cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bossekop
Fra 7. september 2005 er det offisielle samiske navnet Bossogohppi. Stedet er en gammel markedsplass hvor samer fra Kautokeino, Karasjok og Porsanger kom for å selge reinsdyrkjøtt, reinsdyrskinn, ryper, skaller o.l. Lokale samer solgte eller byttet fisk, hvalkjøtt, og andre lokale varer. Faste markedsdager var 3. mars og 1. desember. I de senere år er markedstradisjonene tatt opp igjen.
Allerede i 1719 var det skole i Bossekop, i dag er Bossekop skole en fulldelt barneskole. Da tyskerne under andre verdenskrig i november 1944 trakk seg tilbake fra Finnmark, ble Bossekop rasert. Bare Alta kirke stod igjen. Stedet er siden bygget opp igjen. Like vest for Bossekop ligger Hjemmeluft med de berømte helleristningene, hvor Alta Museum holder til. Bossekop Ungdomslag er idrettslaget på stedet.
Den franske La Recherche-ekspedisjonen etablerte i 1838 et mindre observatorium for nordlys og magnetisme her, hos madam Clerk på Bossekop Gård. Den franske kunstneren Bevalet's malerier fra Bossekop ble i ettertid vist på utstillinger som gikk over hele Europa. I 1882 etablerte man i anledning Det internasjonale polaråret, et nytt observatorium på Breverud like ved. Det ble først ledet av Aksel Steen. Den tyske Martin Brendel tok i 1892 det første fotografi av nordlys nettopp her. Bossekop og Kåfjord inngikk i observatorie-nettverket etablert 1902-03 av Kristian Birkeland.
NM i bandy 1960
'''Det 43. Norgesmesterskapet i bandy – 1960'''
Malm
Ettersom malm inneholder ett eller flere verdifulle mineraler, som metaller, kan det utvinnes, behandles og selges med fortjeneste. De metaller som framstilles av malm er jern, kobber, sink, bly, gull, tinn, nikkel, kobolt, krom, molybden, wolfram, titan og aluminium, men det finnes også andre metaller som har interesse innenfor malmgeologien.
Malm utvinnes fra jorden gjennom gruvedrift og behandles eller raffineres, ofte via smelting, for å utvinne verdifulle metaller eller mineraler. Malmkvaliteten refererer til konsentrasjonen av det ønskede materialet den inneholder. Verdien av metallene eller mineralene en bergart inneholder må veies opp mot kostnadene ved utvinning for å avgjøre om den er av tilstrekkelig høy kvalitet til å være verdt gruvedrift, og derfor anses som en malm.
NM i bandy 1960
Finale
Kampfakta andre finale: Dommere: Olaf Christoffersen, Pors og Leif Nilsen, Frigg.
Eksterne lenker
Artikkel i Drammens Tidende (2008). Kongepokalen til rette 48 år etter finalen
Ilarion av Sliven
Ilarion av Sliven (bulgarsk: Иларион Сливенски, født Grigorij K. Arabadzjiev (Григорий К. Арабаджиев) 8. februar 1870 i Sevlievo, død 12. mars 1939 i Sliven), var en bulgarsk biskop i Den bulgarske ortodokse kirke.
Ilarion var metropolitt av Sliven eparki fra 1922 og til sin død i 1939.
Norgesmesterskapet i boksing 1914
Norgesmesterskapet i boksing 1914 ble arrangert av Idrætsforeningen Ørnulf 13. desember i Tivoli Cirkus, Kristiania.
Kongepokalen ble for første gang delt ut i boksing og var satt opp i letteste vektklasse. Finn Johansen vant pokalen i fjærvekt.
13. serierunde i Adeccoligaen 2007
13. serierunde i Adeccoligaen 2007 startet som en full runde den 24. juni med åtte kamper som alle startet klokken 18.00. Den islandske dommeren Eyolfur Magnus Kristinsson ble for øvrig benyttet i kampen mellom Skeid og Sparta Sarpsborg som et ledd i dommerutvekslingsprogrammet i regi av NFF.
Georgij Sedov
Han var født i landsbyen Krivaja Kosa i Taganrogdistriktet i familien til en fisker. I 1898 ble han ferdig med navigasjonskole i Rostov-na-Donu og ble langfarts styrmann. I 1901 fikk han løytnants rang. I 1902–1903 deltok Sedov i en hydrografisk ekspedisjon i Nordishavet. Under den russisk-japanske krig var han sjef på en torpedobåt (1905). I 1909 ledet han ekspedisjon som senere beskrev munningen av Kolymaelven. Ett år senere utforsket Sedov Krestovajabukten på Novaja Semlja. I 1912 foreslo han en ekspedisjon til Nordpolen, men tsarens regjering nektet å finansiere dette prosjektet og ekspedisjonen ble organisert med hjelp av uavhengige kilder.
To viker og en topp på Novaja Semlja, en isbre og et nes på Frans Josefs land, en øy i Barentshavet og et nes i Antarktis fikk Sedovs navn. Det finnes også en isbryter Georgij Sedov.
Amerila crokeri
Utseende
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Kognat (lingvistikk)
Kognat (fra latin con- og (g)natus, «født») er i lingvistikken betegnelsen for ord som har felles etymologisk opprinnelse, det vil si ord fra ulike, men beslektede språk.
Amerila crokeri
Levevis
Amerila crokeri tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Utbredelse
Amerila crokeri finnes ikke i Norden.
Kognat (lingvistikk)
Ordet må ha blitt nedarvet fra et felles urspråk. Nyere lånord er ikke kognater, men lånord i urspråket kan gi opphav til kognater. Kognater er ikke nødvendigvis synonymer, ettersom ord kan skifte betydning med tiden.
Begrepet kognat er avledet fra det latinske substantivet cognatus som betyr «blodslektning».
Karaktertrekk
Kognater trenger ikke nødvendigvis ha samme mening, som kan ha endret seg ved at språkene har utviklet seg adskilt. Eksempelvis, sammenlign engelske starve («å sulte») med nederlandske sterven eller tyske sterben («å dø»); disse tre ordene er alle avledet fra samme urgermanske rot *sterbaną («dø»). Engelsk dish («tallerken») og tyske Tisch («bord») med deres flate overflater kommer begge fra latinske discus, men det vil være feil å identifisere deres meninger som den samme. Discus er avledet fra greske δίσκος (fra verbet δικεῖν, «å kaste»). En senere og adskilt avledning av discus, antagelig via middelalderlatin disca, er engelsk desk («pult») og norsk disk.
