cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kramfors kommune
Geografi
Kramfors kommune har en sterkt innskåret kyst med mange øyer som faller bratt mot Østersjøen og Kvarken. Skogkledt morenelandskap i innlandet. Kystområdet utgjør en del av verdensarvområdet Høga kusten. Sterk landheving. Ångermanälven renner gjennom kommunen og munner ut i havet gjennom et bredt estuar. Högakustenbron er ei hengebru over elva mellom Härnösand og Kramfors kommuner, og har Sveriges lengste bruspenn. Sandöbron krysser også elva, og var mellom 1943 og 1964 verdens lengste betongbru i sitt slag.
Tettsteder
Kramfors kommune hadde tretten tettsteder i 2010. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Noter
<references group='lower-alpha'/>
Bernardino Honorati
Bernardino Honorati eller  Onorati  (født 17. juli 1724 i Jesi i Kirkestaten, død 12. august 1807 i Senigallia) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie. Han var blant annet nuntius i Firenze og i Venezia. Senere ble han erkebiskop av Senigallia.
Arthur Bigge
Bigge ble hedret med en rekke ordener og utmerkelser. Han ble utnevnt til storkorsridder av Order of the Bath og storkorsridder av Royal Victorian Order, storkommandørridder av Den indiske imperieordenen, kommandørridder av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden og kommandørridder av Indias stjerneorden. Han ble også tildelt Imperial Service Order.
Bigge var medlem av Det kongelige råd fra 1910, året etter ble han adlet som baron Stamfordham, en tittel som døde ut med han, da han ikke fikk mannlige arvinger.
Han var morfar til Michael Adeane, som var dronning Elisabeth II sin privatsekretær fra 1953 til 1972.
Bernardino Honorati
Han deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte pave Pius VII.
Bengali
Bengali (বাংলা [bāŋlā]) er et indoarisk språk som blir talt i Bangladesh, hvor det også er offisielt, og i de indiske delstatene Vest-Bengal og Tripura. Det har utvikla seg fra sanskrit, pali og prakrit. Minst 215 millioner har språket som morsmål i dag, og det regnes for å være det 5. eller 6. mest talte språk i verden. Den best kjente bengalske forfatter er Rabindranath Tagore.
Skrift
Bengali skrives vanligvis med sitt eget bengalialfabet. Det er et stavelsesalfabet av typen abugida, som minner om devanagari som brukes i sanskrit, hindi og andre indoariske språk. Bengalialfabetet omfatter 11 vokaltegn og 39 konsonanttegn. Som i alle abugidaskrifter, har hver konsonant i bengalialfabetet vanligvis en «iboende» vokallyd.
Grammatikk
Det bengalske språk følger vanligvis ordstillingen subjekt–objekt–verb. De bruker postposisjoner i stedet for preposisjoner. De har ikke kjønn på ordene, og adjektiv bøyes lite. Men de har fire kasus (nominativ, objektiv, genitiv og lokativ) på substantiv og pronomen. Når en bestemt artikkel legges til, så bøyes substantiv også i numerus. Verb bøyes i stor grad.
Kampen for bengali i Bangladesh
I perioden 1947–1971, da Bangladesh var en del av Pakistan, Øst-Pakistan, ble det bengalske språk fokuspunkt og grunnlag for østbengalenes nasjonale identitet, som til slutt resulterte i opprettelsen av den suverene staten Bangladesh.
Omkring 1950–1952 reiste den voksende middelklassen i Øst-Pakistan seg til en oppstand som ble kjent som Språkbevegelsen. Den kulminerte 21. februar 1952, da mange unge og studenter ble drept av politiet i en demonstrasjon, hvor de krevde anerkjennelse av bengali som nasjonalspråk i Øst-Pakistan. 21. februar minnes i dag i Bangladesh som språkmartyrenes dag. Denne dagen er også UNESCOs internasjonal morsmåldag.
Kommuneforlaget
Forretningsideen er å vedlikeholde, kvalitetssikre og gjøre tilgjengelig den informasjon og kunnskap som er grunnleggende felles for alle kommuner. Kommuneforlaget kombinerer innholdskompetanse med teknologi, og målet er å være kommunenes samarbeids- og fornyingspartner. Kommuneforlaget er heleid av KS og har rundt 35 ansatte (2014).
Historie
Kommuneforlaget endret navn fra Kommunalforlaget til Kommuneforlaget i 1986, da forlaget undergikk en stor omlegging under ledelse av Trygve G. Nordby i retning en mer uavhengig og profesjonell forlagsdrift. I 1992 kjøpte Universitetsforlaget seg inn i Kommuneforlaget med 34,3 %. Denne eierandelen ble så overtatt av Gyldendal i 1999 og solgt tilbake til KS i 2004.
Direktører i Kommuneforlaget
Foksen
Foksen  er en ås nord i Indre Østfold kommune i Viken. Den har en høyde på 299 meter over havet og er det tolvte høyeste punktet i Østfold av åsene med primærfaktor på minst 50 meter.
Andrae Williams
Williams deltok i VM 2005 i Helsingfors der han ble utslått i kvalifiseringen. I samme mesterskap tok han sølv på 4 x 400 meter stafett. I VM 2007 i Osaka tok han på nytt sølv på stafetten. I samme mesterskap ble han utslått i semifinalen på 400 meter etter å ha blitt nummer fem i sitt heat.
Williams løp også for Bahamas' stafettlag under OL 2008, der det nok en gang ble sølvmedaljer.
Per Ferdinand Stensund
Per Ferdinand Stensund (født 1987) er en norsk tømrer og tidligere ishockeyspiller som fra 2006 til 2012 spilte for Frisk Asker Ishockey, som også er moderklubben hans. Han avsluttet karrieren i Eiksmarka Ishockeyklubb i 2016. Stensund har venstre fatning.
Jassytraktaten
Jassytraktaten ble inngått ) og traktaten avsluttet den russisk-tyrkiske krig (1787–1792) mellom Det osmanske riket og Det russiske keiserrike.
Per Ferdinand Stensund
Stensund har yrke som BIM rådgiver.
International Union of Geological Sciences
International Union of Geological Sciences (IUGS) er en av de største ikke-statlige forskningsorganisasjonene i verden. Organisasjonen ble etablert i 1961.
