cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Artists’ Rifles
Tidlig på 1920-tallet ble Artists' Rifles reorganisert som et infanteriregiment i Territorial Army, 28th County of London Regiment. I 1937 ble dette regimentet underlagt forbandet Prince Consort's Own Rifle Brigade. Regimentet deltok ikke i kamper under annen verdenskrig, men fungerte igjen som offiserutdanningskorps. Det ble oppløst i 1945, men reaktivert i skarpskytterbrigaden i januar 1947 og overført til hærens flyvekorps i juli som en del av hærens spesialstyrker, Special Air Service (SAS), med tittelen 21st Special Air Service Regiment (Artists' Rifles). 21 SAS var aktiv under Malayakrisa mellom 1948–1960, og i mange påfølgende konflikter. I 1952 ble den regulære SAS-bataljonen, 22 SAS, opprettet med soldater fra Artists' Rifles som hadde tjenestegjort under det malayiske opprøret. Dette er eneste gang en avdeling i Territorial Army har blitt brukt til å danne en regulær avdeling.
Artists' Rifles, fortsatt betegnet 21 SAS, ble gjort til reserveregiment i Territorial Army i 1967. Regimentet er idag et av to reserveregimenter i SAS. Det består av tre eskadroner: en i London, en i Newport og en delt mellom Hampshire, Cambridge og Southampton.
Proletären
Proletären er en svensk ukeavis som gis ut av Kommunistiska Partiet. Den er Sveriges største kommunistiske avis og har et opplag på omkring 3.500. Avisa spres først og fremst gjennom abonnement og gatesalg.
Proletären ble etablert i 1970. Lars Rothelius er ansvarlig redaktør. Han etterfulgte i 1999 nåværende partileder Anders Carlsson.
Utforskningen av Jupiter
Utforskningen av Jupiter har hittil blitt gjennomført via nære observasjoner av robot-romsonder. Det begynte med ankomsten av Pioneer 10 til det jovianske systemet i 1973, og som per 2008 har fortsatt med ytterligere syv sondeoppdrag. Alle disse oppdragene ble foretatt av NASA, og alle bortsett fra én har vært forbipasseringer som har utført detaljerte observasjoner uten at sonden landet eller gikk inn i bane. Disse sondene gjør Jupiter til den mest besøkte av solsystemets ytterste planeter. Planer for ytterligere oppdrag til det jovianske systemet er under utvikling, men ingen er lagt opp til å ankomme planeten før i 2016. Å sende et fartøy til Jupiter innebærer mange tekniske vanskeligheter, spesielt på grunn av sondenes store drivstoffbehov og effekten av planetens tøffe strålingsmiljø.
Det første romfartøyet som besøkte Jupiter var Pioneer 10 i 1973, etterfulgt av Pioneer 11 et par måneder senere. I tillegg til å ta de første nærbildene av planeten oppdaget disse sondene dens magnetosfære og dens store flytende indre. Voyager 1 og Voyager 2-sondene besøkte planeten i 1979 og studerte månene og ringsystemet og oppdaget vulkansk aktivitet på Io og forekomster av vannholdig is på overflaten av Europa. Romsonden Ulysses studerte Jupiters magnetosfære i 1992 og så igjen i 2000. Cassini-sonden ankom planeten i 2000 og tok svært detaljerte bilder av atmosfæren. Romfartøyet New Horizons passerte Jupiter i 2007 og foretok forbedrete målinger av planetens og månenes parametre.
Romsonden Galileo er den eneste som faktisk har gått inn i en bane rundt Jupiter da den gikk inn i bane i 1995 og studerte planeten frem til 2003. I løpet av denne perioden samlet Galileo store mengder informasjon om det jovianske systemet, gjorde tilnærminger til alle de fire store galileiske månene og fant bevis for en tynn atmosfære på tre av dem, så vel som muligheten for flytende vann under overflatene. Den oppdaget også et magnetisk felt rundt Ganymedes. Da den ankom Jupiter ble den også vitne til nedslaget av Shoemaker-Levy 9. I desember 1995 slapp den ned en sonde i den jovianske atmosfæren, og er per 2011 det eneste fartøyet som har gjort det. Fremtidige sonder planlagt av NASA inkluderer romfartøyet Juno, som ble skutt opp i 2001 og vil gå inn i polar bane rundt Jupiter for å fastslå om den har en kjerne av stein, og Europa Jupiter System Mission, som er planlagt skutt opp en gang rundt 2020 og vil ta del i den utvidete studien av planetens månesystem, spesielt Europa og Ganymedes, og avgjøre den vitenskapelige debatten som har pågått over lang tid om det finnes hav av flytende vann under Europas isete overflate. Noen NASA-administratorer har også spekulert i muligheten for en bemannet utforskning av Jupiter, men slike oppdrag anses ikke mulig med dagens teknologi.
Tekniske krav
Flyreiser fra jorden til andre planeter i solsystemet krever mye energi. Det kreves nesten samme mengde energi for et romfartøy å nå Jupiter fra jordens bane som det gjør å løfte den opp i bane i utgangspunktet. I astrodynamikken er dette energiforbruket definert av netto endring i sondens hastighet, eller delta-V (∆V). Energien som trengs for å nå Jupiter fra en bane rundt jorden er en ∆V på ca. 9 km/s, sammenlignet med de 9,0–9,5 km/s som kreves for å nå en lav jordbane fra bakken. Gravitasjonsslynger gjennom en planetarisk forbiflyvning (som forbi jorden eller Venus) kan imidlertid brukes for å redusere energibehovet (det vil si drivstoff) ved oppskytning, men på bekostning av en betydelig lengre varighet på flyvningen for å nå mål som Jupiter sammenlignet med en direkte bane. Ionemotorer i stand til en delta-v på mer enn 10 km/s ble brukt på romsonden Dawn, og dette er mer enn nok delta-v til å gjennomføre et forbiflyvningsoppdrag fra en solar bane av samme radius som jordens bane uten gravitasjonsslynge.
Jupiter har ingen fast overflate hvor sondene kan lande siden der er en jevn overgang mellom planetens atmosfære og det flytende indre. En sonde som blir sendt ned i atmosfæren vil etter hvert knuses av det enorme trykket i Jupiter.
Et annet problem er strålingsmengden som sondene blir utsatt for på grunn av det harde ladete partikkelmiljøet rundt Jupiter (for detaljert forklaring, se Jupiters magnetosfære). For eksempel, da Pioneer 11 gjorde sin første tilnærming mot planeten var strålingsnivåene ti ganger kraftigere enn Pioneers designere hadde forutsett, og det førte til frykt for at sonden ikke ville overleve; men med litt hell klarte sonden å passere gjennom strålingsbeltene. Sonden mistet imidlertid de fleste bildene av Io siden strålingen førte til at Pioneers fotopolarimeter fikk en rekke falske kommandoer.
