cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kirsten Flagstad
Død og ettermæle
Operahuset i Oslo har fått adressen Kirsten Flagstads plass. I mai 1982 ble Joseph Grimelands (1916-2002) statue av henne avduket foran Norges musikkhøgskole i Wergelandsveien 21, men flyttet i 2008 til Kirsten Flagstads plass i forbindelse med operahusets åpning. I 2022 ble statuen flyttet igjen, ut til kaikanten og med ryggen mot operahuset.
Yoko Shimomura
Yoko Shimomura (下村 陽子) er en japansk videospillkomponist og musiker. Hun er best kjent for å ha komponert musikken til Kingdom Hearts-serien, Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars, Final Fantasy XV og Street Fighter II.
Kirsten Flagstad
Død og ettermæle
I Kristiansand er huset Amalienborg nå kontorer med et minnerom om Kirsten Flagstad. I Bergen er en gate i Fyllingsdalen oppkalt etter henne, likeså i Vågsbygd.
På Hamar er det hvert år en festival til minne for Kirsten Flagstad.
Fra mars 2004 prydet hun halen til et Norwegian-fly, etterfulgt av Henrik Ibsen og Alf Prøysen som prydet to fly satt i trafikk i april samme år.
War Rock
War Rock (koreansk:워록) (normalt skrevet som WarRock) er et flerspiller førstepersonsskytespill utvilket av det sørkoreansk selskapet Dream Execution.
Kongeboa
Kongeboa (vitenskapelig navn Boa constrictor) er en slange som lever i Mellom-Amerika, Sør-Amerika og på noen karibiske øyer. Den blir fra 2 til fire meter lang. Kongeboaen jakter både på bakken og i trær. Kostholdet består stort sett av fugler, mus, rotter og andre gnagere. Siden den ikke oppfører seg aggressivt er den vanlig å ha i fangenskap.
Store russiske encyklopedi
Store russiske encyklopedi (eller SRE) (russisk: Большая российская энциклопедия (БРЭ) – Bolsjaja rossijskaja entsiklopedija - BRE) er et nytt universelt leksikon i 30 bind, utgitt i Russland fra 2004. Det blir utgitt med hjelp av Det russiske vitenskapsakademi etter Vladimir Putins presidentdekret № 1156 i 2002.
Hovedredaktøren for Store russiske encyklopedi er Vitenskapsakademiets president Jurij Osipov. Redaksjonens styre omfatter 80 av akademiets medlemmer, herunder nobelprisvinnerne Zjores Alfjorov og Vitalij Ginzburg.
Det første, innledende bindet, som ble utgitt i 2004, handlet utelukkende om Russland, og er planlagt gjenutgitt hvert femte år. Fra 2005 til 2010 er det utgitt seksten bind, fra «А» til «Ласточковые».
Jussbuss
Jussbuss endret navn fra Juss-Buss til Jussbuss 1. september 2016.
Fossum (Bærum)
Fossum er et strøk i Bærum kommune, vest for Lysakerelva ved Bogstadvannet og nord for Eiksmarka. Gården Fossum har navn fra fossene i elva som nå er oppdemmet og avgrenser Bogstadvannet mot sør. Det er gode badeplasser på Fossum.
Jussbuss
Jussbuss ble stiftet i 1971 og gir gratis rettshjelp i enkeltsaker. Jussbuss jobber med de rettsområdene hvor behovet for rettshjelp er størst. I tillegg til behandling av enkeltsaker, jobber Jussbuss rettspolitisk innenfor de sine spesialfelt og driver dessuten med forskning innenfor feltene.
Fossum (Bærum)
Fossum Jernverk ble grunnlagt i 1770-årene, og var en del av Bærums Verk. I 1791 ble verket kjøpt av Peder Anker, som anla Ankerveien mellom Fossum og Bærums Verk. Fossum verk ble nedlagt i 1858. Fortsatt står verkets skolebygning og en del arbeiderboliger, og deler av damanlegget.
Jussbuss
Jussbuss er delt inn i følgende fire faggrupper: Hver gruppe består av seks fulltidsansatte saksbehandlere og tre deltidsansatte. Jussbuss har også en daglig leder, samt kontormedarbeidere. Alle saksbehandlere og daglig leder er jusstudenter.
I 2015 ble det opprettet en miljørettsgruppe som et prøveprosjekt.
Fossum (Bærum)
På Fossum ligger idrettsanlegget til Fossum Idrettsforening og treforedlingsbedriften Fossum Bruk, som eies av Løvenskiold.
Jussbuss
I 2017 behandlet Jussbuss 6,072 henvendelser.
Vinteren 2015-16 flyttet tiltaket til «Jusshuset» sammen med Gatejuristen og JURK.
G-punkt
G-punktet er et punkt som ligger ca. fem centimeter inn i kvinnens vagina, og er oppkalt etter den tyske legen Ernst Gräfenberg.
HTC Incredible S
HTC Incredible S er en Android-basert mobiltelefon fra HTC.
G-punkt
G-punktet ligger i fremre skjedevegg. Punktet består av nerveender og kjertler, er et svamplegeme som har likhetstrekk med en manns penis. Ved stimulering av punktet kan kvinnen få orgasme, men det gjelder ikke alle. Noen kvinner er mer ømfintlige for stimulering enn andre, og noen reagerer ikke i det hele tatt.
HTC Incredible S
Operativsystemet på telefonen er Android versjon 2.2 Froyo, som kan oppgraderes til versjon 2.3 ved hjelp av telefonens menysystem. Incredible S ble lansert av HTC 15. februar 2011 på mobilmessen MWC 2011 i Barcelona, og overtar etter HTC Incredible, som dog aldri har blitt markedsført i Norge. Den har en touchskjerm på fire tommer. Menysystemet er HTCs brukergrensesnitt Sense, og kameraet er på åtte megapiksler.
G-punkt
Skepsis og forskning
Blant leger og gynekologer er det skepsis om G-punktet i det hele tatt eksisterer Dr. Amichai Kilchevsky ved Yale-New Haven Hospital i Connecticut har ledet en studie om G-punktet, ved å gjennomgå engelskspråklig forskningsmateriale som foreligger fra 1950 frem til 2011, som har gitt treff ved visse søkeord. Konklusjonen hans er at det ikke eksisterer, med forbehold om at alle mulige metoder for å påvise G-punktet er tatt i bruk.
I 2012 fant den amerikanske forskeren Adam Ostrzenski ved instituttet for gynekologi i St. Petersburg G-punktet under en obduksjon. Studien ble publisert i The Journal of Sexual Medicine.
