cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Titan (måne)
Overflateformasjoner
Overflaten er markert av brede regioner med lyst og mørkt terreng. Xanadu er et stort, reflektivt ekvatorialt område omtrent på størrelse med Australia, som ble identifisert i infrarøde bilder fra Hubble-teleskopet i 1994, og senere observert av Cassini. Denne overlappende regionen er fylt med åser og avskjærende daler og kløfter. På kryss og tvers av denne går det mørke lineamenter – slyngete topografiske formasjoner som ligner rygger eller sprekker. Disse kan representere tektonisk aktivitet som kan indikere at Xanadu er geologisk ung. Alternativt kan lineamentene være væskeformede kanaler som antyder et eldre terreng som har blitt gjennomskåret av strømsystemer. Mørke områder med lignende størrelser andre steder, er observert fra bakken og av Cassini; det ble spekulert i at de er metan- eller etansjøer, men Cassini-observasjoner synes å indikere noe annet (se under).
DR SymfoniOrkestret
DR SymfoniOrkestret (tidligere Radiosymfoniorkestret) er et av verdens eldste radiosymfoniorkestre og Danmarks Radios eldste ensemble. Orkesteret har 106 musikere, og Fabio Luisi er sjefdirigent.
Titan (måne)
Væsker
Mulige hav av hydrokarboner ble foreslått basert på data fra Voyager 1 og 2. De viste at Titan hadde en tykk atmosfære med omtrent riktig temperatur og sammensetning for å støtte det. Beviser kom i 1995 da data fra Hubble og andre observasjoner antydet flytende metan, enten i frikoblede lommer eller på skala med satellittbrede hav tilsvarende til vann på jorden.
DR SymfoniOrkestret
Historie
Kammersangeren Emil Holm vendte tilbake til Danmark i begynnelsen av 1920-årene etter å ha jobbet mange år på den tyske operascenen. Det skuffet ham å se hvor fattig det danske musikklivet var. Det var veldig få symfonikonserter, og få symfoniorkestre. Holm lagde derfor sitt eget lille ensemble som han hele tiden utvidet. Ensemblet var oppe i elleve musikere da det debuterte med en studiokonsert 28. oktober 1925.
Titan (måne)
Væsker
Selv om de fleste sjøer er konsentrert nær polene – hvor den relative mangelen på sollys forhindrer fordampning – har det også blitt oppdaget en rekke langvarige innsjøer av hydrokarboner i de ekvatoriale ørkenregionene, blant annet nær Huygens' landingssted i Shangri-La-regionen som er omtrent halvparten av størrelsen til Store Saltsjø i Utah. De ekvatoriale innsjøene er trolig «oaser», som forsynes av underjordiske akvifer.
DR SymfoniOrkestret
Historie
I de påfølgende årene ble orkesteret utvidet flere ganger og var oppe i 58 fast ansatte musikere, hvilket var nok til de daglige sendingene fra studio. På grunn av det store repertoaret ble orkesteret utvidet med faste assistenter ved torsdagskonsertene.
Titan (måne)
Væsker
I juni 2008 bekreftet Visual and Infrared Mapping Spectrometer på Cassini at det fantes etan i væskeform i Ontario Lacus. 21. desember samme år passerte Cassini rett over Ontario Lacus og observerte spektakulære refleksjoner med radaren. Styrken på refleksjonen mettet sondens mottaker, og indikerte at nivået på innsjøen ikke varierte mer enn 3 mm. Dette betyr at overflatevindene var minimale, eller at sjøene av hydrokarboner er viskøse.
DR SymfoniOrkestret
Historie
Den første offentlige konserten ble spilt i 1927, dirigert av komponisten Carl Nielsen. Regelmessige konserter kom i gang fra 1928. I 1933 fikk disse navnet Torsdagskoncerter. Etter Holms avgang i 1937 skulle det bli Nicolai Malko og Fritz Busch som preget torsdagskonsertene, og dermed Radiosymfoniorkesteret. I 1948 ble orkesteret enda en gang utvidet, til 92 musikere, og var dermed det største symfoniorkesteret i Skandinavia.
Flekkskunker
Flekkskunker (Spilogale) er ei slekt med stinkdyr (Mephitidae) som består av fire arter, alle endemiske for Nord-Amerika. Flekkskunker har (i varierende grad) hvite flekker på sort bakgrunn. Halen er relativt lang og har gjerne svært busket behåring og kontrastfarger. Slektene Mephitis, Spilogale og Conepatus utgjør tilsammen klanen Mephitini, også kalt amerikanske skunker.
Titan (måne)
Væsker
Speilende refleksjoner indikerer en glatt, speilblank overflate, slik at observasjonen bekreftet tilstedeværelsen av et stort flytende legeme på radarbilder. Observasjonen ble gjort kort tid etter at nordpolområdet dukket opp fra 15 års vintermørket.
Flekkskunker
Fylogeni
Trærne nedenfor er i henhold til Nyakatura og Bininda-Emonds, (2012). De viser slektsforholdet mellom (A) eksisterende linjer og (B) eksisterende og utdødd linjer. Av de eksisterende linjene var trolig stinkgrevlinger (Mydaus) den først som skilte lag med hovedlinjen, noe som styrker teorien om at familien oppsto i Eurasia.
Titan (måne)
Væsker
8. juli 2009 observerte Cassinis VIMS en speilende refleksjon som indikerte en glatt, speilblank overflate av det som i dag kalles Jingpo Lacus, en innsjø i den nordlige polregionen, kort tid etter at området kom ut fra 15 år med vintermørke.
Flekkskunker
Fylogeni
A:
Titan (måne)
Væsker
Under seks forbiflyvninger i perioden 2006–2010 samlet Cassini radiometriske sporinger og optiske navigasjonsdata som kunne antyde en endring i formen av månen. Tettheten til Titan er konsistent med et legeme som består av omtrent 60 % bergarter og 40 % vann. Analyser antyder at overflaten kan heve og senke seg opp til 10 m i løpet av hvert omløp. Graden av vridning antyder at Titans indre kan deformeres, og en sannsynlig modell er et flere kilometer tykt skall av is som flyter på toppen av et globalt hav. Disse funnene og tidligere studier, antyder at havet ikke ligger mer enn 100 km under overflaten.
