cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sør-Korea
Etymologi
I Sør-Korea refererer en til eget land ved bruken av «Daehan Minguk» (대한민국, 大韓民國), direkte oversatt til norsk «nasjonen stor-Korea». «Han» er et gammelt koreansk ord for «leder» eller «stor». I dagligtale omtales Korea med kortformen «Hanguk», (한국, 韓國), «Han-nasjonen» eller nasjonen Korea, eller «Namhan» (남한, 南韓), «Sør-Han», eller Sør-Korea), tilsvarende «Bukhan» (북한, 北韓) om Nord-Korea. I Nord-Korea omtales ikke Korea som «Han», men som «Chosŏn». I Nord-Korea omtales derfor Sør-Korea som Sør-Chosŏn eller «Nam-Chosŏn» (남조선, 南朝鮮), tilsvarende Nord-Chosŏn eller «Buk-Chosŏn» (북조선, 北朝鮮) om Nord-Korea.
I Norge er det mange som viser til Sør-Korea ved bruken av begrepet Korea. I enkelte internasjonale sammenhenger er dette standard, som for eksempel under olympiske leker, der Sør-Korea deltar som Korea, mens Nord-Korea deltar som PRKorea (Peoples Republic Korea eller Folkerepublikken Korea). Sør-Koreas offisielle og fulle navn, «Republikken Korea», benyttes stort sett bare i offisielle sammenhenger.
Naturgeografi
Sør-Korea utgjør den sørlige delen av Koreahalvøya, som strekker noen rundt 1100 km ut fra det asiatiske fastlandet. Halvøya omgis av Vesthavet i vest, og Østhavet i øst. I sør ligger Østkinahavet og Koreastredet som skiller Sør-Korea fra Japan.
Landet, inkludert alle øyer, ligger mellom 33. og 39. breddegrad nord, og 124. og 130. lengdegrad øst. Det totale arealet er 100 032 km²
Landskapstyper og geologi
Sør-Korea kan deles grovt inn i fire regioner: et østlig område med høye fjellkjeder og trange kystsletter, en vestlig region med brede kystsletter, vassdrag og rullende åser, en sørvestlig region dominert av fjell og daler, og en sørøstlig region dominert av det brede nedslagsfeltet til Nakdongelva.
Lavlandet, hovedsakelig i vest og sørøst, utgjør bare 30% av det totale landarealet.
Omkring tre tusen øyer, de fleste små og ubebodde, ligger utenfor den vestlige og sørlige riaskysten av Sør-Korea. Jeju-do ligger ca. 100 kilometer utenfor den sørlige kysten av Sør-Korea. Det er landets største øy, med et areal på 1845 kvadratkilometer. Jeju er også stedet for Sør-Koreas høyeste punkt: Hallasan, en utdødd vulkan på 1950 meter over havet. De østligste øyene i Sør-Korea er Ulleungdo og Dokdo, mens Marado og Socotrarevet er de sørligste øyene.
Sør-Korea har 20 nasjonalparker. Den største, Jirifjellet nasjonalpark i sørvest, var også landets første nasjonalpark, opprettet i 1967.
Vann og vassdrag
Nakdongelva er Sør-Koreas lengste elv (521 km). Hanelva, som renner gjennom Seoul, er 514 kilometer lang, og Geumelva er 401 kilometer lang. Andre store elver er Imjinelva, som renner gjennom både Nord-Korea og Sør-Korea og danner en elvemunning med Hanelva, Bukhanelva, en sideelv til Han som også flyter ut av Nord-Korea, og Seomjinelva. De store elvene renner fra nord til sør eller fra øst til vest og munner ut i Gulehavet eller Koreastredet. De pleier å være brede og grunne, og å ha store sesongmessige variasjoner i vannføringen.