Kognater trenger heller ikke å ha opplagt like former, eksempelvis engelske father, franske père, og armensk հայր (hayr) som alle nedstammer direkte fra urindoeuropeiske *ph₂tḗr.
Et eksempel på et lånord som har gitt opphav til kognater er jern. Ordet har kognater i de andre germanske språkene, som engelsk iron og tysk Eisen. Det stammer fra urgermansk *isarnan og ble lånt til urgermansk fra keltisk *isarnon.
Falske kognater
Falske kognater er ord som folk vanligvis tror er beslektet og har felles opprinnelse, men som lingvistisk undersøkelse avslører ikke er beslektet. Eksempelvis på grunnlag av overfladiske likheter, det latinske verbet habēre og tyske haben har begge meningen «å ha», og synes således å være kognater. Imidlertid, på grunnen av måten ordene i de to språkene har utviklet seg fra urindoeuropeiske røtter, kan de ikke være kognater (se Grimms lov). Tyske haben, som engelske have, kommer fra urindoeuropeiske *kh₂pyé-, «å gripe», og dets virkelige kognat er i latinske capere, «å gripe, ta, fange». Latinske habēre er på den annen side fra urindoeuropeiske *gʰabʰ, «å gi, å motta», og er således kognat med norske gi, engelske give, og tyske geben.
Långås
Långås er et tettsted i Falkenberg kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 534 innbyggere.
Molde idrettspark
Molde idrettspark (tidligere Molde stadion) er et fotball- og friidrettsstadion i Molde. Arenaen var til og med 1997-sesongen hjemmebane for Molde Fotballklubb. Tilskuerrekorden på 14 615 betalende tilskuere ble satt i en fotballkamp mellom Molde og Moss 10. oktober 1987. Navnet Molde stadion ble i 1998 overtatt av det som i dag heter Aker stadion, dagens hjemmebane for MFK.
Anlegget har om lag 1 400 sitteplasser, seks løpebaner med tartandekke og fotballbane med gressdekke.
Ernst-Wiggo Sandbakk
Ernst-Wiggo Sandbakk (født 28. september 1957 i Kjeldebotn i Ballangen) er en norsk jazzmusiker (slagverk) og musikkpedagog. Han gjorde instrumentalpedagogisk eksamen ved Trøndelag Musikkonservatorium i 1982.
Han er ansatt som førsteamanuensis ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet Institutt for musikk. Han underviser i trommesett og gehørtrening.
Han er daglig leder for Trondheim Jazzfestival.
Han har vært frilansmusiker siden 1977. Han har blant annet samarbeidet med Thorgeir Stubø, Frode Alnæs, Palle Mikkelborg, Art Van Damme, Asmund Bjørken, Terje Bjørklund, Bjørn Alterhaug, Nils Petter Molvær, Knut Riisnæs, John Pål Inderberg, Henning Sommerro og Hans Rotmo.
Han har blant annet spilt i orkestrene Trondheim Sympatiorkester, Trondheim Bop-service, Konerne Ved Vandposten, Bjørn Willadsen Band, Gunnar A. Berg & The Music Machine, EWS & The Sympathy Orchestra. Han spiller fast med egne prosjekter Oofotr og Afrocadabra.
Han har skrevet en rekke lærebøker i slagverk: Hvordan spille moderne trommesett, Doble basstrommer steg for steg, Mine egen slagverkskole Bok 1 og 2, Min egen trommeskole 1 og 2, Afro-Grooves For Djembe 1-3, Mer Moderne trommesett, Daglige øvelser for den kreative trommeslager, Midt i blinken 1–2.
Han jobber for tiden med et metodeverk for avansert rytmelære for musikere uansett sjanger.
Han sitter i styret til
Han ble tildelt Trondheim kommunes kulturpris 2018. Prisen deles hvert år ut til én kandidat innenfor det profesjonelle kunst- og kulturområdet, og én innenfor fritidskulturlivet. Sandbakk mottok prisen innenfor det profesjonelle kunst- og kulturområdet.
Arne Rettedal
Arne Rettedal (født 25. juli 1926 på Madla, død 28. desember 2001) var en norsk sivilingeniør og politiker (H). Han var kommunal- og arbeidsminister i Willoch-regjeringen 1981–1986, fylkesordfører i Rogaland og ordfører i Stavanger 1965–1967 og 1972–1981. Han har fått mye av æren for at Stavanger ble valgt som Norges oljehovedstad.
Bakgrunn
Rettedal var sønn av bonde Ola Rettedal og Rakel Kristine Berge. Han avla studenteksamen ved St.Svithun gymnas i 1947. Deretter var han på farens ønske en periode bonde på hjemgården før han i 1953 startet å studere til sivilingeniør ved Norges tekniske høgskole der han avla eksamen i 1957. Etter endt utdannelse arbeidet Rettedal en tid i firmaet Boy & Waage før han i 1961 startet eget konsulentfirma. Han drev dette til 1995.
Politisk karriere
I årene 1959–1963 var Rettedal medlem av Madla formannskap. Fra 1964 til 1965 var han ordfører i Madla. I 1965 ble Madla kommune sammen med store deler av Hetland kommune innlemmet i Stavanger. Rettedal ble da medlem av Stavanger bystyre og ny ordfører i Stavanger. Ved valget i 1967 tapte de borgerlige valget i Stavanger, men Rettedal kom tilbake som ordfører i 1972 og innehadde vervet fram til 1981. Rettedal satt igjen i Stavanger bystyre fra 1988 til 1999.
I periodene 1963–81 og 1988–99 satt Rettedal også i Rogaland fylkesting. Han var fylkesordfører i Rogaland 1988–91.
I oktober 1981 ble han kommunal- og arbeidsminister i Kåre Willochs regjering, en stilling han hadde fram regjeringen gikk av i 1986.
Rettedal var en viktig samarbeidsarkitekt som betydde mye for samholdet da Kristelig Folkeparti og Senterpartiet i 1983 ble tatt inn i den andre Willochregjeringen. Han hadde en genuin tro på samarbeid mot sentrum både i fylkespolitikken og på nasjonalt plan.
