesongen 2003/2004 etter å ha kommet på andreplass sesongen før. Han kom også på andreplass i sesongen 2007/08 etter å ha prestert bra under Tour de Ski. Han hadde den beste tiden på den siste etappen og klatret seg opp til en andreplass totalt.
Franchot Tone
Tidlige liv
Franchot ble født som Stanislaus Pascal Franchot Tone i Niagara Falls i New York, som den yngste sønnen til Dr. Frank Jerome Tone, den velstående presidenten i Karborundum Company, og hans sosialt fremtredende kone, Gertrude van Vrancken Franchot. Tone var også en fjern slektning av Wolfe Tone: hans tipp-tipp-tipp-tipp-oldefar John var en fetter av Peter Tone, hvis eldste sønn var Theobald Wolfe Tone. Tone var av både fransk, kanadisk, irsk, britisk og baskisk opphav.
Tone gikk på The Hill School i Pottstown og senere ble han utdannet ved Cornell University, der han satt som president i skolens teaterklubb, og han ble valgt til Sphinx Head Society. Han ble også med i brorskapet Alpha Delta Phi. Han ga opp familiebedriften for å forfølge en skuespillerkarriere innen teateret. Etter endt utdannelse flyttet han til Greenwich Village i New York og fikk sin første store rolle på Broadway-teateret i 1929 på regissør Katharine Cornells produksjon av The Age of Innocence.
Karriere
Tone var senere en av grunnleggerne av den berømte Group Theatre, sammen sammen med Harold Clurman, Cheryl Crawford, Lee Strasberg, Stella Adler og Clifford Odets som også var kjente innenfor teaterbransjen. Disse var intense og produktive år for ham. Han hadde flere teaterproduksjoner i 1931 og 1932.
Men i 1932, derimot, var Tone den første innenfor ledelsen av denne teatergruppen som valgte å vende ryggen til teateret og reise til Hollywood, da MGM tilbød ham en filmkontrakt. I hans memoarer fra Group Theatre forteller Harold Clurman at Tone langt på vei var den mest konfronterende og egosentriske fra ledergruppen.
Tone returnerte til teateret fra tid til annen, også etter 1940-tallet, selv om det meste av hans tid ble brukt på filminnspillinger i Hollywood. Tone gjorde sin debut på TV-skjermen i 1932 med filmen The Wiser Sex. Han oppnådde mer berømmelse året etter, da han var med i hele syv filmer.
I 1935 spilte Tone i den kjente filmen Mytteriet på Bounty. For denne filmen ble han nominert til Oscar for beste mannlige hovedrolle. Samme år spilte han også i The Lives of a Bengal Lancer og Dangerous, der han spilte mot Bette Davis. Han hadde også enkelte produksjoner ved Broadway på denne tiden.
Tones siste opptredener på film var hans gjesteopptredener i Harm's Way (der han portretterte Admiral Husband E. Kimmel) fra 1965 og Nobody Drives Forever (1968). I 1935 giftet Tone seg med skuespillerinnen Joan Crawford. De skilte seg etter fire års ekteskap. Tone og Crawford lagde syv filmer sammen på 1930-tallet: Vi lever i dag (1933), Den dansende venus (1933), Sadie McKee (1934), No More Ladies (1935), Sladderen går (1936), Love On The Run (1936) and The Bride Wore Red (1937).
Personlige liv
I 1951 hadde Tone et forhold med medskuespilleren Barbara Payton, som lagde overskrifter i avisene da hun fikk en rekke ansiktsskader og falt i koma i 18 timer etter å ha fått hjernerystelse under en nevekamp med skuespiller Tom Neal. Plastisk kirurgi klarte nesten å restaurere den brukne nesen og kinnbenet hennes. Tone giftet seg med Payton, men han skilte seg fra henne i 1952 etter å ha sett avslørende fotografier som beviste at hun fortsatt hadde et romantisk forhold med Tom Neal.
Senere har Tone giftet seg og skilt seg igjen to ganger. Først med modell og skuespiller Jean Wallace (1941–1948), som han fikk to sønner sammen med. Det andre ekteskapet var med skuespilleren Dolores Dorn (1956–1959).
Dødsfall
Tone døde av lungekreft i New York City i 1968, i en alder av 63 år. Hans levninger ble kremert og hans aske ble spredt. For sine mange bidrag til filmindustrien, har Franchot Tone blitt tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame ved 6558 Hollywood Blvd.
