cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Politi
Politi er offentlige myndigheter som skal håndheve og opprettholde lov og orden og bekjempe kriminalitet. Betegnelsen ble tatt i bruk i Frankrike på 1700-tallet, og er avledet fra det greske ordet politeia, som kommer av det greske ordet for by, polis, ptolis. Politiet har som regel monopol på bruk av makt (også i betydningen juridisk «tillatt» vold) overfor individer som er antatt å utgjøre en indre trussel, mens militærvesenet skal beskytte mot ytre fiender. I rettsstater er maktbruken underlagt lovgivning og juridisk kontroll. Fram til opprettelsen av Politidirektoratet i 2000/2001, hadde politiet i Norge også en forankring i kommunene, og var således ikke en rent statlig etat.
Oppgaver
Politistyrker er inndelt i ordenspoliti, som patruljerer og opprettholder ro og orden, og kriminalpoliti, som etterforsker lovbrudd. I landdistrikter kan en egen lensmann (i noen land sheriff) være stedets lokale politimyndighet. I enkelte land er den tjeneste som er ansvarlig for nasjonens indre sikkerhet, sikkerhetstjenesten, også en del av politiet, ofte benevnt som sikkerhetspolitiet, som for eksempel Politiets sikkerhetstjeneste i Norge, Politiets Efterretningstjeneste i Danmark og Säkerhetspolisen i Sverige.
Det finnes ikke et eget narkotikapoliti i Norge.
Historie
Den første organiserte og betalte politistyrken i Europa ble opprettet i London i 1663, som supplement til den ubetalte styrken man allerede hadde. Snart ble det etablert tilsvarende politistyrker andre steder i Storbritannia, slik at de ubetalte, halvoffisielle «tyvefangerne» og konstablene, som var beryktet for korrupsjon og vilkårlig behandling av folk, ble erstattet med et profesjonelt politikorps.
Storbritannia var igjen ute med en nyvinning da innenriksminister Robert Peel i 1829 fikk gjennom en lov som opprettet Metropolitan Police Service. Den regnes som den første moderne politistyrke, og er mønster for politiets oppbygning i en rekke land.
Oahu
Oahu, eller O'ahu, er den tredje største og mest folkerike av øyene i Hawaii, og et eget fylke (county) på øygruppen. På Oahu ligger Hawaiis hovedstad Honolulu. Arealet er på 1 547,88 kvadratkilometer mens befolkningen er på rundt 953 000 mennesker. Som de andre øyene i Hawaii er Oahu vulkansk, og består av to vulkaner, Waiʻanae og Koʻolau.
TV-serien Lost (2004-2010) ble spilt inn på Oahu.
Benzon
Benzon er navnet på flere danske slekter:
Erich Kästner
Erich Kästner (født 23. februar 1899 i Dresden i Kongeriket Sachsen, død 29. juli 1974 i München i Bayern) var en av de mest berømte tyske forfattere i det tyvende århundre, kjent for et bredt publikum for sine satiriske dikt og sine humørfylte, skarpsindige barnebøker.
Skribent, forfatter
Han arbeidet deretter som journalist og kritiker. Han var blant annet tilknyttet uketidsskriftet Die Weltbühne, som ble ledet av Kurt Tucholsky og senere Carl von Ossietzky. Forfatterskapet er utpreget antifascistisk, med spor av retningen Neue Sachlichkeit. Han skrev også lettere komedier.
Erich Kästners mest kjente barnebok er Emil og detektivene fra 1929. Boken var oppsiktsvekkende for sin samtid, i og med den realistiske samtidsskildringen fra bymiljø; tidligere spenningslitteratur for barn var lagt til eksotiske eller eventyrlige miljøer. Boken ble raskt en suksess, og er oversatt til nærmere 60 språk. Den første filmen ble laget i 1931.
Alle hans verker, utenom Emil og detektivene, ble demonstrativt brent under de omfattende bokbålene rundt om i landet i 1933. Kästner ble ekskludert fra det nazifiserte tyske forfatterforbund Reichsverband deutscher Schriftsteller (RDS), men kunne likevel overvintre Det tredje rike uten å gå i landflyktighet. Han publiserte upolitiske romaner som Drei Männer im Schnee (Tre menn i sneen) (1934) på et sveitsisk forlag. I 1942 fikk han mulighet til å under pseudonymet Berthold Bürger skrive manus til en film om baron von Münchhausen, et prestisjeprosjekt for Ufa med støtte fra propagandaminister Goebbels. Josef von Bákys storslagne fargefilm Münchhausen (1943) ble en stor suksess.
I 1944 ble Kästners hjem ødelagt i samband med den harde bombingen av Berlin. I begynnelsen av 1945 reiste han med en gruppe andre filmarbeidere til Mayrhofen i Tyrol, under foregivende av at de skulle filme for en (ikke eksisterende) filmproduksjon, som de kalte Das falsche Gesicht (Det gale ansiktet). Den egentlige hensikt var å overleve sluttstriden om Berlin, og Kästner forble i Tyrol til krigen var over. Han skrev om disse opplevelser i en dagbok som ble publisert i forskjellige versjoner i Notabene 45 (1961) og Das Blaue Buch (2006).
Erich Kästner skrev også Das doppelte Lottchen (1949), som er forelegget for bl.a. filmen Foreldrefellen fra 1998 med Lindsay Lohan i hovedrollen.
Gunma (prefektur)
Gunma (eller Gumma 群馬県– Gunma-ken) er et politisk prefektur og geografisk distrikt i Kantoregionen på Honshu, Japan. Det er også navnet på et mindre distrikt i selve området. Administrativt senter for prefekturet er Maebashi. Gunma er det nordvestligste prefekturet i Kanto, og den nordlige delen av prefekturet består for det meste av fjell mens hoveddelen av befolkninga bor i den sørlige delen av prefekturet mot grensen til Saitama. Klimaet i distriktet er kaldere enn i de nedre delene av Kanto.
Tidligere utgjorde Gunma og Tochigi en provins kjent som Kenu. Denne provinsen ble senere delt opp i Kami-Kenu («Øvre Kenu», Gunma) og Shimo-Kenu («Nedre Kenu», Tochigi). Området blir noen ganger kalt Jomo (上毛, Jōmō). I største delen av Japans historie var Gunma kjent som provinsen Kozuke.
Byer
Det er 12 byer i Gunmaprefekturet:
Mindre byer og landsbyer
De følgende småbyene og landsbyene finnes i Gunma:
Økonomi
Det moderne næringslivet i Gunma inkluderer produksjon av transportutstyr og elektriske artikler. Industriområdene i provinsen finnes først og fremst rundt Maebashi og i den østlige delen mot Tokyo. Mer tradisjonelle næringskilder i Gunma er jordbruk og silke.
