cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Max Manus
Cuba, sjømann og vagabond
Etter en tid på Cuba og som sjømann, var han på en lengre tur i Andesfjellene før han reiste tilbake til Norge. Ved vinterkrigens utbrudd meldte Max Manus seg som frivillig på finsk side og tjenestegjorde i Svenska Frivilligkåren. Her opplevde han flere trefninger av artilleri og maskingevær-ild, noe som forårsaket kraftige traumer som han levde med resten av sitt liv. Etter freden i Moskva 1940 ble han dimittert den 9. april 1940, samme dag som den tyske invasjonen av Norge ble innledet.
Motstandsbevegelsen
Under felttoget i Norge i 1940 kjempet Manus i Gösta Benckerts kompani på Kongsvinger festning og videre i Glåmdalen. Etter kampene i Sør-Norge begynte han å arbeide med illegale aviser (Vi vil oss et land) i motstandsbevegelsen. Den 16. januar 1941 holdt han på å bli arrestert av Gestapo i sin leilighet i 2. etasje i Vidars gate 4, og han forsøkte å flykte ved å kaste seg ut av vinduet.
Han havnet på Ullevål sykehus, der han også lyktes i å flykte gjennom vinduet ved hjelp av et innsmuglet fiskesnøre den 14. februar 1941. Snøret brukte han for å fiske opp et tau som hadde blitt lagt på bakken utenfor vinduet hans i 2. etasje, hvorfra han firet seg neg til bakkenivå, og rømte i en ventende bil. Etter dette la han ut på en lang flukt gjennom Sverige, Russland og Afrika, om bord på troppetransportskipet «Empress of Asia», og ble med rundt Kapp det gode håp, og deretter til Canada, hvor han reiste med en konvoi til Storbritannia. Til sammen tok denne flukten syv måneder.
Kompani Linge
I Storbritannia ble han innrullert i Kompani Linge og i mars 1943 ble han sluppet i fallskjerm over Norge sammen med Gregers Gram for å gjennomføre operasjonen «Mardonius». Han ble medlem av den senere så kjente Oslogjengen, som av britene ble ansett som Europas beste sabotasjegruppe under andre verdenskrig. Sammen med blant andre Gunnar Sønsteby og Gregers Gram deltok han også i operasjonene «Derby» og «Bundle», som hadde som oppgave både shippingsabotasje og å produsere illegal propaganda.
De mest kjente aksjonene han var med på, var:
Giftemål og kontormaskiner
Etter krigen jobbet Manus som livvakt for kongen og kronprinsen. Høsten 1945 dro han og Sophus Clausen til USA for å skaffe seg agentur til kontormaskiner. Sammen startet de firmaet Clausen og Manus. I årene etter krigen ansatte Manus her også landssvikdømte, den mest kjente av disse var Walter Fyrst. Manus gjorde dette etter interne diskusjoner, og var motivert av at dette både var nødvendig forsoning og at disse hadde vist seg faglig dyktige. I 1952 skilte Clausen og Manus lag og firmaet ble splittet i to ulike firma; Sophus Clausen AS og Max Manus AS som nå hadde agentur på Olivetti og Philips. Firmaet eksisterer fortsatt i dag.
Film og dokumentar
19. desember 2008 var det premiere på en biografisk film om Manus. Filmen starter med at Manus kommer tilbake til Norge etter vinterkrigen. NRK produserte i 1996 dokumentaren Eventyrlige Max om Max Manus, om et liv som var som et eventyr, men ikke uten prøvelser. Filmen viser også hans turbulente liv før og etter krigen, som sjømann, vagabond, selger og direktør.
Statue
7. juni 2011 ble det avduket en statue av Max Manus på Gyldenløves Bastion på Akershus festning i Oslo. Statuen er initiert av Hilde Enerud ved Unica Art, formgitt av Per Ung og finansiert av Samlerhuset. Avdukingen ble foretatt av Gunnar Sønsteby.
Dekorasjoner og utmerkelser
For sin innsats under andre verdenskrig ble Manus høyt dekorert med både norske og utenlandske medaljer. Han ble (i Statsråd) tildelt det norske Krigskorset med sverd som fenrik den 11. juni 1943. Korset ble senere utdelt av Kongen personlig under en seremoni i Skottland, hvor flere andre mottakere også mottok medaljer. Manus mottok etter krigen (i 1947) et sverd nummer to til Krigskorset og er en av kun 11 personer som har mottatt medaljen flere ganger.
Manus var også innehaver av den norske Deltakermedaljen (med rosett) og Haakon VIIs 70-årsmedalje. Fra britene mottok Manus Distinguished Service Order og Military Cross with bar (to tildelinger), i tillegg ble han dekorert med den amerikanske Frihetsmedaljen (med sølvpalme). For sin innsats under den finske vinterkrigen mottok han Vinterkrigens minnemedalje og Medaljen for norske finlandsfrivillige 1940.
For sitt arbeid som kongelig livvakt i etterkrigstiden ble han, sammen med blant andre Gunnar Sønsteby, tildelt H.M. Kongens erindringsmedalje med spenne «1940–1945».
Matthew Festing
Matthew Festing (født 30. november 1949 i Northumberland i England, død 12. november 2021 i La Valletta i Malta) var en britisk offiser og stormester i Malteserordenen.
Han er sønn av feltmarskalk Francis Festing, som var konvertitt til katolisismen og som også var ridder av Malteserordenen, og Mary Cecilia Riddell, som tilhørte en gammel recusantfamilie (det vil si personer som nektet å gå over til protestantismen).
Festing er utdannet ved St John's College ved University of Cambridge, og tjenestegjorde i Grenadier Guards. Han er oberst i den britiske Territorial Army. Han ble opptatt i Malteserordenen i 1977, og avla de evige løfter i 1991. Fra 1993 til 2008 var han storprior i England. 11. mars 2008 ble han valgt til ordenens fyrste og stormester i et konklavelignende møte i ordenens villa på Aventinerhøyden i Roma.
Sesam (andre betydninger)
Sesam kan referere til:
John Kasich
John Richard Kasich (født 13. mai 1952 i McKees Rocks i Pennsylvania) er en amerikansk forretningsmann og republikansk politiker. Han var kongressrepresentant fra 1983 til 2001 og Ohios guvernør fra 2011 til 2019. Kasich var kandidat i de republikanske primærvalgene foran presidentvalget i 2016.
Familiebakgrunn og utdannelse
John Kasich er sønn av Anne (født Vukovich) og John Kasich, og vokste opp i industribyen McKees Rocks i Allegheny County ved Pittsburgh‎, vest i delstaten Pennsylvania, hvor faren var postbud. Foreldrene var barn av henholdsvis kroatiske og tsjekkiske innvandrere. Begge var praktiserende katolikker.