Utmerkelser
Rettedal ble i 1993 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. I 1977 ble han utnevnt til offiser i den franske Æreslegionen. I 1981 ble han utnevnt til medlem av den britiske ordenen Order of the British Empire (MBE) av dronning Elisabeth II.
I 2014 fikk Ny Olavskleiv i Stavanger navnet Arne Rettedals gate.
Annet
Rettedal fremstilles av Vegar Hoel i NRKs dramaserie Lykkeland.
Liste over Sametingets ordførere
Dette er ei liste over Sametingets ordførere. Det svenske Sametinget ledes av en ordfører som velges blant sametingsrepresentantene. Siden Sametinget ble opprettet i 1993 har det vært seks ordførere.
Leptoceridae
Leptoceridae er en gruppe (familie) av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera). Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i. Disse vårfluene kjennes vanligvis lett på sine svært lange antenner.
Utseende
Små til middelsstore vårfluer som særlig kan kjennes på de lange, ofte hvite, antennene, som kan være flere ganger så lange som kroppen. De ligner ikke noe særlig på andre vårfluer, derimot har de en overflatisk likhet med sommerfugl-familien svepemøll (Adelidae). De innerste leddene på antennene og de lange maksillarpalpene er ofte kledt med utstående hår som gjør at de ligner piperensere.
Utbredelse
Leptoceridae er utbredt i alle verdensdeler. Sammen med Hydroptilidae er den trolig én av de to mest artsrike vårflue-familiene.
Systematisk inndeling / norske arter
Leptoceridae blir delt inn i ca. 45 slekter.
Bergagård
Bergagård er et tettsted i Falkenberg kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 250 innbyggere. Bergagård ligger cirka 11 kilometer øst for Falkenberg.
Gervasij av Sliven
Gervasij av Sliven (bulgarsk: Гервасий Сливенски, født 1838 i Gabrovo, død 1919), var en bulgarsk biskop i Den bulgarske ortodokse kirke.
Gervasij var metropolitt av Sliven eparki fra 1897 og til sin død i 1919.
Aage Storstein
Aage Storstein (født 26. juli 1900 i Stavanger, død 7. mai 1983 i Oslo) var en norsk maler og professor ved Statens kunstakademi.
Storstein var sterkt preget av kubismen og la stor vekt på form og forholdet mellom form og farge i oppbygning av sine malerier. Han er blitt kalt «billedbyggeren i norsk kunst» og «Norges eneste kubist». Spesielt kjent er han for sine fresker i Oslo rådhus. Han er representert i Nasjonalgalleriet i Oslo, Riksgalleriet, Moderna Museet i Sverige, Rogaland Kunstmuseum, Bergen Billedgalleri og flere andre store kunstsamlinger.
Barndom og familie
Aage Storstein ble født i Stavanger, der faren Hans Henrik Storstein var lærer på Storhaug folkeskole. Han var kjent som en svært god pedagog, og Aage husket ham senere som streng og alvorlig, men også som tålmodig og snill. Moren Elisabeth var mer munter, med en sterk interesse for musikk.
I en søskenflokk på seks var Aage den eldste. Den eneste søsteren, Annabet, utdannet seg senere til musikkpedagog. Broren Egil var en ivrig fiolinspiller, og ble senere finansrådmann i Oslo. Broren Olav ble en kjent literaturforsker og skribent.
Mange av motivene som Aage senere malte, er hentet fra Lindøy og livet der. Et av de første bildene han stilte ut, hentet motiv fra gutter som stoppet strømper. Steinkjøring er et motiv som går igjen i flere av Storsteins bilder: Guttene skulle bli vant til fysisk arbeid, noe nyrydding skulle hjelpe til med.
Aage startet tidlig med å male, og han tegnet og malte alt han så rundt seg. De første bildene er holdt i en naturalistisk stil.
Da Aage og søsknene ble eldre, ble de sendt til Stavanger med båt for å gå på skole der. Aage gikk på Stavanger katedralskole, der han ble god venn med Georg Backer Berg, som også skulle bli maler. I gymnastiden planla Storstein å bli arkitekt. Storstein tok examen artium ved Kongsgaard skole i Stavanger i 1920.
Læreår
I Stavanger kom Storstein i kontakt med malere som hadde reist til Paris for å gå i lære, blant annet Bjarne Hansen,  Bernhard Hinna og Per Gjemre. I 1920 dro Storstein selv sammen med maleren Michael Dahle til Paris via London. I Paris ble han elev av André Lhote og Pedro Araujo. Lhote var opptatt av kubistiske prinsipp, selv om han mente at Picasso overdrev når han deformerte figurene. Her i Paris møtte Storstein også den noe eldre maleren Alf Rolfsen, og da Rolfsen senere i 1932 vant konkurransen om utsmykning av Oslo Nye Krematorium, hjalp Storstein ham med arbeidet.
I april 1921 dro Storstein igjen sammen med Michael Dahle på studietur til Italia. Derfra dro de tilbake til Norge via Berlin. Vel hjemme uttalte Storstein at de mange inntrykkene i utlandet hadde gjort ham forvirret – han følte at han trengte tid til å forstå hva malerkunst var og hva det kunne være.
Med seg tilbake til Norge hadde Storstein blant annet et aktbilde. Det ble hengt opp i bestestua på Lindøy, men motivet ble for sterk kost for familien, og bildet ble etter litt plassert delvis skjult bak et skap i stua.
Tilbake på Lindøy malte Storstein bilder som viser stor variasjon i form og fargevalg. Her er bilder i både naturalistisk stil og i mer abstrakt formspråk. Etter kort tid hjemme drar han igjen utenlands, i 1923 til München, der han for et par måneders tid leier et atelier. Her maler han både aktstudier og bibelske motiv. For første gang opptrer også bademotiv på et bilde, et motiv han skulle returnere til mange ganger senere.
I 1924 var Storstein en måneds tid elev ved Pola Gauguins malerskole i Oslo.