Turisme
Mange steder i Gunma er berømte for sine varme kilder, såkalte «onsen». Andre populære turistmål i området er de mange skistedene.
Sebastião Wolf
Sebastião Wolf (født 5. februar 1869, død 15. mars 1936) var en brasiliansk skytter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Wolf vant en bronsemedalje i skyting under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det brasilianske laget som kom på tredjeplass i lagskytingen 50 meter militærpistol med 2 264 poeng, bak USA og Sverige. De andre på laget var Dario Barbosa, Afranio da Costa, Guilherme Paraense og Fernando Soledade. Wolf skjøt 454 poeng, som var det tredje beste resultatet på Brasils lag.
Ladusjkin
Ladusjkin (russisk: Ла́душкин, tysk: Ludwigsort, litauisk: Liudvigsortas) er en by i Kaliningrad oblast i Russland. Den ligger rundt 25 km sørvest for Kaliningrad.
Etter Sovjetunionens annektering av Østpreussen etter andre verdenskrig ble bynavnet i 1946 endret til Ladusjkin etter soldaten Ivan Ladusjkin som året før ble drept like ved.
Musette de cour
Musette de cour (også barokkmusette) er en liten sekkepipetype som var på moten på 1600- og 1700-tallet, framfor alt i franske hoff- og adelskretser.
Historie
De første musettene kom på slutten av 1500-tallet. Michael Praetorius avbildet en tidlig, enkel variant i De Organographia, bind 2 av Syntagma musicum (1619).
I barokken ble instrumentet svært populært, særlig i forbindelse med hyrdedyrkingen, en moteretning som innebar at medlemmer av de høyere sosiale lag la sin elsk på alt de regnet som et typisk landlig levesett. Også bondebefolkningens musikkinstrumenter, som sekkepiper, dreielirer og enhåndsfløyter vant innpass, men for å tilfredsstille tidens og de høyere stenders forfinede smak, ble småfolkets enkle sekkepiper videreutviklet både teknisk og utseendemessig. Spesielt medlemmer av instrumentbyggefamilien Hotteterre bidro til den tekniske utviklingen av musetten.
Mot slutten av 1700-tallet gikk hyrdedyrkingen av moten, og dermed mistet musetten og andre folkelige instrumenter hurtig sin betydning, men mange lokale sekkepipevarianter var blitt påvirket av utviklingen, eksempelvis ulike smallpipe-varianter på De britiske øyer og den franske cornemuse du Centre.
Betegnelsen musette de cour ble ikke brukt i tidens verk, man brukte bare musette, noe også den høytklingende pikkolooboen ble kalt. Tillegget de cour (fransk for «noe som tilhører hoffet») knytter denne sekkepipetypen til et aristokratisk stilideal.
Oppbygning og bruk
Med et omfang på nesten to oktaver, to sylindriske spillepiper med dobbeltrørblad og en rankettbordun med opp til fem dobbeltrørblad og ventiler for inn- og utsjalting og stemming av bordunen er instrumentet konstruert for en kunstferdig musikk. Begge spillepipene er utstyrt med klaffer, den andre pipa klinger bare dersom en av klaffene er trykt inn, og dermed er tostemmig spill mulig i et visst omfang. Videre er musetten utstyrt med en sydd lærsekk kledd med fløyelstoff, samt en blåsebelg for lufttilførselen.
Repertoar
Musetten ble brukt både av adelige amatører og av profesjonelle hoffmusikere, derfor finnes blant det bevarte repertoaret alt fra enkle transkripsjoner av populære sanger til svært krevende komposisjoner av tidens mest kjente komponister, eksempelvis Joseph Bodin de Boismortier, Nicolas Chédeville, Philibert de Lavigne, Jacques-Martin Hotteterre og Jean-Philippe Rameau.
Rose (Doctor Who)
Rose er en episode i den britiske TV-serien Doctor Who som ble vist på BBC One 26. mars 2005. Historien introduserer Christopher Eccleston som den niende Doktoren og Billie Piper som Rose Tyler. Det er den første episoden av Doctor Who som ble laget etter den amerikanskproduserte TV-filmen fra 1996.
Christopher Eccleston ble kreditert som Doctor Who i rulleteksten. Dette er den første gangen Doktoren har blitt kalt det i rulleteksten siden den 18. sesongen.
Handling
Heisdørene åpner seg og mannen deaktiverer heisknappene med et verktøy som ser ut som en penn. Han forklarer at dukkene er kontrollert av et relé på taket og han planlegger å ødelegge det med eksplosiver. Han dytter Rose ut av bygningen og før han går inn igjen introduserer han seg selv som Doktoren. Han spør hva hun heter og sier at hun skal løpe for livet. Rose løper til den andre siden av gaten og ser på at toppetasjene på kjøpesenteret eksploderer. Hun løper hjem og merker ikke den anakronistiske politiboksen som står der.
Senere ser Rose på nyhetene om eksplosjonen i kjøpesenteret og moren, Jackie, er på telefonen og forteller vennene om hvordan datteren såvidt kom seg ut. Roses kjæreste, Mickey, ankommer leiligheten og er bekymret. Rose spør om han kan kaste plastarmen hun tok med seg hjem, og Mickey kaster den i søppelbøtta utenfor blokka hvor hun bor.
Neste morgen foreslår Jackie at Rose skal se etter en ny jobb og at hun skal spørre etter erstatning. Rose hører at noen er utenfor og åpner kattedøren hvor hun ser Doktorens ansikt. Han er overrasket over å se henne igjen og sier at han måtte ha tatt imot feil signal. Rose drar ham inn og forlanger svar på hva som skjedde. Jackie blir interessert og prøver på en klosset måte å forføre ham, noe som ikke virker.
Ros lager kaffe og Doktoren ser på seg selv i et speil, som om det er første gang han ser seg selv. Plastarmen, som på en eller annen måte har kommet tilbake, hopper opp fra bak sofaen og tar kvelertak på Doktoren. Den angriper Rose, men Doktoren klarer å ta den og deaktivere den med den samme pennen, den soniske skrutrekkeren. Jackie er i det andre rommet og hører ingenting fordi hun føner håret.
Rose følger etter Doktoren da han forlater leiligheten og han forteller henne at armen var etter ham og angrep henne fordi hun kom i veien. Den ble styrt fra et annet sted og han deaktiverte den ved å slå av signalet. Han sier at kilden prøver å ta over jorden, men Rose tror ham ikke. Rose spør en gang til om hvem han er, men han sier at hun skal glemme ham og gå hjem. Hun begynner å gå, men hører en rar lyd bak seg. Da hun snur seg er både Doktoren og politiboksen borte.