Trigonophorus dechambrei
Trigonophorus dechambrei er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor, flaskegrønn gullbasse. Begge kjønn har et flatt, T-formet framspring i pannen (slektsnavnet betyr "trekant-bærer"), på sidene av dette med rundede lapper, og også et rundet framspring som går fra bakhodet forover. Kroppen er ganske fint punktert, uten tydelige punktstriper på dekkvingene. Beina er rødlige.
Utbredelse
Arten lever i det sørvestlige Kina (Sichuan).
Nordiske grener under Vinter-OL 2010
Nordiske grener under Vinter-OL 2010 ble avviklet i Whistler Olympic Park, og det ble arrangert totalt 18 øvelser.
Det ble arrangert tolv langrennsøvelser. Seks øvelser hver for menn og kvinner, i både fri teknikk og klassisk stil. I skihopping ble det arrangert to individuelle konkurranser og en lagkonkurranse, alle for menn. Tre øvelser ble arrangert i kombinert. Det er ingen klasse for kvinner i kombinert i OL eller VM.
Langrenn
se hovedartikkel Langrenn under Vinter-OL 2010
Menn:
Kvinner:
Skihopping
se hovedartikkel Skihopping under Vinter-OL 2010
Kombinert
se hovedartikkel Kombinert under Vinter-OL 2010
6. etappe av Tour of Norway 2019
6. etappe av Tour of Norway 2019 gikk fra Gran til Hønefoss den 2. juni 2019 og var 175,4 km lang.
Viktor Deputatov
Viktor Sergejevitsj Deputatov (russisk: Виктор Сергеевич Депутатов; født 10. mai 1961) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.
Deputatov vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Han var med på det sovjetiske laget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak India og Spania. Seks lag deltok og det ble spilt en innledende enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen kom på tredjeplass og fikk møte Polen som ble nummer fire i en bronsefinale. Sovjetunionen vant bronsefinalen med 2-1. Deputatov spilte én kamp i OL-turneringen.
Bistrița (Siret)
Bistrița er en 283 kilometer lang høyre sideelv til Siret i Romania.
Bistrița går under navnet Bistrița Aurie («Gylne Bistrița») fra kilden i Rodnafjellene til samløpet med elven Dorna ved Vatra Dornei. Elva renner gjennom Øst-Karpatene og munner ut i Siret nedstrøms for Bacău.
Elva er utbygget for vannkraft ved reservoaret Izvorul Muntelui.
Gammarus annandalei
Gammarus annandalei er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Baard Haugan Ingebretsen
Baard Haugan Ingebretsen (født 1971) er en norsk lyddesigner. Han har jobbet på en rekke norske filmer og TV-serier, flere av dem sammen med Tormod Ringnes. Blant filmene de to har jobbet på er Max Manus fra 2008, Kon-Tiki fra 2012 og amerikanske Pirates of the Caribbean: Dead Men Tell No Tales fra 2017.
Han har vunnet tre Kanonpriser og en Amandapriser, alle i klassen beste lyddesign.
Appasionata Criminelle
Appasionata Criminelle er et musikkalbum med Ole Amund Gjersvik, utgitt i 1992. Medvirkende: Jan Kåre Hystad, Ole Jacob Hystad, Ole Thomsen, Helge Lilletvedt, Ole Amund Gjersvik og Geir Svinnset.
Acoustic Records 1992.
Arnfinn Malm
Arnfinn Malm (født 20. desember 1941) er en norsk tidligere skihopper som representerte Byåsen IL. Han ble norsk juniormester (eldre junior) i 1961, og tok bronsemedalje i senior-NM i Marikollen i 1963. I VM i Zakopane i 1962 ble han nummer 37 i normalbakken. Han vant rennet Montgomery Cup i Gstaad tre år på rad, i 1961, 1962 og 1963. I 1961 var han trener for det sveitsiske hopplandslaget.
Gammarus annulatus
Gammarus annulatus er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Arten er funnet i Nord-Atlanteren ved USA og Canada.
Anne G. Holt
Anne Gerd Holt (født 6. desember 1961 i Asker) er en norsk illustratør.
Anne Holt har utdannelse fra Westerdals Reklameskole og Kunst- og håndverksskolen i Oslo der hun studerte fra 1981 til 1985. Hun er særlig kjent fra en lang rekke barnebøker, blant annet rundt 40 titler i den populære serien om Karsten og Petra (siden 1992) samt flere om Løveungen og Frøken Kanin og Kokos, alle småbarnsbøker skrevet av Tor Åge Bringsværd.