Den etterfølgende og langt mer teknologisk avanserte Voyager-sonden måtte designes på nytt for å kunne takle de massive strålingsnivåene. I løpet av de åtte årene Galileo-sonden gikk i bane rundt planeten ble den utsatt for langt stråling enn hva den var spesifisert for og systemene feilet ved flere anledninger. Romsondens gyroskop sendte ofte ut økte feil og lysbuer oppstå noen ganger mellom dens roterende og ikke-roterende deler og forårsaket at den gikk i safe mode. Dette førte til fullstendig tap av data fra det 16. 18. og 33. omløpet. Strålingen forårsaket også faseendringer i Galileos ultrastabile kvartsoscillator.
Voyager-programmet (1979)
Voyager 1 begynte å fotografere Jupiter i januar 1979 og gjorde sin nærmeste passering 5. mars 1979 i en avstand av 349,000 km fra Jupiters sentrum. Den nære passeringen tillot høyere bildeoppløsning enn Pioneer-sondene. Det meste av observasjonene av Jupiters måner, ringer, magnetfelt og strålingsmiljø ble gjort på 48 timer, selv om Voyager 1 fortsatte å fotografere planeten frem til april. Voyager 2 foretok sin nærmeste passeringen 9. juli 1979, 57,6 millioner kilometer fra planetens skytopper. Sonden oppdaget Jupiters ringer, observerte intrikate virvler i atmosfæren, aktive vulkaner på Io, en analog prosess til platetektonikk på Ganymedes og en rekke kratre på Callisto.
Voyager-oppdragene utvidet forståelsen av de galileiske måner betydelig. De oppdaget Jupiters ringer, tok de første nærbildene av planetens atmosfære og avslørte den store røde flekken som en kompleks storm som beveger seg i motsatt retning av planeten. En rekke andre mindre stormer og virvler ble funnet i de stripete skyene (se animasjon til høyre). To nye små satellitter, Adrastea og Metis, ble oppdaget å gå i bane like utenfor ringen, og var de første av Jupiters måner som ble identifisert med et romfartøy. En tredje ny satellitt, Thebe, ble oppdaget mellom banene til Amalthea og Io.
Oppdagelsen av vulkansk aktivitet på månen Io var den største overraskelsen. Det var første gang en aktiv vulkan ble observert på et annet himmellegeme enn jorden. Utbrudd ble registrert fra ni vulkaner på Io i tillegg til andre utbrudd som oppstod mellom de to Voyager-oppdragene.
Europa viste en høyt antall lineære formasjon på lavoppløste bilder fra Voyager 1. I starten trodde forskerne formasjonene kunne være dype sprekker forårsaket av rifter i skorpen eller tektoniske prosesser. Høyoppløste bilder fra Voyager 2, tatt nærmere Jupiter, gjorde forskerne betenkte siden de nesten var fullstendig fraværende i topografiske reliefer. Noen foreslo at sprekkene kunne tilsvare isflakene på jorden, og at Europa kunne ha flytende vann i det indre. Europa kan ha et aktivt indre på grunn av tidevannsoppvarming på et nivå omtrent én tiendedel av Io, og som et resultat av dette antas det at månen har en tynn skorpe av is – mindre enn 30 km – som muligens flyter på et 50 km dypt hav.
Cassini (2000)
Et viktig funn ved forbiflyvningen, annonsert 6. mars 2003, var sirkulasjonen til Jupiters atmosfære. Mørke belter alternerer med lyse soner i atmosfæren, og sonene, med deres bleke skyer, var tidligere ansett av forskere å være områder med oppstrømmende luft, delvis på grunn av at på jorden har skyer en tendens til å dannes over stigende luft. Cassinis analyser viste imidlertid at de mørke beltene inneholder individuelle stormceller med oppstrømmende lysehvite skyer som er for små til å kunne ses fra jorden. Anthony Del Genio ved NASAs Goddard Institute for Space Studies uttalte at «beltene må være områdene for netto stigende atmosfærisk bevegelse på Jupiter, [så] nettobevegelsen i noen soner må være synkende».
Andre atmosfæriske observasjoner inkluderte en virvlende mørk oval av høy atmosfærisk tåke, omtrent på størrelse med den store røde flekken, nær Jupiters nordpol. Infrarøde bilder avslørte deler sirkulasjon nær polene med striper av globalt sirkulerende vinder og med tilstøtende striber som beveger seg i motsatte retninger. Den samme kunngjøringen drøftet også innholdet i Jupiters ringer. Lysspredningen av partikler i ringene viste at partiklene var uregelmessig formet (snarere enn sfæriske) og at de sannsynligvis oppstod som utkastet materialer fra mikrometeorittnedslat på Jupiters måner, sannsynligvis på Metis og Adrastea. 19. desember 2000 tok Cassini-sonden et lavoppløselig bilde av månen Himalia, men den var for fjernt til at noen overflatedetaljer kunne ses.
New Horizons (2007)
New Horizons-sonden fløy forbi Jupiter for å få gravitasjonshjelp på sin ferd til Pluto og var den første sonden som ble sendt direkte mot Jupiter siden Ulysses i 1990. Kameraet Long Range Reconnaissance Imager (LORRI) tok sine første bilder av Jupiter 4. september 2006. Romsonden begynte ytterligere studier av det jovianske systemet i desember 2006 og hadde sitt nærmeste møte med planeten 28. februar 2007.
Mens New Horizons var nær Jupiter gjorde instrumentene raffinerte målinger av banene til Jupiters indre månen, spesielt Amalthea. Sondens kamera målte vulkaner på Io, studerte alle de fire galileiske månene i detalj og foretok langdistansestudier av de ytre månene Himalia og Elara. Sonden studert også Jupiters lille røde flekk og planetens magnetosfære og tynne ringsystem.
Galileos bane-oppdrag (1995–2003)
Per 2014 er Galileos banesonde det eneste romfartøyet til å gå inn i en bane rundt Jupiter – dette fant sted 7. desember 1995. Sonden gikk i bane rundt planeten i over syv år, og fullførte 35 omløp før den ble ødelagt med en kontrollert kollisjon med Jupiter den 21. september 2003. I løpet av denne perioden samlet den store mengder informasjon om det jovianske systemet, selv om mengden informasjon ikke var så stor som planlagt på grunn av en mislykket utrulling av en høyt-oppnåelig radiosenderantenne. De store hendelsene i løpet av den åtte år lange studien inkluderte flere forbiflyvninger av alle de galileiske månene så vel som Amalthea – Galileo var den første sonden til å gjøre det. Sonden var også vitne til kometen Shoemaker-Levy 9s nedslag da den nærmet seg Jupiter i 1994 og sendte en atmsofærisk sonde inn i den jovianske atmosfæren i desember 1995.
