cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ingvil Halle Barkve
Sangkarriere
I studieårene i Oslo holdt Barkve konserter og utførte ulike eventoppdrag. Hun dannet en duo sammen med Ove Nyvik på piano, og etter hvert ga de ut albumet Ingvil & Ove Unplugged - med 16 låter. Og senere i 2021 ga de ut et nytt album med noe av det aller - aller første de spilte inn. Duoen var virksom fra 1991 til 1995. Ingvil var hovedvokalist i gruppa The Beems fra 1993 til 1995; gruppa ble ledet av Sigurd Danche. I 1992 deltok hun som sanger i soulbandet Mamas Groove Department. I perioden 1994-1997 sang hun i gospelkoret Mosaic Choir and Band som var tilknyttet Jo- Vestly Produksjon, med bla. cd- utgivelse gjennom BBC - radio: « Children in Nerd», og en rekke konserter. I 1999 medvirket hun på over 40 stk. julekonserter med Stephen Ackles og band.Ved åpningen av Sogndal kulturhus i 2001 opptrådte hun sammen med blant andre The Brazz Brothers.
I 1994 medvirket Ingvil på et album og flere singler med bandet «Gåre Så Gåre» som hadde kontrakt med plateselskapet Tylden & Co. Sangen «Make my day» toppet på Radio P4, og noen av låtene var også å høre på Norsktoppen/NRK P1. Gruppa fremførte bla «Make my Day» på Casino på TVNorge. Musikkvideo til låten ble spilt inn på Smuget i Oslo.
Barkve sang en av hovedstemmene på sangen Children In Need som gospelkoret «Mosaic Choir and Band» spilte inn i anledning BBC i 1995. Hun hadde også en rekke konsertopptredener sammen med Mosaic på denne tiden, bla i anledning åpningen av Troll- feltet. Ingvil spilte dessuten inn flere sanger med Øystein Sevåg og et knippe musikere der noen av sangene var skrevet av Barkve. Hun sang også inn en låt med Marius Müller, som imidlertid ikke ble gitt ut før i 2015. (NRK P1 ved Morten Karlsen, 29. september 2015).
Jeremiah Vaille
Jeremiah Vaille (født 25. januar 2002 i Dillon) er en randonee-utøver fra USA.
Ingvil Halle Barkve
Sangkarriere
I 1996 hadde hun rollen som Diana Morales i musikalen A Chorus Line på Chateau Neuf. Senere opptrådte hun med et av numrene fra musikalen på et program på NRK TV i anledning Rolv Wesenlunds 60-årsdag, og ble invitert til å opptre i hans talkshow Wesenstund på TVNorge. På Trøndelag Teater medvirket hun i musikalene Rent (VG, 7/4 1999), Byavisa: 29.3.1999, Dagbladet. 2/6.1999. Adresseavisen 28.06.1999: «Tett program for Dronningen»: Låta «Kjærlighetsår" fra musikalen gikk inn på Norsktoppen. (Byavisa: 09.06.1999: »CD-inntekt til god sak». Dagboka/Dagbladet: 04.06.1999: «Ingvil’s Kjærlighet». Dagbladet 29.12.2000: «Toppet Norsktoppen».)
Jeremiah Vaille
Randonee er en skisport der utøverne først klatrer opp en bratt løype, med feller, deretter kjører de ned den samme løypa med ski. I nedkjøringen kan det også være lagt inn tekniske partier med motbakker som må gås uten ski.
Ingvil Halle Barkve
Sangkarriere
Hun medvirket i musikalen Jesus Christ Superstar i 2001. Det ble gitt ut singelen «Men hvordan skal jeg elske/ I dont know how to love him med duett av Maria Magdalena sin sang -med Ingvil og Katrine Lunde.
Ferjesambandet Flåm–Gudvangen
Flåm–Gudvangen er et ferjesamband som starter i Flåm og følger Aurlandsfjorden og Nærøyfjorden til Gudvangen. Strekningen har ingen nytteverdi i dag men brukes utelukkende for sighseeing med turister.
Jeremiah Vaille
Idrettskarriere
Vaille deltok i VM i randonee 2019, der han kom på 24.-plass i vertikal i cadet-klassen.
Ferjesambandet Flåm–Gudvangen
Strekningen startet opp i 1968 og frem til Gudvangatunnelen og Flenjatunnelen åpnet i 1991 tok fergene på strekningen også med seg biler og annen passasjer- og veitransport.
Ingvil Halle Barkve
Sangkarriere
I mai 2001 satte Stephen Brandt-Hansen og Barkve opp konsert ved navn «Absolutely Lovesongs» i Speilsalen på Britannia Hotel i Trondheim. i Speilsalen i Hotel Britannia i Trondheim. Medvirkende musikere på denne konserten var: Ernst Wiggo Sandbakk, Morten Huuse, Bjørn-Steinar Øverby og Morten Skaget.
Jeremiah Vaille
Referanser
<References />
Ingvil Halle Barkve
Sangkarriere
I 2002 ga Barkve ut en EP med tre sanger, deriblant med sangen «Unusual Way» (fra musikalen Nine) Sangen fremførte hun i direktesending på TV i anledning Trondheim kommunes gave til brudeparet da prinsesse Märtha Louise giftet seg med Ari Behn. «Henne»: «Legg merke til Ingvil Barkve». De to andre sangene på EP-en var skrevet av Ingvil Halle Barkve selv; «Silent Tear» og "Whatever We Had»; -sistnevnte var den sangen som lå lengst på NRKs hitliste Norsktoppen i 2003. (Adresseavisen 22.april 2003 og 13.05.2003 og 3. januar 2003). Det ble produsert en musikkvideo med denne låten ved produsent Randi Størseth.(Adresseavisen 13. mai 2003: «Ingvil på Norsktoppen», Dagbladet 27.12.2003: «Barkve til topps», Adresseavisen 03.01.2004 «Stemmeprakt på Norsktoppen»/«Til topps på Norsktoppen». Adresseavisen 22.04.2004: «Dristig fra allsidig artist».)
I 2016 hadde Barkve release på singelen Et hus er ei et hjem, som var en oversettelse av Burt Bacharachs og Hal Davids «A House Is Not a Home». En singel hun fremskyndet da hennes far ble alvorlig syk. Senere ga hun ut singelen Om du hadde hatt en drøm («Anyone who had a heart»), som også opprinnelig var av Burt Bacharach og Hal David. (NRK, spillerom 12. mai 2018 NRK, Holm. 20.april 2018). Det ble laget musikkvideo til begge singlene, som var en del av et helt album som kom ut i 2018:
I 2018 ga hun ut et helt album med 10 sanger av Burt Bacharach og Hal David i norsk språkdrakt, i anledning Bacharachs 90-årsdag. I 2019 ga hun ut to sanger som hun hadde spilt inn med Øystein Sevåg, Audun Erlien og Hans Krog. I 2021 ga hun ut singelen « My love to you is real», som også var en låt som var tidligere innspilt med overnfornevnte.