Illustrasjonene hennes er ofte laget i akvarellteknikk. De er barnevennlige, med tydelige detaljer og figurer tegnet med sikker strek i en forenklet, forklarende stil.
Amalie Margrethe Christiane Caroline av Leiningen-Westerburg
Amalie Margrethe Christiane Caroline, født riksgrevinne av Leiningen-Westerburg (født 29. juni 1713, død 8. juli 1800) var en dansk-tysk adelsdame, barnebarn av Norges stattholder, Ulrik Frederik Gyldenløve.
Hun var datter av Georg Carl Ludwig rigsgreve von Leiningen-Westerburg (1666–1726) og Margrethe, født komtesse Danneskiold-Laurvigen. 22. desember 1744 giftet hun seg med general, senere greve, Christian Lerche (1692–1757). I 1753 ble hun tildelt ordenen dame de l'union parfaite.
Det barnløse ekteparet opprettet stamhuset Lerchenborg etter et lystslott av kongelig format, som de hadde latt oppføre i nærheten av Kalundborg i årene 1743-45. Da Christian Lerche døde i 1757, overtok Amalie Margrethe Christiane stamhuset. En kommisjon ble nedsatt som fikk nedbrakt hennes gjeld fra 70 000 til 20 000 riksdaler. I ektemannens testamente var det bestemt at slektningen Georg Flemming Lerche (1735–1804) skulle arve stamhuset, men først etter enkens død. I 1766 ble det dog inngått en avtale, hvor han overtok godset mot å påta seg Amalie Margrethe Christianes gjeld samt betale en apanasje.
Hun døde i Hamborg den 8. juli 1800. Liket ble heretter fraktet til København, hvor hun ble bisatt ved sin manns side i Christians kirkes krypt. Hennes og mannens alliansevåpen ses på Kaalund kloster i Kalundborg.
Østerrike under Vinter-OL 2006
Østerrike under Vinter-OL 2006. Åttito sportsutøvere fra Østerrike deltok i elleve sporter under Vinter-OL 2006 i Torino i Italia. Østerrike ble tredje beste nasjon med ni gull-, sju sølv- og sju bronsemedaljer. Alpinisten Renate Götschl var Østerrikes flaggbærer under åpningsseremonien.
Brandon (Ohio)
Brandon er et kommunefritt område (unincorporated community) i Knox County, i delstaten Ohio i USA.
Historie
Brandon ble opprinnelig kalt Four Corners, så Hildreth, men stedet ble ikke avmerket på offisielle kart da det var uenighet om landområdet i 1840-årene. Et postkontor ble først etablert på stedet navnet Hildreths i 1839. Postkontorets navn ble endret til Brandon i 1848, og var i drift til 1902.
Skotske klaner
Skotsk klan (fra skotsk-gælisk: clann, bokstavelig «barn», mer bredt «slekt/familie/skyldfolk» er historisk en slektsgruppe blant skotsk folk. Klaner ga en følelse av delt identitet og avstamning til de innenfor gruppene, og i moderne tid har en offisiell struktur anerkjent av Lyon Court (domstol som regulerer heraldikk og våpenskjold i Skottland). De fleste klaner har deres eget tartanmønster, vanligvis datert fra 1800-tallet, som medlemmene kan innlemme i kilt eller andre former for klær.
Den moderne forestillingen av klanene, hver med deres egen tartan og særskilt landområder, ble utbredt av den skotske forfatteren Walter Scott etter påvirkning av andre. Historisk var tartanmønstre og formgivning tilknyttet med lavlands- og høylandsdistriktene og som vevere i disse områdenes tenderte å framstille klesmønstre som var favoriserte i nettopp disse distriktene. Ved prosessen av sosial evolusjon, fulgte det at klaner/familier som var framstående i et særskilt distrikt ville bære tartanmønsteret fra dette distriktet, og det var da et kort skritt at dette samfunnet ble identifisert med det.
Det er en vanlig misforståelse at hver eneste person som bærer klanens navn er også etterkommer i direkte linje fra klanens høvding (chief). Mange i klanen, selv om de ikke var i slekt med høvdingen, tok hans etternavn som deres eget, enten for å vise solidaritet eller for å skaffe seg den grunnleggende beskyttelse eller for å oppnå nødvendig livsopphold. De fleste medlemmene av klanen var leietakere som arbeidet for klanens ledere i føydalt avhengighetsforhold. I motsetningen til populære forestillinger, de vanlige medlemmene av klanen hadde sjelden noen slektsforhold til klanens høvdinger, men de tok noen ganger høvdingens etternavn som deres egen da bruken av etternavn ble vanlig på 1500- og 1600-tallet. Således ble det etablert som en myte på 1700-tallet at hele klanen nedstammet fra en felles stamfar, kanskje støttet og underbygget i den opprinnelige betydningen av det skotsk-gæliske begrepet clann i betydningen «barn» eller «avkom».
