cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kvalifisering til A-VM i ishockey for menn 2000
Playoff-kamp om siste VM-plass
Selv om det var nivåforskjell mellom lagene var britene fulle av innsats og farligere i andre periode, hvor Norge pådro seg et par utvisninger. Etter flere gode, norske muligheter var det backen Petter Salsten som til sist klarte å øke ledelsen til 2–0. Han snek seg fri i midten, fikk en pasning av Shampo og satte pucken frekt mellom beina på den britiske målvakten Stevie Lyle. 2-0 etter halvspilt periode. Med drøyt tre minutter før pause røk Øystein Olsen på sin tredje utvisning for kvelden, og Darren Durdle knallet til fra blålinjen. Norges målvakt Rob Schistad var sjanseløs, da pucken kom for raskt ut av mølja foran mål og snek seg inn nede til venstre.
I siste periode klarte de norske spillerne å holde hodet kaldt. Selv om britene presset enormt for utlikning sørget Schistads målvaktsspill for at Norge vant kampen 2–1 og sikret den siste VM-plassen.
Henry Petersen (friidrettsutøver)
Henry Petersen (født 1. oktober 1900, død 24. september 1949 i København) var en dansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.
Under Sommer-OL 1924 i Paris kom han på fjerdeplass i stavsprang.
Yoshiyuki Shimizu
Yoshiyuki Shimizu (祥之 清水, født 21. november 1969 i Haruna, Gunma) er en japansk tidligere skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerte klubben Haruna, Gunma High School og Japan.
Han huskes kanskje best fra 10 000 meteren under OL i Calgary hvor han oppdaget at lissene på hans venstre fot løsnet omtrent midtveis under løpet og knyttet lissene på nytt på vei mot mål blant annet i den ene svingen.
I sesongen 1986/87 deltok han under junior-VM på skøyter i Strömsund, Sverige hvor han ble nummer 17 sammenlagt. Sesongen etter 1987/88 gikk han inn til bronse i det japanske allround-mesterskapet i desember 1987. Shimizu deltok i slutten av januar i junior-VM på skøyter 1988 i Seoul, Sør-Korea, denne gangen ble Shimizu nummer 13 sammenlagt. Han ble tatt ut til og gikk 1 500 meter (22.-plass) på ny personlig rekord, 5 000 meter (32.-plass) og 10 000 meter (28.-plass) for Japan under Vinter-OL på skøyter i Olympic Oval, Calgary. Shimizu var også med på det japanske laget under Allround-VM på skøyter 1988 (20.-plass) som ble arrangert på den legendariske skøytebanen Medeo i Alma-Ata (nå kjent som Almaty).
I tillegg til en bronse i det japanske allround-mesterskapet har han også 4 ganger fått 5.-plass (1988/89, 1989/90, 1990/91 og 1992/93).
Orrfugl
Orrfugl (Lyrurus tetrix) er en art av skoghøns (Tetraonini) i fasanfamilien (Phasianidae), som er en av flere familier i ordenen med hønsefugler (Galliformes). Hannen kalles orrhane eller orre, hunnen orrhøne og ungene kyllinger. Orrfugl inngår i det folkelige begrepet skogsfugl, som også omfatter storfugl (Tetrao urogallus) og jerpe (Bonasa bonasia) og er derved et samlebegrep om store villfugler som ikke er rovfugler.
Beskrivelse
Orrhanen blir omkring 60 cm og veier typisk 1 100–1 250 g, men individer opp mot 2 300 g har blitt registrert. Orrhøna blir omkring 45 cm og veier typisk 750–1 100 g. Orrfugl viser altså kjønnsdimorfisme, idet hannen blir tydelig større enn hunnen og kjønnene har svært ulik fjærdrakt.
Orrhanen er tilnærmet svart med blålige eller blåfiolette fjær på halsen og brystet (varierer med underarten) og rød øyeflekk over øynene. Stjerten er lyreformet og stussen hvit på undersiden. Når han reiser styven er han hvit i baken. Høna er brunspraglete, noe mørkere på oversiden og lysere (større innslag av hvitt) på buken og nedover lemmene. Stjerten er dessuten relativt kort. De sju underartene varierer noe i både størrelse og utfarging, men mangler distinkte forskjeller. Den britiske underarten (britannicus) har minst innslag av hvitt på vingene, er mørkest og fysisk minst. Underarten viridanus har grønnskjær i brystet og mest hvitt på vingene.
Liste over lufthavner i Tyskland
Dette er en liste over lufthavner i Tyskland.
Orrfugl
Beskrivelse
Orrfugl er nært beslektet med kaukasusorrfugl (L. mlokosiewiczi) og disse to artene blir av og til plassert i slekten Tetrao. Hybridisering med storfugl (T. urogallus) er vanlig, også med lirype (Lagopus lagopus), og av og til også med fjellrype (L. mutus) og jerpe (B. bonasia).
Liste over lufthavner i Tyskland
Tyskland er et land i Sentral- og Nord-Europa. Det grenser til Nordsjøen, Danmark og Østersjøen i nord; til Polen og Tsjekkia i øst; til Østerrike og Sveits i sør; og til Frankrike, Luxembourg, Belgia, og Nederland i vest. Tyskland er en republikk med seksten delstater. Hovedstaden er Berlin.
Liste
lufthavnnavn med fet skrift indikerer at anlegget har planlagt passasjerservice med et kommersielt flyselskap.
Orrfugl
Utbredelse
Orrfugl har omtrent samme utbredelse som storfugl, fra Fennoskandia og østover gjennom Russland og Sibir til Amurland, Heilongjiang i Kina og det nordøstligste Nord-Korea. Utbredelsen er dessuten bredere i Skottland, og den strekker seg over grensen til det nordligste England og Wales. Tyskland har en begrenset populasjon i nord og sentralt. Arten er dessuten utbredt i alperegionen og i noen spredte populasjoner i det nordlige gamle Øst-Europa.
I Europa ble hekkebestanden i 2004 estimert til omkring 2,5–3,2 millioner par av BirdLife International, noe som tilsvarer cirka 7,5–9,6 millioner individer. I Danmark døde orrfuglen ut midt på 1990-tallet, fra en bestand på 2 500 individer i 1964. Den norske bestanden teller trolig omkring 500 000 fugler, den svenske cirka 300 000 og den finske omkring 900 000. Populasjonen i Fennoskandia har imidlertid lenge hatt en negativ trend, så antallene er egentlig ganske usikrere. Arten forsvant fra Bulgaria på 1800-tallet. Den globale bestanden teller trolig 15–40 millioner individer.
