cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Europol
Europol (formelt European Police Office) er Den europeiske unions byrå for politisamarbeid innen kriminaletterretning, etablert 1998. Den har som formål å sikre økt effektivitet og samarbeid mellom myndighetene i medlemsstatene som har ansvar for å forebygge og bekjempe alvorlig internasjonal organisert kriminalitet og terrorisme. Europols oppgave er å yte et vesentlig bidrag til Den europeiske unions innsats mot organisert kriminalitet og terrorisme, særlig mot kriminelle organisasjoner. Europol har kontor i Haag i Nederland.
Historie
Opprettelsen av Europol er hjemlet i Traktat om Den europeiske union, som ble undertegnet i Maastricht 7. februar 1992. Organisasjonen ble etablert i Haag, Nederland, og startet en begrenset virksomhet allerede 3. januar 1994 med Europols enhet for narkotikabekjempelse – Europol Drugs Unit (EDU) – og kampen mot narkotika. Gradvis har andre viktige kriminalitetsområder kommet til. Den 1. januar 2002 ble Europols mandat utvidet til å omfatte alle alvorlige former for internasjonal kriminalitet som er oppført i vedlegget til Europol-konvensjonen. Europol-konvensjonen ble ratifisert av alle medlemsstatene og trådte i kraft 1. oktober 1998. Etter at en rekke rettsakter knyttet til konvensjonen var vedtatt, kunne Europol starte sin virksomhet for fullt 1. juli 1999.
Mandat
Europol skal bistå politiet i medlemsstatene, hovedsakelig i deres arbeid mot:
Andre prioriteringer for Europol er straffbare handlinger rettet mot personer, økonomisk kriminalitet og internettkriminalitet. Dette gjelder der en organisert kriminell struktur er involvert og to eller flere medlemsstater er berørt.
Europols bistand består i: Tilrettelegging av informasjonsutvekslingen, i samsvar med nasjonal lovgivning, mellom sambandsmenn – Europol Liaison Officers (ELO) – som medlemsstatene har utstasjonert ved Europol som representanter for sine ulike nasjonale organer for rettshåndhevelse, utarbeidelse av operative analyser til støtte for operasjoner, utarbeidelse av strategiske rapporter (f.eks. trusselvurderinger) og kriminalanalyser på grunnlag av informasjon og etterretningsopplysninger gitt av medlemsstatene og tredjemann, ekspertrådgivning og tekniske støtte i forbindelse med etterforskning og operasjoner som gjennomføres i medlemsstatene under de berørte myndigheters tilsyn og rettslige ansvar.
Europol arbeider også aktivt med kriminalanalyse og harmonisering av etterforskningsteknikker i medlemsstatene.
Økonomi
Europol finansieres av medlemsstatene i forhold til deres bruttonasjonalinntekt. Budsjett 2005: 63,4 millioner euro. Finansinspektøren utnevnes av et enstemmig styre og har ansvar for å føre kontroll med inngåelse av utgiftsforpliktelser og betaling av utgifter samt med fastsettelse og innkassering av inntekter for Europol. Europols årsregnskap blir revidert av en felles revisjonskomité som har tre medlemmer utnevnt av Revisjonsretten for De europeiske fellesskap.
Styring og kontroll
Europol står ansvarlig overfor Rådet av justis- og innenriksministre. Rådet har ansvar for rettlednings- og kontrollfunksjonene i forhold til Europol. Det utnevner direktøren og visedirektørene og vedtar budsjettet. Rådet er sammensatt av representanter for alle medlemsstatene, og kravet om at alle vedtak må være enstemmige, sikrer demokratisk kontroll med Europol. Europols styre, som består av en representant for hver medlemsstat, har som overordnet oppgave å overvåke organisasjonens virksomhet. Det felles kontrollorganet, som består av to datasikkerhetseksperter fra hver medlemsstat, overvåker innholdet i og bruken av alle personopplysninger som oppbevares av Europol.
Internasjonalt samarbeid
Ettersom internasjonal organisert kriminalitet ikke stopper ved grensene, har Europol dessuten også styrket det internasjonale politisamarbeidet ved å forhandle fram bilaterale operative eller strategiske avtaler med andre stater og internasjonale organisasjoner, som følger: Bulgaria, Colombia, Den europeiske sentralbank (ESB), Det europeiske overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk (EONN), Eurojust, Europakommisjonen og OLAF, FNs kontor for narkotika og kriminalitet (UNODC), Interpol, Island, Norge, Romania, Russland, Sveits, Tyrkia, USA og Verdens tollorganisasjon (WCO).
Corey Feldman
Corey Feldman (født 16. juli 1971 i Los Angeles, California) er en amerikansk skuespiller som har hatt en rekke roller på film og TV.
Skuespillerkarriere
Feldman ble kjent på 1980-tallet, med roller i Hollywood-filmer som The Goonies, Venner for livet, The Lost Boys, License to Drive, Dream a Little Dream, Gremlins og Teenage Mutant Ninja Turtles. Feldman var bare tre år gammel da han fikk sin første rolle, i en reklamefilm for burgerkjeden McDonald's. På slutten av 1990-tallet dukket Feldman opp i CBS-serien Dweebs (TV-serie) og i 1999 var han med i TV-showet The Crow: Stairway to Heaven. Feldman er vokalist i bandet The Truth Movement, som han har utgitt flere musikkalbum med.
Familieliv
Feldman møtte Susie Sprague på en nattklubb i januar 2002. Paret giftet seg 30. oktober samme år. I oktober 2009 gikk paret hver sin vei etter syv års ekteskap. Sprague har foreldreretten til parets sønn, men Feldman har samværsrett.
Annet
Feldman ble tildelt utmerkelsen Paws of Fame Award av Wildlife Way Station for hans innsats for dyrevelferd.
I februar 2005 ble Feldman innkalt til å vitne mot Michael Jackson under rettssaken der Jackson stod tiltalt for gjentatte overgrep mot mindreårige gutter. Etter at Jackson døde holdt Feldman og bandet The Truth Movement en rockekonsert i Los Angeles som de tilegnet Michael Jackson.
Lyne Beaumont
Lyne Beaumont (født 23. januar 1978 i Québec) er en canadisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney. Beaumont vant en olympisk bronsemedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen bak Russland og Japan. De andre på laget var Claire Carver-Dias, Erin Chan, Cathrine Garceau, Fanny Létourneau, Kristin Normand, Jacinthe Taillon, Reidun Tatham og Jessica Chase.