Rose drar til Mickeys leilighet og bruker datamaskina hans til å søke etter Doktoren på Internett. Hun finner en side med et bilde av ham og en forespørsel fra en mann som heter Clive om at alle som har sett Doktoren må kontakte ham. Rose drar til Clives hus og Micker venter i bilen mens hun går inn. Clive forteller henne at Doktoren har dukket opp mange ganger opp gjennom tiden. Han viser henne fotografer og en tegning. Clive er overbevist om at han bringer død og fordervelse med seg. Mens Mickey venter ser han en søppelbøtte som beveger seg av seg selv. Han går ut for å se på den og den drar Mickey inn i seg og fanger ham. Rose tror ikke Clive og går ut igjen og setter seg inn i bilen hvor en plastkopi av Mickey sitter. Hun merker ikke at det er en kopi og de drar.
De drar til en restaurant hvor kopien av Mickey vil vite alt hun vet om Doktoren. Doktoren dukker opp og slåss med kopien og ender opp med å dra av den hodet. Rose og Doktoren løper ut i bakgården hvor han låser døra. Resten av Mickey-kopien slår mot den og Doktoren tar med seg Rose inn i politiboksen, som viser seg på være tardisen. Han forsikrer henne om at ingenting kan komme inn etter at han har lukket døren og han kobler hodet til konsollen. Han forklarer Rose at han ikke kommer fra jorden. Hun spør om Mickey er død og Doktoren innrømmer at han ikke har tenkt på det. Hodet smelter og Doktoren prøver fanatisk å finne kilden til dets signal. Tardisen starter opp og stopper igjen.
De går ut og det viser seg at tardisen har fraktet de til breddene på Themsen. Doktoren forklarer at tardisen kan drar hvor som helst i universet og han er sint fordi han har mistet signalet. Rose spør om hva en politiboks er og Doktoren svarer at det er en telefonkiosk for politiet fra 1950-årene og at han bruker det som en forkledning. Rose spør om hvorfor den som styrer plasten har kommet til jorden og han sier at de elsker jorden på grunn av all forurensningen. De heter autonere og blir styrt av Nestene, som kan gi liv til og styre plast. Den mistet maten sin under en krig da alle proteinplanetene den hadde ble ødelagt og derfor har den kommer til jorden. Doktoren holder opp en sylinder med en blå væske og sier at det er antiplast og at det kan stoppe Nestene.
De finner ut at Nestene bruker London Eye som sender og de finner den i et rom under pariserhjulet hvor Mickey også er. Nestene viser seg å være en stor mengde flytende plast. Doktoren er villig til å gi den en sjanse og sier at den skal forlate jorden. Han blir fanget av to dukker og de finner sylinderen.
Nestene viser deretter at den har også tatt tardisen. Doktoren innrømmer at det er hans skip, men at det ikke var hans feil det som skjedde i tidskrigen og at han ikke kunne redde Nestenes verden. Nestene tror ham ikke og setter i gang alle utstillingsdukkene i London. Rose ringer Jackie som er på vei inn i et kjøpesenter, men hun mister forbindelsen. Clive og familien hans er i det samme senteret og en av dukkene skyter ham.
Rose og Micker løper til tardisen, men døren er låst. Mickey sier at de skal prøve å rømme og glemme Doktoren, men hun klarer å slå sylinderen ut av hånda på en av dukkene slik at den faller i Nestene og dreper den. Alle dukkene i London faller sammen og dør. Rose, Mickey og Doktoren går inn i tardisen og den dematerialiserer. De drar til en sidegate og Rose ringer moren som fremdeles er i live. Doktoren takker henne og inviterer henne med på å reise rundt i universet. Mickey er dog ikke invitert. Rose sier at hun ikke kan fordi hun må finne moren sin og ta seg av Mickey. Doktoren går inn i tardisen og den forsvinner, men noen sekunder kommer den tilbake, han åpner døra og sier at han glemte å fortelle henne at den også reiser i tid. Rose kysser Mickey farvell og hun løper inn i tardisen.
VM i friidrett 2001
VM i friidrett 2001 ble arrangert på Commonwealth Stadium, Edmonton, Alberta, Canada i tidsrommet 3. august til 12. august, og var første gang VM ble arrangert i Amerika.
Pieter Vink
Pieter Vink (født 13. mars 1967) er en nederlandsk fotballdommer. Vink tilhører UEFAs elitedommere. I 2008 dømte Vink to kamper i gruppespillet i fotball-EM, og han var en av fire dommere som ble sendt hjem etter gruppespillet.
VM i friidrett 2001
Kvinner
2 Kelli White kom opprinnelig på tredjeplass på 200 m på 22.56, men hun ble diskvalifisert i 2004 etter at hun innrømmet å ha brukt steroider i forbindelse med dopingskandalen med BALCO.
Pieter Vink
Kamper i EM som hoveddommer
2008
VM i friidrett 2001
Kvinner
3 Laget fra USA med Kelli White, Chryste Gaines, Inger Miller, og Marion Jones kom opprinnelig først i mål med tiden 41,71, men ble diskvalifisert i 2004 etter at Kelli White hadde innrømmet å ha brukt steroider i forbindelse med dopingskandalen med BALCO.
4Opprinnelig vant Natalja Sadova fra Russland gull i diskos, men hun ble senere diskvalifisert etter å ha testet positivt på koffein.
Alberto Radi
Alberto Radi (født 10. desember 1919 i Trieste, død 13. juli 1989) var en italiensk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Radi vant en olympisk sølvmedalje i roing under Sommer-OL 1948 i London. Sammen med Aldo Tarlao og Giovanni Steffè kom de på andreplass i konkurransen toer med styrmann bak Danmark. Radi var styrmann. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen.
Sbrinz
Sbrinz er en sveitsisk hardost med en anelse krystallin struktur som framfor alt produseres i kantonene Luzern, Obwalden og Nidwalden. De eneste ingrediensene er råmelk, løype og salt. Ettersom osten er svært tørr har den god holdbarhet.
Den bør lagres minst to men helst tre år før den konsumeres, men kan uten problem lagres i fem år. Sbrinz fungerer utmerket istedenfor parmesan som revet ost til pastaretter.
Rybnik
Rybnik er en distriktsnivåby i sørvestlige Polen i det schlesiske voivodskap.