Norsk Forbund for Utviklingshemmede
Norsk Forbund for Utviklingshemmede (NFU) er en interesseorganisasjon for personer med utviklingshemming. NFU ble stiftet i 1967.
Stefan Heym
Stefan Heym (født Helmut Flieg, 1913–2001) var en tysk forfatter og medlem av Forbundsdagen fra 1994 til 1995.
Norsk Forbund for Utviklingshemmede
NFU er en pådriver for å bedre levekårene for mennesker med utviklingshemming, høringsinstans i alle saker som berører mennesker med utviklingshemming. NFU driver også bistandsarbeid i Afrika, Asia og Øst-Europa.
Stefan Heym
Heym ble født i en jødisk familie i Chemnitz i Tyskland. Han begynte å skrive da han gikk på skolen, og for en kritisk artikkel ble han utvist fra skolen. Under det nasjonalsosialistiske regimet emigrerte han først til Tsjekkoslovakia og senere til USA. Her studerte han i Chicago, og etter hvert ble han leder av eksilavisen «Deutsches Volksecho» i New York.
Norsk Forbund for Utviklingshemmede
NFU har omtrent 8.000 medlemmer, fordelt på 13 fylkeslag og 250 lokallag. Styreleder er Tom Tvedt.
Stefan Heym
I 1952 kom han tilbake til DDR, fordi han ikke støttet antikommunismen, og ble redaktør i «Berliner Zeitung». I tillegg skrev han flere romaner.
På 1970-tallet ble han overvåket av Stasi. Han ble ekskludert fra den østtyske forfatterforeningen 1979.
Etter gjenforeningen var han partiløst medlem av den tyske Forbundsdagen mellom 1994 og 1995. Som forsamlingens eldste medlem («Alterspräsident») holdt han i november 1994 åpningstalen for den 13. Forbundsdagen. Han nedla sitt mandat i oktober 1995 i protest mot en grunnlovsendring i forbindelse med en økning av diettpengene for Forbundsdagens medlemmer.
Heym døde mens han deltok på et Heinrich Heine-symposium i Tel Aviv i Israel i 2001.
Lost (sesong 1)
Episoder av Lost sesong 1 er en liste over episodene i den første sesongen av den amerikanske TV-serien Lost. Den første episoden ble vist på amerikansk TV 22. september 2004, og på norsk TV 2. februar 2005.
Pilot, del 1
Jack Shephard våkner desorientert og forslått i en jungel. Han ser en gul labrador retriever som løper gjennom skogen. Jack løper gjennom jungelen og kommer ut på en tropisk strand, hvor han ser vrakrestene etter Oceanic Flight 815. Jack som er kirurg begynner å hjelpe andre overlevende. Etterhvert trekker Jack seg tilbake for å ta seg av sine egne sår, og møter Kate som han ber om hjelp til å sy et sår han har på ryggen. Kate forteller at flyet brakk i flere deler i luften. Andre overlevende, blant annet Michael og Walt, møtes for å diskutere hva de skal gjøre med de døde, mens en uinteressert Sawyer ser på. Hurley samler sammen mat fra vrakrestene, og fordeler den blant de overlevende.
Pilot, del 2
Jack, Kate, og Charlie går tilbake til stranden, hvor Kate spør Charlie hva han gjorde på badet. Charlie hevder han var syk. Et tilbakeblikk viser Charlie ombord i flyet hvor han nervøst beveger fingrene. Han ser at flyvertinnen snakker om han, og reiser seg raskt og går på badet. Inne på badet ser vi han ta heroin. Før han rekker å skylle ned resten av stoffet, begynner turbulensen og han skynder seg til det nærmeste sete.
Mens han leter et Vincent oppdager Walt et par håndjern som han gir til Michael. Jack, Kate og Charlie kommer tilbake til stranden og oppdager Sawyer og Sayid som slåss. Michael gir håndjernene til Jack, og Sawyer anklager Sayid for å ha krasjet flyet. Sayid tar radioen og fikser den, men den har hverken signal eller mye batteri igjen. Han avslører til Hurley at han var en kommunikasjonsoffiser med den irakiske hæren under Gulfkrigen. Charlie går vekk fra de andre for å ta mer heroin. Jack ber Hurley om å finne antibiotika.
Sayid, Kate, Charlie, Boone, Sawyer og Shannon tar med seg radioen lengre inn på øya for å forsøke å få et signal. På veien blir de angrepet av et dyr, som Sawyer dreper med en pistol – det viser seg at dyret er en isbjørn. Sawyer forteller at han har fått pistolen fra en skadet politimann som var ombord, og Sayid anklager Sawyer for å være fangen politimannen transporterte.
Et tilbakeblikk viser de siste øyeblikkene av flyturen, hvor Kate snakker med politimannen og hvor hun har på seg håndjernene Walt fant i jungelen.
Når Sayid slår på radioen får de signal. Men det blir blokkert av en radiosending på fransk som har blitt repetert i 16 år.
Tabula Rasa
Gruppen prøver å ta seg av den hardt skadde politimannen, og Jack oppdager Kates fortid. Gruppen som var ute for å sende radiosignal er på vei ned fra fjellet, og blir enige om å ikke fortelle de andre om den franske sendingen. Etter en slåsskamp over pistolen blir de enige om å gi den til Kate.
I et tilbakeblikk ser vi Kate i Australia. Hun blir vekket av en gårdbruker, Ray, som vil vite hvorfor hun sover i låven hans. Kate oppgir et falskt navn, Annie, og blir tilbudt en jobb på gården. Når hun senere skal forlate gården, tilbyr Ray å kjøre henne til togstasjonen. Kate oppdager at Ray har planlagt å overlate henne til myndighetene mot den utlovede belønningen. Når Kate ser politimannen kjører bak dem, tar hun rattet fra Ray og bilen ender opp i grøfta. Mens hun forsøker å redde Ray, mister hun muligheten til å stikke av.
Michael spør Walt om Locke, og forbyr Walt å tilbringe tid med ham. Michael leter etter Walts hund Vincent i jungelen. Locke finner til slutt hunden ved å bruke en hundefløyte, og hunden kommer tilbake til Walt.
Politimannens høye smertestønn skaper en misstemning i gruppen. Han forteller Jack at han ønsker å snakke med Kate alene. Mens hun er inne i teltet, forteller Hurley Jack at Kate har pistolen. Jack ser Kate forlate teltet, og hører pistolen bli avfyrt. Sawyer kommer ut fra teltet, og sier han gjorde det som måtte gjøres. Men smerteskrikene fortsetter. Jack kaster en forstyrret Sawyer ut fra teltet, og snart stopper smerteskrikene.