Flekkskunker
Fylogeni
B:
Titan (måne)
Nedslagskratre
Radar-, SAR- og bildedata fra Cassini har avslørt få nedslagskratre på overflaten. De som finnes synes å være relativt unge sammenlignet med månens alder. Et 440 km bredt basseng med to ringer kalt Menrva, ble oppdaget av Cassinis ISS som et lyst-mørkt konsentrisk mønster. Krateret Sinlap har en diameter på 60 km og flat bunn. Ksa har en diameter på 30 km og en mørk bunn med en sentral topp.
Bilder tatt med radar og kartlegging utført av Cassini avdekket «kraterformer», sirkulære formasjoner på overflaten som kan være relatert til nedslag, men som mangler visse egenskaper for å kunne identifiseres med sikkerhet. En 90 km bred ring med lyst, grovt materiale – kjent som Guabonito, antas å være et nedslagskrater fylt med mørke, vindblåste sedimenter. Lignende formasjoner ble observert i de mørke Shangri-La og Aaru-regionene. Radarobservasjoner avslørte også flere sirkulære formasjoner som kan være kratre i den lyse regionen Xanadu under Cassinis forbiflyvning 30. april 2006.
Mange kratre, eller sannsynlige kratre, viser tegn på omfattende erosjon, og alle viser indikasjoner på endringer. De fleste store kratre har brutte eller ufullstendige kanter, selv om noen har relativt mer massive kanter enn de ellers i solsystemet. Det finnes lite bevis for dannelsen av palimpsester gjennom viskoelastisk spenningsfrigjøring i skorpen, i motsetning til på andre store ismåner. De fleste kratrene mangler sentrale topper og har jevne bunner, muligens på grunn av nedslagsproduksjonen eller senere utbrudd av kryovulkansk lava. Mens fyllingen fra ulike geologiske prosesser er en grunn til Titans relative mangel på kratre, spiller den atmosfæriske beskyttelsen også en rolle. Det anslås at atmosfæren reduserer antall kratre med en faktor på to.
Radardekningen av 22 % av Titan i 2007 antydet en ikke-uniform fordeling. Xanadu har 2–9 ganger flere kratre enn andre steder. Den førende halvkulen har 30 % høyere tetthet enn den bakre halvkulen. Det er lavere tetthet i områder med ekvatoriale sanddyner og i den nordlige polregionen – hvor innsjøer og hav av hydrokarboner er mest vanlig.
Modeller av nedslagsbaner og vinkler før Cassini antyder at der hvor nedslagsobjektet treffer skorpen av is, forblir en liten mengde av oppvirvlet materiale værende igjen i krateret som flytende vann. Det kan vedvare som væske i århundrer eller lengre, tilstrekkelig lenge for «syntesen av enkle forløpermolekyler til livets opprinnelse»
Kryovulkanisme og fjell
Likevel mangler overflateformasjoner som entydig kan tolkes som kryovulkaner. Den mørke formasjonen Ganesa Macula, som ble avslørt av radarobservasjoner av Cassini, ligner «pannekakekuplene» på Venus, og ble tolket som en kryovulkansk dome. American Geophysical Union avkreftet dette i desember 2008, og forklarte formasjonen som et resultat av en uheldig kombinasjon av lys og mørke flekker.
Cassini oppdaget også en uvanlig lys formasjon – kalt Tortola Facula – som ble tolket å være en kryovulkansk kuppel. Ingen lignende formasjoner har blitt identifisert per 2010. I desember 2008 kunngjorde astronomer oppdagelsen av to forbigående, men uvanlige langlevde «lyse flekker» i atmosfæren som fremstod for vedvarende til å kunne forklares med bare værmønstre. Dette antydet at de var et resultat av omfattende kryovulkanisme.
I mars 2009 ble det oppdaget strukturer som lignet lavastrømmer i regionen Hotei Orcus. Disse syntes å svinge i lysstyrke over flere måneder. Selv om mange forklaringer ble foreslått, ble lavastrømmer funnet å stige 200 m over overflaten, i samsvar med at det hadde brutt ut fra under overflaten.
Et fjell med en lengde på 150 km, en bredde på 30 km og en høyde på 1,5 km ble oppdaget av Cassini i 2006. Fjellkjeden ligger på den sørlige halvkulen og antas å være sammensatt av isete materialer dekket med snø av metan. Bevegelsen til de tektoniske platene, muligvis påvirket av et nærliggende nedslagsbasseng, kan ha åpnet opp et gap hvor fjellets materialer har kommet opp. Før Cassini antok forskere at det meste av topografien ville være nedslagskratre, men disse fjellene ble dannet gjennom geologiske prosesser slik som på jorden. I desember 2010 kunngjorde laget bak Cassini-oppdraget den mest overbevisende mulige kryovulkanen funnet så langt – Sotra Facula. Den er én i en kjede av minst tre fjell, alle NaN m høye, hvorav flere er toppet av store kratre. Grunnen rundt basene synes å være dekket av frosne lavastrømmer.
Hvis det eksisterer vulkanisme på Titan, er hypotesen at den er drevet av energi frigjort fra henfallet av radioaktive grunnstoffer i mantelen, slik den er på jorden. Jordens magma består av flytende bergarter som har en mindre tetthet enn den faste skorpen av bergarter som den trenger gjennom. Is har mindre tetthet enn vann, og Titans magma av vann vil være tettere enn den faste skorpen av is. Dette betyr at kryovulkanismen må drives av store mengder ekstra energi, muligens via tidevannsfleksingen fra Saturn. Alternativt kan trykket som driver kryovulkaner forårsakes av Is Ih som presser fra undersiden av Titans ytre skall. Lavtrykksisen som ligger over et flytende lag av ammoniumsulfat flyter oppover, og det ustabile systemet kan produsere dramatiske vannsøyler. Overflaten fornyes gjennom aske av ammoniumsulfat og is på størrelse med korn som bidrar til å produsere et vindformet landskap og sanddyneformasjoner.
I 2008 foreslo planetologen Jeffrey Moore ved Ames Research Center et alternativt syn. Ingen vulkanske formasjoner hadde blitt entydig identifisert så langt, og han hevdet at Titan er en geologisk død verden hvis overflate er formet av nedslagskratre, fluvial og eloisk erosjon, massebevegelse og andre eksogene prosesser. Ifølge denne hypotesen slippes ikke metan ut av vulkaner, men diffuserer sakte ut av Titans kalde og stive indre.