John Kasich var gift med Mary Lee Griffith fra 1975 til 1980. Kasich giftet seg i 1997 med Karen Waldbillig, som han har tvillingdøtre med.
Han ble oppdratt som katolikk, som sine foreldre, men i voksen alder var han til å begynne med mindre opptatt av religion. Senere sluttet han seg så til en anglikansk menighet, etter at foreldrene omkom i en bilulykke, forårsaket av en fyllekjører.
Karrière
Straks etter college arbeidet Kasich for utredningsseksjonen til Ohios lovgivende forsamling, deretter som administrativ assistent for daværende delstatssenator Buz Lukens 1975–1978. Kasich ble selv valgt til delstatssenator i 1978, 26 år gammel, den yngste i delstatens historie.
Kasich var valgt til Representantenes hus fra Ohios 12. distrikt fra 1983 til 2001. Han satt 18 år i komiteen for de væpnede styrkene, deretter som formann i budsjettkomiteen 1995–2001. Kasich var en sentral aktør bak reformer av velferdsordninger og reduksjoner av budsjettunderskuddet i slutten av 1990-årene.
Etter tiden i Representantenes hus var han kommentator på Fox News, fra 2001 til 2007 som programleder for Heartland with John Kasich. Han var også administrerende direktør ved Lehman Brothers' avdeling i Columbus i Ohio.
I guvernørvalget i Ohio i 2010 vant Kasich over den sittende demokratiske guvernøren Ted Strickland. Kasich ble gjenvalgt i et valgskred i 2014.
Den 21. juli 2015 erklærte Kasich offisielt at han stilte opp for å bli det repubikanske partis kandidat til presidentvalget i november 2016. Den 4. mai 2016 annonserte Kasich at han trakk seg fra kampen om å bli det republikanske partiets presidentkandidat.
Guvernører i Ohio kan ikke velges til mer enn to sammenhengende valgperioder, og Kasich gikk derfor av ved periodens utløp i 2019. Han ble etterfulgt som guvernør av sin egen justisminister, Mike DeWine. Republikanerne i Ohio var på dette tidspunktet sterkt splittet mellom tilhengere av Kasich og president Donald Trump, som Kasich hadde tatt sterk politisk avstand fra helt siden primærvalgkampen i 2016.
La Poupée vivante
La Poupée vivante er en fransk stumfilm fra 1908, regissert av Georges Méliès.
Handling
Julaften er Polly, en liten jente, veldig spent og ønsker seg mange julegaver. Men rett etter at hun har sovnet, kommer to kidnappere inn på soverommet hennes, tar henne med seg jenta og bringer henne med seg liten stusselig og møkkete kjeller.
Mannen begynner deretter å krangle med kvinnen, og bebreider henne for å ha tatt med seg den lille jenta. Kidnapperne, av frykt for politiet, tar med seg Polly vekk fra kjelleren. Men Polly klarer å stikke av, og går seg vill i en skog hvor det begynner å snø kraftig.
Svømming under Middelhavslekene 2013
Svømmeøvelsene under Middelhavslekene 2013 i Mersin fant sted mellom 21. juni og 25. juni i Mersin Olympic Swimming Pool.
Utøverne konkurrerte i 38 øvelser og 2 paralympiske øvelser.
Biff à la Lindström
Biff à la Lindström er en kjøttdeigsbiff lagd av gul løk, potet, rødbete, kjøttdeig og kapers.
Zeng Zhen
Zeng Zhen (født 28. desember 1993) er en kinesisk synkronsvømmer.
Biff à la Lindström
Opprinnelse
Navnet Lindström lyder veldig svensk, men biffen kan ha russisk opprinnelse. Det er ikke bare rødbetene og kapersen som tilsier det. Ifølge den vanligste versjonen var rettens opphavsmann, kaptein Henrik Lindström (1831–1910), født og oppvokst i St. Petersburg.
Zeng Zhen
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok sølv i lagkonkurransen.
Biff à la Lindström
Opprinnelse
En annen Lindström som får æren for retten er Adolf Henrik Lindstrøm som var den fremste norske polarkokken. Han var med både på Fridtjof Nansens og Roald Amundsens fartøy og ekspedisjoner til Sydpolen og gjennom Nordvestpassasjen.
Tradisjoner
Det skal ha vært i 1862 at Henrik Lindström besøkte Hotell Witt i Kalmar og der introduserte sin biff i Sverige. Det skal ha gått til på det viset at han kom til hotellet med noe gode venner den 4. mai. Han ville la dem smake en russisk rett som han pleide å spise i St. Petersburg. Til bordet bestilte Henrik inn de ingrediensene som trengtes til biffen: hakket kjøtt av velmørnet okse, finhakkede rødbeter, poteter, løk, egg, kapers, salt og hvit pepper. Ved bordet blandet vennene hans hver og en sin biff etter Henriks anvisninger. Biffene ble siden båret ut i kjøkkenet og stekt i smør i varm støpejernspanne. Resultatet ble høyt verdsatt, og siden den dagen finnes Biff à la Lindström alltid på Witts meny.
Chen Xiujun
Chen Xiujun (født 20. januar 1986) er en kinesisk svømmer.
Asurbanipal
Asurbanipal (akkadisk: Aššur-bāni-apli; arameisk: "ܐܵܫܘܿܪ ܒܵܢܝܼ ܐܵܦܠܝܼ"‎; «Assur er skaperen av en arving»; født 685 f.Kr., død ca. 627 f.Kr.) var en assyrisk konge, sønn av Asarhaddon, og den siste sterke konge av det nyassyriske rike. Han styrte i tiden 668 f.Kr. – ca. 627 f.Kr.
Skjønt han var populær blant sine egne undersåtter, var han også kjent for en usedvanlig brutalitet og grusomhet mot sine motstandere. Noen avbildninger viser hvordan han setter en hundekjede gjennom en nedkjempet konges kjeve og så lar ham leve i en hundekennel.
Asurbanipal er berømt for å ha opprettet et bibliotek bestående av en betydelig samling av eldre kileskriftdokumenter i sitt kongelige palass i Ninive. Denne samlingen, kjent som «Ashurbanipals bibliotek», befinner i dag i British Museum i London.
I Bibelen er han omtalt som Asenappar. Den romerske historikeren Junianus Justinus identifiserte Asurbanipal feilaktig med babylonske Sardanapalus.
