cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den irske uavhengighetskrigen
Krigen fra november 1920 til juli 1921
Utenfor Dublin var det grevskapet Cork som var åstedet for de hardeste kampene. Mange av taktikkene som etterhvert ble standard for de britiske styrkene ble først prøvd ut i Cork, som ødeleggelse av privat eiendom og drap på ledende republikanere. I mars 1920 ble Tomás Mac Curtain, borgermesteren i Cork, skutt ned og drept foran sin kone i sitt hjem. Morderne hadde svertede ansikter, men ble sett da de løp tilbake til den lokale politibarakken. Mac Curtains etterfølger Terence MacSwiney ble arrestert og døde under en sultestreik i Brixton fengsel i London i november, sammen med to andre IRA-fanger. Juryen ved Mac Curtains likskue besluttet å reise mordtiltale mot David Lloyd George, distrikspolitiinspektøren Swanzy og andre. Swanzy ble senere drept i Lisburn. 11. desember 1920 ble sentrum i Cork brent ned av britiske soldater, og brannvesenet ble nektet adgang til gatene hvor det brant; dette var som represalie for et bakhold i byen. Cork fikk også de første flying columns, mobile IRA-enheter på omkring hundre mann som kunne utføre raske angrep og så skjule seg ute på landet, i områder de kjente langt bedre enn de britiske soldatene. Flere av de britiske regimentene ble kjent for å drepe fanger, blant annet Essex Regiment. 28. november 1920, en uke etter Bloody Sunday, angrep en IRA-enhet under Tom Barry en Auxiliaries-patrulje i Kilmicheal i Cork og drepte sytten av de atten som deltok i patruljen. Grevskapene Cork, Kerry, Limerick og Tipperary ble satt i unntakstilstand 10. desember. Kort tid etter, i januar 1921, utførte britene de første offisielle represaliene, da de brente syv hus i Midleton i Cork. I mars svarte Dáil med formelt å erklære krig mot Storbritannia.
Ben Muirhead
Manchester United
Muirhead gikk gradene i ungdomsakademiet til United og etablerte seg siden som juniorspiller og reservelagsspiller for klubben. I denne perioden spilte han også på flere aldersbestemte landslag for England, hvor han blant annet spilte mot Argentina U15 og Carlos Tévez på Wembley. Han klarte ikke å komme inn på førstelaget til United, og ble siden lånt ut Doncaster Rovers i 2002 for kamperfaring, og i 2003 ble han siden fristilt av klubben.
Bradford City
Samme år signerte han under for Bradford City og spilte over 112 ligakamper for klubben frem til 2007. Dette ble også det siste året i Bradford for Muirhead, som dette året ble lånt ut til Rochdale, og som markerte seg umiddelbart ved å skåre i debutkampen mot Notts County. Han tiltrakk seg mye oppmerksomhet fra flere kommentatorer i League Two under låneoppholdet, og det ble sett på som en nedtur da Muirhead ble tilbakekalt av Bradfords manager David Wetherall.
Den irske uavhengighetskrigen
Krigen fra november 1920 til juli 1921
1. februar 1921 fant den første henrettelsen under unntakslovene sted, da Cornelius Murphy fra Millstreet ble skutt i Cork. Den 28. februar ble seks andre skutt, også i Cork. Totalt ble 14 IRA-medlemmer henrettet etter dom i løpet av krigen.
19. mars 1921 fant Crossbarry-bakholdet sted. Tom Barrys omkring 100 menn kjempet mot omkring 1200 britiske soldater. IRA-soldatene unngikk såvidt å bli fanget i en britisk knipetangmanøver og drepte mellom ti og tretti briter. To dager senere angrep IRA i Kerry et tog nær Killarney og drepte anslagsvis tyve britiske soldater; to IRA-menn og tre sivile omkom også. De fleste kampene var av mindre skala enn dette, men det var også andre bakholdsangrep av en viss størrelse. Det var også vanlig at bakhold slo feil, som ved Upton og Clonmult i Cork i 1921, der henholdsvis fem og tolv IRA-soldater falt. Etter slike mislykkede bakhold fulgte gjerne en bølge av drap på informanter, ekte eller innbilte, innenfor IRA.
Ben Muirhead
Rochdale
Muirhead ble etter dette tilbudt prøvespill av Darlington, men i august 2008 signerte han under på en korttidskontrakt med amatørklubben Alfreton Town i Conference North under ledelse av Nicky Law, som hadde hentet Muirhead til Bradford i 2003. Etter om lag én måned i klubben med positivt spill ble han tilbudt en ettårskontrakt av Alfreton Town.
Den irske uavhengighetskrigen
Krigen fra november 1920 til juli 1921
IRAs største tap skjedde i Dublin. 25. mai 1921 okkuperte flere hundre mann fra Dublinbridagen Custom House, som rommet lokaladministrasjonen i hovedstaden, og satte fyr på bygningen. Symbolsk skulle aksjonen vise at britene ikke kunne styre Irland. Men militært var aksjonen en fiasko, med fem falne IRA-menn og over åtti fanger. Det stod klart at IRA ikke klarte å stå imot britiske styrker i konvensjonell kamp. Men, i motsetning til hva mange hevdet, hindret ikke dette IRA i Dublin i å fortsette striden. I mai utførte IRA 107 angrep i Dublin, og i juni 93, en ubetydelig nedgang.
I juli 1921 var situasjonen verre for IRA; det var kronisk mangel på våpen og ammunisjon. IRA hadde også vært, som Richard Mulcahy uttrykte det, «ute av stand til å presse britene ut av noe større enn noen passelig store politibrakker».
Mange militærhistorikere har konkludert med at IRA kjempet en stort sett vellykket geriljakrig, som presset den britiske regjeringen til å innse at de ikke kunne seire militært. Da våpenhvilen kom, var mange repulikanske ledere, blant dem Michael Collins, sikre på at dersom kampen fortsatte særlig mye lenger ville den stoppe opp av seg selv på grunn av våpenmangelen. Det ble derfor laget planer for å «bringe krigen til England» ved å bombe økonomiske mål som havnen i Liverpool. Det hadde blitt utført noen aksjoner i England, som nedbrenningen av nitten lagerbygninger i Liverpool i november 1920. Våpenhvilen førte til at det ikke ble noen opptrapping; senere skulle IRA ta i bruk en slik strategi for å nå andre mål.