Argentina under Vinter-OL 2010
Argentina under Vinter-OL 2010. Syv utøvere fra Argentina deltok under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada 12. til 28. februar 2010.
Sola Jonsen
Hans Olav Sola Johnsen (født 11. juni 1963 som Hans Olav Johnsen), mest kjent under navnet Sola Jonsen, er en norsk rockemusiker. Han har siden 1982 spilt trommer i punkbandet Wannskrækk, som i 1985 endret navn til DumDum Boys, og i bandet Motorpsykkel siden tidlig på 90-tallet.
Han jobber nå som musikkprodusent i NRK P1.
Junior-VM i håndball for menn 1993
Junior-VM i håndball for menn 1993 ble arrangert i Egypt i 1993.
Knarvik
Knarvik er et tettsted og administrasjonssenteret i Alver kommune i Vestland, og er regionsenter for ytre Nordhordland. Det ligger 29 km nord for Bergen sentrum. Tettstedet hadde innbyggere per 1. januar (Alversund inkludert). Stedets postnavn er Isdalstø, et tidligere strandsted som ligger ca. 1,5 km. vest for Knarvik sentrum. Fra Isdalstø strekker tettbebyggelsen seg videre vestover til Alversund.
American Psycho
American Psycho er den tredje romanen til den amerikanske forfatteren Bret Easton Ellis. Den ble utgitt første gang i 1991, og på norsk av Tiden forlag i 1992.
Knarvik
Før 1970-tallet besto ikke Knarvik av mer enn ca. 30 innbyggere, men da fylkeskommunen avgjorde at Knarvik skulle bygges opp som regionsenter skjøt utviklingen en voldsom fart. Knarvik Senter ble i løpet av få år et av landets største kjøpesentere. Kommuneadministrasjonen ble flyttet til Knarvik fra stedet Lindås, som ligger nord i kommunen.
Mannatech
Mannatech Incorporated er et multinasjonalt multi-level marketing-firma engasjert i forskning, utvikling og distribusjon av «glyconutrients» - selskapets navn for blandinger av vegetabilske sakkarider (sukkerarter). Mannatech ble stiftet i november 1993 av Samuel L. Caster, og har hovedkontor i Coppell, Texas. De opererer i USA, Canada, Australia, Storbritannia, Japan, New Zealand, Sør-Korea, Taiwan, Danmark, Tyskland, Mexico, Sør-Afrika, Singapore, Sverige, Norge, Østerrike, Nederland, Irland, Estland, Finland og Tsjekkia.
American Psycho
Romanen er lagt til et miljø av unge børsmeglere som jobber på Wall Street mot slutten av 1980-tallet. Den regnes for å være en kritikk av grådighetssamfunnet i det moderne USA, og skildrer en hovedperson som er så sterkt engasjert i sitt forbruk av statusvarer at han utvikler en psykose.
Mannatech
Selskapets aksjer omsettes på NASDAQ-børsen med ticker MTEX. Mannatech selger sine produkter gjennom ca 379 000 uavhengige selgere. I 2006 kåret Forbes Mannatech til det 5. beste selskapet på sin årlige liste over de «200 beste små selskaper» og i 2007 ble Mannatech rangert som nr 12 på BusinessWeek magazine sin liste over USAs 100 beste Hot Growth småselskaper.
Knarvik
Boligutbygging, skoleutbygging og økt næringsvirksomhet førte til at Knarvik ble det største tettstedet i Nordhordland i løpet av 1980-tallet. Frem til åpningen av Nordhordlandsbrua i 1994 var fergesambandet som bandt sammen Nordhordland med Bergen, Knarvik–Steinestø, landets mest trafikkerte i antall biler.
American Psycho
Romanen er særlig kjent for svært eksplisitte beskrivelser av seksualisert vold.
I Australia er boken «klassifisert begrenset» og kan kun selges i bokhandlere når den er i et lukket omslag og kun til voksne. En bokhandler i Adelaide som hadde mottatt eksemplarer av boken uten omslag ble ilagt ordre fra politiet om å fjerne alle eksemplarene fra hyllene.
Mannatech
Den amerikanske kirurgen og presidentkandidaten Ben Carson har flere ganger gitt anerkjennelse til Mannatech og har også hevdet seg helbredet for prostatakreft etter å ha brukt kosttilskudd fra Mannatech.
Knarvik
I september hvert år arrangeres mosjonsløpet Knarvikmila som er et av Norges største mosjonsløp.
American Psycho
Boken ble filmatisert i 2000 med Christian Bale i hovedrollen.
Handlingsreferat
Handlingen foregår i forretningsmiljøet på Wall Street mot slutten av 1980-tallet, og følger livet til den velstående unge bank-mannen Patrick Bateman i midten av 20-årene. Når historien begynner forteller han om sine daglige aktiviteter, fra hans rekreasjonsliv blant Wall Street-eliten i New York til hans angrep og mord om kvelden. Fredagskvelder tilbringer han ofte ved forskjellige nattklubber sammen med andre forretningsfolk, hvor de bruker kokain. Bateman er også i et kjærlighetsløst forlovelse med Evelyn. Romanen opprettholder et høyt nivå av tvetydighet gjennom feilaktig identitet og motsetninger. Det introduserer muligheten for at Bateman er en upålitelig forteller. Karakterer blir konsekvent introdusert noen som andre enn seg selv, og folk krangler om identiteten til andre karakterer som de for eksempel legger merke til restauranter eller på fester. Bateman er veldig opptatt av sitt personlige utseende, og gir omfattende beskrivelser av sitt daglige estetikk-regime.
Mannatech
Mannatech har opplevd perioder med offentlig ettersyn vedrørende effekten av sine produkter, blant annet et gruppesøksmål for svindel i 2005 De ble også etterforsket av Riksadvokaten i Texas i 2007. I 2009 kom denne saken til forlik, ved at Mannatech måtte betale $ 4 millioner i erstatning til forbrukere i Texas, og $ 2 millioner i saksomkostninger. I tillegg ble firmaets markedsføringsmetoder satt under overvåkning, og konsernsjefen måtte betale en bot på $ 1 million og frastå fra enhver rolle i firmaet i fem år.