Tidlig liv
Asurbanipals far, Asarhaddon, den yngste sønnen av Sankerib, ble tronarving da kronprinsen, Assur-nadin-shumi, ble avsatt av rebeller fra sin posisjon som vasall for Babylon. Asarhaddon var ikke sønn av Sankeribs dronning, Tashmetum-sharrat, men av en vestsemittisk/arameisk «palasskvinne», Zakutu den rene, også kjent ved sitt fødenavn Naqi'a. Den eneste dronning som er kjent for Asarhaddon var Assur-hamat, som døde i 672 f.Kr.
Asurbanipal vokste opp i et lite palass kalt for bit reduti («arverekkefølgens hus»), bygd av hans bestefar Sankerib da han var en kronprins i den nordlige kvadrant av Nineve. I 694 f.Kr. hadde Sankerib fullført «Palasset uten rivaler» i det sørvestlige hjørnet av akropolis og revet det meste av de gamle strukturene. Det førstnevnte palasset ble boligen til Asarhaddon, kronprinsen. I dette huset ble Sankerib myrdet av Asurbanipals onkler som bare kan identifiseres gjennom den bibelske fortellingen som Adrammelek og Sareser. På grunn av denne konspirasjonen ble Asarhaddon konge i 680 f.Kr. Han fortsatte med å bygge om sin bolig bit masharti («våpenhuset» eller «arsenalet»). Bit reduti («arverekkefølgens hus») ble etterlatt til Asurbanipals mor og de yngre barn, blant annet Asurbanipal.
Navnene på fem brødre og en søster er kjente. Sin-iddin-apli, den forventede kronprinsen, døde før 672 f.Kr. Ettersom det ikke var forventet at Asurbanipal skulle bli konge ble han opplært i lærde emner foruten de vante kunnskapene i ridning, jakt, kjøre hestestridsvogn, våpenopplæring, håndverk og kongelig dekorum (sømmelighet). I en unik selvbiografisk utsagn har Asurbanipal spesifisert sin ungdommelig lærling til også å omfatte spådom i olje, matematikk, og ikke minst å lese og skrive. I henhold til legenden, som kan være riktig, var Asurbanipal den eneste assyriske konge som lærte å lese og skrive.
Etterfølgelse på tronen
I 672 f.Kr., da hans dronning døde, reorganiserte Asarhaddon arverekkefølgen til tronen etter tilskyndelse fra sin mor. Han benyttet seg av anledningen da medernes høvdinger underkastet seg til å gjøre utkast til «Vasallavtalen». Høvdingene sverget til at om Asarhaddon døde mens hans sønner fortsatt var mindreårige, skulle de og deres barn være garantert å etterfølge Asurbanipal som konge av Assyria og Shamasj-shum-ukin som konge av Babylon, selv om Asurbanipal var den yngste av de to. Før dette var hans eldre bror Sin-iddin-apli førstevalget til tronen, men han døde det samme året. En monumental stele satt opp to år senere i en nordvestlig provins portretterte Asarhaddon i et relieff og med en sønn på hver side av seg. Disse portrettene, den tidligste som er datert for Asurbanipal og hans bror, viste begge med skjegg som antydet at de var voksne.
Prinsene fullførte sine ulike utdannelser deretter. Bevarte brev fra Shamasj-shum-ukin til hans far ga rapport om situasjonen i Babylon; Asurbanipal i sitt hjem fikk brev som kronprins. Situasjonen ble umiddelbart kritisk i 669 f.Kr. da Asarhaddon døde brått under et felttog sørvestover for å invadere Egypt. Asurbanipal tok ikke imot kongeverdigheten for Assyria før senere det samme året. Hans bestemor Zakutu krevde at alle støttet hans ubestridte krav på tronen og fra nå av rapporterte alle former for forræderi direkte til ham og seg selv. Det viser hvor innflytelsesrik den gamle kvinnen var i begynnelsen av Asurbanipals styre. De offisielle kroningsseremoniene ble utført den andre måneden av det nye året, og innenfor det samme året, 668 f.Kr. innsatte Asurbanipal sin bror som konge av Babylon. Overgangen til det nye kongen skjedde uten åpenbare gnisninger og brødrenes fellesmonarki begynte. Tekster beskriver deres forhold som om de var tvillinger. Det var imidlertid klart at Asurbanipal, som konge av Assyria, som hans forfedre før ham, også ble kalt for «universets konge», hvilket innebar at de mente de hersket over eller hadde rett til å herske over den verden som de kjente til. De som ikke anerkjente denne retten måtte bli nedkjempet.
Militære prestasjoner
Selv om han var en populær konge blant sine egne undersåtter, var Asurbanipal også kjent for sine umåtelige grusomme handlinger overfor sine fiender. I Assyria ble det ikke sett på som en motsetning. Tvert imot ble det skrytt åpenlyst av det som en del av hans propaganda. En del bilder viser ham hvor han setter en hundekjetting gjennom kjeven på en beseiret konge og deretter lar ham leve i en hundegård. Mange av bildene fra perioden synes å framvise åpenbar glede over hans brutalitet.
Asurbanipal arvet fra Asarhaddon ikke bare tronen, men også den pågående krigen mot Egypt og Kusj/Nubia. Asarhaddon hadde sendt en hær mot dem i 667 f.Kr. som beseiret Taharqa, den nubiske farao av Egypt, i nærheten av Memfis mens Asurbanipal hadde vært i hovedstaden i Ninive. På den samme tiden hadde de egyptiske vasallene gjort opprør og ble deretter nedkjempet. Alle de beseirede egyptiske lederne, unntatt en, ble deportert til Ninive. Kun Necho I, den innfødte egyptiske prinsen av Sais, klarte å overbevise assyrerne om sin lojalitet og ble sendt tilbake for å bli en assyrisk klientkonge av Egypt en gang rundt 670 f.Kr. Etter at tidligere farao Taharqa var død i 664 f.Kr., invaderte Tantamani, Taharqas nevø og etterfølger, Øvre Egypt og gjorde Teben til sin hovedstad. I 664 f.Kr. beseiret Tantamani de andre egyptiske fyrster i Memfis, og det er mulig at Necho I døde i dette slaget.
Asurbanipal sendte en ny hær og beseiret på nytt nubierne, og sendte Tantamani tilbake til Nubia hvor han siden ble værende. Assyrerne plyndret Memfis og tok med seg mye krigsbytte tilbake. Hvordan det assyriske dominansen i Egypt ble avsluttet er ikke klart, men Nechos sønn Psammetik I, som assyrerne kalte for Nabu-šēzibani, klarte å skaffe seg uavhengighet samtidig som han beholdt en form for vennskapelig forhold til Assyria. En interessant assyrisk inskripsjon forteller at den lydiske kong Gyges mottok drømmer fra den assyriske guden Assur som fortalte at om han underkastet seg Asurbanipal ville han overvinne sine fiender. Etter at han sendte sine folk for meddele sin underkastelse for den assyriske kongen, klarte han å beseire kimmerierne, men da han støttet opprøret til en av de egyptiske rebellene i sin land ble han selv overvunnet av Kilikia.
