cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chindasuinth
Ved å knuse all opposisjone, lånte han riket en fred og orden som før dette var ukjent. For å fortsette dette fikk han sin sønn Recceswinth på oppfordring fra St Braulio av Zaragoza kronet til medkonge 20. januar 648 og forsøkte å etablere, som så mange hadde forsøkt, et arvelig monarki i Spania. Hans sønn var fra denne datoen til hans død den reelle herskeren av vestgoterne, i farens navn frem til 653 da Chindasuinth døde.
Til tross for hans utilgivelige politikk, er Chindasuintha beskrevet i geistlige annaler som en stor velgjører av kirken, han donerte mange områder og privilegier. Han forbedret de offentlige eiendommene med de konfiskerte varene til de avsatte adelsmennene og gjennom forbedret skattlegging. På den militære siden foretok han kampanjer mot opprørske baskere og lusitanere.
Som lovgiver innførte han mange lover som tok seg av sivile saker. Med hjelp fra Braulio, biskopen i Zaragoza, startet han arbeidet med en lovgivning for både den gotiske befolkningen og den spansk-romerske. Det arbeidet ble fullført av hans sønn i Lex Visigothorum. Det overtok både for Lex Romana Visigothorum brukt av de innfødte og Luivigilds lovverk brukt av goterne.
Fugløya (Svalbard)
Fugløya er ei øy som utgjør den sørligste og nest største av Nordvestøyane – fem små øyer beliggende ved nordvest-pynten av Spitsbergen, Svalbard. Arealet er 2,5 km². Nord for Fuglesangen ligger sundet Fair-Haven og på andre siden av dette øyene Klovningen, Fuglesongen, og i nordvest Norskøyane.
Chindasuinth
Han tilbrakte de siste årene av sitt liv, som så mange monarker i middelalderen gjorde, i fromhetsøvelser for å redde sin sjel. Han grunnla klosteret San Román de la Hornija ved Duero slik at restene hans kunne ligge ved siden av sin kone Recciberga. For Eugene II, biskop av Toledo, var han kun «urettferdig, umoralsk og manglet fromhet».
Fugløya (Svalbard)
Øya ligger helt nord i Fuglefjorden som skjærer seg rett sørover inn i Vasahalvøya på Spitsbergen. Den ligger helt nord i Albert I Land. Nordvestøyane ligger rundt det knapt 5 x 5 km store havstykket Fair-Haven.
Örnenøya
Örnenøya er en liten øy beliggende ca. 300 meter nord for Fuglesongen i Nordvestøyane, nord for Albert I Land, ved nordvest-pynten av Spitsbergen, Svalbard. Navn etter den svenske polarutforsker Salomon August Andrées ballong Örnen, som han forsøkte å nå Nordpolen med i 1897.
Fugløya (Svalbard)
Området er en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark. Det ble kartlagt under Den norske Nordhavsekspedisjon 1876–78, hvor professor Georg Ossian Sars var med.
Praktisk HMS-kurs
Praktisk HMS-kurs er et tolv timers grunnleggende kurs i helse, miljø og sikkerhet (HMS) for gårdbrukere og andre som jobber med praktisk landbruk.
Studiering med lærer og e-læring på internett, tilfredsstiller kravet til opplæring i HMS-arbeid.
Kurset er nedfelt i arbeidsmiljøloven 3.5, og målet er å ha null dødsulykker innenfor gårdbruksnæringen innen 2012.
Det består foruten kurs og internettlæring av en gårdsvandring med en rådgiver fra Landbrukets HMS-tjeneste.
Chindasuinth
Legenden sier at Pelayo, den første kongen av Asturias, var en direkte etterkommer av Chindasuintha, men dette har ikke blitt bevist.
H.O.T.
H.O.T., eller High-Five Of Teenagers, var et koreansk boyband som regjerte hitlistene i sitt eget hjemland på slutten av 1990-tallet. Den besto av fem medlemmer og ble dannet i 1996 og oppløst fem år senere i 2001. H.O.T. har i tillegg til å være en av de mest suksessrike bandene gjennom tidene i Sør-Korea, også blitt sett på den gruppa som standarden for K-pop-genren i hjemlandet.
Hans Heinrich Eegberg
Hans Heinrich Eegberg (døpt 3. mars 1723 i Kalundborg, begravet 11. mai 1784 i Fredericia) var en dansk tegner og maler. Man vet ikke noe om hva slags opplæring eller utdannelse han hadde.
Han er særlig kjent for sine prospekter fra København som han utførte på oppdrag fra kongen i årene 1745–50 i samarbeide med Johannes Rach. Enkelte av maleriene er basert på kobberstikk fra Den Danske Vitruvius og Hafnia Hodierna av Laurids de Thurah. Maleriene anses for å være av stor kulturhistorisk verdi ettersom Eegberg og Rach fremstilte motivene i farver og viste skildringer av dagliglivet.
I 1752 ble Eegberg ansatt som skriver i Fredericia hvor han levde inntil sin død i 1784.
Halvmåneøya
Halvmåneøya er en om lag 12 km² stor øy øst for sydspissen av Edgeøya på Svalbard. Det høyeste punktet ligger 14 moh. Øya er en del av Søraust-Svalbard naturreservat. Berggrunnen er av doleritt, en vulkansk bergart som få planter kan vokse i. Det er totalt ferdselsforbud på øya på grunn av kulturminnene unntatt fangststasjonen Bjørneborg.
Halvmåneøya ble besøkt i hvalfangsttida på 16 – 1700-tallet, noe som bevitnes av et gammelt gravfelt nord for fangststasjonen Bjørneborg, som har en historie som norsk fangststasjon fra 1898. Dette området var det beste bjørneterrenget på Svalbard, og hovedbygningen der ble satt opp i 1904, senere påbygd i 1935 og 1963. Den siste påbygningen ble utført av Ingeniør Kjell Johansen og fangstmann Andreas Bjørnsvik som i sesongene 1963-64 og 1964-65 lå på isbjørnfangst. Siste sesong Bjørneborg var i bruk, var vinteren 1969-70.
På utsiden av Halvmåneøya, i sørøst, ligger Tennholmane.
26. august
26. august er den 238. dagen i året, 239. i skuddår. Det er 127 dager igjen av året.
Fødsler
Se flere som er født 26. august i Kategori:Fødsler 26. august.
Dødsfall
Se flere som døde 26. august i Kategori:Dødsfall 26. august.
Tunsbergpollen
Tunsbergpollen er en poll på Sandøyna i Gulen kommune i Sogn og Fjordane.