Walkabout
Jack bestemmer at de må brenne flyvraket, etter at villsvin raserer der inne. Fire dager etter styrten oppdager de overlevende at det begynner å bli lite mat. Locke foreslår å jakte villsvin i jungelen, og han, Kate og Michael drar på jakt. Sayid gir Kate radiomottageren og ber henne om å finne et signal.
I et tilbakeblikk ser vi Locke på jobb i en kontorbygning. Sjefen hans, Randy, mobber han når han oppdager at Locke har planlagt en tur i den australske villmarken. Randy sier det er ting Locke ikke kan gjøre i hans tilstand. "Ikke fortell meg hva jeg kan gjøre", er Lockes sinte svar.
Hjemme i sin ett-roms leilighet snakker Locke med en kvinne som heter Helen på telefonen. Han inviterer henne med på turen, men hun avslår og sier hun ikke møter kunder.
Michael blir skadet under jakten, og Kate hjelper han tilbake til stranden. På veien klatrer hun opp i et tre for å bruke mottageren, men mister den når hun ser monsteret. Mottageren blir ødelagt i fallet. Locke har også et møte med monsteret, men istedenfor å løpe blir han stående.
White Rabbit
Joanne, en av de overlevende, holder på å drukne i havet. Boone svømmer ut, men klarer ikke å nå henne. Det ender med at Jack må redde Boone, og Joanna drukner. Jack er opprørt over at han ikke klarte å redde henne.
Hurley og Charlie vil at Jack skal bestemme hvordan de skal håndtere mangelen på vann. I et tilbakeblikk ser vi moren til Jack fortelle at faren har dratt til Australia, og hun ønsker at Jack skal reise etter og hente ham hjem.
Locke sier til Jack at de trenger en leder, og at det bør være Jack. Jack forteller at han ser faren sin i hallusinasjoner. Til dette svarer Locke at øya er spesiell, og at alt som skjer der skjer av en grunn.
I et tilbakeblikk ser vi Jack i en likkjeller. En lege forteller at hans far døde av alkohol forgiftning. Jack identifiserer kroppen. Den natten på øya, finner Jack huler med friskt vann. Det er også vrakdeler fra flyet der, inkludert en kiste. Jack åpner kisten, bare for å oppdage at den er tom. Han blir sint og ødelegger den.
House of the Rising Sun
Et tilbakeblikk viser Sun på en fest. Jin, en av kelnerne, gir Sun en lapp om å møte i hemmelighet. Sun ønsker å stikke av med Jin, men han insisterer at de skal fortelle faren hennes om deres forhold.
Jack, Kate, Charlie og Locke går til hulene, hvor de oppdager to skjelett som Locke døper Adam og Eva. Jack tror de har vært døde i 40-50 år. De finner en veske ved kroppene som inneholder to steiner; en svart og en hvit.
I et tilbakeblikk ser vi at Suns far godkjenner forholdet deres, så lenge Jin går med på å jobbe for han. En kveld etter at de er gift, kommer Jin hjem dekket av noen andres blod. Han forteller Sun at han har jobbet for hennes far.
Jack og Kate returnerer til stranden, og Jack forsøker å overbevise folk om å flytte til hulene. De overlevende krangler om de skal bli på stranden hvor redningsfolkene kan se de, eller flytte til hulene. Gruppen deles inn i to deler.
I et tilbakeblikk ser vi Sun legger planer om å forlate både Jin og sin far. På øya finner Sun Michael, og sier på perfekt engelsk at hun trenger å prate med han. Michael er sjokkert over at hun prater engelsk, og hun forteller at Jin ikke er klar over det.
Ved hulene ser vi Locke fortelle Charlie at han vet han er avhengig av heroin. Ifølge Locke vil øya gi Charlie tilbake gitaren hans som han savner dypt, hvis Charlie gir opp stoffet. Locke finner gitaren, og Charlie er lykkelig.
Et tilbakeblikk viser Sun på flyplassen hvor hun er i ferd med å forlate Jin. Men hun klarer ikke å gjøre det, og det ender med at hun går ombord i flyet sammen med Jin.
The Moth
Charlie har abstinenser, og blir jaget av et villsvin da han går en tur i jungelen. I et tilbakeblikk ser vi ham i en kirke, mens han skrifter. Han går ut av skrifteboksen og ser Liam, som forteller Charlie at Drive Shaft har fått platekontrakt. Locke fanger villsvinet og takker Charlie for at han fungerte som åte. Charlie ber Locke gi ham heroinet som Locke tok fra ham i forrige episode. Locke sier at han vil gi Charlie narkotikaen den tredje gangen Charlie ber om den.
I et tilbakeblikk ser vi at Charlie ikke vil underskrive platekontrakten, fordi han har moralske innvendinger mot den utsvevende livsstilen til bandet. Liam overtaler ham, og sier at Charlie kan slutte når som helst, hvis han synes at det blir for mye. En kveld de spiller konsert, begynner Liam å synge refrenget til «You all everybody», selv om det egentlig er Charlie som skal synge det. De krangler etter konserten, men Liam forsikrer ham om at det ikke vil skje igjen.
Jack irriterer Charlie ved å be ham om å flytte bagasjen sin, og Charlie konfronterer ham i en av hulene. Charlies roping gjør at huleinngangen raser sammen. Charlie kommer seg ut, men Jack blir fanget inne i hulen.
Michael har erfaring fra byggebransjen, og leder redningsforsøket. I jungelen går Sawyer for å fortelle Kate hva som har skjedd med Jack, men ombestemmer seg fordi han ikke liker Kate sin holdning til ham. Charlie forteller Locke om Jack. Han ber for andre gang om å få tilbake narkotikaen sin, og Locke svarer ved å vise ham kokongen til en møll. Locke forklarer at han kunne hjelpe møllen ut ved å åpne kokongen, men at den da ikke ville være sterk nok til å overleve. I stedet trenger møllen å kjempe for å komme seg fri, for å bli sterk nok til å overleve – slik Charlie trenger å kjempe for å bli kvitt avhengigheten sin.
Etter å ha fått Jacks skulder tilbake i ledd, graver han og Charlie seg ut av hulen. Jack konfronterer Charlie med avhengigheten hans, og sier at det kommer til å ordne seg. Charlie ber Locke om heroinet for siste gang, ser på det, og kaster det på bålet. Charlie og Locke ser møllen som tidligere lå i kokongen, fly avsted. Før Sayid kan triangulere signalet, blir han slått ned av en ukjent person.