Vennskapsbyer
Bedburg-Hau, Dorsten, Eurasburg, Haderslev, Ivano-Frankivsk, Karvina, Larissa, Lievin, Mazamet, Newtonabbey, Saint Vallier, Szolnok, Vilnius
Aldo Tarlao
Aldo Tarlao (født 26. mars 1924 i Grado, død	12. mars 2018) var en italiensk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Tarlao vant en olympisk sølvmedalje i roing under Sommer-OL 1948 i London. Sammen med Giovanni Steffè og Alberto Radi som var styrmann, kom de på andreplass i konkurransen toer med styrmann bak Danmark. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen.
Sandbukta-Østnestangen naturreservat
Sandbukta-Østnestangen naturreservat ble oppretta 14. desember 2007. Det omfatter Østnestangen, Sandbukta vest for tangen og Steinvika vest for tangen. Naturreservatet ligger sør på Hurumlandet i Asker kommune i Viken, tidligere i Hurum kommune i Buskerud.
Området ble verna for å bevare et område med stor variasjon i vegetasjonstyper og spesielle naturtyper. Området har ei naturlig sonering fra åpent hav og velutvikla sandstrender til skog med innslag av naturskog, sumpskog og edellauvskog. Her forekommer flere rødlista arter, og deler av området har meget høy entomologisk verneverdi.
Vernebestemmelsene bestemmer blant annet at:
Flora og fauna
Sandbukta har tre hovedsoner for vegetasjon: strandsone, kystbarskog, og lett blandingsskog. I strandsonen vokser strandkål, grasstjerneblom, strandreddik, slyngsøtvier og strandvortemelk. Det vokser også meget sjelden prikkstarr i et bekkefar nær sjøen. Det er også stor spredning av den uønska arten rynkerose, i likhet med situasjonen i Ersvika.
Barskogsonen har legeveronika, storkonvall, liljekonvall, teiebær og bjørnebær. Blandingsskogen har flere åpne lunder og forekomster av blåklokke, fagerklokke og misteltein.
Nogat
Nogat er ei kanalisert elv i Polen og en av munningsarmene til Wisła i Polen. Nogat munner ut i Wisłalagunen. Den største byen langs elva er Malbork.
Julija Litejkina
Julija Aleksandrovna Litejkina (født Julija Aleksandrovna Nemaja, russisk: Юлия Александровна Немая, født 30. desember 1977 i Khabarovsk kraj i Sovjetunionen), er en russisk skøyteløper som representerte hjemlandet under to påfølgende vinter-OL: i 2006 i Torino og i 2010 i Vancouver.
Personlige rekorder
Oppdatert pr 20. mai 2011
Internasjonale mesterskap
Olympiske leker (Vinter) deltatt i 2 OL ved 2 konkurranser.
Sprint-VM på skøyter deltatt i 4 sprint-VM.
Sammenlagt i Verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2010/11.
Personlig
Hennes navn som gift er nå Julija Litejkina.
Kangerlussuatsiaq
Kangerlussuatsiaq er navnet på to fjorder på Grønland:
Hans-Ulrich Rudel
Oberst Hans-Ulrich Rudel (født 2. juli 1916 i Konradswaldau i Kreis Landeshut i Tyskland, død 18. desember 1982 i Rosenheim) var et høyt dekorert tysk flyveress under andre verdenskrig.
Krigsflyver
Da andre verdenskrig brøt ut i 1939, tjenestegjorte han først i felttoget i Polen, der han fløy rekognoseringsoppdrag. Han fikk jernkorset av andre klasse 11. oktober 1939.
I mai 1940 ble han sendt til opplæring på stupbombeflyet Stuka. Etter at han ble ferdig med denne utdannelsen, tjenestegjorde han i kampanjene i Frankrike og Kreta, dog i en ikke-stridende stilling.
Rudel fløy sitt første kampoppdrag 23. juni 1941 i starten av Operasjon Barbarossa. Han fikk jernkorset av første klasse 18. juli 1941 for sine gode pilotegenskaper.
Rudel fløy i alt 2 530 tokt. De fleste i Ju 87 stupbomber og angrepsfly, men fløy også 430 tokt i jagerfly av typen Fw 190. Rudel er kreditert treffet som satte det sovjetiske slagskipet «Marat» ut av spill 23. september 1941. Han gjorde også krav på å ha ødelagt 519 sovjetiske stridsvogner, over 1 000 andre kjøretøyer og 9 luftseire. Rudel ble også selv skutt ned flere ganger, men greide hver gang å komme seg tilbake til sine egne linjer.
Han ble den høyest dekorerte stridende tyske offiser under andre verdenskrig, og er den eneste mottager i historien av Jernkorsets ridderkors med gullekeløv, sverd og diamanter.
Etterkrigstiden
Hele sitt liv var Rudel en ivrig sportsmann. Også etter krigen deltok han, tross krigsskader, i konkurranser i skisport, tennis og svømming. Som første menneske besteg han verdens høyeste vulkan, den 6 902 meter høye Llullay-Yacu i Argentina.
Ved bisettelsen i middelfrankiske Gunzenhausen viste Luftwaffe ham den siste ære ved å fly over graven, noe som utløste en skandale.
Consolidated PBY Catalina
Consolidated PBY Catalina er et amerikansk amfibiefly, opprinnelig rent sjøfly, for transport, rekognosering og ubåtkrigføring. Catalina brukes også som brannfly.
Historikk
Catalina fløy første gang i mars 1935, da som et rent sjøfly. Den amerikanske marine innså tidlig at det var en bra konstruksjon og bestilte 166 fly i første omgang. Det var først i forbindelse med at RAF bestilte sine Model 28 at det fikk navnet «Catalina». Flyet kunne holde seg i luften ca. 18 timer med de innebygde tankene og med ekstratanker ble flytiden øket til ca. 24 timer. Hele den midtre delen av vingen er en eneste stor bensintank – senere ble også denne utvidet. Flere fabrikker produserte Catalinafly; en versjon ble lisensprodusert i Sovjetunionen under navnet GST.
De første variantene (PBY-1 till PBY-5) var sjøfly. Fra og med varianten PBY-5A, som ble utstyrt med opptrekkbare og innfellbare landingshjul, ble Model 28 et amfibiefly.
PBY stod for: P:Patrol, B: Bomber, Y: Consolidated Aircraft Corporation. Den siste bokstaven skulle identifisere leverandør, men siden C allerede var tatt av Curtiss, ble Y betegnelsen for Consolidated.