Habitat
Orrfugl er oftest å finne i overgangssonene mellom skog og mer åpent terreng (stepper), men arten fins i mange ulike typer habitater. Der det er storfugl holder gjerne orrfuglene til noe høyere i terrenget. I Alpene opp mot 2 000 moh, i Tien Shan opp mot 3 000 moh. I Fennoskandia er orrfugl vanlig i både løv- og barskog, gjerne ved myrer og hogstfelt og på heier ved kysten.
Underarter
Det er beskrevet sju underarter av orrfugl, men HBW Alive antyder at noen av dem trolig er overgangsformer. Inndelingen og utbredelsen følger HBW Alive.
Atferd
Orrfugler er i hovedsak standfugler, men i de nordligste utbredelsesområdene kan fuglene gjøre trekk på flere hundre kilometer mot sør, der tilgangen på mat er mer stabil. Når orrfuglene trekker, samler de seg i store flokker som typisk domineres sterkt av antallet hunner. I Norge finnes arten året rundt.
Orrfugl eter av både løvtrær og bartrær, særlig rakler og knopper av bjørk, skudd, blader, barnåler, kongler, bær av forskjellige lyngarter og noe insekter. Lenger sør er busker (Calluna, Rhododendron, Vaccinium) og gress også en viktig næringskilde. Det daglige næringsinntaket utgjør normalt cirka 100–120 g tørrstoff.
Orrhaneleik
Orrfugl er svært vár bevegelser, så skal man overvære en orrhaneleik må man ligge stille. Fuglene støkkes også av lyder, og dårlig vær (regn og vind) legger gjerne en demper på leiken.
Spillet starter tidlig i mars og kan pågå like til Sankthans. Leiken kalles orrhaneleik og er en opptakt til hekkingen. Hannene samles på faste spillplasser, som brukes fra år til år. Dette kan være myrer, islagte vann og andre åpne steder (men aldri langt fra skog). Spillet foregår to ganger i døgnet. En gang ved solnedgang og igjen i skumringen om kvelden. På kveldstid er det gjerne bare noen minutter med spill. Det virkelige spillet er tidlig morgen som starter i grålysningen og varer til sola har vært oppe i ca. en time. Hannen stiller seg i oppreist stilling og med utspilt stjert spiller den med boblende kutring og langtrekkende sjoing «tsjoo-yysch». Hunnene er mer kaklende; «kakakakakeeæ». Mest intens er leiken under den såkalte høneuka, da orrhønene besøker leiken. Denne faller (merkelig nok) ofte sammen med blomstringen til myrull (Eriophorum), som oftest omkring 25. april-10. mai (tidligst i sør, opp til ei uke senere i nord og på det indre Østlandet).
Det kan samle seg et anselig antall orrhaner på leiken, men den er ikke like fysisk som tiurleiken. Det er svært sjelden at fuglene skader seg. Leik med opp mot 200 orrhaner har blitt registrert, men sånne antall på leiken er nok høyst uvanlig. Det vanligste er mellom 5 og 15 orrhaner. Selve paringen finner sted i sentrum av spillplassen, der de eldste hanene regjerer. Som oftest er det bare en hane som står for alle paringene. Hver høne pares gjerne 2-3 ganger og legger normalt 8–10 egg noen få dager etter leiken. Ett egg blir lagt om dagen, og rugingen begynner ikke før siste egg er lagt. Redet ligger direkte på bakken og rugetiden er normalt 23–28 dager. Eggene er svært sårbare for predatorer, særlig rev og mår. Kråke, grevling og andre smårovdyr kan også ta en god del egg. Om eggene blir tatt i løpet av de første ukene, kommer hønene tilbake på leiken for å pares på nytt. Det vil da bli en ny topp på orreleiken ca. et par uker etter selve høneuka. Ungene forlater redet rett etter klekking og begynner å fly litt etter 10–14 dager. De er fullt utvokste etter ett år, men fjærdrakten er ikke fullt utviklet hos hanene før de er tre år gamle, hønene når de er to.
Timasjovsk
Bystatus ble innvilget i 1966.
Samojediske språk
Samojediske språk er en språkgruppe under den uralske språkfamilien. Alle samojediske språk stammer fra et felles urspråk kalt ursamojedisk, og sammen med de finsk-ugriske språkene utgjør de den uralske språkfamilien. Til disse språkene hører blant annet nenetsisk, selkupisk og nganasansk.
Collingwood (New Zealand)
Collingwood er en by i det nordlige hjørnet av Sørøya på New Zealand. Den ligger i sentrum av Aorere Valley og i den vestlige delen av Golden Bay-området. Collingwood tilhører Tasman-regionen.
Ikke langt fra Collingwood ligger Kahurangi nasjonalpark og Farewell Spit og byen er en økoturistdestinasjon selv om den er langt fra de vanlige turistveiene.
Historie
Byen ble opprinnelig kalt Gibbstown etter William Gibbs, men ble senere omdøpt Collingwood etter admiral Cuthbert Collingwood som var admiral Horatio Nelsons nestkommanderende ved Trafalgar. Byen var en av kandidatene for å bli New Zealands hovedstad i 1800-tallet. Et lite gullrush forårsaket en rask, men kortvarig, befolkningsøkning i 1857. Byen ble ødelagt under en bybrann i 1904.
Les Breastfeeders
Les Breastfeeders er et canadisk indierockband fra Montréal som kombinerer garasjerock med yé-yé. Bandet består av vokalistene og gitaristene Luc Brien og Suzie McLelove, gitaristen Sunny Duval, bassisten Joe, tamburinisten Johnny Maldoror og trommeslageren Pat Sayers.
Rolf Aaberge
Rolf Aaberge (født 25. juli 1949 i Sogndal) er en norsk forsker ved Gruppe for mikroøkonomi ved Forskningsavdelingen i Statistisk sentralbyrå. Han har sin utdannelse innen matematikk og statistikk fra Universitetet i Oslo.
Hans nåværende forskning beskjeftiger seg i hovedsak med skattlegging, offentlig finansiering, inntektsfordeling og sosial velferd, samt økonometri og statistiske metoder. Han er også involvert i et fireårig internasjonalt forskningsprogram for evaluering av velferd og skattepolitikk i velferdsstater. Sammen med Anthony Barnes Atkinson har han vist at de økonomiske forskjellene i Norge har økt etter 1989.
Hans forskningsarbeider er publisert i ledende tidsskrifter innen økonomisk og statistisk vitenskap.
Litterær modernisme
Litterær modernisme er navnet på en litterær sjanger som bryter med det etablerte. Sjangeren preget norsk litteratur i etterkrigstiden, men hadde preget litteraturen og kunsten i Europa fra begynnelsen av 1900-tallet.