Mange klaner har deres egen klanhøvding (chief); de som ikke har det, er på engelsk kjent som armigerous klaner i henhold til at i heraldikk er en armiger en som har rett til å bære kjennetegne eller våpenskjold (armiger = bear arms, «bære våpen», armour-bearer, «våpen-bærer»). Klaner er generelt identifisert med geografiske områder opprinnelig kontrollert av deres grunnleggere, tidvis med et nedarvet festning og klansamlinger, noe som er et fokus i sosiale sammenhenger. Det mest kjente sammenkomst av klaner i nyere tid var The Gathering 2009 i Edinburgh, som tiltrakk seg minst 47 000 deltakere fra hele verden, ikke kun Skottland.
Medlemskap i klanen
Som nevnt innledningsvis er ordet klan avledet fra det gæliske ordet clann. Behovet for en bevist avstamning fra en felles stamfar knyttet til høvdingens hus og slekt er for innskrenkende. Klaner utviklet et område basert på at den innfødte befolkningen som kom til å akseptere autoriteten til den dominerende gruppen i nærheten. En klan kunne også omfatte en større gruppe av løst tilknyttede ’slekt’ – avhengige familier – som alle så på klanens høvding som deres leder og deres beskytter.
I henhold til den 33. Lord Lyon, Thomas Innes of Learney, er en klan et samfunn som kan skjelnes ved heraldikk og som anerkjent av monarken. Learney betraktet klaner å være «edle inkorporasjoner» grunnet våpenskjoldet som ble framvist av klanens høvding og som var blitt gitt til eller på annet vis anerkjent av Lord Lyon som en myndighetsperson for monarken, således bekreftet av kongelig anerkjennelse for hele klanen. Klaner med anerkjente høvdinger er derfor betraktet som et edelt samfunn under skotsk lov. En gruppe uten en høvding anerkjent av monarken, via Lord Lyon, har ingen offisiell rang under skotsk lov. Fordringshavere til tittelen som høvding (chief) er forventet å bli anerkjent av Lord Lyon som den rettmessige arvingen til det vanlige våpenskjoldet til klanens stamfar som fordringshaveren søker å bli anerkjent av. Klanhøvdingen er den eneste person som har rett til å bære vanlige våpenskjold ved å være klanens nedarvete grunnlegger av klanen. Klanen er betraktet som høvdingens arveberettigete eiendom og høvdingens våpenskjold er klanens segl og fungerer som den lovlige representant av klansamfunnet.
Historisk utgjorde en klan alle som bodde i høvdingens område, eller på tilstøtende områder hvor beboerne hadde gitt sin lydighet til den nevnte høvding. Over tid, med de konstante endringer av klanens grenser, utflytning eller regimeendringer, kunne klaner utgjøre et stort antall medlemmer som var uten slektstilhørighet og som hadde andre etternavn. Ofte kunne de som bodde på høvdingens egne landområder også ta klanens etternavn. En høvding kunne legge til sin klan ved å adoptere andre familier, og hadde også den lovlige rett til å lyse fredløs enhver fra sin klan, inkludert medlemmer fra sin nærmeste familie. I dag er alle som høvdingens etternavn automatisk betraktet som medlem av høvdingens klan. Også enhver som tilbyr sin lydighet til en høvding blir medlem av klanen, om ikke høvdingen selv beslutter å ikke akseptere denne persons lydighet.
Klanmedlemmer går via etternavnet. Barn som tok deres fars etternavn er en del av deres fars klan og ikke deres mors. Imidlertid har det vært flere tilfeller hvor en etterkommer via morssiden har endret deres etternavn for å krave retten til å være høvding av en klan, slik som den 29. høvding av klan MacLeod som var født John Wolridge-Gordon (1935–2007), men endret sitt navn til John MacLeod ved å ta sin mors etternavn for å bli leder av MacLeodene. I dag kan klaner ha lister over septer. Septer er i skotsk språkbruk etternavn av familier som har annet navn enn klanen de følger eller på annen måte er assosiert med denne klanen. Det er ingen offisiell liste over klanens septer, og beslutningen av hvilke septer en klan har er opp til klanen selv. Forvirrende nok kan septnavn bli delt mellom mer enn én klan, og det kan være opp til den enkelte å benytte sin familiehistorie eller genealogi for å finne den korrekte klan å bli assosiert med.