Krigen i nordøst juli 1920 til juli 1922
I Government of Ireland Act 1920 forsøkte den britiske regjeringen å løse konflikten ved å opprette to selvstyrte områder, Nord-Irland og Sør-Irland, med hvert sitt parlament. Dáil Éireann ignorerte dette, men unionistene i Ulster grep sjansen til å opprette sin egen regjering. Under uavhengighetskrigen forekom det også sammenstøt i denne delen av øya, men av en annen karakter. Mens det ellers var kamper mellom IRA og britiske styrker, var det i nordøst, og spesielt i Belfast, oftest sekterisk vold mellom katolikker og protestanter, som politisk oftest var henholdsvis nasjonalister og unionister.
Narjan-Mar
Narjan-Mar (russisk: Нарьян-Мар, nenetsisk: Няръянa мар – Njar'jana mar, oversatt: «rød by») er hovedstaden i Nenetsk autonome okrug i Russland. Byen ligger på elva Petsjoras høyre bredd, rundt 100 km fra Barentshavet og 1550 km nordøst for Moskva.
Den irske uavhengighetskrigen
Krigen i nordøst juli 1920 til juli 1922
Mens IRA var mindre aktive i denne delen av landet enn ellers, følte unionistene at de var beleiret, og de slo tilbake mot det katolske samfunnet i Nord-Irland. Unionistenes ledere aksepterte stort sett dette, og politiet tok del i slike angrep.
Narjan-Mar
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Økonomi og næringsliv
Byen har havn for havgående skip, for trafikken fra Petsjora og ut i Barentshavet, og er også elvehavn for trafikken videre oppover Petsjora-elva. Narjan-Mar lufthavn har ruter til Arkhangelsk og Moskva, og med små dobbeldekkere ut på viddene. Byen er et viktig senter for fiske, de har fiske- og sagbruksindustri, og et slakteri for rein. Nenetsia har flere rike oljefunn, og både russiske og vestlige oljeselskaper har oppdrag i Narjan-Mar. LUKoil er i dag byens største arbeidsgiver.
Den irske uavhengighetskrigen
Krigen i nordøst juli 1920 til juli 1922
22. august 1920 ble RIC-inspektøren Swanzy, som nevnt ovenfor, skutt ned og drept i Lisburn i Antrim. For å hevne dette brant lojalister ned katolske boligområder i Lisburn. Flere ble senere tiltalt for dette, men det er ingen tegn til at politi eller soldater forsøkte å stoppe angrepene mens de fant sted.
Etter en roligere perioden begynte drapene igjen våren 1921. IRAs nordlige enheter ble satt under press fra lederne i Dublin. Deres økte aktivitet førte med seg nye hevnaksjoner mot den katolske befolkningen. I april 1921 drepte IRA i Belfast to Auxiliaries i byens sentrum, og samme natt ble to katolikker drept på Falls Road. 10. juli utførte IRA et bakholdsangrep mot britiske styrker på Raglan Street i Belfast, og uken etter ble 16 katolikker drept og 216 katolske hjem brent ned som hevn.
Det var for det meste Ulster Volunteer Force (UVF) som stod for voldsbruken fra lojalistenes side. De skal også angivelig ha fått hjelp av politiet, hæren og reservepolitiet Ulster Special Constabulary, gjerne kjent som B-Specials. Denne avdelingen var i stor grad rekruttert blant medlemmer av UVF og Orange Order, og historikeren Michael Hopkinson har beskrevet dem som «et offisielt godkjent UVF»
Mens kampene i sør og vest stort sett endte med våpenhvilen av 11. juli 1921, fortsatte voldshandlingene på samme nivå inntil sommeren 1922. Fra begynnelsen av 1922 var det også sammenstøt mellom IRA og britiske styrker langs grensen. Collins startet en hemmelig IRA-offensiv mot Nord-Irland i april 1922, og denne varte til juni. Da hadde IRA blitt splittet på grunn av den anglo-irske traktat, men en periode kjempet begge fraksjoner sammen i nord. Det ble utført flere mord på polikere og andre, og det største enkeltsammenstøtet kom tidlig i juni, da britiske styrker måtte bruke artilleri for å tvinge en IRA-gruppe ut fra landsbyen Pettigo. Syv IRA-menn falt, seks ble såret og fire ble tatt til fange. Dette var den siste større konfrontasjonen mellom IRA og britene i denne perioden, men det ble utført flere angrep mot både den katolske og den protestantiske befolkningen også senere i juni.
Collins mente at den britiske generalen Henry Hughes Wilson var anvarlig for angrep mot katolikker i nord, og fikk ham myrdet i Belgravia i London. Dette mordet bidro til å utløse den irske borgerkrig. Etter Collins' død i august 1922 førte Fristaten en langt mindre aggressiv politikk overfor Nord-Irland.
Totalt døde 557 mennesker i politisk og sekterisk vold i Nord-Irland mellom juli 1920 og juli 1922. Av disse var 303 katolikker (inkludert både sivile og IRA-medlemmer), 172 protestanter (sivile og UVF-medlemmer) og 82 fra RIC eller British Army. Hele 452 av de 557 ble drept i Belfast. Fra katolsk/nasjonalistisk side har volden i perioden blitt kalt en pogrom mot den katolske befolkningen, ettersom 58% av ofrene tilhørte en gruppe som utgjorde 35% av befolkningen, og de var dermed kraftig overrepresentert.
Tapstall
Utenom de 557 som ble drept i Nord-Irland var det over 1400 drepte i resten av Irland. 363 var polititjenestemenn, 261 var fra British Army, omkring 550 fra IRA (inkludert 14 offisielle henrettelser) og omkring 200 var sivile ofre.
Leni Larsen Kaurin
Leni Larsen Kaurin (født 21. mars 1981 i Skarbøvik ved Ålesund) er en norsk tidligere fotballspiller.
Hun spilte for Asker Fotball fram til november 2007, da hun gikk til Turbine Potsdam. Før dette har hun spilt for Team Strømmen, Fortuna Ålesund og Skarbøvik.
Under Sommer-OL 2008 i Beijing skåret hun Norges første mål mot USA i Norges åpningskamp, etter 61 sekunder. Dette var tidenes raskeste mål i en kvinnekamp i OL. Kampen endte 2-0 til Norge. Også hennes første landslagsmål noensinne kom tidlig i kampen; hun skårte etter ca. ett minutt mot Tyskland i august 2007. Denne kampen endte 2-2.
Etter å ha vunnet Bundesligaen 2008/09 med Potsdam, og nådd kvartfinalen i Mesterligaen den påfølgende høsten, flyttet Larsen Kaurin til Frankfurt vinteren 2010. Kaurin hadde kontrakt fram til sommeren 2013.
