cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den fruktbare halvmåne
Økologiske utviklingstrekk
I dagens fruktbare halvmåne har elvevann vært en potensiell kilde til konflikt i regionen. Elven Jordan ligger på grensen mellom Israel, kongedømmet Jordan og områdene administrert av Den palestinske selvstyremyndigheten. Tyrkia og Syria kontrollerer hver for seg en fjerdedel av Eufrats lengde, som ender i de lavere elvene som Irak er meget avhengig av. Ironisk nok har den konfliktfylte oppdemmingen av disse elvene ført til arkeologiske haste-utgravinger som har avdekket noen av de viktigste funnstedene i denne teksten, blant annet Abu Hureyra, Tell Mureybit, Jerf el-Ahmar og Hallan Çemi.
Heroldsfigur
Heroldsfigurer finnes i våpen hele tiden fra middelalderen til idag, og i alle land som har europeiske våpenskjold. Vi ser heroldsfigurer i riksvåpen, kongevåpen, kommunevåpen og slektsvåpen fra svært mange land.
London Palladium
I januar 1973 satte glamrockbandet Slade publikum i slik bevegelse at balkongen nesten brøt sammen. Marvin Gaye spilte inn sin dobbel-LP Marvin Gaye Live at the London Palladium her i 1976.
Den fruktbare halvmåne
Klima
Klimaet var den gang som i dag preget av Middelhavets innflytelse: på den ene siden var det tørre, varme somrer, og på den annen side milde vintre med nedbør fra vest. I den tidlige natufiske perioden fram til 11 000 f.Kr ble klimaet i pleistocen stadig bedre, med varmere og mer nedbørrike årstider, og befolkningen økte. Den natufiske kulturen spredte seg nordover med stadig nye landsbydannelser og sterkt press på lokale viltbestander. Så satte en tusen år lang tørkeperiode inn og raserte mye av livsgrunnlaget.
Heroldsfigur
Typer
Eksempler på heroldsfigurer er skjold delt inn i to like deler, vannrett delt («deling»), loddrett kløvd («kløvning») eller skrådelt (f.eks. kommunevåpen Ørland og slektsvåpen Rømer).
London Palladium
I 2000 ble teateret overtatt av Andrew Lloyd Webbers Really Useful Group, og har siden vært mest kjent for sine musikaler, som The King and I,  Chitty Chitty Bang Bang  og The Sound of Music.
Hin time i Getsemane
«Hin time i Getsemane» (engelsk: Gethsemane eller My Jesus, I Wold Ne'er Forget) er en amerikansk salme skrevet av Edward Payson Hammond under et besøk i Getsemane-hage i 1866. Sangen ble oversatt til bokmål i 1886 og til nynorsk av Johannes Barstad i 1889. Den ble videre bearbeidet i 1906.
Den fruktbare halvmåne
Klima
I den yngre dryastiden (ca. 10 900–9 600 f.Kr.) endret klimaet seg i retning av kjøligere og tørrere forhold. Samtidig med avsmeltningen av innlandsisen over Nord-Europa skjedde det en flytting av vestavindsbeltet mot nord, slik at middelhavsområdet og Midtøsten ble liggende i en kjølig tørkesone. Dessuten falt mengden karbondioksid (CO2) i atmosfæren, og dette rammet fotosyntesen til ville kornslag. Det medførte endringer i sammensetningen av plantesamfunnene og følges i forandringer av de fødeemner som befolkningen på stedet samlet inn.
Tricky
Tricky (egentlig Adrian Nicholas M. Thaws, født 27. januar 1968) er en engelsk musiker og skuespiller.
Heroldsfigur
Typer
Heroldsfigurer som ikke berører skjoldets eller feltets kanter, blir kalt for «svevende». Svevende heroldsfigurer er på engelsk kalt for «subordinaries».
Tricky
Han har samarbeidet med blant andre Björk, Cyndi Lauper, Elvis Costello, Grace Jones, Massive Attack, PJ Harvey og Red Hot Chili Peppers.
Heroldsfigur
Typer
En heroldsfigurs omriss (silhuett) kan være dannet av et heraldisk snitt, bl.a. en bjelke eller en streng dannet av bølgesnitt slik at hele figuren ofte blir kalt for en «bølge», f.eks. i Arendals byvåpen og i Grimstads.
Hin time i Getsemane
Originalversjonen har fem strofer. De norske utgavene har fire strofer. Salmen er oversatt til mange språk, blant annet gassisk og svensk.
Den fruktbare halvmåne
Klima
Omkring 10 900 f.Kr brakte yngre dryas også en kraftig avskoging av store deler av den vestlige randsonen, det vil si steppelandet og høylandet rundt fjellpartiet som strekker seg langs Middelhavet i dagens Israel, Libanon, Syria og Tyrkia. Tidlige jordbrukssteder som Abu Hureyra i det sentrale-nordlige Syria opplevde avskoging av det overgangslandskapet som både hadde skog og ville forekomster av rug og hvete. Trolig forlot de midlertidig sin landsby og bosatte seg i Tell Mureybit 50 km unna, på andre siden av Eufrat.
Heroldsfigur
Typer
Mens korsformer som går fra skjoldkant til skjoldkant (f.eks. i Nord-Trøndelag fylkeskommunes skjold) ofte regnes som heroldsfigurer, er dette diskutabelt for kors som svever og ikke berører kantene (f.eks. i Rogalands fylkesvåpen).
Den fruktbare halvmåne
Klima
Klimaendringene betydde at befolkningen ble presset sammen i de restområder som ennå hadde brukbar fødetilgang. Dette ga kanskje en lokal befolkningsøkning ved at befolkningen ble konsentrert på et mindre område, men førte samtidig til et større press på livsgrunnlaget og større behov for å intensivere tilgangen av mat. Dette, sammen med reduksjonen av fotosyntese i ville kornslag, er blant faktorene som kanskje presset fram økt eksperimentering med artene som egnet seg best for korndyrking.
Heroldsfigur
Litteratur
Andre land
Den fruktbare halvmåne
Klima
Fra 9 600 f.Kr. økte temperaturene igjen dramatisk ettersom sirkulasjonen i Nord-Atlanteren fant sin nåværende form. Nå satte varmeperioden holocen inn med virkning helt til våre dager. I Midtøsten ble det mer nedbør, og temperaturen økte nå med 7°C på bare hundre år. Økt CO2-innhold i lufta gavnet kornveksten. Større dyrkingsbelter, økt skog og grønnere beitemarker kunne nå kombineres med bevisst dyrking av de domestiserte kornslagene. Antakelig la nyvinningene i yngre dryas grunnlag for en befolkningseksplosjon da klimaet bedret seg radikalt.