American Psycho
Handlingsreferat
Etter å ha drept Paul Owen, en av kollegaene hans, begynner Bateman å drepe flere ofre. Batemans kontroll over hans voldelige oppførsel forverres. Mordene hans blir stadig mer sadistiske og komplekse, og utvikler seg fra enkle knivstikkinger til utstrakte sekvenser av voldtekt, tortur, lemlestelse, kannibalisme og nekrofili. Grepet hans om fornuft begynner å glippe mer og mer. Han introduserer historier om seriemordere i tilfeldige samtaler, og tilstår ved flere anledninger åpenlyst sine morderiske aktiviteter for flere av sine kollegaer. Men de tar ham aldri på alvor, de hører ikke hva han sier, eller misforstår ham fullstendig.
Alle disse hendelsene kulminerer i at han dreper flere tilfeldige mennesker på gaten, noe som resulterer i at et SWAT-team blir sendt i et helikopter. Bateman flykter til fots og gjemmer seg på kontoret sitt, hvor han ringer advokaten sin - Harold Carnes - og tilstår alle sine forbrytelser til en telefonsvarer. Batemans mentale tilstand forverres hele tiden, og han begynner å oppleve bisarre hallusinasjoner. Han ser blant annet en antropomorf parkbenk.
Under en senere telefon-samtale med advokat Carnes blir Batman forvekslet med noen andre, og Carnes påstår at Patrick Bateman er alt for feig til å ha begått noen slike handlinger som Bateman påstår at han har gjennomført. I tillegg påstår Carnes at Batemans påstand om at han skal ha myrdet Paul Owen er umulig, fordi denne Carnes spiste middag sammen med Owen i London bare noen dager tidligere.
Radar
Radar (et akronym for radio detection and ranging) er en anordning som bruker radiobølger for å måle retning og avstand til andre objekter. Retningen bestemmes av antennen som er meget retningsbestemt, det vil si den sender sitt signal ut i en smal stråle (beam) og mottar kun signaler fra samme retning.
Den tradisjonelle oppfattelsen av en radar er den roterende radioantennen, selv om det også finnes mange andre radartyper og antennekonstruksjoner. Spesielt kan det nevnes elektronisk styrte antenner som er uten bevegelige deler, og radarer hvor en eller flere sendeinstallasjoner er plassert separat i forhold til en eller flere mottakerinstallasjoner.
Grunnprinsippet i en radar er at et radarsignal (kort impuls med en høy frekvens, typisk 1–40 GHz) utsendes fra antennen i en retning. Hvis radarstrålen rammer en gjenstand (for eksempel et fly), reflekteres en liten del av strålen og oppfanges av mottakeren gjennom antennen. Signalet forsterkes og ender som et «blipp» på skjermen. Retningen til målet (flyet) kjennes ut fra antennens retning, og avstanden beregnes ut fra den tiden det tok fra pulsen ble utsendt til ekkoet kom tilbake.
Jo lenger vekk et fly er fra radaren, desto vanskeligere blir det å detektere det. Det er flere grunner til dette:
Pulsens lengde ligger i størrelsesordenen en milliontedel av et sekund, PRF (Pulse Repetition Frequency) i størrelsesordenen 400-2000 Hz (radarpulser pr. sekund), og effekten varierer med radarens størrelse og formål. I store radarer tilknyttet f.eks. militæret kan pulsen være på en megawatt (en million watt) eller mer. Det reflekterte signalet kan være i størrelsesordenen en milliontedel Watt eller mindre. Det stiller store krav til den delen av radaren (T-R-boksen), som veksler mellom den høye utgangseffekten og det svake retursignalet.
Flygekontrolltjenesten (Avinor) har tidligere benyttet primær-radarer (PSR) med høy effekt, men har de senere årene faset de ut til fordel for radarer som kun dekker det umiddelbare området til flyplassen (ASR) og som sender på langt lavere effekt, eksempelvis rundt 2-20 kilowatt. Dette kan Avinor gjøre fordi de i dag stort sett baserer seg på sekundær-radar (SSR) samt ADS-B. Sekundær-radar bruker typisk 1-2 kilowatt og kan dekke et langt større område med lavere effekt enn primær-radar fordi transponder boksene i fly sender med 100 watt i stedet for et passivt radiobølge ekko.
I tillegg til Avinor og militæret har også Meteorologisk Institutt dopplerradarer på utvalgte steder i Norge som de bruker for å danne seg et bilde av nedbøren i sanntid. For eksempel dekker dopplerradaren i Rissa hele Trøndelag fylke.
Typisk navigasjonsradar til sjøs har mellom 3 og 10 Kw pulseffekt.
Energirike pulser er vanskelig å generere, samtidig som de er lette å observere. Det har medført at det brukes teknikker for å trekke dem ut i tid, slik at kravene til sendeutrustningen blir mindre. Dette har så ført til radarer basert på continuous wave, ofte i form av løsninger basert på spredt spektrum.
De første radarene ble utviklet like før og under andre verdenskrig, først som en stasjonær radar, som kun så i én retning. Senere, når man teknisk kunne komme så høyt opp i frekvens at antennen ble mindre, kunne man konstruere den roterende antennen, og enda senere ble det laget elektronisk styrte antenner basert på phased array.
En radar behøver ikke å kun se i det horisontale planet. I en høyderadar svinger parabolen i en kompassretning, men med vannrett og loddrett som ytterpunkter. På denne måten finner den flyhøyden til målet.
En GCA-radar (Ground Controlled Approach) har to antenner, som 'ser' ut langs landingsbanen mot flyet som lander. Antennene beveger seg i en smal vinkel i hhv. vannrett og loddrett plan. På denne måten kan flygelederen finne flyets posisjon helt nøyaktig og dirigere piloten ned i dårlig vær ved hjelp av radiokommunikasjon.
De Dion-Bouton
De Dion-Bouton var et fransk bilmerke fra begynnelsen av 1900-tallet. Firmaet ble stiftet av Albert De Dion og Georges Bouton, som begynte å bygge dampdrevne biler i 1882. Disse bilen brukte et hjuloppheng på bakakselen oppkalt etter De Dion. Dette systemet brukes på noen kjøretøyer fremdeles, for eksempel Mowag Duro. Det første billøpet ble arrangert av en fransk avis, Le Petit Journal, i 1894, det gikk fra Paris til Rouen og tilbake. Den raskeste bilen var en dampdrevet De dion-bouton kjørt av Jules-Albert de Dion.