Kaurin anklaget i januar 2014 sin forhenværende trener i Stabæk for utilbørlig adferd. Klubben gransket saken, og konkluderte med at det ikke forelå utilbørlig adferd. Treneren fikk likevel en skriftlig advarsel fra klubben for brudd på interne retningslinjer.
Påtalenemda i NFF vurderte også i ettertid saken, og kom til samme konklusjon som klubben.
Hallstein
Hallstein er et norsk og færøysk mannsnavn med opprinnelse i det norrøne navnet Hallsteinn eller Hallstæinn, som er dannet av hallr, «helle, steinhelle», og steinn, «stein». Halsten er den gammeldanske og gammelsvenske formen av navnet. Hallstein har norsk navnedag 7. desember. Hallstein betyr "helle" eller "steinhelle". En vanlig misforståelse er at Hallstein betyr "steinstein", men det gjør det altså ikke. En helle eller steinhelle er en flat tynn eller tykk stein.
Utbredelse
Hallstæinn er kjent brukt i tre runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnet var kjent, men antakelig ikke blant de mest brukte på den tiden. Hallstein var et svært vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 70 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Navnet var mest brukt på 1300- og 1400-tallet.
I dag er Hallstein et sjeldent navn. Svært få guttebarn får navnet Hallstein. Det er mest brukt i Norge, men også på Island og Færøyene.
Cape Hatteras
Cape Hatteras er en odde på kysten av Nord-Carolina i USA. Det er det punktet på atlanterhavskysten av USA som ligger lengst mot sørøst.
Håkonshallen
Håkonshallen er en middelaldersk steinhall i Bergen og er en del av Bergenhus festning.
Cape Hatteras
Det første fyrtårnet her ble bygd i 1803. Det ble i 1870 erstattet av det nåværende fyret som med sine 60,5 meter fra bakken til toppen av lynavlederen er det høyeste fyrtårnet i USA. Det er også et verdens høyeste fyrtårn bygd av murstein. På grunn av erosjon langs kysten, ble fyret flyttet i 1999. Fyret står nå på omtrent samme avstand fra kysten som da det opprinnelig ble bygd.
Håkonshallen
Historie
Den ble først oppført som kongelig residens og festhall under Håkon Håkonssons styre av Norge (1217–1263). Første gang man vet hallen ble brukt var under Håkons sønn Magnus' (senere kjent som Magnus Lagabøte) bryllup den 11. september 1261.
Hallstein
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Håkonshallen
Historie
Bygningen forfalt i løpet av middelalderen og fra 1683 ble bygningen brukt som kornmagasin. J. C. Dahl «gjenoppdaget» bygget som kongehall. I 1841 tok Dahl initiativ til restaurering av Håkonshallen. Ved kongelig resolusjon i 1873 fikk Foreningen til norske Fortidsmindesmerkers Bevaring, som sin første hovedoppgave, å restaurere Håkonshallen. På oppdrag av J. C. Dahl fikk arkitekt Franz Wilhelm Schiertz utført oppmålingstegninger av hallen. I 1873 ble restaureringsarbeidene satt i gang av arkitekt Christian Christie. Arkitektene Peter Blix og Adolph Fischer fullførte restaureringen i årene 1880–1895. Trappegavlen ble tilbakeført på bakgrunn av det eldste bilde av bygningen, Scholeusstikket fra ca. 1580. Hallen ble innvendig utsmykket med fresker, billedvev og møbler etter Gerhard Munthes tegninger (1910–1916).
Eksplosjonen på Vågen i 1944 førte til omfattende skader på Håkonshallen. Etter nye arkeologiske undersøkelser av arkitekt Gerhard Fischer ble Håkonshallen gjenoppbygget av arkitektene Johan Lindstrøm, Claus Lindstrøm, Jon Lindstrøm og Peter Helland-Hansen i årene 1955–1961.
Bruk
Bergen bymuseum har faste omvisninger i Håkonshallen, og hallen brukes til offentlige sammenhenger som kongelige middager, banketter, konserter, møter, mottakelser og seremonier. Til daglig er hallen åpen som museum, med omvisning for turister, og et stort antall skoleklasser.
Forvaltning
Håkonshallen forvaltes i dag av Bymuseet i Bergen, som også bestyrer Rosenkrantztårnet (rett ved Håkonshallen), Gamle Bergen, Lepramuseet m.fl.
Elfenbenskysten under Sommer-OL 2012
Elfenbenskysten deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Ni utøvere, fire menn og fem kvinner deltok i seks grener, friidrett, judo, svømming, taekwondo, brytinging og bueskyting. Det var tolvte gangen Elfenbenskysten deltok i et OL, de vant ingen medaljer. Friidrettsutøveren Ben-Youssef Méité var landets flaggbærer under åpningsseremonien
The Detection Club
The Detection Club er en forening opprettet, sannsynligvis på 1920-tallet, av kjente forfattere fra britisk kriminallitteraturs gullalder, inkludert Agatha Christie, Dorothy L. Sayers, G.K. Chesterton, Freeman Wills Crofts og E. C. Bentley.
Det nøyaktige årstallet for når klubben ble opprettet er omstridt, selv blant medlemmene. En avisdebatt om emnet endte med en forsiktig enighet om «sannsynligvis 1929». Andre holder imidlertid på 1928, 1932 eller andre årstall.
I tillegg til å arrangere middager og tjene som et diskusjonsforum omkring skriving og litterære kriminalmysterier, måtte medlemmene av klubben godta et sett regler som skulle sikre «fair play» overfor leseren.
For forfattere av klassiske mordmysterier var det at diktum at alle spor måtte legges fram for leseren, som skulle stille likt med detektiven i å løse gåten. I praksis viste få av medlemmene av the Detection Club skrupler med å bryte reglene når de følte for det. Opprinnelig skal nye medlemmer ha måttet sverge å følge disse reglene ved en temmelig dramatisk, humoristisk seremoni i skinnet fra levende lys. Seremonien omfattet blant annet svarte kapper og edsavleggelse med hånden på en hodeskalle.
The Detection Club eksisterer i 2007 fremdeles.