Alt synes nå sikkert. Assyria beholdt kontrollen og hadde underkastet Media, Persia, Aramea, Fønikia, Israel, Judea, Anatolia, nordlige Arabia, nyhettittene og Kypros med få problemer under Asurbanipals styre. Urartu ble beseiret og undertrykket, og nubierne hadde blitt forvist fra Egypt og en vennligsinnet klientkonge på den egyptiske tronen. Samtidig fungerte også fellesmonarkiet i Mesopotamia og det var tilsynelatende ingen problemer mellom Babylon og den assyriske kongen.
Elam ble avgjørende beseiret i slaget hvor Teumman i henhold til assyriske relieffer begikk selvmord. Asurbanipal innsatte Humban-nikasj som konge av Madaktu, og en annen prins, Tammaritu, som konge av byen Hidalu. Elam ble betraktet som en vasallstat av Assyria og tributt ble krevd. Med det elamittiske problemet løst, kunne assyrerne endelig straffe Gumbulu og erobre dets hovedstad. Deretter marsjerte den seierrike hæren hjem med Teummans hode. I Ninive, hvor de elamittiske ambassadørene så hodet, mistet de kontrollen; en av dem rev av seg skjegget og en annen begikk selvmord, men det var ikke nok. Som en ytterligere ydmykelse ble hodet til den døde elamittiske kongen satt på stake ved Ninives port. Teummans død og avkappede hode ble avbildet tallrike ganger i relieffene i Asurbanipals palass.
Forholdet til broren i Babylon endret seg og det oppsto friksjoner. I 652 f.Kr. gjorde Babylon opprør. Denne gangen var byen ikke alene, men hadde alliert seg med assyriske kaldeiske stammer, dets sørlige regioner, kongene i «Gutium», Amurru, og Malluha, og selv Elam. I henhold til en senere arameisk fortelling på Papyrus 63 erklærte Shamasj-shum-ukin formelt krig mot Asurbanipal i et brev hvor han hevdet at hans bror var bare guvernør av Ninive og således hans undersått. Igjen tok det lang tid før assyrerne svarte, men denne gangen var årsaken at varslene ikke var gode. Det er ikke sikkert hvordan opprøret påvirket de assyriske kjerneområdene, men en del uro i del byer indikerte at det var problemer. Da Babylon til sist angrep, var assyrernes hær langt mektigere. Borgerkrigen forhindret ytterligere militær støtte, og i 648 f.Kr. ble Borsippa og Babylon beleiret. Uten støtte var situasjonen håpløs for Babylon, og etter to år ga Shamasj-shum-ukin opp ved å brenne seg selv inne i palasset rett før byen overga seg. Denne gangen ble Babylon ikke ødelagt, som under Sankerib, men opprørerne ble blodig massakrert i henhold til kongens inskripsjoner. Asurbanipal lot byen beholde en form for uavhengighet, men den ble mer formalisert enn tidligere. Den neste kongen av Babylon, Kandalanu, har ikke fått noen offisiell inskripsjon etter seg. Antagelig var hans funksjon kun rituelt.
Kunst og kultur
Vi vet ikke hvor mange assyriske konger som kunne lese og skrive, men i henhold til Asurbanipal var det ikke mange, ingen andre enn ham selv. Han leste gamle skrifter fra tiden før syndfloden, og løste matematiske problemer. Å lese og skrive kileskrift krevde lang utdannelse for å beherske. Det var en kunnskap kun for de få som tilhørte eliten. I løpet av sitt kongedømme samlet Asurbanipal kileskrifter fra hele Mesopotamia, og særlig Babylonia, til sitt bibliotek i Ninive. Han skrev til alle hjørner av sitt rike med instruksjoner om å samle alle tilgjengelige kileskriftplater og sende dem til ham i Ninive. Det finnes blant annet et av disse skrivene som gikk til guvernøren av Borsippa, ikke langt fra Babylon: «...du skal ta ut alle tavlene som er i husene og de som er lagret i Ezida [hovedtempelet for Borsippas bygud Nabu].» Han var opptatt også å få tatt kopier av hver eneste viktige tekst innenfor den mesopotamiske kanon. I instruksjonene listet han bønner, besvergelser og andre tekster, identifisert som var vanlig på den tiden, med deres første ord: «Ritualer, bønner, steininskripsjoner og hva enn som er nyttig for kongedømmet, slikt som soningstekster for byer for å avlede det onde øye i tider med panikk, og hva enn annet som det er behov for i palasset, alt som er tilgjengelig, og også sjeldne tavler som det ikke finnes kopier av i Assyria...»
Ashurbanipals bibliotek i Ninive er kanskje den rikeste oppdagelsen fra oldtidens Levanten. Det har blitt avdekket over 30 000 leirtavler i hans bibliotek, bestående av rikdommen av mesopotamisk litteratur innenfor religiøse og administrative tekster. Blant funnene er Enuma Elish, også kjent som eposet om skapelsen (utgitt på norsk, med andre tilsvarende tekster i 2000, I begynnelsen), som avbilder den tradisjonelle babylonske oppfatningen av skapelsen hvor guden Marduk dreper Tiamat, personfiseringen av saltvannet, og skaper verden fra hennes legeme. I denne særskilte versjonen er menneskene skapt fra blodet til en opprørsk gud, Kingu, for at de skal kunne arbeide og slave for gudene. Også funnet i Ninive var eposet om Gilgamesj som er en uimotståelig fortelling om helten og hans venn Enkidu som drar ut for å drepe demonen Humbaba. Gudene straffet paret for deres arroganse ved å la Enkidu dø av sykdom. Etter Enkidus død oppsøker Gilgamesj en overlevende fra syndfloden, Utnapisjti («han som redder liv») for å finne ut hemmeligheten med udødelighet.
I biblioteket er det også funnet salmer og bønner, medisinske, matematiske, rituelle, og astrologiske tekster sammen med alle former for administrative dokumenter, brev og kontrakter. Oppdagelsen av disse tavlene på midten av 1800-tallet av Hormuzd Raasam viste den moderne verden de første detaljerte glimtene fra språket og litteraturen til oldtidens Mesopotamia.