Jassytraktaten
Traktaten ble undertegnet av storvesiren Koca Yusuf-Pasha og Alexander Besborodko (som hadde erstattet Grigorij Potemkin etter at han døde året før) bekreftet blant annet Russlands ankomst og kontroll over Svartehavet og aksepterte Russlands anneksjon av Krim-khanatet som ble innlemmet i Russland av Potemkin i 1783 og den etterfølgende grunnleggingen av byen og flåtebasen Sevastopol. Russland beholdt festningen ved Osjakiv på den høyre bredden av munnen av Dnjepr-Bug og alt land øst for Dnestr. Den nordlige kysten av Svartehavet ble dermed russisk territorium.
International Union of Geological Sciences
IUGS er medlem av International Council of Scientific Unions. IUGS støtter arbeidet med geovitenskapelige problemer, spesielt når det gjelder internasjonalt samarbeid.
Jassytraktaten
Elven Dnestr ble grenseelven mellom Russland og Det osmanske riket, mens grensedragningen langs elven Kuban i Kaukasus forble uendret.
Chaetobranchus
Chaetobranchus er en gruppe ciklider. De er fisk som lever i tropisk ferskvann og blir noe over 20 cm lange. De er plankton- og planteetere.
Alessandro Pittin
Alessandro Pittin (født 11. februar 1990 i Tolmezzo) er en italiensk kombinertløper som går for klubben Ski club Alto Moro Paluzza. Han ble junior-verdensmester i 2008. Han ble nummer seks i normalrennet i kombinert under VM i 2009 i Liberec. Han vant sin første etappeseier i Chaux-Neuve 13. januar 2012. Han tok dessuten sin andre etappeseier dagen etter, der han spurtslo franskmannen Jason Lamy Chappius.
Jorunn Sundgot-Borgen
Jorunn Sundgot-Borgen (født 18. mars 1961) er professor ved seksjon for idrettsmedisinske fag, Norges idrettshøgskole. Hun er spesialist på ernæring, kosthold, spiseforstyrrelser og vektproblemer. Hun tok mastergrad ved Arizona State University i 1985 og doktorgrad ved Norges idrettshøgskole i 1993.
Sundgot-Borgen ble første gang knyttet til Norges Idrettsforbund (Olympiatoppen) som konsulent ved det olympiske treningssenteret i 1994. Hun sa i januar 2008 opp sin stilling i Olympiatoppen, men kom senere tilbake til jobben som leder for ernæringsavdelingen. Høsten 2008 sa hun opp stillingen fordi hun mente at toppidretten ikke tok jobben med spiseforstyrrelser på alvor.
Ifølge en undersøkelse i Morgenbladet i 2008 var hun i Norges nest mest siterte kvinnelige professor i media. Sundgot-Borgen er en etterspurt foredragsholder.
Sommeren 2012 mottok Sundgot-Borgen en pris i ACSM for sin forskning på Den Kvinnelige Triaden, og i 2013 ble hun tildelt Norges forskningsråds formidlingspris.
Sundgot-Borgen sitter som fagekspert i tre forskjellige IOC-kommisjoner i Lausanne.
Sundgot-Borgen er bosatt i Bærum.
Fjellhug/Vereide Idrettslag
Fjellhug/Vereide IL (forkortes gjerne Fj/V IL) er et idrettslag fra Gloppen kommune i Sogn og Fjordane. Klubben ble stiftet i 1899, og er en sammenslåing av skilaget Fjellhug og Vereide Idrettslag. Klubben har i dag grupper for friidrett, langrenn, volleyball og håndball i tillegg til barneidrettsgrupper og trimgrupper.
Historie
Skilaget Fjellhug er Gloppen kommunes eldste idrettslag. Laget ble etablert i 1899. Laget var sentrert rundt Fjellbygda, og hadde blant annet egen hoppbakke der. Vereide Idrettslag ble stiftet i 1922, og hadde andre idrettstilbud enn Fjellhug, med friidrett og håndball som de mest sentrale. Det ble gjerne til at bygdas utøvere stilte for Vereide på sommeren og for Fjellhug innen vintersport.
I 1966 slo lagene seg sammen i navnet Fjellhug/Vereide IL.
Anlegg
Kleivane Skisenter i Fjellbygda har en to kilometer lang lysløype og en skiskytterarena. Anlegget ble bygd på slutten av 80-tallet og starten av 90-tallet og var i drift fra nyttår 1993. På arenaområdet er det bygd en skihytte av material fra gamle Austrheim skole.
Arrangement
Rypeskarrennet er et årlig langrennsløp og turlangrenn på om lag 24 kilometer siden 1979. Løpet gikk originalt fra Utvikfjellet vestover over fjella via Rypeskaret til Fjellbygda ved Sandane, men det ble senere etablert en rundløype med start og målgang på Utvikfjellet. Rennet arrangeres oftest i forbindelse med påsken.
Svinestrandløpet er et motbakkeløp som arrangeres av Fjellhug/Vereide IL. Løpet ble første gang arrangert i 2005.
Staying a Life
Staying a Life er et konsertalbum av Accept. Det ble innspilt i Osaka, Japan i 1985, og ble utgitt i 1990.
Engelsborg borettslag
Engelsborg borettslag er et borettslag som ligger på Sofienberg like ved Carl Berners plass i Oslo. Bygningen ble ferdigstilt i 1941, og ligger i Sars' gate og Trondheimsveien. Borettslaget består av 305 andelsleiligheter. Engelsborg er kjent gjennom den norske komiserien Borettslaget, der borettslaget kalles Tertitten borettslag. Enkelte av karakterene fra denne serien dukker også opp i NRK-programmet Underholdningsavdelingen.
Erik Follestad
Erik Follestad Johansen (født 22. juni 1989 i Tromsø ) er en norsk tømrer, tidligere ishockeyspiller og landslagsspiller, som i perioden 2007–2012 spilte på Frisk Asker Ishockey, som også er moderklubben hans. Han spilte fra sesongen 2012–2013 for Vålerenga Ishockey, fram til han la opp i 2016 på profesjonelt nivå.
Spillerkarriere
De to siste sesongene som han spilte i Vålerenga medvirket han også i dokumentarserien Iskrigerne på TV 2. Etter at han la opp som spiller ble han hockeyekspert på TV 2.
Underholdningsbransjen
Erik Follestad Johansen deltok i Iskrigerne og Skal vi danse i 2017. Per 2020 er fast medlem av panelet i Spårtsklubben på VGTV, sammen med programleder Jon Martin Henriksen, Ida Fladen og Mads Hansen. Follestad var også ishockeyekspert for TV2 frem til 2020.
I november 2018 publiserte Follestad og Linni Meister sangen «Juletragedien». Sangen toppet Spotify Norge topp 50 etter kun en dag.