Tiendekrigen
Tiendekrigen var en periode med regelmessige voldelige sammenstøt og opprør i Irland i årene 1831–1836. Bakgrunnen for at voldsepisodene ble så hyppige og organiserte at de fikk betegnelsen «krig» var irske katolikkers motstand mot at de måtte betale tiende for å opprettholde det anglikanske presteskapet.
Bakgrunn
Tiende var en form for skattlegging som har bibelske røtter. I praksis ble den gjerne håndhevet slik at man måtte betale en tiendedel av verdien på visse landbruksprodukter – og tienden gikk til driften av Den anglikanske kirken. Denne praksisen ble etablert da Penal Laws ble innført i Irland i det 17. århundre, selv om det store flertallet av befolkningen var katolikker. Tienden førte også til ytterligere utarming av befolkningen på landsbygda, som allerede levde på eller under eksistensminimum. Til tross for at katolsk emansipasjon ble oppnådd i 1829, gjennom Daniel O'Connells kampanje, fortsatte innkrevingen av tiende. Normalt ble den samlet inn i naturalia, spesielt kveg, ettersom de færreste på landsbygda hadde penger.
Fra 1829 begynte en overveiende ikkevoldelig kampanje mot tienden, og dette førte til at det anglikanske presteskapet fikk økonomiske problemer. I 1831 begynte de å føre lister over personer som nektet å betale, og etterhvert var det nesten 30 000 navn på disse listene, med tyngdepunkt i Kilkenny, Tipperary og Wexford. Listene ble levert til Royal Irish Constabulary.
«Krigen»
Det første sammenstøtet fant sted 3. mars 1831 i Graiguenamanagh i Kilkenny, da en gruppe på 120 væpnede polititjenestemenn beslagla kveg som tilhørte en katolsk prest. Han hadde, med støtte fra sin biskop, organisert motstand mot betalingen av tiende. Han eksempel ble raskt fulgt av mange andre, og etter kort tid kom neste episode i Newtownbarry i Wexford. Der gjorde en gruppe motstand under forsøk på å beslaglegge kveg, og politiet åpnet ild mot dem. Tolv ble drept, og tyve ble alvorlig såret. Dette fikk folk til å organisere motstanden, blant annet gjennom avtalte signaler som at kirkeklokkene ringte når politiet nærmet seg landsbyer. 14. desember 1831 førte en slik advarsel til at lokalbefolkningen lå i bakhold da førti politimenn kom til Carrickshock i Kilkenny. Nitten politimenn ble drept, inkludert sjefen, og de andre ble jaget på flukt.
Den britiske regjeringen sendte tropper til Irland, da den fryktet en gjentagelse av 1798-opprøret. Regjeringen registrerte 242 mord, 1179 ran, 401 innbrudd, 568 tilfeller av mordbrann, 280 tilfeller av lemlesting av kveg, 161 voldelige angrep, 203 oppløp og 723 tilfeller av angrep på eiendom som kunne knyttes direkte til innhentingen av tiende i 1831. Allikevel fortsatte de å kreve betaling.
Rich Franklin
Rich Jay Franklin II (født 5. oktober 1974 i Cincinnati, Ohio i USA) er en amerikansk MMA-utøver som for tiden tilhører promotøren UFC og konkurrerer i mellomvektklassen. Han er tidligere verdensmester i mellomvektklassen for den samme promotøren.
Tiendekrigen
«Krigen»
I 1835 nådde «krigen» en topp med massakren i Rathcormack, der militæret og politiet drepte sytten og skadet tretti under forsøk på å kreve inn 40 skilling fra en enke.
Konsekvenser
Den britiske regjeringen ble bestyrtet over flere aspekter ved massakren i Rathcormack. Dels reagerte den på at ordren om å skyte var blitt gitt av en anglikansk prest, dels på at det dreide seg om en fillesum, og dels på at folkemengden hadde stått imot flere skuddsalver og allikevel angrepet soldatene minst en gang uten å bryte sammen.
Katolikker måtte fortsatt betale tiende, frem til Church of Ireland mistet status som statskirke i 1869.
Artisjokk
Artisjokk eller artiskokk (Cynara cardunculus) er en flerårig tistel og grønnsaksplante av artisjokkslekten (Cynara) i kurvplantefamilien (Asteraceae). Planten blir opp til 1,5 m høy, og har 50–80 cm lange, sølv-grønne blader.
Blomstene er purpurrøde eller lilla-røde. Den spiselige knoppen høstes fra sitt feste innerst ved roten av støttebladene og er 8-12 cm i diameter.
Artisjokk er opprinnelig i Maghreb-området, kanskje også i sørlige Europa, Middelhavet og i Midtøsten, hvor den ble plantet i jordbruk for 5–10 000 år siden. Grekerne dyrket dem under navnet kaktos. De ble også dyrket i Italia og senere Frankrike i middelalderen.
Artisjokk har i folkemedisinen vært brukt som fordøyelsesfremmende og urindrivende middel.
Minnesota Timberwolves
Minnesota Timberwolves (også kalt T-Wolves eller Wolves) er et amerikansk basketballag som spiller i ligaen NBA. Laget holder til i Minneapolis i Minnesota. De spiller i Northwest Division i Vestkonferansen i National Basketball Association (NBA). Laget ble opprettet i 1989 og er eid av Glen Taylor. Timberwolves spilte deres hjemmekamper mellom Metrodome og Met Center under innvielses årene, før de flyttet til Target Center i 1990.
Som mange ekspansjonslag slet Timberwolves i deres tidlige år, men etter å ha anskaffet Kevin Garnett i 1995 NBA draft så klarte laget å komme til sluttspillet åtte ganger på rad fra 1997 til 2004. Til tross for at de ble slått ut i første runde i sine syv første forsøk, vant Timberwolves sin første divisjontittel i 2004 og avanserte til Vestkonferanse finalen. Garnett ble også kåret til NBA Most Valuable Player for denne sesongen. Laget har vært i gjenoppbygging modus det siste tiåret etter de ikke nådde sluttspillet i 2005. Daværende spiller Kevin Garnett ble frustrert og etter å ha rådgitt seg Timberwolves daværende trener Kevin McHale, bestemte seg for å gå til Boston Celtics for å oppnå suksess i 2007. Etter åtte år har Garnett returnert til Timberwolves med håp om å hjelpe de yngre spillerne.
Spillerstall
''Sist oppdatert 16. januar 2015''
Isabella Laböck
Isabella Laböck (født 6. april 1986) er en tysk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste resultat var en åttendedelsfinale i parallellslalåm.