Radar
På de roterende radarantennene (områderadarer) ser en ofte en mindre, ekstra antenne. Det er IFF/SIF-antennen (Identification Friend or Foe/ Selective Identification Feature), som sender et spørresignal ut i samme retning som radarantennen. Alle større fly og de fleste småfly og mikrofly er utstyrt med transponder. I seilfly er det liten mulighet for sterk elektrisk kraftforsyning, så det er sjelden med transponder i seilfly. Transponderen detekterer spørresignalet, og svarer tilbake med opplysninger om identitet, heading (retning), høyde, m.m. Disse opplysningene kobles sammen med målet i radarens datamaskin og vises sammen med ekkoet på skjermen. I fredstid er dette nyttig informasjon for avvikling av lufttrafikken, men det var opprinnelig utviklet for krigstid, hvor egne fly sendte tilbake med dagens kode, og dermed kunne identifiseres på skjermen.
De Dion-Bouton
I 1895 begynte de å produsere bensinbiler med en liten ensylindret motor, kalt petite voiture. Selskapet begynte snart å produsere motorer for andre selskaper. Til slutt brukte over 150 andre selskaper motorene deres.
Radar
Radarens historie
Hans Christian Ørsted oppdaget elektromagnetismen, som danner grunnlag for bruk av radiobølger, allerede i 1820. Ørsted viste i et eksperiment at når man sender strøm gjennom en ledning oppstår det magnetisme rundt om ledningen. 20 år senere viste Michael Faraday at det motsatte også er mulig, magnetisme kan generere strøm.
De Dion-Bouton
I 1900 var Dion-Bouton den største bilprodusenten i verden. Det året produserte selskapet 400 biler og 3 200 motorer. De var også først med en masseprodusert V8-motor, en enhet med 35 hestekrefter, i 1910.
Radar
Radarens historie
Først etter ytterligere 30 år hevdet James Clerk Maxwell i 1873 en teori at elektromagnetiske kraftfelt kan transporteres trådløst, men ingen aksepterte teorien før Heinrich Hertz beviste det noen år senere. Brandly videreutviklet Hertz' eksperimenter, men først i 1910 fikk Marconi sendt en radiobølge fra England til Newfoundland. Norge var imidlertid tidligere ute. Allerede i 1901 drev en med trådløs telegrafi i den norske marine i Ytre Oslofjord. Nord-Europas første faste trådløse telegrafiforbindelse ble etabler mellom Sørvågen og Røst i Lofoten i 1906. Etter det tok utviklingen av.
De Dion-Bouton
Amicale De Dion-Bouton estimerer at det er rundt 1 000 biler av merket igjen i verden.
Radar
Radarens historie
Radaren ble utviklet mellom de to verdenskrigene. I 1920 klarte man å sende en retningsbestemt radiobølge og få en målbar refleksjon tilbake fra et skip en nautisk mil unna. Etter dette fikk man øynene opp for radarens bruksområder og i starten av 1930-årene hadde USA, England, Tyskland og Italia operative radarstasjoner på land. På slutten av 1930-årene tok utviklingen av på grunn av krigsfaren og ønsket om radar til luftvarsling.
De Dion-Bouton
Bouton er også ansvarlig for å innføre tennpluggen slik vi kjenner den i dag, med gjenget stamme. Han resonnerte at et gnistgap, slik det er på tennpluggen, ville trenge vedlikehold og justering, og laget derfor tennpluggene slik at det var lette å demontere.
Tephrolamia
Tephrolamia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore trebukker. Antennene er tynne og noe lengre enn kroppen. Pronotum er omtrent sekskantet, betydelig bredere enn langt med butte tenner midt på hver side. Dekkvingene er jevnbrede.
Radar
Radarens historie
Problemet med radar på skip var mye større, de første radarene var meget store og tunge og derfor uegnet til skipsbruk. Men i 1939 ble de første radarene installert på to store krigsskip. Under andre verdenskrig var det stort sett ubegrensede midler til utvikling og radaren ble derfor raskt forbedret. Ved avslutningen av andre verdenskrig hadde stort sett alle skip (krigsskip) og mange fly installert radarutstyr. Skipene brukte radar til navigasjon og enkel styring av kanoner.
Tephrolamia
Levevis
Larvene lever i død ved.
Radar
Radarens historie
I dag brukes radar på svært mange områder, stort sett alle skip (til og med mange småbåter) er utstyrt med radar til navigasjon, og daglig kan man se regnvær på meteorologenes radarbilder. Militært brukes radaren stort sett over alt til varsling, målutvelgelse og målfølging, og selv missiler er ofte utstyrt med radar for å finne målet.
Politikkåret 1777
Fødsler
Norges statsminister i Stockholm 1828–1841 og Norges stattholder 1841–1856 ||align=center|79 ||align=center|1856 ||
Tephrolamia
Utbredelse
Slekten er utbredt på Maskarenene og Seychellene.
Politikkåret 1777
Fødsler
politisk makt i sin samtid ||align=center|75 ||align=center|1852 ||
Slaget om Galicia
Slaget om Galicia også kalt det første slaget om Lemberg var et massivt slag mellom Det russiske keiserdømmet og Østerrike-Ungarn i begynnelsen av første verdenskrig. I løpet av kamphandlingene ble de østerriksk-ungarske armeene slått, og fordrevet fra Galicia. Russerne på sin side erobret Lemberg (i dag kjent som Lviv i Ukraina) og regjerte i Østre Galicia i 9 måneder.
Bakgrunn
Kamphandlingene på østfronten (første verdenskrig) startet med den russiske krysningen av den russisk-tyske grensen den 17. august. Den øverstkommanderende for Den østerriksk-ungarske hær under første verdenskrig, Conrad von Hötzendorf, bestemte seg da for å iverksette en offensiv inn i Russisk Polen med sine nordlige armeer (den 1. og den 4.). Grunnen til dette var at siden den russiske hæren snart ville klare å mobilisere langt større styrker (i antall) enn Sentralmaktene i øst (og i særdeleshet mer enn de Østerrike-Ungarn, som var Russlands hovedmål for krigen), mente von Hötzendorf at den eneste sjansen man hadde var muligheten for en tidlig seier. Han håpte også at Keiserriket Tyskland ville bli med på offensiven inn i Polen, men ble frustrert da det ble klart at Tyskland ville kun sette inn få tropper i Øst-Preussen som hadde ordre utelukkende på å forsvare området. Dette i henhold til den overordnede strategien lagt opp i Schlieffenplanen: Mens Russland brukte tid på å mobilisere, skulle hoveddelen av de tyske styrkene settes inn på vestfronten, der man raskt skulle nedkjempe fienden og deretter overføre de frigitte avdelingene til østfronten for å møte russerne.