Kameraer på Galileo-sonden observerte fragmenter fra Shoemaker-Levy 9 mellom 16. og 22. juli 1994 da de kolliderte med Jupiters sørlige halvkule med en hastighet på omtrent 60 kilometer per sekund. Dette var den første direkte observasjonen av en ekstraterrestrisk kollisjon mellom objekter i solsystemet. Mens nedslaget fant sted på den siden av Jupiter som er skjult fra jorden, var Galileo, som da befant seg i en avstand av 1,6 AE fra planeten, i stand til å se nedslagene når de fant sted. Instrumentene oppdaget en ildkule som nådde en temperaturtopp på 24,000 K, sammenlignet med temperaturene på 130 K i de typiske jovianske skytoppene og skyen fra ildkulen nådde en høyde på over 3,000 km.
En atmosfærisk sonde ble sendt fra romsonden i juli 1995 og gikk inn i planetens atmosfære 7. desember 1995. Etter en nedstigning med høye g-krefter frigjorde sonden de resterende varmeskjoldene og dalte videre med fallskjerm gjennom 150 km av atmosfæren og samlet data i 57,6 minutter før den kollapset på grunn av trykket og temperaturen den ble utsatt for – ca. 22 ganger trykket på jorden og en temperatur på 153 °C. Den ville ha smeltet deretter og muligens fordampet. Selve Galileo-sonden opplevde en raskere verdsjon av samme skjebne da den bevisst ble styrt inn i planeten 21. september 2003 med en hastighet på over 50 km/s, for å unngå enhver mulighet for at den skulle krasje inn i og forurense Europa.
Viktige vitenskapelige resultater fra Galileo-oppdaregt inkluderer:
Nåværende oppdrag
NASA har et pågående oppdrag for å studere Jupiter i detalj fra en polarbane, kalt Juno. Romsonden ble skutt opp 5. august 2011 og vil plasseres i en polar bane for å studere planetens sammensetning, gravitasjonsfelt, magnetfelt og polare magnetosfære. Sonden vil også søke etter spor for hvordan Jupiter ble dannet, inkludert om planeten har en kjerne av stein, mengder av vann tilstede i den dype atmosfæren og hvordan massen er fordelt innenfor planeten. Juno vil også studere Jupiters dype vinder, som kan nå hastigheter på 600 km/t.
Foreslåtte oppdrag
Europa Jupiter System Mission (EJSM) er et felles forrslag mellom NASA og ESA om utforskning av Jupiter og dens måner. I februar 2009 ble det kjent at NASA og ESA hadde gitt dette oppdraget prioritet foran Titan Saturn System Mission. Forslaget innebærer et tidspunkt for oppskytning rundt 2020 og består av den NASA-ledete Jupiter Europa Orbiter og den ESA-ledete Jupiter Ganymedes Orbiter. ESAs bidrag til prosjektet vil fremdeles måtte konkurrere om finansiering mot andre ESA-prosjekter.
Avbrutte oppdrag
På grunn av mulighetene for underjordiske flytende hav på jupitermånene Europa, Ganymedes og Callisto, har det vært stor interesse i å studere disse ismånene i detalj. Finansieringsproblemer har i midlertid forsinket fremdriften. Sonden Europa Orbiter var et planlagt NASA-oppdrag til Europa, men ble avbrutt i 2002. Hovedmålene med oppdraget var å bestemme tilstedeværelsen eller fraværet av underjordiske hav og å identifisere mulige steder hvor et fremtidig landingsfartøy kunne settes ned. I 2005 ble også NASAs JIMO (Jupiter Icy Moons Orbiter) avbrutt. Et europeisk Jovian Europa Orbiter-oppdrag ble også studert. Disse oppdragene ble erstattet av Europa Jupiter System Mission (EJSM) beskrevet over.
Mulighet for kolonisering
Ganymedes er solsystemets største måne og den eneste månen i solsystemet som har en magnetosfære, men denne beskytter ikke månen nevneverdig mot kosmisk stråling fordi den blir overskygget av Jupiters magnetfelt. Ganymedes mottar ca. 0,08 Sv (8 rem) med stråling per dag. Callisto, som er lengre unna Jupiters krafitge strålingsbeltet, utsettes for 0,0001 Sv (0,01 rem) per dag. Til sammenligning er den gjennomsnittlige mengden med stråling som et levende organisme på jorden mottar per år ca. 0,024 Sv; de høyeste naturlige strålingsnivåene på jorden er registrert rundt Ramsars varmekilder og er ca. 0,26 Sv per år.
Et av de viktigste målene valgt i HOPE-studiet var Callisto. Muligheten for å bygge en overflatebase på Callisto ble luftet på grunn av det lave strålingsnivået ved månens avstand fra Jupiter og dens geologiske stabilitet. Callisto er den enste av Jupiters galileiske måner hvor en menneskelig utforskning er gjennomførbar. Nivåene av ioniserende stråling på Io, Europa og Ganymedes er farlige for menneskelig liv, og adekvate beskyttelsestiltak er enda ikke utarbeidet.
Det kan være mulig å bygge en overflatebase som kunne produsere drivstoff for ytterligere utforskning av solsystemet. I 1997 utarbeidet Artemis-prosjektet en plan om å kolonisere Europa. Ifølge planen skulle utfoskere bore seg ned i isskorpen på Europa, gå inn i de hevdete underjodiske havene hvor de ville leve i kunstige luftlommer.
Henrik Stubkjær
Henrik Stubkjær (født 31. desember 1961 i Brædstrup) er biskop i Viborg stift i Den danske kirke fra 23. november 2014, da han overtok etter Karsten Nissen. Han er cand.theol. og har vært sogneprest, generalsekretær i Folkekirkens Nødhjælp fra 2005 til 2014.
Han er gift med Karen Stubkjær og har fire voksne barn.
Oseberg kulturhus
Oseberg kulturhus er et privateid kulturhus og hotell som ligger ved brygga i Tønsberg i Vestfold. Bygget er et flerbrukshus som rommer en større teatersal og konferansefasiliteter i tillegg til et dominerende hotell. Oseberg kulturhus åpnet 16. mai 2001.