På Lindøy hadde Storstein fred til å male, og han laget i 20-årene en rekke portretter av familiemedlemmer, og også andre motiv fra det nære miljøet. Han sendte hvert år bilder til Høstutstillingen, men ble gjentatte ganger refusert. Først i 1924 fikk han antatt et selvportrett. I 1926 dro Storstein nok en gang tilbake til Paris, for et par måneders studieopphold ved Academie Scandinave. Her underviste blant andre Per Krohg og den svenske maleren Otto Skiöld. Under oppholdet var også Henrik Sørensen en periode vikar for Krohg. Sørensen ble svært viktig for Storsteins utvikling, og de to ble svært gode venner.
Arbeid fram til 1930
Tilbake på Lindøy etter Paris-turen malte Storstein for første gang stilleben. Han var da også opptatt av bibelske motiv, og bildet «Genesarets sjø» er malt i 1926.
Etter debututstillingen fortsatte Storstein å eksperimentere, blant annet ved å blande ulike stilelementer. Maleriene var kubistiske figurkomposisjoner, men hadde også naturalistiske innslag.
Den andre separatutstillingen ble holdt i 1930, også denne i Kunstnerforbundet i Oslo. De kubistisk innslagene hos Storstein ble ikke godt mottatt av publikum. Storstein brydde seg imidlertid lite om kritikken han fikk, verken fra presse, publikum eller kunsthistorikere. I et intervju i Arbeiderbladet uttaler han at «Jeg ville nok gjerne male slik at folk kjøper mine bilder. Men det nytter ikke, bildene mine blir kubistiske hvis jeg skal få fram det jeg vil med dem.»
I 1930 giftet Storstein seg med Milfrid Emjellem, blant venner kalt Mosse. Fra barndommen av hadde hun feriert på Lindøy, der bestefaren hadde vært bestyrer. Bryllupsreisen gikk til Italia. Også Mosse var glad i å tegne og male, men etter at hun giftet seg, ble billedvev hennes kunstneriske form. Hun vevde både egne motiv og motiv hentet fra Storsteins arbeid. Sammen fikk ekteparet tre barn, en jente og to gutter.
Gjennombrudd
I konkurransen i 1932 om utsmykning av Oslo Nye Krematorium, der Alf Rolfsen vant, ble Storsteins utkast også premiert, og i tillegg innkjøpt til Nasjonalgalleriet. Dette var Storsteins første forsøk på en større dekorativ oppgave. På denne tiden maler Storstein også en rekke bilder i stort format. Bildet «Sittende gutt» (1931) var et av de første bildene Storstein solgte, og prisen var 200 kroner. Han fortsatte å bo på Lindøy, bortsett fra korte opphold i Oslo.
På Høstutstillingen i 1933 deltok Storstein med bildet «Storrengjøring». Det store formatet (140 x 175 cm) og bruken av form og farge vakte stor oppsikt. Samme år fikk Storstein stipend og reiste til Italia, sammen med Willy Midelfart og Karl Høgberg. Tilbake til Norge brakte han med seg en stor samling akvareller, kopier av maleri fra før- og ungrenessanse.
På Høstutstillingen året etter presenterte Storstein nok et bilde i stort format, «Fisketorget» (205 x 265 cm). Bildet er i dag i Nasjonalgalleriets eie.
Arbeid på tredvetallet
I 1935 gav Storstein ut artikkelen «Naturalisme og kubisme», der han beskriver sitt syn på malerteori. I artikkelen er bildet «Alkohol» (1934) brukt for å illustrere synspunktene. Samme år vant han også førstepris i en konkurranse om utsmykningen av sentralhallen i Universitetets nye bygg på Blindern, med et motiv kalt «Princip og funksjon». Prisen ble imidlertid delt med Per Krohg, og det var Krohgs utkast «Atomer i verdensrommet» som ble anbefalt utført. Selv om Storsteins utkast ikke ble laget, vakte det stor beundring hos juryen.
Storstein laget i 1937 en rekke illustrasjoner til Nordahl Rolfsens lesebok, hele 30 i farger og 48 i sort-hvitt. I anmeldelser av lesebokutgaven fra 1939 ble Storsteins bidrag positivt framhevet. Dette året fikk han også sin første større selvstendige dekorasjonsoppgave: utsmykking av femten søyler i nybygget til Oslo Trygdekasse.
Dekorasjoner i Oslo Rådhus
Det største dekorasjonsarbeidet etter Storstein er i Vestre galleri i Oslo rådhus. Storstein fikk oppdraget etter å ha vunnet en konkurranse utlyst i 1937, og resultatet av konkurransen ble offentliggjort i mai 1938. Egentlig hadde Storstein sendt inn to forslag, ett til Sentralhallen og ett til Østre galleri, men juryen besluttet å la Storstein dekorere Vestre galleri. Storstein var den eneste kunstneren som fikk begge sine forslag premiert.
Den ferdige utsmykningen av Vestre galleri avvek nokså mye fra det opprinnelige utkastet. Selv om Vestre og Østre galleri var nokså like rom, måtte det opprinnelige forslaget omarbeides for å tilpasses lysforhold samt plassering av dører og vinduer. Delvis på grunn av krigen i 1940-45 ble skapelsesprosessen svært lang, og arbeidet var ikke ferdig før i 1944.
Arbeidsforholdene i Rådhuset var vanskelige, og en gang fikk Storstein en sinkbøtte i hodet da han sto på et stillas og malte.
Professorat ved Kunstakademiet
I 1934 var det blitt framsatt et forslag om å la Storstein fylle et professorat ved Statens kunstakademi, etter professor Halfdan Strøm. Først i 1946 fikk Storstein professoratet, og et stort antall kunstnere har senere fått undervisning av Storstein.
Amphicallia thelwalli
Amphicallia thelwalli  er en bjørnespinner (Arctiidae).
Utseende
…
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Levevis
… Amphicallia thelwalli tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Utbredelse
Amphicallia thelwalli finnes i Malawi, Kenya, Uganda, Tanzania. Den finnes ikke i Norden.
Alxa
Alxa (kinesisk: 阿拉善盟; pinyin: Ālāshàn Méng; mongolsk: ; transkripsjon: Alaša aɣima) er en liga (et prefektur) helt vest i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Folketellingen for 2000 kom til at ligaen hadde 196 279 innbyggere. Alxa er den minst befolkede regionen i Indre Mongolia.
Administrative enheter
Ligaet Alxa har jurisdiksjon over 3 bannere (旗 Qí).