Catalina i Luftforsvaret
Etter krigen og frem til 1961 disponerte skvadronen 21 Catalina. Luftforsvaret hadde tre alvorlige ulykker med Catalina; Catalinaen som sank i Altafjorden, Catalina-ulykken på Førdesveten og Bjørnøya-ulykken. Totalt mistet 19 besetningsmedlemmer og 14 sivile livet.
Sivile Catalina
Vingtor Luftveier anskaffet i 1946 to Catalina, Mk.IVb som ble registrert i Norges luftfartøyregister som LN-OAP og LN-OAR .
Catalina i bruk etter annen verdenskrig
Catalina var primært et militært overvåknings- sjørednings- og patruljefly som ble bygge i et antall av ca. 3 500 eksemplarer. Etterhvert som de ble faset ut fra de alliertes flyvåpen ble de solgt til en rekke land og enkelte ble tatt i bruk som brannslukningsfly mot skogbranner. Flyet ble ansett for velegnet da det på grunn av sin lave hastighet kunne etterfylle vann svevende over forholdsvis små skogstjern. Et Canadisk Catalina var i flere år på 1970- og 1980-tallet fast stasjonert på Fornebu til bruk mot skogbranner.
Det finnes fortsatt, over 70 år etter at modellen ble introdusert, en håndfull flygedyktige Catalina-fly. Mange Catalina har funnet veien til både sivile og militære flymuseer. I Norge finnes to gjenværende Catalina, på Norsk Luftfartsmuseum i Bodø og på Flyhistorisk Museum, Sola, Stavanger.
Ytelser
Motorer: 2 P&W 1830-92, 1 200 H/k
Blindinger
Norske arter
Blindinger (Chrysops) er en slekt med fluer (Diptera) som tilhører familiegruppen klegger. Noen av artene biter mennesker. 7 arter er funnet i Norge. Chrysops relictus er den vanligste arten i Norge. Den finnes i det meste av landet nord til Finnmark.
Utseende
Blindinger er middelsstore, kroppen har hvit-gule og svarte farger. Vingene med mørke tverrbånd. Øynene reflekterer lyset og er vakkert fargede; de er ofte røde eller grønne.
Levevis
De voksne blindingene lever vanligvis på åpne solrike områder i nærheten av innsjøer eller myrområder.
Larvene lever i ferskvann som predatorer på andre mindre dyr. Alle tovinger gjennomgår en fullstendig forvandling, med et puppestadium. Puppestadiet er i mudder, like under vannoverflaten.
Taurus
Taurus (Forjas Taurus S/A) er en våpenprodusent ifra Brasil.
Historie
Taurus produserte sin første revolver, Modell 38101SO i 1941, og begynte med eksport til USA i 1968 gjennom en rekke importører. I 1970 kjøpte Bangor Punta Corporation, dengang hovedeier av Smith & Wesson, 54 prosent av Taurus. Dette førte til utstrakt samarbeid om design og produksjon. I 1977 ble Taurus kjøpt av sine nåværende eiere (2008), og alle bånd til Smith & Wesson ble brutt. Etter at den italienske våpenprodusenten Beretta var ferdig med sin kontrakt om produksjon av pistoler til det brasilianske militære i 1980, kjøpte Taurus fabrikken til Beretta i São Paulo sammen med produksjonsmaskiner, tekniske tegninger og ansatte. Taurus begynte så produksjonen av pistolen PT92, som er en Beretta klone.
For å kunne arbeide mer effektivt opp mot markedet i USA ble Taurus International Manufacturing Incorporated, også kjent som Taurus USA, opprettet i 1984.
Kairokonferansen (1994)
Kairokonferansen var en konferanse over ti dager i november 1994, hvor representanter fra verdens nasjoner diskuterte saker i Kairo. Blant annet dreide det seg om U-landenes rett til kontinuerlig økonomisk utvikling, og en mer rettferdig nord-sør-handel og -migrasjon. Likevel er konferansen best husket som konferansen der kvinners status og rolle i direkte sammenheng med befolkningsspørsmålet, og hvor målsettingen å legge vekt på reproduktiv helse og reprodelegatene ble støttet.
Marienlundveien (Oslo)
Marienlundveien (1–19, 4–12C) er en vei på Holtet i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Kongsveien til Sandstuveien.
Bekkelaget skole er i nr. 1.
Tychy
Vennskapsbyer
Cassino, Berlin, Huddinge
Dąbrowa Górnicza
Dąbrowa Górnicza er en stor by i sørlige Polen i det schlesiske voivodskap. Den ligger i den østlige kant av det øverschlesiske industriområde, og har status som distriktsnivåby.
Lennart von Post
Ernst Jakob Lennart von Post (født 16. juni 1884, død 11. januar 1951) var en svensk geolog og naturviter.
Han var professor i geologi ved Stockholms Högskola fra 1929. I mange år ledet han den vitenskapelige granskningen av svenske myrer, og er mest kjent for utviklingen av pollenanalyse som vitenskapelig metode.
Allgemeine musikalische Zeitung
Allgemeine musikalische Zeitung (forkortet AmZ) var ved siden av Neue Zeitschrift für Musik det mest innflytelsesrike tyske musikkfagblad på 1800-tallet. AMZ ble grunnlagt 1798 av Friedrich Rochlitz og musikkforleggeren Gottfried Christoph Härtel i Breitkopf & Härtel, som utga tidsskriftet til 1865. AMZ ble lagt ned i 1882.
Karrierene til Haydn og Beethoven ble tett fulgt av tidsskriftet, og begge hadde gratisabonnement. I tillegg bidro AMZ til at Mozart etter sin tidlige død ble regnet som den tredje store wienerklassiker.
Finn Halvorsen
Finn Halvorsen (født 9. november 1893 i Talvik i Finnmark, død 11. september 1960 i Milano i Italia) var en norsk forfatter og sjef for det nazifiserte Statens teaterdirektorat som ble opprettet av NS-regimet under den tyske okkupasjonen.
Som teaterkritiker skrev han for Aftenposten og Morgenbladet. I 1935 foretok han en reise i det nasjonalsosialistiske Tyskland, og under andre verdenskrig var han 1941–1945 sjef for Statens teaterdirektorat, som hadde ansvaret for Nasjonal Samlings teaterpolitikk og kontrollerte alle forestillinger. I denne stillingen forsøkte han å «nazifisere» kulturlivet i Norge, og fikk kallenavnet «teaterdiktator».
Etter krigen ble Halvorsen i landsvikoppgjøret dømt til 12 års fengsel, hvorav han sonte fem år før han ble benådet. Forfatterforeningen avslo søknaden hans om medlemskap. Han konverterte til den katolske kirke i 1948. Halvorsen hevdet siden at han alltid hadde vært motstander av dødsstraff og at han hadde vært uvitende om pinsler og torturdrap i Norge.