Prislappen for bygget var omkring 300 millioner kroner, hvorav kulturhusdelen kostet 100 millioner. Eieren av kulturhushotellet er Lindahlplan Invest AS ved eiendomsutvikleren Arthur Buchardt. Tønsberg kommune eier selve tomta på Lindahlplan. Den ligger ved Ollebukta i havnebassenget i Tønsbergfjorden og ble i sin tid taksert til 24 millioner kroner. Hotelldriften har vært tilknyttet Choice Hotels og datterselskapet Quality Hotels. Den som driver hotellet, leier ut en stor scene som «byens kulturelle storstue». Her arrangeres konserter, festspill, messer, utstillinger, konferanser og seminarer. Salen har kapasitet på rundt tusen publikummere.
Bygget har fått navn etter Osebergskipet, et vikingskip som ble gravd ut i 1904 på gården Oseberg fem kilometer nordøst for byen.
Rett utenfor kulturhushotellet, mot kanalen i sør, ligger «Vikingodden». Siden 2010 har det blitt bygd kopier av vikingskip og historiske båter på plassen, blant annet «Saga Oseberg» og «Saga Farmann» som ble sjøsatt i 2012 og 2018. Der er det også en salgsbod og turistinformasjon om byens viking- og middelalderhistorie. Båtene ligger ved bryggene like ved.
Junior elite
Junior elite eller Yngres Junior var et aldersbestemt ishockeyliga i Norge for 18-åringer og nedover til G15 og var administreres av Norges Ishockeyforbund. Vinneren av seriespillet ble seriemester, mens vinneren av sluttspillet blir norgesmester og blir samtidig tildelt Kongepokalen.
Serien ble avviklet etter 2007/08 sesongen av Norges Ishockeyforbund og erstattet av Eliteserien U-17.
Kult
Kult eller kultus kommer fra latin colere som betyr «å dyrke». Kult eller kultus er religion omsatt i rituell handling og handler om den praktiske utøvelsen av religionen. Kult eller kultus er en rituell handling rettet mot det hellige, for eksempel en gudstjeneste. Kult eller kultus kan også være fra nesegrus beundring til forguding av en person.
Kult blir oftest utført av flere i fellesskap, og uttrykker ærefrykt, respekt, takknemlighet eller frykt overfor guder eller andre overmenneskelige vesener (for eksempel helgener eller forfedreånder). De kultiske handlinger kan omfatte lesning eller resitasjon av hellige tekster, sang, dans, hellig måltid eller utføring av forskjellige typer offer eller oppvartning; til sammen kan slike elementer utgjøre en liturgi, som i den kristne gudstjeneste eller mahayana-buddhistiske ritualer. Religiøs kult kan finne sted i hjemmet, i friluft (for eksempel ved bestemte steder i naturen så som fjell, elver, kilder, grotter) eller i spesielle bygninger (templer, kirker) og er vanligvis knyttet til bestemte tider (soloppgang, tidsbønner), dager (søndag, sabbat, fullmåne), fester (jul, påske) eller pilegrimsferder (Mekka, Jerusalem, Lourdes, Benares).
Det nye testamente gir ikke forskrifter om kult, men Apostlenes gjerninger (2, 42) snakker om at Guds ord leses og utlegges, om nattverden (den sakramentale del), om bønn og salmesang (den sakrifisielle del). I Danmark og Norge ble gudstjenesten ordnet ved Christian 3s kirkeordinans, som la hovedvekten på messen, dvs. nattverden. Kirkeritualet 1685 både forutsatte og fremmet en gudstjeneste som var vesentlig preken- og salmegudstjeneste. Høymesseliturgien som Norge fikk med alterboken 1889, søkte å gjenopplive gammelkirkelige ledd i gudstjenesten og å gjøre nattverden til dens krone. Dette er fulgt opp i senere liturgirevisjoner.
Et sted hvor mennesker som tilhører en kult samles kalles et kultsted.
Eupomatiaceae
Se teksten
Institutt for kriminologi og rettssosiologi (UiO)
Institutt for kriminologi og rettssosiologi (IKRS) er et tverrfaglig institutt ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. IKRS er Nordens største samfunnsvitskapelege forsknings- og utdanningsinstitutt innen emnene (kriminologi og rettssosiologi). Forskningen har tyngdepunkt i rettslig orientert samfunnsvitenskap (kriminologi og rettssosiologi), med overlapp til rettsvitenskapen. Instituttet har sine røtter i to institutter, Institutt for kriminologi og Institutt for rettssosiologi, som ble slått sammen i 2000. IKRS har et bachelorprogram i kriminologi, og et masterprogram i kriminologi og et i rettssosiologi.
Institutt for kriminologi ble opprettet i 1954 under navnet Institutt for kriminologi og strafferett, med Johs. Andenæs som bestyrer. Strafferetten ble skilt ut til Institutt for offentlig rett på begynnelsen av 1990-tallet, og instituttet skiftet navn til Institutt for kriminologi.
Eupomatiaceae
Arter
De tre artene i gruppen er:
Institutt for kriminologi og rettssosiologi (UiO)
Institutt for rettssosiologi ble opprettet i 1961, under navnet Institutt for rettssosiologi og forvaltningslære. Instituttet tilhørte i likhet med Institutt for kriminologi Det juridiske fakultet ved UiO, men var opprinnelig samlokalisert med Institutt for samfunnsforskning. Torstein Eckhoff var den første bestyreren; han ble senere etterfulgt av Vilhelm Aubert.
Den kriminologiske og rettssosiologiske forskningen ved Universitetet i Oslo fikk tidlig stor oppmerksomhet internasjonalt, og en rekke kjente forskere har virket ved instituttet, blant dem Nils Christie, Liv Finstad, Cecilie Høigård, Thomas Mathiesen, Vilhelm Aubert og Torstein Eckhoff. Universitetet i Oslo har blitt kjent for en sterk rettsrealistisk og rettssosiologisk tradisjon.
Olav Eldholm
Olav Eldholm (født 12. mai 1941 i Stavanger, død 18. mars 2022 i Bergen) var en norsk geolog og professor ved Universitetet i Bergen.
Eldholm avla examen artium ved Kongsgård skole i Stavangeri 1960. Han startet deretter studier ved Universitetet i Bergen der han fullførte cand.mag.-graden i 1965 og cand.real.-graden i 1967 med hovedfag i geofysikk. Han tok deretter i 1968 pedagogisk utdanning.
Med et stipend fra Norges almenvitenskapelige forskningsråd i 1969 kunne han fortsette sine studier ved Lamont-Doherty Geological Observatory ved Columbia University i New York 1969-1974 og i 1976 motta doktorgraden for avhandlingen The Sediment Distribution and Main Structural Elements of the Norwegian-Greenland Sea and Surrounding Areas Based on Marine Geophysical Data, utført ved Jordskjelvstasjonen.
