cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kjell Fjørtoft
Liv og virke
Han skrev også bøker om den kalde krigen og hvordan den virket inn på enkeltmennesker og familier i Nord-Norge. Dette gjelder særlig for boken Spionfamilien fra 1986 som skildret historien om spiondømte Selmer Nilsen og familien i Bakfjord. Denne boka ble hans største suksess og gikk i et opplag på 40 000. Fjørtofts historieskrivning lå litt på siden av det etablerte fortellingen om Norge under og etter krigen. Han var opptatt av den dårlige behandlingen som partisanene fikk i Norge etter krigen. Hans sterke ønske om å fremheve dette, samt andre hendelser som hadde fått lite oppmerksomhet i norsk krigshistorie, førte til at han ble liggende i strid med flere faghistorikere. I 1997 utgav han Oppgjøret som aldri tok slutt, en de mest omstridte bøkene i hans forfatterskap og den som ifølge ham selv holdt på å ta knekken på ham.
Han produserte og regisserte og delvis også fotograferte 25 fjernsynsprogrammer for NRK. Mest kjent var en serie på fire programmer om Spitsbergen, som vakte stor oppsikt da den ble vist i farger.
Han eide i mange år øya Hekkingen i Lenvik, som han kjøpte i 1966. Han solgte den til Jens P. Heyerdahl i 2006. Han skrev mye om øya i boken Min øy i havet.
Fjørtofts liv ble skildret i Skule Eriksens dokumentarfilm Siste sommer på Hekkingen (2007). Dokumentaren ble sendt i NRK Faktor i 2007.
I sine år som journalist og avisfotograf tok Fjørtoft mange tusen bilder, og 1998 deponerte han sin store negativsamling (i alt ca. 15 000) i Tromsø Museum. I 1999 overlot han sitt privatarkiv til Universitetsbiblioteket i Tromsø.
Fjørtoft var æresmedlem i Nordnorsk forfatterlag. I 1983 ble han tildelt Troms fylkeskommunes kulturpris.
Utgivelsesfrekvens
Utgivelsesfrekvens er en betegnelse på hvor ofte en publikasjon blir gitt ut. Aviser blir ofte klassifiert etter utgivelsesfrekvens.
Lady Fantasy
«Lady Fantasy» er en sang fra 1974 som ble skrevet av den britiske progrockgruppen Camel. Med en varighet på rundt 12 minutter er Lady Fantasy den lengste av to episke sanger på albumet Mirage, som ble utgitt av Deram Records den 1. mars 1974. Den andre sangen er den ni minutter lange Nimrodel / The Procession / The White Rider. Lady Fantasy blir regnet som den mest populære sangen fra bandet og er den som har blitt spilt oftest når Camel har turnert.
Sangen er delt inn i tre seksjoner med navnene Encounter / Smiles for You / Lady Fantasy og verket har blitt kreditert til alle bandmedlemmene i Andrew Latimer (gitar og vokal), Peter Bardens (tangenter), Doug Ferguson (bass), og Andy Ward (trommer).
Oppdelingen
Del én: Encounter
Sangen starter med en synthesizer som repeterer en melodi på tre noter, før de andre instrumentene i gitar, bass og trommer kommer inn med et annerledes tempo og skaper en polorytmisk effekt. Deretter stanser synthesizeren helt og sangens tempo senkes ned til en roligere del i A-moll før en akustisk gitar og et elektrisk piano starter. Like etter dette kommer det første vokalverset inn støttet av et mellomspill fra synthesizer, etterfulgt av en elektrisk gitarsolo og en repetisjon av korsangen.
Del to: Smiles for You
Sangen skifter brått til en instrumental seksjon med en gitarsolo fulgt av en saktegående del tilsvarende den fra introen på Encounter (også i A-moll), med en annen gitarsolo. Deretter kommer en synthesizersolo inn hvor nøkkelen skifter til C-moll, før den igjen går tilbake til A-moll etterfulgt av en annen serie med gitarsoloer.
På del tre går sangen tilbake til den originale kjenningsmelodien i A-moll med en gitarsolo etterfulgt av to vokalvers til. Deretter går den opp i tempo og inn i en tyngre seksjon med gitar, bass og trommer før den avsluttende soloen av både gitar og synthesizer setter inn. Sangen avsluttes ved å returnere til det samme rolige mellomspillet i starten under Encounter før den fader ut ved hjelp av synthesizeren.
Studio– og liveutgivelser med Lady Fantasy
I tillegg kommer flere samlealbum med sangen i andre tidsangivelser.
Eksterne lenker
YouTube.com – Audio- og videoklipp med Lady Fantasy
Lady Fantasy
Publikasjon
Pressen står ofte bak publikasjoner.
Karaburun
Karaburun er en by med 9 812 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen İzmir. Den ligger nord for Urla, sør for og vest for Egeerhavet.
Kalebass
Kalebass er de tørkede fruktene til kalebasstre (Crescentia cujete) og flaskegresskar (Lagenaria siceraria). De brukes til å lage kopper, beholdere og musikkinstrumenter. De har også gitt navn på den søramerikanske koppen som brukes til å drikke mate av.
Calabaza 瓢箪 Tykwa Горлянка Sukabağı
36. serierunde i Premier League 2018/19
36. runde i Premier League 2018/19 startet med –  fredag 26. april, mens hoveddelen av kampene ble spilt lørdag 27. april, og runden ble avsluttet med –  søndag 28. april
Guillermo Fayed
Guillermo Fayed (født 28. november 1985 i Chamonix) er en fransk alpinist.
Han debuterte i verdenscupen i alpint 12. oktober 2005, og hans første pallplassering i verdenscupen var en andreplass i utfor i Lake Louise 29. november 2014.
Fayed deltok for Frankrike i Vinter-OL i 2010 og oppnådde en 22.-plass i super-G som beste resultat.
Flavio Chigi den eldre
Flavio Chigi den eldre (født 10. mai 1631 i Siena, død 13. september 1693 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han blir, for å sjelne ham frato senere kardinaler av samme navn, også kalt Flavio Chigi seniore eller Flavio I Chigi.
Bakgrunn
Flavio Chigis foreldre var Mario Chigi og Berenice della Ciaia. Han tilhørte slekten til greven av Ardengesca. Pave Alexander VII var hans onkel.
Kardinal
Hans onkel kreerte ham til kardinalprest i konsistoriet april 1657, og gav ham en rekke verv ved Den romerske kurie, med Santa Maria del Popolo som tittelkirke. Kardinal Chigi deltok i konklavet 1676, konklavet 1689 og konklavet 1691.