I 2020 deltok han i kjendisversjonen av 71° nord på TVNorge, der kom han på 4. plass.
Ekvatorialkoordinater
Ekvatorialkoordinater eller ekvatorkoordinater er det mest vanlige systemet for å oppgi et objekts posisjon på himmelen. Koordinatene er:
Ekvatorialkoordinater tilsvarer vanlige geografiske koordinater, og har sammenfallende nord- og syd-retning. Jordens ekvatorplan er også planet for himmelekvator. Fordi jordens ekvatorplan endrer seg over lang tid, f.eks som følge av presesjonen, og må koordinatene oppgis basert på en referansedato. Faktiske koordinater kan da kompenseres basert på beregnet aktuelt avvik.
Astronomiske teleskoper har ofte ekvatorialmontasje med innstillingsskalaer for RA og DEC slik at teleskopet lett kan søke til rett himmellegeme. Ofte vil RA-aksen ha motrotasjon (elektronisk eller urverksdrevet) som holder teleskopet rettet mot samme punkt når jorden roterer.
Alternativt brukes lokalt horisontalkoordinater (asimut og elevasjon/høyde) med basisplan i horisontalplanet. ­
Akseretning
Deklinasjon og rektascensjon ble opprinnelig, som beskrevet over, definert for å definere retningen fra en observatør på jorda til et objekt på himmelen.
De kan også brukes til å beskrive en vilkårlig retning i rommet, hvor startpunktet ikke er jorda.
Som eksempel bruker Den Internasjonale Astronomiske Unions arbeidsgruppe om kartografiske koordinater og rotasjonselementer deklinasjon og rektascensjon for å beskrive rotasjonsaksene til sola, planetene og mindre satelitter.
Retningen på aksen det gjelder må spesifiseres. IAU rapporten bruker retning fra sør mot nord.
Boksing under Sommer-OL 2008 – Fluevekt
Dette er resultatene fra fluevekt-klassen i boksing under Sommer-OL 2008. Konkurransen er den nest letteste klassen som det ble konkurrert i under lekene, og klassen er for de bokserne som veier mellom 48 og 51 kg.
26 boksere var kvalifisert til konkurransen etter Verdensmesterskapet i boksing 2007, og ni andre kvalifiseringsturneringer.
Medaljer
<br style="clear:both;" />
Kalender
Alle tidspunkt er China Standard Time (UTC+8)
Rems-Murr-Kreis
Rems-Murr-Kreis er et forvaltningsområde på krets-nivå (ty: Kreis, tilsvarer nærmest et norsk fylke) i delstaten Baden-Württemberg i Tyskland.
Akropolis
Akropolis (gresk: ἀκρόπολις, sammensatt av ἄκρος, ákros, «høyest, øverst» og πόλις, pólis, «bystat, by») er en betegnelse på høyborgen i de eldste greske byene, som i senere tid fikk templer, altere og statuer til ære for gudene. Mest kjent av akropolisene er akropolis i Athen. Tidlige bosettere valgte høyereliggende områder for å kunne forsvare seg, vanligvis var dette en høyde med bratte sider. Disse tidlige festningene ble i mange deler av verden kjernen av store byer som vokste opp på det lavere området rundt.
Ordet «akropolis», selv om det har gresk opprinnelse og assosieres hovedsakelig med de greske byene (Athen, Argos, Theben og Korint, sistnevnte med sitt Akrokorint), kan generelt brukes om alle slike festninger (Roma, Jerusalem, Bratislava, mange i Anatolia eller til og med Castle Hill i Edinburgh).
Det mest berømte eksemplaret er akropolis i Athen som på grunn av sine historiske assosiasjoner og de berømte bygningene som ble oppført på den, vanligvis er kjent uten presisering som «Akropolis».
På grunn av sin klassiske gresk-romerske stil har ruinene av Mission San Juan Capistranos «Great Stone Church» i California i USA blitt kalt den «amerikanske akropolis».
Begrepet akropolis er også brukt for å beskrive det sentrale komplekset av overlappende strukturer som plazaer og pyramider i mange mayabyer som Tikal og Copán, men begrepet er først og fremst knyttet til den greske antikken.
The Fame Monster
The Fame Monster er Lady Gagas andre studioalbum.
Albumet ble utgitt i 2009. Det inneholder sporet «Bad Romance» som ble utgitt på singel, og som det også har blitt laget musikkvideo til. I mars 2010 ble musikkvideoen til «Telephone» (med Beyoncé Knowles) utgitt.
Gnist (tidsskrift)
Gnist (tidligere Røde Fane og Rødt!) er et norsk marxistisk tidsskrift, utgitt av Forlaget Rødt. Det utkommer med fire ordinære nummer i året.
Redaktøren velges av landsstyret i Rødt, men er ikke underlagt politisk styring utover dette. Fra 1993 til 2016 var Erik Ness redaktør. Ingrid Baltzersen overtok redaktørvervet fra og med nummer 1, 2017.
Forlaget Rødt
Forlaget Rødt er organisert som en forening, registrert i Brønnøysundregisteret.
Forlaget har siden 1994 fungert som først AKPs, senere Rødts, forlag. Det har fokusert på marxistisk teori og aktuelle politiske saker og står bak både originalverk, nyutgivelser og oversettelser. Blant annet Erling Folkvord, Kjersti Ericsson og Torstein Dahle har gitt ut bøker på Forlaget Rødt, og blant de oversatte bøkene finnes titler av Michael Lebowitz, John Bellamy Foster, Ben Fine og kollektivet Research Unit for Political Economy. Forlaget har gitt ut en egen oversettelse av Det kommunistiske manifest av Karl Marx og Friedrich Engels. I januar 2018 kommer en nyoversettelse av andre bok av Marx' Kapitalen.
Forlaget har liksom tidsskriftet et autonomt forhold til partiet.
Historie
Bladet ble opprinnelig etablert i mars 1969, under navnet Røde Fane. Det ble startet av medlemmer av Norges Kommunistiske Parti (NKP) som var i opposisjon til partiledelsen, og utgiver for første nummer var «NKPs opplysningsutvalg for Oslo og Akershus». For nummer 2 var utgiver «Østkanten, Lambertseter og Manglerud lag av NKP, og Kristiansand Kommunistiske Ungdomslag». Fra nr 1 1970 hadde man også «støtte fra Lillehammer Kommunistisk Ungdom». Utgave nr. 3 1970 ble utgitt av «Marxist-Leninistene i NKP», mens bladet fra nr. 4 1970 var organ for Marxist-Leninistisk Front (MLF), en fraksjon som ble ekskludert fra NKP.