Noen andre kjente medlemmer (alfabetisk)
Margery Allingham – Eric Ambler – Desmond Bagley – Robert Barnard – Christianna Brand – John Dickson Carr – John le Carré – Edmund Crispin – Lionel Davidson – Len Deighton – Peter Dickinson – Colin Dexter – Dick Francis – Michael Gilbert – John Harvey – Patricia Highsmith – Reginald Hill – Geoffrey Household – Michael Innes – P. D. James – H.R.F. Keating – Peter Lovesey – Ngaio Marsh – Val McDermid – A.A. Milne – Ian Rankin – Ruth Rendell
Arnold Mühren
Arnold Johannes Hyacinthus Mühren (født 2. juni 1951) er en nederlandsk tidligere fotballspiller. Han er en få spillere som har vunnet alle de tre store cupene i Europa; Serievinnercupen, Cupvinnercupen og UEFA-cupen.
Karriere
Han begynte karrieren i FC Volendam i 1970. Mellom 1971 og 1974 og 1985 og 1989 spilte han i Ajax Amsterdam. I Ajax vant han Serievinnercupen i 1973, den nederlandske cupen i 1986 og 1987 og Cupvinnercupen i 1987.
I 1974 gikk han til FC Twente hvor han var til 1978. I 1978 gikk han til engelske Ipswich Town for £150,000. Han var en del av Ipswich-laget som vant UEFA-cupen i 1981. I 1982 gikk han til Manchester United, hvor han vant FA-cupen i 1983 og 1985. Han spilte, og scora i 1983, men han spilte ikke i finalen i 1985. Han gikk tilbake til Ajax i 1985.
Oddbjørn Nordset
Oddbjørn Karmhus Nordset (født 25. mars 1946 i Verdal) er en tidligere norsk tjenestemann og politiker (Sp).
Han har agronomkurs fra Mære landbruksskole fra 1966, studentereksamen fra Hamar katedralskole fra 1970 og utdannelse som cand.agric. fra Norges landbrukshøgskole fra 1973. Nordset var konsulent i Landbruksdepartementet 1973–1976, fylkesagronom i jordbruksøkonomi i Nord-Trøndelag 1976–1983, fylkeslandbrukssjef 1986–1991 og landbruksdirektør hos fylkesmannen i Nord-Trøndelag 1993–1994. Nordset var assisterende fylkesmann i Nord-Trøndelag 1994–2013 og konstituert fylkesmann i periodene 1991–1993 og 2008–2009.
Før han studerte ved landbrukshøgskolen, var han fylkessekretær i Nord-Trøndelag Senterparti 1966–1968. Han var også medlem av Verdal kommunestyre fra 1968 og medlem av Senterpartiets landsstyre. Nordset var statssekretær i Landbruksdepartementet under statsråd Finn T. Isaksen i Kåre Willochs regjering 1983–1986. Han har hatt flere styreverv og offentlige utvalgsoppdrag, deriblant styreleder ved Veterinærinstituttet, styremedlem i Norges forskningsråd, formann i Norges landbruksvitenskapelige forskningsråd, styremedlem i Telenor ASA. ordfører i representantskapet i Fokus Bank AS i perioden 1992-2004 og nestleder i styret for Stiklestad nasjonale kultursenter 1994-2018. Han var i årene 2001–2003 engasjert av Landbruks- og matdepartementet som prosjektleder for opprettelsen av Mattilsynet.
Nordset ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i den 11. april 2013.
Ingvild Wedaa Tennfjord
Ingvild Wedaa Tennfjord (født 27. april 1977) er en norsk journalist, sommelier og vinkjenner.
Jobb
Tennfjord er vinjournalist i A-magasinet, Bergens Tidende, Fædrelandsvennen, Stavanger Aftenblad og Adresseavisen, og når nær 1 million lesere ukentlig med spalten «Vinskolen». Høsten 2013 ble hennes første bok ''Skål! Få nese for vin uten å få nesa i sky'' publisert på Kagge forlag. Boken har så langt kommet i tre opplag, og er Bragepris-nominert.
Høsten 2014 kom bok nummer to, Bobler. Høsten 2015 kom, Perfekte Viner. Den gikk rett inn på bokhandlernes bestselgerliste, som første vinbok noensinne. Bok nummer fire heter Norges Beste vinkjøp. I 2017 slapp hun oppfølgeren Norges Beste Vinkjøp 2018. I 2019 kom boka Snarveien til vin.
Tennfjord har tidligere arbeidet blant annet i Dagens Næringsliv, NRK og Dagbladet Magasinet, der hun i perioden 2007–2012 skrev portrettintervjuet «På Tomannshånd». Hun er kjent for å ha en knapp, direkte og humoristisk stil og benytter i stor grad dialog i tekstene sine.
I juni 2023 hadde hun morgenandakter i NRK P1
Utdanning
Tennfjord har mellomfag i medievitenskap fra Universitetet i Bergen og journalistutdanning fra Høgskulen i Volda. Før hun ble journalist, arbeidet hun som teaterlærer, ekstravakt på gamlehjem, bartender og budeie.
Priser
I 2006 ble Tennfjord tildelt Arne Hestenes' journalistpris for god portrettjournalistikk. I 2013 ble boka Skål nominert til Brageprisen.
International Union of Socialist Youth
International Union of Socialist Youth, forkortet IUSY, er de sosialdemokratiske ungdomsorganisasjoners verdensorganisasjon og ble stiftet den 27. august 1907 i Stuttgart.
Organisasjonen har i 2023 163 medlemsorganisasjoner fra 114 land.
Historie
Fra 24.–27. August 1907 møttes 21 ungdomsdelegater fra 13 land i den tyske byen Stuttgart for å danne ungdomsfløyen til den andre internasjonale. Organisasjonen ble kalt Socialist Youth International. Organisasjonen utga i lang periode sitt eget magasin, kalt Youth International. Organisasjonens politiske programmer var preget av motstand mot krig, antimilitarisme og kamp mot den voksende fascismen i Europa.
Etter andre verdenskrigs slutt, endret organisasjonen formelt navn til det nåværende navnet, International Union of Socialist Youth under verdenskongressen i Paris. Etter navneskfitet og ny-oppstarten begynte IUSY å innlemme organisasjoner utenfor Europa, og tidlig på 1950-tallet hadde organisasjonen 73 medlemsorganisasjoner fra 50 land.
Etter Pariskongressen la IUSY stor vekt på avkolonisering og frihetskamp for land særlig i Afrika og Asia. På 1970-tallet var organisasjonen svært deltakende i solidaritetskampanjer for å belyse menneskerettighetsbrudd og undertrykkelse begått etter en rekke militærkupp i Latin-Amerika, i land som blant andre Pinochets Chile og Somozas Nicaragua. Det var også et stort politisk fokus hos organisasjonen mot apartheid-regimet i Sør-Afrika.