Frihetsordenen (Portugal)
Frihetsordenen (portugisisk: Ordem da Liberdade) er en portugisisk orden innstiftet i 1976 av president António Ramalho Eanes. Den ble innført etter nellikrevolusjonen for å hedre innsats for frihet, demokrati, menneskerettigheter og sosial rettferdighet. Statuttene ble i 1986 endret og ordenen tildeles nå for innsats til forsvar av sivilisasjonens verdier, menneskets verdighet og friheten. Ordenen kan tildeles personer, portugisere så vel som utlendinger, og kan også tildeles institusjoner og samfunn. Frihetsordenen rangerer etter Infante Dom Henriks orden, men foran Fortjenstordenen. Den tildeles av Portugals president.
Inndeling
Frihetsordenen er inndelt i seks trinn:
I tilknytning til ordenen finnes en medalje i to valører; gull og sølv.
Insignier
Ordenstegnet for Frihetsordenen består av en krans av elleve hvitemaljerte doble blad med en medaljong som i midten har et lyst blått kors på hvitt, omgitt av en gullbord med mørk blå kant. På toppen av dette er det plassert en grønnemaljert laurbærkrans som omgir en gruppe rødemaljerte flammetunger. Ordenstegnet er det samme for de forskjellige klassene, men er av ulik størrelse og opphengt i bånd av forskjellig utforming.
Ordensstjernen består av en samling stråler med ordenstegnet i midten. Den er i gull for storkors og i sølv for storoffiserer.
Ordenskjedet har ledd som vekselvis består av hvite skiver med lyst blått kors og laurbærkrans omkring flammer. Elementene er sammenbundet av kjeder. Fra nederste ledd er ordenstegnet opphengt.
Ordensbåndet er mørk gult med bred hvit midtstripe.
Tildeling
Frihetsordenen er tildelt offiserer som gjennomførte nellikrevolusjonen og dermed styrtet Estado Novo, samt andre som har kjempet for menneskerettigheter. Statuttene ble i 1986 endret og tildelingskriteriene utvidet.
Det er satt begrensninger på antall samtidige ordensinnehavere. Det kan til enhver tid finnes 50 innehavere av storkors, 100 storoffiserer, 300 kommandører og 400 offiserer. Antall riddere og damer er ubegrenset.
Storkjede er ved et par anledninger tildelt Portugals tidligere statsoverhode i forbindelse med skifte av president. Det skjedde da Mario Soares gikk av som president i 1996 og da Jorge Sampaio overlot embetet til sin etterfølger i 2006.
Storkjedet kan tildeles utenlandske statsoverhoder. Det ble første gang tildelt i 1987, da Frankrikes president François Mitterrand mottok utmerkelsen. Andre mottagere av storkjede er kong Juan Carlos I av Spania, Tsjekkoslovakias president Václav Havel, Polens president Lech Wałęsa, Brasils presidenter Fernando Henrique Cardoso og Luiz Inácio Lula da Silva, samt FNs generalsekretær Kofi Annan.
Frère Roger
Frère Roger eller Broder Roger (født 12. mai 1915 i Provence i Sveits, drept 16. august 2005 i Taizé i Frankrike) var en sveitsisk kalvinistisk prest. Han var grunnlegger av det økumeniske broderskapet Taizé, og var prior for dette.
Bakgrunn
Hans borgerlige navn er Louis Schütz. Hans far Karl Ulrich Schütz stammet fra Bachs ved Zürich, hans mor Amélie Henriette Marsauche fra Burgund. Han var yngst av ni søsken.
Teolog, munk
Mellom 1937 og 1940 studerte han kalvinistisk teologi i Lausanne og Strasbourg. I 1940 foretok han en sykkelreise fran Genève til Taizé i Frankrike, som da var okkupert av tyskerne. Schutz gjemte utsatte personer, blant annet jøder, fra den tyske okkupasjonshæren og hjalp dem med å ta seg over grensen til sikkerheten i Sveits. I 1942 ble han nødt til å flykte etter at det nazivennlige Vichyregimet hadde fått tips om hans forehavender av en angiver.
I 1944 tok han seg tilbake og da fulgte tre brødre med som delte hans kall. De tok da også hånd om barn som krigen hadde gjort foreldreløse, og tyske krigsfanger. Selve kommuniteten ble startet først i påsken i 1949, da syv brødre samtidig avla sina løfter til Communauté de Taizé. Han har mottatt en rekke utmerkelser, bl.a. de tyske bokhandleres fredspris (1974), Karlsprisen (1989) og Robert-Schuman-prisen (1992).
De siste årene satt Frère Roger i rullestol på grunn av sviktende helse. Han var blant gjestene under innsettelsen av Benedikt XVI som pave 24. april 2005, og var den eneste ikke-katolikk som mottok kommunion av den nye paven. Han hadde planlagt å reise til Köln i august 2005 i forbindelse med Verdensungdomsdagen 2005, men måtte melde avbud av helseårsaker.
Dødsfallet
22. august 2005 feiret kardinal Walter Kasper hans begravelsesmesse sammen med fire katolske prester fra kommuniteten. Over 10 000 mennesker var til stede. Selv om frère Roger ikke var katolikk, valgte man å feire begravelsesmessen etter katolsk skikk, i tråd med hans egne ønsker. Det ble gitt en særskilt tillatelse for protestantiske medlemmer av kommuniteten slik at de kunne motta nattverd i messen.
Portland Trail Blazers
Portland Trail Blazers er et amerikansk basketballag som spiller i ligaen NBA. Laget holder til i Portland i Oregon og spiller hjemmekampene i Moda Center
Spillerstall
''Sist oppdatert 16. januar 2015''
Hall of Fame
De følgende fem personene har hatt tilknytning til klubben, og er innvalgt i Naismith Memorial Basketball Hall of Fame:
Michael Loewe
Michael Loewe (født 2. november 1922 i Oxford i Storbritannia) er en britisk sinolog og medredaktør og -forfatter av The Cambridge History of Ancient China (ISBN 9780521470308), et ledsagende bind som dekker perioden forut for de som behandles i The Cambridge History of China.
Michael Loewe studerte ved The Perse School i Cambridge og deretter Magdalen College i Oxford. Han virket som specialist officer i den britiske regjerings Communications’ Headquarters fra 1942 til 1956, og deretter som dosent i Øst-Asias historie ved University of London. Han ble tilknyttet University of Cambridge i 1963, og ble pensjonist i 1990.