Bærums Verk skole
Bærums Verk skole var en barneskole (1.-7. trinn) i Bærum kommune i Akershus. Skolen åpnet i 1985 og hadde i 2014 om lag 330 elever. Skolen ble slått sammen med Lesterud skole til Anna Krefting skole i 2018.
Flavio Chigi den eldre
Kardinal
I 1686 ble han forfremmet til kardinalbiskop av Albano; og det var først da at han ble bispeviet, den 24. mars samme år, av kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni og som medkonsekratorer titularerkebiskop Francesco Casati, og biskop Gregorio Carducci av Valva e Sulmona.
Fra 1689 var han av kardinalbiskop av Porto e Santa Rufina.
Han ble visedekanus for kardinalkollegiet.
Han døde i Roma 13. september 1693, og ble gravlagt i Cappella Chigi, familiens kapell i basilikaen Santa Maria del Popolo, som hadde vært hans titularkirke som kardinalprest.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
NRK Normannsløkka
NRK Normannsløkka er NRKs fremtidige hovedkontor som etter planen skal etableres på Normannsløkka på Ensjø i Oslo. Tomten er på drøyt 14 mål og ligger omtrent halvannen kilometer fra Oslo S. Rundt to tredeler av NRKs 3250 ansatte vil få det nye hovedkontoret på Ensjø som arbeidsplass. I dag huser tomten bygningene Ensjøveien 3, 5 og 7. Det er uvisst når NRK flytter inn i det nye hovedkontoret.
Etter tomtekjøpet vil det bli satt i gang regulering og prosjektering av tomten. Tomten ligger nær Ensjø T-banestasjon, mens Tøyen T-banestasjon er 5–10 minutters gange unna. NRK vurderte over 100 tomter, hvorav kringkasteren gikk nøyere gjennom 30 av dem. Generalforsamlingen konkluderte med at tomten på Ensjø er svært godt egnet for nytt hovedkontor for NRK.
Kjøp av tomten
I mai 2021 inngikk NRK en avtale om å kjøpe anlegget fra Ferd Eiendom og Axer Eiendom. Kringkasteren betalte til sammen 800 millioner kroner for eiendommene, noe som gir en kvadratmeterpris rundt 57,000 kroner. Det var NRKs generalforsamling ved kulturminister Abid Raja (V) som ga NRK fullmakt til å kjøpe tomten.
Etableringen av det nye hovedkontoret finansieres av inntektene fra salget av NRKs nåværende eiendom på Marienlyst. Grunnet regulering og prosjektering er det ikke klart når kringkasteren flytter inn på Ensjø.
Planprogram og bygging av nytt hovedkontor
NRK sendte sitt forslag til planprogram til offentlig ettersyn i desember 2022. Visjonen for det nye hovedkontoret er «Sammen om et kreativt mediehus i verdensklasse» I det samme planprogrammet kommer det frem at NRK omtaler sitt nye hovedkontor som NRK Normannsløkka. NRK anslår at reguleringen er gjennomført innen 2024. Da vil byggingen av det nye hovedkontoret skje i årene 2025 til og med 2027, og NRK kan flytte inn i 2027/28. NRK etablerte høsten 2022 et besøkssenter i Ensjøveien 7.
Ferenc Puskás stadion
Ferenc Puskás stadion (ungarsk: Puskás Ferenc Stadion) var et idrettstadion i hovedstaden Budapest i Ungarn. Stadionet ble åpnet i 1952 etter fem års byggetid for, og ble oppkalt etter Ferenc Puskás (1927–2006), som var en av verdens ledende fotballspillere på 1940- og 1950-tallet. Stadionet het Népstadion (Folkets stadion) i perioden 1952 til 2002, men skiftet deretter navn for å hedre landets mest kjente fotballspiller.
Ferenc Puskás stadion ble bygget i perioden 1948 til 1953 av frivillige, og da primært av soldater og annet militært personell. Stadionet ble bygget i ungarsk fotballs storhetstid med en total tilskuerkapasitet på 104 000. Kun ett år etter åpningen ble kanskje den mest kjente kampen spilt på Népstadion mellom og, hvor hjemmenasjonen vant hele 7–1.
Népstadion var vertsarena for EM i friidrett både i 1966 og i 1998. Det har også blitt avholdt flere store konserter på stadionet, blant andre av Queen, U2, AC/DC, Metallica, Mötley Crüe, Peter Gabriel, Sting, Roger Waters, Depeche Mode og Bruce Springsteen.
I oktober 2012 ble det offentliggjort planer om å bygge et nytt stadion kalt Nye Ferenc Puskás stadion med byggestart i løpet av 2014. Det nye stadionet ble brukt til EM 2020.
Marine
En marine består av en flåte av krigsskip, hjelpefartøyer maritime fly og helikoptre. Fartøyene fordeles til marinebaser. Flåten styres av maritime hovedkvarter basert ombord i et flaggskip eller på land.
De fleste stater med kystlinje har en marine. Marinepersonellets uniformer har blått og hvitt som tradisjonelle basisfarger.
En moderne marine (avhengig av størrelse), vil som oftest ha en sammensetning av kampfartøyer som fregatter, mindre taktiske fartøyer, undervannsbåter, maritime overvåkningsfly og taktiske helikoptre. I store mariner inngår blant annet hangarskip og kryssere. Eksempelvis har den amerikanske marinen en egen jagerflystyrke. Noen mariner har marineinfanteri som er spesialisert for amfibisk krigføring eller andre spesialoppdrag på land.
Norges marine er Sjøforsvaret, tidligere benevnt Kongelig Norsk Marine. Den operative (oppøvede) del av skipene inngår i Marinen. I Sjøforsvaret inngår all utdannelse, alle fartøyer, Kystvakten og styrkeproduserende elementer.
Simon Steinsbø
Simon Mikal Steinsbø (født 1. mai 1912 på Bømlo, død 27. februar 2001) var en bygdebokforfatter. Han skrev flere bygdebøker for Bømlo, Sveio og Fitjar.
Bygdebøker Bømlo
I tillegg er det for Bømlo utgitt:
Oberfrauendorf
Oberfrauendorf er en del av Glashütte i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Sachsen. Frem til 1994 var Oberfrauendorf også en selvstendig kommune.
Oberfrauendorf ligger ved foten av den 614 meter høye Kohlkuppe i Osterzgebirge. Stedet er anlagt som en skogslandsby, mellom høyere liggende bakketopper hvor elven Lockwitzbach – også kalt Grimmschen Wasser etter Reinhardtsgrimma – renner. Elven flyter i nordlig retning mot Dresden–Lockwitz og munner ut i Elben.