MLF samarbeidet i en kort periode med Marxist-leninistiske grupper (MLG) om å stifte et nytt kommunistparti, men samarbeidet havarerte i 1972. Et mindretall i MLF, ledet av Georg Vaagen og Svein Johnsen, valgte da å støtte MLG, og organisasjonen ble splittet. Begge MLF-grupperingene ga deretter ut «sitt» Røde Fane, slik at det i mange år kom ut to ulike blader med samme navn.
I 2005 skiftet AKP(m-l)s utgave navn til Rødt!. I 2006 ble bladet medlem av Norsk Tidsskriftforening. Da AKP og Rød Valgallianse slo seg sammen og stiftet det nye partiet Rødt i 2007, ble tidsskriftet overført til det nye partiet. I 2017 endret bladet igjen navn, denne gang til Gnist.
Srebrenica-massakren
Heftet ble også anklaget for å latterliggjøre dommen mot den serbiske generalen Radislav Krstic, som i 2001 ble dømt for medvirkning til folkemord for sin rolle i Srebrenica. Dommen ble i heftet omtalt som «denne forskrudde avgjerda, politisk til kjerna». Videre stilte artikkelen spørsmålstegn ved hvorvidt serberne brukte voldtekt som krigsvåpen, og konsentrasjonsleiren Trnopolje ble omtalt som en «transittleir». Peder Martin Lysestøl, som skrev forordet til den norske oversettelsen, forsvarte publiseringen og mente det var «på høy tid at noen av de vedtatte sannhetene om krigene på Balkan ble etterprøvd».
Redaktører
{| CELLPADDING="0"
Walter Zenga
Walter Zenga (født 28. april 1960) er en italiensk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Spiller
Den største delen av sin aktive karriere som spiller hadde han i Inter fra Milano og han spilte totalt 58 landskamper for i årene mellom 1985 og 1992, blant annet deltok han i Sommer-OL 1984, EM i fotball 1988 og i VM i fotball 1990 på hjemmebane i Italia og Zenga spilte samtlige av Italias kamper.
I tre år på rad, 1989, 1990 og 1991, ble han kåret som verdens beste målvakt. Han ble italiensk mester og italiensk supercupmester med Inter i 1989, og vant UEFA-cupen med samme lag i 1991 og 1994.
Richie Kotzen
Richie Kotzen (født 3. februar 1970 i Reading, Pennsylvania) er en amerikansk gitarist, vokalist og låtskriver.
Romantikken (musikk)
miniatyr|[[Giuseppe Verdi dirigerer sin egen opera Aida i 1881.]] Romantikken er en musikkhistorisk periode som dateres mellom ca. 1830 og 1910. Den hadde flere likhetstrekk med romantikken i andre kunstretninger som litteratur og malerkunst, det vil si individualisme, fedrelandskjærlighet, frihetsønske og lengten og streven mot målet, heller enn målet i seg selv. Romantikken i musikk kom forholdsvis sent i forhold til romantikken i litteraturen og kunsten, og den varte mye lenger.
Walter Zenga
Spiller
I 1994 ble Zenga solgte til U.C. Sampdoria og deretter til Padova to år senere. Han ble deretter i 1997 solgt til New England Revolution i Major League Soccer og han la opp etter 1997-sesongen.
Romantikken (musikk)
Perioden startet som en glidende overgang fra klassisismen, men også som et klart brudd med denne. Der klassisismen under Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart og tidlig Ludwig van Beethoven fokuserte på klassiske idealer om opplysning, klarhet, ro og balanse, var romantikken langt mer emosjonell, dynamisk og med sterke musikalske kontraster. En lengten etter noe og reisen dit, var viktigere enn selve målet for reisen. I høyromantikken ble særlig Richard Wagner, Giuseppe Verdi og Johannes Brahms dominerende skikkelser. Samtidig ble nasjonalromantikk stadig mer dominerende i en rekke land og områder, især Russland, Tsjekkia og Skandinavia. Her var det forskjellige ideer om at man skulle la seg påvirke av folkemusikken eller skrive egen musikk inspirert av landet. Mot slutten av romantikken beveget musikken seg vekk fra de romantiske idealene, mot mer realisme, mindre emosjonelle trekk og enten mer nyklassisisk eller impresjonistisk stil.
Walter Zenga
Spiller
Som spiller hadde han blant annet kallenavnet «Uomo Ragno» (Spiderman), særlig på grunn av hans store rekkevidde.
Romantikken (musikk)
Romantikken var ofte delt mellom forskjellige stilarter, gjerne i kontrast med hverandre. Allerede fra tidlig av var det en fordeling mellom den nytyske og den klassisistiske delen. Den nytyske stilen var preget av et klart brudd med den foregående musikken. Den var mer emosjonell i uttrykket, og ofte preget av såkalt programmusikk, det vil si at musikken fulgte et program eller var inspirert av et litterært verk eller et kunstverk. Den motsatte stilen var mer klassisistisk orientert, noe som betyr at selv om den var en utvikling i mer romantisk retning, kunne man høre inspirasjon fra Mozart, Beethoven, Haydn og den eldre garde. Den hadde som oftest mer absolutt musikk, altså at musikken i seg selv var i forsetet og at den ikke skulle blandes med andre kunstformer.
Walter Zenga
Trener
Zenga, som alltid har hatt et playboy-image og ansett for å ha et attraktivt utseende, spilte det første året etter at han hadde lagt opp som aktiv spiller som skuespiller i en sesong i en italiensk såpeopera sammen med kjæresten. Han prøvde seg deretter som trener i den amerikanske ligaen, uten særlig suksess.
Romantikken (musikk)
Et annet skille gikk på opera. I begynnelsen var opera preget enten av etterkommerne av Gioachino Rossini, der pene arier ofte dominerte i komiske operaer, eller grand opera, med kamp mot natur- eller samfunnskrefter, kontraster og stemningsbilder. I tillegg hadde tysk opera begynt å utvikle seg i en sterkt romantisk retning allerede fra Jegerbruden i 1821, der overnaturlige vesener, kampen mot det onde, middelalderfokus og tyske sagn og folkeviser dominerte. Dette tok Richard Wagner videre. Han skapte også ideen om Gesamtkunstwerk, der alle deler av operaen, fra sangere til orkester til libretto til scenografi og koreografi, samarbeidet for å fortelle ett sterkt budskap. Wagner utnyttet orkesteret i langt større grad enn tidligere operaer, og skrev historiene selv slik at han best kunne få alt til å passe sammen. Hans klare motsats ble Giuseppe Verdi, som skapte operaer basert på kjente teaterstykker, dikt eller romaner og satset på enklere orkestrering, fortsatt fokus på sangene og gode melodier. Verdi var imidlertid også påvirket av dramaens viktighet, om enn han holdt Wagners operaideer på en armlengdes avstand. Mot slutten av romantikken kom de veristiske operaene, langt mer realistiske operaer om nåtiden og dens utfordringer, her særlig med Giacomo Puccini som forkjemper. Disse var gjerne en synergi av Wagners og Verdis ideer om opera.