Hamneidet
Hamneidet er ei bygd i Nordreisa kommune i Troms. Hamneidet ligger 30 km fra Nordreisa og 20 km fra Skjervøy. Det bor ca. 60-70 mennesker der, og de fleste jobber på Skjervøy og Storslett.
På Hamneidet er en stor bedrift, Hamneidet Laks AS. Det er også to mindre bedrifter som leier ut leiligheter og båter til fisketurister. I tillegg er det flere fiskebåter som hører til Hamneidet.
Det er et stort antall fritidsboliger fra Hestvika og utover landet langs Reisafjorden, hvor folk kommer for å nyte fredelig natur og liv på sjøen om sommeren, og et variert turterreng sommer som vinter.
Hamneidet var før 1982 en del av Skjervøy kommune. Fram til 1991 var Hamneidet landingsplass for ferga til øykommunen Skjervøy. Veien til kommunesenteret Skjervøy var da preget av vanskelige forhold på vinteren i form av rasfare og lignende. Derfor ønsket man å komme til Nordreisa kommune via fastlandet, i tillegg ville det være mer naturlig å høre til Nordreisa kommune på grunn av helsesenteret Sonjatun.
På Hamneidet har det vært en del arkeologiske utgravinger av fortidsminner og det kan dateres svært gammel bosetting på Hamneidet. Det mest kjente funnet er det store «Hamneidetsmykket», som er utstilt på Tromsø Museum.
Nick Berry
Nicholas «Nick» Berry (født 16. april 1963 i Woodford i Essex) er en britisk skuespiller og musiker.
Karriere
Berry startet som skuespiller i en alder av åtte år. Han fikk småroller i TV-serier som senere førte til større roller i TV. Berry spilte bla: Simon 'Wicksy' Wicks i EastEnders (1985–90). Senere tok Berry hovedrollen som Nick Rowan i serien Med hjartet på rette staden (1992–98). Berry forlot Heartbeat i 1998 til fordel for BBC 1s Harbour Lights, sentrert rundt Bridport.
Berry giftet seg i 1994 med Rachel A Robertson og har to sønner, Louis og Finlay. Han bor for tiden i Epping i Essex med kona og de to sønnene.
Johannes Rach
Johannes Rach (født 1720 eller 1721 i København, død 4. august 1783 i Jakarta) var en dansk tegner og maler. Han er særlig kjent for sine prospekter fra København som han utførte på oppdrag fra kongen i årene 1745–50 i samarbeide med Hans Heinrich Eegberg. Enkelte av maleriene er basert på kobberstikk fra Den Danske Vitruvius og Hafnia Hodierna av Laurids de Thurah. Maleriene anses for å være av stor kulturhistorisk verdi ettersom Eegberg og Rach fremstilte motivene i farver og viste skildringer av dagliglivet.
Rach forlot Danmark og bosatte seg først i Nederland. Senere tok han hyre på et skip og kom til Indonesia hvor han ble boende resten av livet. Her utførte han flere topografiske verk og hadde stor etterspørsel.
I 1995 begynte nasjonalbiblioteket i Indonesia og Rijksmuseum i Amsterdam et samarbeide for å ta vare på Rachs verk.
Thor Dahls Hvalfangerselskap
Thor Dahls Hvalfangerselskap A/S (før andre verdenskrig Bryde & Dahls Hvalfangerselskap A/S) var et norsk hvalfangstselskap stiftet i 1908 av Thor Dahl og Ingvald Bryde. Selskapet etablerte seg samme år med et flytende hvalkokeri, fullriggeren «Aviemore» i Godthul på Sør-Georgia i Sør-Atlanteren.
I 1921 besto flåten av kokeriet «Thor I» samt de fire hvalbåtene «Edda», «Ingeborg I», «Odd II» og «Snorre».
Virksomheten i Godthul ble nedlagt i 1929 og året før hadde selskapet kjøpt et nytt større flytende kokeri, FLK «Thorshammer», i 1928 med tanke på pelagisk hvalfangst. «Thorshammer» var det eneste flytende hvalkokeriet i tilhørende A/S Thor Dahl-selskapene som overlevde andre verdenskrig.
I 1930 overtok selskapet aksjemajoriteten i Hvalfangerselskapet Frango i Sandefjord, men ble samme år videresolgt til The American Whaling Company.
MercoPress
MercoPress har publisert nyheter på engelsk siden begynnelsen, og startet i 2008 også en tjeneste på spansk.
Bernt Ivar Eidsvig
Bernt Ivar Eidsvig  (tidl. ordensnavn Markus Bernt Eidsvig, født 12. september 1953 på Rjukan) er katolsk biskop av Oslo. Han ble utnevnt 11. juli 2005 av pave Benedikt XVI, og dette ble bekjentgjort den 29. juli, på festen for Olav den hellige. Eidsvig ble bispeviet 22. oktober i Trefoldighetskirken i Oslo, og overtok embetet i St. Olav katolske domkirke samme dag. Fra 2009 til høsten 2020 fungerte han i tillegg som apostolisk administrator for Trondheim katolske stift, og i den perioden ledet han også arbeidet med å få bygget ny domkirke for Trondheim Stift.
Teologiske studier i Oslo
Eidsvig er født og oppvokst på Rjukan. Før sin konvertering til Den katolske kirke 20. desember 1977 studerte han teologi ved Universitetet i Oslo med tanke på prestetjeneste i Den norske kirke. Han tok den teologiske embetseksamen der med den kirkehistoriske spesialoppgaven Kirke og samfunn i «The Barsetshire novels», hovedverkene til den engelske forfatteren Anthony Trollope (1815–82). Han arbeidet også ti år som frilanser i Morgenbladet, og var i årene 1971–72 formann i Telemark Unge Høyre og Tinn Høyre.
Arrestasjon og fengsel i Moskva
Eidsvig ble nasjonalt kjent da han den 14. juli 1976 ble arrestert av KGB i Moskva som kurér for den eksil-russiske organisasjonen NTS. Eidsvig kom for å levere løpesedler, nyremedisiner og en håndbok i organisering av illegalt arbeid til en sovjetrusser i Moskva som selv hadde anmodet om en slik forsendelse, men vedkommende var i mellomtiden blitt avslørt og arrestert. KGB ventet i hans leilighet da Eidsvig ankom. Han satt i 101 dager i Lefortovo-fengslet i Moskva før sovjetiske myndigheter løslot ham etter utenriksminister Knut Frydenlunds og statsminister Trygve Brattelis innsats for å få ham fri.