Confidence Man
Et tilbakeblikk viser at Sawyer ligger med en dame, Jessica. Han går ut av sengen og i det han tar opp en koffert, åpner denne seg og sedler faller ut, noe som sjokkerer Jessica. Tilbake på øyen, tar Sawyer Boone på fersk gjerning i det han roter i sakene hannes. Senere, bærer Shannon en blodig Boone til hulen, og hevder at Sawyer har slått ham. Boone sier at Sawyer har Shannons astmamedisin, og dersom hun ikke får medisinen kan hun dø. Jack konfronterer Sawyer, men han blir ignorert. Et tilbakeblikk viser at Sawyer skal bruke pengene til å investere i olje, og dermed tredoble pengene sine. Jessica vil være med, og argumenterer med at hun kan bruke mannens penger.
Sawyer sier han vil gi fra seg astmamedisinen hvis Kate kysser ham. Kate gjennomskuer bløffen hans og konfronterer han med et brev han har i lommen som han tar godt vare på. Kate får lese brevet Det er adressert til Mr. Sawyer. Forfatteren sier Sawyer har ligget med moren til forfatteren og stjålet faren sine penger, deretter tok faren livet av moren før han begikk selvmord. Forfatteren forteller at han har sendt dette brevet til Sawyer, så han forstår at han har drept en familie.
Shannon har en astma anfall som Sawyer får med seg. Han nekter å gi Jack medisinen. Jack gir deretter Sawyer en på trynet.
Sawyer har lunsj med Jessica og mannen i et flashback, og de godtar å investere med Sawyer.
Charlie ønsker at Claire skal flytte til hulene, men hun liker stranden bedre. Claire går med på å flytte til hulen hvis Charlie skaffer henne peanøttsmør. Charlie spør Hurley om peanøttsmør.
Når Shannons astma blir verre, Sayid tortures Sawyer før han gir et svar. Sayid og Jack tie Sawyer til et tre. Sayid holder et stykke bambus under hans fingernails, forårsaker Sawyer mye smerte. Sawyer gir i og sier han vil fortelle Kate, men bare hvis hun kysser ham. Etter at han passionately kysser Kate, han forteller henne han ikke har det. Han gikk gjennom tortur å kysse Kate. Sayid tror Sawyer ligger, og de begynner å slåss. Sayid stabs Sawyer med Lockes kniv i øvre arm.
En flashback viser Sawyer lukker seg med Jessica og ektemann. Sønnen inn og Sawyer kaller mye av. Han våkner på øya for å finne armen bandaged. Kate hadde rereading Sawyer brevet. Hun ser preg på det fra Knoxville, og oppdager brevet ikke var skrevet til Sawyer, men fra ham. Sawyer forteller Kate om hans flashback. Da han så at gutten han skjønte han hadde blitt den mannen han var på jakt, og tok pseudonymet Sawyer. Han snatches brevet fra Kate og forteller henne å dra. En herbal medicine laget av Sun hjelper Shannon bli bedre. Charlie tilnærminger Claire med et tomt glass og forteller henne det peanut smør. Hun er så smigret hun flytter til grotter. Sayid forlater gruppen fordi han skamme seg over hva han gjorde mot Sawyer.
Solitary
Sayid finner en kabel som går fra havet og inn i jungelen. Han følger kabelen, og går i ei felle. En mystisk kvinne skjærer ham løs og binder ham til ei seng i en bunker. Hun spør ham hvor Alex er, men når Sayid sier at han ikke vet, gir hun ham et elektrisk støt. Sayid forteller torturisten historien sin og om den franske radiomeldingen. Torturisten sier hun er Danielle Rousseau, og at det var hun som sendte ut nødsignalet. Danielle et bilde av en kvinne blant Sayids eiendeler, og han sier det er Nadia.
I et tilbakeblikk torturerer Sayid en fange som ikke vil svare på spørsmålene hans. Når han går ut, gjenkjenner han en ny fange. Han blir instruert om å torturere henne til hun svarer på spørsmålene hans. Sayid får vite at kvinnen er Nadia, en barndomsvenn. Hun avslører at hun har blitt torturert før, og ingenting Sayid gjør vil få henne til å røpe noe.
Ved leiren er alle sammen stresset. Locke og hans nye jaktkamerat, Ethan, gir noen ny bagasje til Hurley. Han ser gjennom det og finner golfkøller. Neste morgen bygger Hurley en golfbane for å løfte humøret blant de overlevende.
Danielle spør Sayid om Nadia, og han sier at det er hans skyld at hun er død. Danielle viser Sayid en ødelagt spilledåse, og han sier at han skal reparere den. Hun bedøver Sayid og flytter ham. Danielle forteller Sayid at hun var med i et forskerteam, og at de krasjet på øya om lag tre dager fra Tahiti. Hun mener De andre bærer sykdommer som kollegaene hennes ble smittet av, og sier at de hvisker i jungelen. Sayid tror ikke på henne, og fortsetter å reparer spilledåsen. Når han er ferdig, ber han Danielle om å la ham gå. De hører knurring utenfor. Danielle går for å se etter, og lar Sayid bli igjen alene.
I et tilbakeblikk, beordrer Sayids overordnede ham om å henrette Nadia. Han setter håndjern på Nadia og legger en hette over hodet hennes. Når de blir alene, setter han henne fri og forteller henne hvordan hun kan rømme. Så skyter han seg selv i beinet for å få det til å se ut som om hun overmannet ham.
Sayid rømmer fra Rousseaus bunker mens hun er borte, og tar en rifle og notatene hennes om øya. Danielle finner ham og det blir en duell. Han avfyrer riflen, men ingenting skjer. Danielle sier at hun fjernet tennstempelet, og at Robert, en av kollegaene hennes, gjorde samme feil før hun drepte ham. Sayid overtaler Danielle til å la ham gå. Før han drar spør Sayid om Alex. Danielle forteller at Alex var ungen hennes. Mens han prøver å finne tilbake til leiren, hører Sayid hviskingen som Danielle fortalte om.
Exodus, del 2
The Hatch
The Raft
The Exodus
Lost
Busento
Busento er en elv i Calabria i Italia og en av sideelvene til Crati fra venstre. Den renner om lag 95 km fra Appenninene til Det joniske havet. Busento munner ut i Crati i sentrale området av Cosenza.
Elven er kjent for en historisk hendelse som skjedde i 410 da Alarik I, konge av vestgoterne, døde under en omringing av Cosenza. Ifølge fortellingen ble han gravlagt i elveleiet til elven. Fortellingen sier også at elven for en tid ble ført bort mens de gravde graven hans. Graven og skattene han ble gravlagt med er visstnok aldri blitt funnet. Den tyske dikteren August Graf von Platen-Hallermünde hyllet hendelsen i diktet «Das Grab im Busento».