Ganesa Macula kan være et erodert nedslagskrater med en mørk dyne i midten. De fjellrike ryggene i noen regioner kan forklares som svært degraderte kanter rundt store multiringede nedslagsformasjoner eller som et resultat av den globale sammentrekningen på grunn av den sakte avkjølingen av det indre. Selv i dette tilfellet kan Titan ha indre hav av den eutektiske blandingen av ammoniakk og vann med temperaturer på 176 K (-97 °C). Dette er tilstrekkelig lavt til å forklares av henfallet av radioaktive grunnstoffer i kjernen.
Det lyse terrenget i Xanadu kan være et degradert tungt kratret terreng tilsvarende det som er observert på overflaten av Callisto. Hvis det ikke var for mangelen på en atmosfære, kunne Callisto vært en modell for Titans geologi. Jeffrey Moore har kalt Titan for Callisto med vær.
Mørkt terreng
Sanden kan ha blitt dannet når flytende metan regnet og eroderte grunnfjellet av is, eventuelt i form av flommer. Alternativt kunne sanden også ha kommet fra organiske stoffer produsert av fotokjemiske reaksjoner i Titans atmosfære. Studier av dynenes sammensetning i mai 2008 avslørte at de inneholdt mindre vann enn resten av Titan, og at de mest sannsynlig er utledet fra organiske materialer som klumpet seg sammen etter regn mot overflaten.
Observasjon og utforskning
Titan er aldri synlig med det blotte øye, men kan observeres gjennom små teleskoper eller sterke kikkerter. Amatørobservasjoner er vanskelig på grunn av nærheten til Saturn og dens ringsystem; en okkulterende stang som dekker deler av øyet og blokkerer den lyse planeten forbedrer muligheten til å se månen. Maksimal tilsynelatende størrelsesklasse er +8,2, og gjennomsnittlig opposisjonsstørrelsesklasse er 8.4. Til sammenligning har Ganymedes – som er omtrent på samme størrelse – i det jovianske systemet +4,6.
I 1907 antydet den spanske astronomen Josep Comas Solà at han hadde observert en formørkelse nær kanten av Titans skive og to runde, hvite flekker i midten. Kuipers utledning av en atmosfære på 1940-tallet var den neste store observasjonshendelsen.
Pioneer 11
Den første sonden til å besøke Saturn-systemet var Pioneer 11 i 1979. Denne fastslo da at Titan sannsynligvis var for kald til å kunne støtte liv. Sonden tok de første bildene av månen (inkludert noen av månen og Saturn sammen), men disse var av dårlig kvalitet. De første nærbildene av Titan ble tatt 2. september 1979.
Voyager
Titan ble utforsket av både Voyager 1 og 2 i henholdsvis 1980 og 1981. Voyager 1s kurs ble endret for å utføre en nærmere passering av Titan. Sonden passerte månen 12. november 1980 i en avstand av 6 490 km. Dessverre manglet fartøyet instrumenter til å trenge gjennom disen. Mange år senere avslørte en intensiv digital prosessering av bilder tatt gjennom Voyager 1s oransje filter hint om de lyse og mørke formasjonene som nå er kjent som Xanadu og Shangri-La. De hadde imidlertid da allerede blitt observert i det infrarøde av Hubble-teleskopet. Voyager 2 tok en overfladisk kikk på Titan, og passerte månen 25. august 1981 i en avstand av 665 960 km. Laget bak Voyager 2 hadde valget mellom å ta en detaljert kikk på Titan, eller å bruke en annen bane mot Uranus og Neptun. Gitt mangelen på overflateformasjoner sett av Voyager 1 ble det siste alternativet valgt.
Cassini-Huygens
Selv med data fra Voyager-sondene forble Titan et mystisk legeme – en planetlignende satellitt innhyllet i en atmosfære som gjorde detaljerte observasjoner vanskelig. Mysteriene som hadde omgitt Titan siden observasjonene av Christiaan Huygens og Giovanni Cassini på 1600-tallet, endte med et romfartøy oppkalt etter dem.
Cassini-Huygens ankom Saturn 1. juli 2004 og begynte prosessen med å kartlegge Titans overflate med radar. Som et fellesprosjekt mellom Den europeiske romfartsorganisasjon (ESA) og NASA var det et vellykket oppdrag. Cassini-sonden fløy forbi Titan 26. oktober 2004 og tok da bildene med den høyeste oppløsningen av månen noensinne, i en høyde av bare 1,200 km. Den avslørte da også lyse og mørke flekker som ville vært usynlige for det menneskelige øye fra jorden. Huygens landet på Titan 14. januar 2005, og oppdaget at mange overflateformasjoner synes å ha blitt formet av strømmende væsker en gang i fortiden.
22. juli 2006 gjennomførte Cassini sin første målrettede nærpassering 950 km fra Titan. Den laveste forbiflyvningen var på 880 km 21. juni 2010. Væsken på overflaten ble funnet i forekomster i den nordlige polregionen. Titan er det fjerneste legemet fra jorden og den andre månen i solsystemet som har hatt en romsonde på overflaten.
Huygens' landingssted
Sonden Huygens landet litt utenfor den østligste kanten av den lyse regionen Adiri. Den fotograferte bleke åser med mørke «elver» rennende ned til en mørk slette. Nåværende forståelser er at åsene (eller «høylandet») består hovedsakelig av is. Mørke organiske sammensetninger, dannet av solens ultrafiolette stråling i den øvre atmosfæren, kan regne fra atmosfæren og ned på overflaten. De vaskes nedover åsene med metanregnet og blir over geologiske tidsskalaer avleiringer på slettene.
Etter landingen fotograferte Huygens mørke sletter dekket av små steiner og grus, sammensatt av is. De to steinene like under midten av bildet til høyre er mindre enn de ser ut til: den til venstre er 15 cm og den i midten er 4 cm på tvers. Bildet er tatt med en avstand på ca. 85 cm. Erosjon ved foten av steinene indikerer en mulig fluvial aktivitet. Overflaten er mørkere enn først antatt, og den består av en blanding av vann og hydrokarbonis. «Jorden» som vises på bildene er trolig nedbør fra disen av hydrokarboner.
I mars 2007 bestemte NASA, ESA og COSPAR at landingsstedet til Huygens skulle hete Hubert Curien Memorial Station til minne om den tidligere presidenten i ESA.