Slaget begynte for alvor 26. august, tilfeldigvis på samme dag som slaget ved Tannenberg (1914): Mens russerne angrep Tyskland på den nordlige delen av Østfronten, angrep Østerrike-Ungarn Russland på den sørlige delen av østfronten. Tyskernes fokus på forsvar fremfor angrep, kan derfor i ettertid synes klokt, spesielt siden russerne angrep lenge før forventet. Uansett startet dermed den Den østerriksk-ungarske hæren sin offensiv inn i Polen uten tysk støtte.
Forløp
I kampene mot Østerrike-Ungarn i Galicia gikk det bedre for russerne enn Russlands invasjon av Øst-Preussen. Av politiske grunner hadde Østerrike-Ungarn prioritert frontavsnittet mot Serbia, og samtidig med at deres første offensiv mot Serbia falt sammen, påførte russerne dem et så kraftig nederlag i Galicia at hæren holdt på å falle sammen. Russerne rykket over grensen til de østerrikske områdene av Galicia og okkuperte blant annet Lemberg 3. september. De østerrikske styrkene hadde i disse innledende slagene mistet rundt 350 000 mann og trakk seg i en noe kaotisk retrett 160 km tilbake mens de appellerte om tysk hjelp. Tyskerne svarte ved å trappe opp sine aktiviteter i Øst-Preussen og økte presset på russerne der, samt fraktet styrker inn mot Katowice og Kraków-området for å lette det direkte presset mot Østerrike-Ungarn.
Det ble utkjempet en rekke kraftige slag i Galicia utover høsten og vinteren 1914/1915, blant annet om festningen i Przemyśl og frontlinjene bølget fram og tilbake. Sentralmaktenes første store offensiv var i perioden 28. september til 17. oktober, hvor formålet var å presse russerne ut av Galicia. Dette gikk over i en russisk motoffensiv i perioden 17. oktober til 1. november, hvor russerne greide å gjenopprette en linje langs elven Warta. Etter hvert stabiliserte frontlinjene seg i en linje mellom Łódź og Warszawa, mens russerne under ledelse av Aleksej Brusilov hadde tatt store områder fra Østerrike-Ungarn i det sørlige Galicia helt fram til Karpatene.
Niketamid
Niketamid er et sentralstimulerende middel som hovedsakelig påvirker respirasjonen. Det kjemiske navnet er nikotinsyre dietylamid. Det ble rundt 1950 brukt som medisinsk behandling mot overdoser på bedøvelsesmidler, før introduksjonen av endotracheal intubasjon og positivt-trykk utvidelse av lungene (CPAP og BiPAP). Legemiddelet er ikke lenger i bruk for slik behandling.
Niketamid er oppført på WADA sin liste over forbudte preparat.
Minister for Skottland
Minister for Skottland (engelsk: Her Majesty's Principal Secretary of State for Scotland, skotsk-gælisk: Rùnaire Stàite na h-Alba, skotsk: Secretar o State fir Scotland) er den viktigste ministeren som representerer Skottland i Storbritannias regjering. Han/hun er leder for Scotland Office (tidligere Scottish Office), et regjeringsdepartement som er basert i London og Edinburgh.
Før devolusjonen i 1999
Stillingen kom først til etter at Acts of Union 1707 opprettet Kongeriket Storbritannia fra Kongeriket England og Kongeriket Skottland. Den ble avskaffet i 1746 etter jakobittopprøret i 1745. Skotske anliggender ble deretter tatt hånd om av Lord Advocate fram til 1827, da ansvaret ble overført til innenriksdepartementet.
The Scotland Office ble opprettet i 1885 med stillingen som Secretary for Scotland. Fra 1892 satt Secretary for Scotland i regjeringen. Stillingen ble oppgradert til full Secretary of State-status som Secretary of State for Scotland i 1926.
Fra 1885 til 1999 innehadde også Secretaries for Scotland og Secretaries of State for Scotland ex officio stillingen som Keeper of the Great Seal of Scotland. Fra 1999 har stillingen som Keeper of the Great Seal blitt innehatt av Skottlands førsteminister.
Etter devolusjonen i 1999
Etter den skotske devolusjonen i 1990 ble myndigheten til Scottish Office delt. Mesteparten ble overført til Skottlands regjering eller til andre britiske regjeringsdepartementer, kun en begrenset rolle ble etterlatt til Scotland Office. Fra 3. juni 2003 til 3. oktober 2008 innehadde de som var ministre for Skottland en annen ministerpost samtidig, noe som førte til at Scotland Office ble sett på som et deltidsdepartement.
Ansvarsområder
Ministeren for Skottland representerer Skottland i regjeringen i saker som ikke er devolvert til Holyrod. Han/hun er også gruppeleder for de skotske parlamentsmedlemmene når partiet deres sitter i regjeringen. Som et resultat av dette fungerer hovedsakelig innehaveren av embetet som en mellommann mellom de britiske og skotske regjeringer og parlamenter.
Den britiske regjeringens nettsted oppgir disse ansvarsområdene:
"«Den viktigste rollen til ministeren for Skottland er å fremme og beskytte devolusjonsavtalen."
"Andre ansvarsområder inkluderer å fremme partnerskap mellom den britiske og skotske regjering samt relasjonene mellom de to parlamentene.»"
Secretaries for Scotland 1885–1926
Secretary for Scotland var den ledende ministeren med ansvar for Scottish Office i Storbritannias regjering.
Navy Cross
Navy Cross er en militær utmerkelse fra USA. Den ble innstiftet 4. februar 1919 til belønning av personell som tjenestegjør i USAs marine og som utmerker seg i kamp ved ekstraordinært heltemot i operasjoner mot fienden. For personell i USAs marine, marinekorps og kystvakt rangerer Navy Cross som den nest fremste utmerkelsen i utmerkelsessystemet i USAs forsvar, tilsvarende Distinguished Service Cross og Air Force Cross i andre forsvarsgrener, men etter Medal of Honor.
Utforming
Medaljebåndet er blått med en bred hvit midtstripe. Gjentatte tildelinger av Navy Cross til samme person markeres med stjerner i sølv eller gull på båndet.
Tildeling
Navy Cross ble opprinnelig tildelt både for usedvanlig heltemot og for fremragende innsats av annen karakter og kunne tildeles så vel i krig som i fredstid. Utmerkelsen kunne eksempelvis belønne redningsdåd i forbindelse med ulykker om bord. Under andre verdenskrig, i 1942, ble tildelingskriteriene endret slik at medaljen deretter tildeles for ekstraordinært heltemot i militæroperasjoner mot fienden.
Thomas Doss
Thomas Doss (født 1966 i Linz) er en østerriksk komponist.