Den russisk-tyrkiske krig (1877–1878)
Den russisk-tyrkiske krig 1877–1878 hadde som bakgrunn Russlands ønske om adgang til Middelhavet og erobre Balkanhalvøya fra Det osmanske riket. I Bulgaria og Serbia så man denne krigen som innledningen til deres selvstendighet.
Denne krigen ga også kongedømmet Romania mulighet til full selvstendighet, selv om de – i motsetning til de andre landene på Balkan – ikke hadde vært en del av Det osmanske riket, var de likevel fortsatt offisielt under osmansk suzerenitet. Derfor blir krigen i rumenske historiebøker omtalt som «den rumenske selvstendighetskrigen».
Stormakter og fredsavtaler
Under krigen gikk de vestlige stormaktene inn på osmansk side, fordi de ikke ønsket at Russland skulle få større makt. Sammen lyktes de med å avgrense den russiske framgangen, men krigen resulterte i langvarig uro på Balkan. Fredsavtalen ble underskrevet i San Stefano (dagens Yeşilköy ved Istanbul) 3. mars 1878 og Det osmanske riket aksepterte her Romanias, Bulgarias, Serbias og Montenegros selvstendighet.
Lubjanka (Metro)
Lubjanka (Лубя́нка) er en stasjon på Sokolnitsjeskajalinjen på Moskvas metro. Stasjonen ligger under Lubjankaplassen ved Lubjankabygningen og åpnet i 1935 som del av første byggetrinn av metroen.
Folkemusikkduo
Folkemusikkduo er en folkemusikkgruppe med to medlemmer. Ofte består den av en vokal utøver sammen med en musiker, men det kan også være andre sammensetninger.
Bertel Thorvaldsen
Bertel Thorvaldsen (født 19. november 1770 i København, død samme sted 24. mars 1844) var en dansk-islandsk kunstner og blant Danmarks og Nordens fremste billedhuggere. Han arbeidet i den nyklassisistiske stilen som hadde antikk kunst som forbilde.
Han er i dag særlig kjent for Thorvaldsens Museum, som inneholder nesten alle kunstnerens originalmodeller, og der han ligger gravlagt, for utsmykkingen av Vor Frue kirke i København og for skulpturen «Jason med det gyldne skind», som var gjennombruddsverket hans.
Thorvaldsen oppholdt seg i Roma i 40 år, men betraktes allikevel som en av den danske gullalders hovedpersoner på grunn av sin store innflytelse på andre danske kunstnere.
Barndom og oppvekst
Thorvaldsen skal etter tradisjonen ha kommet fra et dårlig hjem. Ifølge historikeren Louis Bobé er det all mulig grunn til å tvile på det.
Thorvaldsen var sønn av den islandske billedskjæreren Gottskálk Þorvaldsson (1740–1806) og hans ektefelle Karen Dagnes, født Grønlund (1736–1804). Faren var sønn av en fattig islandsk prest og kom til København 17 år gammel. I København livnærte han seg ved å skjære ut ornamenter på fartøyene. Ektefellen var en bondefødt kvinne fra Jylland.
I januar 1786 rykket han opp i Modelskolen og der fikk han Akademiets betydeligste kunstnere, Johannes Wiedewelt og Nicolai Abildgaard, som lærere. Av disse to ble det maleren Abildgaard som kom til å virke sterkest på den unge Thorvaldsen. Mens det fra hele dennes tidligste periode neppe kan nevnes noe arbeide som minner om Wiedewelt, ser flere av hans ungdomsverk ut som om de er basert på skisser av Abildgaard. Abildgaard hadde også øye for hans store evner og viste interesse for at de fikk den best mulige utvikling. Wiedewelt har imidlertid sannsynligvis påvirket Thorvaldsen med sitt skrift Tanker om Smagen udi Kunsterne i Almindelighed i retning av den internasjonale nyklassisismen.
Sølv- og gullmedalje
2. januar 1787 vant Thorvaldsen Akademiets lille sølvmedalje for en modellfigur i relieff. Kort tid etter ble han konfirmert. Faren mente nå at han burde være fornøyd med den kunstneriske utdannelsen han hadde fått og fikk han til for en tid å slutte å gå på Akademiet ettersom den gamle trengte sønnens hjelp. Mer enn et år fikk studiene allikevel ikke lov å hvile, vinteren 1788–89 tegnet Thorvaldsen igjen under Abildgaard og følgende vår mottok han den store sølvmedaljen for en Amor utført i relieff etter modell. I den følgende tiden levde han dels av å utføre dekorative arbeider, dels av å tegne og modellere portretter samt undervise i tegning; kveldene tilbrakte han ofte med komposisjonsøvelser sammen med kamerater.
Sommeren 1791 meldte han seg til konkurransen om den lille gullmedaljen og fikk til oppgave Heliodors Uddrivelse af Templet. Den tiltalte ham ikke og hvis ikke en av Akademiets professorer hadde hindret ham, ville han ha forlatt arbeidslokalet uten å gjøre noe forsøk på å løse oppgaven. Nå ble skissen imidlertid ferdig og godkjent og etter den fullførte han så det relieffet han fikk tildelt medaljen for den 15. august 1791. «Heliodors Uddrivelse» er langtfra noe mesterverk; komposisjonen er løs og figurene svakt karakteriserte; man kan også ane påvirkning fra både Rafael og Abildgaard; adskillige enkeltheter er imidlertid vakkert og dyktig modellert.
Samme år fikk Thorvaldsen ad privat vei en understøttelse som satte ham i stand til å utføre et par arbeider for egen regning. Først fremsto relieffet «Priamus og Achilles» med dets talende komposisjon og livfulle modellering, dernest i 1792 relieffet «Hercules og Omphale», det første verk hvor Thorvaldsen er helt frigjort fra innflytelsen fra Abildgaard og påvirket av antikken, som han hadde skaffet seg en forestilling om gjennom studiet av gipsavstøpninger som tilhørte Akademiet. Omtrent fra samme tid er sannsynligvis også gruppen «En Moder med sine 2 Sønner», kunstnerens eldste kjente forsøk på fremstillingen av frittstående figurer.