McMillan Firearms
McMillan Firearms er en amerikansk produsent av skytevåpen og tilbehør som skjefter. Hovedkontoret ligger i Phoenix, Arizona, men selskapet har også en avdeling i Johannesburg, Sør-Afrika.
Historie
McMillan Firearms ble grunnlagt i 2007 av blant annet Ryan McMillan. I 2013 ble selskapet solgt til Strategic Armory Corps.
Produkter
McMillan er kjent for en lang rekke skarskytterrifler og jaktvåpen. Noen kjente produkter er:
Henning Rø
Henning Rø (født 14. april 1972 på Brekstad i Ørland) er en norsk gitarist. Rø er utdannet fra jazzlinja ved Konservatoriet NTNU. Han jobber som kulturskolelærer og gitarist, og har vært med i mange bandkonstellasjoner, blant annet S. Møller Storband og husbandet under MGP på Ørlandet. Han er fast medlem av J Walkers og Yggdrasil. I 2002 laget han sammen med Erlend Eide programmet til Brekstad Musikkfestival, senere Brekstad kulturfestival. Henning Rø spiller venstrehånds-gitar og stemmer gitaren i kvarter.
Kujō Yoritsune
Kujō Yoritsune (kanji: 九条 頼経, født 12. februar 1218, død 1. september 1256), også kjent som Fujiwara no Yoritsune, var den fjerde shōgun (fra 1226 til 1244) av Kamakura.shōgunatet i Japan. Hans far var kanpaku Kujō Michiie og hans bestemor var en niese av Minamoto no Yoritomo. Hans kone var barnebarn av Minamoto no Yoritomo og datter av Minamoto no Yoriie. Han var født i Tigerens år i kinesisk astrologi) og ble tildelt navnet Mitora (三寅, "trippel-Tiger").
Yoritsune var et medlem av Fujiwaraklanen. Kujōfamilien var en av fem greiner av Fujiwaraklanen.
Lev Narysjkin
Lev Aleksandrovitsj Narysjkin (Лев Александрович Нарышкин; også kjent som Léon Narychkine, født 5. februar 1785, død 1846 i Napoli) var en russisk aristokrat som kjempet i Napoleonskrigene.
Biografi
Han var sønn av Alexander Lvovitsj Narysjkinog hans kone Maria Alexeyevna Senyavina, datter av Admiral Alexei Senyavin. Lev var bror bror til Elena Aleksandrovna Narysjkina og fetter til Prins Mikhail Semyonovich Vorontsov, som kjempet i Napoleonskrigene og deltok i erobringen av Kaukasus. Narysjkinble utdannet hjemme av privatlærere under den franske abbed Nicol. Han kom inn i retten som bud og ble kammerherre 15. mars 1799.
Han ble løytnant 22. januar 1803 i Preobrazhensky-regiment, deretter kavalerikaptein 13. februar 1807 i et Hussarregiment Keisergarden. Han kjempet i slaget ved Friedland hvor han ble såret i armen, og dekorert med gullsabel. Han ble demobilisert og vendte tilbake til sitt arbeid som kammerherre ved domstolen. Under den franske invasjonen av Russland ble Narysjkin tvunget tilbake til hæren som kavalerikaptein i det 11. Izyumovsky Husarer-regiment, og han møtte La grande armée i slaget ved Ostrovno, nær Smolensk, 25. og 26. juli 1812, deretter i ved Borodino, hvor han ble såret i hodet. Han kjempet under General Ferdinand von Wintzingerode, og ble tatt til fange av franskmennene september 1812. Han ble sluppet fri av kosakkene i nærheten Vitebsk og sluttet seg sitt regiment, der han ble oberst 19. november 1812 i anerkjennelse av hans tapperhet ved slaget ved Berezina. Da han kjempet i et slag nær Kalisz og bidro til å presse de franske tilbake til Preussen og Sachsen. Han ble generalmajor 18. januar 1814. Han kjempet under von Wintzingerode igjen i hæren i nord og møtte Napoleons hær i slaget ved Großbeeren og i slaget ved Dennewitz 6. september 1813, etter det fikk han Sankt Georgsordenen, fjerde klasse, 9. oktober 1813. Han fikk også Sankt Vladimirs orden, tredje klasse etter slaget ved Leipzig, der han ble såret. Han hadde så kommando over en Kosakkbrigade i Holland og Nord-Frankrike, og tjenstgjorde i styrkene i det okkuperte Frankrike fra 1815 1818. Han returnerte til Russland og det sivile liv i 1824.
Han ble væbner i retten i 1843. Senere var han i tsarens personlige stab fra 6. desember 1843,først generaladjutant, og fra 1844 generalløytnant.
Senere i livet reiste han til Napoli for sin helses skyld, og døde der. Han ble gravlagt i Saint-Lazare kirkegården ved Alexander Nevsky Lavra.
Han giftet seg med Grevinne Olga Potocka (1802-1861), datter av Grev Stanislaw Szczęsny Potocki og Zofia Potocka, med henne fikk han en datter, Sofia (1829-1894) som giftet seg med grev P. P. Sjeremetev.
Volkswagen cup 2019/20
Volkswagen cup 2019/20, som er Sveriges langrennscup for seniorer, gikk over ni renn, fra 6. desember 2019 til 16. februar 2020.
Sju av ni renn telte for hver utøver. Rennene i Bruksvallarna i april ble avlyst grunnet Koronaviruspandemien.
Volkswagen cup het fram til 2016/17 Intersport cup.
Resultater menn
69 utøvere fikk poeng i cupen denne sesongen. Fredrik Andersson, Marcus Grate (22.-plass) og Viktor Thorn (25.-plass) vant to av rennene hver.
Østerrikes historie
Østerrikes historie er prega av å ligge i skjæringspunktet mellom det østlige og vestlige Europa. Østerrikes opprinnelige navn, Ostmark – «grensa mot øst», henviser til dette. Navnet er avleda fra det tilsvarende marchia orientalis. Etter at landet hadde vært erobra av romere, hunerne, langobarder, østgotere, bayere og frankerne kom landet under Huset Habsburg på 1200-tallet. Denne slekta regjerte Østerrike til inn på 1900-tallet. Etter at Det tysk-romerske riket gikk i oppløsning i 1806 blei Østerrike et keiserrike, og i 1867 kom Østerrike formelt i en personalunion med kongedømmet Ungarn, kjent som dobbeltmonarkiet Østerrike-Ungarn. Etter nederlaget etter den første verdenskrigen ble denne staten delt, og Østerrike ble republikk. Før andre verdenskrig ble Østerrike annektert av Tyskland i 1938 som det såkalte Ostmark, det såkalte «Anschluss». Etter krigen ble Østerrike nøytralt og ble medlem av EU i 1995.