Etymologi og definisjon
Begrepet modernisme er avledet av ordet moderne (fra latin modo, nylig av modus, påvirket av mote). Begrepet er omfattende og komplisert å forholde seg til ettersom det utgjør et omfattende felt, ikke minst med mange underbegreper. Det er vanlig å betrakte modernisme som en betegnelse på en rekke avantgarde-bevegelser innen kunst, litteratur og musikk som brøt frem på midten av 1800-tallet, og har preget den vestlige kulturen i store deler av 1900-tallet. Modernismen fremhever det nye og overskridende, og bryter gjerne med tradisjonelle uttrykksformer.
Modernisme er således et brudd med det etablerte, tradisjonelle uttrykk i kunsten, en retning, en bevegelse i kunst og litteratur som blant eksperimenterer med den kunstneriske formen. Som litteraturhistorisk epoke strekker den seg fra den franske symbolisten Charles Baudelaire (1821–1867) til vår egen tid.
Modernismens historie
Modernisme er et fenomen som man har forholdt seg til ute i Europa siden andre halvdel av 1800-tallet. Retningen skjøt fart på begynnelsen av 1900-tallet.
1907 er et markant år for modernismen. Da malte Picasso sitt bilde Pikene fra Avignon (Les demoiselles d'Avignon), som innleder kubismen i billedkunsten. Kubistene løste opp sentralperspektivet i billedflaten, brøt ned eller dekonstruerte det «realistiske» i bildet og bygde det opp igjen ved hjelp av geometriske figurer (kuber). Slik fikk bildene ofte en disharmonisk karakter som tvinger tilskueren til å forholde seg til dem på en annen måte enn til et naturtro bilde. Eksempelvis kunne et kvinneportrett av Picasso vise både venstre-, høyre-,bak- og fremsiden av ansiktet samtidig, og slik tilføre bildet en ny og høyst uvant dimensjon.
Samme år komponerte den østerrikske komponisten Arnold Schönberg sin første såkalte atonale komposisjon, «Strykekvartett nr. 2», opus 10, som innebærer et brudd med harmonisk tonesetting.
De samme tendensene oppstår i litteraturen. Fast rim og rytme blir avløst av en mye friere form i lyrikken. Også romankunsten er gjenstand for eksperimentering i denne perioden. Romanforfattere som irske James Joyce, engelske Virginia Woolf og franske Marcel Proust innførte begrepet bevissthetsstrøm (engelsk «stream of conciousness») i prosalitteraturen. Bevissthetsstrøm medfører at alle innfall og inntrykk skulle være med i fortellingen direkte fra forfatterens egen bevissthet og underbevissthet.
Ute i Europa skjøt den nye retningen fart etter første verdenskrig, da deler av den mannlige ungdomsgenerasjonen i England, Tyskland og Frankrike var omkommet i skyttergravene. Når disse inntrykkene skulle bearbeides av kunstnerne, strakk ikke det konvensjonelle språket til. Man hadde behov for et nytt og grensesprengende språk som kunne gjenspeile og beskrive disharmonien som hadde kommet inn i verden. Slik utviklet et moderne, eksperimentelt språk seg i kunsten.
Litterær modernisme i Norge
I Norge viste Nyromantikerne på 1890-tallet tendenser til modernistiske forsøk: Knut Hamsun i romanen og Sigbjørn Obstfelder i lyrikken. Begge er opptatt av kontrasten mellom natur og kjødelighet på den ene side og en gryende urban modernitet hvor individet ble fremmedgjort på den andre.
På 1930-tallet utga lyrikeren Rolf Jacobsen samlingen Jord og jern (1933), der han innførte nye tendenser både i form og innhold som i diktet «Byens metafysikk». Ellers er det (ny)realistene som dominerer den litterære romanscenen, og sentrallyrikerne som dominerer den lyriske scenen. Under krigen ble det ikke utgitt mye skjønnlitteratur. Nazistyret satte inn nazivennlige ledere (Gyldendal ble f.eks. en periode ledet av Knut Hamsuns sønn, Tore Hamsun). De tonangivende norske forfatterne boikottet disse nazifiserte forlagene ved å nekte å gi ut bøker. Imidlertid utga Claes Gill diktsamlingen Ord i Jærn i 1942. Den er, i likhet med hans foregående debutsamling Fragment av et magisk liv, preget av fransk symbolisme, men også av T.S. Eliot og W.B. Yeats' diktning.
Yellow Magic Orchestra
Yellow Magic Orchestra (YMO) er et japansk electropop-band som ble stiftet i 1978. Medlemmene er Haruomi Hosono på bass, Yukihiro Takahashi på trommer og vokal og Ryuichi Sakamoto på keyboard. De er kjente for å være pionerene innen technopop-sjangeren.
Litterær modernisme
Litterær modernisme i Norge
Da den fem år lange okkupasjon under Den andre verdenskrig var over, ble motstandsmannen Arnulf Øverlands diktsamlinger fra før krigen og fra hans fangenskap i Sachsenhausen utgitt i store opplag. Dette er dikt i tradisjonell form, men uten tilløp til eksperimenter. Dette ble tendensen i den norske etterkrigslitteraturen.
I skyggen av NATO, som ble NATO opprettet i 1949, kald krig og en stadig større angst for atomkatastrofe og ny krig, debuterte en ny forfattergenerasjon i Norge. Disse forfatterne presenterte (for norske forhold) et nytt formspråk, blant annet oppløsning av faste rim-mønster samt at de skrev i et ofte tungt og vanskelig symbolspråk. Noen av de mest sentrale navnene i denne generasjonen er Paal Brekke, Erling Christie, Aslaug Vaa, Tarjei Vesaas, Gunvor Hofmo, Hans Børli, Harald Sverdrup og Georg Johannesen.
Også tradisjonelt «lyrisk» orddrakt og innhold måtte hos noen forfatter, slik som Ernst Orvil, vike plass for mer prosaiske observasjoner i en hverdagslig tone, gjerne som en villet kontrast.
Denne nye retningen («Etterkrigssymbolismen», «Seinsymbolismen») skapte motstand fra mange i det etablerte miljøet. De som sterkest protesterte mot noen av tendensene i den nye retningen var André Bjerke, Odd Eidem og Arnulf Øverland. Øverland raljerte med de unge forfatterne i polemisk stil. I en artikkel med tittelen «Tungetale fra parnasset» skrev han at de nye forfatterne i mangel av noe bedre å ta seg til gjerne vil være diktere, men uten å ha noe å dikte om. Denne «mangelsykdommen» dekker de over ved å bruke et uforståelig språk uten klare tanker («for det har de ikke»). Det nye formspråket karakteriserte han med ord som «rabbel og snikk-snakk» Denne «tungetaledebatten» dominerte mye av kulturdebatten på 1950-tallet, men modernismen fikk etter hvert fotfeste i norsk litteratur.