Opprinnelig flora og fauna
Den fruktbare halvmåne har vært bebodd av moderne mennesker (Homo sapiens) i minst 10 000 år før klimaendringen skjedde. Vegetasjonen besto av lyse skoger med ulike dominerende arter. Med klimaendringen spredte gresshoppene seg over de mest tørre områdene mens skogene fortsatt holdt stand langs elver og innsjøer, ikke minst langs de store elvene i Mesopotamia. Yngre dryas medførte likevel en sterk, men midlertidig avskoging omkring 10 900–9 600 f.Kr.
Zagrosfjellenes skogsteppe i det vestlige Iran er en økoregion som i dag kanskje gir et inntrykk av hvordan vegetasjonen må ha sett ut ved jordbrukskulturens begynnelse i skråningene i randsonene av Den fruktbare halvmåne for 10–12 000 år siden.
Den fruktbare halvmånes klimatiske mangfold og betydelige klimatiske endringer oppmuntret evolusjonen av mange annuelle (ettårige) planter av type «r» som produserte mer spiselige frø enn perenniale (flerårige) planter av type «K». Regionens dramatiske variasjon av høydeforhold i randsonene, fremmet vekst av mange ulike spiselige arter på små områder, med mulighet for tidlig eksperimentering i kultivering.
Christoph Metzelder
Christoph Tobias Metzelder (født 5. november 1980 i Haltern) er en tidligere tysk fotballspiller.
Metzelder kom til Real Madrid fra Borussia Dortmund våren 2007. Han har totalt spilt 47 landskamper for. Han ble tatt ut i troppen til VM 2006.
Den fruktbare halvmåne
Opprinnelig flora og fauna
Faunaen bestod av en rekke dyrearter som lot seg jakte på, og etter hvert temme og domestisere. Hva som var viktigste dyreart lokalt varierte fra sted til sted. Eksempelvis fantes villsau over absolutt hele Den fruktbare halvmåne, men de ble bare domestisert i det sørøstlige Tyrkia og det nordlige Syria. Andre steder ble andre arter temmet.
Dyreartene som ble jaktet siden neolittisk tid var dåhjort (Dama dama), gasellearter, asiatisk villesel (Equus hemionus), villsau, geit, storfe, gris, hund, rødrev og hare. Av disse ti artene ble hele fem temmet og domestisert i perioden. Bare én av de domestiserbare artene ble ikke temmet – villeselet.
Kanskje viktigst, som blant andre evolusjonsbiologien Jared Diamond observerer i sin bok Våpen, pest og stål - Menneskenes historie gjennom 13 000 år, hadde Den fruktbare halvmåne de ville forgjengerne til åtte neolittiske grunnavlinger som var betydningsfulle for det tidlige jordbruket (det vil si ville stamarter til emmerhvete, enkornshvete, bygg, lin, kikert, erter, linse, og perlebelg), og fire av de fem viktigste arter av domestiserte dyr – kuer, geiter, sauer og griser – og den femte arten, hesten, levde i nærheten.
Dyrkede og temmede arter
Egypt ble derimot ikke påvirket av jordbruksutviklingen lengre øst og nord – utviklingen av storfehold og keramikk ved nedre Nilen før 8 000 f.Kr. var et resultat av påvirkning og kunnskapslån fra befolkninger lengre sør i Afrika. Den neolittiske revolusjonen i Egypt var vesensforskjellig fra Midtøsten – egypterne utviklet keramikk allerede før 8 800 f.Kr. – men ikke noe dyrking eller annet jordbruk utenom sannsynlig temming av storfe før 7 500 f.Kr. Selv eksistensen av storfeholdet er omstridt, det eneste sikre som vites om animalsk føde er at egypterne fisket i Nilen. De var dessuten årstidsnomader i alle fall fram til 6 600 f.Kr., og sau og geit ble ikke temmet før omkring 5 600 f.Kr., da også annet jordbruk synes å framtre.
Daphne Akhurst
Daphne Jessie Akhurst Cozens (født 22. april 1903 i Ashfield New South Wales i Sydney, død 9. januar 1933 i Sydney) var en australsk kvinnelig tennisspiller.
Akhurst vant damesingletittelen i Grand Slam-turneringen Australske mesterskapet fem ganger, i 1925, 1926, 1928, 1929 og 1930. Det er kun to kvinner som har vunnet flere singletittler i mesterskapet; Margaret Smith Court med elleve og Nancye Wynne Bolton som har vunnet seks ganger.
Hun har også vunnet fem doubletitler; i 1924 og 1925 med Sylvia Lance Harper, i 1928 med Esna Boyd Robertson og i 1929 og 1931 sammen med Louise Bickerton. Hun har i tillegg vunnet fire mixed doubletitler i det Australske mesterskapet.
Den fruktbare halvmåne
Dyrking av planter
Plantedyrking kom sannsynligvis forut for husdyrholdet i Midtøsten. De første stedene hvor det finnes spor av plantedyrking ligger i den vestlige randsonen av Den fruktbare halvmåne: Abu Hureyra (Syria) og Jeriko (Israel). Endringene med eksperimentering med dyrking kan ha vært relativt plutselige og dramatiske. De ville kornsortene var viktige kosttillegg allerede i jeger- og samlerkulturer, og de viktigste grøder var fra begynnelsen frø fra ville kornsorter. Det er tegn som tyder på at jegere og samlere så tidlig som 15 000 f.Kr. samlet ville kornsorter. Eynan i det nordlige Israel er et viktig funnsted for sanking av ville planter, både korn, terebint og mandelnøtter før og i yngre dryas.
I Abu Hureyra brukte man opptil 157 forskjellige plantearter i tidsrommet mellom 9 000 f.Kr. og 8 000 f.Kr. Ved Jeriko omkring 10 000 f.Kr. ble det dyrket mer enn 100 arter av fødeplanter, medisinplanter og fargeplanter. Befolkningen framstilte de nødvendige redskaper som kornsigd, kvernsteiner og beholdere til å oppbevare grøden. Dessuten skjedde det en bevisst eller ubevisst utvikling, kultivering, av de kornsorter som stadig utgjør rundt 70 % av den globale dyrkingen av matvarer.
Et viktig gjennombrudd inntraff da enten seleksjon eller mutasjon i et par gener frambragte arter hvor kornene hang igjen på akset helt fram til moden innhøsting. Det skjedde kanskje ved at de første bøndene høstet slike korn i større antall fordi disse aksene hadde flere korn under høstingen og dermed ble sanket i større antall. I så fall ble slike korn i større grad brukt under såing om våren, og spredte seg og ble dominerende framfor de «spontane» kornartene. I Abu Hureyra skjedde en slik endring i den andre bosettingsperioden (8 400–6 000 f.Kr.).