Etter Berlinmurens fall og splittelsen av Sovjetunionen, innlemmet IUSY organisasjoner fra flere post-Sovjet-stater. Demokratisering i Øst-Europa sto på 1990-tallet sentralt i organisasjonens arbeid.
Djibouti under Sommer-OL 2012
Djibouti deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Fem utøvere, tre menn og to kvinner deltok i fire sporter, friidrett, judo, svømming og bordtennis. Det var sjuende gangen Djibouti deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer. Friidrettsutøveren Zourah Ali var landets flaggbærer under åpningsseremonien
International Union of Socialist Youth
Politisk arbeid og organisering
IUSY er verdens største organisasjon for politiske ungdomsorganisasjoner og har medlemsorganisasjoner i alle verdensdeler og regioner. IUSY har sitt hovedkontor i Amtshausgasse 4 i Wien, Østerrike. Organisasjonens lederskap består av én president, én generalsekretær og et presidium bestående av kongressvalgte visepresidenter. I perioden 2021-2023 er Bruno Gonçalves IUSYs generalsekretær og venezuelanske Jesus Tapia som president.
Organisasjonens arbeid er inndelt i 5 regioner: Europa, Asia og Stillehavet, Afrika, Amerika og Middelhavsregionen. Disse regionkomiteene møtes årlig, og alle verdensregionene møtes annethvert år til verdenskongress.
Historisk har IUSY siden 1946 avholdt sommerfestivaler hvert tredje år. I 2023 avholdes sommerfestivalen i Panama.
Sittende presidium
IUSY ledes av sitt presidium, som velges hvert annet år på kongressen, med representanter fra hele verden. De nåværende medlemmene (2021–2023) er oppført nedenfor:
IUSY-kongresser
IUSY-kongressen er organisasjonens øverste myndighet. Ved IUSY-kongressene har alle betalende medlemsorganisasjoner rett til delegater med fulle rettigheter. Mellom kongressene er World Council, som avholdes i år uten kongress, organisasjonens øverste beslutningsorgan. IUSY-kongress er avholdt i Norge og arrangert av AUF ved 3 anledninger, senest i Lillehammer i 1997.
Nordisk deltakelse i IUSY
Historisk har de nordiske landene hatt en sterk posisjon i IUSY, og de sosialdemokratiske ungdomsorganisasjonene i Norden har innehatt en rekke tyngre verv i IUSY siden stiftelsen. De nordiske organisasjonene er organisert under paraplyen Foreningen for Nordisk Sosialdemokratisk Ungdom (FNSU). FNSU var fra etter andre verdenskrig og til midten av 1980-tallet dominerende i IUSY. Fra 1946-1985 var 11 av de 13 generalsekretærene valgt fra de nordiske landene.
FNSU organiserer i tillegg til de nordiske sosialdemokratiske ungdomsorganisasjonene også unge sosialdemokrater fra de baltiske landene.
Sali Berisha
Sali Ram Berisha (, født 15. oktober 1944 i distriktet Tropojë) er en albansk konservativ politiker. Han var Albanias president 1992–1997, statsminister 2005–2013 og leder i Albanias demokratiske parti 1991–1992 og 1997–2013. Berisha er Albanias hittil lengst sittende, demokratiske statsleder, og den eneste presidenten som har blitt gjenvalgt.
Berisha sluttet seg til de første studentdemonstrasjonene til støtte for et flerpartisystem i desember 1990. I februar 1991 ble han valgt til den første lederen i Albanias demokratiske parti. Det kommunistiske regimet falt samme år, og Berisha ble valgt til Albanias parlament fra Kavajë. Som den første fritt valgte presidenten i 1992 fikk han i oppgave å åpne Albania for omverdenen, og reformere lovgivning, institusjoner, statsfinansene og det økonomiske systemet. Berisha sørget for å oppheve priskontroller og privatisere eiendom og bedrifter, og landet opplevde økonomisk vekst. Albania inngikk samarbeid med Europarådet, EU og USA. I 1996 ble Berishas parti anklaget for valgfusk, og voldelige protester ledet landet inn i en politisk krise. Avsløringen av Ponzi-svindel i 1996/1997 endte med opptøyer og krav om Berishas avgang.
Geiteryggen
Geiteryggen kan vise til
Trude Raad
Trude Raad (født 27. april 1990 på Breim i Gloppen kommune) er en norsk friidrettsutøver innen kastøvelsene sleggekast, diskoskast og kulestøt. Hun er også norsk rekordholder i vektløfting.
Rama VI
Tidlig liv og utdannelse
Da Vajiravudh var bare elleve år gammel, ble han sendt for å få opplæring ved Royal Military Academy Sandhurst. Senere studerte han historie og jus ved Christ Church i Oxford. Mens han studerte i England, døde hans eldre bror, og kongens utpekte kronprins, den 16 år gamle Vajirunhis. Vajiravudh ble kronprins i hans sted, og som Siams nye kronprins møtte han dronning Victoria i audiens. Etter sin fars død, ble han den sjette kongen av Chakridynastiet, den 23. oktober 1910.
Trude Raad
Bakgrunn
Raad er oppvokst i idrettskommunen Gloppen. Hun er for tiden elev ved Firda vidaregåande skule på Sandane. Raad er hørselshemmet, og ble i 2007 tildelt Bente Grønlis Minnestipend for sine bragder i kastringene.
Rama VI
Konge av Thailand
Kong Vajiravudh regjerte i en periode som så Thailand forandre seg fra å være gammeldags til å bli mer moderne. Som sin fars etterfølger, og som den første av Thailands regenter som hadde mottatt hele sin utdannelse i utlandet, var det høye forventninger til at han skulle følge opp sin fars modernisering og reformer av Thailand, og ville bringe landet opp til vestlige nivåer. Han etablerte Thailands første skole i 1910, modellert på Englands kostskoler, og i 1917, Thailands første universitet, Chulalongkornuniversitetet, oppkalt etter hans far.
Trude Raad
Idrettskarriere
Raad deltok i ungdoms-VM i Marrakech, Marokko i 2005, men kom ikke videre fra kvalifiseringen i hverken slegge eller diskos. I 2007 var hun igjen med i ungdoms-VM. Nå i Ostrava i Slovakia, og hun fikk denne gangen 11.-plass i slegge og 12.-plass i diskos.