Arrestasjonen vakte adskillig oppsikt både i Norge og andre land, men mange reaksjoner var negative. Langt på vei var den fremlagte informasjonen preget av sovjetisk desinformasjon. Det ble hevdet at Eidsvig var forledet til en handling som måtte føre til arrestasjon, og at det han gjorde var dumt og latterlig. Det ble blant annet feilaktig påstått at han skulle ha delt ut løpesedler på gaten. Denne fremstillingen preget blant annet Aftenpostens dekning av saken, og KGB la i fengselet fram klipp fra norsk presse overfor Eidsvig for å svekke hans motstandskraft.
Katolske teologiske studier i London og prestetjeneste i Norge
Eidsvig ble etter lisensiatstudier ved Heythrop College i London presteviet som sekularprest for Oslo katolske bispedømme i St. Olav domkirke i Oslo den 20. juni 1982 av den katolske biskop av Oslo, John Willem Gran. De neste fire årene virket han som kapellan i St. Paul menighet i Bergen, hvor han 1. januar 1986 ble utnevnt til sogneprest etter pater Wilhelm Hertmann. Det var under hans ledelse at den katolske skole St. Paul i Bergen ble flyttet, utvidet og nybygd rett bak St. Paul kirke.
I denne tiden var pastor Eidsvig også lærer ved St. Paul skole. Han var dessuten aktiv i Riksmålsforbundet.
Før sin utnevnelse til sogneprest tjenestegjorde han også i perioder i feltprestkorpset i det norske forsvar, blant annet på Evjemoen nord for Kristiansand og i medisinerrekruttkompaniet på Bømoen ved Voss. I Oslo Katolske Bispedømme har han sittet i Presterådet 1983–1990, i Konsultorkollegiet 1987–1990 og i Pastoralrådet 1988–1991.
Augustinerkorherre i Østerrike
Sommeren 1991 forlot Eidsvig Norge og trådte inn hos augustinerkorherrene i Stift Klosterneuburg i Østerrike, rett utenfor Wien. Han ble ikledd ordensdrakten den 27. august 1991 og fikk ordensnavnet Markus. Han avla sin ordensprofess der 30. august 1995. Han virket deretter fra 1997 til 2003 som sogneprest i St. Leopold menighet i Klosterneuburg og fra 1996 som novisemester i klosteret.
Under hans ledelse av novisiatet har Stift Klosterneuburg fått et mer internasjonalt preg enn tidligere: Ved siden av østerrikere har han ledsaget kandidater fra USA, Tyskland, Norge og Vietnam (vietnamesiske flyktninger/innvandrere til Norge) inn i ordenen.
Han har også vært kapittelråd og kapittelsekretær i stiftet.
Bispeutnevnelse, bispevigsel og bispeinnsettelse
Eidsvig ble utnevnt til biskop av Oslo den 11. juli 2005, og utnevnelsen ble offentliggjort Olsok, 29. juli. Eidsvig er første augustinerkorherre fra Klosterneuburg som er blitt biskop siden 1913, da klosterets prost Friedrich Gustav Piffl ble utnevnt til fyrsterkebiskop av Wien.
Bispevielsen og innsettelsen i embetet fant sted i henholdsvis Trefoldighetskirken (luthersk, utlånt av Den norske kirke for anledningen) og i St. Olav domkirke i Oslo, begge den 22. oktober 2005. Eidsvig ble den tredje norskfødte katolske biskop i Norge etter reformasjonen, etter Olav Offerdahl (bispeviet 6. april 1930, død 7. oktober samme år) og John Willem Gran (bispeviet 24. mars 1963, død 20. mars 2008).
Våpen
Eidsvigs våpen som biskop er delt i fire felt. 1. og 4. felt (øvre heraldisk høyre og nedre venstre kvadrat) har Oslo katolske bispedømmes våpen (olavsøksene, to økser, gull, på rød bunn), mens de to andre har halve våpenet til Klosterneuburg (T-kors oppned, sølv, på rød bunn) kombinert med Arons stav (gull, på blå bunn). Klosterneuburgs våpen er delt i henhold til regelen om at bare abbeden kan bruke hele våpenet, mens biskoper som har tilhørt klosteret bruker halve kombinert med annet emblem. Skjoldet er kronet med en grønn prelathatt (galero) med seks grønne dusker på hver side, over et bispekors. (Dette korset nevnes i Codex Iuris Canonici (CIC) 1917, canon 274, § 6, og må ikke forveksles med det vanlige prosesjonskors.)
Mottoet er LABORI NON HONORI, «arbeid, ikke ære». Det er det samme motto som kardinal Piffl, erkebiskop av Wien, valgte i 1913; det er begynnelsen på et motto som i sin helhet lyder «arbeid, ikke ære, skal mine krefter være viet». Dette er en gjengivelse (ikke et ordrett sitat) av dette sentiment uttrykt i Augustins skrifter.
Bedragerisiktelse
I februar 2015 ble det avdekket uregelmessigheter i medlemsregistreringen i den katolske kirke i Norge. Den 26. februar 2015 ble Eidsvig og økonomisjefen ved Oslo katolske bispedømme siktet for grovt bedrageri av 50 millioner kroner som kirken angivelig skal ha mottatt for mye i statsstøtte. Bakgrunnen for saken er at Oslo katolske bispedømme har registrert flere katolikker i bispedømmet enn det er medlemmer av kirkesamfunnet. For å oppdatere medlemsregisteret ble innflyttere fra katolske land til bispedømmet registrert som medlemmer. Eidsvig innrømmet og beklaget forholdet, men ifølge hans advokat mente han at det ikke foreligger noen straffbar handling. Siktelsen ble henlagt i 2016.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Bibliografi
Han har også vært medarbeider for det katolske tidsskriftet St. Olav.
Selina Jörg
Selina Jörg (født 24. januar 1988) er en tysk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste resultat var en åttendedelsfinale i parallellslalåm.
Fylkesvei 311
Fylkesvei 311 (Fv311) går mellom Kjær i Horten og Mammutkrysset i Tønsberg.
Selina Jörg
Hun tok sølv i parallellstorslalåm under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.
Fylkesvei 311
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Aagot Børseth
Aagot Børseth (født 29. november 1898 i Kristiania, død 1993 i Oslo) var en norsk skuespiller.
Hun debuterte ved Stavanger Teater i 1918 som Grete i Peter Egges stykke Faddergaven. Senere kom hun til Chat Noir, hvor hun bemerket seg som gatepiken Gusti i Flammen. Til Nationaltheatret kom hun i 1928, og her skulle hun bli i 40 år. På landets hovedscene spilte hun godt over 120 roller som varierte i størrelse fra Solveig i Peer Gynt til Heks 1 i Macbeth. Mot slutten av karrieren fikk hun æren av å bli instruert av Ingmar Bergman, da han i 1967 satte opp Pirandellos Seks personer søker en forfatter. Hennes avskjedsrolle var Fru Hedberg i Rasmus på loffen høsten 1968.