Fjell
Vel 70 prosent av Sør-Korea består av fjell. Høyeste fjelltopp er den utdødde vulkanen Hallasan (san = «fjell») som er 1950 moh og som er kjegle av en vulkansk formasjon som utgjør øya Jeju sør for Koreahalvøya. Høyeste fjell på fastlandet er Jirisan i sør som er 1915 meter over havet og Seoraksan i nordøst som er 1708 meter over havet. I Sør-Korea går det fem større fjellkjeder, størst er Taebaekfjellene som går langs østkysten av halvøya. Nest størst er Sobaekfjellene som går sørvestover fra Taebaekfjellene. Mindre fjellkjeder i innlandet er Charyeongfjellene og Noryangfjellene. Fjellkjeden Baekdudaegan er Koreahalvøyas symbolske ryggrad og strekker seg fra Paektufjellet i Nord-Korea ved den kinesiske grensa og fortsetter sørover og inkluderer både fjellkjedene Taebaek og Sobaek og ender helt i sør i Jirifjellet.
Tidlige europeiske besøkende til Korea bemerket at landet lignet «en sjø i en tung storm» på grunn av det store antallet fjellkjeder som krysser halvøya.
Klima
Selv om det meste av Øst-Asia har et tropisk monsunklima, minner klimaet i Sør-Korea mer om et temperert klima med fire distinkte årstider. Bevegelsen av luftmasser fra det asiatiske kontinentet utøver større innflytelse på Sør-Koreas vær enn vindene fra Stillehavet. Vintrene er vanligvis lange, kalde og tørre, mens sommeren er kort, varm og fuktig. Vår og høst er behagelige, men har kort varighet. Seouls gjennomsnittlige temperatur i januar ligger mellom -5° og -2,5 °C, i juli er middeltemperaturen ca. 22,5° til 25 °C. På grunn av sin sørlige og maritime beliggenhet har Jeju varmere og mildere vær enn andre deler av Sør-Korea. Middeltemperaturer på Jeju varierer fra 2,5 °C i januar til 25 °C i juli.
Landet har vanligvis tilstrekkelig nedbør til å opprettholde landbruket. År med mindre enn 750 mm nedbør er sjeldne, for det meste er nedbørsmengden over 1000 mm årlig. Nedbørsmengder kan imidlertid variere fra år til år. Alvorlig tørke forekommer omtrent en gang hvert åttende år, spesielt i den risproduserende sørvestlige delen av landet. Om lag to tredeler av den årlig nedbøren faller mellom juni og september.
Sør-Korea er mindre sårbar for tyfoner enn Japan, Taiwan, østkysten av Kina, eller Filippinene. Fra en til tre tyfoner kan forventes per år. Tyfoner passerer vanligvis over Sør-Korea på slutten av sommeren, spesielt i august, og bringer med styrtregn. Flom kan i enkelte tilfeller forårsake betydelig skade.
Demografi
1949: 20 188 641
1955: 21 526 374
1960: 24 989 241
1966: 29 159 640
1970: 30 882 386
1975: 34 706 620
1980: 37 436 315
1985: 40 448 486
1990: 43 410 899
1995: 44 608 726
2000: 46 136 101
2005: 47 278 951
2010: 48 580 293
''Kilde: Statistics Korea
Språk
Koreansk snakkes av vel 78 millioner mennesker og er offisielt språk i Sør-Korea og Nord-Korea. Det brukes dessuten av minoriteter i Kina, Japan og USA. Koreansk anses av mange å være et medlem i den altaiske språkfamilie, mens andre mener at det bør klassifiseres som et isolert språk.
Det koreanske skriftspråket, hangul er alfabetisk og fonetisk. Koreansk ble opprinnelig skrevet med kinesiske tegn, kalt for hanja. I Sør-Korea brukes dette fremdeles noen steder. Hangul innført av Kong Sejong i 1443. I Sør-Korea skrives navn på hangul, men en supplerer ofte med hanja. I Nord-Korea bruker man bare hangul. Ved translittering av koreansk brukes flere ulike system. I Nord-Korea brukes offisielt McCune-Reischauersystemet. I 2000 gikk Sør-Korea over til offisiell bruk av en revidert romanisering. I tillegg finnes Yale romaniseringen som i hovedsak benyttes av lingvister.