HMS «Beagle»
HMS «Beagle» var et britisk seilkrigsskip. Det ble sjøsatt den 11. mai 1820 og ble bestykket med ti kanoner. Etter noen år i reserve ble HMS «Beagle» utrustet som ekspedisjonsskip og utførte så tre store ekspedisjoner.
På den andre ekspedisjonen fra 27. desember 1831 til 2. oktober 1836 var Charles Darwin med, og han samlet inn materiale og gjorde artsbeskrivelser og undersøkelser under ekspedisjonen som dannet grunnlag for hans senere teori om artenes opprinnelse (1859). Under reisen skrev Darwin notater og brev som senere ble utgitt som reiseskildringen The Voyage of the Beagle.
Magasinveien (Hole)
Magasinveien (8, kun ett husnummer) er en vei i Helgelandsmoen Næringspark i Hole kommune.
Veien er en forlengelse av Furuhallveien, nordover fra denne. Den krysser Kapteinveien og ender opp i Munchs vei. Veien ligger cirka 73 meter over havet der den krysser Kapteinveien.
Bechara Oliveira
Bechara Jalkh Leonardo Oliveira (født 25. februar 1976) er en brasiliansk fotballspiller. Han spiller for Odense BK, men spilte i 2005 sesongen for Aalesund, hvor han blir husket for sitt fantastiske frispark mot Fredrikstad fra ca. 35 meter hold, som gikk hardt og utagbart i krysset.
Amakrinceller
Amakrinceller er internevroner i øyets netthinnen. Det vil si at de er nerveceller som ligger mellom andre nerveceller og som kan påvirke hvordan disse cellene oppfører seg. I amakrincellenes tilfelle påvirker de bipolar-celler og ganglionceller i netthinnen. De ble kalt amakrin celler fordi de ikke har aksoner. Selv om de ikke har aksoner kan de de ha lange utløpere, dendrittere. Amakrinceller kan kategoriseres etter feltstørrelse og hvilke kjemiske signalstoffer, nevrotransmittorer, de inneholder og hvordan dendritt treet fordeler i det indre pleksiforme lag. Det er funnet mer enn 30 typer amakrinceller. Amakrinceller sine utløpere og kontakter med andre celler i hovedsak i det indre pleksiforme lag i netthinnen. Amakrincellenes dendritter varierer i utsstrekning både med tanke på horisontal og vertikal utstrekning. Hvor dendrittene ligger er en indikasjon på hvilke andre celler de potensielt kan være i direkte kontakt med. Amakrinceller generelt er involvert i integrering av signaler i horisontal utstrekning. Ikke alle er lik godt studert, men man har funnet amakrinceller som trolig er involvert i funksjoner som reguleringen av kontrastoppfattelse i øyet (både globalt og lokalt), oppfattelse av bevegelse og adaptasjon til mørkesynet.
Klassifikasjon
Som nevnt over kan amakrinceller klassifisere på flere forskjellige måter.
Klassifikasjon etter feltstørrelse
Amakrincellene kan klassifiseres etter feltstørrelse. Det vil si at klassifikasjonen baseres på størrelsen til dendritt treet i horisontal utstrekning. Man deler cellene inn i narrow-field, small-field, medium-field og wide-field. Celler innenfor kategorien narrow-field har feltstørrelse med diameter på 30-150 mikrometer (um). Small-field har feltstørrelse på 150-300 um, medium-field har størrelse på 300-500 um og wide-field har størrelse >500 um. Feltstørrelsen indikererer til en viss grad over hvor stort område cellene behandler informasjon.
Klassifikasjon etter vertikal utstrekning
Amakrinceller klassifiseres også etter vertikal utstrekning. Det indre pleksiforme lag kan inndeles i 5 like tykke lag. Disse lagene kalles stratum og er nummerert fra 1 – 5. En annen inndeling av det indre pleksiforme lag er å dele det inn i to deler kalt sublamina a og sublamina b. Sublamina a består av stratum 1 og 2, mens sublamina b består av stratum 3-5. Grovt sett kan vi si at man i sublamina a finner kontakter for off-ganglieceller og off- bipolarceller, mens man i sublamina b finner kontakter for on-ganglieceller og bipolarceller. Hvordan amakrincellenes dendritt-tre fordeler i vertikal utstrekning gir en indikasjon på cellenes mulighet til å bidra til behandling og integrasjon av signaler vertikalt i netthinnen. De ulike kategoriene innenfor klassifikasjon etter vertikal utstrekning er mono-stratifisert, bi-stratifisert, tri-stratifisert og diffus. Amakrinceller som er monostratifisert har dendritt-tre som holder seg innenfor ett stratum i det indre pleksiforme lag. Tilsvarende, fordeler dendrittreet seg til bistratified og tristratified i hhv. 2 og 3 lag. Celler med dendritt-tre som strekker seg gjennom og forgreiner seg i alle lagene av det indre pleksiforme lag kalles diffuse.
Elektriske kontakter mellom amakrinceller
Amakrinceller regnes som inhibitoriske nerveceller, dvs. at de fører til hyperpolarisering eller nedsatt fyring av elektriske signaler hos mottakercellen. Noen amakrinceller har imidlertid kontakt med andre celler eller med hverandre gjennom elektriske synapser kalt celleforbindelser. Da kan eksitasjon/depolaringsering av amakrincellen føres videre til naboceller som de har celleforbindelser med slik at også disse cellene blir eksitert/depolarisert og omvendt ved hyperpolarisering. Hvor mye av spenningsendringen som overføres gjennom celleforbindelsene kan reguleres, men mekanismene for dette er ikke klarlagt.
Funksjon
Funksjonen er bestemt av formen på cellene, kontakter med andre celler, reseptorer på cellenes overflate og elektriske kontakter. De ulike typene av amakrinceller varierer mye med tanke på horisontal utstrekning, vertikal utstrekning, signalstoffer, eventuelle elektriske kontakter og forgreiningsmønster av dendritt-treet. Ut fra dette kan vi også si at amakrincellene har mange ulik funksjoner i netthinne. Mange av disse funksjonene er fortsatt ikke klarlagt. Så langt vet vi at amakrinceller er involvert i prosessering visuelle stimuli og påvirker bipolarceller og gangliecellene, danner funksjonelle subenheter innenfor det sensoriske feltet for en gangliecelle (masland, 2012), tilpasning av netthinnens funksjon til lysmengde i omgivelsene og oppdagelse av kontraster. AII amakrinceller er essensiell i formidling av signaler fra stav-bipolar-celler til tapp-bipolar-celler og ganglieceller og er essensiell for syn i skumring og mørke.