Narvik kommunale fotosamling
Narvik kommunale fotosamling er ei samling av historiske fotografier fra Narvik og Ofoten. Fotosamlinga har over 150 000 bilder, gitt til Narvik kommune av fotografer og fotofirmaer i byen og kommunen. Den blir administrert av Ofoten Museum/Museum Nord.
Bildene er i ferd med å bli digitalisert og registrert. Noen av bildene er lagt ut på nettstedet www.fotosamlinga.no, som ble etablert høsten 2004. Nettstedet har blant annet som mål å skaffe informasjon om bildene i fotosamlinga. I tilknytning til fotosamlinga er det dannet en forening, Fotosamlingas Venner, for å bistå museet i arbeidet med å bestemme og å digitalisere samlinga.
Malm (tettsted)
Malm er et tettsted i Steinkjer kommune i Trøndelag. Tettstedet var tidligere administrasjonssenteret i Verran kommune. Malm ligger ca. 150 km nordøst for Trondheim, innerst i Trondheimsfjorden, ca. 24 km fra Steinkjer og har innbyggere per 1. januar. Malm ligger ved Beitstadfjorden.
Før 1906 var Malm ei typisk jordbruksbygd. Fra 1906–1997 drev Fosdalens Bergverk gruvedrift på stedet. Hovednæringen i dag er småindustri og jordbruk.
Malm er kjent for Malm Trekkspillklubb, som har flere NM-gull i trekkspill, senest fra NM i Bø i Telemark i 2007. I 2006 ble det arrangert 100-årsjubileum for funnet av jernmalm i gruva og det er blitt avduket en byste av den lokalkjente revyartisten, sangskriveren og tidligere rektor ved Malm skole, Mikal Høyem.
Fra 2012 har Gruveteateret oppført Eplene i messehagen med flere utendørs-forestillinger i august ved det gamle gruvetårnet. Det er et skuespill skrevet av Rasmus Rohde basert på intervjuer med tidligere gruvearbeidere, satt opp av Arnulf Haga og Paul Ottar Haga. Teateret har engasjert store deler av lokalsamfunnet og svært mange ungdommer i oppsetningene, og det er bygd en egen amfi-scene - som også kan brukes til andre arrangement.
Malmlia, som er boligfeltet på vestsiden av lia og gruveområdet vest for Ressemelva, var hovedsakelig bosatt av folk ansatt ved bergverket. På folkemunne blir dette boligområdet kalt "Korea", etter krangel i området samtidig med Koreakrigen. Hele tettstedet er preget av fraflytting etter at Fosdalens Bergverk ble lagt ned.
Beitstadsundbrua, lokalt omtalt som «Kinabrua», har blåst nytt liv i bygda ved å kutte ned reisetida til Steinkjer til pendlervennlige 20 minutter. Delvis på grunn av dette, og mye ledig industriareal, valgte SalMar å bygge verdens største settefiskanlegg på Tjuin i Malm. Anlegget vil bli 17 000m² og ha en årlig produksjon av omtrent 20 millioner smolt.
Stour
Stour kan vise til en av følgende elver i England:
Slaget ved Helgeå
Slaget ved Helgeå var et sjøslag mellom en engelsk-dansk flåte ledet av kong Knut den store, og en norsk-svensk flåte ledet av kongene Olav Haraldsson og Anund Jakob. Årstallet er omdiskutert, men mest trolig skjedde det omkring september i 1026.
Bakgrunn
I år 1026 var kong Knut den store hersker over England og Danmark. I Norge var Olav Haraldsson (den hellige) konge etter at han erobret landet i 1016. Kong Anund Jakob var blitt konge over Sverige etter at faren, Olof Skötkonung døde i 1022. I Danmark hadde kong Knut satt Ulf Torgilsson jarl til riksforstander, han var gift med Estrid, kong Knut sin søster.
Kong Knut hadde før denne tiden sendt sendemenn til kong Olav og hadde gjort krav på Norge, trolig med tanke på å gjenopprette ladejarlenes herredømme over Norge og gi styret tilbake til sin søstersønn, Håkon Eiriksson jarl. Men kong Olav hadde gitt avslag, og ikke lenge etter fikk han i stand et forbund med den svenske kongen Anund Jakob og i fellesskap gikk de til angrep for å «legge under seg Danmark». Kong Olav hadde bydd ut leidangen, men leidanghøvdingene ville ikke være med på en strid utenom landegrensene og dro hjem igjen da kong Olav gjorde det kjent at han ville gå til angrep på danske områder. Kong Olav hadde likevel en stor flåte og fikk støtte av mange av stormennene i landet. Da kong Knut i England fikk høre at norske og svenske hærstyrker var i ferd med å gjøre angrep på Danmark, samlet han en stor flåte og dro til Danmark for å forsvare landet. Snorre skriver at Håkon Eiriksson jarl var høvding i denne hæren og flere norske stormenn hadde sluttet seg til flåten hans, mellom andre Tore Hund og hersen Erling Skjalgsson. Det er i denne sammenhengen at Snorre forteller at kong Knut hadde et drakeskip på seksti rom og Håkon jarl en drake på 40 rom.
Både eldre og nyere historieskriving vil gjerne gjøre gjeldende at kongene Olav og Anund gikk til angrep mot Danmark som en «forsvarskrig», fordi kong Knut skulle ha hatt planer om å bruke hærmakt for å utvide sitt rike til å omfatte alle de skandinaviske landene. De eldste kildene gir imidlertid ingen støtte for en slik konstruksjon, og det er liten tvil om at det var de to kongene, med kong Olav i spissen, som startet en erobringskrig. Danmark hadde på denne tiden en svak styring, kong Knut sin sønn Hardeknut var da bare ca. åtte år gammel og de danske stormennene kjempet om makten i landet.
Sted og tid for slaget
Det er nevnt flere steder i de norrøne kildene at slaget stod ved ei elv som ble kallet Helgeå. I den angelsaksiske krønike, er det også skrevet at slaget stod ved «holmen ved den hellige elven» (Þam Holmeæt ea Þare halgan). I en dråpa til kong Knut nevner også skalden Ottar Svarte at slaget stod ved en hellig elv (þars ô en helga). I nyere historieskriving har det vært diskusjon omkring lokaliseringen av slagstedet, men den vanligste oppfatningen er at slaget stod i Hanöbukten, ved utløpet av Helgeå (Helgeån) i nærheten av Åhus i Kristianstad kommune på østkysten av Skåne.