Historie
Oberfrauendorf nevnes første gang, sammen med Cunnersdorf og Schlottwitz, i et Lehenbrief fra 1404.
I 1952 ble Oberfrauendorf en selvstendig kommune i Kreis Dippoldiswalde, og den 1. august 1994 ble den en del av Weißeritzkreis. I 1994 ble kommunen slått sammen med Niederfrauendorf til den nye kommunen Frauendorf. I 1995 ble deretter Frauendorf innlemmet i Reinhardtsgrimma. Den 2. januar 2008 ble Oberfrauendorf, sammen med resten av Reinhardtsgrimma, innlemmet i Glashütte. Den 1. august 2008 ble stedet en del av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge.
Pogonostoma
Pogonostoma er en slekt av løpebillene (Carabidae). De er vanligvis livlig fargede, svært raske biller. Munnskjoldet (clypus) er bredere enn avstanden mellom antennene, dette skiller denne gruppen fra resten av løpebillene.
Utseende
Ganske store, lange og slanke, langbeinte, svarte sandjegere, kan ha noe metallisk glans. De kan minne overflatisk om store maur. Hodet er stort med store, utstående fasettøyne, antennene forholdsvis korte, litt utvidet mot spissen. Kjevene er store og skarpe. Pronotum er betydelig lengre enn bredt, tønneformet i midten, med skarpe innsnevringer foran og bak dette. Dekkvingene er smale, jevnbrede eller litt utvidet bakover (slik skilles den fra lignende slekter som har rundede dekkvinger). Beina er lange, gjerne brunlige, føttene på forbeina utvidete.
Levevis
Sandjegerne er dagaktive, solelskende insekter som finner byttet ved hjelp av sitt gode syn.
Larvene lever som predatore, nedgravd i bakken, i en sjakt. De sitter i huleåpningen med de lange overkjevene klar til å fange potensielle byttedyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt på Madagaskar.
Arkeologiåret 1848
Arkeologiåret 1848 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1848.
Snapple
Snapple er en fruktdrikk produsert av et amerikansk tapperi i Rye Brook i New York.
Snapple selges i særegne 47,3 cl glassflasker. Snapple har ofte vært synlig i populærkulturen, og forekom ofte i fjernsynsseriene Seinfeld og Friends.
Ainab
Ainab er en landsby i Libanon med ca. 2 000 innbyggere. Den ligger i guvernementet Libanonfjellene ca. 25 km sørøst for Beirut, som den har en flott utsikt over, og åtte km fra Aley.
Snapple
Snapple produseres for det europeiske markedet av det britiske selskapet A.G. Barr, og markedsføres i Sverige av Hemberga Dryckesgrossisten AB.
Güzelbahçe
Güzelbahçe er en by med 9 812 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen İzmir. Den ligger nord for Seferihisar, sør for Egeerhavet, øst for Urla og vest for Narlıdere.
Carve Her Name with Pride
Carve Her Name with Pride er en 1958 britisk dramafilm basert på boken med samme navn av R.J. Minney. Filmen er satt under den andre verdenskrig og er basert på den sanne heroiske historien til SOE-agent Violette Szabo.
Handlingsreferat
Violette Bushell er en ung kvinne hvis far er engelsk og mor er fransk, og som bor i London tidlig under andre verdenskrig. Hun møter en fransk offiser Etienne Szabo, stasjonert i London, og de blir forlovet. De får datteren Tania, men Etienne får aldri se barnet, ettersom han blir drept når han slåss ved den nord-afrikanske fronten. Violette Szabo og datteren flytter deretter inn i foreldrenes hjem.
På grunn av hennes språklige ferdigheter rekrutteres Szabo som spion av Special Operations Executive (SOE) for operasjoner i Frankrike. På hennes første oppdrag blir hun sammen med kaptein Tony Fraser (spilt av Paul Scofield) en mann hun hadde møtt tidligere og likte godt. Hun ankommer med et lite fly til Frankrike, og deler et tog til Rouen med tyske soldater. Den franske motstandsgruppen Fraser hadde opprettet i Rouen har blitt forrådt. Jobben til de nyankomne spionene går ut på å kontakte eventuelle overlevende og sprenge et større jernbane-spor.
Et motstandsmedlem som Szabo kontakter, forteller at en annen overlevende, en mekaniker, er mistenkt. Han forteller at bare 3 av 98 medlemmer av gruppen er igjen. Szabo blir avhørt av Gestapo. Hun blir løslatt, og møter deretter Fraser i Paris. De vender tilbake til Storbritannia, og Szabo godtar motvillig et annet oppdrag. Nok en gang havner hun under Frasers kommando, denne gangen i Limoges-regionen. Hun reiser sammen med en guide for å kontakte de forskjellige gruppene for å koordinere deres motstand. Men de blir involvert i en intens skuddveksling mot de overtallige tyske soldater, og må flykte.
Slaget ved Kadesj
Slaget ved Kadesj skjedde mellom styrkene til oldtidens Egypt under farao Ramses II og det hettittiske rike under kong Muwatalli II ved byen Kadesj langs elven Orontes i hva som i dag er Syria. Slaget er datert til 1274 f.Kr. og er det tidligste slag i nedtegnet historie hvor detaljer om taktikk og formasjoner er kjent. Det var antagelig det største slag med hestestridsvogner som til da hadde blitt utkjempet, kanskje med rundt 5000-6000 stridsvogner. Utfallet av slaget ble at begge sider hevdet å ha gått av med seieren.
Bakgrunn
Etter å ha forvist Hyksosfolkets 15. egyptiske dynasti overtok herskere fra de innfødte egypterne styret over Egypt og opprettet hva som siden kalles for Det nye rike. De nye herskerne ble mer aggressiv i å kreve kontroll over nabostatenes grenser. Thutmosis I, Thutmosis III og hans sønn og medregent Amenhotep II utkjempet slag fra Megiddo nord til elven Orontes, inkludert konflikt med byen Kadesj.
Mange av de egyptiske krigskampanjene som skjedde mellom rundt 1400 og 1300 f.Kr. reflekterte den generelle uroen og destabiliseringen i regionen til Djahi (omtrentlig langs kysten fra Ashkelon til Libanon, og i innlandet til Galilea). Styrene til Thutmosis IV og Amenhotep III var uten særskilte utmerkelser. unntatt at Egypt fortsatte å tape landområder til Mitanni i nordlige Syria.
Denne prosessen fortsatte i 19. egyptiske dynasti. Som sin far Ramses I, var Seti I en militær kommandant og dro ut for å gjenopprette Egypts rike til dagene til Thutmosis-kongene bortimot et århundre tidligere. Inskripsjoner på murene til templene i Karnak har nedtegnet detaljer om Sets krigskampanjer inn i Kanaan og Syria.