Organisering
De ulike typene amakrinceller dekker hele netthinnen som ett lappeteppe med en viss overlapp mellom de dendrittiske feltene. Mengde overlapp vil variere fra celletype til celletype. Typisk finner man celler med mindre dendrittisk felt sentralt som ligger tett sammen sentralt i netthinnen. Mens cellene får større felt jo lenger bort fra sentrale deler av netthinnen de er lokalisert. Når feltene øker i størrelse faller tettheten av cellene.
AII amakrincelle
AII amakrincellen er den mest studerte av alle amakrincelletyper. Denne celletypen har liten utbredelse i horisontal retning og utløperne fordeler i to lag, sublamina a og sublamina b, i det indre pleksiforme lag, og er derfor klassifisert som narrow-field og bi-stratified. AII amakrinceller er glycinerge, de inneholder vesikler med glycin i utløpere lokalisert i sublamina a. AII amakrinceller er i kontakt med stav-bipolarceller, OFF-og ON-bipolar celler og ganglieceller i tillegg til kontakter med andre amakrincelletyper. AII amakrinceller er også i kontakt med hverandre gjennom celleforbindelser. Basert på cellens forbindelser vet vi at AII amakrinceller spiller en viktig rolle for overføring av signaler fra stav-bipolarcellen til tapp-bipolarceller og ganglieceller og er derfor viktig for syn i mørke.
A17 amakrincelle
A17 amakrinceller er et eksempel på en amakrincelletype som er klassifisert som «wide-field»-amakrincelle. Dendrittene til A17 amakrinceller kan strekke seg opp til 1 mm i horisontal utstrekninger. Når det gjelder vertikal utstrekning ligger det meste av A17 amakrincellens utløpere i sublamina b. A17 amakrinceller hos pattedyr benytter GABA som signalstoff og disse er derfor klassifisert som GABAerge celler. A17 amakrinceller har resiprok kontakt med med stav-bipolarceller, det betyr at A17 amakrinceller både mottar og sender signaler til stav-bipolarceller gjennom kjemiske kontakter (synapser). A17 amakrinceller mottar også signaler fra A18 amakrinceller. Basert på cellens utbredelse og kontakter med andre celler spiller A17 amakrinceller trolig en rolle i konvergering og forsterking av signaler fra staver.
Moria
Moria er i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard navnet på den underjordisk byen, minene, og tunnelnettverket som går gjennom Tåkefjellene. Der skapte, i flere tusen år, et trivelig dvergesamfunn den største byen som noensinne har vært kjent. Moria het egentlig Khazad-dûm, men fikk navnet Moria etter at dvergene ble tvunget til å forlate byen på grunn av balrogen. Moria er også kjent som Den svarte avgrunn, Den Sorte slukt og Phurunargian.
Byen ble grunnlagt av Durin den udødelige lenge før det første tidevervet, i Stjernenes Tidsalder. Durin våknet ved Gundabad fjellet i Tåkefjellene. Da han reiste sørover kom han til en dal som fikk navnet Dimrenndalen, og i dalen lå en sjø, og i den så Durin en krone som glitret i dypet. Han kalte sjøen Speiltjern eller Kheled-zarâm, og det forble et ærverdig sted for alle dverger fra alle hus alltid siden. Like ved dette stedet var det Durin begynte å bygge sin by, som ble kalt Khazad-dûm av dvergene og også Dvergadjup av menn, Hadhodrond av Sindaene, og Casarrondo av Noldoene.
Durin den udødelige ble Kong Durin I av Khazad-dûm. Etter hans død ble også noen andre av Khazad-dûms herskere gitt navnet Durin, siden de noen ganger var så like at de ble ansett som reinkarnasjoner, som dvergene trodde kom tilbake til live igjen i noen av hans folk.
I det andre tidevervet skapte dvergene fra Khazad-dûm et godt vennskap mellom seg og de Noldoske alvene fra riket Eregion (som lå like ved deres vestre port) – men dette vennskapet endte i katastrofe etter at Sauron skapte den ene ringen og hele Eregion ble ødelagt og forlatt. Da var Khazad-dûm stengt og Sauron greide ikke å komme inn.
I året 1980 av det tredje tideverv, da dvergene lette og grov etter det mest verdifulle metallet av alle, mithril, grov de for grådig og for dypt og vekket dermed opp det onde og farlige vesenet som fikk navnet Durins bane fra dets søvn. Dette var en ond ånd (en ond ainu) fra eldgamle tider. Denne ånden, i skikkelse av en balrog, kjempet mot dvergene og drepte deres daværende konge, Kong Durin VI av Khazad-dûm. Det følgende året ble også kong Náin I, Durin VIs sønn, drept og dvergene ble tvunget til å flykte fra deres gamle hjem. Etter dette ble riket kjent som Moria, Den Sorte Slukt. Bare for å nevne det, er det ikke sikkert at det var dvergenes feil at denne balrogen ble vekket, siden det det samme året også dukket opp Nazgûlene opp igjen for å tjene sin gamle herre på ny.
Etter en stund begynte Sauron å befolke Moria med sine tilhengere, for det meste troll og orker, og at denne skrekken som hadde drevet dvergene fra stedet faktisk var en av Morgoths balroger. I 2799 av det tredje tidevervet ble slaget av Azanulbizar utkjempet ved og på Morias østport, og dvergene var suksessfulle i å drive vekk Saurons tilhengere, men våget ikke å gå inn i frykt for balrogen. Flere generasjoner senere dro Balin, som hadde vært en del av følget som dor til Erebor sammen med hobbiten Bilbo Lommelun for å gjenvinne Smaugs skatt, ledet en ny gruppe dverger til Moria og gjenåpnet byen. Til å begynne med gikk alt bra, men etter noen år ble dette nye samfunnet angrepet og ødelagt av orker og liknende vesener.