Årstallet for slaget varierer sterkt i de ulike kildene og tolkningene, fra år 1022 til 1031. I den angelsaksiske krønike er opplysningene om slaget henført til året 1025. Det som synes å være mest troverdig er likevel år 1026, noe som også stemmer best med hendingene før og etter slaget. Mest pålitelig er opplysningene om at kong Knut i 1027 gjorde en reise til Roma, der han blant annet hadde vært med på kroningen av keiser Konrad den 26. mars 1027. På bakgrunn av et brev (se nedenfor) han skrev under hjemreisen våren 1027, er det utledet at slaget må ha funnet sted det foregående året.
Slaget
Da kong Knut gikk til angrep på inntrengerne, oppstod ifølge enkelte kilder kamper både på land og sjø. Det skal ha vært en mindre trefning på et sted som Saxo Grammaticus kaller Stangeberg, og et slag ved Gårdstånga nær Lund er omtalt. Det avgjørende sjøslaget stod imidlertid uten tvil i Hanöbukten.
Snorre forteller at det var sent på dag da flåten til kong Knut nådde frem til Helgeå. Den norske og svenske flåten hadde da forlatt havnen og lå ferdige til slag ute i rom sjø. Kong Knut lot da skipene sine ligge i ro over natten, og mange av skipene ble lagt inn i bukten foran elvemunningen. Om natten, eller om morgenen skal det ha kommet en stor flodbølge ned gjennom elven og mange av danskeskipene ble skadet, mens andre ble tatt av strømmen og ført ut på havet. I dette kaoset begynte slaget og mye tyder på at kong Knut ble påført skade og stort mannetap i begynnelsen. Men etter hvert fikk kong Knut organisert styrkene sine, og det kom til et stort slag der mange falt på begge sider. Sagaene er samstemte om resultatet av slaget: kong Olav og kong Anund innså at de ikke kunne vinne noen seier over kong Knut, de lot skipene dra ut av slaget og tok deretter flukten østover langs med landet, til svensk område. Kong Knut styrte senere med hele flåten sin tilbake til Sjælland.
Det er i Heimskringla det står den mest detaljerte skildringen av slaget ved Helgeå, men Snorres prosaiske fortelling kan trolig ikke regnes som historisk pålitelig i alle detaljer. Det kan likevel ikke være tvil om at slaget virkelig skjedde og at det var kong Knut som gikk av med seieren, slik det er nevnt i Knutsdråpa av Ottar Svarte: Sveane har du knekket, hvor det Helge-åen heter. Den angelsaksiske krønike opplyser at det var størst mannefall mellom de danske og engelske styrkene og at det var svenskene som seiret, men i ly av det som skjedde senere, virker dette ikke troverdig. Verken kong Olav eller kong Anund gjorde flere forsøk på å gjøre hærferd mot Danmark.
Skadeflommen
Snorre forteller at kong Olav og mennene hans bygget en demning oppe i elven og skapte deretter en voldsom flom som gjorde stor skade på kong Knut sine skip, til og med den store draken til kong Knut skal ha blitt tatt av flommen og ført ut på havet, der fiendeflåten lå og ventet. Det virker lite troverdig at de, på kort tid, var i stand til å forårsake en så voldsom flom som er beskrevet. Topografien rundt elven er også slik at en vanskelig kan tenke seg hvordan en slik skadeflom kunne skapes, og trolig er Snorres fortelling ren dikting, eller i beste fall en sterk overdrivelse. I de samtidige skaldekvadene finnes ingen hentydninger til hverken oppdemmingen av elven eller flommen.
I krøniken til Saxo Grammaticus er det ikke nevnt noe om en slik skadeflom, men der finner en en fantasifull fortelling om hærmenn som samlet seg på en bro over elven, og om broen som plutselig brast under dem, slik at mange danske hærmenn druknet.
Etter slaget
Kong Knut lot skipene sine holde vakt ved Øresund, slik at den norske flåten var forhindret fra å seile hjem igjen. Kong Olav og de norske høvdingene hadde derfor ikke noe annet valg enn å la skipene bli værende i Sverige og Snorre skriver at de ble satt på land «øst for Kalmar». Deretter gikk de norske hærstyrkene over land, opp gjennom Småland, deretter til Vika der de fikk seg vinterleir ved Sarpsborg. Kong Olav hadde reelt sett ikke kongemakt i Norge etter denne ferden, han hadde mistet hele sin skipsflåte og hadde trolig lite med folk. Sigvat Skald nevner dette i et skaldevers, han hadde for få folk og mindre av skip. Han brukte det neste året på skaffe seg nye skip og nye hærstyrker fra Vika og Opplandene, som han deretter benyttet i den mislykkede hærferden nordover mot Trøndelag, i desember 1028.
Kong Knut ble liggende med flåten sin i Danmark den høsten. Han konsoliderte sin makt i Danmark, blant annet lot han drepe Ulf Torgilsson jarl, fordi han hadde vært illojal. Trolig hadde Ulf gitt en viss støtte til den norsk/svenske styrken da angrepet på Danmark ble innledet. Senere reiste Håkon jarl tilbake til England og kong Knut dro på pilegrimsferd til Roma. Våren 1028 rustet de ut en ny, stor flåte og seilte nord til Trøndelag. Der ble kong Knut valgt til konge over Norge, for deretter å gi styringen av landet til ham som skulle komme til å bli den siste ladejarlen, Håkon Eiriksson jarl.
Brevet våren 1027
Brevet som kong Knut skrev under hjemreisen fra Roma, har gitt grunnlag for utdypende opplysninger i tilknytning til slaget ved Helgeå. I brevet finnes en formulering om at ''… jeg (kong Knut) vil returnere den samme veien som jeg reiste, jeg reiser nå til Danmark, for å gjøre fredsavtale …. med de nasjoner og folk som ville ha tatt mit liv og min krone, om det hadde vært mulig (for dem) …'' Av dette er det utledet at kong Knut, rett etter slaget ved Helgeå, la ut på Roma-ferden, med avreise fra Danmark,.