Asurbanipal hadde en fascinasjon for fortiden, og i løpet av hans 42 år lange styre styrte han samlingen og kopierte eldre tekster for sitt bibliotek. Årsaken var at akkadisk språk var havnet i skyggen av arameisk, og kunnskapen i kileskrift var begynt å svinne hen til fordel for alfabetisk skriftspråk. Relieffavbildninger viser to skrivere sittende ved siden av hverandre, den ene risset i leirplater, og den andre skrev på papyrusdokumenter, antagelig viste at assyrerne for lengst var blitt tospråklige. Endringen i språk og skriftspråk betydde en slutt for fortsettelsen av den rike fortidsarven. Det synes som om assyrerne så for seg at kunnskapen om Sumers og Mesopotamias fortid kunne forsvinne helt og holdent. De første tegn på denne frykten om at fortidens begivenheter kunne gå tapt var nettopp etableringen av Asurbanipals bibliotek. Det er så langt som vi vet det eneste eksempelet på et omfattende bibliotek i moderne forstand som ble etablert i Mesopotamia, grunnlagt særskilt for å bevare fortidsarven. Kongens egen opptatthet av å bevare kileskriftarven, slik at den kunne bli lest av framtiden, er beviselig i form av en kolofon på mange av tavlene som er funnet: «For fortidens dagers skyld».
Bortsett fra de mange andre myteiske tekster som er funnet i Ninive, er også en stor samling av tekster bestående av varsler har blitt avdekket og tolket. Marc Van de Mieroop har påpekt at Enuma Anu Enlil var en populær tekst blant assyrerne: «Den inneholdt varsler som angikk månen, dens synbarhet, formørkelser og samsvar med planter og fiksstjerner, solen, dens korona, flekker, og formørkelser, været, da særlig lyn, torden og skyer, og planetene og deres synbarhet, framtoning, og stasjonering.»
Andre sjangre som ble funnet ved utgravninger omfattet standardiserte lister som ble benyttet av skrivere og lærde, ordlister, tospråklige ordlister, lister med tegn og synonymer, lister for medisinske diagnoser, astronomiske og astrologiske tekster. Skrivernes egne lister har også vært nyttige i tolkningen av kileskriften. Alle disse tekstene har kastet lys over en del av de religiøse forestillingene i mesopotamisk og assyrisk tro, men biblioteket kan også bli tolket som en manifestasjon på verdien, som nevnt over, som Asurbanipal ga om å bevare mesopotamisk litteratur og kultur.
British Museum i London har en framragende utstilling av utskjæringer fra nordpalasset til Asurbanipal, også utgravd fra Ninive, som viser kongen på løvejakt. I Assyria var løvejakt en særegen kongelig fritidssyssel, og avbildningene ble sett på som symboler på kongens styrke og dermed hans mulighet og evne til å beskytte nasjonen. Relieffet som kalles for «Hageselskapet» viser kongen og hans dronning som holder en bankett som feirer den assyriske triumfen over Tuemman i krigen mot Elam. De fine utskjæringene tjener også som et vitnesbyrd på Asurbanipals store anseelse for de visuelle kunstartene, men kommuniserte også en viktig beskjed som var ment å bli gitt videre til etterslekten.
Asurbanipals død og slutten på det assyriske rike
Asurbanipal døde en gang rundt 627 f.Kr. Dokumentasjonen for de siste årene av hans styre er knappe. Det siste vitnemålet på hans styre er for hans 38. år, i 631 f.Kr., men i henhold til senere kilder styrte han i 42 år, til 627 f.Kr. Det siste tiåret av hans kongedømme var Assyria relativt fredelig, men landet sto åpenbart overfor en alvorlig nedgang.
Hva som enn var grunnen brøt det ut en farlig maktkamp etter Asurbanipals død. Utfordrerne omfattet Asuretelillani, dennes bror Sinsharisjkun, hærføreren Sin-sumu-lisur, og til sist den nye kongen av Babylonia, Nabopolassar. Hvem som gikk av med seieren i denne maktkampen er ikke klart; imidlertid førte den indre striden til at å svekke Assyria i en slik grad at det ble ødelagt.
Assyrias fiender raserte byene Assur og Nineve i 612 f.Kr., kun femten år etter Asurbanipals død. Den endelige ødeleggelsen var så fullstendig at da den greske historikeren Xenofon og hans hær av leiesoldater reiste forbi lokaliseringen av Ninive i 401 f.Kr. var de ikke klar over hva som var der. Lukian, en assyrisk forfatter som skrev på gresk på slutten av 200-tallet f.Kr. kunne fortelle at «Ninive er så fullstendig ødelagt at det ikke lenge er mulig å vite hvor det en gang sto. Det finnes ikke et spor igjen av det.» Men takket være Asurbanipals bibliotek har fortiden likevel gitt sitt vitnesbyrd til framtiden på tross av Assyrias fienders iherdige innsats på å utslette den.
Skulptøren Fred Parhad (1934–) skapte en større enn legemsstor statue av Asurbanipal, basert på assyriske relieffer, som ble plassert på gaten ved rådhuset i San Francisco i 1988. Statuen viser Asurbanipal i en kort tunika som holder en løveunge i høyre armhule. Figuren står på en sementsokkel med bronseplakett og rosetter.
Aleksej Kamenskij
Aleksej Igorevitsj Kamenskij (russisk: Алексей Игоревич Каменский; født 11. januar 1983) er en russisk skytter som konkurrerer i rifleskyting. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 15 i 10 meter luftrifle.
La Photographie électrique à distance
La Photographie électrique à distance er en fransk stumfilm fra 1908 regissert av Georges Méliès.
BSD-lisensen
BSD-lisensen er en programvarelisens som UNIX-avarten Berkeley Software Distribution (BSD) blir distribuert under. Eierne av den originale BSD-distribusjonen var «Regents of the University of California», siden BSD opprinnelig kom fra University of California, Berkeley.
Tilpassede versjoner av lisensen blir ofte brukt av andre organisasjoner og utviklere. Selve lisensteksten blir regnet for å være offentlig eiendom (engelsk public domain), og kan derfor fritt tilpasses for eget bruk.
Arbeid basert på BSD-lisensiert programvare kan også gis ut som proprietær programvare, i motsetning til lisenser som GPL.
Lisensteksten
Copyright (c) <YEAR>, <OWNER> All rights reserved.
Redistribution and use in source and binary forms, with or without modification, are permitted provided that the following conditions are met:
· Redistributions in binary form must reproduce the above copyright notice, this list of conditions and the following disclaimer in the documentation and/or other materials provided with the distribution.
· Neither the name of the <ORGANIZATION> nor the names of its contributors may be used to endorse or promote products derived from this software without specific prior written permission.