I sin forskning var Eldholm særlig opptatt av marin geologi, utviklingen av kontinentalmarginene, havbassengenes historie og platetektonikk. Eldholms forskning har hatt betydning for utvinningen av olje og gass på norsk sokkel. Fra 1974 til 2003 var han professor ved Universitetet i Oslo. Ved Universitetet i Bergen var han professor II fra 1999 til 2002 og full professor fra 2003 til 2009 ved Institutt for geovitenskap. Fra 2009 har han vært professor emeritus.
Eldholm mottok en rekke utmerkelser for sitt arbeid. Allerede i 1973 ble han tildelt Reuschmedaljen fra Norsk geologisk forening. I 1991 ble han hedret med Universitetet i Oslos Nansen-pris og året efter mottok han Geofysikerprisen på 10 000 kroner. Statoils Forskningspris mottok han i 1997.
Kunståret 1476
Kunståret 1476 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1476.
Dødsfall
1476 in art
Landkreis Riesa-Großenhain
Landkreis Riesa-Großenhain var en Landkreis i Fristaten Sachsen, som eksisterte fra 1. august 1994 til 1. august 2008. Kretsen grenset til Landkreis Elbe-Elster og Landkreis Oberspreewald-Lausitz i nord, til Landkreis Kamenz i øst, til Landkreis Meißen i sør og til Landkreis Torgau-Oschatz og Landkreis Döbeln i vest.
Diana Krall
Diana Jean Krall (født 16. november 1964 i Nanaimo i Britisk Columbia) er en canadisk jazzpianist, -sanger (kontraalt) og låtskriver.
Landkreis Riesa-Großenhain
Kretsen ble opprettet den 1. august 1994 i forbindelse med Kretsreformen i Sachsen i 1994 og 1996 gjennom en sammenslåing av de tidligere kretsene Landkreis Riesa og Landkreis Großenhain.
Diana Krall
Biografi
Hun ble født i en musikalsk familie. Krall begynte å lære å spille piano i en alder av fire. Hennes familie flyttet til Vancouver. På high school startet hun å spille i en liten jazzgruppe. Da Krall var femten år begynte hun å spille regelmessig i flere restauranter i Nanaimo.
Landkreis Riesa-Großenhain
I forbindelse med Kretsreformen i Sachsen i 2008 ble Landkreis Riesa-Großenhain den 1. august 2008 slått sammen med den tidligere Landkreis Meißen til den nye Landkreis Meißen.
Byer og kommuner
Landkreis Riesa-Großenhain bestod av 4 byer og bykommuner, og 16 andre kommuner (Gemeinde). 13 av disse kommunene inngikk i 6 interkommunale forvaltningsfellesskap. Nedenfor ser vi kommunenes innbyggertall pr 31. desember 2006.
Diana Krall
Biografi
I Nanaimo vakte hennes spilling oppmerksomhet hos den berømte bassisten Ray Brown (eksmannen til avdøde Ella Fitzgerald og i lang tid medlem av Oscar Petersons trio) og den Grammy-vinnende komponisten og trommeslageren Jeff Hamilton. Etter å ha hørt Krall spille overtalte Brown og Hamilton henne til å flytte til Los Angeles, og studere med pianisten Jimmy Rowles. Dette brakte henne også i kontakt med innflytelsesrike lærere og produsenter.
Det tok allikevel en tid før hun fikk sitt gjennombrudd, og hun jobbet en stund som pianoentertainer i Europa. I Norge er Krall kjent for at hun i 1988 arbeidet noen uker som pianist i hotellbaren i hotell Sheraton i Sandvika.
I 1990 flyttet Krall til New York.
Faren Jim Kralls store platesamling hjalp den unge Diana Krall til å bli kjent med jazzlegendene. Hun mistet sin mor Adella i benmargskreft i 2002 og i løpet av måneder mistet hun også sine mentorer Ray Brown samt Rosemary Clooney. Dianas eneste søster, Michelle, et tidligere medlem av RCMP, støtter aktivt sin eldre søsters karriere.
Krall og den britiske musikeren Elvis Costello giftet seg 6. desember 2002 på Elton Johns eiendom utenfor London. Deres to barn sammen, tvillingsønnene, Dexter Henry Lorcan og Frank Harlan James, ble født 6. desember 2006 i New York.
Profesjonell karriere
I 1993 utga Krall sitt første album Stepping Out, som hun spilte inn sammen med John Clayton og Jeff Hamilton. Den vakte oppmerksomhet hos produsenten Tommy LiPuma, som produserte hennes andre album Only Trust Your Heart (1995).
Hennes tredje album, All for You: A Dedication to the Nat King Cole Trio (1996) ble Grammy-nominert og lå på Billboards jazzlister i sytti uker. Albumet Love Scenes (1997) ble raskt en slagerplate med trioen til Diana Krall, Russell Malone (gitar) samt Christian McBride (bass).
I august 2000 deltok hun på en turné til tyve byer sammen med sangeren Tony Bennett.
I september 2001 startet Krall på en verdensturné. Hennes konsert på Paris Olympia ble innspilt og utgitt som hennes første livealbum. Diana Krall - Live in Paris toppet Billboards jazzlister, nådde topp 20 på Billboard 200 og ga Krall hennes andre Grammy (beste vokaljazzplate) og en Juno Award. Albumet inkluderer coverversjoner av Billy Joels «Just the Way You Are» og Joni Mitchells «A Case of You».
Etter at hun giftet seg med Elvis Costello, arbeidet hun som tekstforfatter og begynte å komponere sine egne låter, noe som resulterte i albumet The Girl in the Other Room. Albumet nådde raskt topp 5 i Storbritannia og nådde australske topp 40 albumlister. «Temptation», en coverversjon av Tom Waits' sang fra hans album Frank's Wild Years i 1987, nådde nummer én på World Jazz charts (basert på Storbritannia, Tyskland, Frankrike, Japan og Kina).
Krall medvirker dessuten sammen med Ray Charles på hans album Genius Loves company i 2007 på sangen «You Don't Love Me».
Musikk-Expressen
Musikk-Expressen var en norsk musikkavis, som ble etablert våren 1966 av Amund Myklebust, som også var ansvarlig redaktør for foretaket. Musikkavisen gikk inn etter utgivelsen av et par nummer, men ble en direkte forløper for det langt mer betydningsfulle POP-Revyen.