Han tok med seg 20 000 menn og okkuperte på nytt de forlatte egyptiske utpostene og opprettet garnisoner i byene. Han inngikk en uformell fred med hettittene, tok kontroll over kystområdene langs Middelhavets østside og fortsatte krigføringen inn i Kanaan. En andre kampanje førte ham nord til å erobre byen Kadesj (hvor en stele ble satt opp for minnes seieren) og det amorittiske kongeriket Amurru. Hans sønn og arving Ramses II var med ham på disse krigene. Historiske nedtegnelser eksisterer som nedtegner at Ramses bestilte et stort antall våpen året før ekspedisjonen som førte ham til Kadesj i hans femte år som hersker.
Imidlertid, ved et tidspunkt kan begge regionene igjen ha havnet tilbake til hettittisk kontroll. Hva som egentlig skjedde med Amurru er omdiskutert blant historikerne. Hittittologen Trevor Bryce mener at selv om riket igjen synes å ha kommet inn under hettittisk kontroll, er det mer sannsynlig av Amurru forble en hettittisk klientstat. Den umiddelbare forhistorien til slaget ved Kadesj var Ramses IIs første syriske kampanje hvor han drev krig i Kanaan. I det fjerde året av hans styre marsjerte han nord til Syria, enten for å gjenerobre Amurru eller, som en sondering, for å bekrefte sine vasallers lojalitet og undersøke terrenget for mulige slagplasser. Gjenvinningen av Amurru var antagelig motivasjonen for hettittenes konge Muwatalli for å marsjere sørover for å konfrontere egypterne. Ramses marsjerte nord i det femte året av sitt styre og møtte hettittene ved Kadesj.
Felttoget mot Kadesj
Ramses' hær krysset den egyptiske grense våren i år fem av hans styre, og etter en måneds marsj nådde de Kadesj fra sør.
Den hettittiske kong Muwatalli, som hadde mønstret flere av sine allierte, blant dem Rimisharrinaa, konge av Aleppo), hadde posisjonert sine tropper bak «Gamle Kadesj», men Ramses, feilinformert av to spioner som egypterne hadde tatt til fange, trodde at de hettittiske styrkene fortsatt var langt unna ved Aleppo. Han beordret sine styrker om å slå leir.
De stridende styrkene
Mai 1274 f.Kr. dro Ramses II fra sin hovedstad Pi-Ramesses (dagens Qantir). Han ledet en hør på fire divisjoner navngitt etter egyptisk mytologi: Amon, Ra (P're), Set (Suteh) og den nyopprettede divisjonen Ptah. Det var også en tropp kalt nrrn (Ne'arin eller Nearin) som er dårlig dokumentert. muligens leiesoldater fra Kanaan med egyptisk lojalitet, eller var også egyptere, som Ramses hadde etterlatt i Amurru, tilsynelatende med ordre om å sikre den fønikiske havnen ved Sumur. Denne divisjonen kom til å spille en avgjørende rolle i slaget. Også betydningsfullt var tilstedeværelsen av Sherden blant de egyptiske troppene som var en av flere grupper som tilhørte de såkalte havfolkene. Dette er den første gangen det finnes informasjon om at de fungerte som egyptiske leiesoldater, og de kom til å få en økende betydning i sen bronsealder i Midtøsten. Forskeren Mark Healy i boken Armies of the Pharaohs har observert at:
På hettittenes side har Ramses nedtegnet en lang liste bestående av 19 hettittiske allierte som kom med til Kadesj. Denne listen har hatt betydelig interesse blant forskere i årenes løp ettersom det er en utfordring i å identifisere alle lokaliseringene da den representerer en slik bred skår av hettittisk område, og på grunn av framtoningen av flere vestanatoliske land og riker, åpenbart også dardanere som er blitt omtalt av Homer.
Slaget
Ramses har beskrevet sin ankomst til slagfeltet i to hovedinskripsjoner som han fikk skrevet angående slaget, det såkalte «Diktet» og «Bulletinen»:
Da Ramses og egypterne avanserte til de var rundt 11 km fra Kadesj, sør om Shabtuna, møtte han to shasu (nomader) som fortalte ham at hettittene var «i landet til Aleppo, nord for Tunip», 200 km unna, hvor shasu sa de var «(fylt med for mye) frykt for Farao, L.P.H., for å komme sørover». Dette var, hevdet det egyptiske tekstene, en falsk rapport som ble utført på ordre fra hettittene «med det mål å forhindre hæren til hans majestet fra å trekk opp til kamp mot sin fiende hettittene». Egyptiske speidere dro deretter til hans leir med to nye hettittiske fanger. Ramses II lærte kun det sanne vesen av sin forferdelig forlegenhet da disse spionene ble fanget, slått og tvunget til å avsløre sannheten for ham. Under tortur avslørte disse spionene at hele den hettittiske hæren og hettitterkongen var faktisk ganske nær.
I sitt hastverk i å erobre Kadesj hadde Ramses begått en stor taktisk feil. Han hadde økt avstanden mellom hans divisjon Amun og de gjenværende divisjonene Ra, Ptah og Seth, således splittet opp hans kombinerte styrker. Da de ble angrepet av hettittene klaget Ramses av feilgrepet til sine ledere for de skulle sende speidere avsted for å oppdage den sanne lokaliseringen av fienden og rapportere dette til ham. Farao sendte raskt budbringere som skyndte seg av sted til divisjonene Ptah og Seth som fortsatt var langt unne på den motsatte siden av elven Orontes. Før Ramses kunne organisere sine tropper angrep Muwatallis stridsvogner divisjonen Ra som ble fanget inne og bortimot ødelagt. En del av de som overlevde flyktet til tryggheten i leiren til divisjonen Amun, men de ble forfulgt av hettittene.
De hettittiske stridsvognene krasjet gjennom Amun-leirens skjoldmur og begynte sitt angrep. Det førte til panikk blant Amun-troppene, men framdriften i hettittenes angrep begynte å svinne hen da deres stridsvogner ble forsinket og forhindret av alt som lå rundt i en slik stor militærleir, og en del ble drept da stridsvogner kolliderte med hverandre. I den egyptiske redegjørelsen av slaget har Ramses beskrevet seg selv som forlatt og omgitt av fienden:
Kun med hjelp fra gudene greide Ramses personlig å beseire de som angrep ham og vende tilbake til de egyptiske linjene:
Farao sto nå overfor en desperat kamp for sitt liv, påkalte sin gud Amun, og kjempet tappert for å berge seg selv. Ramses ledet personlig, i henhold til de egyptiske tekstene, flere angrep inn i de hettittiske rekkene med sin personlige livvakt, en del av stridsvognene fra Amun-divisjon og overlevende fra den nedkjempete divisjonen Ra, og benyttet seg av den overlegne manøvrerbarheten til sine stridsvogner og kraften og rekkevidden til de egyptiske bueskytterne til å angripe de utstrakte og trette hettittiske stridsvognene.