Liljeveien (Oslo)
Liljeveien (1A–25F, 2A–18D ) er en vei på Refstad i Bydel Bjerke i Oslo. Veien begynner i krysset Ribstonveien/Åkerøveien i vest og ender som blindvei ved en snuplass i øst. Fra snuplassen går det en privat vei inn til et boligsameie. Veien er ca. 250 meter lang og har rekkehus- og villabebyggelse.
Den fruktbare halvmåne
Dyrking av planter
Ville byggarter som Hordeum spontaneum ble gradvis erstattet av foredlede arter som «ventet på bonden» – slik som Hordeum vulgare. Det samme skjedde med vill og plantet enkorn-hvete. Endringene skjedde gradvis – det er flere eksempler på lokasjoner med både vill og domestisert bygg side om side – for eksempel Iraq ed-Dubb i Jordan. Ved fjellet Karacadag i Anatolia vokser fortsatt en vill art som genetisk kan sies å være opphav til 68 kjente, domestiserte kornvekster som brukes i landbruk i dag.
Liljeveien (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1937, og i området finnes også andre veier med blomsternavn.
Den fruktbare halvmåne
Dyrking av planter
I løpet av perioden mellom 8 000 og 6 000 f.kr. ble åtte viktige vekster tatt i bruk til dyrking. Toradet bygg (Hordeum spontaneum) som var en vill slektning av foredlet bygg (Hordeum vulgare) som brukes i dag, men den ville sorten finnes fortsatt i Midtøsten. Dette bygget ble dyrket i nærheten av dagens Damaskus i 7 800 f.Kr., og i 7 500 f.Kr. dyrket man emmerhvete (Triticum turgidum ssp. dicoccum) ved Jeriko, mens man samtidig dyrket enkornhvete (Triticum monococcum) ved Abu Hureyra.
Belgplanter og kornvekster var grunnlaget for kostholdet i de første jordbrukskulturer, men det finnes liten kunnskap om belgplantene, bortsett fra at det dreide seg om linser (Lens culinaris), erter (Pisum sativum), kikert (Cicer arietinum) og perlebelg («bitter vetch», Vicia ervilia). Utvilsomt var kikerter en viktig og tidlig basisart i nord, med genetisk opphav trolig i Anatolia. Dessuten dyrket man fra omkring 7 000 f.Kr også lin (Linum usitatissimum) for olje (oljelin) og til fibre (spinnelin) til bruk i tau, stry og tekstiler.
I tillegg ble pistasjearten terebint (Pistacia terebinthus) høstet flittig, men det vites ikke hvor tidlig den ble bevisst dyrket – vill høsting av nøttene kjennes til fra Eynan i Israel omkring 12 000 f.Kr.
Dyrking av nøtter og frukttrær, som oliven, dadler og fiken kjennes til først fra omkring 4 000 f.Kr. I et tredje og senere stadium begynte menneskene å kultivere flerårige fruktplanter som er langt vanskeligere å lykkes med, som epler, pærer, plommer og kirsebær.
Avlinger
Forskning tyder på at domestisering av plantesorter (i motsetning til husdyr) skjedde bare ett sted eller noen ytterst få steder for hver ny art, og at denne så spredde seg over store avstander gjennom seleksjon. Nedenfor nevnes noen planteslekter (ett latinsk navn) og arter (to latinske navn)
Bygg
Toradet bygg var fra begynnelsen av den mest dyrkede kornsorten og kjennes fra rundt 7 800 f.Kr. Bygg var mest viktig i den sørlige del av Fruktbare halvmåne, mens hvete dominerte i nord, inklusive Anatolia. Den mer kjente seksradet bygg dukket opp omkring 6 000 f.Kr., muligens som en følge av kunstig vanning. Den ble den grunnleggende maten for de antikke kulturene: egypterne, babylonerne og hittittene.
I det gamle Egypt ble bygg brukt til å framstille både øl og brød. Kornet ble tresket, malt og formet til brød som deretter ble bakt. Noen av brødene ble spist mens andre ble gjæret.
Bygg ble senere stort sett fortrengt av hvete, men den brukes stadig til dyrefor, produksjon av alkohol som øl og brennevin og visse typer matlaging. Bygg er stadig bedre å dyrke i kjølige, forblåste områder enn hvete og har dessuten kortere vekstperiode og tåler i tillegg salt i jorden.
Lise Holanger
Karriere
Holanger begynte karrieren sin i Leinstrand Idrettslag, men da denne ble slått sammen med Kattem, gikk hun over dit. I Kattem begynte hun som spiss, men ble etter hvert flyttet ned til midtbane og til slutt midtstopper. Det var der hun spilte da Kattem fikk sin toppseriedebut i 2005. Da var Lise Holanger allerede en av de etablerte spillerne.
Den fruktbare halvmåne
Hvete
Hvete dominerte dyrkingsutviklingen i det nordlige området av Den fruktbare halvmåne. Trolig har både enkorn hvete og kikert sin opprinnelse i Anatolia. Enkorn (Triticum monococcum) er utviklet fra vill enkorn (Triticum boeoticum) som hører hjemme i det nordlige området av Den fruktbare halvmåne, og finnes ennå viltvoksende i Tyrkia, Irak og Iran. Enkorn er en primitiv kornsort med 1–2 korn for hvert aks. Den ville utgaven er funnet i store mengder i arkeologiske utgravninger.
Lise Holanger
Karriere
2005-sesongen ble imidlertid en vanskelig sesong for Kattem og Holanger. på tross av gode medspillere som Marie Knutsen, Guro Knutsen og Gunilla Forseth, ble det mange tap og få mål på laget. Lise Holanger scoret sitt første og eneste mål i den 13. serierunden, men til gjengjeld ble det matchvinnermålet, da hun scoret 4-3-målet til Kattem over Røa og sikret Kattem lagets eneste seier. På tross av nedrykk med klar margin, ble Holanger i klubben, som ellers mistet flere profiler. Holanger ble også med opp igjen, og i 2007-sesongen ble hun ansett som en av de beste veteranene. Holanger og Kattem hadde en langt bedre sesong i 2007, og hun var med på å sikre laget fortsatt spill i Toppserien. Meistad scoret sitt første og eneste mål for sesongen igjen mot Røa i 21. serierunde. En av forklaringene på Holangers beskjedne målprotokoll var at hun hadde flere skadeavbrekk.