Keltere, romere og folkevandring
Den første statsdannelsen i det som skulle bli Østerrike, var et keltisk kongerike, kalt Noricum, omkring 100 f.Kr. Størstedelen av området blei besatt av Romerriket omkring 15 f.Kr. Keiser Claudius oppretta den romerske provinsen Regnum Noricum, som hadde omtrent de samme grensene som Østerrike har i dag. Øst for Vindobona (det nåværende Wien) lå den største romerske byen, Carnuntum. Andre viktige byer var Virunum (nåværende Klagenfurt) og Teurnia (i nærheten av Spittal an der Drau).
Etter kristendommens utbredelse på 100-tallet, begynte den langsomme nedgangsperioden til Romerriket og etter hvert folkevandringene. Etter goternes, slavernes og avarenes lange press mot provinsen Noricum begynte bajuvarernes bosettelser 500-tallet, mens det nåværende Vorarlberg blei befolka av alamannerne. I det nordlige alpeområdet etablerte det bayerske hertugdynastiet seg fra 500-tallet.
Frankerriket og det tysk-romerske rike
For detaljer, se hovedartiklene: Frankerne og Det tysk-romerske rike
Store deler av Østerrike tilhørte på slutten av 700-tallet det bayerske hertugdømmet, som var en del av Frankerriket under Karl den store. Etter delinga av Karl den stores rike, blei Østerrike en del av det tysk-romerske riket. Regionen som tilsvarer det nåværende Niederösterreich fikk under karolingerne navnet Marchia orientalis, som er latin for den østlige mark. Dette grenselandet i den sørøstlige delen av riket blei kimen til det seinere Østerrike. Området gikk imidlertid tapt til Ungarn i 907. Først etter Lechfeldslaget i 955 kunne karolingerne igjen ekspandere mot øst, og det oppsto da nye hertugdømmer og markgrevskaper. Dermed begynte også en ny bayersk bosettingsbølge.
I 976 oppsto den eldste landenheten innafor grensene av det nåværende Østerrike i form av det sjølstendige hertugdømmet Kärnten. Det samme året overlot keiser Otto 2. Marchia Orientalis til Leopold 1. av Huset Babenberg som et markgrevskap. År 996 støter en for første gang på navnet Ostarrîchi. Ostarrîchi kom seinere til å utvikle seg til Österreich – riket i øst. Huset Babenbergs tid som herskere fortsatte framgangsrikt med en målbevisst koloniseringspolitikk som konsoliderte datidas Østerrike. Leopold 3. intrigerte framgangsrikt da han valgte å alliere seg med Henrik 5. og dermed medvirka til seieren hans over faren, Henrik 4.. Leopold gifta seg med Agnes von Hohenstaufen, søster av Henrik 5. og datter av Henrik 4. Leopold grunnla mange klostre og blei derfor erklært som helgen etter sin død.
Babenbergerne blei herrer over Bayern i 1139, men dette skapte samtidig konflikt mellom hohenstauferne og welferne. Striden blei avslutta da Fredrik Barbarossa ga Bayern tilbake til welferne. Som «plaster på såret» fikk Østerrike status som hertugdømme i 1156 (Privilegium Minus). Den første østerrikske hertugen blei Henrik 2. «Jasomirgott» som var den som først utnevnte Wien til residensby. I 1186 fikk babenbergerne kontroll over Steiermark.
Babenbergerne blei etterfulgt av habsburgerne i 1278. For å understreke sin særlige status gjorde de hertugdømmet Østerrike til et erkehertugdømme gjennom ei forfalska erklæring kalt Privilegium Maius. De utvida herskerområdet fram til 1525 og blei en maktfaktor i Det hellige romerske riket. De seinere babenbergerne hadde forbundet Steiermark med Østerrike, og habsburgerne klarte å skape et større maktområde gjennom å tilegne seg Kärnten, Tirol, Krain og flere andre områder, som samla blei kalt Herrschaft zu Österreich. Fra 1438 besatte dynastiet nesten gjennomgående den tysk-romerske konge – og dermed også keiserrangen.
I en tohundreårsperiode, fra seint på 1400-tallet fram til 1690 blei de habsburgske landområda konstant utsatt for angrep fra Det osmanske riket. Først med den berømte prins Eugene av Savoia lyktes det å slå «tyrkerne» tilbake til Beograd. Reformasjonen av kirka slo i begynnelsen raskt gjennom, men blei i løpet av 1600-tallet slått tilbake.
Den pragmatiske sanksjon av 1713 utgjorde den første grunnloven for alle habsburgske landområder. Den fastslo at etter keiser Karl 6., som ikke hadde noen mannlige arvinger, skulle hans datter Maria Theresia følge ham som dronning av de østerrikske arvelanda. I den østerrikske arvefølgekrig lyktes det i hovedsak for det nye huset Habsburg-Lothringen å tilegne seg makta i arvelanda. Da Preussen og Russland i det 18. hundreåret delte Polen, fikk Østerrike tildelt Galizia og Lodomeria.
Franz 2. grunnla i 1804 keiserriket Østerrike og tok tittelen Keiser av Østerrike som Franz 1. I 1806 nedla han imidlertid keiserkrona for det hellige tysk-romerske riket etter press fra Napoleon og med det opphørte riket også de jure å eksistere. Han var dermed i to år den eneste dobbeltkeiseren i historia.
Keiserriket og dobbeltmonarkiet
For detaljer, se hovedartiklene: Keiserdømmet Østerrike og Østerrike-Ungarn
Det nye keiserriket Østerrike var en etnisk blanda stat, der det i tillegg til tysk også blei talt ungarsk, italiensk, tsjekkisk, polsk, ukrainsk, jiddisch, rumensk, kroatisk, serbisk, slovakisk og slovensk. Da området tidligere hadde hørt under det hellige romerske riket, inngikk det fra 1815 i Det tyske forbundet, og den østerrikske sendemannen hadde formannskap i forbundsforsamlinga der. Landsdelen Salzburg tilfalt i 1816 som hertugdømme det østerrikske keiserriket, etter at det hadde vært et sjølstendig fyrsteerkebispedømme siden 1328.