Hans eneste roman etter krigen (Jomfruen, helgenen og banditten) kom ut i 1959, året før han døde i Italia.
Statistikcentralen
Statistikcentralen (finsk: Tilastokeskus) er det nasjonale statistikkbyrået i Finland. Statistikkbyrået, som ble opprettet i 1865, er den eneste finske myndighet for statistikk og produserer størstedelen av finsk statistikk. Samtidig er byrået en betydelig internasjonal aktør innen statistikk.
Hovedkontoret ligger i Helsingfors, og det er regionskontorer i Åbo, Tammerfors, Seinäjoki og Uleåborg. Til sammen er det mer enn 1 000 ansatte.
Hubert Strolz
Hubert Strolz (født 26. juni 1962 i Warth i Vorarlberg) er en tidligere østerriksk alpinist.
Karriere
Han vant europacupen i alpint sammenlagt sesongen 1981/82.
Under vinter-OL 1988 i Calgary vant han gull i kombinasjonen og sølv i storslalåm.
I verdenscupen vant han ett renn, kombinasjonsøvelsen i Bad Kleinkirchheim 17. januar 1988. Han var ikke kjent for å ha marginene på sin side, han hadde totalt hele 33 pallplasseringer i verdenscupen (1 førsteplass, 14 andreplasser og 18 tredjeplasser). Den beste sammenlagtplasseringen er fra sesongen 1987/88, da han ble nummer tre, bak Pirmin Zurbriggen og Alberto Tomba.
I dag leder Hubert Strolz en ski- og snowboardskole i hjembyen Warth.
Płock
Płock er en by i sentrale Polen i det masoviske voivodskap ved elven Wisła. Byen har distriktsnivåstatus.
Ferdinand Ries
Ferdinand Ries (1784–1838) var en tysk komponist og pianist.
Museu de Arte de São Paulo
Museu de Arte de São Paulo er et kunstmuseum i São Paulo. Det ligger langs Avenida Paulista og er et av de mest kjente og viktigste museene i Latin-Amerika.
Ferdinand Ries
Biografi
Ferdinand Ries var fiolinisten Franz Anton Ries' eldste sønn. Den første musikkundervisningen fikk han av sin far. Han avsluttet utdanningen i München og Wien. Fra 1803 til 1805 var han elev av Ludwig van Beethoven, som selv hadde fått undervisning av Ferdinands far mens Beethoven bodde i Bonn.
Museu de Arte de São Paulo
Museet ble grunnlagt i 1947 av entreprenør Assis Chateaubriand, og åpnet i 1968. I 2009 hadde det 679 019 besøkende.
Ferdinand Ries
Biografi
Etter lange reiser og opphold Paris, Koblenz, Praha, Dresden, Leipzig, Hamburg, København, Stockholm og St. Petersburg kom Ries til London i 1813, og ble der møtt med så stor anerkjennelse at han ble til 1823. I London ble han en av direktørene i London Philharmonic Society som i 1822 bestilte en symfoni av Beethoven. Resultatet ble Beethovens kjente 9. symfoni.
Etter å ha opparbeidet seg en anselig formue, trakk han seg etter oppholdet i England tilbake til Bad Godesberg ved Bonn og gjorde flere reiser til England og Italia. I 1834 følte han behov for en fast stilling og ble musikkdirektør for Aachen symfoniorkester. Ytre omstendigheter ført til at han måtte si fra seg denne stillingen allerede etter to år. Han slo seg deretter ned i Frankfurt am Main hvor han ledet stedets Cäcilienvereins. Her ble han til sin død 13. januar 1838.
Ries' viktigste musikkhistoriske betydning er hans rolle som øyevitne til Beethovens liv. Sammen med Franz Gerhard Wegeler ga han i 1838 ut boken Biographische Notizen über Ludwig van Beethoven, som er en svært viktig kilde i studiet av Beethoven som menneske og kunstner.
Verk
Ferdinand Ries skrev tallrike komposisjoner for klaver, dessuten også kammermusikk, 8 symfonier, instrumentalkonserter, operaer (i Beethovens stil), såvel som geistlig og verdslig vokalmusikk. Hans kammermusikalske bidrag for strykere har så langt ikke blitt tilstrekkelig verdsatt.
The Spectacle
Historie
The Spectacle oppsto i Bodø høsten 2000. Medlemmene i bandet hadde vært aktive i musikkmiljøet i Bodø fra midten av 90-tallet med å spille i band, arrangere konserter, lage fanziner og "politisk" aktivisme. The Spectacle oppsto da forløperen Nagazaki ble oppløst og et par av medlemmene bestemte seg for å fortsette, si opp dagjobbene sine og gjøre det nye bandet til et nærmest fulltidsprosjekt. The Spectacle var hele veien tro mot "gjør-det-selv" idealene i punken, de gav ut platene sine selv, booket turnéer selv og spilte (med noen få unntak) konserter med fri aldersgrense. Alle medlemmene i The Spectacle var (og de fleste er fortsatt) veganere eller vegetarianere. Bandet var nært knyttet til det amerikanske anarkistiske punkkollektivet CrimethInc, som blant annet gav ut CD-versjoner av bandets to album. The Spectacle turnerte Europa flere ganger og var dessuten på en omfattende turné i USA sammen med det amerikanske punk/crustbandet Requiem. I september 2003 ble bandet invitert til å delta i programmet Lydverket på NRK. Bandet takket nei, noe som skapte en del debatt i lokalpressen og i musikkmiljøet i Bodø. The Spectacle holdt sin siste turné i mai og juni 2006, hvor de hovedsakelig spilte i Skandinavia og Nord-Europa. Den siste konserten spilte de for et fullsatt «Sinus» fredag den 9. Juni 2006 i hjembyen Bodø. Nesten ett og et halvt år senere, under Bodø Hardcore Festival #10, høsten 2007 spilte fem av medlemmene en enkeltstående konsert.
Etter at bandet ble oppløst så ble begge deres fullengde-album trykt opp i nye opplag av to ulike amerikanske plateselskap, henholdsvis P. W. Elverum & Sun og Scenester Credentials. Dette var eksklusive og forseggjorte vinylutgaver som supplerte de norske vinylutgavene.
Den 21. august 2011 ble I, Fail kåret av Morgenbladet til å være norgeshistoriens 92. beste plate gjennom tidene
Navnet The Spectacle er inspirert av boka The Society of the Spectacle av den franske situasjonisten Guy Debord, utgitt i 1967.