Den fruktbare halvmåne
Hvete
Emmer (Triticum turgidum) er også enkorn og primitiv kornart. Den er utviklet fra vill emmer (Triticum dicoccoides) som oppsto allerede for omkring 50 000 år siden ut fra en kryssing mellom de ville gressortene Triticum urartu og Aegilops speltoides. Dyrket emmer har siden utviklet seg til former med nakne kjerner hvor særlig durumhvete stadig blir dyrket i stor stil.
Lise Holanger
Karriere
I januar 2008 dro imidlertid Holanger til nettopp Røa. Kort tid etter overgangen, men ikke relatert til den, ble hun tatt ut på landslaget. Bjarne Berntsen opplyste imidlertid om at Holanger hadde blitt sett på over tid, men at hun var mye skadet i 2007. Holanger fikk imidlertid bare én kamp, en treningskamp mot Sverige, der hun spilte de siste 20 minuttene. I Røa spilte hun for det meste spiss sammen med Lene Mykjåland og tidligere lagvenninne fra Kattem Guro Knutsen. Hun spilte fast, bortsett fra to kamper mot Amazon Grimstad, og scoret 4 mål på de første 13 kampene (tre av dem mot Fart). Imidlertid ble Holanger igjen skadet, og hun var ute resten av sesongen. I begynnelsen av 2009 tok hun avgjørelsen å legge opp. I begynnelsen av 2011-sesongen bestemte Holanger seg for å spille igjen, da for Kattem.
Lise Meistad er utdannet ergoterapeut med ferdig utdannelse fra Høgskolen i Sør-Trøndelag i 2003.
Den fruktbare halvmåne
Hvete
Moderne hvete (Triticum aestivum) finnes for første gang i Nildalen rundt 5 000 f.Kr. og er en seksbladet naken form for spelt som har oppstått ut ifra en kryssing mellom emmer og villarten Triticum tauschii som har et høyt proteininnhold. Arten er meget lett å treske, men har ikke fortrengt emmer fullstendig.
Temming av dyr
Funn i Hallan Çemi fra 10 000 f.Kr. kan riktignok tyde på temming av gris på dette stedet parallelt med at kun ville arter av korn og andre dyrearter ble utnyttet, men tolkingen av funnet er omstridt.
Husdyrholdet ga dyrebar gjødsel som må ha økt planteproduksjonen. Det virker hevet over tvil at husdyrholdet i stor grad erstattet proteinkilden fra jakt på ville dyr, selv om dette neppe var bevisst og dessuten tjente også belgplanter som proteinkilde.
De ulike dyrene ble forsøkt temmet på ulike steder i området, selv om det kan være vanskelig å avgjøre om knokkelfunn fra dyr kom fra jakt eller husdyrhold. Det finnes dog noen trekk som avslører temming. Tamdyr er mindre enn de ville artene (noe som gjorde dem lettere å håndtere), og på funnstedene er redusert vekt på levningene et tegn på domestisering. Knokkelfunn domineres av ungdyr og av hanner fordi hunner i avlsdyktig alder ikke ble slaktet like hyppig. Videre er antallet knokkelfunn høyere enn hva som normalt blir funnet i jeger- og samlerkulturer.
De ulike temmingene og introduksjonene av husdyrhold er gjengitt nedenfor:
Sau (høyland) og geit (fjellområder) ble altså temmet først, men bare i en liten del av det området hvor de levde vilt. Sauene hadde ennå ikke lang ull, det ble framavlet først langt senere. Det er påvist at temmingen av disse to artene fant sted i de områdene hvor de også hadde vært viktigst i jakten. Ved Ganj Dareh i Iran tolkes temmingen ved at skjelletfunnene avslører at det ble fortært geiter med endret kjønnsfordeling og redusert kroppsstørrelse.
Den franske arkeozoologen Daniel Helmer har ved utgravningen av Cayönü (like ved Hallan Çemi) i det sørøstlige Tyrkia vist at storfe ble domestisert like tidlig som sau i dette området. Kroppsstørrelsen på storfeet gikk ned, spesielt for oksene, som i vill form var langt større enn dagens tamokser. De minste individene ble valgt, okser med skuldermål høyere enn en voksen mann var neppe særlig fristende å håndtere.
Kveg og svin ble temmet i minst to omganger uavhengig av hverandre, både i Den fruktbare halvmåne og Øst-Asia. Kveg ble dessuten også temmet i nordlige Afrika og Egypt. Kveg, svin, sau og geit ble medbrakt av tidlige kolonister til Kypros allerede før 7 000 f.Kr., hvor pionerene fra Midtøsten også dyrket korn og belgfrukter.
Overgangen fra jakt og sanking til jordbruk
Overgangen fra jeger- og samlerkulturen, hvor mennesket var en del av de lokale biotoper (fra gresk bios = «liv» + topos = «sted», levested), til jordbrukskulturen, hvor menneskene omformer biotopene etter eget behov, ble av den australske arkeologen Gordon Childe kalt for «den neolittiske revolusjonen».
I begynnelsen antok forskerne at skiftet skjedde brått, fulgt av åkerbruk og bykultur, men nyere undersøkelser og forskning kan tyde på at det ikke var en plutselig revolusjon, men en mer gradvis evolusjon og at overgangen skjedde gradvis fra den ene livsformen til den andre. Dette spørsmålet er fortsatt uløst, og forskningen synes i dag å godta at årsakssammenhengene kan ha vært ulike på ulike steder. Det er dog tydelig at da overgangen skjedde var den ledsaget av et skifte i kulturen som helhet.
Eksterne teorier
Det er framsatt ulike teorier for hvorfor og hvordan skiftet fra jakt og sanking til jordbruk fant sted:
Disse teoriene er «eksterne» ved at de peker på ytre forhold – hvor klimatiske endringer så å si tvang eller motiverte menneskene til å intensivere sin matproduksjon gjennom husdyrhold og dyrking.
Det er påvist at tendensen til sterkere årstidsvariasjon satte inn allerede omkring 22 000 f.Kr. Det er også påvist at alle naturlig beboelige områder av jorden var bosatt allerede omkring 15 000 f.Kr., og at det særlig i Midtøsten må ha funnet sted en befolkningsøkning innen allerede bosatte områder.