Fremtidige oppdrag
Titan Saturn System Mission (TSSM) er et foreslått fellesprosjekt mellom NASA og ESA for utforskning av Saturns måner. Oppdraget ser for seg en varmluftballong som svever i månens atmosfære i seks måneder. Oppdraget konkurrerte mot Europa Jupiter System Mission (EJSM) om finansieringen, og i februar 2009 ble det klart at ESA og NASA hadde gitt EJSM prioritet foran TSSM, og at man ville forsøke å finne et senere tidspunkt for TSSM. I mai 2012 foreslo NASA Titan Mare Explorer (TiME), et rimeligere landingsfartøy som kan lande i en av innsjøene nær Titans nordpol og flyte på overflaten av innsjøen i 3–6 måneder. Dette prosjektet var antatt å kunne starte i 2016 og ankomme Titan i 2023.
Et europeisk landingsprosjekt med konseptsonden Titan Lake In-situ Sampling Propelled Explorer (TALISE), ble foreslått i oktober 2012. Hovedforskjellen fra TiME-sonden vil være et fremdriftssystem.
Prebiotiske forhold og muligheter for liv
Cassini-Huygens hadde ikke utstyr til å påvise biosignaturer eller komplekse organiske forbindelser. Miljøet på Titan ligner likevel delvis det teoretiske miljøet på den tidlige jorden. Forskere antar at atmosfæren til den tidlige jorden lignet dagens atmosfære på Titan i sammensetning, men med viktige unntak som mangelen på vanndamp på Titan. Satellitten er av noen forskere antatt å inneholde mikrobielt utenomjordisk liv eller, i det minste, et prebiotisk miljø som er rikt på komplekse organiske forbindelser.
Dannelsen av komplekse molekyler
Miller-Urey-eksperimentet og flere følgende eksperimenter har vist at med en atmosfære lik den som finnes på Titan, og med ultrafiolett stråling i tillegg, kan komplekse molekyler og polymersubstanser som tholiner genereres. Reaksjonen starter med dissosiasjon av nitrogen og metan, som danner hydrogencanid og acetylen. Totalt 22 aminosyrer ble dannet under prosessen. Videre reaksjoner har blitt omfattende studert.
I oktober 2010 rapporterte Sarah Horst ved University of Arizona om funn av fem nukleotidbaser – byggesteiner i DNA og RNA – blant de mange forbindelsene som ble produsert når energi ble brukt til en kombinasjon av gasser som de i Titans atmosfære. Horst fant også aminosyrer, byggesteinene i proteiner. Hun uttalte at det var første gang nukleotidbaser og aminosyrer hadde blitt funnet i et slikt eksperiment, uten at flytende vann var til stede.
Mulige habitater under overflaten
Simuleringer i laboratorium tyder på at det er tilstrekkelig med organiske materialer på Titan til å starte en kjemisk evolusjon til det som antas å ha startet liv på jorden. Mens analogien forutsetter tilstedeværelsen av flytende vann over lengre perioder enn det som til nå er observert, foreslår flere teorier at flytende vann fra et nedslag kan bli bevart under et frossent isolasjonslag. Det er blitt observert at flytende hav av ammoniakk kan eksistere dypt under overflaten; en modell antyder en løsning av ammoniakk og vann så dypt som 200 m under skorpen av is, under forhold som etter «terrestrisk standard er ekstreme, men slik at liv faktisk kan overleve». Varmetransport mellom det indre og de øvre lagene vil være avgjørende for å opprettholde liv i et underjordisk hav. Oppdagelsen av mikrobialt liv på Titan vil avhenge av de biogene effektene. For eksempel har det at atmosfærisk metan og nitrogen kan være av biologisk opprinnelse blitt utforsket.
Metan og liv på overflaten
Det har blitt antydet at liv kan eksistere i metansjøene på Titan, liksom organismer på jorden lever i vann. Slike skapninger ville inhalere i stedet for, metablisere det med acetylen i stedet for glukose, og puste det ut som metan i stedet for karbondioksid. De kunne bruke en flytende hydrokarbon som løsningsmiddel, slik som metan eller etan, i stedet for flytende vann. Vann er mer løselig enn metan, men også mer kjemisk reaktiv og kan bryte ned store organiske molekyler gjennom hydrolyse. En livsform hvis løsningmiddel var en hydrokarbon ville ikke risikere å ødelegge biomolekylene på denne måten.
I 2005 argumenterte astrobiologen Christopher McKay for at et eventuelt metanogent liv på overflaten av Titan, sannsynligvis vil ha en målbar effekt på blandingsforholdet i troposfæren; nivåer av hydrogen og acetylen ville vært målbart lavere enn ellers forventet.
I 2010 identifiserte Darrell Strobel ved Johns Hopkins University en større mengde molekylært hydrogen i de øvre atmosfæriske lagene enn i de lavere lagene. Han argumenterte for en nedadgående strøm med en hastighet på omtrent 1025 molekyler per sekund og forsvinningen av hydrogen nær overflaten. Funnet samsvarte med effektene som Chris McKay hadde forutsagt hvis metanogene livsformer fantes der. Samme år viste en annen studie at nivåene av acetylen på Titans overflate ble tolket av Chris McKay som forenelig med hypotesen om at organismer forbruker hydrokarboner.
McKay påpekte at det finnes andre, sannsynlige forklaringer på funnet av hydrogen og acetylen; mulighetene for en foreløpig ukjent fysisk eller kjemisk prosess (for eksempel en katalysator på overflaten som går på hydrokarboner eller hydrogen) eller mangler i dagens modeller for materialstrømmer. Data om sammensetninger og transportmodeller må være dokumentert. Ockhams barberkniv prioriterer en fysisk eller kjemisk forklaring fremfor en biologisk, gitt enkelheten av kjemiske katalysatorer versus kompleksiteten av en biologisk form. McKay bemerker likevel at oppdagelsen av noen av de, inkludert bare en katalysator som er effektiv ved 95 K (−180 °C), vil være en viktig oppdagelse.
NASA skrev om funnene i juni 2010: ''«Til dato er metanbaserte livsformer kun hypotetiske. Forskere har enda ikke oppdaget denne formen for liv noen steder». Videre skriver NASA: «noen forskere mener disse kjemiske signaturene styrker argumentet for en primitiv, eksotisk form for liv eller forløpere til liv på Titans overflate.»''