Diana Krall
Profesjonell karriere
I slutten av mai 2007 medvirket Krall i en reklamekampanje for Lexus. Hun sang også «Dream a Little Dream of Me» til pianoakkompagnement av den legendariske pianisten Hank Jones.
Musikk-Expressen
Uklar profil
Musikk-Expressen skulle etter planen komme annenhver uke og formidle «POP * JAZZ * KLASSISK». Prosjektet var ambisiøst nok, men målgruppen var noe diffus. Allerede i første nummer startet en talentjakt, hvor redaksjonen utlovte platekontrakt til dem som sendte inn de beste lydbåndopptakene (vedlagt returporto om de ønsket tapene returnert), moter, nyheter fra utlandet, og intervjuer med norske artister. I første nummer var det «hjemme på pikerommet»-intervju med gymnasiast Åse Kleveland, som nettopp hadde vunnet den norske Melodi Grand Prix-finalen, hadde skaffet seg fanklubb i Frankrike, og hadde fått debutere med å spille inn en LP-plate.
Diana Krall
Utmerkelser
I 2000 ble Krall tildelt Order of British Columbia. I 2003 ble hun gitt en æres-Ph.d (Fine Arts) fra University of Victoria. I 2004 ble Krall medlem av Canadas Hall of Fame. I 2005 ble hun gjort til Officer of the Order of Canada.
Musikk-Expressen
Redaksjon
Redaksjonen holdt til i Bertel O. Steen gården og i tilslutning til Narvesen Kioskkompani. Jan Schwarzott hadde ansvar for klassisk musikk, mens Myklebust tok seg av popmusikk og jazz. Redaktøren fant imidlertid ut at én krone pr. avis på 8 sider ble for dyrt for unge kjøpere, og startet isteden en ny musikkavis, POP-Revyen, som i hovedsak konsentrerte seg om popmusikk (beat, rhythm and blues og visesang). Den hadde like mange sider, men kostet kun en tredjedel, og foregrep tabloidformatet med større bilder og overskrifter på forsiden, etter hvert også med illustrasjoner eller fotografier i farger.
Diana Krall
Utmerkelser
Krall er æresstyremedlem i Multiple Myelom Research Foundation. Adella Krall, Diana Kralls mor, fikk diagnosen myelom i 1996 og døde i mai 2002 i en alder av seksti år.
Kullosforgiftning
Kullosforgiftning innebærer forgiftning av gassen karbonmonoksid, CO. Hemoglobin har betydelig høyere affinitet for karbonmonoksid enn oksygen (ca. 200 ggr) hvilket gjør at inhalering av høyere doser karbonmonoksid leder til hypoksi (indre kvelning) da oksygenet konkurreres ut.
Risiko for kullosforgiftning foreligger bl.a. ved forbrenning av organisk materiale i lukkede rom.
Ulykker
Bruk av gass eller parafin primus, parafinlamper o.l. til oppvarming i båter, campingvogner, bobiler og telt fører jevnlig til kullosulykker. Dette skjer særlig hvis man legger seg til å sove eller hvile med slik åpen flamme på. Dette er da ikke gasslekkasje, men kullos pga. av forbrenning av gass eller parafin til oppvarming i et lukket eller dårlig ventilert rom.
I media etter slike ulykker, omtales årsaken ofte som mulig gasslekkasje uten at kullos nevnes. Kullos kommer like mye fra parafinprimus som gassprimus da kullos ikke kommer fra gasslekkasje; kullos oppstår ved forbrenning, dvs bruk av primus o.l. til oppvarming eller tatt inn i telt p.g.a. regn, i lukkede eller dårlig ventilerte rom; typisk camping og båt. Det har også skjedd ulykker hvor noen tar en grill med inn i hytte eller telt.
Fire døde i bobil på Ekeberg; først opplyst som gasslekkasje. Det var ikke gasslekkasje, men det kom kullos fra et varmeapparat i et dårlig ventilert rom bak i bussen med åpning forover, så årsaken var kullosforgiftning.
Det kan også skje ved bruk av motor eller aggregat i dårlig ventilerte rom, som i en hytte med aggregat i kjelleren og som grottefesten i Oslo august 2020.
Feilmontering av gassdrevne vannvarmere til dusj på hytter har forårsaket kullosulykker. Disse har vært montert uten tilstrekkelig lufting, både manglende innluft og manglende eller feilmontert avgassutløp.
Kullos kan også oppstå ved feil på ovner selv om de har pipe hvis det er sprekker i ovn eller pipe eller pipen blokkeres av en eller annen grunn, men dette er mere sjeldent.
Epidemiologi
Karbonmonoksid er den vanligste typen av alvorlig forgiftning i Frankrike og USA. Det er estimert at mer enn 40 000 mennesker per år søker medisinsk hjelp for karbonmonoksidforgiftning i USA. I mange industrialiserte land kan karbonmonoksid være årsak til mer enn 50 % av fatale forgiftninger. I USA dør ca. 200 mennesker årlig av karbonmonoksidforgiftning i forbindelse med gassfyrt varmeutstyr i husholdningen. CDC reportene, "Each year, more than 500 Americans die from unintentional CO poisoning, and more than 2,000 commit suicide by intentionally poisoning themselves."
Nordnorsk vitensenter
Nordnorsk vitensenter er et populærvitenskapelig lærings- og opplevelsessenter på universitetscampus ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet i Tromsø og i Alta.
Historikk og formål
Vitensenteret ble stiftet 29. august 2002 og har tatt imot skoleklasser siden høsten 2003. Den 7. april 2011 åpnet Vitensenteret sine nye lokaler som ligger nedenfor det gamle planetariet.
Vitensenteret er et regionalt vitensenter for hele Nord-Norge og tar mål av seg å nå ut til hele regionen, både ved besøk ute i regionen, ved aktiviteter og informasjon på sine nettsider.
Fylkesvei 2764
Fylkesvei 2764  går mellom Sommerstad og Hostvedt i Kongsberg kommune. Veien er 9,4 km lang.
Nordnorsk vitensenter
Historikk og formål
I tillegg til dette er det aktiviteter innen matematikk, naturfag og teknologi. Dette inkluderer f.eks. ukentlige kodeklubber på ettermiddagen.
Fylkesvei 2764
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 83.
Haakon Tranberg
Haakon W. Tranberg (født 2. mars 1917 på Kaldvell i Vestre Moland, død 24. april 1991 i Kristiansand) var en norsk sprinter som spesialiserte seg på 100, 200 meter og lengde. Han representerte Kristiansands IF.
Nordnorsk vitensenter
Målgrupper og aktiviteter
Vitensenteret har åpent for publikum de aller fleste dagene i året og har i utstillingen sin nesten hundre interaktive installasjoner fordelt på tre etasjer.