THIS SOFTWARE IS PROVIDED BY THE COPYRIGHT HOLDERS AND CONTRIBUTORS "AS IS" AND ANY EXPRESS OR IMPLIED WARRANTIES, INCLUDING, BUT NOT LIMITED TO, THE IMPLIED WARRANTIES OF MERCHANTABILITY AND FITNESS FOR A PARTICULAR PURPOSE ARE DISCLAIMED. IN NO EVENT SHALL THE COPYRIGHT OWNER OR CONTRIBUTORS BE LIABLE FOR ANY DIRECT, INDIRECT, INCIDENTAL, SPECIAL, EXEMPLARY, OR CONSEQUENTIAL DAMAGES (INCLUDING, BUT NOT LIMITED TO, PROCUREMENT OF SUBSTITUTE GOODS OR SERVICES; LOSS OF USE, DATA, OR PROFITS; OR BUSINESS INTERRUPTION) HOWEVER CAUSED AND ON ANY THEORY OF LIABILITY, WHETHER IN CONTRACT, STRICT LIABILITY, OR TORT (INCLUDING NEGLIGENCE OR OTHERWISE) ARISING IN ANY WAY OUT OF THE USE OF THIS SOFTWARE, EVEN IF ADVISED OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.
Nykonservatisme
Nykonservatisme (engelsk: Neoconservatism) er en retning innen amerikansk konservatisme. Retningen oppstod i USA i 1960-årene, men har også fått innflytelse blant konservative i andre deler av verden, skjønt fenomenet ikke lar seg overføre direkte til eksempelvis europeiske forhold. Nykonservatismen kombinerer elementer av tradisjonell konservatisme med individualisme og en sterk tro på markedsliberalisme.
Camilla Wiese
Camilla Theodora Wiese (født 3. juni 1845 i Bergen, død 4. mars 1938 i Oslo) var en norsk romansesangerinne (mezzosopran), ansatt på Christiania Theater, som også jobbet som sangpedagog.
Familie
Camilla Wiese var datter av Petronelle Catharina Albrechtsen og indonesieren, kompanikirurg Ontong Wiese. Hun var søster av skuespillerinnen Helene Marie Reutzer Wiese (1828-1862), som ble gift med skuespiller Jacob Prom. Camilla Wiese forble ugift, og har ingen etterkommere.
Nykonservatisme
Nykonservatismen har sine røtter i grupper av tidligere liberale som var kritiske til venstredreiningen i Det demokratiske parti. Nykonservatismen fikk betydelig innflytelse i Det republikanske parti, og var betegnende for mye av idégrunnlaget til presidentene Ronald Reagan, George H.W. Bush og George W. Bush. Leo Strauss blir ofte beskrevet som de nykonservatives åndelige far eller gudfar.
Camilla Wiese
De første årene
Wiese gjestet Stockholmsoperaen 28. mai og 2. juni 1873 i rollen som Nancy i Martha av Friedrich von Flotow. I mars-april 1874 opptrådte hun samme sted som Pierotto i Linda di Chamounix av Donizetti. Camilla Wiese gjestet ved teatret i Bergen i 1874 og fikk engasjement ved Christiania Theater i 1875 hvor hun blant annet opptrådte som Hedvig i Rossinis opera Wilhelm Tell. Hun mottok statsstipend og reiste med dette til Paris, hvor hun studerte under Pauline Viardot.
Nykonservatisme
Dagens nykonservative forbindes ofte med tankesmier som American Enterprise Institute (AEI) og Project for the New American Century (PNAC).
Camilla Wiese
«Spøkelsesstemmen» i Peer Gynt
Ved førsteoppførelsen på Christiania Theater av Henrik Ibsens dramatiske diktverk Peer Gynt spilte Camilla Wiese, Amalie Døvle og Hanna Ehn de tre seterjentene (Valabudeiene). Premieren fant sted 24. februar 1876. Men mer berømt er hun senere blitt for å ha stått gjemt bak kulissene i Fjerde Handling og fremført «Solveigs Sang», ettersom Thora Neelsen (g. Hansson), som spilte rollen som Solveig, hadde en temmelig ru stemme. Thora satt ved rokken og mimet til, mens publikum undret seg over hvordan hun var i stand til så synge med slik klokkeklar røst. Det var lederen av Ibsenmuseet i Oslo, Erik Henning Edvardsen, som på 2010-tallet fortalte forfatteren Lucinda Riley om hvordan Camilla Wiese stod i kulissene og fremførte Thora Neelsens sang. Dermed fikk historien sin litterære form i romanen Stormens søster Etterordets påstand om at spøkelsesstemmens «identitet er ukjent» var ikke rett oppfattet.
Populær romansesangerinne
Gjennom hele sin karrière holdt Camilla Wiese en rekke konserter i Norge. Særlig bemerket gjorde hun seg som romansesanger og i kirkekonserter. «Norges største romansesangerinne» ble hun kalt. Wiese var solist da Edvard Griegs 25-årsjubileum som pianist og komponist i Kristiania, ble feiret med to konserter 14. og 21. november 1891. Øvrige medvirkende var Ellen Gulbranson, Thorvald Lammers, Musikforeningens Kor, Korforeningen, Kristiania Theaters Orkester, Tivoli Orkester og Johan Hennum (konsertmester). Edvard Grieg dirigerte selv konserten.
Nykonservatisme
Historie
De første nykonservative var en liten gruppe av blant annet jødiske liberale intellektuelle som på 1960- og 1970-tallet ble stadig mer kritiske til venstresiden og det de mente var en manglende vilje til å satse på militæret. På 80-tallet var de fleste av dem blitt republikanere, og fant en forbundsfelle i president Ronald Reagan når det gjaldt å konfrontere Sovjetunionen aggressivt, og satse på opprustning.
Nykonservatismen oppsto opprinnelig blant demokratene, der en krets rundt tidsskriftet Commentary ble stadig mer kritiske til det de opplevde som en venstredreiing i partiet i kjølvannet av borgerrettighetsbevegelsen og problemene i Vietnam. De opponerte mot president Lyndon B. Johnsons velferdspolitiske reformprogram, Great Society. Med valget av Jimmy Carter som presidentkandidat, en politiker denne fløyen oppfattet som en del av venstrefløyen, søkte stadig flere seg i retning av Det republikanske parti, og under Reagans første presidentperiode gikk de fleste over. Begrepet ble opprinnelig benyttet av motstanderne, som betegnet dem som nye konservative, i motsetning til de gamle konservative i Det republikanske parti, men begrepet ble etter hvert overtatt av bevegelsen selv.