Akademiets store gullmedalje ble tilkjent Thorvaldsen 13. august 1793 for relieffet «Petrus, som helbreder den værkbrudne». I tillegg til medaljen innbrakte kunstverket Akademiets store treårige reisestipend. Men dette var opptatt av en annen og Thorvaldsen måtte vente tre år før han kunne reise av sted. I tiden før han kunne reise hjalp han stadig sin far med arbeidet; og han tjente til livsopphold dels ved å utføre portrettegninger for privatpersoner og illustrasjoner til bøker, dels ved dekorative arbeider. I 1794 og 1795 hadde han dessuten en understøttelse fra Akademiet på 100 riksdaler årlig. Blant hans selvstendige verk fra disse årene er blant annet en byste av A.P. Bernstorff og en portrettbyste av Tyge Rothe.
Tiden i Roma
23. august 1796 mottok Thorvaldsen endelig sin «Rejseinstrux» til sin dannelsesreise fra Akademiet, med et formelt tilsagn om et stipendium på 400 riksdaler årlig i tre år. Kort tid etter tok han farvel med sine foreldre, med den unge kvinnen han var forlovet med – om henne vet man bare at hun het Margrethe og at Thorvaldsen hurtig glemte henne – og med sine venner. Han fikk kongelig tillatelse til å følge med fregatten «Thetis» som snart skulle foreta et tokt til Middelhavet. Avreisen fant sted 30. august. I januar 1797 ble Thorvaldsen ilandsatt i Palermo, derfra dro han til Napoli, tilbrakte der en måneds tid med å studere i kunstsamlingene og dro så til Roma hvor han ankom 8. mars.
Goethe var i sin tid blitt så grepet av sitt opphold i Roma at han betegnet sin ankomst dit som sin personlige gjenfødelse, sin «andre fødselsdag». Inspirert av Goethe ble det alminnelig å feire sin romerske fødselsdag, datoen for første ankomst til byen og Thorvaldsen feiret resten av livet 8. mars 1797 som sin viktigste fødselsdag.
Thorvaldsen bodde ovenfor Spansketrappen i Via Sistina og hadde verksted i Palazzo Barberinis stallbygninger.
I de første par årene fikk Thorvaldsen utført få originalverk. Han mistet kanskje motet som følge av det overveldende inntrykket fra den store kunsten han nå trådte i forhold til. Blant de få verkene han fullførte og sendte hjem de første seks årene av Roma-oppholdet, var den lille gruppen «Bacchus og Ariadne». Forøvrig hugget han Bernstorffs og Rothes byster i marmor og kopierte flere antikke statuer, sannsynligvis etter forslag fra Georg Zoëga som tok seg av den unge kunstneren. Zoëgas kunnskap om antikken og hans konstruktive kritikk av Thorvaldsens arbeider fikk stor betydning for Thorvaldsen.
Zoëga kan nok ha vært overrasket over Thorvaldsens boklige og intellektuelle bakgrunn og skrev om førsteinntrykket av han i dagboken sin: «Jeg forlanger ei at en Konstner skal være lærd, jeg ønsker det ikke engang; men et slags dunkelt Begreb maa han dog i det mindste have om Navnet og Betydningen af de Ting, han ser.» Thorvaldsen kom imidlertid til å tilegne seg de helt nødvendige kunnskaper og ikke mer enn det.
Han ble regelmessig gjest i Zoëgas hjem og gjorde der flere bekjentskaper han fikk nytte av. Det var også hos Zoëga han ble kjent med Anna Maria v. Uhden, født Magnani (1772–1846). Hun hadde tjent i Zoëgas hus som Cameriera og var gift med en tysk arkeolog; hun ble Thorvaldsens elskerinne. Hun skal ha vært lite åndelig interessert, og forholdet til henne ble etterhvert på mange måter trykkende for Thorvaldsen. Paret fikk to barn; en gutt som døde fem år gammel, og en datter. Forholdet mellom Anna Maria Uhden og Thorvaldsen varte i 20 år.
«Jason med det gyldne skind»
Ved siden av Zoëga var utvilsomt maleren Asmus Jacob Carstens den som fikk størst betydning for Thorvaldsens utvikling i den første delen av hans opphold i Roma. Thorvaldsen hadde sett og beundret en del av hans tegninger i København. Da Thorvaldsen kom til Roma, bodde Carstens der og levde enda et år. Thorvaldsen besøkte ham jevnlig, studerte hans arbeider, kopierte adskillige av dem og ordnet dem etter hans død; fra dem lånte han en del motiver som påvirket hans stil og fungerte som et overgangsledd til antikken, eller ble et middel til å lære å forstå den.
Utvilsomt har Thorvaldsen fått ideen og delvis hovedlinjene til sin «Jason» fra Carstens' «Argonavtertoget». «Jason» ble det første større originalarbeide han utførte i Roma. Opprinnelig fremsto den som en legemsstor statue ferdig i leire utpå vårparten i 1801. Thorvaldsen slo den ned fordi han ikke hadde råd til å la den støpe i gips. Men Friederike Brun, hans venn og mesén, bekostet gipsavstøpningen, og utpå ettersommeren startet han igjen på figuren, denne gang i overnaturlig størrelse. Den nye «Jason» sto ferdig ved utgangen av 1802, og snart gikk dens ry viden om i kunstnernes og kunstvennenes krets. Thorvaldsens verksted kom på guidenes lister over Romas severdigheter, Antonio Canova uttalte seg i høye toner om det nye kunstverkets «store og opprinnelige stil», og den strenge Zoëga ga det sitt fulle bifall.
Men noen kjøper meldte seg ikke, og Thorvaldsen som ikke så noen utvei til å skaffe penger til å forlenge oppholdet, forberedte seg på hjemreisen. Kofferten var allerede pakket, og vognen sto nesten for døren; så førte tilfeldige omstendigheter til en dags utsettelse. Og før dagen var omme, var «Jason» bestilt i marmor av sir Thomas Hope, en velstående engelskmann. Ved hjelp av et klekkelig forskudd ble Thorvaldsen i stand til å utsette hjemreisen på ubestemt tid.
Thorvaldsen hadde sannsynligvis opprinnelig tenkt å kunne fullføre marmorstatuen i løpet av 1803, men i virkeligheten gikk det 25 år før den ble avlevert. Dette hadde sin årsak i at han dels fikk nye bestillinger, og dels på eget initiativ satte arbeid i gang. I begynnelsen fikk han få bestillinger fra Danmark, men desto flere av hans verk ble bestilt fra andre land, særlig etter at han ble venn med den danske sendemannen baron Schubart.
Andre arbeider
I 1803 begynte Thorvaldsen blant annet på «Achilles og Briseïs», et relieff over et antikt tema. I 1804 kom i tillegg til relieffet «Musernes Dans på Helicon» og gruppen «Amor og Psyche» betydelige statuer som «Apollo», «Bacchus» og «Ganymedes». Samme år mottok han beskjed fra hjemlandet om at det offentlige hadde tilstått ham en understøttelse på 300 riksdaler, samt et brev hvor arkitekt C.F. Hansen oppfordret ham til å overta forskjellige arbeider for det nye Christiansborg.