Selv om det er nokså sikkert at han ble valgt til konge over Norge først i 1028, ser det altså ut til at han anså seieren ved Helgeå som avgjørende, og at kong Olav etter dette ikke lenger var å regne som hersker over Norge. Formuleringen «del av Sverige» gjør det sannsynlig at kong Knut etter slaget utnyttet sin militære overmakt og la under seg svenske landområder. Et moment som styrker denne antagelsen, er at det er gjort funn av mynter med teksten CNVT REX SV, som skulle bety: Cnut Rex Sveorum.
Helgeå ligger i det som ble kallet Skånelandene, eller de skånske landskapene, og var allerede dansk. En teori er det at kong Knut etter slaget la under seg landskapet Blekinge. I reiseskildringen til Wulfstan fra Hedeby fra slutten av 800-tallet, blir Blekinge nevnt som svensk område, men må senere ha blitt dansk da det ble overdratt fra Danmark til Sverige i freden i Roskilde i 1658.
Historiske kilder
Slaget er nevnt i flere av de norrøne sagaene, mest detaljert i Heimskringla og Fagerskinna. Slaget er også omtalt i Gesta Danorum (Danmarks krønike) av Saxo Grammaticus, men i en versjon som er sterkt avvikende fra de øvrige sagaene. I krøniken til William av Malmesbury er slaget omtalt og der er også referert brevet som kong Knut skrev under hjemreisen fra Roma i 1027 (se ovenfor). Slaget ved Helgeå er også nevnt i flere skaldevers, både av skaldene Ottar Svarte, Sigvat Skald og Tord Sjåreksson.
Drigungklosteret
Drigungklosteret er et kjent kloster som ligger i Tibet og er mest kjent for å utføre himmelbegravelser. Klosterets fulle navn er Drigungtil Ogmin Jangchubling kloster og er oppkalt etter klosterets beliggenhet i en dal cirka 150 km øst for Lhasa i Drigung-distrikt.
Klosteret ble grunnlagt i 1179 av Drigung Kyobpa Jigten-gonpo-rinchenpel (også kalt Kyobpa Rinpoche, født i 1143 og død i 1217). Klosteret ble totalrenovert i 1980, men klosterets opprinnelige utseende er fremdeles ganske godt bevart.
MG42
MG42 (Maschinengewehr 42) er et tysk maskingevær fra andre verdenskrig.
MG42 ble tatt i tjeneste av Wehrmacht og Waffen-SS i andre halvdel av andre verdenskrig, og er en videreutvikling av MG34. Den startet produksjonen i 1942 og var ment å supplere og erstatte den tidligere MG 34, som var dyrere og tok mye lengre tid å produsere, men begge våpnene ble produsert til slutten av andre verdenskrig.
MG42 er regnet for å være en av de bedre utviklede maskingeværene under andre verdenskrig. MG42 benyttet seg av 7,92 x 57 mm Mauser standard tyske patroner for rifle, ladet i ammunisjonsbelter av metall, på 50 patroner i trommelform eller 250/50 kuler med ammunisjonbokser. Med en skuddhastighet på 1 200-1 500 skudd i minuttet var det også det raskest-skytende våpenet utviklet under krigen. Amerikanerne ble så imponert over MG42 under krigen at de prøvde å lage sin egen variant, uten å lykkes.
MG3, som ble tatt i bruk av Norges forsvar etter andre verdenskrig, er en modifisering av MG42, tilpasset 7,62 mm NATO kaliber.
Rekkevidde
Maskingeværet har en effektiv rekkevidde på 200-2 000 meter med jernsikte og 3 500 meter med affutasje.
MG 42 kallenavn
Grunnet skuddtakt fikk geværet kallenavnet «Hitlersagen» (tysk: «Hitlersäge», engelsk: «Hitlers Buzz Saw») blant allierte soldater, og det ble lagd treningsfilmer for amerikanske soldater i hvordan å takle de psykologiske virkningene geværets nærvær hadde.
Stanisław August Poniatowski av Polen
Stanisław August Poniatowski av huset Poniatowski (født 17. januar 1732 i Wołczyn, død 12. februar 1798 i St. Petersburg) var den siste kongen av Polen-Litauen. Han var sønn av greve Stanisław Poniatowski og prinsesse Konstancja Czartoryska. Poniatowski var konge av Polen og storfyrste av Litauen mellom 1764 og 1795.
Bakgrunn
Stanisław August ble født av den polske landadelige Stanisław Poniatowski og hans hustru prinsesse Konstancja Czartoryska. Faren var en betrodd rådgiver til den svenske konge Karl XII.
Prix de Rome
Prix de Rome er et stipend som deles ut til utøvere av alle kunstarter.
Stanisław August Poniatowski av Polen
Politisk virke
I en alder av 20 år ble han i 1752 utsending til den polske riksdagen. Poniatowskis politiske karriere skjøt fart da han i 1755 ble sendt til St. Petersburg som saksisk og polsk diplomat, og ble snart den blivende keiserinne Katarina den stores elsker.
Prix de Rome
De første stipendene ble utdelt Frankrike i 1663 under kong Ludvig XIV som en årlig godtgjørelse for lovende unge malere, skulptører og arkitekter som hadde vist at de var verdige i en krevende konkurranse. Det var konkurranser i maling, skulptur, arkitektur og litografi. I 1803 ble også komposisjon av musikk lagt til. Vinnerne ble sendt til Académie de France (grunnlagt av Jean Baptiste Colbert i 1666) i Roma.
Stanisław August Poniatowski av Polen
Konge
Han ble valgt til Polens konge med støtte fra Russland 7. september 1764. Den russiske innflytelsen over Polen hadde vært betydelig under store deler av 1700-tallet, og Poniatowski fungerte innledningsvis som en marionett for russiske interesser. Han klarte ikke å forhindre Polens første deling i 1772 mellom Preussen, Østerrike og Russland. Han forsøkte senere å gjennomføre reformer som skulle styrke Polen i forhold til nabostatene. Den 3. mai 1791 vedtok han en konstitusjon for det polsk-litauiske samveldet, som avskaffet valgkongedømmet, liberum veto og livegenskapet. Russland lyktes imidlertid å hindre at konstitusjonen trådte i kraft, og kongen ble tvunget til å akseptere Polens andre deling i 1793.