2008 - Årets idrettskvinne
Kastsesongen 2008 staret Raad med ny norsk rekord for junior 19 under et stevne på Byrkjelo med 57,97 meter. Hun slo Mona Holms rekord fra 2002 med 50 cm. Denne rekorden ble forbedret under Ungdomsmesterskapet på Prestfoss, i Sigdal, da hun fikk stevnets bestemannspris for sitt resultat på 60,47 meter. Hennes første kast over 60 meter. Raad vant også tre sølvmedaljer under senior-NM, i både slegge og diskos, som i 2007, men nå også i kulestøt.
Rama VI
Konge av Thailand
Andre reformer Vajiravudh stod bak, var å forby polygami (selv om kongefamilien var immun, og Vajiravudh senere ville ta seg fire koner), og å innføre etternavn for alle Thailands innbyggere. Kongen selv laget flere av de etternavnene som ble gitt til undersåttene hans. I 1916, forandret han Thailands flagg, siden han syntes den hvite elefanten ofte lignet en rosa gris. (Et resultat av billige fargestoffer som farget av når flagget ble vasket). I 1924, innførte han en lov om arverekkefølgen for Chakridynastiet, for å forhindre de maktkampene som alltid hadde preget perioden etter en regents død, hvorved kun etterkommere av kong Rama V kunne arve tronen, og etterkommere av kong Rama Vs dronning Saovabha (Vajiravudhs mor), kom før etterkommere av dronningene Savang Vadhana (Vajirunhis' mor), Sunandha og Sukumalmarsri. Gjerne den viktigste arven fra Vajiravudhs periode på tronen, er at han søkte å skape, og klarte å skape en følelse av nasjonalisme i Thailand, som senere ble utnyttet av Phibun Songkhram.
Trude Raad
2008 - Årets idrettskvinne
I desember ble Raad kåret til årets idrettskvinne (WIDEX Sportsman and Sportswoman of the Year) av International Committee of Sports for the Deaf, i konkurranse med alle døve idrettsutøvere i alle idretter i verden. Tildelingen baserte seg på Raads to titler under VM for døve i Izmir, Tyrkia i august. Hun innehar også verdensrekorden for junior og den europeiske seniorrekorden i diskos. I tillegg blir hun omtalt som «den stolte innehaver av sleggerekorden på verdenskategorien (verdensrekord)».
2009 - Vinner av Deaflympics
11. september 2009 vant Raad diskoskast under Deaflympics i Taipei. Hun vant med ny mesterskapsrekord på 47,29 meter, en knapp meter foran Larisa Voroneckaja fra Litauen (46,43). Dagen etter vant hun ny tittel, nå i favorittgrenen sleggekast. Hennes resultat ble også nå mesterskapsrekord, og 60,27 meter holdt til seier med over fem meter.
Rama VI
Konge av Thailand
Dessverre klarte ikke Vajiravudh å leve opp til de høye forventningene man hadde til ham, og i det hele tatt etterlot han seg et land som var i en mye verre situasjon enn da han overtok tronen. Da han kom til makten, var Thailand inne i en overgangsperiode, der man forlot mange av landets føydale skikker, og tok opp moderne teknologi og institusjoner. Vajiravudh klarte ikke å følge i farens fotspor. Noe av det man forventet at Vajiravudh ville gjøre, var å gi landet en grunnlov og muligens innføre demokrati. Denne prosessen ble ikke igangsatt av Vajiravudh: istedenfor å igangsette skrivingen av en grunnlov, bestemte han seg for et eksperiment, der han og en del av hans innerste krets (primært unge, mannlige hoffmedlemmer), lagte et «minisamfunn», som var demokratisk oppbygget. Det var pressefrihet, og Vajiravudh var en av hovedbidragsyterne til minisamfunnets avis. I tillegg ble han i minisamfunnets første valg, valgt som president. Til tross for at dette eksperimentet viste at det gikk an å kombinere thai-kulturen og demokrati, bestemte Vajiravudh seg for at folket ennå ikke var klare til å bli forært demokrati, og eneveldet ble beholdt som Thailands styreform (frem til Vajiravudhs bror, Rama VII, ble tvunget til å gi landet en grunnlov etter kuppet i 1932).
Trude Raad
2011 - Finale i U-23 EM
Etter et 2010 med småskalder og skuffende resultater kom nye idrettslige oppturer i 2011. 14. juli sette Raad ny norsk rekord under kvalifiseringsrundene i U-23 EM i Ostrava, Tsjekkia. Hun slettet da Mona Holms 6 års gamle rekord. I finalen fulgte hun opp med 62,73 og fikk tiendeplass i mesterskapet.
Personlige rekorder
Dette er en liste over Raads personbeste i slegge, diskos og kulestøt, med plassering blant Norges beste gjennom alle tider per 11. august 2010 (under ranking).
Vektløfting
Raads personlige rekorder i vektløfting står alle som norske rekorder per mars 2010.
Rama VI
Konge av Thailand
Flere av Vajiravudhs prosjekter, som å bygge en statue av sin far, Rama V, ridende på en hest; det paramilitære «Tiger-korpset», som ble etablert for å øke thai-nasjonalismen; konstruksjon av Sanam Chan-slottet, i vestlig stil og Lumphini-parken; og rent forbruk, som import av luksusartikler fra utlandet, blant annet hester fra Australia, kostet staten mye penger, uten at disse store utgiftene ble dekket gjennom økt eksport. Da Vajiravudh overtok tronen, hadde Thailand god råd, til tross for at mye penger var blitt brukt på anskaffelse av vestlig teknologi, mens da han bror overtok i 1925, var statskassen tom.
Ekteskap og etterfølgelse
10. august 1924 giftet kong Vajiravudh seg med Chao Chom Suvadhana (เจ้าจอมสุวัทนา) og hun fikk tittelen HKH Phra Nang Chao Suvadhana (พระนางเจ้าสุวัทนา พระวรราชเทวี) den 10. oktober 1925. I motsetning til sin far, kong Chulalongkorn, som hadde mange koner og fikk hele 77 barn, nøyde Vajiravudh seg med én kone, og ville innføre monogami. Dette var noe moren hans satte lite pris på, og hun forsøkte flere ganger å introdusere sønnen sin til noen av hans halvsøstre og kusiner, i håp om at han ville finne dem attråverdige. Det er blitt fremymtet at Vajiravudh var homofil, fordi han tilbrakte mye av sin tid sammen med unge gutter og menn (fremfor kvinner), som han arrangerte klubber og spill sammen med, og som han skrev skuespill for.