Den førende politikeren i den østerrikske Biedermeier-tida var utenriksminister og seinere kansler Metternich. For han gjaldt det å holde befolkninga i ro med sensur og angivere for å opprettholde den gamle orden: Det absolutte monarkiet, eneveldet. De samme måla hadde de på denne tida også i Preussen og Russland, og sammen grunnla disse tre monarkia den hellige alliansen. I denne perioden fant industrialiseringa av Østerrike også sted. I 1837 kjørte det første damptoget mellom Floridsdorf og Deutsch-Wagram, som var første del av nordbanen – den viktigste banestrekninga i monarkiet.
Under revolusjonen i 1848 ønska innbyggerne i monarkiet demokrati og sjølstendighet, og kansler Metternich måtte gå i eksil i England. Bare den keiserlige arméen under Radetzky, Jelacic og Windisch-Graetz og hjelp fra den russiske arméen sikra at monarkiet overlevde. Den 2. desember 1848 avløste den 18-årige Frans Josef den sjuke keiser Ferdinand 1. Den uerfarne herskeren stilte i 1849 de opprørske ungarerne for retten, og lot et dusin av de øverste ungarske hærførerne henrette. Hans popularitet var i de første 20 åra av regjeringsperioden liten.
Med slaget ved Solferino i 1859 tapte Østerrike overherredømmet i Nord-Italia og med slaget ved Königgrätz tapte de lederskapet i det tyske forbundet. Den derigjennom svekka keiseren måtte gjennomføre dyptgripende reformer og oppgi sin ny-absolutte regjeringsmåte. Tross i hans seige motstand fulgte nå ei omdanning til et konstitusjonelt monarki.
I 1867 inngikk Østerrike en avtale med Ungarn som omgjorde det østerrikske monarkiet til det østerriksk-ungarske dobbeltmonarki. Fordelene for ungarerne, som blei uavhengige av den østerrikske innenrikspolitikken, skjerpa nasjonalitetskonfliktene med de øvrige befolkningsgruppene i monarkiet. Mens alle nasjonalitetene var representert i det østerrikske riksrådet og stemmeretten blei innført i 1907 for alle menn, så blei de ikke-ungarske nasjonalitetene sterkt forfordelt i den ungarske riksdagen, og det kom heller ikke en allmenn stemmerett i Ungarn før i 1918.
Etter det tvungne tilbaketoget fra Tyskland og Italia hadde monarkiet sett seg ut Sørøst-Europa som det nye maktområdet. Der var det imidlertid nasjonale sørslaviske statsplaner (støtta av Russland), som konkurrerte med planene for det overnasjonale monarkiet. Habsburg blei for mange politiske aktivister på Balkan til fienden, som forhindra den nasjonale frigjøringa.
Grunnlegginga av republikken
Ved avslutninga av første verdenskrig hadde Østerrike-Ungarn falt fra hverandre. Den 21. oktober 1918 kom medlemmene av det tysktalende riksrådet for første gang sammen som den provisoriske nasjonalforsamlinga for Tysk-Østerrike. Møtet blei leda av Karl Seitz. Forsamlinga blei – også under Seitz sitt formannskap – kalt statsråd og sammensatte den 30. oktober 1918 den første tysk-østerrikske regjeringa. Den første kansleren blei sosialdemokraten Karl Renner, som i 1945 på nytt skulle komme til å spille ei viktig rolle ved grunnlegginga av Den andre republikken. På det gammaløsterrikske området, som var bebodd av mennesker som fortrinnsvis talte tysk, oppstod det dermed en ny stat.
Den ennå fungerende keiserlige regjeringa forsøkte i begynnelsen av november 1918 å trekke det tysk-østerrikske statsrådet med inn i beslutningene om våpenstillstand. Men statsrådet bestemte seg for at monarkiet, som hadde begynt krigen, også sjøl måtte avslutte den. Våpenstillstanden mellom Østerrike og Italia av 3. november 1918 var derfor ennå keiser Karl 1. og hans keiserlige regjerings ansvar. De ungarske troppene hadde allerede forlatt fronten i slutten av oktober, da de gikk ut av realunionen med Østerrike.
Første republikk fram til 1934
I republikken fikk alle kvinner for første gang stemmerett. I koalisjonsregjeringene 1918-1920 blei flere betydelige sosiallover vedtatt (for eksempel 8-timersdagen, sosial forsikring osv). Adelen blei avskaffa i april 1919. Medlemmer av Habsburg-Lothringen-familien kunne bare oppholde seg i Østerrike om de erklærte seg som borgere i republikken og frasa seg all makt. «Den tidligere bæreren av krona» (som det het i loven ) blei da han motsatte seg abdikasjon forvist for evig tid fra landet. Han hadde imidlertid allerede på forhånd reist til Sveits for å unngå internering. Karl 1. døde i 1922 på Madeira, mens hans kone, Zita von Bourbon-Parma døde i 1989. Den 13. juli 1935 oppheva forbundskansler Schuschnigg landsforvisninga, og Zita og det tidligere keiserparets sønn Otto von Habsburg kunne igjen besøke Østerrike, noe som likevel først skjedde fra 1966, da også Otto von Habsburg måtte frasi seg retten til trona. Fra den 1. januar 2007 har Ottos sønn Karl fått overdratt funksjonen som Habsburg-familiens overhode.
Noen områder der flertallet av befolkninga talte tysk (for eksempel Egerland, Sørmähren og Sør-Tyrol) fikk etter krav fra seierherrene ikke forbli i Østerrike. I Saint-Germain-traktaten blei det bestemt at navnet på staten skulle være «Republikken Østerrike», og den tilslutninga til den nye tyske republikken som forfatninga forutsatte blei forbudt.
Den 21. oktober 1919 blei navnet endra til «Republik Österreich» og i 1920 blei den nye forbundsforfatninga vedtatt. I 1929 blei Burgenland, som var den overveiende tysktalende delen av vest-Ungarn, opptatt som sjølstendig forbundsland i republikken. Forbundsregjeringa besto fra 1920 av de kristelig-sosiale og deres høyreorienterte koalisjonspartnere. Sosialdemokratene, som var flertallspartiet i det «Røde Wien», var på nasjonalt nivå i skarp opposisjon.