I 1805 ble han utnevnt til medlem av Københavns Kunstakademi og umiddelbart deretter til professor, men han tenkte ikke på å vende hjem. Virksomheten i det romerske atelieret ble stadig utvidet, og Thorvaldsen ble nødt til å søke hjelp av en stadig voksende skare av medhjelpere – dels yngre kunstnere, dels mer håndverksmessig utdannede arbeidere. Til dem betrodde han det meste av marmorhuggingen og den overveiende delen av utføringen av de store modellene, slik at mesteren mer og mer nøyde seg med å utføre skissene, samt gi verkene den aller siste finpuss.
Rundt 1820 hadde han så mange som 40 ansatte i atelieret. Han fikk etter hvert mange bestillinger fra italienske og utenlandske fyrster og adelige: en rytterstatue av den polske frihetshelten prins Jozef Poniatowski og astronomen Nikolaus Kopernicus, begge til Warszawa.
I perioden 1823–1831 utførte han gravmonumentet for Pius VII til Peterskirken i Roma. Et annet internasjonalt kjent verk er «Løven i Luzern» fra 1819, et monument over sveitsergarden, som til siste mann forsvarte Ludvig XVI av Frankrike og hans familie under stormen av Tuileriene.
Thorvaldsen fikk også danske bestillinger. Til Vor Frue kirke i København som ble gjenoppbygget etter ødeleggelsen i 1807, fikk han bestilling på statuer av Kristus og de tolv apostlene. I tillegg utførte han også skulpturen «Den knelende dåpsengel». Som inspirasjon til Kristus-statuen regnes Peter von Cornelius' maleri av lignelsen om de kloke og de uforstandige jomfruer fra Matteusevangeliet. Men der teksten sier at Jesus forteller lignelsen, viser Cornelius ham som brudgommen selv, omgitt av profeter. Før Cornelius forlot Roma, ga han maleriet til J.A. Koch. Thorvaldsen fikk låne det med til København, der han trengte det til sitt arbeid med Kristus-statuen. Først i 1848 fikk Kochs arvinger maleriet tilbake.
Arbeidet for Vor Frue kirke opptok ham, og i 1821–22 gikk det fremover med stor energi. Kristusfiguren, apostelstatuene og Johannesgruppen ble modellert i 1821 og de påfølgende årene den knelende dåpsengelen fra 1827. De store frisene ble først ferdige i 1839–40. Kristusfiguren modellerte han selv med bistand fra Pietro Tenerani, de øvrige figurene til bestillingen til Vor Frue kirke ble modellert av medhjelperne etter Thorvaldsens skisser og under hans veiledning.
I den følgende tiden ble det arbeidet på bestillingen fra Polen; Poniatowskis 20 fot høye rytterstatue var ferdig som modell i 1828. Den ble støpt i bronse i Warszawa og stilt opp, men ble kort tid etter tatt ned av russerne og ført til godset Hamel i guvernementet Mohilev; Kopernikus-monumentet ble avsendt og stilt opp foran universitetet i Warszawa samme år. Fra det følgende årtiet skal her nevnes en rekke særlig betydelige arbeider: lord Byron, sittende figur fra 1830, det kolossale ryttermonument for kurfyrst Maximilian I av Bayern, 1834, Schiller-statuen, 1836, Conradins statue som Thorvaldsen i 1836 egenhendig modellerte for kirken Santa Maria del Carmine i Napoli, samt relieffene «Årstiderne», «Tro, Haab og Kjærlighed», «Homer, som synger for Grækerne» og «Hectors Afsked fra Andromache». I tillegg til dette en mengde mindre relieffer med emner for en stor del fra greske lyrikere og hvor den lille Amor som oftest opptrer som hovedfigur; et enkelt av dem, «Hylas» fra 1832, er modellert over en komposisjon fra Carstens' «Argonavtertoget». Gutenberg-statuen som er reist i Mainz, var bestilt hos Thorvaldsen og ble modellert under hans tilsyn og i hans atelier i 1833, men er for øvrig helt igjennom, også for skissens vedkommende, et verk av Herman Wilhelm Bissen. Bissen fikk rundt 1,500 kroner for arbeidet.
Hjemkomst
Etter at Thorvaldsen flere ganger hadde hjemsendt større samlinger av sine arbeider og det var blitt kjent at han hadde til hensikt å testamentere sine verk, andre kunstneres originalmodeller som han hadde kjøpt, sin store samling av samtidig malerkunst og antikke gjenstander til byen København, ble det dannet en komité for å skaffe midler til opprettelsen av et Thorvaldsens Museum. Den 10. april 1838 underskrev han sitt testamente og kort tid etter besluttet han seg for å gi etter for de gjentatte oppfordringene om å komme hjem. Reisen ble imidlertid utsatt flere ganger, Thorvaldsen hadde vanskelig for å løsrive seg fra sitt andre fedreland. Men sommeren 1838 ble det alvor, den 7. august gikk han ombord på fregatten «Rota» i Livorno og 17. september ble han mottatt på Københavns Red med lenge forberedte festligheter og med stormende jubel fra alle de tusener som hadde samlet seg for å hilse ham velkommen.
Samme år fikk han bolig og verksted på Charlottenborg på Kongens Nytorv.
Nå fulgte æresbevisninger og fester slag i slag. Allerede i 1819 var han blitt utnevnt til etatsråd; nå fikk han tittel av konferensråd og det følgende året ble han tildelt Dannebrogordenen. Kunstakademiet hadde allerede i 1833 utnevnt ham til direktør, nå fikk akademiet preget en medalje som for fremtiden skulle brukes til hederspris for det beste arbeide på kunstutstillingen. Forfattere som H.C. Andersen, Oehlenschläger og Emil Aarestrup lovpriste ham ved å skrive dikt til hans ære, og han ble utnevnt til æresborger av København.
Innen årets utgang ble «Johannesgruppen» på Vor Frue kirke stilt opp, og i pinsen 1839 kom marmoreksemplarene av Kristus og 10 av de 12 apostlene på plass – Andreas og Thaddæus var fortsatt ikke avlevert, ettersom kunstneren ønsket å omarbeide dem. Det meste av sommeren og høsten tilbrakte Thorvaldsen som baron Stampes gjest på herregården Nysø, hvor Christine Stampe hadde fått bygget et atelier til ham. Der utførte han blant annet sin egen portrettstatue «Thorvaldsen støttende sig til Haabet», samt skissene til relieffrisene for Vor Frue kirke og til en statue av Christian IV.