Sammen med Suvadhana fikk Vajiravudh én datter, prinsesse Bejaratana. Hun ble født 24. november 1925, kun to timer før sin fars død. Uten noen sønner, var det Vajiravudhs bror, prins Prajadhiphok som ble den nye kongen, siden han var den eldste gjenlevende sønnen av kong Chulalongkorns dronning Saovabha. Dette på grunn av loven om kongelig etterfølgelse av 1924, som Vajiravudh innstiftet, som var mannlig-primogenitur og sa at Chulalongkorns etterkommere, fra dronning Saovabha kom før etterkommere som stammer fra andre av Chulalongkorns hustruer. (Fra 1974, kan også prinsesser utnevnes som tronarvinger, men kun dersom det ikke er noen mannlig arving.)
Første verdenskrig
Vajiravudh tok Thailand med inn i Første verdenskrig, på de allierte (ententens side). Selv om Thailand ikke bidrog med mye, var de det eneste sørøstasiatiske landet som sendte soldater til Europa (med unntak av 140 000 vietnamesiske soldater som sloss i den franske hæren. ). Den egentlige grunnen til at Thailand deltok i krigen, har senere blitt tolket som manøver for å «blidgjøre» de vestlige maktene, for deretter å ha mulighet til å forhandle avløser avtaler til Thailands ulikeverdige traktater.
Restaurasjonen i England
Restaurasjonen i England er den tradisjonelle betegnelsen på gjeninnføringen av monarkiet i England i 1660, og på perioden som fulgte med gjenopprettelse av kongelige institusjoner.
Slutten på protektoratet og samveldet
Protektoratet som fulgte samveldet og gikk forut restaureringen kunne ha fortsatt om Oliver Cromwells sønn Richard Cromwell, som ble gjort til Lord Protector ved sin fars død, hadde vært i stand til å videreføre sin fars politikk. Richard Cromwell var ikke uten evner, men han manglet sin fars autoritet og hadde heller ikke farens tillit i hæren. Etter syv måneder ble han fjernet av en fraksjon i hæren, kjent som Wallingford House, den 6. mai 1659 og gjenetablerte rumpparlamentet. Charles Fleetwood ble utpekt til et medlem av komiteen for trygghet og statsrådet, og en av de syv kommisjonærer for hæren. Den 9. juni 1659 ble han nominert som lord general, øverstkommanderende, av hæren. Imidlertid ble hans lederskap underminert av parlamentet som valgte å overse hærens autoritet i en tilsvarende måte til det første sivile parlament etter borgerkrigen. Et rojalistisk opprør var planlagt for 1. august 1659, men det ble forpurret. Imidlertid fikk sir George Booth kontroll over Cheshire og Karl II hadde håpet at med spansk støtte kunne han få til en invasjon, men ingen hjelp kom. Booth holdt Cheshire fram til slutten av august da han ble beseiret av general John Lambert. Underhuset avskjediget John Lambert og andre offiserer, og installerte Fleetwood som sjef for et militært råd under autoriteten til underhusets ordstyrer. Komiteen for trygghet sendte Lambert med en stor hær for å møte George Monck som kommanderte de engelske styrkene i Skottland, og enten forhandle med ham, eller tvinge ham til å komme til en avtale.
Det var i denne atmosfæren som Monck, guvernør av Skottland under begge Cromwellene, marsjerte sørover med sin hær fra Skottland. Mens Lambert dro nordover begynte hans soldater å desertere, og han kom tilbake til London bortimot alene. Monck marsjerte inn i London uten at noen hindring. De presbyterianske medlemmene som hadde blitt bortvist fra parlamentet av Prides forvisning i 1648 ble kalt tilbake, og på den 24. desember gjenetablerte hæren det lange parlamentet. Fleetwood ble fratatt sin overkommando og beordret å møte for parlamentet for å svare for hans oppførsel. Den 3. mars 1660 ble Lambert sendt til Tower of London, fra hvor han rømte fra en måned senere. Han hadde et alvorlig tilfelle av diaré og døde nesten, men ble behandlet ved kirken St John's i Westminster. Han forsøkte å tenne en ny borgerkrig for det engelske samveldet ved å sende ut en proklamasjon som oppildnet alle som støttet «Good Old Cause», «den gode, gamle saken», til å møtes på slagmarken ved Edgehill. Isteden ble han tatt til fange av oberst Richard Ingoldsby, en av de som hadde deltatt i dødsdommen og henrettelsen av kong Karl I, og som antagelig håpet på å skape seg sympati og benådning hos det nye kongeregimet. Lambert ble fengslet og døde i fangenskap på Drake's Island utenfor Plymouth i 1684 mens Ingoldsby oppnådde å bli benådet.
Restaureringen av Karl II
Den 4. april 1660 utstedte Karl II Bredadeklarsjonen hvor han kom med flere løfter i forbindelse med rehabilitering av den engelske krone. Monck organiserte det konvensjonelle parlamentet som møttes for første gang den 25. april. Den 8. mai proklamerte parlamentet at Karl II hadde vært den lovmessige monark siden henrettelsen av Karl I den 30. januar 1649. «Konstitusjonelt var det som om de siste nitten årene aldri hadde skjedd.» Karl II kom tilbake fra sin landflyktighet. Han forlot Haag den 23. mai og gikk i land ved Dover den 25. mai. Karl II kom til London den 29. mai som også var hans fødselsdag. For å feire «hans majestets hjemkomst til hans parlament» ble 29. mai gjort til en offentlig fridag, populært kalt for Oak Apple Day. Han ble kronet ved Westminster Abbey den 23. april 1661.
En del samtidige har beskrevet restaureringen som «et himmelsk ordinert mirakel. Den brå og uventede befrielsen fra maktranet og tyranniet ble tolket som en restaurering av den naturlige og guddommelige orden.»
Kongens parlament, populært kalt for Cavalierparlamentet, kom sammen for første gang den 8. mai 1661, og det ville vedvare i over 17 år, og ble til sist oppløst den 24. januar 1679. Som dets forgjenger var det i stor grad rojalistisk («Cavalier»). Det ble også kalt for «pensjonistparlamentet» for de mange pensjoner som ble gitt til kongens tilhengere som således beriket seg selv på den nye tid.
Den ledende politikeren i begynnelsen av restaureringen var Edward Hyde, 1. jarl av Clarendon. Det var «Clarendons dyktighet og visdom» som hadde «gjort restaureringen betingelsesløs».
Det var som om ingen lenger husket kong Karl Is egenrådige styre og grunnene til at man hadde kvittet seg med ham.