Prebiotiske forhold
Den store avstanden fra solen gjør at Titan er iskald (et faktum forverret av antidrivhuseffekten fra skydekket) og atmosfæren mangler Karbondioksid. Forskere som Jonathan Lunine har ansett det som lite sannsynlig at det finnes liv på Titan og heller sett på det som et eksperiment for undersøkende teorier om forholdene som rådet før liv oppstod på jorden. De prebiotiske forholdene i Titans miljø og den tilhørende organiske kjemien er av stor interesse for å forstå den tidlige historien til den terrestriske biosfæren. Å bruke Titan som et prebiotisk eksperiment innebærer ikke bare observasjon gjennom romfartøyer, men også laboratorieeksperimenter og kjemiske og fotokjemiske modelleringer på jorden.
Fremtidige forhold
Om ca. seks milliarder år blir solen en rød kjempe. Overflatetemperaturen på Titan vil stige til ~200 K (−70 °C) – høyt nok til at stabile hav med en blanding av vann og ammoniakk kan eksistere på overflaten. Etterhvert som solens ultrafiolette utstråling øker, vil disen i Titans øvre atmosfære forsvinne og antidrivhuseffekten avta på overflaten. Dette vil igjen føre til at drivhuseffekten dannet av atmosfærisk metan spiller en langt større rolle. Et slikt miljø kan danne liv som vil vedvare i flere hundre millioner av år. Dette var tilstrekkelig med tid for enkelt liv å utvikle seg på jorden, selv om ammoniakken på Titan vil forsinke de samme kjemiske reaksjonene.
Leszek Moszyński
Leszek Moszyński (født 19. februar 1928 i Lublin, død 2006) var en polsk slavist og språkforsker.
VM i freestyle og snøbrett 2023 - Freestyle halfpipe kvinner
Freestyle halfpipe for kvinner under VM i freestyle og snøbrett 2023 ble arrangert 1 og 4 mars.
Kvalifisering
Det ble kjørt 2 omganger og beste enkeltresultat ble tellende. De 8 beste gikk videre til finalen.
Finale
Det ble kjørt 3 omganger og beste enkeltresultat ble tellende.
Nest
Nest er en norsk jazzduo bestående av sangeren Anita Cecilie Johnsen (født 12. september 1978) og gitaristen John-Kåre Hansen (født 11. juli 1978). Duoen, som opprinnelig kommer fra Alta, startet i 1994].
Nest skriver egne komposisjoner og tekster. I 2009 ga de ut sitt debutalbum Calling Home. Nest har base i Bodø, og turnerer over hele landet. De figurerer i forskjellige formater som duo, trio-, kvartett- og kvintett.
I 2011 utga de plata Aurora med fullt band og gjestemusikere: Tore Johansen (trompet), Petter Carlsen (vokal) og Geir Tømmerberg (trekkspill). I tillegg medvirker en strykekvartett.
I den faste kvartetten medvirker Roger Johansen (trommer) og Kjell Joar Petersen-Øverleir (kontrabass).
Erik XIV av Sverige
Erik XIVs krone ble utført i Stockholm av en flamsk gullsmed, Cornelis ver Weiden. Kvitteringen viser at den ble fremstilt i 1561. Muligens ble den laget av materiale fra eldre kroner.]] Erik XIV (født 13. desember 1533, død 26. februar 1577 på Örbyhus slott i Uppland) var konge av Sverige 1560–1568.
Han var sønn av Gustav Vasa og Katarina av Sachsen-Lauenburg, halvbror av Johan III og Karl IX samt onkel til Sigismund og Gustav II Adolf.
Han døde etter å ha sittet innesperret på Örbyhus slott i Uppland, sannsynligvis forgiftet av broren Johan III. Erik XIV var inspirert av Johannes Magnus` verk Historia de omnibus Gothorum Sveonomque regibus som inneholdt en lang rekke oppdiktede konger med navnene Erik og Karl. Erik XIV aksepterte dette som historisk sannhet og tok det høye tallet XIV som sitt regentnummer for å vise hvilken lang og ærerik historie Sverige hadde. Hans bror Karl IX gjorde det samme da han ble konge.
Oppvekst
Før Erik var to år gammel mistet han sin mor og innen han fylte tre hadde han fått en stemor i Margareta Eriksdotter Leijonhufvud.
Han fikk en svært god oppdragelse. Hans første lærer var den lærde tyskeren Georg Norman som hadde studert under Melanchthon og Martin Luther. Imidlertid hadde man behov for Normans tjenester innen andre deler av den svenske statsforvaltningen og han ble erstattet av den franske kalvinisten Dionysius Beurreus.
Erik nådde høyden av sin samtids utdannelse; han hadde utmerket innsikt i fremmede språk og matematikk, var vel bevandret i historie og skrev med en skarp penn som viste kjennskap til retorikk og logikk. Han var også godt kjent med astrologi. Han var dessuten en mester i ridderidretter, sang og spilte lutt og var en dyktig tegner. Fremtredende dårlige egenskaper hos Erik var hans koleriske og mistenksomme legning, noe som også preget hans brødre og faren.
Kong Gustav skrev sitt testamente i 1557 og delte opp riket i arvelige hertugdømmer til sønnene. Johan hadde allerede året før blitt utnevnt til hertug over Finland. Sønnene Magnus og Karl fikk sine hertugdømmer.
Fra det tidspunktet Erik begynte å representere offentlig ble han kalt «utvald konung» og etter riksdagen i Stockholm i 1560 ble han Sveriges «arvkonung». I 1557 fikk Erik som hertug Kalmar i forlening og Kronobergs län samt Öland og han holdt deretter hoff i  Kalmar. Her befant blant andre Jöran Persson seg, som hadde blitt forvist av kong Gustav fra hans hoff. Persson la her grunnlaget for sin store innflytelse over Erik.
Den forsiktige og konservative gamle kongen kom ofte i konflikt med sin snartenkte og velutdannede eldste sønn som ville modernisere riket.
Erik XIV som konge
Etter at Erik besteg tronen i 1560 arbeidet han målbevisst for å konsolidere makten, først og fremst overfor brødrene som faren hadde gitt betydelige deler av riket til som hertugdømmer samtidig som han ikke hadde avgjort hvilken stilling hertugdømmene skulle ha i forhold til Kronen.