På slutten av det tredje tidevervet, på den tiden som er beskrevet i Ringenes herre, hadde Moria blitt et mørkt og forbannet sted. I Ringenes herre, da Frodo satte ut fra Kløvendal sammen med Ringens brorskap, hadde de egentlig planlagt å reise over Tåkefjellene. Da de ble stoppet av snøen på fjellet Caradhras, og måtte snu, fant de ut at de ble jaget av ulver og orker, og bestemte seg for å flykte inn i Moria, for så å gå veien under fjellene istedenfor over dem. I Moria fant de en bok som fortalte hvordan det var gått med Balin og hans følge, og de fant Balins grav. Mens de leste i beretningen skrevet av Balin og hans følge ble de angrepet av orker, og måtte straks flykte videre. På veien ut ble de forfulgt, og blant det som forfulgte dem var Durins bane, balrogen. Gandalv kjempet mot balrogen på en smal bro("the bridge of Khazad-dûm"), og greide å ødelegge halve broen slik at balrogen falt ned. I fallet klarte likevel balrogen å dra Gandalv med seg da balrogen fikk pisken sin til å hekte seg rundt Gandalvs legg. Slik falt de begge ned i avgrunnen, som vissnok skulle være bunnløs, under Durins bro. Resten av brorskapet greide å unnslippe orkene og Moria, og løp ned gjennom Dimrenndalen og kom seg til Lothlórien nesten helt uskadde.
Selv om Gandalv hadde felt balrogen og mange av orkene døde i Ringkrigen, forble likevel Moria et sted med mange onde skapninger.
Til tross for dette blir det fortalt at Durin VII gjenskapte et samfunn i Moria, og gjenskapte så mye han kunne av makten som folket der en gang hadde hatt, men mange dverger forble likevel ved Jernhøene, Aglarond, og det gjenskapte riket til Kongen under fjellet i Ensomfjellet. Til tross for dette er det sannsynlig at store deler av Durins folk igjen holt til under Morias fjell i Khazad-dûm, hvis man tenker på dvergenes store kjærlighet til mithril og lengselen deres etter sitt gamle hjem.
Brodjatsjij avtobus
Brodjatsjij avtobus (originaltittel: Бродячий автобус) er en sovjetisk film fra 1990, regissert av Iosif Khejfits.
Handling
Historien forteller om et omvandrende teater-tropp, som reiser på sin gamle nesten ødelagte buss fra en bygd til en annen for å vise publikum noen av deres forestillinger.
Filmen tar også opp problemet rundt materialisme, for eksempel problemet rundt å velge mellom kreativitet eller å tjene penger.
Winchester Model 70
Winchester Model 70 er et repetergevær med sylinderlås produsert av Winchester Repeating Arms.
Model 70 har vært i produksjon siden 1936. Riflen har opp gjennom årene kommet i forskjellige utførelser og i forskjellige kaliber. Riflen har vært meget populær i USA til sivilt bruk.
De første modellene som ble produsert fra introduksjonen i 1936 frem til 1963, kalles idag for Pre-64. Disse har en boltmekansime som er svært lik en Mauser M98 mekanisme, som har en stor klo-utdrager og kontrollert mating. Etter denne kom en modell som istedet har skyvemating. I de senere år gikk man nesten tilbake til originalen som da fikk navnet Classic. En Classic og en Pre-64 er altså ikke det samme.
De senere år ble kvaliteten særdeles variabel, og i 2006 ble den gamle fabrikken i New Haven, Connecticut lagt ned. Det var Browning som eide den gamle Winchester fabrikken, og Browning eies igjen av FN Herstal. Så i 2008 startet Browning opp med nyproduksjon av Winchester M-70 på FN Herstal's fabrikk i Columbia, South Carolina.
Det kan nevnes at eldre våpen av typen Pre-64, er i USA ettertraktet blant samlere.
Kamring
Modell 70 har blitt levert i følgende kamringer: .22 Hornet, .22-250 Remington, .223 WSSM, .225 Winchester, .220 Swift, .243 Winchester, .243 WSSM, .250-3000 Savage, .25-06 Remington, .25 WSSM, .257 Roberts, 6,5 x 55 mm Mauser, .264 Winchester Magnum, .270 Winchester, .270 WSM, 7 x 57 mm Mauser, .284 Winchester, 7 mm Remington Magnum, 7mm WSM, .300 Savage, .30-06 Springfield, .308 Winchester, .300 H&H Magnum, .300 Winchester Magnum, .300 WSM, .300 RUM, 7,92 x 57 mm Mauser, .325 WSM, .338 Winchester Magnum, .35 Remington, .358 Winchester, .375 Holland & Holland Magnum, .416 Remington Magnum og .458 Winchester Magnum.
Liste over slagene under den store nordiske krig
Liste over slagene under den store nordiske krig.
Bremsestråling
Bremsstrahlung (eller bremsestråling) er elektromagnetisk stråling som oppstår ved rask nedbremsing eller  akselerasjon av en ladet partikkel. Dette skjer f.eks når et elektron passerer gjennom feltet fra en atomkjerne. Fenomenet ble oppdaget av Nikola Tesla under høyfrekvensforskning mellom 1888 og 1897.
Årsaker og virkning
Bremsstrahlung må forklares ved kvanteelektrodynamikk. Når en ladet partikkel kommer nær en annen ladet partikkel vil de påvirkes av gjensidig elektromagnetisk kraft. Dette resulterer i en akselereasjon (avbøyning, nedbremsing eller øking av hastighet). Dette kan sees som en dipol mellom de to partiklene som endrer lengde og orientering over tid, og resulterer i utsendelse av energi i form av et eller flere fotoner. Frekvensen til de utsendte fotonene er avhengig av relativ hastighet, ladninger, masser og konsentrasjonen av flere ladninger. Effekten kommer uavhengig av hvilke partikler som beveger seg; Varme ioner (atomkjerner med høy midlere kinetisk energi) som beveger seg gjennom et område med kalde elektroner vil akselerere elektronene og ha samme effekt som varme elektroner med samme relative hastighet som beveger seg gjennom et område med kalde atomkjerner.
Energien som avgis er proporsjonal med 1/m² og der m er hvilemassen til partikkelen. Bremsstrahling er derfor spesielt viktig for lette ladede partikler som elektroner og positroner. Opptil energinivåer på 100 GeV bidrar bremsstrahlung i vesentlig grad bare til energitap i forbindelse med slike lette partikler. Bremsstrahlung vil normalt ha en flat fordeling for alle energinivåer opp mot maksimal partikkelenergi og deretter et raskt eksponensielt fall mot en klar avskjæringsverdi.
Ytre bremsstrahlung
«Ytre bremsstrahlung» refererer til forholdene når energitapet ved stråling langt overskrider tapene ved ionisering. Tap ved ionisering opptrer når interaksjonene medfører at elektronene eksiteres fra orbitalene rundt atomkjernen (krever f.eks 13.6 eV ved ionisering av et hydrogenatom i grunntilstand). Ytre Bremsstrahlung dominerer ved energinivåer over 50 keV.