Walter Zenga
Trener
Han fikk etter hvert sjansen i Steaua București, og i sesongen 2004-2005 trente han laget til rumensk seriemesterskap og året etter, i sesongen 2005-2006 trente han det serbiske laget Røde stjerne Beograd til både seriemesterskap og cup-mesterskap («The Double»).
Romantikken (musikk)
Også innen symfonier ble det klare skiller mellom de som ble inspirert av Hector Berlioz og Franz Liszt og deres programmatiske musikk (Bedřich Smetana, Anton Bruckner og Pjotr Tsjajkovskij) på den ene siden, og Mendelssohn og Schumann-tilhengerne som satset på absolutt musikk (Johannes Brahms, Antonín Dvořák og Gustav Mahler) på den andre. Symfoniene ble også delvis trukket inn i Wagners ideer om musikk. Tilhengerne av programmusikk lot seg oftere inspirere av Wagner, mens tilhengerne av den absolutte musikken gjerne var langt mer skeptiske.
Walter Zenga
Trener
I sesongen 2008-2009 var han trener for Serie A-klubben Calcio Catania, og i kommende sesong vil han være trener for US Città di Palermo, hvor han 5. juni 2009 skrev en tre årskontrakt, etter spekulasjoner om at han var på vei til SS Lazio. Det vakte stor oppsikt at han i stedet valgte den rivaliserende klubben på Sicilia etter å ha trent Catania.
Romantikken (musikk)
Romantikken var også en utvikling innen ballett, nye stilarter som operetter dukket opp, wienervalsen ble allemannseie og mange virtuoser dukket opp og hevet nivået på konsertspill. Orkestrene ble stadig større, og dirigenten fikk en viktigere rolle. Pianoet, som allerede i forrige periode var på fremmarsj, ble dominerende i mange hjem, og som hovedinstrument for diverse konserter og fremføringer av sangsykluser.
Etymologi og definisjon
miniatyr|[[Friheten leder folket av Eugène Delacroix er et maleri som ofte regnes blant de store romantiske maleriene. Maleriet er fra 1830, rundt da man regner at romantikken innen musikk begynte.]]Ordet «romantikk» henspiller på den middelalderske romansen. Generelt, og særlig i tysktalende land, var den romantiske poesien ofte lengtende, i brudd med konvensjoner og regler og rik i beskrivelser. Slik var den i kontrast til den «klassiske» poesien, som var objektivt vakker, avgrenset i tema og tidløs i utforming. Mot slutten av 1800-tallet ble romantisk musikk brukt for å skille musikken fra klassisistisk, og skillet gikk gjerne rundt 1820.
Despoti
Despoti (fra gresk: δεσποτεία, despoteia) er en styreform hvor statslederen (despoten) eneveldig selv styrer grensene for sin egen maktutøvelse og kan styre alt etter egne interesser. Med denne makten kan statslederen selv definere hva som er rett og galt (rettigheter og lover). Han/hun kan også definere staten eller området han/hun har makten over for hva han/hun vil, dermed trenger området ikke defineres som et despoti. En stat eller et område kan også bli definert som et despoti selv om det ikke er det, når noen har interesse av det, på lik linje som når et despoti ikke defineres som et despoti når det er det.
Romantikken (musikk)
Etymologi og definisjon
Begrepet «romantikken» er, som «klassisismen», et begrep som sprer seg over forskjellige sjangre, deriblant arkitektur, kunst, litteratur, musikk, kritikk og historiografi. Disse periodene varierer; innen litteratur er perioden gjerne regnet fra 1800 til 1830, innen kunst fra sent 1700-tall til rundt 1830 og innen musikk fra 1830 til 1910. Felles for dem var et brudd med den raske utviklingen og ofte en lengten mot tidligere tider, men også som en støtte for nasjonen – et nytt begrep i tiden – og dets folk. Slik ble også etter hvert en nasjonalromantisk retning utviklet.
Innen romantikken var også den frigjorte komponisten idealet. Dyrkelsen av komponisten som et geni og forakt for tidlige tider, der komponistene opptrådte som tjenere, bundet av krav og ute av stand til å skrive sin musikk, var vanlig. Samtidig, på tross av at utviklingen gikk mot mer selvstendige komponister og bedre tider, var det ikke uvanlig for romantikere å føle seg fremmedgjort og flykte inn i egen stemningsverden.
Ulempen med å definere romantikken i musikk fra 1830, er at den dermed begynner når romantikken innen litteratur og kunst mer eller mindre er over, mens avslutningen på romantikken i musikk kommer langt etter at den i litteratur er erstattet med realisme, naturalisme og nyklassisisme. Den amerikanske musikkprofessoren Rey M. Longyear omtaler romantikken i sin smaleste definisjon som fra 1828 til 1880, og i sin bredeste fra 1789 til 1914. Den amerikanske musikkforskeren Neal Zaslaw mente at klassisismen ble avsluttet i 1798. Den danske organisten og musikkforskeren Jens Peter Larsen foreslo å omtale perioden fra 1800 som «tidligromantikk».
Andre definerer romantikkens start til 1820, eller til Beethovens og Schuberts død rett før 1830. Den tysk-amerikanske professoren Reinhard Georg Pauly omtalte perioden 1800 til 1830 som en overgangsfase til romantikken. Rosen, en amerikansk pianist og forsker, inkluderer på sin side hele Beethovens liv inn i den klassiske perioden. Han anser også Den niende symfonien som bedre forstått i fortsettelse av klassisk musikk enn i brudd med den. Dermed vil romantikken begynne først rundt 1830, men romantiske trekk vil altså dukke opp i slutten av den klassisistiske perioden. I denne artikkelen vil perioden regnes fra 1830, slik at Beethoven regnes innunder klassisismen. Likevel vil klassiske komponister som slår gjennom før 1830, deriblant Weber og Mendelssohn, inkluderes. Grunnen til at Beethovens liv ikke inkluderes i romantikken kan uppsummeres av Carles Rosen slik:
Carlo Senoner
Carlo Senoner (født 24. oktober 1943 i Sëlva) er en tidligere italiensk alpinist.