Hettittene som i mellomtiden hadde forstått at deres fiende var blitt helt beseiret, hadde stoppet opp for å plyndre den egyptiske leiren, og de ble da lette bytter for Ramses' motangrep. Ramses' aksjon greide å fordrive hettittene tilbake mot elven Orontes og vekk fra den egyptiske leiren. Forfølgelsen av de tyngre hettittiske stridsvognene ble enkelt tatt igjen og erobret av de lettere og raskere egyptiske stridsvognene.
Selv om han hadde opplevd en betydelig vending av slaget, kommanderte Muwatalli fortsatt en stor styrke av sine andre stridsvogner og infanteri, foruten at de hadde beskyttelse bak byens murer. Mens de trakk seg tilbake over elven beordret han ytterligere tusen stridsvogner om å angripe egypterne. Denne forsterkningen besto av adelen som omga kongen. Da de hettittiske styrkene nærmet seg den egyptiske leiren på nytt, kom samtidig troppen Ne'arin fra Amurru brått til stedet, og denne gangen ble hettittene overrasket. Ramses hadde også greid å organisere sin styrker på nytt og med støtten angrep han fra leiren.
Etter seks angrep var de hettittiske styrkene bortimot omringet, og de overlevende sto overfor ydmykelsen å måtte svømme over elven for å berge livet hos infanteriet. Presset opp mot Orontes ble de gjenværende av de hettittiske styrkene tvunget til å oppgi sine stridsvogner og forsøke å svømme. Denne flukten er avbildet i egyptiske inskripsjoner som like oppjaget «som krokodiller som svømmer», og mange av dem druknet.
Den neste morgenen ble det utkjempet et andre, ikke avgjørende slag. Muwatalli er rapportert av Ramses for å ha kalt inn til en fredsavtale, men det kan være propaganda ettersom de hettittiske nedtegnelsene ikke nevner et slikt opplegg. Ingen av partene greide å få en endelig seirer. Både egypterne og hettittene hadde fått store tap; egypterne greide ikke å bryte ned forsvaret til Kadesj, mens den hettittiske hæren ikke greide å få en seier ut av det som innledningsvis så ut være en sikker suksess.
Strid om resultatet
Det er ingen enighet om resultatet eller hva som skjedde. Synspunktene strekker seg fra en egyptisk seier, en uavgjort kamp, og et egyptisk nederlag (hvor de egyptiske rapporteringen er kun propaganda).
École normale supérieure
École normale supérieure (også kjent som Normale Sup', Normale, ENS, ENS-Paris, ENS-Ulm eller Ulm) er sannsynligvis den mest prestisjefulle av Frankrikes grandes écoles, hovedanlegget ligger rundt rue d'Ulm i Paris. For ikke å blande sammen med andre grandes écoles med lignende navn, slik som École normale supérieure de Lyon, blir den ofte presisert som 'ENS-Paris' eller 'ENS-Ulm'. ENS har også anlegg i Boulevard Jourdan og i Montrouge (en forstad til Paris), samt en biologiavdeling på landet ved Foljuif.
Oversikt
ENS utdanner forskere, professorer, statlige toppledere, samt næringslivsledere og politiske ledere. Den fokuserer på kombinasjonen av utdanning og forskning, med vekt på en fri læreplan.
Dens alumni omfatter åtte mottagere av Fieldsmedaljen (alle franske mottagere av Fieldsmedaljen har gått på ENS) samt nobelprisvinnere både innen naturvitenskap og humaniora.
Fernando de la Rúa
Fernando de la Rúa (født 15. september 1937 i Córdoba i Argentina, død 9. juli 2019 i Buenos Aires ) var en argentinsk politiker. Han var Argentinas president fra 10. desember 1999 til 21. desember 2001. De la Rúa representerte partikoalisjonen Alianza por el Trabajo, la Justicia y la Educación. Koalisjonen besto av Unión Cívica Radical (UCR) og Frente por un País Solidario (FrePaSo).
Ullensaker Cykleklub
Ullensaker Cykleklub (stiftet 2. desember 1934) er et norsk idrettslag i Ullensaker. Klubben har satsing på sykling, men har medlemmer som også deltar i triatlon.
Fernando de la Rúa
Bakgrunn
Fernando de la Rúa ble født i Córdoba i Argentina. Han var sønn av Eleonora Bruno og Antonio De la Rúa. Han gikk på Liceo Militar General Paz før han begynte på jusstudier ved Universidad Nacional de Córdoba, der han fullførte i en alder av 21 år. Etter videre studier i Mexico og Italia avla han juridisk doktorgrad.
École normale supérieure
Oversikt
Majoriteten av studentene kommer fra prépas (forberedende klasser, se f.eks. Lycée Louis-le-Grand) og må klare noen av Frankrikes tøffeste inntaksprøver. Studiet ved ENS varer fire år. Mange bruker tredjeåret på agrégation, som gir dem rett til å undervise på videregående skoler og universitet. ENS har årlig 100 studenter innen naturvitenskap og det samme innen humaniora.
Ullensaker Cykleklub
Kjente utøvere
Følgende utøvere er aktive eller har vært aktive for Ullensaker CK:
Fernando de la Rúa
Bakgrunn
Han giftet seg med Inés Pertiné i 1970. De fikk tre barn, blant dem Antonio de la Rúa.
École normale supérieure
Oversikt
Normaliens, som studentene ved ENS er kjent som, holder et toppnivå innen de fagene de undervises i. Normaliens fra Frankrike og EU betraktes som offentlige embedsmenn under utdanning, og får derfor en månedlig lønn mot å tjene Frankrike i ti år, inkludert studietiden. Selv om det sjelden skjer, kan denne bindingstiden betales vekk (f.eks. av et firma som ansetter en tidligere student).
Fernando de la Rúa
Politikk
De la Rúa ble engasjert i politikken i ung alder, og ble i 1963 rådgiver for Juan Palmero, minister i president Arturo Illias regjering. I 1973 ble han for første gang valgt inn i Senatet og noen måneder senere var han visepresidentkandiat ved presidentvalget.