Erik viste stor grad av politisk klokskap da han gjennom Arboga artiklar av 1561 fratok hertugene all rett til å være noe annet enn kongens undersåtter. Det har blitt antatt at Erik i tillegg prøvde å minske avstanden mellom hertugene og de øvrige undersåttene ettersom han ved kroningen i juni 1561 innførte greve- og friherreverdigheten i Sverige. Disse tjente imidlertid heller til å knytte adelen nærmere til seg, noe han også gjorde ved å avstå fra en del gods som faren hadde inndratt. Allerede i forbindelse med arveskiftet etter faren hadde Erik gjort sin kongelige myndighet gjeldende på en måte som forarget broren Johan, hertug av Finland, og Arboga artiklar gjorde han ikke noe blidere. Også andre motsetningsforhold oppsto mellom brødrene. I 1561 tok Erik Tallinn under beskyttelse og begynte på en erobring av Estland. Disse begivenhetene ble bestemmende for retningen på Sveriges utenrikspolitikk gjennom de nærmeste århundrene ettersom de innledet Sveriges erobringstokt og la grunnlaget for dets velde på den andre siden av Østersjøen og innledet en forbitret kamp om kontroll over området, med Polen og Russland som de fremste medspillerne selv om også Danmark hadde interesser i området.
Eriks erobringer sto i veien for Johans planer om landevinninger i de samme områdene, som lå nær hans hertugdømme. Før tronbestigelsen hadde Erik støttet planene. Johan søkte i stedet – mot Eriks uttrykkelige vilje – Polens hjelp for å nå sitt mål. Han giftet seg med Katarina Jagellonica, datter av Sigismund I av Polen, i 1562, lånte ut betydelige summer til den polske kongen og fikk som pant for lånet syv områder i Livland. Disse områdene lå i grenselandet mot det området Erik kontrollerte og var trolig ment som en buffer for å hindre Erik i å utvide sine erobringer.
Den nordiske syvårskrigen
På samme tid som denne brødrefeiden pågikk, innviklet Erik seg i krig med Danmark og Lübeck, den såkalte nordiske syvårskrigen. Eriks estlandske politikk var en medvirkende årsak til denne utviklingen som i tillegg innebar danske planer om å gjeninnføre unionen. Erik deltok personlig i krigen ved flere tilfeller i årene 1563, 1564, 1565 og 1568, men uten større fremgang.
Erik var imidlertid på andre områder en dyktig organisator og kjempet for å modernisere troppene. Han ga også ordre til at befolkningen i de erobrede områdene skulle behandles med skånsomhet, i hvert fall som en begynnelse og overtales til å sverge troskap mot Sverige. Dersom de nektet skulle de imidlertid slås i hjel, alternativt bli deportert til Sverige.
Til havs vant den svenske flåten flere betydningsfulle seire og kunne under store deler av krigen dominere Østersjøen.
Mistenksomhet og ekteskapsplaner
Eriks fremferd overfor Johan ble skjebnesvangert. Erik mistenkte at han hadde pådratt seg høyadelens misnøye. Hans uro viste seg i hans oppførsel mot Nils Sture. Sture hadde deltatt i et mislykket forsøk på å innta Bohus fästning, ble tiltalt for høyforræderi og dømt til døden av Höga nämnden. Höga nämnden var en overdomstol som Erik hadde opprettet i 1561 nærmest som en forvaltningsdomstol, men som gikk over til å bli et middel til forfølelse med Jöran Persson som anklager. Nils Sture ble imidlertid benådet. Kort tid etter ble han sendt som Eriks ambassadør på frierferd til Lorraine.
Erik hadde sendt forslag om giftermål til dronning Elisabeth i England uten å lykkes. Han vendte deretter blikket mot Maria Stuart. Hans forslag til henne ble fremmet av Per Brahe den eldre og Charles de Mornay i begynnelsen av 1562, men da det ikke var noen fremgang å spore åpnet Erik forhandlinger med prinsesse Christina av Hessen. Disse forhandlingene ble brutt da et av Eriks brev til Elisabeth kom for en dag og han vendte seg da som frier hos prinsesse Renata av Lothringen, en datterdatter av Christian II.
Psyken forverres
Behandlingen av Nils Sture var en ren provokasjon mot aristokratiet. Erik ble grepet av frykt for arveriket og hvordan det skulle gå med det. Jöran Persson tok på seg å samle bevis på en adelssammensvergelse som skulle gå ut på at at man ville styrte Erik som hevn for behandlingen av Sture.
I mai 1567 ble flere stormenn anklaget, blant dem Nils Stures far, greve Svante Sture d.y., en mann som var trofast mot Huset Vasa. De anklagede ble satt i fengsel i Uppsala hvor en riksdag ble samlet for å domfelle dem.
Den 16. mai kom Erik, i tydelig forvirret tilstand, til Uppsala. Nils Stures uanmeldte ankomst den 21. mai med det som trolig var en negativ beskjed vedrørende frieriet til Renata av Lothringen – hennes giftemål med Vilhelm V av Bayern ble kunngjort to uker senere – øket forvirringen hans.
Den 22. mai skrev han et forsonlig brev til greve Svante Sture og besøkte han i fengselet 24. mai og ba da om tilgivelse for sine handlinger. Da han muligens ikke var overbevist om at den tilgivelsen han fikk var oppriktig, mistet han besinnelsen og angrep Nils Sture som også var til stede, stakk han først med en dolk og deretter med spydet og lot sine menn fullbyrde mordet.
Erik flyktet deretter ut av byen og ga ordre om at de øvrige fangene skulle drepes. Hans tidligere lærer Beurraeus løp etter kongen for å roe ham ned, også han ble hugget ned på ordre fra kongen.
Den 27. mai ble Erik påtruffet i Odensala, forkledd og fortsatt forvirret. Han ble etter hvert roligere og ba Gud og mennesker om tilgivelse. Han søkte forsoning med de dreptes slektninger og Sveriges øvrige adel. Høsten 1567 fikk han dømt Jöran Persson til døden, men dommen ble ikke iverksatt.
Ekteskap
I all stillhet giftet Erik seg med Karin Månsdotter i juli 1567. Karin Månsdotter var en knektdatter som i 15-årsalderen hadde blitt ansatt ved hoffet. Så tidlig som i 1561 hadde han fått både rådets og riksmøtets velsignelse til å gifte seg med hvem han ville.
På slutten av sommeren 1567 gikk det tilbake med hans psykiske helse og han led under fikse idéer. Han trodde han var avsatt og at Johan var konge. Utpå vårparten 1568 fikk han kreftene tilbake og ble sitt tidligere jeg. Han fikk igjen full tiltro til Jöran Persson, ga beskjed om at de som hadde blitt myrdet i Uppsala var skyldige, krevde tilbake penger fra de dreptes familier og begynte å uttale seg hatefullt mot broren Johan.