Karrierens største seier kom under VM 1966 i Portillo i Chile, der han ble verdensmester i slalåm. Dermed greide han, som eneste utøver, å bryte seiersrekken til det franske landslaget, som vant alle de andre øvelsene. Senoner ble samtidig den første italienske verdensmesteren i alpint siden Zeno Colò gikk til topps i 1952.
Romantikken (musikk)
Etymologi og definisjon
Som kunstnerisk periode var romantikken ifølge Longyear definert mer av reisen, enn av målet, ønsket om å oppnå heller en oppnåelsen, og slik sett var den i kontrast til klassisismen. Den norske doktoranden Elef Nesheim omtaler romantikken som en periode som henga seg mer til følelser enn fornuften, og til mystikken, det ukjente og det følelsesmessige. Han skiller også mellom de to hovedretningene innen musikk. På den ene siden den tysk-østerrikske med Leipzig og Wien som hovedsentre og også Paris, som opera-midtpunkt på den ene siden, og på den andre siden nasjonalt dominert musikk som en motretning, ofte inspirert av den nasjonale kulturen og folkemusikken, med Russland, Tsjekkia og Norden som viktige områder. Han ser også på den tysk-østerrikske delen som delt mellom den klassisistiske (Schubert, Medelssohn, Schumann, Brahms og Bruckner) og den nytyske retningen (Hector Berlioz, Liszt, Wagner, Mahler og Richard Strauss). Den nasjonalt dominerte musikken inkluderer Chopin, Grieg, Mussorgskij, Smetana, Dvorak Verdi, Bizet og Tsjaikovskij.
Bakgrunn
Mens overgangen fra barokken til klassisismen foregikk i en mellomperiode, den galante stilen, har ikke overgangsperioden mellom klassisismen og romantikken fått et eget navn. Overgangen var imidlertid like glidende. Mens det fantes komponister som Carl Maria von Weber som allerede i 1821 komponerte Jegerbruden og Franz Schubert, hvis verk i senere tid passer godt innen romantisk musikk, var det også flere komponister som kunne plasseres innen klassisistisk musikk, som Louis Spohr, Johann Nepomuk Hummel og Gioachino Rossini. Imidlertid bestemte Rossini seg for å slutte å komponere i 1830 og Hummel gjorde det samme i 1832.
Av de forskjellige kunstformene i klassisismen, var det særlig sonater, opera og symfonier som hadde den største utviklingen og populariteten. I perioden ble pianoet utbredt, og musikkstykker, ofte sonater, skrevet for amatører ble stadig mer populære. Haydn hadde en lengtende, tidligromantisk periode, og det var i denne han utviklet sonatene, slik at de fikk en mer dramatisk og spent stil. Operaene hadde utviklet seg fra stive stykker beregnet på overklassen til komiske operaer med et folkelig tilsnitt. Symfoniene ble for alle praktiske formål definert under Mannheimerskolen. Deretter ble de utformet særlig av Joseph Haydn, som populariserte inndelingen av symfonier i fire deler som åpnet med en sonateform, som han selv eksperimenterte med og gikk fra, og produserte så mange og så anerkjente symfornier at han fikk tilnavnet «symfoniens far». Beethovens symfonier var stort sett trofaste til tradisjonell oppsetning, men han utviklet musikken så mye at han var til tider på siden av samtidig musikksmak. Beethovens symfonier ble stadig mer emosjonelle og proto-romantiske, før hans siste symfoni ble en kombinasjon av klassisisme og romantikk.
I tillegg til at pianoet hadde blitt utviklet fra cembalo via hammerklaver, hadde også klassisismen utviklet tverrfløyten, waldhornet, trompeten med mer og fått trombonen tilbake til symfoniorkesteret. Symfoniorkesteret utviklet seg også i størrelse og i funksjon, mot offentlige konserter arrangert av og beregnet for borgerskapet. På grunn av orkesterets størrelse, behovet for oversikt og en rekke andre utfordringer musikken på 1800-tallet fikk ettersom romantikken utviklet seg, ble også behovet for en dirigent større. Dirigenten som taktholder og orkestrator ble viktig, og også her så man et skille mellom de som var inspirert av Mendelssohn og behandlet manuskriptet som et mesterverk i seg selv, og de som var inspirert av Wagner og brukte det som et godt utgangspunkt, men kunne legge inn tempo- og dynamikkvariasjoner langt utenfor manuskriptet. Begge tok seg imidlertid noen friheter for å få skape det produktet de mente fungerte best til tid, sted og orkester.
Musikken i den tidlige romantikken (1820–1848)
Musikkstilen i den tidlige romantikken var preget mest av at musikken sprang ut av klassisismen, og at orkesteret og instrumentene fortsatt var under utvikling. Slik er ikke det tidligromantiske lydbildet like dominerende som det senere blir med tanke på orkesterets størrelse og utviklingen av mer volumøse og presise instrumenter, som ventiltrompeten, tubaen, de fleste treblåserne og mye av slagverket, deriblant stortromme og triangel. Presisjonen og registeret gjorde at blåserinstrumenter opplevde langt større likestilling i forhold til strykerne.
Ellers skrives mye musikk av og for virtuoser, i tillegg til pianostykker og lieder. Pianoet hadde allerede siden andre halvdel av 1700-tallet blitt stadig mer populært i mange hjem, ettersom de tok stadig mindre plass og ble stadig bedre teknisk I perioden 1820 til 1850 var det store forbedringer innen design og teknikk, og pianoet ble med sin store rekkevidde både i skalaer og volum det viktigste instrumentet både i hjemmet og i konsertsammenheng. Særlig var det mange kvinner som spilte piano, ofte i små konserter. Mange rike kvinner ansatte store komponister som Chopin og Liszt som pianolærere, og det ble forventet at kvinnene øvde mye, noe som medførte at flere kvinner ble virtuoser og komponister for piano (se avsnittet Kvinnelige komponister i romantikken). Ettersom stentrykk og annen utvikling gjorde publisering mulig og ettersom antall musikkbutikker økte drastisk i begynnelsen av 1800-tallet, var det også enklere å gi ut materiale, og langt mer er bevart fra romantikken enn fra tidligere tider.