I det gamle Østerrike-Ungarn hadde de en avbalansert økonomisk struktur med de bøhmiske industriområda og de ungarske landbruksområda. Med frafallet av disse områda kunne en ikke lenger brødfø folket og skaffe energi uten å kjøpe det i utlandet. Til overmål hadde de en kjempehovedstad med en enorm statsadministrasjon til et lite land å være. Mangelen på varer skapte hyperinflasjon i begynnelsen av 1920-åra. Østerrike hadde bruk for kapital utafra, men landets kredittverdighet var liten. Den 4. oktober 1922 blei Genèveprotokollen underskrevet, og den garanterte Østerrikes suverenitet. Samtidig fikk Østerrike en kreditt på 650 millioner østerrikske kroner. Økonomien kom bedre under kontroll og med innføringa av den østerrikske Schilling som valuta i 1925 blei inflasjonen endelig bremsa. Den konservative regjeringa sørga for, at schillingen forblei stabil; den blei ofte kalt Alpedollar. Men fokus var nesten utelukkende på den økonomiske politikken, og ulempa ved den utilstrekkelige økonomiske politikken var at de ikke var forberedt på å løse verdenskrisa i 1929, fordi staten ikke hadde tatt de nødvendige forholdsregler.
I de følgende åra førte den økonomiske krisa og de politiske motsetningene Østerrike lenger og lenger ned i ei krise. De østerrikske marxistene talte om proletariatets diktatur som mål og skremte dermed alle konservative, sjøl om de ville nå målet på demokratisk vis. På høyre side av det politiske spekteret blei det etter hvert ei utbredt oppfatning at demokratiet ikke var egna til å løse landets problemer. Mange av disse så på Benito Mussolini som et forbilde.
En av de kristensosiale politikerne som støtta denne holdninga var Engelbert Dollfuß. På grunn av strid om ei avstemning gikk Nasjonalrådet fra hverandre, og med utgangspunkt i denne forretningsordenskrisa forhindra Dolfuß i mars 1933 med politiets hjelp at forsamlinga kunne tre sammen igjen og han forkynte at parlamentet hadde utelukka seg sjøl. Mer enn en million borgere underskreiv ei oppfordring til forbundspresident Wilhelm Miklas om å gjenopprette de forfatningsmessige tilstandene, men det forblei resultatløst, sjøl om Dollfuß sine handlinger klart var et angrep på forfatninga.
Austrofascisme og stenderstat
Dollfuß utnytta at krigsforvaltningas fullmaktslov fra 1917 ved en feil ikke var blitt oppheva. Han kunne dermed endre lovene eller utstede nye gjennom regjeringsforordninger. Den 12. februar 1934 kom de ulmende motsetningene mellom de regjerende kristeligsosiale og sosialdemokratene voldelig til uttrykk i den østerrikske borgerkrigen. Regjeringa satte inn forbundshæren med kanoner. Det kom dødsdommer mot sosialister, Wiens borgermester blei avsatt og det kom et forbud mot det sosialdemokratiske og det kommunistiske partiet. Dollfuß proklamerte så den 1. mai 1934 forbundsstaten Østerrike som en stenderstat. Det handla om et diktatur som allerede den gangen blei betegna som austrofascisme.
Få uker etter kom julikuppet, fra tilhengere av det nasjonalsosialistiske DNSAP. Noen kuppmakere klarte den 25. juli 1934 å trenge inn i kanslerforvaltninga, der Dolfuß blei så hardt såra at han døde få dager etter. Kuppforsøket blei slått ned i løpet av få dager. Kurt Schuschnigg blei ny forbundskansler. Nazistene var særlig uenige med austrofascistene om Østerrike skulle være sjølstendig eller inngå som del av Tyskland.
Østerrike var likevel også et mildere diktatur enn Hitler-Tyskland. Flere forfulgte mennesker fra Tyskland, særlig skuespillere og forfattere, søkte i 1934-1938 tilflukt i Østerrike. Samtidig kopierte regimet elementer fra det fascistiske Italia og det nazistiske Tyskland: Fanemarsjer, enhetsorganisasjonen Vaterländische Front, førerprinsippet og partiforbud.
Anschluss
Mens Adolf Hitler ved julikuppet ennå spilte uinteressert, fordi Mussolini ennå ville holde Østerrike uavhengig, så blei trykket på Østerrike fra Tyskland sterkere. Schuschnigg blei ved et møte med Hitler skremt og utsatt for press for å innsette tyskvennlige ministre i regjeringa. Da kansleren fortvila i mars 1938 meddelte ei folkeavstemning om Østerrikes sjølstendighet, tvang Hermann Göring ved telefoniske trusler forbundspresident Miklas til å innsette ei naziregjering. Samtidig med at denne regjeringa blei innsatt den 12. mars 1938 fant den i lang tid forberedte innmarsjen av tyske tropper sted. På dette tidspunktet hadde mange lokale nazister allerede overtatt makta, for eksempel i Graz.
Den 13. mars 1938 utstedte Hitler en anschluss-lov sterkt motivert av begeistringa fra sine østerrikske tilhengere. Etter dette begynte terroren mot jødiske østerrikere, som også kom til uttrykk i den såkalte «ariseringa» med beslaglegging av jødisk eiendom.
Det tredje riket
Østerrike blei først værende et eget land innafor Det tredje riket, men den 21. april 1939 blei de tidligere forbundslanda og Wien gjennom ei lov omdanna til «normale» riksenheter, og navnet Østerrike skulle forsvinne. Dermed blei Burgenland delt mellom enhetene Niederdonau og Steiermark, Osttirol blei slått sammen med Kärnten og den steiriske delen av Salzkammergut blei lagt under Oberdonau. Wiens areal blei ved ei sammenslåing med omlandet tredobla (i det såkalte Stor-Wien).
Østerrike blei først betegna som «Ostmark» og seinere «Alpe- og Donauenheten». Den østerriksk fødte Hitler førte Østerrike inn i nazismen, og utsletta helt sjølstendigheten til landet han opprinnelig kom fra.
Etterkrigstida og Den andre republikken
Etter det stortyske rikets sammenbrudd og avslutninga av den andre verdenskrig, blei Østerrike igjen etablert som uavhengig stat. Dette hadde de seinere seierherrene allerede fastslått i Moskvadeklarasjonen i 1943. Den 27. april 1945 kom ei provisorisk statsregjering med Karl Renner som kansler sammen og proklamerte gjenopprettinga av republikken (Den andre republikken). Snart etterpå blei forfatninga fra 1. oktober 1920 med seinere justering fra 1929 gjeninnført. Unntaket var de reglene som delte forbundsrådet i Länder- og Ständerat. Østerrike vant dermed tilbake sin status som et ikke-voldelig, representativt, parlamentarisk og føderalistisk demokrati.
Karl Renner blei valgt til forbundspresident av Forbundsforsamlinga. Etter Renners død blei Theodor Körner den 27. mai 1951 valgt til forbundspresident som kandidat for SPÖ i allment valg. Han var dermed det første folkevalgte statsoverhodet i den østerrikske historia.