École normale supérieure
Oversikt
I tillegg til normaliens mottar ENS også utvalgte utenlandske studenter ("internasjonalt utvalg") og utvalgte studenter fra nabouniversitet, som følger den samme læreplanen og mottar det samme stipendet.
Fernando de la Rúa
Politikk
I 1996 ble han den første direkte valgte borgermester i Buenos Aires.
École normale supérieure
Oversikt
Professorene ved ENS kalles «caïmans», og gullfisken i dammen «Ernests».
Fernando de la Rúa
President
Han vant presidentvalget i 1999. Presidentperioden hans ble preget av de økonomiske problemene og samarbeidsproblemer mellom koalisjonspartnerne. Den økonomiske situasjon var dårlig allerede da han overtok og forverret seg ytterligere. De la Rúa overtok en stor utenlandsgjeld fra sin forgjenger Carlos Menem og hadde lite handlingsrom på grunn av paritetspolitikken mellom den argentinske pesoen og amerikanske dollar. De la Rúa prøvde å redusere utgiftene, men det førte ikke til noe nevneverdig oppsving i økonomien.
École normale supérieure
Berømte alumni
Året de begynte på ENS er gitt i parentes.
Fernando de la Rúa
President
Forholdet mellom koalisjonspartiene var vanskelig, med stadige utskiftinger blant regjeringsmedlemmene. Det viktige finansdepartementet ble den 20. mars 2001 overtatt av Domingo Cavallo, en tidligere peronist som innførte 1:1-bindingen mellom dollar og peso. Han så seg på slutten av året nødt til å fryse alle bankkontoer («corralito»), noe som utløste protester og opptøyer og plyndring. De la Rúa trakk seg som president den 21. desember 2001 etter at 27 mennesker i dagene før hadde mistet livet dagene i sammenstøt mellom demonstranter og politi. Han flyktet i helikopter.
Evig Poesi
Evig Poesi er et norsk rapprosjekt der rapperen og beatmakeren Smart 9000 (Jon Petter Etnestad), og André Jensen er faste medlemmer. Musikken skiller seg fra annen norsk rap ved at fokus ligger mindre på humor-rap og mer på hverdagsfilosofering og selvransakelse. Uttalte inspirasjonskilder er amerikanske artister som A Tribe Called Quest, DJ Shadow, Talib Kweli, El-P og Atmosphere. Lydbildet hos Evig Poesi er mer preget av samples og organiske lyder enn det som er vanlig i dagens stadig mer elektroniske hiphoplandskap.
Erik Stifjell
Erik Stifjell (f. 1976) er en norsk komponist og slagverker med musikerutdannelse fra Høgskolen i Tromsø og Nordjysk Musikkonservatorium, Aalborg. Komponistutdannelsen har han fra Vestjysk Musikkonservatorium, Esbjerg.
Evig Poesi
Evig Poesi har gitt ut to EP-er og 3 offisielle album på plateselskapet Aimbeat med distribusjon gjennom Musikkoperatørene. I tillegg har de deltatt på et antall mixtapes/sampleplater i flere land. Gruppas første musikkvideo (outsider-anthemet «Drekka Melk», fra 2003) fikk også tung rotasjon på musikkvideoprogrammer som NRK2s Svisj.
Gruppa ble startet av Smart 9000 og Dyp Tanke (Hans Ivar Stordal, født 1981) i Tønsberg i 1999, men har fra starten involvert flere enn de faste medlemmene. I 2006 trakk rapperen Dyp Tanke seg som fast medlem av Evig Poesi. André Jensen ble fast medlem i 2010. Evig Poesi har også flere løst tilknyttede medlemmer som bidrar etter behov og manglende tidsklemme.
Erik Stifjell
Ved siden av rene komposisjoner er han mye brukt som komponist for sceniske oppsetninger. Her nevnes i hovedsak hans arbeid med fri-teatergruppen 'Ferske Scener', Tromsø og deres oppsetning av Harold Pinters 'Ashes to Ashes', som høstet gode kritikker i Tromsø, Mo i Rana og Oslo, vinteren 2006.
Evig Poesi
Ved liveopptredener består Evig Poesi som regel av én eller to rappere, samt en DJ. I tillegg til Evig Poesi opptrer Smart 9000 ofte med electronica-bandet Rektor, med Definite, med Tønsberg-gruppa Ville V. Smart 9000 har siden 1999 produsert beats for og jobbet med en rekke artister i Norge så vel som i USA.
Erik Stifjell
Som frilansmusiker har han spilt med flere symfoniorkestre i Norden, både som paukist og slagverker. I tillegg har han vært med i ulike impro- og støyprosjekter som f.eks. Pong Remix, Ur-Tur og Spontanfönk.
Evig Poesi
Sommeren 2011 kom gruppa med et samarbeidsalbum sammen med Definite og Conurbia. Musikkvideo til låta «Djevelen i detaljene». 3. august 2012 kom albumet «Ingenting er gratis». Albumet er laget av Evig Poesi, men er gjestet av de samme artistene som samarbeidsalbumet. Albumet er både til salgs og til gratis nedlasting.
I 2015 kom Ravi-samarbeidet Zombiesikker Swag, både i form av en singel og en musikkvideo.
Erik Stifjell
Stifjell har vært medlem av 'Northern light – fire art group', Musikalsk leder i 'Surtr – International Fire Art Symposium' og styreleder i 'Ny Musikk Tromsø'. I dag er han musikalsk ansvarlig i folkebevegelsen og kunstprosjektet Nordting, ledet av Amund Sjølie Sveen.
I 2006/2007 mottok Stifjell Troms fylkes kunstnerstipend. I 2004 ble han tildelt ung-kunst stipend med live-installasjonen 'Urbanic' under Festspillene i Nord-Norge.
Stifjell er stipendiat i komposisjon ved Musikkonservatoriet i Tromsø (2021–2025).
Jayne Marie Mansfield
Hennes mor poserte for Playboy ved flere anledninger, og i juli 1976 ble Mansfield den første datteren til en playmate som også stilte opp naken for magasinet. Hun er også den eneste kvinnen som sammen med sin mor ble inkludert i spesialmagasinet 100 Beautiful Women, som ble utgitt i 1988.
Biografi
Jayne Marie Mansfield ble født 8. november 1950 i Dallas i Texas. Hun var datter av Paul og Jayne Mansfield. Sommeren 1954 flyttet hun til Los Angeles sammen med foreldrene, ettersom hennes mor hadde ambisjoner om en skuespillerkarriere. Få måneder senere tok foreldres ekteskap slutt, og Mansfield ble boende hos sin mor. Hennes mor giftet seg på nytt med den ungarske kroppsbyggeren Mickey Hargitay i 1958, og hun fikk halvsøskene Miklós Jeffrey Palmer Hargitay, Zoltán Anthony Hargitay og Mariska Magdolina Hargitay, før ekteskapet tok slutt i 1964. Hennes mor giftet seg med regissøren Matt Cimber året etter, og hun fikk enda en halvbror, Antonio Raphael Ottaviano, også kjent som Tony Cimber, i 1965. Da dette ekteskapet tok slutt i 1966, innledet hennes mor et forhold til skilsmisseadvokaten sin, Sam Brody.