Det høytidelige andre bryllupet med Karin i Storkyrkan den 4. juli 1568 samt hennes derpå følgende kroning som dronning Katarina ble dråpen som fikk begeret til å flyte over og den 5. juli 1568 startet opprøret. De myrdedes slektninger slo seg sammen med Johan. Den 29. september samme år ble Erik fengslet av sine brødre.
Avsatt og fengslet
En riksdag bestemte i 1569 at Erik XIV og hans slekt hadde mistet sin rett til Sveriges krone og at Erik skulle holdes «i fängslig, dock tillbörlig och furstlig förvaring». Erik ble deretter holdt fengslet september 1568–juli 1570, på Åbo slott i perioden juli 1570–4. august 1571, Kastelholms slott august–november 1571, Gripsholms slott november 1571–juni 1573, Västerås slott juni 1573–høsten 1574 og på Örbyhus slott høsten 1574–februar 1577.
Årsaken til at man skiftet oppholdssted så ofte lå i at det ble oppdaget sammensvergelser for å befri ham flere ganger, noe som gjorde Johan urolig. Johan hadde etterfulgt sin bror på tronen.
Uroen medførte beslutningen om at Erik måtte dø. Allerede i januar 1572 fremholdt Johan for sin bror Karl at dette var nødvendig. I flere nesten likelydende brev ga han Eriks fangevoktere utførlige instruksjoner om hvordan Erik skulle drepes dersom det ble gjort forsøk på å befri han. 10. mars 1575 underskrev to riksråder og de fremste prelatene en formell dødsdom.
Eriks død
Den 26. februar 1577 døde Erik. Forfattere fra slutten av 1500-tallet og fra 1600-tallet har ikke noe usedvanlig å fortelle om Eriks død. Samuel von Pufendorf i Continuirte einleitung som ble trykket i 1686 nevner for første gang på trykk at Johan beordret Eriks henrettelse med gift. Antakelig fant han opplysningen i Johannes Messenius' Scondia illustrata som da bare var tilgjengelig i manuskript og som også inneholder opplysningen om at det skal ha vært forgiftet ertesuppe. De fleste historikerne på 1700- og 1800-tallet opprettholdt denne opplysningen. Senere forattere anså at Erik hadde dødd en naturlig død.
Ved en gravåpning under ledelse av anatomiprofessor Carl-Herman Hjortsjö og tidligere riksantikvar Martin Olsson begynte en undersøkelse av Eriks levninger 20. januar 1958. Betydelige mengder arsenikk ble funnet i kroppen. Etter å ha utført inngående tekstilhistoriske, kjemiske og medisinske analyser kom man frem til at «fynden i sin helhet ger … fullt stöd för antagandet att Erik XIV blivit förgiftad med arsenik».
Eriks levninger er bevart i en sarkofag i Västerås domkyrka.
Linyra
Linyra er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Arten lever på Madagaskar og Komorene.
Falling Leaves
Falling Leaves er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av Alice Guy-Blaché.
Handling
På grunn av en misforståelse konkluderer Trixie Thompson med at den eneste måten hun kunne redde søsteren sin fra å dø av tuberkulose, er ved å forhindre at løvet faller fra trærne om høsten.
Så en natt sniker jenta seg inn i en hage, og fester alle de falne bladene med hyssing og henger bladene tilbake på trærne. Dette gjør hun flere netter over de neste par månedene. Alle bladene som faller i hagen, blir raskt erstattet på trærne igjen.
Vermafossen
Vermafossen eller Vermefossen er en foss i elva Verma i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Vermafossen har stor vannføring og renner ned i bratte kaskadefall før den deler seg i tre kanaler og til slutt stuper de siste 50 metrene ned i elva Rauma. Verma er regulert og fallet i fossen utnyttes i Verma kraftverk. Fossen er tørrlagt deler av året. Welle-Strand oppgir fallhøyden til 381 meter og lengden til 1000 meter. World waterfall database lister Vermafossen som den 242. høyeste i verden. Elven Verma kommer fra en typisk agnordal og ble beskrevet av Hans Reusch i 1905.
Raumabanen krysser nedre del av fossen, broen på 25,9 meter ble oppført 1918-1923. Raumabanen krysser hovedelven like ovenfor på Kylling bru.
Burning Daylight
Burning Daylight er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Edward Sloman. Filmen er basert på Jack Londons roman En Klondykehelt fra 1910.
Handling
En finansmann forsøker gjentatte ganger å flå en vellykket gullgraver, først under et besøk i Alaska og senere i New York ved å bruke sin egen niese til å lokke gruvearbeideren til en aksjehandel.
Gymnaslærer Pedersens beretning
Gymnaslærer Pedersens beretning om den store politiske vekkelsen som har hjemsøkt vårt land  er en roman av den norske forfatteren Dag Solstad, utgitt i 1982. Romanen ble filmatisert i 2005 med tittelen Gymnaslærer Pedersen.
Hovedpersonen Knut Pedersen forteller i tilbakeskuende perspektiv om sine år som lektor og AKP-medlem i Larvik, fra 1968 av. Romanen skildrer både arbeidet som lektor og partiaktivist, hans kjærlighetshistorie med legen og partifellen Nina Skåtøy, og gir en bred analytisk skildring av de endringene som foregikk i det norske samfunnet i disse årene. Romanen er skrevet med ironi, distanse og surrealistiske episoder.
Romanen har, med en viss urette, blitt oppfattet som forfatterens oppgjør med sin tilknytning til AKP. Likevel er ikke romanen først og fremst et politisk selvoppgjør, snarere er den et stykke sorgarbeid, der «den store politiske vekkelsen» kanskje mer blir hyllet, enn utlevert til ironisk spott.
Gymnaslærer Pedersens beretning... ble i en Dagbladet-serie sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år, og den inngår i Norsk litteraturfestivals kanon på 25 bøker, presentert i 2007. Boken er oversatt til svensk, dansk, nederlandsk og tyrkisk.
DAISY Digital Lydbok
Digitalt tilpasset informasjon-system eller DAISY (Digital Accessible Information SYstem) er en internasjonal standard for digitale lydbøker. Formålet med formatet er å gjøre trykt tekst tilgjengelig på en mest mulig brukervennlig måte for mennesker med lesevansker, for eksempel synshemming og dysleksi. DAISY-format kan brukes på hvilken som helst type tekst. I DAISY struktureres tale, tekst og bilde på en måte som gjør det mulig å søke uten kronologi. I motsetning til lydbøker på kassett og kommersielle lydbøker er derfor egnet dette formatet også for navigasjon i oppslagsverk og andre typer bøker der det er nødvendig å være i stand til å «bla» raskt.