Fra 1945 til 1947 blei Østerrike etter ønske fra okkupasjonsmaktene leda av ei regjering bestående av alle de lovlige partia (ÖVP, SPÖ, KPÖ). Den 19. november 1947 danna ÖVP og SPÖ en storkoalisjon som regjerte til 1966. Fram til 1955 var Østerrike i likhet med etterkrigs-Tyskland oppdelt i okkupasjonssoner. Den sovjetiske sona var den største, og omfatta Oberösterreich nord for Donau, Niederösterreich, det gjendanna Burgenland og Wienerbezirkene 2, 4, 10, 20, 21 og 22.
Russerne samla beslaglagte virksomheter i et konsern de kalte USIA, som verken holdt østerrikske lover eller betalte skatt i Østerrike. På Enns, som utgjorde grensa til den amerikanskokkuperte sona i Oberösterreich sør for Donau, gjennomførte russerne en streng personkontroll. Med underskrivinga av den østerrikske statstraktaten den 15. mai 1955 fikk republikken full suverenitet den 27. juli 1955. Traktaten blei inngått mellom forbundsregjeringa og representanter fra seiersmaktene, og Østerrike forplikta seg til å være nøytral og aldri igjen å forsøke å bli slått sammen med Tyskland.
Den 26. oktober 1955, etter at okkupasjonsstyrkene hadde trukket seg ut, beslutta Nasjonalrådet at Østerrike skulle være evig nøytralt. Siden 1965 har denne dagen vært landets nasjonaldag. Nøytraliteten betød fra begynnelsen at man ikke tok stilling mellom øst og vest. Dette blei bevist under oppstanden i Ungarn i 1956 og under okkupasjonen av Tsjekkoslovakia i 1968. Nøytraliteten betød at Østerrike kunne bygge opp gode kulturelle og handelsmessige forbindelser med både vestlige land og de daværende østblokklanda, noe som kom landet til gode under gjenoppbygginga.
Den 14. desember 1955 blei Østerrike medlem av FN og var 1973-74 og 1991-92 medlem av sikkerhetsrådet. I 1956/57 fikk IAEO, Det internasjonale atomenergibyrået, sete i Wien, og i 1969 kom UNIDO, FNs organisasjon for industriell utvikling til, og seinere fulgte flere FN-kontorer.
I Sør-Tyrol, som inntil 1918 hadde tilhørt Østerrike, men som etter første verdenskrig blei annektert av Italia, var det et flertall av tysktalende. I 1960-åra forela Østerrike konflikten med Italia om landområdet for FN. Som følge av det fikk befolkninga i Sør-Tyrol ei rekke rettigheter i 1969, og disse er siden blitt utbygd.
Fra 1970 til 1983 blei Østerrike leda av ei sosialdemokratisk regjering med Bruno Kreisky i spissen. I 1970-åra fikk Østerrike stigende betydning i internasjonale spørsmål, noe som blant annet kom til uttrykk gjennom etableringa av en FN-bygning i Wien (UNO-city) og Bruno Kreiskys engasjement i spørsmålet om palestinerne.
I 1979 la OPEC sitt hovedkontor til Wien.
Østerrike i dag
Siden åpninga av grensene til de tidligere østblokklanda i 1989/90 ligger Østerrike ikke lenger ved østgrensa av det ikke-kommunistiske Europa, og Østerrike har opplevd sterkere handelssamkvem med og investeringer i de tidligere kommuniststyrte landa. I første halvdel av 1990-tallet fikk mange mennesker fra det borgerkrigsherja Jugoslavia opphold i Østerrike.
Etter avslutninga av den kalde krigen i 1991 ble nøytralitetspolitikken noe endret. Den har endret status etter at Østerrike ble med i EU den 1. januar 2005. Etter underskrivinga av ulike EU-traktater har Østerrike slutta seg til EUs felles forsvarspolitikk og kan derfor ikke lenger regnes som nøytralt i streng forstand.
I 2002 ble euro innført som valuta og erstattet dermed den østerrikske Schilling.
Den 21. desember 2007 ble Schengen-samarbeidet utvidet mot øst. Dermed forsvant de siste restene av det gamle jernteppet, da grensekontrollen til Tsjekkia, Slovakia, Ungarn og Slovenia ble fjernet.
Referanser
অস্ট্রিয়া
Stein Gruben
Stein Gruben (født 8. juli 1967) fra Nord-Odal er en norsk tidligere skihopper som representerte IL Mogutten. Han er mest kjent for at han var hopperen som bragte OL-fakkelen inn på arenaen med et skihopp under åpningsseremonien til OL på Lillehammer 12. februar 1994.
Gruben debuterte i verdenscupen med 38.-plass i Oberstdorf 30. desember 1986. Hans beste plassering i verdenscupen var 22.-plass i Oberstdorf 30. desember 1990. I den tysk-østerrikske hoppuka ble han sammenlagt nummer 33 i 1990/91 og nummer 67 i 1986/87. Hans siste verdenscuprenn var i Oslo i mars 1993.
I NM tok Stein Gruben bronsemedalje individuelt i normalbakke på Lillehammer i 1993. Han ble norgesmester for lag med Buskerud i 1990, tok sølvmedalje i 1992 og 1993, og bronsemedalje i 1991. For Hedmark tok han sølvmedalje i lag-NM i 1988.
Sesongen 1993/94 deltok han i kontinentalcupen, men mislyktes i å komme på laget til OL på Lillehammer. Han ble valgt ut til å være reserve for fakkelhopper Ole Gunnar Fidjestøl, men da Fidjestøl falt og skadet seg under et treningshopp med fakkelen to dager før åpningen, måtte Gruben gjøre fakkelhoppet under åpningsseremonien. Etter hoppet på rundt 70 meter ga Stein Gruben fakkelen til den svaksynte handikapidrettsutøveren Cathrine Nøttingnes, som med en ledsager førte fakkelen rundt i arenaen før hun ga den til kronprins Haakon, som tente den olympiske ild.
Onni Valakari
Onni Valakari (født 18. august 1999) er en finsk fotballspiller som spiller for den kypriotiske klubben Pafos FC.
Han er sønn til fotballtrener og tidligere landslagsspiller Simo Valakari. Han har tidligere spilt for TPS og Tromsø mens hans far var trener for disse klubbene.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Hugh Robinson
Biografi
Han ble født 13. mai 1881 i Neosho, Missouri.