Koreansk klassifiseres som et SOV-språk, der subjektet innleder en setning, etterfulgt av objektet, og så av verbet.
Religion
Ifølge en undersøkelse fra 2005 hadde litt under halvparten av befolkningen ingen religiøse preferanser. Folketellingen i 2007 registrerte 29,2 % kristne og 22, 8 % buddhister. Andre religioner, slik som islam, er bare representert i mindre grad.
Historie
<div style="width:200px; border:2px groove silver; float:right; font-size:90%; margin:0.5em 0 1em 1em; padding:5px 20px 10px 15px;"> Koreas skapelsesmyte
«Den himmelske skaper», Hwanins sønn, Hwanung, lengtet etter å leve på jorda sammen med menneskene. Hwanin gav etter og Hwanung steg ned til Taebaekfjellet med 3000 hjelpere, der han grunnla guds by, Sinsi. Sammen med sine ministre som regjerte over skyer, regn og vind, etablerte han lover og moralkode, og underviste menneskene i kunst og kultur.
I en hule i nærheten bodde en bjørn og en tiger, og de ba Hwanung om å skape de om til mennesker. En dag gav Hwanung bjørnen og tigeren tjue hvitløk og en bunt burot, og sa at de ikke skulle spise annet enn denne hellige maten og holde seg unna solskinn i hundre dager. Da ville de bli mennesker.
Tigeren gav opp etter 20 dager. Bjørnen ble på den 101. dagen omdannet til en vakker kvinne. Bjørnekvinna Ungnyeo bad Hwanung om et barn. Hwanung tok henne til sin kone og hun fødte en sønn, Dangun Wanggeom.
Dangun steg til tronen, bygde den befestede byen Asadal og kalte kongedømmet for Gojoseon.
Før delingen
Den koreanske nasjonen ble ifølge legenden etablert av Dangun Wanggeom i 2333 f.Kr., i form av Gojoseon, som omfattet det nordre av dagens Korea og Mandsjuria. 108 f.Kr. falt Gojoseon-riket til det kinesiske Han-dynastiet som etablerte fire kommandanter i det nordre Korea, tre falt raskt grunnet koreansk motstand. I denne perioden var det søndre Korea først okkupert av Jin-nasjonen, og ble senere en del av en løs konføderasjon, kalt for Samhan.
I nord ekspanderte kongeriket Goguryeo og ble gjenforent med Buyeo, Okjeo og Dongye på Gojoseons tidligere territorium og ødela den siste av de kinesiske kommandantene i 313.
De tre kongedømmene Goguryeo, Silla og Baekje (de siste to fra Samhan) konkurrerte seg imellom ettersom mindre kongedømmer falt og slo seg sammen med disse tre kongedømmene. Avanserte statsformer ble utviklet under innflytelse av konfusianisk og buddhistisk innflytelse. Goguryeo var den dominerende part, men var i konstant krig med de kinesiske dynastiene Sui og Tang. Keiser Yang-ti av Sui ledet en million soldater i flere angrep på Goguryeo (Goguryeo-Sui-krigene), men i år 612 ledet den koreanske general Eulji Mundeok et motangrep som fikk de kinesiske styrkene til å trekke seg tilbake for godt. Sui-dynastiet falt delvis som en følge av tapet mot Goguryeo.
Silla var det minst avanserte av de tre rikene, men hadde etablert en formidabel militær styrke. Silla erobret først Gaya og deretter Baekje og Goguryeo med hjelp fra det kinesiske Tang-dynastiet. Silla-krigerne ble kalt for Hwarang. Silla drev til slutt Tang ut fra Goguryeos territorium, selv om det meste av det nordlige området var regruppert som Balhae. Silla («Forente Silla») kom derfor til å kontrollere det meste av den koreanske halvøy i løpet av det 8. århundre. Senere i det 9. århundre, falt Silla til den kortvarige perioden senere tre kongedømmer.