Gloria Macapagal-Arroyo
Gloria Macaraeg Macapagal-Arroyo (født 5. april 1947 i San Juan på Filippinene) var den 14. presidenten på Filippinene. Hun var landets andre kvinnelige president, og var landets første kvinnelige visepresident i 1998. Hun er datter av tidligere president Diosdado P. Macapagal og hans andre kone Evangelina Macaraeg Macapagal.
Arraoyo var økonomiprofessor da hun gikk inn i politikken i 1987. Hun ble engasjert av president Corazon C. Aquino, og begynte som assistant secretary og undersecretary for Handels- og industridepartementet. Etter en tid som senator fra 1992 til 1998 ble hun valgt til visepresident for Joseph E. Estrada, selv om hun hadde vært presidentkandidat for et parti som opponerte mot Estradas parti. Etter at Estrada ble beskyldt for korrupsjon, trakk hun seg fra sin stilling som secretary (det vil si statsråd) for Sosialvelferds- og utviklingsdepartementet. Hun sluttet seg så til den voksende opposisjon som krevde at Estrada ble stilt for riksrett.
I 2005 kom hun på femteplass i magasinet Forbes’ liste over verdens mektigste kvinner.
Anuta
Anuta (også Anudha) er ei lita øy i Temotu-provinsen i Salomonøyene i Stillehavet.
Øya ligger rundt 50 mil østsørøst av Nendo. Den er nærmest sirkelrund med en diameter på ca. 750 meter (dvs areal ca. 0,4 km²), og det høyeste punktet er på 65 meter (åsen Te Maunga). Dette er i nord, sørsida er relativt lav og flat. Øya er vulkansk og omgitt av opptil 23 meter høye korallrev.
Klimaet er tropisk. Passatvindperioden varer fra midten av april til midten av oktober. Det er da relativt kjølig og tørt (men ofte overskya), med frisk vind fra sørøst. Resten av året, monsuntida, er mer variabel. Det skifter mellom steikende sol og kraftig regn. Det er ofte vindstille i lange perioder, men Anuta treffes tidvis av tropiske orkaner, noe som kan føre til kraftige ødeleggelser.
Innbyggertallet er om lag 300. Anuta er dermed en av de tettest befolka øyene i Stillehavet. Beboerne her (og på naboøya Tikopia) er stort sett polynesiere, mens salomonerne ellers i hovedsak er melanesiere.
Det er en del gode fiskeområder rundt korallrevene. Øya Fatutaka, seks mil sørøst, har opp gjennom åra tidvis vært brukt som dyrkingsområde for Anutas innbyggere.
Det er funnet arkeologiske spor etter bosettinger 3000 år bakover i tid. Ifølge lokal tradisjon stammer imidlertid dagens innbyggere fra folk som flytta hit fra Tonga og Uvea for 300-350 år siden.
Anuta er også kjent som Cherry Island, oppkalt etter en herr Cherry som i 1791 oppdaga øya fra dekket av HMS Pandora, som var på leiting etter mytteristene fra Bounty. Navnet Nukumairaro har også vært brukt; det betyr «landet nedafor», og relaterer seg til at Anuta ligger øst for Tikopia, nærmeste bebodde nabo.
Mans historie
Mans historie angår øya Man (engelsk Isle of Man) som ligger Irskesjøen mellom Irland og Storbritannia. Man ble skilt fra Irland og Storbritannia en gang rundt 8000 f.Kr. Det synes som om øya ble bosatt av mennesker en gang før 6500 f.Kr. Øya har blitt besøkt av ulike handelsmenn og sjørøvere i alle år. Etter at folk fra Irland bosatte seg på øya i tidlig middelalder ble befolkningen kristnet.
I tiden etter ble Man besøkt av sjøfarende nordmenn, vikinger, som etter hvert slo seg ned og etter hvert blandet seg med befolkningen. Det førte til en 400 års periode hvor Man ble preget av norrøn kultur og tidvis var underlagt kongerike Norge som en del av Kongedømmet Mann og Øyene. Stedsnavn og den gamle tingordningen på Tynwald (Tingvoll) vitner om den historiske norrøne tilstedeværelsen på øya. I 1266 avga kong Magnus Lagabøte øya til Skottland. I 1333 ble Man gitt William Montagu, 1. jarl av Salisbury, som hans personlig eiendom av den engelske kongen, noe som varte fram til den engelske borgerkrigen. Etter at hertugen av Atholl fikk suverenitet over øya ble Man underlagt den britiske tronen i 1765 og er derfor ikke en del av Storbritannia. Siden 1866 har Man vært kronbesittelse og styres stort sett som en selvstendig stat med egne lovgivende forsamlinger og lover, mens ansvaret for utenriksforbindelser og forsvar ivaretas av Storbritannia, og Man regnes derfor ikke som en selvstendig, suveren stat.
Forhistorie
For rundt 8500 år siden da havnivået steg på grunn av smeltende isbreer ble Man en øy, løsrevet fra mesolittiske Britannia som selv ble løsrevet fra kontinentale Europa i den samme prosessen. Det har eksistert en landbro mellom Man og Cumbria før denne tiden, skjønt lokaliseringen og åpningen av landbroen har forblitt dårlig forstått.
De tidligste spor av mennesker på Man kan bli funnet så langt tilbake som til den mesolittiske tiden, også kjent som mellomsteinalderen. De første bosettere levde i små enheter som fant ly under avsatser i klippene og i naturlige huler. De var jegere og samlere som skaffet føde med jakt og fiske. De brukte små redskaper lagd av flintstein eller bein, og disse har blitt avdekket via arkeologiske undersøkelser langs kysten. Disse gjenstandene blir oppbevart og til dels utstilt ved Manx nasjonale museum i Douglas.
Den neolittiske tiden markerte begynnelsen av kunnskapen av jordbruk, bedre redskaper i stein og keramikk. Det var i denne tiden at beboerne på Man begynte å reise megalittiske monumenter, og eksempler kan bli funnet ved Cashtal yn Ard i nærheten av Maughold, King Orry's Grave (Kong Orrys grav) i Laxey, steinsirklene på Mull Hill (eller Meayll Hill) i nærheten av Cregneash, og Ballaharra-steinene i St John's (rett ved siden av Tynwald). Megalittkulturen var ikke enerådende i denne tiden; det var også den lokale kulturen ved Ronaldsway, foruten Bannkulturen som er blitt dateret til mellom 5500 og 3800 f.Kr. og som omfattet både nordlige Irland og Man.
I bronsealderen ble de store fellesgravene fra den megalittiske tid erstattet med mindre gravhauger. Likene ble lagt i graver foret med flate steiner dekorert med ornamenter. Disse gravhaugene skapte varige markører i landskapet.