Midt på 1960-tallet debuterte en ny generasjon diktere. Mange i denne forfattergenerasjonen var knyttet til tidsskriftet Profil som ble drevet av studenter på Blindern. I 1966 fikk dette tidsskriftet en ny redaksjon som i programmet sitt ville ta et oppgjør med den diktergenerasjonen som hadde kjempet gjennom modernismen på 1950-tallet. De mest sentrale profilforfatterne, som Jan Erik Vold, Einar Økland, Dag Solstad og Tor Obrestad, hevdet at etterkrigsmodernismen hadde stivnet i sitt tunge symbolspråk og blitt for elitepreget og fremmed for folk flest. I likhet med Orvil ville de ta i bruk et språk og virkemidler som folk forstår og har et forhold til, og skape en modernistisk litteratur ut fra dette. Massemedier, reklamespråk, tegneserier, pop-kultur ble tatt i bruk av disse forfatterne, som ofte befant seg på den politiske venstresiden. Profil ble et laboratorium for diktekunst. Sjangrer som kortprosa og konkret poesi ble introdusert for norske lesere. Begrepet nyenkelhet oppsto. «Vi vil ikke gi kaffekjelen vinger», sier Dag Solstad i en tekst. Et viktig prosjekt er å strippe det poetiske språket mest mulig for troper og andre symbolistiske virkemidler. Man kan lage poesi av hverdagslige ting og konkrete objekter.«
Mange av disse språkeksperimentene var uvante og provoserte mange, særlig Jan Erik Volds nonsense-dikt falt mange tungt for brystet. Provokasjon var et viktig prosjekt for disse dikterne, og det gav seg utslag i kulturdebatten på denne tiden. Flere av forfatterne hadde også sentrale posisjoner i avisenes kulturredaksjoner.
Mot slutten av tiåret vokste det fram en ytterligere politisk radikalisering av ungdomsmiljøet. Studentopprøret i Paris (1968) og intensivering og opptrapping av Vietnamkrigen satte ungdomsgenerasjon i bevegelse både i USA og Europa. I Norge førte dette blant annet til at Profil ble splittet. Flere av de etablerte forfatterne, blant andre Dag Solstad, begynte å skrive politiske romaner med revolusjonært, venstreradikalt innhold. Mange kunstnere meldte seg inn i Arbeidernes kommunistparti(AKP), marxist-leninistene. Diktningen som kom ut av denne prosessen kalles gjerne for sosialrealisme. Mye av litteraturen, både prosaen og lyrikken, skildret vanlige folks politiske oppvåkningsprosess. Kina og daværende leder Mao Tse Tung ble en slags veiviser for norsk radikal ungdom. Filmen Gymnaslærer Pedersen bygger på Dag Solstads roman Gymnaslærer Pedersens beretning om den store politiske vekkelse som har hjemsøkt vårt land.
Sankt Annæ Plads (København)
thumb|left|Nr. 15: Jeginds gård, nå Sveriges ambassade, ble oppført for tømmerhandler Johan Jegind i 1752 etter tegninger av [[Nicolai Eigtved.
Litterær modernisme
Litterær modernisme i Norge
Feminisme og kvinnefrigjøring kom også i fokus på 1970-tallet. Et par av de mest sentrale kvinnelige forfatterne er Bjørg Vik og Gerd Brantenberg. Brantenbergs satiriske roman Egalias døtre handler om fantasisamfunnet Egalia der kvinnene har tatt styringen og mennene har blitt undertrykt og må tilpasse seg «fruedømmet». Noen menn gjør opprør og starter maskulinistbevegelsen. Beretningen om dette speilvendte samfunnet ble en verdenssuksess som har solgt over 600,000 eksemplarer.
Sankt Annæ Plads (København)
Bygningen ble forhøyet i 1853-55. Blant tidligere kjente bebore er Carl Moltke (1798-1866) som bodde her fra 1845 til 1854. Også konseilspresident Christen Fonnesbech (1817-1880) har hatt huset som bolig.Ankara]] Sankt Annæ Plads er en langstrakt plass i København i Danmark. Plassen danner en overgang mellom området ved Nyhavn og Frederiksstaden. Ved plassens utløp i Bredgade står en rytterstatue i bronse av kong Christian X utført av Einar Utzon-Frank og reist i 1954. Plassen går mot øst til Kvæsthusbroen hvor Skuespilhuset ligger.
Litterær modernisme
Litterær modernisme i Norge
Imidlertid fantes det også forfattere som ikke forholdt seg til litterære strømninger i tiden; et eksempel er Kjell Erik Vindtorn (som i 1999 byttet til fornavnet Triztán). Vindtorns poesi tar opp virkemidler fra surrealistisk og dadaistisk litteratur, hvor billedrikdom, ordspill og overraskende sammensetninger skaper et lyrisk univers som tilsidesetter logikk og rasjonalisme, men uten å miste sosialkritiske og politiske aspekter.
Sankt Annæ Plads (København)
På 1800-tallet var Garnisonspladsen en alminnelig betegnelse for Sankt Annæ Plads på grunn av Garnisons kirkes beliggenhet langs plassen.
Litterær modernisme
80-tall og postmodernisme
Rundt 1980 dukker en ny generasjon forfattere opp med nye litterære ideer. Disse forfatterne er med på å innføre postmodernismen i norsk litteratur.
Sankt Annæ Plads (København)
Ved Sankt Annæ Plads er det i tillegg til Utzon-Franks rytterstatue flere skulpturer, blant annet Rasmus Andersens skulptur av Carl Frederik Tietgen, Otto Evens` figurgruppe «En napolitansk fisker lærer sin sønn å spille på fløyte» og August Saabyes portrettskulptur av J.P.E. Hartmann.
Litterær modernisme
80-tall og postmodernisme
Bruken av uttrykket postmoderne tar ofte utgangspunkt i den franske filosofen Jean-Francois Lyotards oppfatning av «den postmoderne tilstanden». De store «fortellingene» i vår kultur, som kristendommen, liberalismen eller marxismen, er fiksjoner som ikke inneholder det de gir seg ut for. Dette er også en problematikk som mange modernister har vært inne på.
Det postmoderne innebærer en bevissthet om at det som blir framstilt som virkelig, også har en fiksjonell karakter, ikke minst gjelder dette fremstillingen av verden gjennom dagens massemedier, billedmedier.