Befolkningsteoriene er vanskelige å dokumentere eller teste. Det er påvist at antallet funnsteder økte i regionen, og mange tolker dette som et tegn på betydelig befolkningsvekst parallelt med overgangen til jordbruk. Først senere under den neolittiske revolusjonen er det ved en lokasjon, Ain Ghazal i Jordan, påvist sterk befolkningsvekst. Befolkningen ble firedoblet på noen få hundreår omkring år 7 000 f.Kr. Men dette er tolket dithen at intensivt jordbruk andre steder har ledet flyktninger til å trekke til Ain Ghazal, hvor det er påvist arkeologisk at presset på jorda økte ytterligere gjennom intensiv dyrking og nedbeiting fra geiter. Dette igjen synes å ha ført til at grupper forlot Ain Ghazal og ga opp jordbruk midlertidig, og ble halvnomadiske husdyrholdere.
Interne teorier
Trevor Watkins ved Universitetet i Edinburgh framholder at virkelig utbredt korndyrking i noe særlig omfang i større deler av Den fruktbare halvmåne, først framstår tidligst omkring 8 800 f.Kr. I så fall startet den intensiverte dyrkingen først etter yngre dryas, kanskje på grunn av befolkningspress eller andre sosiale årsaker.
Slike funn leder mot «interne teorier» for skiftet til jordbruk og husdyrhold, hvor man fokuserer mer på menneskets aktive og opportunistiske rolle, og mindre på eksterne faktorer utenfor menneskets kontroll. Det er nå vel dokumentert at bofast befolkning og landsbyer kom forut for jordbruket – Eynan i Israel og Hallan Çemi og Göbekli Tepe i Tyrkia er bare tre av mange før-agrikulturelle landsbyer. Flere landsbyer oppstod før yngre dryas, uten kultivasjonsjordbruk.
Andre historikere har pekt på rene mentale utviklingstrekk og -forutsetninger bak jordbruksrevolusjonen.
Nye livsmønstre og tankesett
Overgangen til dyrking og husdyrhold var tøff for menneskene – den var ledsaget av større arbeidsbyrde, mer ensidig kost, og større risiko for spredning av sykdommer fra husdyrene. Eksempelvis brakte storfeholdet med seg malaria. I Abu Hureyra er det direkte påvist en ny arbeidsdeling mellom kjønnene – den form for slitasje i rygg og knær som følger av å male korn i steinkvern (skubbekvern) sittende på kne eller på huk, er bare funnet i de kvinnelige skjelettene fra bostedet. Befolkningsøkningen sammenfalt også med hyppigere graviditeter.
Naseby (andre betydninger)
Naseby kan vise til:
Den fruktbare halvmåne
Nye livsmønstre og tankesett
Levealderen gikk utvilsomt drastisk ned, kanskje med så mye som tjue år. Overgang fra melbakst til koking av grøt og vellinger i leirkar fra ca. 7 000 f.Kr., medførte sterk vekst i karies. Forventet levealder i Jeriko var neppe mer enn om lag 25 år etter overgangen til jordbruk. Dette ga økt fokus på døden og kan ha vært en viktig faktor bak dødskultusen som finnes i så mange av de tidligste byene.
Det har vært påpekt av en rekke forskere at overgangen til jordbruk var endelig og irreversibel, av flere grunner. Den sterke befolkningsveksten gjorde det mange steder ganske enkelt umulig å gå tilbake til jakt og sanking på samme arealet. Bruken av husdyrgjødsel i plantedyrkingen talte for å fortsette det parallelle jordbruket der dette slo rot. Dessuten inngikk mennesket i en slags symbiose med både planter og husdyr, hvor menneskets ubevisste eller bevisste seleksjon og avl etter hvert gjorde de nye artene ute av stand til å formere seg uten menneskelig medvirkning.
Flere steder ser man også tegn på offerritualer. Det antas at symboler i Göbekli Tepe og Jerf el-Ahmar avdekker frykt for den villenaturen. I Çayönü i dagens Tyrkia fant man en polert steinplate og en kniv med blod fra både mennesker og dyr på. Steinen var omgitt av hodeskaller og passer tilsynelatende godt med funn fra et annet sted i Tyrkia, Çatal Höyük, hvor man har avdekket hodeskaller som var dekket med leire og med muslingskall i øyeåpningene. Det var en også en kvinnelig gudefigur og veggmalerier som viste hodeløse lik som ble spist av gribber.
Fruktbare halvmånes videre betydning
Overgangen til dyrking var fullført i store deler av regionen omkring 8 800 f.Kr., og overgangen til husdyrhold virker utbredt ved 7 000 f.Kr. På denne tiden var det fortsatt randsonene i nordvest og nordøst som stod for jordbruksutviklingen, elvedalene var ennå ikke mye bebodd. Nilens «ville» periode (11 000–8 000 f.Kr.) med stor vannføring og ustabile nedbørforhold ga en pause i den urbaniseringen man hadde sett, og Mesopotamia ved nedre Eufrat og Tigris var dels sumpaktig, dels tett skogdekt langs elveløpet med stor sykdomsrisiko og vanskelige bosettingsforhold. Alle tre elvesystemene hadde årstidsvariasjon med flomperioder, som lenge gjorde bosetting og dyrking vanskelig.
To innovasjoner synes samtidig å ha styrket de dynamiske kreftene rundt overgangen til jordbruk. For det første oppstod nå vide nettverk av handel med obsidian, en hard steinart som ble fraktet over svært lange strekninger – fra sentrale Tyrkia til sørlige Jordan, og fra Øst-Tyrkia til det sørvestre Iran. For det andre ble kunsten å brenne keramikk oppfunnet spontant i Midtøsten etter 6 900 f.Kr, riktignok senere enn tilsvarende oppfinnelser i bl.a Egypt og Japan. Keramikken muliggjorde bedre lagringsmetoder, og rundt 6 000 f.Kr har denne muligheten for koking av mat og lagring av korn over tid gjort det mulig å introdusere jordbruk i stor skala også i de tidligere risikable sumpområdene i Egypt og Mesopotamia, hvor elvene ble drenert for dyrking. Halafperioden har denne tidlige dyrkingsperioden med keramikk i Mesopotamia blitt kalt.
Omkring år 4 000 f.Kr ble det gjort to nye innovasjoner som endret regionens og verdens historie dramatisk. Skrivekunsten oppsto i de sentrale rikene i Mesopotamia, mens kunsten å utvinne kobber og etter hvert lage bronse oppstod i fjellregionene i randsonen hvor slike metaller var tilgjengelige. Også den sivile og militære bruken av hest ble introdusert fra Sentral-Asia via randsonene. Trolig ble også villesel tatt i bruk sammen med okser for å trekke ploger og vogner med hjul. Mesopotamia gikk nå inn i det som har vært kalt Ubaidperioden, med ulike konkurrerende bysentra som ble avløst av den første staten som fra 3 500 f.Kr. rådde over hele slettelandet – Uruk.