Flere klansamfunn har blitt gitt våpenskjold. I slike tilfeller er disse våpenskjoldene adskilte fra høvdingene. Tidligere Lord Lyon Thomas Innes av Learney uttalte at slike samfunn, i henhold til loven om våpenskjold, er betraktet som indeterminate cadet («ubestemmelig kadett»).
Klanenes autoritet
Tilhørighet til klanene inneholdt to komplementære, men adskilte konsepter om arv. Disse var først den kollektive arven til klanen, kjent som deres dùthchas, som var deres hevdvunnet rettighet til å bosette seg i områdene hvor høvdingene og den ledende lavadel sedvanligvis ga beskyttelse. Dette konseptet var hvor alle klansmenn anerkjente den personlige autoriteten til høvdingen og lederne som tillitsmann for deres klan. Det andre konseptet var den bredere anerkjennelsen av bevilgningen av charter fra monarken og andre mektige landeiere til høvdingene og godseierne (lairds) som definerte eiendommen som deres klan var bosatt på. Dette var kjent som deres oighreachd og ga et annerledes ettertrykk til klanhøvdingenes autoritet i at de ga autoritet til høvdingene og ledende lavadel som grunneiere, ved at de eide jorda i deres egen rett, framfor kun på vegne av klanen. Fra begynnelsen av det skotske klansystemet, strebet klanens krigerelite, som var kjent som fine, etter å bli jordeiere foruten å være de territoriale krigsherrer.
Klaner, loven og juridisk prosess
Konseptet med dùthchas nevnt over holdt forrang i middelalderen, men ved tidlig moderne tid var konseptet med oighreachd foretrukket. Dette skiftet reflekterte viktigheten av skotsk lov i utformingen av klansystemets struktur ved at fine (krigereliten) ble belønnet med chartere og kontinuiteten av arvelig rekkefølge var sikret. Arvingen til høvdingen var kjent som tainistear og var vanligvis den direkte mannlige arving. I en del tilfeller ble den direkte mannlige arvingen imidlertid satt til siden for en mer politisk dyktig eller krigersk slektning. Det var ikke mange stridigheter over etterfølgelsen etter 1500-tallet og ved 1600-tallet var det svært sjeldent at den mannlige arvingen ble satt til side. Dette var styrt og begrenset av loven av entail (en form for tillitsavtale etablert ved gjerning eller oppgjør), som forhindret eiendommer fra å bli delt opp blant kvinnelige arvinger og således også forhindret tap av klanens eiendommer.
Den fremste rettslige prosess benyttet innenfor klanene for avgjøre kriminelle og sivile stridigheter var kjent som arbitration («voldgiftsdom») hvor den krenkete og angivelig fornærmede siden la fram deres sak for en jury som var satt sammen fra den ledende lavadelen og ble overvåket av klanens høvding. Det var ingen anke mot beslutningen som juryen ga, og som vanligvis var nedtegnet av lokale domstol, enten den var kongelige eller burgh (i byen).
Sosiale bånd
Oppfostring (praksisen med en familie oppfostrer et barn ikke er ens eget) og manrent («mann-leie», skotsk kontrakt, vanligvis militær i sitt vesen) var de viktigste former for sosial bånd i klanene. I tilfellet med oppfostring ville høvdingens barn bli oppfostret av et foretrukket medlem av lavadelen innenfor klanen og likeledes ville deres barn bli favorisert av klanens medlemmer.
I tilfelle med manrent var dette en kontrakt om binding av familieoverhoder som vendte seg til klanhøvdingen for territorial beskyttelse, men som ikke bodde på jordeiendommene til klanens elite. Disse bindingene var forsterket ved calps, dødsplikter betalt til høvdingen som et kjennetegn på personlig lydighet til familien når deres leder døde, vanligvis i form av deres beste ku eller hest. Skjønt calps ble bannlyst av parlamentet i 1617, men praksisen fortsatte å bli betalt for beskyttelse i det skjulte.
Ekteskapsallianser forsterket forbindelsene mellom naboklaner på lik linje med familier innenfor klanens område. Ekteskapsallianser var også en kommersiell kontrakt som involverte utveksling av buskap, penger og land via betalinger hvor bruden var kjent som tocher og brudgommen var kjent som dowry.