L’Arrivée d’un train en gare de La Ciotat
L'arrivée d'un train en gare de La Ciotat (norsk oversettelse: Et togs ankomst på La Ciotat stasjon) er et 50 sekunder langt fransk dokumentarisk filmklipp fra. Opptaket er uten lyd og i svart-hvitt, og er regissert og produsert av brødrene Lumière. Filmen ble først vist 28. desember 1895 i Paris i Frankrike, og ble vist for et betalende publikum 6. januar 1896.
Haakon Tranberg
Hans endelige personlige rekord på 100 m var 10,4 sekunder, oppnådd i september 1939 på Bislett stadion. På samme bane en måned tidligere, oppnådde han sin beste tid på 200 m på 21,5 sekunder. Ett år seinere, igjen på Bislett, hoppet han 7,26 m i lengde som forble hans personlige rekord.
L’Arrivée d’un train en gare de La Ciotat
Handling
Den 50 sekunder lange stumfilmen viser ankomsten av et tog trukket av damplokomotiv på en togstasjon i den franske kystbyen La Ciotat. Som de fleste av de tidlige Lumière-filmene, betår L'arrivée d'un train en gare de La Ciotat av en eneste uredigert sekvens som illustrerer et aspekt fra hverdagslivet. Det synes ikke å ha vært noe spesielt planlagt over kameraføring, og filmen består av en sammenhengende bildesekvens tatt opp i en tagning.
Produksjon
Opptaket ble gjort på stasjonen i La Ciotat i Bouches-du-Rhône i Frankrike. Den ble filmet med Kinematograf, et alt-i-ett-kamera, som også fungerte som filmprosjektor og fremkaller. Som med alle tidlige Lumière-filmer, ble denne filmen laget i et 35 mm-format med et sideforhold på 1.33:1.
Samtidens reaksjoner
Filmen forbindes med en velkjent vandrehistorie i filmverdenen. Historien forteller at da filmen første gang ble vist, ble publikum så overveldet av de levende bildene av et tog i naturlig størrelse som kom direkte mot dem at de begynte å skrike og løp innerst i rommet. Hellmuth Karasek i det tyske magasinet Der Spiegel skrev at filmen «hadde en spesiell vedvarende virkning; ja, den skapte frykt, redsel, til og med panikk». Det sås imidlertid tvil omkring sannferdigheten til historien, blant annet av filmviteren og historikeren Martin Loiperdinger i essayet hans Lumiere's Arrival of the Train: Cinema's Founding Myth. Om dette hendte eller ikke, overrasket filmen utvilsomt publikum som var uvant med de overveldende realistiske illusjonene skapt av de levende bildene. En annen viktig side ved filmen er at den illustrerer bruken av bilder fra lang avstand for å etablere omgivelsene til filmen, fulgt av bilder fra kortere avstand, og til slutt nærbildet. Da kameraet står stille i hele filmen, kommer effekten av de forskjellige «bildene» bare fordi subjektet beveger seg. Toget kommer fra et fjernt punkt og nærmer seg betrakteren, før det forsvinner under lerretet.
I Les Lumière, siterer Bernard Chardère den franske vitenskapsmannen Henri de Parville, som overvar visningen 28. desember 1895:
Hva de fleste filmhistorier utelater er at Lumière brødrene prøvde å få til et 3D-bilde selv til denne første visningen av levende bilder for et publikum. Louis Lumière filmet etter hvert L'Arrivée d'un train på nytt med et stereoskopisk filmkamera og viste det (sammen med en serie andre 3D-kortfilmer) ved et møte i det franske vitenskapsakademiet i. Gitt de motstridende berettelsene som plager tidlig film- og før-kinohistorier, er det mulig at de tidlige historiene flettes sammen med publikums reaksjoner på disse helt forskjellige visningene av L'Arrivée d'un train. Den intense publikumsreaksjonen passer bedre med den siste visningen, da toget tilsynelatende faktisk «kom» ut av skjermen mot publikum. Men på grunn av at 3D-filmer aldri lyktes kommersielt på samme måte som 2D gjorde, ville ikke slike detaljer gjøre myten like fengslende.
Nåværende status
På grunn av alderen er denne kortfilmen nå fritt tilgjengelig på internett. Den har også vært med i flere filmsamlinger inkludert Landmarks of Early Film volume 1.
Dvergteister
Dvergteister er de eneste alkefuglene som ikke hekker i umiddelbar nærhet av havet. De bygger reirene sine rundt 20 km (og opptil 70 km) fra kysten i fjellområder om lag 400 m (og av og til mer enn 1000 m) over havet. Kortnebbdvergteisten hekker i fjellskrenter, mens marmor- og langnebbdvergteist foretrekker trekroner (gjennomsnittlig 60 m over bakken) som hekkeplass. Likevel lever de av fisk og andre marine dyr, slik at de må fly frem og tilbake til havet for å mate den eneste ungen sin. Utenfor hekkesesongen treffes de utelukkende på havet.
Dvergteistene er små (rundt 25 cm), tettbygde fugler med brun/grå-hvit marmorerte fjærdrakter.
Jåttåvågen
Jåttåvågen er en våg i Hinna bydel i Stavanger kommune. Hinnavågen og Jåttåvågen blir av og til brukt for å betegne henholdsvis nordre og søndre del av vågen, men de to navnene blir ofte brukt synonymt.
Nordnorsk vitensenter
Målgrupper og aktiviteter
I planetariet kan det vises både tradisjonelle fremvisninger av solsystem og universet, men også spesialtilpassede filmer som dekker hele kuppelen.
Jåttåvågen
Fra 1970 til 1990-årene var Jåttåvågen et stort industriområde, hovedsakelig for offshore-industrien, I løpet av en tyveårsperode ble det bygget 17 betongplattformer i vågen. Arbeidet startet i 1971 med byggingen av lagertanken til Ekofiskfeltet, et arbeid som varte i to år. Norwegian Contractors utviklet i Jåttåvågen Condeep-plattformen, og den første av en lang rekke plattformer ble ferdigstilt i 1973. På det meste var nesten 3000 arbeidere sysselsatt med glidestøping i Jåttåvågen. «Det skjeve tårnet» er fremdeles et godt synlig merke etter den aktive anleggsperioden, som ble avsluttet i 1995.
Nordnorsk vitensenter
Målgrupper og aktiviteter
Vitensenteret har flere tilpassede undervisningsrom. Disse er våtlaben, teknolaben, og koderomet. I tillegg er det et kreativt publikumsverksted i første etasje.
Jåttåvågen
Fra 2000 har industrivirksomheten vært trappet ned, og området har blitt populært for boligutbygging.