Spørsmålet om museet ble nå avgjort, pengemidlene sikret, en byggegrunn anvist av kongen og Bindesbølls planer til oppføringen godkjent.
Hele skipsladninger av kunstverk ble etter hvert sendt hjem fra verkstedene og magasinene i Roma. Thorvaldsen reiste også selv ned for å organisere arbeidet. Han utførte deretter nye skisser til Thaddæus og Andreas før han året etter returnerte til København. Allerede dagen etter ankomsten gikk han for å se på museumsbygningen som da var kommet under tak, og på gravplassen i museets indre gård.
Buddenbrooks
Buddenbrooks, med undertittelen En families forfall, er den første store romanen og et av hovedverkene til den tyske forfatteren Thomas Mann. Den var utslagsgivende for at han fikk Nobelprisen i litteratur i 1929.
Romanen ble utgitt i 1901, da Mann var 26 år gammel. Den følger en rik kjøpmannsfamilie i Lübeck gjennom fire generasjoner og handler om denne familiens gradvise forfall. Buddenbrooks regnes som en av de viktigste samfunnsromaner på tysk og betraktes som et portrett av det tyske høyborgerskapet fra 1800-tallet frem til begynnelsen av 1900-tallet. I boken griper Mann sterkt tilbake til personer og hendelser fra hans egen familiehistorie og familietradisjon.
Bertel Thorvaldsen
Hjemkomst
Mot slutten av 1843 ble han syk, men ble noe bedre utpå nyåret slik at han kunne tegne noen skisser. 24. mars arbeidet han på en byste av Luther, gikk deretter i et middagsselskap hvor han blant annet snakket om en ny reise han hadde tenkt å foreta til Italia. Ved denne sammenkomsten var flere av hans gamle venner til stede, blant andre baron og baronesse Stampe, Oehlenschläger, H.C. Andersen, Ernst Meyer og flere andre. «Nu», sa Thorvaldsen under måltidet, «kan jeg dø, når det skal være, for nu har Bindesbøll min grav færdig.»
Etter måltidet gikk han i teatret, satte seg på sin plass i parkett og hilste på de som satt rundt han. Et øyeblikk etter sank han sammen med lukkede øyne, og innen man fikk båret ham ut, var det opplagt at han var død.
Thorvaldsen ble bisatt i Vor Frue kirke hvor kisten ble plassert i østre kapell. Først 6. september 1848 ble den brakt til sitt endelige hvilested i museets gård.
Olave Baden-Powell
Olave Baden-Powell (født 22. februar 1889, død 25. juni 1977) (født Olave St. Clair Soames), også kalt lady Olave Baden-Powell, var ektefellen til Robert Baden-Powell. De fikk barna Arthur Robert Peter, Heather Grace og Betty St. Clair.
Olave Baden-Powell var leder av jentespeiderbevegelsen WAGGGS.
Helsingfors bokmässa
Helsingfors bokmässa (finsk: Helsingin kirjamessut) finner sted hvert år i Helsingfors. Messen ble etablert i år 2000, og har siden blitt arrangert hvert år i slutten av oktober måned. Messen varer fire dager. Bokmessen 2009 finner sted i dagene 22. oktober til 25. oktober. Tema for de siste årenes messer:
Double Fantasy
Double Fantasy er et album av John Lennon og Yoko Ono. Platen ble spilt inn i august 1980 og utgitt 17. november 1980, bare 21 dager før Lennon ble skutt og drept utenfor sitt hjem i New York City. Yoko Ono synger på halvparten av albumet.
Eugène Constant
Eugène Constant (født 8. januar 1901, død 22. oktober 1970) var en fransk roer som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Constant vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL 1924 i Paris. Han var han med på den franske båten som kom på andreplass i klassen firer med styrmann bak Sveits. Mannskapet på den franske fireren var Constant, Louis Gressier, Georges Lecointe, Raymond Talleux og Ernest Barberolle som var styrmann.
Suffolk (andre betydninger)
Suffolk kan vise til:
Teger (andre betydninger)
Teger kan være:
Qaanaaq
Qaanaaq er en by i Avannaata kommune nordvest på Grønland. Det er Nordgrønlands eneste, og er en av verdens nordligste by. Qaanaaq hadde 628 innbyggere i 2018.
Det har alltid vært bosetninger her, men selve byen ble etablert i 1953 da USA fikk lov til å bygge Thule-flystasjonen (bygd 1951). Innbyggerne i Uummannaq (Dundas) og Pituffik ved Thulebasen ble tvunget til å flytte lenger fra basen. De ble da tvangsflyttet 130 km, med fire dagers frist. Qaanaaq kalles derfor gjerne for «Nye Thule». I Qaanaaq oppførte staten hus samt butikk, kirke, skole og sykehus til de tilflyttede familiene.
Befolkningen bor stort sett i hus, eller noen få rekkehus. Fortsatt foregår det en sentralisering i kommunen, der innbyggerne i de mindre bosettingene flytter inn til byen.
Trad. Blues With Harmonica and Guitar
'Trad. Blues With Harmonica and Guitar' er et musikkalbum med Bjørn Berge og Jan Flaaten fra 1994.
Dette er duoens eneste plate
Néstor Ortigoza
Néstor Ortigoza (født 7. oktober 1984) er en argentinskfødt paraguayansk fotballspiller som spiller for den argentinske klubben Estudiantes de Río Cuarto. Han er også en del av.
Ortigoza har spilt for flere andre klubber i sin karrière, blant annet Club Atlético Nueva Chicago fra Argentina.
Liste over øyer i Nøtterøy
Denne artikkelen er en liste over øyer i tidligere Nøtterøy kommune. Lista er ikke komplett, men har med de fleste av de rundt 175 øyene som kommunen bestod av.
Crati
Crati (i antikken kalt Crathis eller Crater) er en av de viktigste elvene i Bruttium (det moderne Calabria) og i nordlige områder danner den grensen til Lucania. Elven har sitt utspring i den sentrale fjellkjeden, Silafjellene, i Bruttium, et par kilometer sør for Consentia (i dag Cosenza) og renner ved bymurene til byen. Crati renner nordover, om lag midt på halvøya Calabriafram til grensen til Lucania, der elven brått snur østover og munner ut i Tarantobukta, like sør for den antikke byen Thurii. Elven er rundt 91 km lang og har et nedslagsfelt på 2 440 km².
En av sideelvene til Crati er Coscile (i antikken kalt Sybaris). Sletten som Crati renner over var i antikken kjent som et frodig sted, men i dag er området myrlendt.