Som erfaringene fra Ain Ghazal i sørlige Jordan viste, var risikoen for overkultivering, nedbeiting og utarming av tørre steppelandskap stor. De høyereliggende områdene i randsonene av Den fruktbare halvmåne kunne ikke brødfø like store befolkninger som Mesopotamia og Egypt etter at jordbruket ble intensivert der, men økologisk var randsonene kanskje mer bæredyktige over tid. I tider med klimaforverring eller sterkt ressurspress bevarte de høyere og mer vannrike og varierte randsonene sine fortrinn, og kom siden til å dominere de tettere befolkede slettelandene en rekke ganger. Både Hetitterriket (fra 1 800 f.Kr.), Perserriket (fra 600 f.kr) og osmanene (fra 1450 e.Kr.) er eksempler på perioder hvor randsonene dominerer og tar kontroll over de fruktbare elvedalene.
I moderne tid er randsonene mer utviklet enn slettelandet, og de to høylandsstatene Tyrkia og Iran har i flere århundrer hatt en klart høyere grad av økonomisk utvikling og politisk selvstendighet enn slettelandene Syria og Irak. I en periode hvor tilgangen til vann blir stadig viktigere, kan dette styrkeforholdet vise seg å tippe ytterligere i randsonenes favør.
Tidsperioder i Den fruktbare halvmåne
I moderne forskning hvor fokuset på klimatiske variasjoner er mer framtredende enn det tidligere fokuset på kulturelle «typer» og «perioder», går en viktig skillelinje i den aktuelle perioden mellom istiden pleistocen og varmeperioden holocen, hvor jordbruket er den kulturelle hovedskillelinjen og yngre dryas er den ytre klimatiske. Begreper som mesolitikum om overgangsperioden mellom steinalderen (paleolitikum) og jordbruksalderen (neolitikum), samt annen «fininndeling» av tidsepokene (PPNA, PPNB), er omstridt i moderne arkeologi og fokuset på kulturelle «perioder» er i økende grad i ferd med å utgå fra faglitteraturen.
Tidsperiodene med angivelse av tradisjonelle «perioder», viktige kulturelle utviklingstrekk og klimatiske trender er gjengitt nedenfor:
Kilde: Chris Scarre (red), The Human Past – World Prehistory & the Development of Human Societies, Thames&Hudson, 2005.
Perioden umiddelbart etter kuldeperioden yngre dryas, og særlig med den sterke bedringen av klimaet fra ca. 8 000 f.Kr., faller sammen med betydelig oppblomstring av bosettinger og utvikling av husdyrhold.
Institutt for energiteknikk
Institutt for energiteknikk (IFE) ble etablert i 1948 som Institutt for atomenergi (IFA), og fikk i 1980 dagens navn.
IFE driver blant annet forskning på følgende områder: fornybar energi-, miljøteknologi og fysikk (Kjeller), nukleærteknologi (Kjeller) og petroleumsteknologi (Kjeller). I Halden er virksomheten spesialisert innen digitalisering. IFE forsker på komplekse og samfunnskritiske områder knyttet til digitale systemer, med spesiell vekt på digital transformasjon av organisasjoner. Satsingsområder er anvendt data science, anvendt nukleærvitenskap, kontrollrom og interaksjonsdesign, menneske og automasjon, menneskesentrert digitalisering, risiko, sikkerhet og sikring samt virtuell og utvidet virkelighet. IFE har sammen med partnere startet AI-klyngen og startet i 2020 det første årlige konferanseplattformen AI+, som også har en akademisk gren som heter ICAPAI. Haldenmiljøet er helt ledende i Norge på anvendt kunstig intelligens. En annen stor satsing er Min digitale by (My digital city) som handler om fundamentale endringer i måten vi jobber og lever på, hvordan offentlige tjenester tilbys og utføres, samt hvordan sosiale medier påvirker vår atferd og kommunikasjon med andre.
IFE er vertsorganisasjon for det internasjonale Haldenprosjektet, med deltakere fra 19 medlemsland.
IFE har drevet to forskningsreaktorer. Det ble i juni 2018 besluttet at forskningsreaktoren i Halden måtte legges ned etter 60 år. IFEs styre vedtok 25. april 2019 at også Jeep II-reaktoren på Kjeller stenges ut fra en helhetsvurdering av tekniske og økonomiske forhold. JEEP II-reaktoren på Kjeller hadde vært i drift siden 1967 og blitt brukt til banebrytende grunnforsking i fblitt brukt av forskere nasjonalt og internasjonalt innen fysikk, materialer, kreftmedisin og fornybar energi, samt atomnedrustning, mens Haldenreaktoren brukes til forskning på materialteknologi og kjernebrenselsikkerhet. Dermed er begge de norske atomreaktorene stengt. Norge går inn i en ny tid med nedbygging av det nasjonale atomprogrammet som startet i 1948. Staten etablerte Norsk nukleær dekommisjonering (NND) i 2018 som et forvaltningsorgan som på sikt skal overta ansvaret for samtlige nukleære anlegg og nedbyggingen.
Historikk
I de første årene etter krigen satset Norge sterkt på atomforskning. Gunnar Randers startet den norske atomforskningen ved Forsvarets forskningsinstitutt allerede i 1946 sammen med Odd Dahl. Det skjedde med Stortingets godkjennelse. Flere forskere ønsket ikke at atomforskningen skulle foregå i militær regi. Forsvarsministeren, Jens Chr. Hauge, støttet likevel prosjektet og sørget for tilstrekkelig finansiell støtte.
Institutt for atomenergi (IFA) ble i 1948 etablert som en sivil avlegger fra Forsvarets forskningsinstitutt med Gunnar Randers som direktør frem til 1970. I perioden 1947-51 fikk denne forskningen mer offentlig støtte enn all annen naturvitenskapelig forskning. Norges første atomreaktor (JEEP) stod klar på Kjeller i 1951. På det tidspunktet var det bare stormaktene USA, England, Frankrike, Sovjet og Canada som hadde atomreaktorer.
I 1970 ble over 1000 tønner radioaktivt avfall gravd ned på jordet ved siden av reaktorhallen. Disse ble gravd opp igjen i 2001 etter påtrykk fra miljøbevegelsen. Tønnene ble så fraktet til langtidslagring i avfallsdeponiet i Himdalen i Aurskog-Høland.
På 1980-tallet gjennomgikk IFE en omstilling med ny programprofil. Bevilgningene fra staten gikk ned, mens egen omsetning økte med inntekter fra oppdragsforskning og kommersialisering. Petroleumsforskning, fornybar energi, kontrollromsteknologi og menneske-maskin-kommuniksjon var blant noen av områdene som vokste i denne perioden. Fra 1990-tallet fikk IFE en ledende posisjon innenfor norsk energi- og miljøforskning, med fokus på områdene hydrogenlagring, miljøteknologi, solenergi og fornybare energisystemer.