Form ble like viktig, om ikke viktigere for postmodernistene enn innhold. Dette ga seg utslag i utstrakt eksperimentering med formen i bøkene. Stilblanding er et hyppig brukt virkemiddel. Forfatteren kan trekke inn skrivemåter fra ulike epoker, og kan blande inn forfatterkommentarer.
«Intertekstualitet» og «metafiksjon» innebærer at all litteratur blir til i et samspill med all annen litteratur, eller at all skrevet litteratur er beslektet eller står i forbindelse på en eller annen måte (jfr plagiatdebatten om Vigdis Hjort og hennes sitater fra en bok av W.G. Sebald i romanen Tredje person entall,2008). Et eksempel på intertekstualitet kan være den animerte TV-serien Familien Simpson som totalt er basert på referanser til fiktiv som reell virkelighet i en slik grad at reelle personer opptrer som semi-fiktive figurer i serien. Begrepet «metafiksjon» betyr at det litterære verket refererer til seg selv og sin egen tilblivelsesprosess.
Stilblanding er et hyppig brukt virkemiddel. Forfatteren kan trekke inn skrivemåter fra ulike epoker, og kan introdusere forfatterkommentarer om selve teksttilblivelsen. Kriminalforfatteren Karen Fossum har skrevet en roman, Brudd, (2006) hvor en middelaldrende mann trenger seg inn i huset hennes om natten og forlanger å bli romanperson. Slik metafiksjon er et hyppig brukt fortellergrep i postmodernismen. Et annet eksempel er Per Thomas Andersens roman Hold fra 1985, som refererer til seg selv og «snakker» med leseren gjennom hele romanen. Jon Fosses Naustet fra 1989 er kanskje den romanen fra perioden som er mest intertekstuell og metakommunikativ.
Litterær postmodernisme
I litteraturen må begrepet postmodernisme forstås i forhold til den litterære modernismen, og sees enten i forlengelsen av denne retningen eller i kontrast til den. Mens den modernistiske litteraturen var sterkt inspirert av psykologi og opptatt av det subjektive, kjennetegnes postmodernismen av en antipsykologisk holdning og av mangelen på subjektivitet.
Fellestrekk i såkalt postmodernistisk litteratur kan samles i begrepet metafiksjon, dvs. litteratur som kommenterer seg selv og sin egen tilblivelse, ved hjelp av kommentarnivåer, bruk av ironi og parodi, ved innmontering av andre tekster, ved dramatisering av leserrollen. Slik representerer litteraturen også den selvopptatthet som er blitt fremhevet som et særtrekk ved den postmodernistiske tilstand. Postmodernistisk litteratur kjennetegnes av en sterk vilje til å eksperimentere med det litterære formspråk, den stiller spørsmål ved forholdet mellom tekst og virkelighet, og tar avstand fra «de store fortellingene», som nye tekster i et intertekstuelt spill ofte bruker som underliggende struktur. Postmodernistisk litteratur viser oppløsning og brudd, gjennom anti-holdninger som gjør at det meste kan virke rotløst og uten faste verdier. Tomhet, fravær og stillhet er begreper som er blitt brukt om postmodernistisk litteratur, i den forstand at språktegnene ikke viser ut over seg selv, men bare til verksinterne fenomener og ikke til en virkelighet bakenfor. Denne litteraturen blander gjerne gammelt og nytt, komisk og seriøst, og går inn for å avdekke og synliggjøre de litterære «grepene». Den bryter regularitet og målrettethet og avslører vanetenkning og konvensjoner. Den postmodernistiske litteraturen søker også ofte å oppheve skillet mellom fiksjon, teori og kritikk.
Noen viktige norske postmoderne forfattere er Kjartan Fløgstad, Jan Kjærstad, Jon Fosse, Erlend Loe, Øyvind Berg og Gro Dahle.
Christian Benneches vei (Oslo)
Christian Benneches vei (1–15, 2A–18) er en vei på Bygdøy i bydel Frogner i Oslo. Den går nordøstover fra Fredriksborgveien før den dreier mot nord og munner ut i Huk aveny.
Veien fikk i 1905 navnet Benneches vei etter kjøpmann Christian Schultz Benneche (1790–1878), som hadde sommerboligen Christiansro (Huk aveny 18). Nåværende navneform er fra 1952.
Veien er kjent for sine storslåtte eiendommer og rike eiere. De dyreste eiendommene består gjerne av store villaer bygget tidlig på 1900-tallet eller tidligere, og har stor tomt og privat strandlinje og en verdi på flere titalls millioner.
I 2006 ble en av Norges dyreste boliger solgt for 50 millioner kr. fra Bergesen-familien til isopor-arving og nevø av Olav Nils Sunde, Karl Kristian Sunde. Boligen var tidligere eid av Cappelen-direktør Henrik Groth.
Fylkesvei 594 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 594 i de følgende fylkene:
Midtre Folgefonna
Midtre Folgefonna er den minste av de tre breene som utgjør Folgefonna.
Maurizio Pollini
Maurizio Pollini (1942–) er en italiensk pianist og dirigent.
Liv og virke
Maurizio Pollini er sønn av den italienske arkitekten. Han debuterte som pianist allerede i niårsalderen. Fram til han var 13 år studerte han hos Carlo Lonati, deretter hos Carlo Vidusso til omtrent 18 års alder. Senere fikk han undervisning av den berømte pianisten Arturo Benedetti Michelangeli.
Ved den internasjonale pianistkonkurransen i Genève i 1957 vant Pollini andreprisen (ingen førstepris ble utdelt det året). I 1959 vant han Ettore-Pozzoli-konkurransen og året etter Frédéric Chopin Internasjonale Pianokonkurranse i Warszawa. Deretter trådte han fram på den internasjonale konsertscenen.
Pollini dirigerer i blant ved Rossini-Festivalen i Pesaro.
I 1996 fikk han Ernst von Siemens' musikkpris, i 2000 Republikken Italias fortjenstorden, i 2002 ECHO Klassik for sitt livsverk og i 2007 som årets instrumentalist og i 2009 ble han tildelt Ehrenzeichen für Verdienste um das Land Wien.
Repertoar
Pollini ble først kjent for sine dynamske og ildfulle fortolkninger av Chopins verk; allerede i Milano i 1957 skapte han oppsikt ved sitt spill av Chopin-etyder. På slutten av 1960-årene konsentrerte han seg mer om klarhet og en finslipt klang. På denne tiden ble fortolkningen hans til dels regnet som ganske glatte, men senere har han vist en større grad av impulsivitet og uttrykkskraft.