Etter at Goguryeo-riket falt ledet general Dae Joyeong en gruppe til Jilin i Mandsjuria der han etablerte nasjonen Balhae (kinesisk; Bohai) som en etterfølger av Goguryeo og tok tilbake kontrollen over de tapte nordlige områdene. På det meste omfattet Balhaes territorium området fra Sungari og Amur i det nordlige Mandsjuria og sørover til dagens Korea. I det 10. århundre ble Balhae erobret av khitanerne.
Kongedømmet Goryeo (918 – 1392) erstattet Silla som den dominerende statsmakten i Korea. Mange fra embedsstanden i Balhae samarbeidet med det nyetablerte Goryeo-dynastiet, som fastsatte Koreas grenser til et område som var litt større enn dagens Korea (se Gando-regionen som i dag er en del av Kina). I denne perioden ble lovverket etablert og en sivil administrasjon etablert. Buddhismen spredde seg raskt over hele landet.
I det 10. og 11. århundre opplevde Goryeo stadige angrep fra Jurchen og Khitan langs den nordlige grense. I 1238 invaderte mongolene Goryeo og la kongedømmet i ruiner i en motstandskamp som varte i 30 år. Til slutt ble en avtale signert mellom de to kongedømmene der Mongolene ble innrømmet seieren. I 1340-årene ble det mongolske riket svekket som følge av intern strid. Til slutt var Korea i stand til å mønstre en politisk reform uten mongolsk innflytelse. General Yi Seong-gye utmerket seg ved å slå tilbake japanske pirater som stadig gjorde raid mot koreanske og kinesiske skip. I 1392 etablerte generalen kongedømmet Joseon og flyttet samtidig hovedstaden fra Kaesong til Hanseong (dagens Seoul). 52 år senere innførte kong Sejong det koreanske alfabetet Hangul. På 1500-tallet forsøkte Japan to ganger å invadere Korea, uten å lykkes (Imjinkrigen). Men Japan klarte å gjøre stor skade og svekket det koreanske styret. Mandsjuria invaderte Korea og tvang landet i 1627 til å anerkjenne Mandsjurias styre.
I 1910 annekterte Japan Korea og innledet en 35 år lang kolonisering. Under andre verdenskrig ble de allierte på Kairokonferansen i 1943 enige om å opprette en uavhengig koreansk stat. Etter Japans kapitulasjon 1945 ble Korea delt i to midlertidige okkupasjonssoner; Sovjetunionen besatte den nordlige delen og USA den sørlige. Demarkasjonslinjen ble trukket langs den 38. breddegrad. Korea skulle gjenforenes etter frie valg, og det ble nedsatt en sovjetisk-amerikansk kommisjon til å forberede dette. Den kom imidlertid ikke til noe resultat, og rivaliserende regjeringer ble etablert i hvert landsdel. FN nedsatte 1948 en kommisjon som kom til Korea for å forberede alminnelige valg. Den fikk ikke adgang til Nord–Korea, der en kommunistisk midlertidig regjering var dannet 1946.
Delingen av Korea
Under Kairokonferansen i 1943 var det enighet om at en etter andre verdenskrig skulle opprette en fri og uavhengig koreansk stat etter at Korea siden 1910 hadde vært japansk koloni. USA og Sovjetunionen avtalte å midlertidig dele Korea i to okupasjonssoner ved den 38. breddegrad, der Sovjetunionen skulle kontrollere området i nord og USA i sør. Imidlertid førte den kalde krigen og med den uenighet mellom de to supermaktene om Koreas framtid.
FN planla frie og uavhengige valg i Korea, men Sovjetunionen nektet FN tilgang til den nordlige sonen, der en var i ferd med å etablere en egen sovjetstøttet regjering under ledelse av Kim Il-sung. I sør ble det avholdt FN-overvåkede valg, som resulterte i valg av Syngman Rhee som landets første president. Okkupasjonssonene baserte seg på hver sin ideologi og Korea ble i realiteten delt lenge før de to koreanske statene ble proklamert i 1948, Republikken Korea 15. august, og Den demokratiske folkerepublikken Korea 9. september
Koreakrigen som varte mellom 1950 og 1953 sementerte delingen ved etablering av den demilitariserte sonen som er en fire km bred sone som deler Koreahalvøya fra øst til vest.