I tilknytning til reaktoren på Kjeller ble spillvannet tidligere sluppet ut i Nitelva. På begynnelsen av 2000-tallet ble det hevdet i den lokale pressen at dette førte til økte krefttilfeller, men så langt har det ikke blitt påvist en sammenheng mellom utslipp og antall krefttilfeller.
I 2006 måtte reaktoren JEEP-II stenges ned noen uker på grunn av en radioaktiv lekkasje inne i reaktorhallen. Driftsforstyrrelsen ble utredet og det ble konkludert med at den sannsynligvis skyldtes en lekkasje i rekombineringskretsen i eller nær en pumpe. Utslippet av radioaktivitet i denne forbindelse var svært lave. Det ble ikke målt utslipp med høyere verdier enn det som følger av normal drift.
IFE har på 2000-tallet satset tungt på solcelleforskning. Det nye solbygget på Kjeller, som sto ferdig i april 2009, har kostet rundt 50 millioner kroner, og er dermed en av de største investeringene IFE har gjort gjennom tidene. Ytterligere millioner kroner har blitt investert i avansert utstyr, med bidrag fra Forskningsrådet og industripartnere. Forskningssenter for Miljøvennlig Energi (FME), som senteret heter, skal jobbe med blant annet fremstilling og karakterisering av krystallinsk silisium, det viktigste materialet for fremstilling av solceller.
Ingusjere
Ingusjere (ingusjisk: ГIалгIай – ghalghai, IPA-uttale: ) er et folkeslag i Nord-Kaukasus, med hovedbosetningsområdet i Russlands delrepublikk Ingusjetia. De kaller seg selv ghalghaj (ingusjisk: ghal «festning» og ghaj «innbyggere»). Ingusjerne er hovedsakelig sunni muslimer og snakker ingusjisk, som tross ofte gjentatte påstander om det motsatte, ikke er innbyrdes forståelig med tsjetsjensk, selv om språkene er nær beslektet. Ingusjerne og tsjetsjenerne blir samlet kalt vainakh.
Institutt for energiteknikk
Kritikk om oppbevaring av atomavfall
I august 2019 publiserte Aftenposten en artikkel om Direktoratet for strålevern og atomsikkerhets kritikk om oppbevaringen av brukte uranbrenselsstaver i Jeep-1-stavbrønnen hos Institutt for energiteknikk (IFE) på Kjeller.
Ingusjere
Religion
Ingusjerne er muslimer.
Institutt for energiteknikk
Kritikk om oppbevaring av atomavfall
De 3,1 tonnene med uranbrenselsstaver ble opprinnelig lagret i stårlrør, som nå er delvis rustet i stykker. På 1980-tallet ble stavene satt i rustfrie beholdere, som nå er eneste barriere mot vanneksponering. Bygningen som omslutter Jeep-1-stavbrønnen, har ifølge DSA ikke tilstrekkelige sikkerhetsbufre for å forebygge uhell og hindre utslipp av stråling til næromgivelsene.
I mars 2016 ba DSA om detaljerte katastrofeanalyser om strålefaren for naboer og ansatte ved brann eller eksplosjon ved et gammelt lager for uranbrensel. Men de har per dags dato ikke mottat analysen, og kritiserer IFE for å ikke ta dette alvorlig.
Ingusjere
Religion
Ingusjerne havnet under russisk overhøyhet i 1810. Under andre verdenskrig ble de feilaktig beskyldt for å samarbeide med nasjonalsosialistene, og hele befolkningen ble deportert til Kasakhstan og Sibir, hvor anslagsvis en fjerdedel av befolkningen omkom. De ble rehabilitert på 1950-tallet etter Stalins død, og fikk tillatelse til å vende tilbake til sitt hjemland i 1957, selv om de nordlige ingusjernes landområder da var blitt avstått til Nord-Ossetia. I 1992 ble de gjenværende ingusjerne kastet ut fra sin hovedstad Vladikavkaz.
Institutt for energiteknikk
Kritikk om oppbevaring av atomavfall
Frederic Hauge i miljøstiftelsen Bellona kritiserer også atomlagringen på Kjeller. Høsten 2018 ble IFE anmeldt til politiet, både av Bellona og Aurskog-Høland kommune, for ulovlig lagring av åtte tønner med flytende, syreholdig atomavfall i deponiet i Himdalen.
IFE vedgår at forholdene ikke er optimale, men mener uttalelsen fra DSA er overdrevet.
Forskningsjuks
I 2019 varslet en ansatt om at det var manipulert med forskningsresultater ved atomreaktoren i Halden. En granskning viste at varsleren hadde rett, og at minst fire store atomkraftkonsern hadde mottatt forskningsdata fra IFE som var manipulert.
IFE-direktør Nils Morten Huseby uttalte at granskningen hadde avdekket alvorlige forhold med risiko for sikkerhetsmessige og økonomiske konsekvenser. IFE hadde derfor besluttet å anmelde forholdet til Økokrim.
I den ferdige granskingsrapporten slo IFE fast at det foregikk omfattende forskningsjuks ved atomreaktoren i Halden.
Fylkesvei 6808
Fylkesvei 6808 (Fv6808) går mellom Voll og Mæla i Stjørdal kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 37 (Nord-Trøndelag).
Fylkesvei 3202
Fylkesvei 3202 går mellom Karljohansvern og Lystlunden i Horten.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 713 (Vestfold).
Naseby
Naseby er en landsby i distriktet Daventry i grevskapet Northamptonshire, England. Den ligger omkring 11 km fra Market Harborough. Den ligger 4 km fra kryss 2 ved veien A14, noe som gir den tilgang til det nasjonale veisystemet, og det er jernbanestasjon i Market Harborough. Ved folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 687 innbyggere.
Historie
De første som slo seg ned på stedet, valgte det antagelig på grunn av dens geografi; landsbyen ligger i en sterk forsvarsposisjon. På 500-tallet var det en angelsakser ved navn Hnaef som ga navn til stedet, Hnaefes-Burgh («Hnaefs borg»). I 1086 ble landsbyen omtalt i Domesday Book, men ved denne tid hadde stedsnavnet utviklet seg til Navesberie. I senere opptegnelser har landsbyen blitt omtalt som Navesby og Nathesby, som til sist ble Naseby
Stedet er mest kjent for slaget ved Naseby, som sto i 1645 under den engelske borgerkrigen. Selve slagstedet er ved Naseby Field, omkring 2,5 km nord for landsbyen. I selve landsbyen ligger et lite museum til minne om slaget. Det fantes tidligere et museum viet til slaget også i Daventry, men dette ble nedlagt i 2004.