I slutten av 1910 ble Hugh Robinson en pilot og sjefingeniør for Glenn Curtiss på Curtiss Aviation, North Island, California. Der innførte han begrepet og oppfant bremsekroksystemet som bidro til å gjøre mulig for Eugene Ely å lande på en plattform bygget på dekket av et krigsskip. Det skjede 18. januar 1911 på dekket av USS «Pennsylvania». Flyet stoppet raskt og trygt. Dette systemet var forløperen til dagens system som brukes av all verdens flåter den dag i dag. Robinson deltok i Curtiss' utvikling av sjøflyet. I 1911 deltok han på sjøflyoppvisninger, fløy på demonstrasjoner og messer over hele Nord-Amerika og Europa.
På det som senere ble Kinloch Fieif  i St. Louis, Missouri, gjennomførte Albert Berry den 1. mars 1912 det første vellykkede fallskjermhopp fra et Benoist fly konstruert og bygget av Hugh Robinson og Tom Benoist. Han landet trygt på paradeplassen til Jefferson Barracks. Fallskjermen var også tegnet og sydd av Robinson. Samme år, i 1912, tok Robinson et firesylindret sjøfly til Europa, til Monaco og gjennomførte en imponerende oppvisning.
Etter et langt og farefylt liv, han hadde overlevd 15 store ulykker og en togavsporing, døde han to måneder før sin 81. fødselsdag den 23. mars 1963 av naturlige årsaker i sitt hjem i Tacoma Park, Maryland.
Legacy
I 1999 ga det amerikanske kongressmedlemmet Roy Blunt en hyllest til Hugh Armstrong Robinson ved å døpe om Neosho kommunale flyplass, Neosho, Missouri til Neosho Hugh Robinson AirPort .
Linforde
Linforde, som det skrives i Domesday Book, sikter til to steder som ligger tett på hverandre:
Rossevannet
Rossevannet er en innsjø i Kristiansand kommune i Agder. Vannet er regulert som drikkevannskilde for Kristiansand kommune. .
Moder Jord (Sinding)
Moder Jord er en symbolistisk marmorskulptur av Stephan Sinding fra 1906.
Plassering
Sinding skrev senere til Jacobsen at skulpturen passende kunne oppstilles foran den engelske kirke ved Kastellet i København. Den endte dog i Jacobsens store samling i Ny Carlsberg Glyptotek, hvor den ble oppstillet i museets indre gård. Under en ombygning i 1995, innvilget museets ledelse i å deponerede den til Vejen Kunstmuseum.
Mexicantha oaxacana
Mexicantha oaxacana er en art av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Moder Jord (Sinding)
Plassering
Moder Jord regnes som en av Sindings betydeligste verk, men delte vannene i samtiden.
Mexicantha oaxacana
Utseende
Middelsstore (vingespenn ca. 50 millimeter), brunlige eller brunrosa påfuglspinnere. Forvingen er litt tilspisset og har en mørk skråstrek som går fra bakkanten til vingespissen, midt i forvingen en litt udefinert, lys "krusedull"-tegning.
Utbredelse
Arten er utbredt i Mexico.
Inspektionen för vård och omsorg
Inspektionen för vård och omsorg (IVO) er en svensk statlig tilsynsmyndighet som ble opprettet 1. juni 2013. Myndigheten har blant annet tilsyn og kontroll over helsevesenet og sosialtjenesten og internasjonale adopsjoner.
Forslaget om å opprette den nye tilsynsmyndigheten ble gitt av den særskilte utrederen Stefan Carlsson i dennes utredning om de statlige helsemyndighetene og deres fremtidige arbeid. Til generaldirektør og sjef for den nye myndigheten har regjeringen utnevnt Gunilla Hulth-Backlund.
Inspektionen för vård och omsorg har sitt hovedkontor med støttefunksjoner i Stockholm. Utover dette har myndigheten sin hovedsakelige virksomhet ved seks regionale avdelinger med kontor beliggende i Göteborg, Jönköping, Malmö, Stockholm, Umeå og Örebro.
Sakchu
Sakchu (Sakchu kun) er et fylke i provinsen Nord-Pyongan i Nord-Korea.
Fylket ligger ved Yaluelva på grensa til Kina i nord. I Nord-Korea grenser fylket til Changsong i øst, Chonma og Taegwan i sør og Uiju i vest.
Lokal økonomi er avhengig av husdyr, der svinehold er viktigst. Blant landbruksproduktene som dominerer er ris, soyabønner, søtpoteter, gochupepper og frukt. Supung-demningen er en kunstig innsjø for et stort vannkraftverk i Yaluelva.
Pyongbuklinja er eneste jernbanelinje som passerer gjennom fylket, men også Yaluelva benyttes for transport av passasjerer og gods.
Blant utdanningsinstitusjonene i fylket er Supung Industrial College, Sakchu Industrial College og Supung Specialized College of Electricity (수풍전기단과대학).
Administrativ inndeling
Fylket er delt inn i en ŭp (småby), seks rodongjagu (arbeiderdistrikt) og 18 ri (landsby).
Ole Nilssen (folkemusiker)
Ole Nilssen (født 1993) er en norsk folkemusiker og folkedanser fra Løten i Hedmark, utdannet fra Norges musikkhøgskole i Oslo, og NTNU i Trondheim. Han er frilansmusiker- og danser og spiller torader og trekkspill.
Han kommer fra ei folkemusikkslekt på Hedmarken der far og bestefar var læremestre gjennom oppveksten. Nilssen arbeider som solist, ensemblemusiker, dansespelemann, og instruktør både i dans og spel.
Han vant i 2015 Folkelarmprisen (tradisjonelt samspill) for plata Slåttespel på toradar med trioen Rustad/Nilssen/Ranøien. I 2017 debuterte han med soloalbumet Premiér. Han vant Folkelarmprisen i klassen solo i 2018 for Løten 2018 sammen med sin onkel Thomas Nilssen og vant samme år FolkOrg sin talentpris INTRO-folk under Folkelarm. Som vinner av INTRO-folk fikk han et GRAMO-stipend på 100.000 kr, spilleoppdrag på Riksscenen og showcase på Folkelarm 2019.
Mona Granbakken Mangen
Mona Granbakken Mangen (født 30. desember 1965 i Nes i Akershus) er en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Hun var ordfører i Sørum fra 22. mai 2013 til kommunevalget 2015, etter å ha vært gruppeleder for Arbeiderpartiet siden 2011. . Hun var Sørum kommunes første kvinnelige ordfører.
Nationaldivisioun 2021–2022
Nationaldivisioun 2021–2022, var den 108 sesongen av den luxemburgske topp divisjonen. Sesongen begynte 8. august 2021 og avsluttet 22. mai 2022. Regjerende mestere klarte ikke å forsvare tittelen og  vant sitt 16 seriemesterskap.