Prix de Rome
Deltakerne konkurrerte ofte i flere år på rad. En del av verdens mest kjente malere deltok i konkurransen uten å vinne, ofte uten engang å få en god anmerkelse, blant annet Eugene Delacroix, Édouard Manet og Edgar Degas. Jacques Louis David forsøkte å ta sitt eget liv etter å ha tapt konkurransen tre ganger på rad.
Stanisław August Poniatowski av Polen
Konge
Et opprør mot det russiske styret ledet av Tadeusz Kościuszko 1794 mislyktes, og førte til at Polen ble delt for tredje gang og forsvant fra det europeiske kart som selvstendig stat i over 100 år. Poniatowski ble tvunget til å frasi seg kronen den 25. november 1795. Han bodde deretter i St. Petersburg frem til sin død i 1798, på en pensjon som ble betalt av Katarina den store.
Prix de Rome
Flere land deler ut Prix de Rome-priser, blant annet Belgia, Canada, Nederland og USA.
Agnéby
Agnéby er en region på Elfenbenskysten. Den ligger sørøst i landet og grenser til regionene N'zi-Comoé, Moyen-Comoé og Lagunes.
Administrativ inndeling
Agnéby er delt inn i tre departementer.
Gravemaskinen Gunda
Gravemaskinen Gunda (engelsk: Mike Mulligan and his steam shovel) er en amerikansk barnebok skrevet og illustrert av forfatterinnen Virginia Lee Burton, første gang utgitt i 1939.
Den norske oversettelsen er utført av Kjartan Fløgstad og ble utgitt av Den norske Bokklubben i et opplag av 40 000 i 1973.
Boken forteller historien om gravemaskinføreren Måns Mikkelsen og hans dampgravemaskin Gunda som møter problemer da de nye dieselgravemaskinene kommer.
Cycnia tenera
Cycnia tenera  er en bjørnespinner (Arctiidae).
Yossi Beilin
Yossef «Yossi» Beilin (hebraisk, født 12. juni 1948) er en israelsk politiker. Han er med i det israelske parlamentet Knesset, og er tidligere viseutenriksminister og justisminister fra det israelske arbeiderpartiet, Avoda. Han er nå leder i det venstresosialdemokratiske partiet Meretz-Yachad.
Cycnia tenera
Utseende
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Yossi Beilin
Beilin er mest kjent for medvirkningen i Oslo-avtalen, Genève-avtalen og den israelsk-palestinske fredsprosessen generelt.
Cycnia tenera
Levevis
Cycnia tenera tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Yossi Beilin
Bakgrunn
Yossi Beilin ble født inn i en askenasisk borgerlig jødisk familie. Varen var en belest bokholder for det israelske journalistfagforbund. Maren skrev artikler for den venstreorienterte dagsavisen Davar og arbeidet som lærerinner for arabisk, bibelkunnskap og arkeologi. En av Yossis besteforeldre hadde deltatt på to av de tidligste sionistkongresser. Familien levde i beskjedne kår; var blitt fordrevet fra Europa materielt utarmet.
Cycnia tenera
Utbredelse
Cycnia tenera finnes ikke i Norden.
Arctia villica
Arctia villica  er en bjørnespinner (Arctiidae).
Yossi Beilin
Bakgrunn
Beilin gikk til folkeskole og på Herzliagymnasiet; deretter ble han nyhetsoppleser ved en ongdomskrinkaster.
Arctia villica
Utseende
Brystet er lyst kremgult, med en mørke langsgående flekk eller bred rygglinje. Bakkroppen er ganske bred bakover og rødfarget med en liten svart flekk på oversiden av hvert ledd.
Yossi Beilin
Bakgrunn
Av egen drift hadde han begynt å prakrisere den jødiske religion. Under inntrykk av Jom-Kippur-krigen vendte han seg imidlertid bort fra religionen i 1973 og førte deretter et sekulært liv.[1]
Arctia villica
Utseende
Larvene er brunsvarte, med brun behåring. Utvokst blir den ca. 5-6 centimeter lang.
Yossi Beilin
Bakgrunn
Beilin var mellom 1969 och 1977 journalist og redaksjonsmedlem i avisen Davar. Årene 1972-1985 var han dosent i statsvitenskap ved universitetet i Tel Aviv.
Arctia villica
Levevis
Arctia villica finnes på soleksponerte, tørre steder, gjerne der det er noe kalkrik og sandholdig jord. Den foretrekker litt bergknauser og åpent busksatt terreng.
Yossi Beilin
Politisk engasjement
Mesteparten av Beilins politiske karriere har vært som politiker i Avoda, men i 2003 ble han skjøvet langt ned på partilisten på grunn av de venstreorienterte standpunkta sine. Sammen med Yael Dayan gikk han ut av Avoda og slutta seg til venstrepartiet Meretz, som han nå leder under navnet Meretz-Yachad (Kraft-Saman; Det israelske sosialdemokratiske partiet).
Arctia villica
Levevis
Flygetiden er i juni og juli. Den er nattaktiv, men kan av og til fly om dagen.
Hunnen legger mellom 500 og 600 egg rett på næringsplanten, eggene legges i små grupper.
Larvene lever på ulike urter. De lever av å gnage blad. Lavene overvintrer og fortsetter å spise og vokse tidlig neste vår. De er utvokste i allerede i slutten av april eller i mai.
Yossi Beilin
Politisk engasjement
Medvirksomheten i fredsprosessen er til nå høydepunktet i karrieren hans. Støttet av Shimon Peres gikk Beilin inn i hemmelige forhandlinger i 1992 som ledet til Osloavtalen i 1993. Sammen med Mahmoud Abbas, en annen arkitekt for avtalen, skrev han i 1995 under «Beilin-Abu Mazen-semja», med retningslinjer for en permanent løsning på konflikten. I 1992-1995 ledet han den israelske delegasjonen ved fredsforhandlingene. I 2001 deltok han i «Taba-samtalane» og det initiativet han nå er mest kjent for, Genèveavtalen med Yasser Abd Rabbo.
Beilin blir ikke regnet som sosialist, men han sluttet seg likevel til det hovedsakelig sosialistiske Meretz. Det at han vant over Meretz-politikeren Ran Cohen i ledervalget, kan ses på som et tegn på at det å få i gang fredsprosessen igjen og blir av mange i partiet blir sett som enda viktigere enn de sosiale spørsmålene.