Keltisk innvandring fra Britannia og Irland
Jernalderen markerte begynnelsen på keltiskspråklig kulturinnflytelse på Man. Store bygdeborger ble anlagt på høydedrag i landskapet og mindre borger på forhøyninger ute på kystklippene. Som bosteder ble det bygget store rundhus i tømmer.
Det er sannsynlig at de første keltere som bosatte seg, var britoniske stammer fra Britannia på fastlandet. Den langvarige historien på Man i den britonske tiden ligger stort sett i mørke. Det er ikke kjent om romerne noen gang gikk i land på øya, og om de så gjorde, må det ha vært kortvarig, for det er sikkert at de aldri erobret den. Det har vært spekulert om Man ble siste tilfluktssted for druider og andre flyktninger fra Anglesey etter Gnaeus Julius Agricola, den romerske guvernør av Britannia, angrep Anglesey i år 60 e.Kr., massakrerte folk der og ødela helligdommene. Den beste nedtegnelse av noen hendelse før nordboere kom til Britannia, er tilskrevet Báetán mac Cairill, konge av Ulster, på slutten av 500-tallet (skjønt det er en viss tvil om disse hendelsene egentlig viser til Manaw Gododdin mellom fjordene Clyde og Forth i dagens Skottland). Selv om den angivelige erobringen av de to øyene Man og Anglesey av Edwin av Northumbria i år 616 faktisk skjedde, kan det ikke ha ført til varige resultater. Da britonene ble drevet fra kysten av Cumberland og Lancashire kort tid etter, kan de neppe ha klart å holde på Man vest for disse kystene. Man kan bare spekulere om Ecgfrith av Northumbria og hans menn også midlertidig var innom og herjet på Man, da de i 684 la landområder øde i Irland fra Dublin til Drogheda.
Det er generelt antatt at irsk invasjon eller utvandring dannet grunnlaget for moderne mansk språk (som er svært likt irsk). Denne innvandringen fra Irland skjedde antagelig på 400-tallet. Dette er åpenbart i språkendringene, slik de kan leses av i oghaminskripsjoner. Overgangen mellom mansk brytonsk (som walisisk) og mansk gælisk (et goideliske språk som har forblitt nært beslektet med irsk gælisk og skotsk gælisk), kan ha vært gradvis. Det er fortsatt diskutert om dagens mansk er bevart fra før-norrøn tid eller om det reflekterer en lingvistisk gjeninnføring etter den norrøne innvandringen. Fremtidig forskning vil kunne kaste mer lys over studiene av landskapet, stedsnavn og eiendomsforhold.
Tradisjonen tilskriver Mans konvertering til kristendommen til sankt Maughold (Maccul), en irsk misjonær som har fått et sogn på Man oppkalt etter seg. Øyas navn, Man eller Mann, er avledet fra den britonske og gæliske sjøguden Manannán, som blant annet styrte tåken, og det er han som hyller øya inn i tåke som beskyttelse mot landets fiender.
Norsk dominans
I løpet av perioden med norsk dominans er det to hovedepoker, den før erobringen av Man av Godred Crovan i 1079, og den andre etter denne. Krig og urolig styre karakteriserer den tidligste epoken; den andre opplevde relativt sett mer fredelig tid.
Mellom 800 og 815 kom norrøne vikinger seilende innom Man, hovedsakelig for plyndring, men mellom 850 og 990 begynte de å bosette seg på øya i et såpass stort antall at hele øya ble underkastet norrønt styre, da under de mektige jarlene av Orknøyene.
Det ble preget mynter på Man i årene mellom 1025 og 1065. Disse manske myntene ble preget fra en importert type 2 hiberno-norrøn pregestempel fra Dublin. Hiberno-norrøne mynter hadde blitt først preget under Sigtrygg Silkeskjegg, konge av Dublin. Dette antyder muligens at Man kan ha vært underkastet Dublin, eller iallfall preget av den relative korte avstanden mellom Dublin og Man.
I 1098 kom den norske kongen Magnus Berrføtt med en stor flåte til Hebridene og gjenopprettet den norske kongelige autoriteten. Skottland ble tvunget til å anerkjenne den overhøyhet som Norge hadde over Hebridene og Man. Ifølge blant annet Orknøyingenes saga ble den skotske kongen enig om å frafalle rettighetene til alle øyene på vestkysten som man kan seile innenfor. I henhold til Snorre Sturlasons saga om kongen ville Magnus Berrføtt også innordne halvøya Kintyre i Argyll. Han fikk deretter dratt et skip med seg selv om bord over det smaleste delen av halvøya. Til tross for at historien kan være oppdiktet vitner den likevel om den eksisterende territoriale og kulturelle enheten mellom kysten av Argyll, Hebridene og Man. Hensikten med Magnus Berrføtts tilstedeværelse i Irskesjøen var å styrke den norske enheten i regionen og bevare forbindelsen til Norge. Sentralt her sto Man og kong Magnus synes å ha vært den første som bygget en festning på det stedet hvor Peel Castle står i dag, antagelig i tømmer, for Snorre nevner at han fikk skaffet tømmer fra Galloway. Muligens reiste han også en mindre festning på motsatt side av øya, omtrent på det strategiske sted hvor Castle Rushen i Castletown står i dag. Etter kongens død i 1103 ble den norske stormaktsambisjonene i Irskesjøen brutt og tilsvarende ble den norske myndigheten.
Sønnlandsvatnet
Sønnlandsvatnet er en innsjø i Hjartdal kommune i Telemark. Den er en del av Skiensvassdraget. Hovedtilløpene er Kova og Hovdeåi, mens utløpet er Skogsåa, som renner ut i Hjartdøla ved Sauland.
Mans historie
Norsk dominans
Erobreren Godred Crovan var øyensynlig en bemerkelsesverdig mann, skjønt lite informasjon er tilgjengelig om ham. I henhold til Chronicon Manniae (eller Krøniken om kongene av Mann og Øyene) la han Dublin under seg og en stor del av Leinster, og han holdt skottene i en slik underkastelse at ingen som bygde et skip torde å sett inn mer enn tre bolter. Minnet om en slik hersker ville sannsynligvis bli videreført i folkeminnetradisjonen, og det synes sannsynlig at han er den personen som blir minnet i den manske legenden under navnet kong Gorse eller kong Orry. Godred Crovan skapte kongedømmet Mann og Øyene en gang rundt 1079, og de sørvestlige øyene i hva som i dag er Skottland var inkludert i riket som varte fram til 1164 da det ble delt i to mindre kongedømmer.