Samfundsvernet
Samfundsvernet eller Norsk Samfundsvern var en paramilitær «hvit garde», sterkt forankret i det borgerlige samfunn, som organiserte borgervern og halvmilitære grupperinger. Organisasjonen hadde aktiviteter over hele Norge en periode i mellomkrigstiden.
Etablering
Samfundsvernet oppsto ved sammenslutningen av forskjellige kontrarevolusjonære foreninger til én organisasjon. Det ble etablert på privat initiativ i 1923, på bakgrunn av særlig to faktorer:
Virksomhet og omfang
Organisasjonen ble fra 1925 ledet av den norske offiseren og politikeren Ragnvald Hvoslef, tidligere forsvarsattaché til Washington D.C. og sjef for HM Kongens Garde. Medlemmene var vanlige borgere som ikke nødvendigvis hadde militær eller politi-bakgrunn. Det var knesatt et celleprinsipp der hvert nytt medlem måtte ha to faddere. Organisasjonen var basert på frivillige økonomiske bidrag, og ble støttet av både bankvesenet og næringslivet.
Offiserer meldte seg for å trene medlemmene. Instruksjon i skyting og gatekamp foregikk på øyer i Oslofjorden og i Nordmarka. Medlemmene ble utstyrt bl.a. med Mauser 7.65 mm automatpistoler. Etter to års aktivitet hadde organisasjonen cirka 3,000 medlemmer over hele landet.
Forsvarsminister Quisling tok Samfundsvernets deltagelse i beregningen da han la sine tidlige planer for statskupp i 1932. Organisasjonen besto da av en reservepolitistyrke på 12–15,000 mann. Hvoslef var medstifter av Nasjonal Samling og fra starten del av partiets politiske komité.
Fylkesvei 1186
Fylkesvei 1186 går mellom Hjelmungen i Halden og Grimsøy i Sarpsborg. Veien er 4,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 594.
Eda skanse
Eda skanse lå i Eda sogn i Värmland ca. 15 km. fra den norske grensen, straks syd for Eda kirke ved hovedveien til Karlstad. Sammen med Morast skanse lenger nord var den anlagt for å forhindre norske innfall i Värmland. Eda skanse ble anlagt omkring 1650, men allerede 1657 inntatt av nordmennene.
Under den store nordiske krig ble skansen satt i forsvarsstand igjen og tjente som replipunkt. Den samme rolle spilte den også i 1808 og 1818.
Rubrikkmarked
Et rubrikkmarked er en markedsplass der aktører, private og bedrifter, kan ta del i en felles markedsplass for utveksling av produkter, tjenester m.m. Den vanlige forretningsmodellen for de meste vellykkede aktørene er at tjenestene er gratis for brukerne, mens det er annonsøren som betaler en sum til selskapet bak tjenesten.
I dag har Internett tatt mer og mer av markedet, som tradisjonelt sett har vært sterkest i avisene.
Boksing under Sommer-OL 1932
Under Sommer-OL 1932 Los Angeles, USA ble Argentina beste nasjon i boksing med to gull og en sølvmedalje. Tolv nasjoner tok medaljer.
Den Kongelige Afstøbningssamling
Den Kongelige Afstøbningssamling holder til i Vestindisk Pakhus (oppført 1797) på Toldbodgade 40 i København og inneholder cirka 2.500 gipsavstøpninger av skulpturer fra ca.2.500 f.Kr. til rundt år 1600. Det er gratis entré til Den Kongelige Afstøbningssamling.
Historie
Den Kongelige Afstøbningssamling ble grunnlagt i 1895 som en del av Statens Museum for Kunst. Det var brygger Carl Jacobsen som bestemte seg for å skape en avstøpningssamling for hele folket, hvor man kunne studere skulpturkunstens hovedverker. Enkelte av avstøpningene stammer fra 1700-tallet og var en del av Kunstakademiets samling, som inntil midten av 1900-tallet ble brukt daglig til å tegne og male etter som ledd i kunstnernes utdannelse. Samlingen ble først utstilt på Statens Museum for Kunst i Sølvgade og siden flyttet til Vestindisk Pakhus, som åpnet for publikum i 1995.
Til tross for at Den Kongelige Afstøbningssamling består av en samling kopier, så er noen av skulpturene gradvis i ferd med å bli originaler. Flere av samlingens verker er avformet for så mange år siden, at originalskulpturene i dag ikke er i samme stand som ved tilblivelsen av avstøpningene. Avstøpningssamlingen representerer slik sett en mer intakt bevaringstilstand enn enkelte av originalene.
I dag støper man i former med silikongummi som når inn i alle originalens fordypninger og som enkelt tas av. Tidligere var prosessen omstendelig. Man kunne bruke former av leire eller benlim; men normalt brukte man faste former i gips som møysommelig ble bygget opp rundt originalene av opp til flere hundre enkeltstykker, atskilt og satt sammen igjen for å støpe i dem med gips.
Griegakademiet
Griegakademiet – Institutt for musikk ble opprettet i 1995 ved Universitetet i Bergen og tilordnet Det humanistiske fakultet. Forløperen var Musikakademiet i Bergen, som med støtte fra Edvard Grieg, ble grunnlagt av Torgrim Castberg i 1905. Akademiet hadde ca. 175 elevplasser ved oppstart. Musikakademiet skiftet navn til Bergen musikkonservatorium i 1932.
I 2017 ble Fakultet for kunst, musikk og design opprettet ved Universitet i Bergen. KMD består av Kunstakademiet – Institutt for samtidskunst, Griegakademiet - Institutt for musikk og Institutt for design.
Griegakademiet har lokaler i Nygård skole i Bergen sentrum, men en samlokalisering med resten av fakultetet er under planlegging. Griegakademiet har i underkant av 300 studieplasser og ca 80 ansatte. Instituttleder er professor Randi Rolvsjord.
Griegkademiet tilbyr høyere utdanning på bachelor-, master- og doktorgradsnivå innen musikkutøving (klassisk, tradisjonsmusikk, jazz), komposisjon, praktisk-pedagogisk utdanning (PPU), musikkterapi og musikkvitenskap. Griegakademiet har også et talentprogram – Griegakademiets unge talenter (GUT) – for elever i 13-19 årsalderen. Griegakademiet drifter også Grieg research school in interdisciplinary music studies, i samarbeid Høgskolen på Vestlandet, Universitetet i Stavanger, Universitetet i Agder og Høgskulen i Volda. (GAMUT) – Griegakademiets senter for musikkterapiforskning drives sammen med Norce og Senter for Griegforskning er et samarbeid med KODE. Ole Bull Akademiet på Voss har studieplasser i tradisjonsmusikk knyttet til Griegakademiet og folkemusikkarkivet Arne Bjørndals samling hører også til Griegakademiet.