Sommeren 1967 møtte Mansfield opp på politistasjonen i Los Angeles. Hun hevdet at Brody hadde slått henne, etter at hennes mor hadde oppfordret ham til det. Brody avviste anklagene. Mansfield fikk tillatelse til å flytte inn hos grandonkelen William W. Pigue. Kort tid senere ble både hennes mor og Brody drept i en bilulykke. Tre av halvsøskene hennes, Miklós, Zoltán og Mariska, befant seg også i bilen, men overlevde. Pigue fikk foreldreretten til Mansfield. Hun ble uteksaminert fra Fort Hunt High School i Alexandria i Virginia. I januar 1970 giftet hun seg med Barry Lang i Las Vegas.
I juli 1976 ble Mansfield den første datteren til en playmate som også stilte opp naken for Playboy. Hennes mor poserte for magasinet ved flere anledninger, første gang til februar 1955-utgaven. Mansfield er også den eneste kvinnen som sammen med sin mor ble inkludert i spesialmagasinet 100 Beautiful Women, som ble utgitt i 1988. I 1979 annonserte hun planer om å skrive en bok om sin mor. En produsent ønsket å filmatisere denne, som Lady Jayne, men hverken boken eller filmen ble noen realitet. Mansfield har i likhet med sin mor forsøkt seg på en skuespillerkarriere, men uten å lykkes. I stedet har hun blant annet jobbet som aksjemegler.
Stabekk videregående skole
Stabekk videregående skole, tidligere Stabekk Gymnas, er en videregående skole på Stabekk i Bærum, som ble opprettet i 1923.
Stabekk videregående skole ligger vegg i vegg med Lysaker skole, ved Gamle Drammensvei mellom Lysaker og Nedre Stabekk. Det er 500 meter fra skolen til Stabekk stasjon.
Russemerket for skolen er en hjort. Skolens fane er en hjort under et asketre (Yggdrasil). Skolens motto på fanen er «Ask veit eg standa». Skoleavisa heter Gjallarhornet. Gymnassamfunnet het Valhall.
Historie
Etableringen av skolen startet i 1915, da Bærum kommune kjøpte husmannsplassen Myra av Bærums Verk. Skolen åpnet i 1923 under navnet Stabekk kommunale høiere almenskole, med Johan Hertzberg som skolens første rektor. Den var i starten realskole, men ble senere også gymnasium.
Under krigen brukte motstandsbevegelsen loftet til sending og mottak av radiosendinger.
Stabekk videregående skole er den eneste skolen i hele Asker og Bærum som tilbyr utdanningsprogrammet energi- og miljøfag (tidligere kalt naturbruk). Skolen var det eneste gymnaset i Bærum inntil Valler Gymnas ved Sandvika ble innviet like før andre verdenskrig. Da skolen het Stabekk Gymnas hadde den i mange år to klasser med reallinje på hvert trinn, i tillegg til en naturfaglinje og en engelsklinje. Før niårig grunnskole ble innført, hadde skolen 3-årig realskole med mulighet for å begynne i gymnaset etter 2 år på realskolen.
I desember 1954 brant taket og den øverste etasjen (3. et.). Skolen fikk da bygget på den 4. etasjen som inneholder spesialrom (biologi, fysikk, kjemi). Før brannen hadde skolen bare 3 etasjer og et bratt saltak - lik Jar barneskole.
Tim Pat Coogan
Timothy Patrick Coogan (utgir sine bøker under kortformen Tim Pat Coogan; født 1935) er en irsk historiker og avisspaltist. Han var redaktør av avisen ''Irish Press fra 1968 til 1987.
Hans mest omtalte bok har vært Éamon de Valera, hvor han snudde oppned på det tradisjonelle bildet av de Valeras bedrifter, til fordel for Michael Collins, som Coogan mener var uunnværlig i prosessen med å bygge opp en ny stat. Dette stemmer godt med hva de Valera sa på eldre dager: «Det er min overbevisning at når tiden er inne vil historien se Collins' storhet, og den vil bli skrevet ned på min bekostning», men boken har uansett høstet mye kritikk.
Coogans bøker er skrevet fra et nasjonalistisk perspektiv. Han legger skylden for konflikten i Nord-Irland på unionismen, og i særdeleshet på Ian Paisley. Det tidligere PIRA-medlemmet Sean O'Callaghan har kritisert hans vinkling, og har blant annet vist til at bøkene var obligatorisk lesning for fengslede IRA-medlemmer.
The Buddha of Suburbia (album)
The Buddha of Suburbia er et filmmusikkalbum fra David Bowie til BBCs firdelte TV-serie med samme navn. TV-serien var basert på en roman av Hanif Kureishi, som foreligger i norsk oversettelse med tittelen Bydels-Buddha. Albumet er Bowies 19. studioalbum og ble spilt inn i Mountain Studios (Montreux) i Sveits. Selv om albumet er regnet som et «soundtrack» var det kun tittelsporet som ble benyttet i TV-serien.
Singler
Det ble gitt ut en singel med følgende sanger i forbindelse med lanseringen: «Buddha Of Suburbia», «South Horizon», «Dead Against It» og «Buddha Of Suburbia» (med Lenny Kravitz på gitar)
Sporliste
Alle sanger av David Bowie
Andre utgivelser
Albumet var lenge utilgjengelig, men ble utgitt på nytt høsten 2007. «Strangers When We Meet» ble omarbeideet og tatt med på det neste albumet Outside.
Matt Sorum
Matt Sorum (født Matthew William Sørum 19. november, 1960 i Mission Viejo, California) er en norsk-ættet amerikansk trommeslager, best kjent for å ha vært trommeslager i The Cult, Guns N' Roses og Velvet Revolver.
Sorum startet sin musikkarrière i high School-bandet Prophecy hvor han utmerket seg med sine energiske scene-opptredener. Stephen Douglas, en lokal låtskriver som hadde lagt merke til Matts musikalske talent, fikk med seg Matt og flere andre lokale musikere og startet bandet Chateau. Matt skrev fire sanger for Chateau, som havnet på spillelistene til en lokal radiostasjon. Matt Sorum forlot så Chateau og dro til Hollywood da bandet endret sjanger.