Dagny Berger
Dagny Berger (født 16. september 1903 i Asker, død 10. mai 1950 på Bygdøy i Oslo) var Norges første kvinnelige flyger. Hun tok sitt flysertifikat i England i 1927.
Berger vokste opp på Berger gård på Rykkinn i Vestre Bærum, og ble en av Norges første kvinner med sertifikat for bil i 1923. Med sin første bil, en toseters Willys Overland, deltok hun i ulike billøp, for eksempel i et israce på finske sjøer. Berger reiste også blant annet til Arendal og Stavanger i juli 1925 og fikk 30 kroner i bot av Stavangerpolitiet for å ha kjørt «i vaaldsom fart opover Musegaten, samt undlatt aa gi signal eller saktne farten da vognen krytset Kannikgaten». Året etter kjørte hun fra Oslo til Boris Gleb for å se Nord-Norge.
Våren 1927 ble hennes søknad om opptak ved Hærens Flyvevæsens Skoler på Kjeller avvist – hun var sivilist. De henviste henne til England og de store flyfabrikkenes egne skoler. I juni begynte hun ved The De Havilland School of Flying på Stag Lane Aerodrome i Middlesex. Der fløy Berger en rødmalt todekker av typen DH 60 Moth, og ble den attende kvinnen som fikk sitt flysertifikat der og blant de 50 første i verden. Undervisningen finansierte hun ved at hun arbeidet som sjåfør og kjørelærer for en indisk familie i London. Berger fikk sitt flysertifikat 27. september 1927. Det hadde tatt henne 20 flytimer og kostet omtrent 1000 kroner.
Da hun ble intervjuet av Aftenposten høsten 1927 sa hun:
Etter flyverutdannelsen reiste hun tilbake til Norge og forsøkte å skaffe seg seg et levebrød ved å drive flyvirksomhet. Hun søkte om finansiell støtte fra flyfabrikkene i England, men fikk ikke napp. Den eneste som var interessert var P. Otterness som eide Bygdin høyfjellshotell, men hun klarte ikke hans krav til å finne andre interessenter som kunne skaffe de 9000 kronene han krevde i annen kapital. Dermed måtte Berger oppgi drømmen om et eget fly, og hun fløy ikke selv igjen. Hun valgte å gå tilbake til å arbeide som hushjelp og guvernante, med arbeidssted i Montréal (1929), New York (1930) før hun reiste til Frankrike og Versailles, Paris og Nice inntil hun flyttet hjem for godt i 1933.
Berger oppnådde ikke å bli like kjent som flyverske på samme måte som den andre norske kvinne med flysertifikat Gidsken Jakobsen. Dagny Berger døde i en drukningsulykke på Bygdøy i 1950.
Ioannes
Ioannes, Ioannis og Iohannes er transkripsjoner av det greske mannsnavnet Ιωάννης. Navnet har opprinnelse i hebraisk Yochanan og betyr «Gud er nådig».
Moderne greske varianter av samme navn er: Γιάννης (Yannis, Yanis), Γιάννη (Yanni) og Γιάννος (Yannos).
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Ioannes og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Sorenskriver
Sorenskriver (forvanskning av «edsvoren skriver» ) er en statlig embetsmann og betegnelsen på en dommer som er øverste administrative leder av en domstol i første instans. Domstol i første instans vil, med veldig få unntak, si tingrett. Sorenskriverordningen ble innført på bygdetingene ved forordning av 31. juli 1591. Forordningen kom med påbud om at det skulle ansettes en «svoren skriver» i alle sogn, dvs. en for hvert bygdetings rettskrets, eller tinglag, som det senere ble kalt i Christian IVs Norske Lov av 1604. Embetsdistriktet til en sorenskriver bestod vanligvis av flere tinglag. Fra slutten av 1920-tallet ble ikke betegnelsen «tinglag» brukt. I stedet ble det beskrevet hvilke herreder (kommuner) embetene dekket.
Men bøndenes klager på sorenskrivere dreide seg om at de tok så og så mye for å avsi en dom eller skrive kopier av rettsdokumenter for folk. Sorenskriveren tok betalt pr side, og det fantes eksempler på at han skrev med uvanlig svære bokstaver for å kunne ta seg ekstra betalt. I indre strøk av Agder sa folk om fogd og sorenskriver: «Fanden i helvete stappe desse dritholkane!» I 1633 kom en forordning som påbød sorenskriverne å skrive rett inn i tingbøkene det som ble sagt og gjort på tinget. Fra da av er tingbøkene preget av overstrykninger og rettelser, og derfor vanskeligere å lese. Men tidligere var det et problem at sorenskriverne kladdet det som ble sagt på tinget, og renskrev ved innføring i tingboken. For dette var hans fortolkning eller gjengivelse av det som var sagt, slik han oppfattet det uten kanskje helt å forstå den lokale dialekten.
Sorenskriveren skulle opprinnelig ikke være dommer, men en skriver som ga bistand til lagrettemennene, først og fremst med å utforme og nedskrive domsbrevene. Etter hvert fikk imidlertid sorenskriveren en dommerfunksjon; først som meddommer, senere som hoveddommer og i enkelte tilfeller enedommer. I forordning av 23. oktober 1634 fikk sorenskriveren status som dommer sammen med lagrettemennene. Med Christian Vs Norske Lov av 1687 ble bygdetinget den nye førsteinstansen i landdistriktene, og sorenskriveren ble enedommer i alle sivile saker og straffesaker som ikke hørte inn under militær eller geistlig rett.
Sorenskriverne har i stor grad beholdt sin status siden, men viktige endringer skjedde i 1890 da straffeprosessloven av 1887 trådte i kraft, samt i 1927 da første del av sivilprosessreformen trådte i kraft. Fordi sorenskriverne var enedommere, var praksis helt frem til 1960-tallet å opprette nye sorenskrivere når et embete fikk for stor arbeidsbyrde. Etter dette har utviklingen gått i retning av å slå sammen embeter til større, kollegiale domstoler.
Arkiver
Arkiver etter sorenskriveriene finnes i statsarkivene, som hører inn under Arkivverket.
Giourkas Seitaridis
Giourkas Seitaridis (Γιούρκας Σεϊταρίδης; født 4. juni 1981) er en gresk fotballspiller. Han har tidligere spilt for den spanske fotballklubben Atletico Madrid, men spiller nå for Panathinaikos i hjemlandet. Han har spilt over 70 kamper for.