Helen Bjørnøy
Helen Oddveig Bjørnøy (født 18. februar 1954 i Kongsberg) er en norsk prest og politiker fra Sosialistisk Venstreparti som fra 1. oktober 2013 til 31. desember 2018 var fylkesmann i Buskerud.
Bakgrunn
Bjørnøy har examen artium fra Ålesund gymnas (1973), cand.theol. fra Menighetsfakultetet 1980 og ble ordinert som prest i Den norske kirke 1981. Hun var kapellan ved Tromsø domkirke (1985–87) og prest ved Tangen kirke (Drammen) (1987–91). Hun var høgskolelektor ved Lovisenberg diakonale høgskole (1991–99) og generalsekretær for Kirkens Bymisjon i Oslo (1999–2005). Hun var i 2004 kandidat til stillingen som biskop i Oslo Bispedømme. Hun var nestleder for Nei til EU i 1994, og har vært medlem av Pressens faglige utvalg. Hun var generalsekretær for Plan Norge 2008-2013.
Miljøvernminister
I 2005 ble Bjørnøy utnevnt til miljøvernminister for SV, en posisjon hun hadde frem til oktober 2007, da hun ble etterfulgt av Erik Solheim.
Privatliv
Hun er gift med presten Torstein Lalim, har fire barn.
Norsk Dukketeater Akademi
Norsk Dukketeater Akademi var en utdanningsinstitusjon som ble etablert i Fredrikstad i 1991. Akademiet tilbød høyere utdannelse i figurteaterfaget.
Etableringen
Fredrikstad kommune fremmet et forslag om å stille en av bygningene i Gamlebyen til rådighet for figurteatervirksomhet. Kulturrådet besluttet å gi midler til et fireårig prosjekt for å videreutvikle norsk figurteater. I november 1989 ble det arrangert dukketeaterfestival i Fredrikstad, og utøvere fra hele landet benyttet anledningen til å drøfte muligheten til å starte opp et utdanningstilbud som kunne utvikle seg til en høyskoleutdanning. Foruten de norske scenekunstnerne deltok også rumenske Margareta Niculescu, som var en markant skikkelse innen europeisk figurteater, og Hartmut Loren fra Ernst Busch Akademie i Øst-Berlin i Tyskland.
Den tidligere lederen for Riksteatrets dukketeater, Mona Wiig, var en av pådriverne for opprettelsen av en høyere akademiutdannelse i figurteater. Hun var akademiets rektor i perioden 1991–1996, og faglig leder ved Akademi for figurteater ved Høgskolen i Østfold fra 1996 til 1998. Ved oppstarten i 1991 var akademiet et treårig prøveprosjekt, finansiert av Norsk kulturråd, Fredrikstad kommune og nabokommunene. Målet var at utdanningen skulle bli en statlig høyskole etter at prosjektperioden var over. Per 1993 hadde skolen 11 studenter, fra Norge, Sverige og Danmark. En av de svenske elevene var Annika Udo, som senere etablerte seg i Trondheim. Den svenske studenten som senere etablerte seg i Sverige var Pia Holmquist Arnedotter. Hun dannet Figurteaterkompaniet rett etter utdanningen i 1994 sammen med den norske studenten Torill Naesheim.
Utenlandske samarbeidspartnere
I prosjektperioden mottok akademiet faglig støtte fra to utenlandske utdanningsinstitusjoner. Figurteaterutdanningen i Berlin var den ene av støttespillerne, og professor Hartmut Lorenz var flere ganger på besøk i Fredrikstad for å undervise akademiets studenter. Den svenske studenten Pia Holmquist Arnedotter etablerte Figurteaterkompaniet i Sverige i 1994 sammen med studenten Torill Naesheim.
Innlemmelse i HiØ
Fra 1996 var akademiet en del av Høgskolen i Østfold. Fra 2003 ble Norsk Dukketeater Akademi omdannet til Akademi for scenekunst, som per 2018 ikke har figurteater som et selvstendig fag på pensum.
Sumpsmett
Sumpsmett (Cistothorus apolinari) er en fugl i gjerdesmettfamilien som er endemisk til Colombia.
Beskrivelse
Den er en liten smett på 12 centimeter med brun fjærdrakt, har mørke flekker på ryggen og mørke tverrstriper på halen. En underart har lys, nesten hvit underside.
Sangen består hovedsakelig av lave toner, med en karakteristisk lyd av tvii og territorielle rop høres ut som tjorr. Fuglen lever av edderkopper og små insekt. Vanlegvis gjemmer de seg i sumper og i sivfelt med nærvær av espadana-planter i dunkjevlefamilien og 'juncales' i storrfamilien. Hekkesesongen er i mars til august.
Utbredningsområdet er i sumpområdet sør for Bogotá, og i Andes, Cundinamarca-departementet og Boyacá-departementet, total høyde-utbredning er mellom 2500 og 3900 moh.
Populasjonen er estimert til å ligge i området 1000 til 2500 individ og minker trolig sterkt. Arten er klassifisert som sterkt truet, EN.
Angsten eter sjelen
Angsten eter sjelen (orig. Angst essen Seele auf') er en film av Rainer Werner Fassbinder fra 1974. Den er en av hans mest gripende og ansette filmer og har blitt kalt et mesterverk av en rekke kritikere. Brigitte Mira mottok Deutscher Filmpreis for sin rolleprestasjon.
Handling
Emmi, en 60 år gammel enke, møter Ali ved en bar. De utvikler et vennskap, og Ali følger Emmi hjem og bor i leiligheten hennes over natten. Etter hvert begynner de å bli forelsket, og fortsetter å leve sammen. Emmi bestemmer seg for å besøke barna sine, for å introdusere dem for Ali. Datteren Krista og hennes tyranniske svigersønn Eugen tror Emmi har mistet forstanden. Emmi og Ali gifter seg kort tid senere. Ekteskapet deres blir sett negativt på av de som kjenner dem, inkludert andre leietakere i leilighetsblokken, og nærliggende butikk-eiere. Når Emmi inviterer sine tre voksne barn og svigersønn til å møte Ali, avviser de ham åpent. En av sønnene til Emmi smadrer et TV-apparat i irritasjon.