Forskjeller mellom ny- og gammel
En av grunnene til at begrepet er blitt såpass kjent, er at det er distinkte forskjeller mellom den tradisjonelle amerikanske konservatismen og nykonservatismen. Det var ikke slik at gamle ideer ble relansert, og dermed av retoriske grunner fikk en ny- foran (slik som for eksempel nyliberalismen). Forskjellene var ytterst reelle. De nykonservatives innflytelse i Det republikanske partiet siden 1980-tallet har i sin tur fått enkelte gammelkonservative, som nå så seg nødt til å kalle seg paleokonservative for å markere forskjellen, med Pat Buchanan i spissen, til å forlate partiet.
Økonomisk politikk
I tradisjonell amerikansk konservatisme anså man storkapital og velferdssamfunnet for moralsk forkastelig, dette har man i nykonservatismen omfavnet. I praksis vises dette med at man ønsker staten skal bruke mye penger på ulike velferds- og støtteordninger og kan støtte en sentralisering av styringen av disse tjenestene. På dette punktet har man nærmet seg det tradisjonelle synspunktet til Demokratene. Samtidig er man pro-business: Man er positive til frihandel, globalisering (og immigrasjon) og synes det er bra at bedrifter vokser seg store i USA og utvider virksomheten over hele kloden. De nykonservative er derfor av nærings- og vekst- hensyn for at skattene skal være så lave som mulig, samtidig som en stor (og dyr) velferdsstat (etter amerikansk sammenligning) bygges ut.
Internasjonal politikk
Mens den tradisjonelle amerikanske konservative politikken var basert på politisk realisme innenfor internasjonal relasjonsteori, er den nykonservative basert på nyliberalismen, en undergren av Pluralistisk institusjonalisme (som Demokratene alltid har fulgt).
Denne nyliberalismen innenfor IR er sterkt påvirket av Francis Fukuyama og hans bok The End of History and the Last Man der han hevder at historien som en kamp mellom ideologier er slutt etter avslutningen av Den kalde krigen med kommunismen og Sovjetunionens fall og spådde at politisk og økonomisk liberalisme vil triumfere i verden. Underforstått at demokratiet og kapitalismen, verdier som de Nykonservative setter høyt, vil seire. De nykonservative mener derfor at det er at det er USAs plikt å hjelpe til å få dette til å skje.
I praksis har dette vist seg som en sterke støtte til «preventiv krigføring» og humanitær intervensjon, dvs muligheten til å så langt som til militære angrep på fremmede stater for å stoppe folkemord og innføre det de nykonservative regner som demokrati. De gammelkonservative ville på sin side "holde forsvaret hjemme" og blande seg minst mulig inn i internasjonale anliggende, med mindre de var helt nødt. Spøkefullt ble det sagt: «Republikanerne er for et størst mulig forsvar og vil ikke sende det noen steder, mens demokratene er for et minst mulig forsvar – og vil sende det overalt». En vanlig kritikk av nykonservatismen fra de gammelkonservative var at det ikke var USAs oppgave å redde verden.
Andre virkemidler for å sine internasjonale mål er jobbe for ytterligere frihandel og globalisering som man da mener vil nettopp hjelpe å bygge opp flere demokratier og mer kapitalisme i verden. Man vil også støtte nye (og såkalte skjøre) demokratier der man kan, bl.a med å jobbe for utviding av NATO i det tidligere Øst-Europa (dette har vært offisiell amerikansk politikk helt siden Clinton-periodene).
Andre synspunkter
Man har også sterke bånd til kristendommen og sionismen, og en tro på Amerika som grunnleggende godt. Troen på den amerikanske drømmen er sterk, og man mener dette skal globalt: Man er positive til immigrasjon; Folk som ønsker det (og også deler den amerikanske drømmen) skal få innvandre til USA, og disse gjør samfunnet rikere og sterkere.
Innflytelse hos Demokratene?
Flere kritikere, både til høyre og venstre, mener også at nykonservatismen i dag også er den styrende ideologien i Det demokratiske partiet. Grunner til dette kan være at også demokratene er positive til storkapital, globalisering, frihandel og immigrasjon, samt at også de har støttet humanitære intervensjoner.
Forskjellen mellom dagens demokrater og de nykonservative er sånn sett mye mindre enn mellom de gammelkonservative og tidligere tiårs demokrater.
Vladimir-Suzdal
Fyrstedømmet Vladimir-Suzdal (russisk: Влади́миро-Су́здальское кня́жество, – Vladimiro-Suzdalskoje knjazjestvo) var et fyrstedømme som etterfulgte Kyivriket som den mektigste østslaviske staten på slutten av 1100-tallet, og det varte til slutten av 1300-tallet. Vladimir-Suzdal utviklet seg gradvis til å bli Storfyrstedømmet Moskva.
Opprinnelse
På midten av 1100-tallet, da Kyivrikets sørlige landområder ble systematisk plyndret av tyrkiske nomader, begynte befolkningen å flytte seg nordover. I de tidligere skogsområdetZalesje ble det etablert mange nye bosetninger. Grunnleggingen av Pereslavl, Kostroma, Dmitrov, Moskva, Jurjev-Polskij, Uglitsj og Tver er tilegnet (gjennom krøniker eller folkelig legende) til Jurij, hvis tilnavn, «den langarmede», hentyder til hans ferdighet i å manipulere politikken til det fjerne Kyiv.
Gullalder
Det er Jurijs sønn Andrej den fromme som bør krediteres for løfte Vladimir til toppen av sin politiske makt. Andrej var en særdeles dyktig hersker, som behandlet de gamle maktsentrene (som Kyiv) med forakt. Etter å ha brent ned Kyiv i 1169 nektet han å godta Kyivs trone, og fikk sin yngre bror tronet der i stedet. Hans hovedstad Vladimir opptok han langt mer, og han dekorerte byen med steinkirker og klostre. Andrej ble drept av bojarer i sin residens i Bogoljubovo i 1174.
Gretchen Gotay
Gretchen Gotay (født 14. august 1980) er en puertoricansk svømmer.
Vladimir-Suzdal
Gullalder
Etter en kort mellomperiode sikret Andrejs bror Vsevolod III seg tronen. Han fortsatte mesteparten av sin brors politikk, og overvant igjen Kyiv i 1203. Vsevolods viktigste fiender var imidlertid det sørlige Fyrstedømmet Rjazan, som lot til å oppildne til uenighet i fyrstefamilien, og den mektige tyrkiske staten Volga-Bulgaria, som grenset til Vladimir-Suzdal i øst. Etter flere militære felttog ble Rjazan brent ned til grunnen, og bulgarerne tvunget til å betale skatter.
Gretchen Gotay
Hun representerte Puerto Rico under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 200 meter rygg.