Etter delingen
I Sør-Korea ble det avholdt FN-overvåkede valg før Republikken Korea ble proklamert, og Syngman Rhee ble tatt i ed som landets første president. I Nord-Korea ble den kommunistiske aktivisten og gerilja-lederen Kim Il-sung utpekt til Den demokratiske folkerepublikken Korea sin nye leder, med støtte fra Sovjetunionen.
Sovjetunionen trakk ut de fleste av sine soldater fra Nord-Korea i 1948, og amerikanske tropper ble trukket tilbake i 1949. All handel og samferdsel mellom de to koreanske statene stanset helt. Spenningen mellom de to regimene var sterk, og det fant sted mange grenseepisoder. 25. juni 1950 gikk soldater fra Nord-Korea over den 38. breddegrad, som markerte grensa mellom de to koreanske statene. Målet var å gjenforene Korea med militære midler, men aksjonen utløste i stedet den treårige Koreakrigen, som også ble den kalde krigens første større militære konflikt. Da konflikten startet, boikottet Sovjetunionen møtene i Sikkerhetsrådet, og benyttet derfor ikke sitt veto da rådet vedtok å anbefale FNs medlemsland å komme Sør-Korea til unnsetning med militære styrker. Sovjetunionen og den nye asiatiske nasjonen, Folkerepublikken Kina, støttet Nord-Korea, inkludert Folkets frivillige hær bestående av 270 000 frivillige kinesiske soldater. Etter at krigen hadde bølget fram og tilbake over Koreahalvøya, stabiliserte fronten seg i nærheten av den 38. breddegrad i 1951, en front som holdt seg nesten uendret de neste to årene, mens våpenhvilesamtaler ble holdt i grenseybyen Panmunjom. I 1953 ble det til slutt signert en våpenhvileavtale, en avtale den sørkoreanske presidenten Syngman Rhee nektet å signere på. Avtalen delte Koreahalvøya langs den demilitariserte sonen, og gav Sør-Korea en marginal fordel i form av vunnet landareal.
For koreanerne var krigen en katastrofe. To millioner koreanere døde, sivile og militære, en million på hver side, foruten nesten 600 000 kinesiske soldater og vel 40 000 soldater tilhørende FN-styrken. I tillegg kommer millioner av koreanere som ble splittet av den nye grensa, samt enorme materielle skader. Men en fredsavtale er så langt ikke signert, og de to koreanske statene er derfor fremdeles teknisk sett i krig.
Et studentopprør i april 1960 førte til at den autoritære presidenten Syngman Rhee ble tvunget til å trekke seg. Deretter fulgte en periode med ustabilitet, avbrutt av general Park Chung-hees militærkupp mot den da sittende og svake overgangsregjeringen. Park tok over presidentembedet inntil han ble skutt og drept i 1979: Park sørget for å dette i gang en rask utvikling av landets eksportindustri på bekostning av politisk frihet. Park ble kritisert for å være en brutal og hensynsløs militærdiktator, men til hans ettermæle hører en betydelig økonomisk vekst, med Japan som forbilde.
Etter Parks død ble landet igjen overlatt til politisk uro, og det hjalp ikke at opposisjonen mot Park var splittet da det ble gjennomført valg. I 1979 gjennomførte general Chun Doo-hwan et nytt militærkupp. Han tvang regjeringen til å utvide militærlovene til å gjelde hele landet, fram til da hadde Jeju vært unntaket. Universiteter ble stengt, politiske aktiviteter bannlyst og mediene sensurert. Chun ble president i 1980, noe som førte til omfattende demonstrasjoner for demokrati landet rundt, men spesielt i byen Gwangju. Chun sendte spesialstyrker til byen, og med brutal makt slo han ned Gwangju-opprøret.