I Hollywood spilte han i rekke forskjellige band, deriblant: Population Five, IQ, Y Kant Tori Read, The Jeff Paris Band og The Cult. I 1990 da Guns N' Roses sparket sin daværende trommeslager Steven Adler på grunn av hans narkotikamisbruk, ble Matt Sorum anbefalt som Steven Adler's erstatter av Guns N' Roses gitarist Slash. Matt Sorum medvirket på bestselgerne Use Your Illusion I (1991), Use Your Illusion II (1991) og det ikke fullt så kritikerroste The Spaghetti Incident? (1993). I 1997 ble Matt Sorum sparket fra Guns N' Roses da han valgte å ta parti med Slash fremfor vokalist Axl Rose i feiden de to imellom.
I 2003 allierte Matt Sorum, Slash og tidligere Guns N' Roses bassist Duff McKagan seg med Scott Weiland (tidligere vokalist i Stone Temple Pilots) og dannet bandet Velvet Revolver. I 2004 ga de ut albumet Contraband, som høstet gode kritikker verden over, og i 2007 ga de ut albumet Libertad. I 2006 skværet Matt Sorum opp med Axl Rose etter ti år med uvennskap.
I 2012 ble han innlemmet i Rock and Roll Hall of Fame som medlem av Guns N' Roses.
José Carlos de Almeida
José Carlos de Almeida (født 14. november 1967 i Presidente Bernardes) også kjent som Zé Carlos, er en brasiliansk tidligere fotballspiller.
Zé Carlos startet karrieren i 1990, og har spilt for São José, Nacional, São Caetano, Portuguesa, União São João, São Paulo, Juventude, Matonense, Ponte Preta, Grêmio og Joinville.
Zé Carlos hadde aldri spilt en landskamp, da han ble tatt ut i Brasils tropp til VM i fotball 1998, angivelig på grunn av skadde spillere i troppen. Han spilte ikke før i semifinalen, hvor han var i start-elleveren mot Nederland. Han spilte ikke i finalen, og ble aldri tatt ut til landslaget igjen, så hans opptreden i semifinalen i VM var hans første og eneste landskamp.
Mario Mocenni
Mario Mocenni (født 22. januar 1823 i Montefiascone i Kirkestaten, død 14. november 1904 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet det pavelige diplomati, blant annet som nuntius til keiserdømmet Brasil, og Den romerske kurie, som substitutt i Statssekretariatet.
Han ble kreert til kardinal i 1893 av pave Leo XIII.
Han deltok ved konklavet 1903 som valgte pave Pius X.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Gempei-krigen
Gempei-krigen (源平合戦, Genpeikassen; 23. juni 1180–25. mars 1185) var en konflikt mellom Taira- og Minamotoklanen mot slutten av Heianperioden i Japan. Krigen resulterte i Tairaklanens fall og opprettelsen av Kamakurashogunatet under Minamoto Yoritomo i 1192.
Navnet «Genpei» (uttalt og av og til skrevet som Gempei) kommer av alternative lesemåter av kanjien 'Minamoto' (源) og 'Taira' (平). Konflikten er også kjent som Jishō-Juei-krigen (治承・寿永の乱, Jishō-Juei no ran) på japansk, etter de to æraene den fant sted mellom.
Konflikten begynte med at Minamoto støttet en annen kandidat for tronen, da i konflikt med Tairas nominasjon.
Bakgrunn og forløp
Genpei-krigen ble kulminasjonen på årtiers rivalisering mellom Minamoto- og Taira-klanene om makten i Japan. I Hōgen-opprøret (1156-1159) og i Heiji-opprøret (1159-1160) hadde Minamoto forsøkt å ta kontrollen fra Taira, men mislyktes.
I 1177 forsøkte den tidligere keiseren, Go-Shirakawa, å gjennomføre et statskupp og avsette statsministeren, Taira no Kiyomori. Kiyomori gikk seirende ut av maktkampen og sørget så raskt for å avskaffe Insei. Dette skjerpet konflikten mellom Taira og Minamoto.
I mars 1180 satte Taira no Kiyomori sin sønnesønn, Antoku (da bare to år gammel), på keisertronen, etter at keiser Takakura hadde abdisert. Go-Shirakawas sønn, prins Mochihito, som følte seg berøvet retten til den keiserlige tronen, oppfordret derfor i mai samme år Minamoto-klanen og krigermunker ved templene til opprør.
Det påfølgende slaget ved Uji skjedde rett utenfor Kyoto den 23. juni 1180, og ble begynnelsen på en fem år lang krig som endte med en avgjørende seier for Minamoto i sjøslaget ved Dan-no-ura den 24. mars 1185.
Gempei-krigen i litteraturen
Mange fortellinger og kunstverk skildrer Gempei-krigen. Den mest kjente av de utførlige skildringene er Heike monogatari (japansk 平家物語, Fortellinger om Heike). Den er skrevet på kanji og er en episk skildring om klanene som stred om herreveldet over Japan.
Det finnrs også mange kabuki- og bunraku-stykkee som dorteller om hendelser i krigen. Ichinotani futaba gunki (Krønike om slaget ved Ichi-no-Tani) av Namiki Sōsuke kan sies være en av de mer kjente.
Rosenhoff Hockey
Rosenhoff Ishockey (stiftet i 1953) er en ishockeyklubb fra Rosenhoff i Oslo, og er del av Rosenhoff Idrettslag. Klubben spiller i 5. divisjon ishockey for menn Klubben har i dag om lag 100 medlemmer.
Historie
Ishockeygruppa er den aktiviteten som er yngst i Rosenhoff Idrettslag, men til gjengjeld den eneste som fortsatt er aktiv. Den første sesongen i 1953 stilte klubben med et seniorlag i 3. divisjon. Treningene foregikk på Ila-banen mellom Sinsen folkeskole og Sinsen realskole og gymnas og på tjernene i Lillomarka så fort isen var sikker. Budsjettet for ishockeygruppas første sesong var nøkterne 1107 kroner. I 1954/55-sesongen tok klubben sitt første mesterskap i gutteklassen. De samme spillerne ble året etter også juniormestere. To spillere fra dette laget, Tor E. Lundby og Roar Kjus, ble tatt ut på juniorlandslaget og ble således Rosenhoffs første internasjonale spillere. Juniorlaget ble for øvrig også Norgesmestere i 1962 etter å ha vunnet 7 – 1 over Vålerenga Ishockey i finalen. Samme år ble Rosenhoffs antagelig beste spiller noensinne, Bjørn Elvenes, tatt ut på A-landslaget for VM spill i USA.