Vladimir-Suzdal
Gullalder
Vsevolods død i 1212 forårsaket en alvorlig dynastisk konflikt. Hans eldste sønn, Konstantin skaffet seg støtte fra de mektige bojarene i Rostov og Mstislav den modige av Kyiv, og fordrev den rettmessige arvingen, hans bror Jurij II, fra Vladimir til Rostov. Bare seks år senere, etter Konstantins død, klarte Jurij å vende tilbake til hovedstaden. Jurij viste seg å være en slu hersker som endelig beseiret Volga-Bulgaria, og innsatte sin bror Jaroslav i Novgorod. Hans regjeringstid endte imidlertid i katastrofe, da de mongolske hordene under Batu Khan inntok og brente Vladimir i 1238. De fortsatte deretter med å ødelegge andre større byer i Vladimir-Suzdal under mongolenes invasjon av Russland.
Det mongolske åk
Hverken Vladimir eller noen av de eldre byene klarte å komme tilbake etter den mongolske invasjonen. Fyrstedømmet oppløste seg i elleve små fyrstedømmer: Moskva, Tver, Pereslavl, Rostov, Jaroslavl, Uglitsj, Belozersk, Kostroma, Nizjnij Novgorod, Starodub-na-Kljazme og Jurjev-Polskij. Alle sammen anerkjente nominelt overhøyheten til storfyrsten av Vladimir, som var utnevnt av Storkhanen selv. Selv den populære Aleksander Nevskij av Pereslavl måtte dra til khanens hovedstad i Karakorum for å bli innsatt som storfyrste av Vladimir.
Nicaraguasjøen
Nicaraguasjøen, også kalt Cocibolca eller Mar Dulce, er Nicaraguas største innsjø, og fyller store deler av den sørvestre delen av Nicaragua. Utløpet er elva Río San Juan, som følger grensen mot Costa Rica til Det karibiske hav.
I sjøen ligger det har flere øyer, og på den største av disse, Ometepe, ligger vulkanen Volcán Concepción. Områdene langs østbredden består for det meste av tett jungel med få innbyggere. Langs vestbredden er det imidlertid tettbefolkede jordbruksområder.
Margaret Clunies Ross
Margaret Clunies Ross (født 24. april 1942 i Adelaide) er en australsk religionsforsker og er professor ved Centre for Medieval Studies (Senter for middelalderforskning) i engelsk språk og tidlig engelsk litteratur på Universitetet i Sydney i Australia.
Ross er utdannet ved Universitetet i Adelaide og Oxford University, ''fil. dr. Hc'' fra Universitetet i Göteborg. Hun er medlem av Kungliga Gustav Adolfs Akademien för svensk folkkultur (GAA) i Uppsala.
Hennes forskningsområde omfatter studier i norrøn litteratur, herunder særlig norrøn mytologi, gammelislandsk poesi, tidlig norrøn poesi og poetikk; middelalderstudier, særlig den norrøne poesiens innflytelse på europeisk litteratur og kultur etter renessansen; samt forskningshistorie i tilknytning til studier i angelsaksisk, norrøn og gotisk kultur på 1600- og 1700-tallet.
Conference National 1996–1997
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Aldol
Aldoler er organiske kjemiske forbindelser som er både aldehyder og alkoholer, med hydroksyl-gruppen i β-posisjon i forhold aldehyd gruppen. Betegnelsen aldol er en sammentrekning av aldehyd og alkohol. Et eksempel på et aldol er 3-hydroxybutanal, som har trivial navnet aldol.
Kei Marumo
Kei Marumo (født 6. mars 1992) er en japansk synkronsvømmer.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse i lagkonkurransen.
Bankkajen
Bankkajen er en kai og gate på den vestre stranden av Helgeandsholmen i Gamla stan i Stockholm. Navnet kom til i 1925. Andre navneforslag, som også spilte på det nærliggende Riksbankshuset, var Banknäset og Bankstranden.
Kjikvadrattest
Kjikvadrattest (eller kjikvadrat-test ) har mange anvendelsesmuligheter og er en av de mest brukte og misbrukte statistiske metodene.
Saida Iskandarova
Saida Iskandarova (født 12. mars 1980) er en usbekisk svømmer.
Hun representerte Usbekistan under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 200 meter rygg.
Matti Nykänen
Karriere som skihopper
Nykänen var 18 år gammel da han i VM i Holmenkollen i 1982 kunne feire sin første store triumf. Han tok også en tittel i de tre påfølgende verdensmesterskapene, i 1985, 1987 og 1989.
Etter den første hoppukeseieren i 1983 vant Nykänen sesongen etter gull i storbakken i OL i Sarajevo. I 1985 ble han verdensmester i skiflygning i Planica og hadde dermed gått til topps i alle de viktigste konkurransene. I 1987 ble han tildelt Holmenkollmedaljen.
Amour et mélasse
Amour et mélasse er en fransk stumfilm fra 1908, regissert av Georges Méliès.
Matti Nykänen
Karriere som skihopper
Nykänens kanskje aller beste sesong var i 1988 da han etter hoppukeseieren dominerte fullstendig og tok alle tre gullmedaljene i OL i Calgary. Nykänen tok sin siste internasjonale medalje under VM i skiflygning i Vikersund i 1990 med sølv. Da han la opp i 1991 etter ti år som aktiv utøver, hadde han vunnet 46 verdenscuprenn.
Amour et mélasse
Handling
En gentleman går inn i en dagligvarehandel, og ber eieren om å ansette nevøen hans som ny assistent. Kjøpmannen sier seg enig, men han vet ikke om alle problemene denne avtalen kommer til å forårsake.
Matti Nykänen
Etter hoppkarrieren
Han fikk stadig større alkoholproblemer utover i karrieren sin, og etter at den tok slutt har livet hans vært preget av skadelig rusmiddelbruk. Høsten 2005 ble Nykänen satt i fengsel for å ha slått og mishandlet kona. Da hadde det kun gått fire dager siden han slapp ut fra fengsel, hvor han sonet en dom for å ha knivstukket en mann.
Amour et mélasse
Handling
For den unge assistenten hans viser seg å være fryktelig tafatt, og hans dumhet ødelegger snart for hele butikken...
Matti Nykänen
Etter hoppkarrieren
I den biografiske filmen Matti som ble utgitt i 2006, dokumenteres Nykänens tragiske liv etter hoppkarrièren. I filmen tegnes et bilde av en naiv ung Nykänen, som påvirkes av uheldig omgangskrets i mange av hans katastrofale veivalg. Jasper Pääkkönen spiller Matti Nykänen i filmen.