Salekhard
Salekhard (russisk: Салеха́рд, nenetsisk: Саля'харад, oversatt: hus på ei halvøy) er en by og administrativt senter i det autonome området Jamalo-Nenetsk i Russland. Byen ligger i det nordvestre Sibir, ved elva Poluj kun 3 km fra samløpet med Ob. Salekhard ligger på polarsirkelen. Innbyggertall: 36 827 (folketelling 2002), 32 334 (folketelling 1989).
Restaurasjonen i England
Kongemordere og opprørere
I de påfølgende rettssakene ble 20 dømt til døden, strengeste straff for femtemonarkister, hvilket var religiøse dissidenter som trodde på det umiddelbare komme av «det femte monarki», kongedømmet til Jesus Kristus. Thomas Harrison var den første som ble funnet skyldig i kongemord, og var den syvende av det 59 som hadde signert dødsdommen. Han ble den første av de dømte som fikk den tradisjonelle bestialske straffen for forræderi, hengning, trekking og kvartering, ettersom den nye regjeringen mente at han fortsatt representerte en alvorlig trussel for den nyetablerte orden.
Salekhard
Historie
Bosetningen Obdorsk (russisk: Обдорск) ble grunnlagt i 1595 på stedet hvor khanty-bosetningen Polnovat-Vozj (russisk: Полноват-вож) lå, av russiske nybyggere som etterfulgte Jermak Timofejevitsj erobring av Sibir. Bosetningen lå ved elva, og navnet er antagelig avledet av dette. Landet rundt Obdorsk ble under tsarene referert til som Obdorskij kraj, eller Obdorija.
Restaurasjonen i England
Kongemordere og opprørere
Den 6. januar 1661 forsøkte femti femtemonarkister, ledet av en vinbøkker ved navn Thomas Venner, å ta besittelse over London i navnet til «konge Jesus». De fleste av de femti ble enten drept eller tatt til fange; den 19. og 21. januar ble Venner og 10 andre henrettet for forræderi ved hengning, trekking og kvartering. Ytterligere 19 ble fengslet på livstid.
Salekhard
Historie
10. desember 1930 ble stedet administrativt senter i den nye Jamal (Nenets) nasjonale okrug (russisk: Ямальский (Ненецкий) национальный округ). Navnet ble endret til Salekhard i 1933, og bosetningen fikk bystatus i 1938.
Økonomi og næringsliv
Jamalia er Russlands viktigste kilde til naturgass. Selskapet Novatek, som er Russlands nest største gassleverandør, har hovedkvarteret sitt i byen.
I Salekhard er det også fiskehermetikkindustri og skipsverft. Det kommer ut én avis, Poljarnyj krug (Полярный круг). Det er flere universitetsavdelinger i Salekhard.
Transport
Salekhard er en viktig havneby langs bredden av Ob.
Det går jernbanelinjer fra nabobyen Labytnangi (på motsatt side av Ob) over Uralfjellene til Vorkuta og videre langs stambanen i republikken Komi, til resten av det russiske jernbanenettet. Dette er i dag det nordøstre endepunktet på det vest-russiske jernbanesystemet. Fra 1949 til 1953 ble det med Salekhard–Igarkabanen gjort et mislykket forsøk på å forlenge jernbanen fra Salekhard til Igarka, et prosjekt som kostet flere tusen Gulag-fanger livet.
Salekhard lufthavn ligger 7 km nord for byen.
Restaurasjonen i England
Kongemordere og opprørere
Oliver Cromwell, Henry Ireton, dommer Thomas Pride, og dommer John Bradshaw ble posthumt fradømt gods og ære for høyforræderi. Ettersom parlamentet er en rettssal, den fremste i England, er bill of attainder, loven om tap av ære og gods, en lovgivende forordning som erklærer en person skyldig i forræderi eller grov forbrytelse, i kontrast til de regulære juridiske prosesser med rettssak og domsfellelse. I januar 1661 ble likene av Cromwell, Ireton og Bradshaw gravd opp og posthumt henrettet ved å henge dem i kjettinger ved Tyburn. Etter å ha hengt der, «fra morgenen til fire om ettermiddagen», ble likene tatt ned og hodene plassert på en 6 meter lang påle overfor Westminster Hall. I 1685 brøt en storm overende pålen med Cromwells hode, og private stakk av med hodet. Det var fraværende og i hendene på private samlere fram til 1960 da det ble gravlagt i Sidney Sussex College ved Universitetet i Cambridge.
Tilbakekallelse av adelstitler fra samveldet
Det engelske samveldets skriftlige konstitusjoner ga kongens makt til Lord Protector i å bevilge ærestitler. Cromwell opprettet over 30 nye riddere. Disse ridderskapene ble alle erklært ugyldige ved restaureringen av Karl II. Mange ble bevilget på nytt av den gjeninnsatte konge.
Av de tolv titlene som baronett som Cromwell opprettet gjenopprettet Karl II halvparten av dem. Kun en av disse eksisterer fremdeles: Richard Thomas Williams-Bulkeley, 14. baronett, er en direkte etterkommer av Griffith Williams.
Edmund Dunch fikk opprettet tittelen baron Burnell av East Wittenham i april 1658, men dette baroniet ble gjenopprett. Den mannlige slektslinjen ble avsluttet i 1719 med at hans sønnesønn, som også het Edmund Dunch, slik at ingen kan gjøre krav på tittelen.
Den ene arvelige tittelen som vicomte som Oliver Cromwell opprettet, var med Charles Howard, vicomte Howard av Morpeth og baron Gilsland, og har fortsatt til denne dag. I april 1661 ble Howard opphøyd til jarl av Carlisle, viscount Howard av Morpeth og baron Dacre av Gillesland. Den nåværende jarl er direkte etterkommer av denne opprettelsen under Cromwell, og gjenopprettelsen under restaurasjonen.
Religiøs avtale
Den engelske kirke ble gjenopprettet som den nasjonale statskirke i England, støttet av Clarendon-loven og Loven om ensartethet av 1662. Folk skal etter hva som ble sagt «danset rundt maistanger som en måte å spotte presbyterianere og uavhengige» og «brente kopier av Solemn League and Covenant» (avtalen mellom skotske konventater og det engelske parlamentet i 1643). I Skottland ble episkopalismen gjeninnført, det vil si at kirkens høyeste ledelse lå hos biskopene, i motsetningen til presbyterianismen. Den anglikanske kirke kalles seg av denne grunn ofte for den episkopale kirke.