Sportsklubben Vard Haugesund
Sportsklubben Vard Haugesund (stiftet 2. juni 1916) er en norsk fotballklubb fra Haugesund i Rogaland. Klubben er en av de største rene fotballklubbene i Norge med ca. 60 lag i aldersbestemte klasser.
Tabellen
Av større sportslige prestasjoner har Vard spilt i cupfinalen i 1962 (tap mot Gjøvik/Lyn) og 1975 (tap mot Bodø Glimt). I 1976 spilte Vard i 1. divisjon – eller det som i dag heter Eliteserien. Det resulterte i nedrykk samme år. Vard hadde i gjennomsnitt 6300 tilskuere på sine hjemmekamper i 1976.
2019-sesongen innebar en kort visit i 3. divisjon og Vard er atter en gang klare for spill i PostNord-ligaen i 2020
Klubbens supporterklubb heter SuperVard.
Resultathistorikk
Grønt markerer opprykk, mens rødt er nedrykk.
Ledende menig
Ledende menig er en grad i Forsvaret som blir blir brukt av vernepliktige.
Historikk i Norge
Utskrevet ledende menig (ULM) fantes tidligere i Sjøforsvaret og het offisielt visekonstabel (ULM) - utskrevet ledende menig. Graden ble gitt til vernepliktige.
Militærordningen fra 1. januar 2016
Ledende menig blir innført i Norge på OR-1-nivå i Sjøforsvaret og Hæren i forbindelse med innføringen av den nye ordningen for militært tilsatte. Graden tilsvarer ledende flysoldat i Luftforsvaret.
Graden ledende menig kan tildeles soldater som skiller seg litt ut fra mengden og viser profesjonalitet og ansvar. Som regel er dette soldater som blir nestlagførere og lagførere, men det må ikke nødvendigvis være slik. Graden kan også gis som en påskjønnelse for god tjeneste. Med grad som ledende menig følger også et lite tillegg i dagpengene.
Skaller
Skaller, på nordsamisk gállohat eller nuvttohat, er et tradisjonelt samisk vinterfottøy av reinskinn der hårene vender ut. Skaller brukes først og fremst i tørr snø og inne.
Framstilling og bruk
Sålene på skaller blir laget av panneskinnet fra dyreskallen (derav navnet), mens overlæret lages av reinbellinger, det vil si skinnet på bein og legger hos rein. Skallene blir tradisjonelt sydd med tråd laget av sener fra rein og fylt med sennegress for å holde føttene tørre. I dag har kartanka, tovede filttøfler som på russisk kalles valenki, erstattet det isolerende gresset.
Eystein Hanssen
Eystein Hanssen (født 26. juli 1965 i Oslo) er en norsk forfatter, journalist, og filmskaper. Han debuterte som forfatter i 2010, og har skrevet sju krimromaner med karakteren Elisabeth Sunee Rathke (Elli) i hovedrollen.
Skaller
Framstilling og bruk
Bellingskaller har såler med to skinnstykker der hårene er vendt mot hverandre slik at en ikke så lett skal gli på underlaget.
Eystein Hanssen
Hanssen startet sin yrkeskarriere som frilansjournalist og fotograf i lokalavisen Oppland Arbeiderblad på Gjøvik. Senere jobbet han som fotograf, fotojournalist og vaktsjef i NTB, før han begynte i TV 2 i oppstartsåret 1992. Der ble han fram til 1996, da han sluttet og sammen med flere andre startet filmproduksjonsselskapet Rabalder. Der jobbet han som regissør og produsent av dokumentarfilmer. Senere har han jobbet i produksjonsselskapene Zulu Film og Mediamente.
Filmkarrieren hans inkluderer filmen 22 fra år 2000, som Norsk filminstitutt og Cinemateket i Oslo omtaler som «Norges første selvfinansierte slasher/splatter-film med en viss distribusjon». I 2003 skrev han manus, produserte og regisserte programmet Lykkelandet for TV 2, som vant Gullruten for beste aktualitets- eller sportsprogram. Samme år vant dokumentarfilmen Et steinkast unna Amandaprisen hvor Hanssen var produsent.
Hanssen er utdannet innen medier, film og informasjonsteknologi. Han har en MBA fra Robert Kennedy College / University of Wales.
Olivier Weber
Weber har fått flere nasjonale og internasjonale priser for sin journalistikk, spesielt for sin artikler om Afghanistan og for sine bokutgivelser om krigen. Hans romaner, reiseskildringer og essayer har blitt oversatt til en rekke språk.
Eystein Hanssen
Bibliografi
De to første bøkene er utgitt på forlaget Vigmostad & Bjørke og ble begge nominert til Bokhandlerprisen. Fra og med utgivelsen Triangel har Hanssen vært utgitt på forlaget Cappelen Damm. Fra og med 1. januar 2015 er dessuten de eldre titlene også å finne på Cappelen Damm.
De ingen savner (Totenmaler) og Åtseldyr (Knochen) ble utgitt i Tyskland i februar 2015, på forlaget Aufbau-Verlag.
Østerrikes geografi
Østerrike er et lite fjelland i Sentral-Europa, omtrent midt mellom Tyskland, Italia og Ungarn. Det har et totalt areal på 83 859 km², omtrent dobbelt så stort som Sveits. Østerrike grenser til land på alle sider og deler landegrenser med Sveits og lilleputtstaten Liechtenstein i vest, Tyskland, Tsjekkia og Slovakia i nord, Ungarn i øst, og Slovenia og Italia i sør. Til sammen strekker landegrensene seg over 2 563 km. Den vestligste tredjedelen av det noe pære-formede landet består av en smal korridor mellom Tyskland og Italia, som er mellom 30 og 60 kilometer bred. Resten av Østerrike ligger i øst og har en maksimal bredde i nord-sør-retning på 280 km. Landet er nesten 600 km langt fra øst mot vest, og strekker seg fra Bodensjøen på grensen mot Sveits og Tyskland i vest til Neusiedlersjøen på grensen mot Ungarn i øst. Kontrasten mellom disse to innsjøene, den ene ligger i Alpene og den andre er en typisk steppeinnsjø i de vestligste områdene av Den ungarske slette, illustrerer hvor variert landskapet i Østerrike er. Sju av Østerrikes ni delstater har lange historiske tradisjoner som går mye lengre tilbake i tid enn da Republikken Østerrike ble opprettet i 1918: Oberösterreich, Niederösterreich, Steiermark, Kärnten, Salzburg, Tyrol og Vorarlberg. Delstatene Burgenland og Wien ble opprettet etter første verdenskrig. Det meste av Burgenland hadde vært en del av Kongeriket Ungarn, men hadde hovedsakelig tysktalende innbyggere, og ble derfor østerriksk. Administrative og ideologiske årsaker spilte en rolle da Wien ble opprettet som en egen delstat. Wien var tidligere hovedstaden i Nedre Østerrike og var et sosialistisk område, mens resten av Nedre Østerrike var konservativt, og både sosialistene og de konservative ville styrke sine syn i deres respektive delstater. Hver delstat har sin egen delstatshovedstad, bortsett fra Wien, som er en delstat i seg selv i tillegg til å være hovedstaden i hele landet. I Wien fungerer byrådet som et provinsparlament og ordføreren som en provinsguvernør.