Chun etablerte National Defense Emergency Policy Committee, og overtok presidentembedet i tråd med hans egen politiske plan. Chun-regjeringen styrte med hard hånd fram til 1987, da en student ved Seoul National University, Park Jong-chul, ble torturert til døde. 10. juni 1987 avslørte Catholic Priests Association for Justice hendelsen, som førte til den folkelige demokratibevegelsen der ikke bare studenter, men også arbeidere og folk flest demonstrerte landet rundt mot landets autoritære makthavere. Chuns eget parti, Democratic Justice Party og dets leder, Roh Tae-woo, gikk til slutt med på en avtale der presidentembedet skulle være direktevalgt. Roh vant valget med liten margin, mot de to ledende opposisjonspolitikerne Kim Dae-jung og Kim Young-sam.
I 1988 arrangerte Seoul Sommer-OL 1988. Landet ble medlem av Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling (OECD) i 1996. Sør-Korea ble rammet av Asiakrisa i 1997, men kom seg raskt, og fortsatte sin økonomiske utvikling, men med noe avtagende vekst.
En av de viktigste sakene i sørkoreansk politikk er forholdet til Nord-Korea. I en kontinuerlig propagandakrig hevder begge parter at en fører an i gjenforeningsbestrebelsene, mens de gjensidig avviser motpartens forslag. De to delene av landet har isolert seg totalt fra hverandre, det er ingen reisetrafikk, post – eller teleforbindelse. I et forsøk på å bryte med den tradisjonelle konfrontasjonspolitikken, etablerte president Kim Dae-jung det han kalte for solskinnspolitikken, som la større vekt på et fredelig samarbeid fram mot en fremtidig koreansk gjenforening.
I juni 2000 gjennomførte Kim Dae-jung et toppmøte med sin nordkoreanske motpart, Kim Jong-il i Pyongyang. Kim Dae-jung fikk Nobels fredspris for sitt arbeid for fred og forsoning i Sør-Korea og på Koreahalvøya senere samme år. Mange håpet at dette skulle føre til en permanent bedring av forholdene på den koreanske halvøy. På kort sikt ble forholdene bedre ved at det ble organisert langt flere familiegjenforeninger mellom familier som ble splittet som følge av Koreakrigen, samt økt kulturell og økonomisk kontakt, blant annet ved etablering av den felles-koreanske Kaesong industrialpark.
I 2002 arrangerte Sør-Korea og Japan fotball-VM, men det koreansk-japanske forholdet har senere surnet, grunnet begge nasjonenes krav om suverenitet over øyene Dokdo.
Forholdene mellom de to koreanske statene ble forverret da det konservative partiet, som hadde stilt seg kritisk til presidentene Kim Dae-jung og Roh Moo-hyuns solskinnspolitikk overfor Nord-Korea, fikk politisk flertall i Sør-Korea, først ved seier i presidentvalget i Sør-Korea 2007 da Lee Myung-bak ble valgt til sørkoreansk president, deretter i nasjonalforsamlingen året etter. Partiet og Lee Myung-bak går inn for en tøffere politisk holdning overfor Nord-Korea, og har blant annet stanset uoppfordret humanitær hjelp.
Senkningen av den sørkoreanske korvetten Cheonan 26. mars 2010, som Sør-Korea mener Nord-Korea stod bak, og det nordkoreanske bombardementet av Yeonpyeong 23. november 2010, har ført til et svært anstrengt forhold mellom de to koreanske statene.
Per 2019 hadde USA om lag 28 500 tropper i Sør-Korea. Om lag 41% av kostnadene til dette ble båret av Sør-Korea.
Statsoverhode og regjering
<div style="width:200px; border:2px groove silver; float:right; margin:0.5em 0 1em 1em; padding:5px 20px 10px 15px;"> Sør-Koreas presidenter (Liste)
Næringsliv
Sør-Korea har hatt en av verdens raskest voksende økonomier siden 1960, og er i dag Asias tredje største økonomi og verdens 12. største. Mange utviklingsland refererer til denne utviklingen som «Mirakelet ved Hanelva» og anser ofte landet som et forbilde. Sør-Korea er både på CIA World Factbook og IMFs liste over de mest avanserte økonomiene, og er i dag regnet som et høyinntektsland. I tillegg er landet medlem av Next Eleven som har etablert G20.