Opera
miniatyr|[[Giacomo Meyerbeer var en av de dominerende skikkelsene under Grand Opéra-stilen i tiden rett etter Gioachino Rossini.Pierre Petit]] Et av de første tradisjonelt romantiske stykkene var Carl Maria von Webers opera Jegerbruden. Librettoen tilhører en middelaldersk handling, der Max blir lurt til å påkalle den onde Samiel for å vinne en skytterkonkurranse, og dermed også kunne gifte seg med Agathe. Historien om det onde og det gode og å selge seg til djevelen for å vinne kjærlighet og suksess har selv middelalderske trekk, og historien om de syv magiske kulene som Max og Caspar får, er i seg selv del av tysk folkediktning. Historien er i tråd med dikteren E.T.A. Hoffmanns definisjon av hvordan en romantisk opera skulle skrives, med vekt på det fantastiske og demoniske, med hemmelighetsfulle makters innvirkning på menneskene. I tillegg til at Weber følger disse rådene, er også musikken romantisk av natur. Den har blant annet et dramatisk innhold med melodrama, orkesterinnslag, «erindringsmotiv» og uvanlig klang, som forminsket septimakkord med tremolo som symbol på det demoniske og klarinett og waldhorn for å skildre et skummelt landskap. Senere hadde von Weber suksess med to andre operaer, Euryanthe og Oberon, begge inspirert av middelalderfortellinger, før han i 1826 døde, 39 år gammel, av tuberkulose.
Meyerbeer var imidlertid med på den franske operastilen - grand opéra. Denne la vekt på romantiske idealer som kontraster, intrykksfulle og dramatiske bilder, (psevdo)historiske emner, samfunnsbaserte konflikter mellom mennesker – gjerne religiøse eller rasemessige – og med en blanding av tysk, italiensk og fransk operastil. Han lyktes i å kombinere italiensk bel canto med mye bruk av kor og orkester og samtidig med typiske franske romansefortellinger. Meyerbeer introduserte mange nytenkninger innen orkestermusikk, som ekstreme tonearter med mange kryss eller b-er, harmoniske effekter og modulasjoner, alle hyppig plagiert.
I 1842 hadde også to store operakomponister sine gjennombrudd. Giuseppe Verdis opera Nabucco, hans tredje opera, gjorde ham til en av de ypperste operakomponistene. Imidlertid var hans tidlige operaer i tråd med bel canto-tradisjonen til Rossini, Bellini og spesielt Donizetti, og det var først i neste periode at hans mesterverk dukket opp. For Wagner var det heller den franske Grand Opéra og Meyerbeer som var inspirasjon. I 1842 var det operaen Rienzi, som, tross Meyerbeers støtte, ikke slo an i Paris. Til gjengjeld ble den stor i Dresden. Oppfølgerne Den flyvende hollender' og Tannhäuser ble også store suksesser, og alle tre hadde et forhold til Meyerbeers og Webers stil. Som med Verdi, var Wagners store verk å finne tidlig i neste periode innen opera.
Virtuoser
Pianovirtuosene inkluderte senklassisistiske musikere som John Field og Johann Nepomuk Hummel, og tidligromantikere som Frédéric Chopin, Clara Schumann og især Franz Liszt. Liszts konserter var svært populære, og etter at han møtte og opplevde musikaliteten til Paganini, utviklet han pianokonsertene ytterligere. Der fiolinen fortsatt var et ikke fullt så tilgjengelig instrument, var pianoet noe stadig flere hadde hjemme, og slik var Chopin, Schumann og Liszt – og deres musikk – i stor etterspørsel.
Sanger
miniatyr|[[Robert Schumanns musikkrom der han og Clara Schumann spilte og komponerte lieder, pianostykker og etter hvert orkesterstykker.Jens K. Müller]]En av de dominerende musikalske utviklingene innen tidlig romantikk var tyske Lieder (sanger), som var preget av en kombinasjon av piano og sang. Lied ble populær allerede rundt 1800. En typisk lied rundt 1826 var gjerne preget av det overnaturlige, ofte enkeltpersonens kamp mot natur eller samfunn. Som oftest var de lyriske, det vil si at de var korte med en enkel handling, ofte påvirket av personlige følelser eller synspunkter, og ikke sjelden påvirket av samlinger av folkesanger, som Johann Gottfried von Herders Volkslieder eller Achim von Arnim og Clemens Brentanos Des Knaben Wunderhorn.
Franz Schubert var av de tidligere komponistene av lieder, og regnes som den romantiske lieds skaper. Han skrev både i strofisk form der versene var like mellom refrengene, i gjennomkomponert form der versene var forskjellige og variert strofisk form, som var en mellomting med variasjoner over en i utgangspunktet strofisk form. Det var gjennom ham at følelser og synspunkter ble understøttet av melodien.
Robert Schumann var en viderefører av Schuberts lieder, og det var særlig i 1840 at han tok på seg denne oppgaven. Gjennom ham fikk pianoene en enda større rolle ved at de hadde forspill, mellomspill og etterspill mellom sangene. Schumann eksperimenterte også mer med modulasjoner og harmoni enn Schubert. Han var også nøyere i utvelgelsen av diktere. Hans arvtaker var Johannes Brahms, som valgte en nærmere tilknytning til folkeviser og en enkel, folkelig karakter.
Pianostykker
Franz Liszt var selv en virtuos pianist og komponist allerede fra 1820-årene, da som tenåring. Flere av hans verk fra da av ble omskrevet og gitt ut senere. Mest kjent var Liszt som konsertpianist og pianolærer. Han ble påvirket av Chopin fra 1830 og av Paganini fra kort tid etter. I tillegg ble Lizst også påvirket av Berlioz' programmusikk (se symfonier). Dette gjorde at Liszt staket ut kursen både som pianist og komponist. Som pianist ville han bli en klaverets Paganini, og fra da av revolusjonerte han klaverteknikken. Som komponist begynte han å gå i retning av programmusikk ettersom han også var opptatt av litteratur og malerkunst og hadde kontakt med forfattere som Alfred de Musset og Victor Hugo. Lizst fortsatte som komponist og musiker til sin død i 1886, men med unntak av å introdusere symfoniske dikt og å være en forkjemper for Wagner, hadde han lite direkte påvirkning på musikken i høyromantikken. Når det er sagt, var hans senere klaverstykker en forberedelse av stilen til komponister som Béla Bartók og Arnold Schönberg.