Forvaltning
Leie fra de som bodde innenfor klanens eiendommer ble samlet inn av takisman («leietakeren»). Den lavere delen av adelen forvaltet godsene, fordelte runrig (et noe uklart system hvor forpaktning av striper av dyrkbar mark kunne bli omfordelt til beste for flertallet, særskilt i Høylandet og på øyene), utlån av såkorn og redskaper, og ledelse i å drive buskap til Lavlandet for salg. De ga en mindre andel av betalingen til klanadelen. De hadde en viktig militær rolle i å mobilisere klanens hær, både når det var påkrevd for krigføring og mer vanlig for et større frammøte av tilhengere ved bryllup og begravelser, og tradisjonelt i august for jakt som inkludert sportsaktiviteter for tilhengerne, forløperen til de moderne Høylandslekene.
Strid og uro
Hvor oighreachd (land eid av klanens elite eller krigerkaste, fine) ikke tilsvarte den felles arv av dùthchas (klanens kollektive område) kunne det føre til territoriale uro og krig. Fine representerte deres klansmenn som betale leie til andre jordeiere. En del klaner benyttet uenighet og stridigheter til å ekspandere sine områder. Mest kjent er klan Campbell og klan Mackenzie som var forberedt på å utnytte territoriale uenigheter blant klanene for selv å oppnå en utvidelse av deres egne landområder og innflytelse. Stridigheter langs vestkysten ble utfoldet med slik intensitet at klan MacLeod og klan MacDonald på øya Isle etter sigende ble redusert til å spise hunder og katter på 1590-tallet.
Stridigheter ble ytterligere sammensatt på 1500-tallet ved at skotske klaner deltok krigene til irlendere på den ene siden og det engelske Tudor-monarkiet på den andre siden. Innenfor klanene hadde det utviklet seg en militær kaste av medlemmer som var helt og holdent krigere og godsforpaktere, og som reiste sesongmessig til Irland for å slåss som leiesoldater.
Det var store stridigheter mellom klanene under borgerkrigene på 1640-tallet. Imidlertid foretrakk høvdingene og lederne i økende grad på denne tiden å bilegge lokale uenigheter ved å søke tilflukt i loven. Etter at monarkiet ble restaurert i 1660, minsket stridighetene mellom klanene betydelig. Den siste klanfeiden som førte til krig og kamp, og som ikke var en del av borgerkrig var slaget ved Mulroy den 4. august 1688. Den ble utkjempet mellom klan Mackintosh som hadde støtte av regjeringstropper under Kenneth Mackenzie av Suddie mot klan MacDonald av Keppoch som hadde støtte fra klan Cameron. Årsaken var omstridt landområder i Braes av Lochaber.
Kvegtyveri, kjent i Skottland som reiving, hadde vært en normal praksis opp til 1600-tallet. Det var også omtalt som creach hvor unge menn stjal buskapen fra naboklaner. Ved 1600-tallet fikk dette en nedgang og det meste kvegtyveriene var kjent som sprèidh hvor et mindre antall menn angrep tilstøtende områder i Lavlandet og buskapen som ble tatt ble vanligvis tilbakeført mot betaling av tascal, såkalt «informasjonspenger», og en garanti mot at det ikke ville bli rettforfølgelse. En del klaner, slike som klan MacFarlane og klan Farquharson, tilbød bønder i Lavlandet beskyttelse mot slik angrep og tyverier, ikke helt ulik generell pengeutpressing.
Lavlands klaner
En lov i det skotske parlamentet i 1597 snakker om »Chiftanis and chieffis of all clannis ... duelland in the hielands or bordouris», altså høvdinger av klaner i høylandene og i grensestrøkene i sør. Det har blitt argumentert at denne vage frasene omtaler familiene i grenseområdene i sør, Scottish Borders, som klaner. Denne loven går videre med å liste opp ulike familier i Lavlandet, inkludert Maxwell, Johnstone, Carruther, Turnbull, og andre kjente Border Reivers, «grensebanditter». Disse var folk på utsiden av loven langs grensen mellom Skottland og England fra slutten av 1200-tallet og fram til begynnelsen av 1600-tallet. De omfattet både skotter og engelskmenn som herjet områdene på begge sider av grensen uten å bry seg støtte om ofrenes nasjonalitet.
Klanen MacDuff fra Lavlandet er beskrevet særskilt som en «klan» i lovgivning til det skotske parlamentet i 1384.