Nedrykks kvalifisering
Hostert vant kampen på straffer å beholdt plassen.
Den europeiske sosialpakt
Pakten gjelder mellom stater. Den gir ikke grunnlag for søksmål fra den enkelte borger. Overholdelse av pakten blir overvåket av traktatstatene. I tillegg finnes et rettssystem som er basert på de innberetninger som statene gir om praktiseringen av pakten. Slike innberetninger må hver av statene gi til Europarådet annethvert år. Disse prøves av Europarådets europeiske utvalg for sosiale rettigheter og av et regjeringsutvalg. Ministerrådet kan deretter avgjøre nødvendige anbefalinger til de aktuelle regjeringer. En sak for ministerrådet tar vanligvis fem år.
Av Europarådets 47 medlemmer har 45 stater ratifisert enten den opprinnelige pakten fra 1961 eller revisjonen fra 1996. Bare Liechtenstein, Monaco, San Marino og Sveits har ikke ratifisert noen av versjonene.
Den europeiske sosialpakt har også innflytelse på EUs lovgivning. De fleste bestemmelser om sosiale rettigheter i Den europeiske unions pakt om grunnleggende rettigheter vedtatt av EU i 2000, er basert på Den europeiske sosialpakt.
Eldrid Borgan
Eldrid Borgan er en norsk programleder i NRK. Fra 2012 er hun en av programlederne for Schrødingers katt. Borgan har en mastergrad i kjemi- og bioteknologi fra NTNU (fullført i 2008), og en doktorgrad i molekylærbiologi fra Oslo universitetssykehus.
Canthochilum
Canthochilum er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Disse billene har larver som utvikler seg i møkk som de graver ned.
Utseende
Små (2,3 -6 millimeter) skarabider.
Levevis
Artene lever i skog.
Utbredelse
Denne slekten lever bare på De store Antiller.
Maren Uthaug
Maren Uthaug (født 1972) er en forfatter, stripetegner og blogger fra Kautokeino. Hun flyttet i 1980 til Danmark og er bosatt i København. Debutromanen Og sådan blev det handler også om en samejente som flytter til Danmark, men er ikke selvbiografisk. Hun har gitt ut flere satiriske tegneseriebøker om samisk kultur og tegner stripen Ting jeg gjorde til Politiken. I 2018 mottok hun DR Romanprisen for Hvor der er fugle.
Tuttle Publishing
Tuttle Publishing, opprinnelig Charles E. Tuttle Company, er et amerikansk forlagshus som utgir under navnene Tuttle, Periplus Editions og Journey Editions.
Selskapet ble grunnlagt i 1948 i Tokyo av Charles Egbert Tuttle (1915–1993). I lang tid førte bøkene stedsnavnene på sine lenge eneste kontorer, Tokyo og Rutland i Vermont.
Stig Kleven
Stig Kleven (født 12. januar 1967) er en norsk tidligere bryter.
2. etappe av Giro d’Italia 2018
2. etappe av Giro d'Italia 2018 gikk fra Haifa i Israel til Tel Aviv 5. mai 2018.
Stig Kleven
Han representerte Norge i Sommer-OL 1988, der han ble nummer 4.
2. etappe av Giro d’Italia 2018
Elia Viviani vant etappen, og Rohan Dennis tok nok bonussekunder underveis til å overta sammenlagtledelsen.
Stig Kleven
Han vant 11 NM-gull i perioden 1986–1997. Han vant kongepokalen i 1995.
Ingrid Melle
Ingrid Melle (født 1956) er en norsk professor i psykiatri. Hun er ansatt ved Universitetet i Oslo og Oslo universitetssykehus.
Innen forskningen har Melle fokusert særlig på risikofaktorer for psykoser.
Melle har også skrevet lærebok i psykiatri.
Kolonibidion
Kolonibidion er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
En nokså liten, slank, rødbrun trebukk. Oversiden er kledt med lyse, oppstående hår. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er lengre enn bredt, tønneformet. Dekkvingene er jevnbrede, avrundede bak, beina nokså korte med litt klubbeformede lår.
Utbredelse
Arten er kjent fra Brasil, Bolivia og Argentina.
San Marino under VM i friidrett 2022
San Marino vil delta under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
Resultater
San Marino er påmeldt med en utøver.
Noora Amalie Sætre
Noora Amalie Sætre er en fiktiv skikkelse i nettserien Skam og hovedfiguren i andre sesong. Karakteren ble spilt av Josefine Frida Pettersen, som fikk god kritikk for rolleskildringen i serien. Pettersen ble nominert til publikumsprisen under Gullruten 2016 for arbeidet.
I serien
I første sesong møter man Noora gjennom Eva Kviig Mohn. Noora er selvsikker, i motsetning til Eva, og hun er også en selverklært feminist. Hun fremstår som veldig moden og reflektert, men bruker stadig hersketeknikker. Noora vet alltid hva hun skal si, helt til den dagen William setter henne ut med replikken «Fy faen, så vakker du er!». Dette skjer i slutten av sesong 1. Noora ønsker alltid det beste for sine venninner og prøver å overbevise Vilde om at William ikke er bra for henne. Hun oppdager også at Vilde har en spiseforstyrrelse og forteller Vilde at hun er kjempefin slik som hun er. Vilde påpeker flere ganger at Noora er modelltynn, og dette ser ut til å bry Noora.
I andre sesong er Noora hovedfigur, og hun er mer usikker. Noora klikker når hun ikke får spise fiskekakene sine klokka fem, noe som tyder på at hun muligens har et litt vel anstrengt forhold til mat. Hun prøver så godt hun kan å skjule sin økende interesse for William, både for han og venninnene. Hun beskylder William for å tvinge henne med på forskjellige ting, men hvorvidt hun faktisk føler seg tvunget er ikke helt klart. Til slutt kan hun ikke skjule forelskelsen sin mer og kaster seg i armene på William. Da William knuser en flaske i hodet på en Yakuza-fyr, blir Noora oppskaket og forteller William at hun trenger en pause. Handlingen hans strider nemlig imot Nooras moraler. Videre skjer det en del drama mellom Noora og William, og man får se en usikker og sårbar Noora. Sesongen ender med at Noora og William har sex, selv om Noora tidligere påsto at hun «Ikke skal ha no sex før jeg er gift.»
Gibraltar under VM i friidrett 2022
Gibraltar vil delta under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
Noora Amalie Sætre
I serien
I tredje sesong har Noora flyttet til London med William. Gjennom Eskild får man vite at hun kjeder seg fordi William jobber mye. Senere i sesongen kommer hun hjem sønderknust. Hun forlot William i London fordi han bare så faren sin, og ikke henne.