Skaller
Framstilling og bruk
Ekstra fine skaller pyntes med fargede klesstrimler i sømmene.
Østerrikes geografi
Geografi
Østerrike kan deles inn i tre ulike geografiske områder. Fjellkjeden Alpene utgjør størstedelen av landet (62 %), mens østlige områder er okkupert av Den pannoniske slette, og nord for Donau ligger Böhmerwald, en lavere fjellkjede.
Skaller
Framstilling og bruk
Fottøyet kan ha snøring øverst, gjerne av tvinnet garn. Både skaller og komager kan også ha hemper der en kan feste vevde skallebånd. Menn og kvinner har forskjellige mønster og farge på skallebåndet. Disse båndene er dessuten stedbundet, og forekommer som hverdagsskallebånd og festskallebånd.
Østerrikes geografi
Alpene
Tre store fjellkjeder Alpene — De nordlige kalksteinsalpene, De sentrale alpene, og De sørlige kalksteinsalpene — går fra vest mot øst gjennom Østerrike. De sentrale Alpene består hovedsakelig av granitt, og er de høyeste og største i Østerrike. De går fra Tyrol til omtrent grensen mellom Steiermark og Nedre Østerrike, og inneholder områder med permanente isbreer i Ötztaleralpene på grensen mellom Tyrol og Italia, og i Tauern i Øst-Tyrol og Kärnten. De nordlige kalksteinsalpene, går fra Vorarlberg, gjennom Tyrol og inn i Salzburg langs den tyske grensen, og gjennom Øvre og Nedre Østerrike mot Wien. De sørlige kalkesteinsalpene, på grensen mellom Kärnten og Slovenia, består hovedsakelig av kalkstein og dolomitt. Großglockner er det høyeste fjellet i Østerrike med 3 797 meter. Grovt kan man si at jo lenger øst i de nordlige og sentrale Alpene man kommer, jo lavere blir de. Høyden på fjellene blir også mindre når man går nordover eller sørover fra de sentrale områdene. Alpene dominerer landskapet i Østerrike, og bare 28 % av landet består av åser eller flate områder: Det nordlige alpine forlandet, som inneholder Donaudalen, lavlandet og det åslendte området nordøst og øst i Østerrike, og Det sørøstlige alpine forlandet. Områdene av Østerrike som er mest egnet for bosetning — det vil si med gode jordbruks- og klimaforhold— går nord for Alpene gjennom Donaudalen i delstatene Øvre og Nedre Østerrike, og så øst og sør for Alpene gjennom Nedre Østerrike, Wien, Burgenland og Steiermark. Det flateste området i Østerrike, Leithagebrige, ligger i sørøst og danner den sørlige delen av Wien-bekkenet, der steppene på Den ungarske slette begynner.
Böhmerwald
Granittmassivet i Böhmerwald er en lav fjellkjede med bare og forblåste platå og et hardt klima. Det ligger nord for Donaudalen, og dekker omtrent 10 % av arealet i Østerrike.
Klima
Klimaet i Østerrike kan i hovedsak deles i to sammen med topografien. Man har Alpene i vest med fjellklima, og et sentraleuropeisk lavlandsklima i øst. Tyrolområdet i vestlige deler av Østerrike har mange dype og smale daler som går på kryss og tvers mellom Alpefjellene, og klimaet nede i dalene kan være ganske forskjellig fra klimaet i høyden. Dalene og fjellsidene som vender mot nord er ofte kalde med mye skyet vær om vinteren. Av og til kan derimot kraftig fønvind presse temperaturene opp i 10ºC og høyere. Sørlige deler av Tyrol og sørsiden av Tauern har ofte mye sol om vinteren. Donaudalen ligger ofte dekket av et tynt stratusskydekke som gir kjølige forhold i dalen. Dette skydekket varer gjerne fra desember til februar. Det er ofte enda kaldere og mer tåkete i lavlandet i sørøst, og den gjennomsnittlige minimumstemperaturen om vinteren i Graz er lavere enn i Warszawa og Stockholm. Nettene holder seg kalde i Østerrike til ut i mai, men fra da av kan ettermiddagene ofte by på svært behagelige temperaturer med unntak av enkelte regnbyger nå og da. Varmen fra sommersola fører ofte til tordenvær om sommeren, men som regel får de nordøstlige områdene litt mindre nedbør enn resten av landet. Dalene får som regel mest sol om sommeren, siden tordenbygene holder seg rundt de høye fjellområdene. September og tidlig oktober er den tørreste og mest tempererte tiden på året. Innsbruck er representativ for dalstrøkene i vest, og har som regel forholdsvis behagelige temperaturer om sommeren, men det kan innimellom bli nattefrost. Det har for eksempel vært nattetemperaturer under -20ºC i juli. Den gjennomsnittlige maksimumstemperaturen holder seg over 20ºC fra mai til september. Juli er den våteste måneden der det regner 2 av 3 dager. Høsten er noe tørrere, mens vinteren ofte fører til lavt skydekke og lave temperaturer. Fønvinden fører riktignok av og til med seg milde vinterdager. Wien ligger beskyttet mellom fjellene og har forholdsvis få dager med nedbør hver måned. Sommerdagene er varme, men ikke særlig fuktige, og på solrike ettermiddager kan det være fine temperaturer fra april til oktober. Vintrene er mer skyet og kjølige med litt spredt snø nå og da.
Tornadoer forekommer vesentlig lengst øst i landet. En av Europas dødeligste tornadoer i moderne tid rammet da også Wiener Neustadt i 1916; 32 omkom og 328 ble skadet. Tre F3-tornadoer er kjent siden 1900. Årlig har Østerrike anslagsvis 2,7 tornadoer i gjennomsnitt. Dette anslaget er svært usikket. Juli er måneden med flest tornadoer, men de er registrert i alle måneder unntatt januar.