Aagot Børseth var også en mye brukt skuespiller i Radioteatrets hørespill. Hun filmdebuterte i 1921 (Felix), og deltok i rekke norske filmer. Av de mest kjente er Sønner av Norge, Selkvinnen og Støv på hjernen. Som 76-åring, i 1975, var hun med i sin siste innspilling; Fru Inger til Østråt.
Aagot Børseth var gift med Henrik Børseth, som også var skuespiller ved Nationaltheatret.
Purified in Blood
Purified in Blood (PiB) er et norsk band fra Hommersåk utenfor Sandnes, som ble etablert i 2003. De ble oppløst i januar 2007, men gjenforent i 2008. De spiller Death Metal.
Sommeren 2004 ble EP-en Last Leaves of a Poisoned Tree gitt ut på det amerikanske undergrunnsplateselskapet New Eden Records. Senere samme år vant de Zoom-konkurransen, sammen med Rumble in Rhodos og Vishnu. Som følge av dette fikk de spille under by:Larm og Øyafestivalen i 2005, samt turnere landet rundt. PiB turnerte også flere ganger i USA og Europa.
Våren 2005 signerte de for det tyske plateselskapet Alveran Records, og det var på dette selskapet at de ga ut sitt første album, Reaper of Souls, i 2006.
21. januar 2006 vant bandet Alarmprisen 2006 for beste liveband, i konkurranse med blant annet Madrugada, Kaizers Orchestra og Turbonegro.
Comeback
25. april 2008 kunngjorde Purified in Blood-medlemmene at de igjen var samlet for å spille sammen, denne gangen kraftigere, hardere og bedre enn noensinne. Tre av medlemmene har kuttet ut straight edge-livsstilen, mens Stig Skog Andersen og Lars Sindre Ånneland (tidligere vokalist) fremdeles er veganere og straight edge. De resterende medlemmene er vegetarianere. Bandet har fremdeles sterke meninger om dyrenes rettigheter og frigjøring av dyr i fangenskap. På samme måte som oppløsningen, kunngjorde også PiB at de hadde funnet tilbake til gamle takter ved hjelp av en MySpace-blogg. Her står det:
Sideprosjekter
Lars Sindre Ånneland er i dag vokalist i straight edge-bandet Gerilja, mens Stig Skog Andersen og Tommy Svela spiller i metal-bandet Soulvenom. Hallgeir Skretting Enoksen er vokalist i Real Heroes Die!, mens Anders Mosness er gitarist i Kvelertak, og spiller sammen med Glenn Cato Rasmussen og Sander Loen i Helldiver.
NorgesPatriotene
NorgesPatriotene (NP) var en politisk organisasjon og politisk parti som hadde som eneste kampsak å stoppe ikke-vestlig innvandring til Norge. Organisasjonen ble stiftet i 2007 av Øyvind Heian. Nasjonaldemokratene slo seg sammen med NorgesPatriotene samme år. Etter stortingsvalget 2009, da partiet stilte til valg i Vestfold, gikk partiformann Øyvind Heian ut og meldte til media at han la organisasjonen på is på ubestemt tid.
Politisk profil
Programmet til Norgespatriotene hadde kun ett formål, å stoppe innvandring til Norge, da partiet hevder at nordmenn med etnisk norsk bakgrunn er i ferd med å bli i mindretall i Norge. Det ville også «i den grad det er mulig» sende innvandrere som allerede befant seg i Norge ut av sitt nye hjemland. Spesielt kritisk stilte partiet seg til den muslimske innvandringen og det anerkjente ikke islam som en religion, men betraktet det som politisk ideologi. Hjemmesiden til NorgesPatriotene lenker til andre organisasjoner og nettsteder som er innvandringskritiske, blant dem Stopp islamiseringen av Norge, Folkebevegelsen mot innvandring, Document.no, Human Rights Service og HonestThinking, i tillegg til utenlandske partier som British National Party, Vlaams Belang og Lega Nord.
Stortingsvalget 2009
NorgesPatriotene stilte som politisk parti til stortingsvalget 2009. Selv om organisasjonen profilerer seg som et politisk parti, er den i Enhetsregisteret registrert med næringskode 91.330, det vil si «Interesseorganisasjoner ellers», i motsetning til andre politiske partier, som er registrert med næringskode 91.320, «Partipolitiske organisasjoner». Norgespatriotene fikk 183 stemmer ved valget i 2009.
Medieoppmerksomhet
NorgesPatriotene kom tidlig i medias søkelys grunnet partiformann Heians tidligere tilknytning til den nynazistiske organisasjonen Vigrid, og at han er dømt for blant annet å komme med drapstrusler mot justisminister Knut Storberget. Saken ble imidlertid anket til ny behandling i lagmannsretten. Øyvind Heian og NorgesPatriotene har blitt anmeldt en rekke ganger hovedsakelig på grunn av flygebladene som flere mener er rasistiske. Imidlertid har anmeldelsene blitt henlagt og politiet bekrefter at flygebladene ikke er ulovlige. Partiet får også mye oppmerksomhet i media for utdeling av flygeblader.
Øyvind Heian la siden ned partiet i 2009, og tok avstand fra de holdningene han tidligere hadde stått for.
Angrep under skoledebatt i august 2009
Den 28. august 2009 ble Øyvind Heian angrepet under en skoledebatt i Tønsberg. Det ble kastet gjenstander mot Heian, og deltakere fra de andre partiene skal også ha blitt truffet. Heian ble antagelig truffet i hodet av en flaske og begynte deretter å blø fra pannen og måtte få medisinsk hjelp.
Nedleggelse
Den 17. september 2009 annonserte Øyvind Heian, partiformann for NorgesPatriotene, at partiet skulle ta seg en «pause». Han presiserte selv at det ikke var en nedleggelse, men snarere en pause. Som grunn nevnte han det dårlige resultatet i stortingsvalget 2009.
Raudfjorden (Svalbard)
Raudfjorden er en fjord på nordvestkysten av Spitsbergen på Svalbard. Den munner ut i Nordishavet mellom Vasahalvøya og Biscayarhuken, helt nord i Haakon VII Land på Spitsbergen. Den er 22 kilometer lang og 3-7 kilometer bred. Navnet stammer fra røde bergarter fra devontiden.