Robert Schumann arbeidet fram til 1840 utelukkende med klaverstykker. Som Liszt var Schumann opptatt av poesi, men likevel var Schumanns musikk mer absolutt enn en programmusikk. I motsetning til Liszt og delvis Chopin, valgte Schumann også å la musikaliteten og eksperimentering med den få forrang fremfor virtuose teknikker – på tross av at Schumann fram til han strakk høyrehånden, var en svært dyktig pianist. Pianostykkene var i hovedsak små og uavhengige stykker, men han skrev noen sonater, ofte bundet sammen til sykluser litt som både hans og Schuberts lieder. På tross av at Schumann hadde poetiske inspirasjonskilder, må verkene fortsatt ikke forstås som programmusikk, musikken krevde ingen ekstern referanse og hadde ingen nær tilknytning til litteratur eller kunst. Schumann forandret stilen noe fra 1840 av, da han giftet seg med Clara Wieck, selv en pianovirtuos. Dette var også i perioden der Schumann eksperimenterte med symfonier og andre orkesterverk, noe som resulterte i blant annet en klaverkonsert i a-moll med mer virtuose tendenser. I 1842 skrev Schumann også en klaverkvintett, en klaverkvartett og to klavertrioer i tillegg til annen kammermusikk.
Symfonier
I romantikken var det imidlertid særlig Hector Berlioz som forandret symfonien. Allerede i sin første symfoni, Symphonie fantastique, hadde Berlioz en klar programmatisk idé bak verket. Berlioz lot symfonien følge en fortelling, der en ung gutt svermer for en kvinne, sannsynligvis inspirert av hans egne følelser for den britiske skuespilleren Harriet Smithson. Et knep han brukte, var det han kalte en idée fixe, i dette tilfellet en melodi som ble forandret slik det passet hovedpersonens humør og situasjon. Symfonien inkluderte et program der Berlioz beskrev følelsene sine for at publikum bedre skulle forstå symfonien. Slik ble Symphonie fantastique et svært godt eksempel på programmusikk. Han benyttet også instrumenter for å gjenskape følelser og situasjoner, i tillegg til gjennomgangsmelodien. Harpen symboliserte et ball, strykere med sordin drømmeaktige opplevelser, engelsk horn en gjeter med sauer og skarptromme og cymaler marsjen til skafottet. Hans neste symfoni, Harold en Italie, var basert på Lord Byrons Childe Harold's Pilgrimage, og dermed var allerede historien kjent for de fleste. Senere symfonier av Berlioz inkluderte blant annet historien om Romeo og Julie.
Om franske Berlioz symboliserte den nytyske retning, var den tyske komponisten Felix Mendelssohn et eksempel på den klassisistiske retningen. Mendelssohn var ikke bare klassisistisk, det vil si mindre revolusjonær romantisk, men han var også nærmere den absolutte musikken. Slik var han motstykket til Berlioz. Mendelssohns musikk hadde fra tidlig av kontrapunkt og fuge, og det var kanskje passende nok han som introduserte Johann Sebastian Bach til et romantisk publikum fra 1829 av, fremført i en mer romantisk språkdrakt. Mendelssohns mer voksne symfonier hadde klassisistiske trekk, om enn også han beveget seg i retning den sterke romantiske bevegelsen. Han hadde også et friere forhold til den formalistiske oppdelingen fra Joseph Haydn. Mendelssohns symfonier var ikke helt absolutte. Han lot seg inspirere av Martin Luthers «Vår Gud han er så fast en borg» til sin reformasjonssymfoni, og han lot seg også inspirere av naturen slik Beethoven gjorde i den 6. symfonien. Imidlertid var Mendelssohn langt unna den detaljerte programmatiske symfonien til Berlioz.
Robert Schumann debuterte langt senere med symfonier enn Berlioz og Mendelssohn. Hans første symfoni ble fullført i våren 1841, men den neste kom kort tid etter. Schumann lånte mye fra sine lieder og pianokonserter. Den første var full av rytmisk energi, mens den andre (senere omskrevet og gjort om til den fjerde symfonien) var bundet sammen lik en sangsyklus med sakte introduksjon til samtlige fire satser. I tillegg lekte Schumann seg med temaet i stedet for å introdusere variasjoner, slik at det ble enklere for lyttere å følge med på utviklingen. Sammen med Mendelssohn dannet Schumann musikkonservatoriet i Leipzig, og han brukte Mendelssohn som dirigent på sine symfonier, før han selv tok over. Hans senere symfonier er preget av at han hadde en større forståelse av klangmuligheter etter å ha vært dirigent. Schumann var nærmere Mendelssohn i symfoniutvikling enn han var Berlioz, men lå enda nærmere Schubert. Alle de fire hadde med sin eksperimentering med instrumenter og klang, en fremoverskuende og programmatisk eller en absolutt og tilbakeskuende stil og en flørt med teknikker fra lieder og pianokonserter, begynt å få symfoniene ut av skyggen til Beethoven.
Musikken i høyromantikken (1848–1890)
Den høyromantiske perioden er både i tid og i utvikling av musikk den mest dominerende perioden. Operaen hadde en markant utvikling, især med Wagners dramatiske og Verdis melodiøse operaer. Enda disse to operaformene gjorde at tysk og italiensk opera ble stadig mer dominerende, var det flere franske operakomponister som gjorde seg bemerket, særlig Georges Bizet og Jules Massenet. I denne perioden kom også den dramatiske og seriøse operaen sterkt tilbake. Også operetten fikk en stor utvikling med Jacques Offenbach og Johann Strauss d.y.
Valser ble stadig mer populære, men både de og nasjonale danser ble i enkelte tilfeller mer orkesterverk enn musikk å danse til. Samtidig fikk balletten helt mot slutten en oppsving med hjelp fra Russland. Symfoniene fikk i lang tid et tilbakeslag, men ble brakt tilbake til popularitet av Johannes Brahms, Anton Bruckner, Antonín Dvořák og Pjotr Tsjajkovskij især. Den nasjonalromantiske perioden ble særlig markant i Russland, Tsjekkia og Norden. Brahms markerte seg som et multitalent med flere gode komposisjoner i flere sjangre.
Perioden begynte med et generasjonsskifte. Mendelssohn døde i 1847, Donizetti i 1848 og Chopin i 1849. Schumann fikk mentale problemer i 1850 og døde i 1856, mens Meyerbeer komponerte langt mindre etter 1850. Nye komponister tok over, flere uten den nære tilknytningen til klassisismen som den forrige generasjonen enten nøret opp under eller gjorde opprør mot. I og med utviklingen i så mange sjangere og så mange land, ble musikken langt mindre kontrollert og langt mindre fasettert enn tidligere.