Jåttåvågen er nå et stort utbyggingsområde i Hinna bydel sør i Stavanger kommune. Her skal det oppføres flere tusen nye boliger. Viking stadion, hjemmearenaen til fotballaget Viking, ligger i Jåttåvågen.
Viking i Jåttåvågen
se også Viking stadion Viking stadion er hjemmearenaen til fotballaget Viking. Rundt 2000 hadde Viking i mange år ønsket seg et nytt fotballstadion, og etter mange og lange diskusjoner falt det geografiske valget på Jåttåvågen i Hinna bydel. Viking FK fikk gratis tomt av Stavanger kommune, sammen med 50 millioner kroner i startkapital. Tidligere spilte Viking på Stavanger stadion. Det kostet 160 millioner kroner og ble åpnet 1. mai 2004 da Viking spilte 1–1 i seriekamp mot Molde. Denne investeringen i Jåttåvågen førte til en oppblomstring for området, med utbyggingen av Hinna Næringspark, flere boligblokker langs Gandsfjorden, samt Jåttå videregående skole.
Dobbeltspor Sandnes - Stavanger
T. Stangeland Maskin AS fikk 2. november 2006 tildelt grunnentreprisen på Jåttåvågen for i underkant av 90 millioner kroner. Dette var første grunnentreprise som ble lagt ut på det nye dobbeltsporet av Jærbanen mellom Sandnes og Stavanger.
Entreprisen innebar bygging av Jåttåvågen holdeplass, 700 meter jernbanespor og flere større brukonstruksjoner. Jåttåvågen holdeplass ligger mellom Jåttå videregående skole og Viking stadion. Like nord for holdeplassen ble hovedatkomsten til Jåttåvågen utvidet til firefeltsveg med gang- og sykkelveg.
Carl Berthelsen
Carl Berthelsen (født 1975 i Kristiansand) er en norsk roadracingførere. Han ble nordisk mester i superbikeklassen i 2007.
Karriere
Carl startet med roadracing i 2002 etter å ha vært særdeles motorinteressert store deler av livet sitt. Han fikk sin første moped som 13-åring.
I 2002-sesongen ble han norgescupvinner i debutantklassen og de påfølgende årene kjørte han seg rett opp i norgestoppen i den største klassen, superbike. Han kjører en Suzuki GSXR 1000 med over 200hk og innehar banerekorden på Arctic Circle Raceway 1.28,7 og Vålerbanen 57,66. Carl kjører for Team Suzuki Norway.
Skader
Han fikk i 2004-sesongen spolert på grunn av en skulderskade, men trente seg opp gjennom høst og vinter og var klar foran 2005-sesongen igjen.
Det var heller ikke dette året Carl skulle slå gjennom for fullt da han i august samme året brakk nakken under et løp på banen i Mo i Rana.
Han måtte igjen trene seg opp fra bunn og kjørte i 2006-sesongen med redusert førlighet i høyre arm og skulder.
Arvid Genetz
Arvid Oskar Gustaf Genetz (født 1. juli 1848 i Impilahti, død 3. mai 1915 i Helsingfors) var en finsk språkforsker, professor, poet (under navnet Arvi Jännes), og medlem av det finske senatet (1901–1905).
Carl Berthelsen
Nordisk mester
I 2007 ble året da Carl skulle få betalt for utallige treningstimer og slit mot toppen. Han vant nordisk mesterskap og hadde flere topp 10-plasseringer i det internasjonale tyske mesterskapet IDM. Han ble tilbudt flere gode avtaler med europeiske toppteam etter 2007-sesongen, men han valgte å kjøre for «Motor-teknikk racing team» og Suzuki også i 2008.
VL-gruppe
VL-grupper, forkortelse for virksomhedsleder-grupper, er i Danmark en gruppering som er opprettet av Dansk Selskab for Virksomhedsledelse. VL-gruppene er grupper der virksomhetsledere (innen både offentlig og privat sektor) møtes og utveksler erfaringer.
Gruppene er oppbygd i en losjeaktig struktur. VL-gruppene krever tillit og åpenhet innad, og taushet utad. Man blir medlem av en VL-gruppe ved å bli anbefalt av tre av gruppens medlemmer, det er dermed ikke enkelt å bli medlem. Gruppene møtes typisk seks til åtte ganger i året. Inntil 1997 var det hemmelig hvem som satt i hvilke grupper.
I den såkalte «Mahogni-gruppen», VL-gruppe 13, satt det representanter for hhv. den lovgivende, dømmende og den utøvende makt, samt pressen.
Ås Musikkorps
Ås Musikkorps ble stiftet 12. september 1923, og er Follo-regionens eldste korps. Det er et janitsjarkorps som har øvelser på Ås ungdomsskole på Ås.
Korpset har for tiden bare 14 aktive medlemmer og har derfor inngått et samarbeid med Vestby janitsjarkorps som har 23 medlemmer.
Stariker
Stariker er små (21–25 cm) alkefugler som hekker i det nordlige Stillehavet fra Japan og Baja California i sør til Aleutene i nord. Fjærdraktene er svarte, grå og hvite.
Starikene legger normalt to egg i fjell- eller jordhuler.
Joar Harøy
Joar Harøy (født 12. april 1982) er en norsk fotballspiller, 192 cm høy og spiller forsvar.
Joar Harøy spilte for Molde FK hvor han blant annet var med å vinne Norgesmesterskapet for junior i 2000. Han spilte senere en sesong for Ørn Horten og kom til Skeid Fotball sommeren 2004. Han spilte for Skeid mellom 2004 og 2011, og hvor sesongen 2007 var den fremste med 25 kamper og tre mål.
Harøy ble i 2008 kåret til årets Skeid-spiller av Skeids supportere, Oksene.
Hop kirke
Hop kirke er en kirke fra 1977 i Skjånes i Gamvik kommune, Troms og Finnmark fylke.
Byggverket er i tre.
Pat Metheny
Patrick Bruce Metheny, født 12. august 1954 i Lee's Summit i Missouri i USA, er en amerikansk jazzgitarist.
Biografi
Metheny vokste opp i en svært musikalsk familie, og begge foreldrene var dyktige amatørmusikere. Som åtteåring begynte han å spille trompet som broren Mike, men skiftet til gitar fire år senere, etter å ha hørt The Beatles for første gang. Som 15-åring spilte han med de beste jazzmusikerne i Kansas City, og i en alder av 18 ble han gitarlærer ved University of Florida. Det store gjennombruddet kom i 1974, da han ble medlem i den amerikanske vibrafonisten Gary Burtons kvartett.