Helt innerst har fjorden to grener – Klinckowströmfjorden og Ayerfjorden, atskilt av Buchananhalvøya som går rett nordover. Særlig Ayerfjorden er kjent for et vakker breutløp ned i fjorden.
Innerst i fjordbotnen strekker Raudfjordbreen seg helt ut i havet. Fjordsidene er bratte, spesielt i vest hvor Stortinden når 1022 meter rett over fjorden. I øst er fjellene bare litt lavere.
Området er en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark.
Wienerlied
Det tyske uttrykket Wienerlied (flertall: Wienerlieder; bokstavelig norsk oversettelse «Wienersang») betegner en form for musikk spesielt assosiert med Heuriger-kulturen i Østerrike. Musikkformen består av folkesang i kombinasjon med kontragitar (en spesiell form for en østerriksk akustisk gitar).
Wienerliedene har sin opprinnelse i såkalt «Benke-sang»; der omreisende sangere i Østerrike fremførte musikken sin på en benk, med et stort lerret bak seg, med malte bilder av det de sang om. Sangene var historier om mirakler, naturkatastrofer, mord og tragedier, som på samme tid skulle sjokkere, men også belære folk. Wienerlieden karakteriseres ved sin rike kromatikk og harmonikk, og mange tempoendringer: sangeren synger langsommere eller hurtigere ettersom hva teksten handler om. Wienerliedene søker å gjenspeile wienerens holdninger og gemytt, og beskriver ofte de byens kjente bygninger og landemerker, som Stefansdomen, Slott Schönbrunn og Donau.
Det irske opprøret 1798
Det irske opprøret 1798 (irsk: Éiri Amach 1798; ulsterskotsk: The Hurries) var et stort opprør mot britisk styre av Irland. Det varte i flere måneder. Hovedorganisatoren var United Irishmen, en republikansk og revolusjonær organisasjon, som var påvirket av idealer fra den amerikanske og den franske revolusjon, opprinnelig dannet av presbyterianske radikale som var sinte over å ha blitt stengt ute av makten av det anglikanske etablissementet, og de fikk selskap av mange fra katolske, irske befolkning som var i flertall. Det er tidvis også omtalt som «Wolfe Tone-opprøret» etter en av de fremste lederne, Theobald Wolfe Tone.
Til tross for at det irske opprøret i 1798 relativt raskt ble slått ned er det fortsatt en betydelig begivenhet i irsk historie. Hundreårsfeiringen i 1898 var medvirkende til utviklingen av moderne irsk nasjonalisme, mens flere av opprørets nøkkelfigurer, somTheobald Wolfe Tone, ble viktige referansepunkter for senere kampen for irsk republikk. Debatter om betydningen av 1798, motivasjonen og ideologien til deltakerne, og handlinger begått under opprøret fortsetter den i dag.
Bakgrunn
Siden slutten på Vilhelmskrigen var Irland kontrollert av engelske minoriteten, det såkalte Protestant Ascendancy («Det protestantiske herredømmet»), anglikanske – britiske jordeiere og kirkemenn som på vegne av den britiske kronen styrte over den katolske-irske majoriteten gjennom Straffelover (Penal Laws), en form for institusjonalisert sekterisme. Medlemskap av det irske parlamentet ble begrenset til medlemmer av den etablerte kirken, som ble forventet å identifisere seg tett med de økonomiske og politiske interessene til England. Støtten fra den katolske herredømmet til den jakobinske siden under krigen hadde ført til at parlamentet vedtok de nevnte straffelovene, som hindret dem i å inneha regjerings- eller militærstillinger og begrenset katolikkers mulighet til å kjøpe eller arve land. Andelen av land eid av katolikker, som allerede er redusert etter tidligere konflikter på 1600-tallet, fortsatte å synke.
Progressive elementer i den styrende klassen ble inspirert av den amerikanske revolusjon, og forsøkte å gjøre felles sak med den katolske befolkningen for å få gjennom reformer og større selvstyre fra Storbritannia.
Effekten av straffelovene hadde til hensikt å ødelegge den politiske innflytelsen til den katolske lavadelen, hvorav mange søkte alternative muligheter i europeiske militærer. De samme lovene diskriminerte imidlertid også presbyterianere og andre protestantiske dissenter (kristne utenfor statskirken), som ble stadig viktigere innen handel og handel og var spesielt sterkt representert i Ulster. Da Frankrike sluttet seg til amerikanske opprørere i krigen, svarte den britiske regjeringen på faren for en fransk invasjon ved å oppfordre frivillige til å slutte seg til militser for å beskytte landet. Mange tusen gikk inn i Irish Volunteers, og brukte den maktposisjonen de fikk til å tvinge kronen til å gi jordeierne selvstyre og et uavhengig parlament. I 1793 fikk katolikker som hadde eiendom over en viss størrelse stemmerett, men de var ikke valgbare og kunne ikke ha statlige embeter, ettersom bare anglikanere kunne avlegge den nødvendige troskapseden.
Krav om politisk reform
Ved midten av 1700-tallet kom en rekke faktorer sammen for å øke kravene til politisk reform. Til tross for at Irland nominelt var et suverent rike styrt av monarken og dets eget parlament, betydde lovgivning som Declaratory Act i 1719 (som erklærte at den hadde rett til å vedta lover for Irland) at landet i virkeligheten hadde færre privilegier og friheter enn de fleste av Storbritannias nordamerikanske kolonier. Kjøpmenn ble stadig mer frustrerte over kommersielle restriksjoner som favoriserte England på Irlands bekostning, og la til listen over klager; det ble hevdet at Irland var «utestengt fra de vanlige og naturlige fordelene ved handel» mens det fortsatt var «forpliktet til å støtte et stort nasjonalt [...] og militært etablissement». Finansielle kontroverser som «Wood's halfpence» (et engelsk firma som notorisk fikk kontrakter for å prege irske mynter) i 1724 og «Money Bill Dispute» i 1753, en krise som oppsto da den irske finansministeren Henry Boyle nektet å overlevere skatteoverskudd til London, kom til fremmedgjorde deler av den protestantiske profesjonelle samfunnsklassen med fagfolk, noe som førte til opptøyer i byene Cork og Dublin.
Den økende nasjonale bevisstheten førte til at noen medlemmer av Protestant Ascendancy gikk inn for større politisk selvstyre fra Storbritannia. Bevegelsen ble ledet av skikkelser som Charles Lucas, en politiker og apoteker i Dublin som ble forvist fra Irland i 1749 for å fremme den såkalte «patriot-saken»: Lucas kom tilbake 10 år senere og ble valgt som parlamentmedlem, og bidro til en periode med økt patriotinnflytelse i parlamentet. Noen av patriotene begynte også å søke støtte fra den voksende katolske middelklassen: i 1749 utstedte George Berkeley, biskop av Cloyne, en tale til det katolske presteskapet, og oppfordret til samarbeid om irske nasjonale interesser. I 1757 dannet John Curry den katolske komiteen, som aksjonerte for opphevelse av straffelovene og de sivile og politiske hindringene til irske katolikker.
Fra 1778 og framover ble en rekke lokale militser kjent som Irish Volunteers («Irske frivillige») opprettet som svar på tilbaketrekningen av ordinære engelske militære for å kjempe i den amerikanske uavhengighetskrigen. Tusenvis av anglikanere i middel- og overklassen, sammen med noen få presbyterianere og katolikker, sluttet seg til Frivillige, som ble sentrale i den voksende følelsen av en særskilt irsk politisk identitet framfor en britisk. Selv om de frivillige ble dannet for å forsvare Irland mot mulig fransk invasjon, ble mange av deres medlemmer og andre i patriotbevegelsen sterkt påvirket og inspirert av de amerikanske forsøkene på å sikre uavhengighet fra Storbritannia, noe som ble mye diskutert i irsk presse. Nære forbindelser med nylige emigranter gjorde at nordlige presbyterianere var spesielt sympatiske innstilt til amerikanerne, som de mente var utsatt for de samme urettferdighetene fra Storbritannia.
I 1782 holdt de frivillige en konvensjon i Dungannon som krevde større lovgivende uavhengighet; det hadde en sterk påvirkning de britiske politikerne sterkt til å endre lovgivningen som begrenset det irske parlamentet, noe som ble bekreftet av særskilt lovgivning i 1783 (Irish Appeals Act) hvor britiske parlamentet ga avkall på all rett til å bestemme lover for Irland. Med økt lovgivende uavhengighet sikret, fortsatte patriottilhengere i det irske parlamentet som Henry Grattan å presse på for mer selvstyre, selv om kampanjen raskt tok utgangspunkt i spørsmålet om katolsk emansipasjon, selv om Grattan støttet det, var det mange patrioter som ikke gjorde det, og til og med presbyterianerne var «bittert delt» om hvorvidt endringen skulle være umiddelbart eller gradvis.
På denne bakgrunn gikk den faktiske reformen sakte fram. Papistloven (Papists Act) i 1778 begynte å fjerne en del tidligere restriksjoner mot katolikker ved å la dem delta i hæren og kjøpe land hvis de avla en ed om troskap til kronen. I 1793 vedtok parlamentet lover som tillot katolikker som oppfyller eiendomskvalifikasjonen til å stemme, men de kunne fortsatt verken velges eller utnevnes til statlige tjenestemenn.
Katolsk motstand mot regjeringen
Siden tidlig på 1700-tallet hadde restene av den katolske godseierklassen, som en gang var sterkt jakobittisk, beskyttet sin stilling ved å innta en «underdanig» holdning til regimet, og dyrket Hannover-monarkene direkte framfor et fiendtlig irsk parlament. James Stuart (The Old Pretender) døde i 1766, og pave Klemens XIIIs påfølgende anerkjennelse av hannoveranerne, reduserte regjeringens mistanker om jakobittiske sympatier blant katolikker. De fleste katolske geistelige uttrykte også lojalitet til regjeringen, i håp om å sikre økt toleranse. Disse holdningene påvirket dog imidlertid «knapt [...] flertallet i befolkningen».
1800-tallets historieskrivning antok at flertallet i rurale, katolske Irland av var stort sett stille i løpet av 1700-tallet og upåvirket av urbane krav om reformer. Utbrudd av vold på landsbygda fra 1760-tallet og framover, rettet mot utleiere og godseiere, ble av irske historikere, som William Lecky, antatt å ha vært drevet av lokale, agrariske spørsmål som leietakernes leie snarere enn bredere politisk bevissthet.
Senere historieforskning har derimot hevdet at utholdenheten til jakobittiske billedspråk blant irske landbruksorganisasjoner og andre grupper tyder på at sterk motstand mot protestantisk og britisk styre forble utbredt i det irsktalende rurale Irland. Ytterligere en dimensjon ble gitt av en yngre generasjon katolske geistlige og «mellommenn» i grevskap som Wexford, hvorav noen av dem var blitt radikalisert av tid som de hadde tilbrakt i det revolusjonære Frankrike, og som ofte dukket opp som lokale ledere i 1798.
Uroen hadde også vokst i grevskapet Armagh i tiåret før opprøret som involverte sammenstøt mellom grupper av Defenders («Forsvarerne»), et katolsk, hemmelig, agrarisk samfunn, og protestantiske gjenger av «Break of Day Men» eller «Peep o' Day Boys», motsvarighetene til katolske landbruksforbundene. Gruppene oppsto som ikke-sekteriske «flåter» av unge menn, og dukket opp i nordlige Armagh på 1780-tallet før de spredte seg sørover. Denne aktiviteten er ofte framstilt som oppstått av økonomisk opphav, utløst av konkurranse mellom protestanter og katolikker i den lukrative linindustrien i området. Imidlertid er det bevis på at Defenders etter hvert som tiden gikk utviklet en økende politisk bevissthet.
Dannelse av Society of United Irishmen
Den franske revolusjonen i 1789 ga ytterligere inspirasjon til mer radikale medlemmer av lokal milits Irish Volunteers («Irske frivillige»), som forsto revolusjonen som et eksempel på at vanlige folk kunne samarbeide for å fjerne et korrupt regime. Tidlig i 1791 la ullhandler Samuel Neilson, en tidligere frivillig som hadde deltatt på Dungannon-konvensjon i 1782, planer om å sette opp en pro-fransk avis, Northern Star. Han fikk selskap fra våren 1791 av en gruppe fra Belfast Volunteers ledet av doktor William Drennan, som dannet en hemmelig politisk klubb kalt Irish Brotherhood («Det irske brorskap»). Inspirert av hendelsene i Frankrike og utgivelsen av amerikanske Thomas Paines Rights of Man (1791), som hevdet at en folkelig politisk revolusjon er tillatt når en regjering ikke ivaretar de umistelige rettighetene til sitt folk. Med det som ideologisk støtte utarbeidet de et program som innebar Irlands uavhengighet etter republikansk modell, parlamentarisk reform og gjenoppretting av alle borgerrettigheter til katolikker.