Sør-Korea er et av verdens teknologisk mest utviklede land, og er så langt det eneste landet i verden med en nasjonal infrastruktur bestående av 100Mbps Broadband Internet Access, Full HDTV Broadcasting, DMB, WiBro og 3rd Generation HSDPA. Sør-Korea er også verdens mest oppkoblede land, med 90 prosent av alle hjem knyttet til billig bredbånds Internett.
Sør-Korea er ledende innenfor elektronikk, det vil si alt fra datamaskiner, digital displays, elektroniske komponenter, mobiltelefoner og hightech gadgets. Utviklingen på elektronikk-området er drevet av de to industrikonsernene Samsung og LG. Landet er verdens tredje største produsent av stål og verdens femte største bilprodusent med Hyundai Kia Automotive Group i spissen. Landet er en av verdens største skipsbyggingsnasjoner, ledet av flere industrikonsern, i fremste rekke Hyundai Heavy Industries og Samsung Heavy Industries. Andre viktige industrier er roboter og bioteknologi, med verdens andre humanoid-robot, EveR-1 og verdens første klonete hund, Snuppy.
Kalender og helligdager
<div style="width:300px; border:2px groove silver; float:right; font-size:90%; margin:0.5em 0 1em 1em; padding:5px 20px 10px 15px;"> Offentlige fridager i Sør-Korea
Utdanning
Sør-Korea har niårig obligatorisk skolegang. Elevene begynner på skolen i seksårsalderen, og går seks år på barneskolen. Så fortsetter de i to treårs-stadier. Det første er obligatorisk, og der kan de velge mellom allmenne linjer og yrkeslinjer. De tre årene på videregående er ikke obligatoriske, men omkring 97 % velger likevel å gå dem, denne andelen er en av de største i Asia. Leseferdigheten hos voksne er 98 % og har økt med 20 prosentenheter de siste 20 årene.
I Sør-Korea anses utdanning som avgjørende for økonomisk og sosial suksess, og konkurransen er derfor hard. Mange deltar i ekstraundervisning i tillegg til den vanlige skolegangen. En faktor for dette er at avgangseksamen "Suneung" (수능) inneholder spørsmål som ikke dekkes i det offentlige skoleprogrammet og må derfor studeres via ekstraundervisning. I OECDs PISA-undersøkelse i 2006 kom Sør-Korea først i problemløsning, på tredjeplass i matematikk og syvende i naturfag. Sør-Koreas utdanningssystem er teknologisk avansert, og det var verdens første land som fikk landsdekkende høyhastighets fiberoptisk bredbånd til alle grunn- og videregående skoler. Ved hjelp av denne infrastrukturen har landet utviklet de første digitale lærebøkene i verden, som vil bli distribuert gratis til alle grunn- og videregående skoler i landet innen 2013.
En sentralisert administrasjon i Sør-Korea overvåker prosessen for opplæring av barn fra barnehage til det tredje og siste året på videregående. Skoleåret er delt inn i to semestre, det første starter i begynnelsen av mars og avsluttes i midten av juli, det andre går fra slutten av august til i midten av februar. Læreplanen er ikke entydig standardisert og varierer fra skole til skole.
De fleste sørkoreanske ungdomsskoler og videregående skoler har skoleuniformer. Guttenes uniformer består vanligvis av bukser og hvite skjorter, og jenter går i skjørt og hvite skjorter (dette kun gjelder i ungdomsskoler og videregående skoler).
Helsetilstand og levealder
Det offentlige trygdesystemet omfatter alderstrygd, uføretrygd og yrkesskadetrygd. Lege- og sykehusdekningen er dårligere enn i Nord-Korea, med én lege per 855 innbyggere, og én seng på sykehuset per 268 innbyggere, men kvaliteten er langt bedre i sør. Middellevealderen er blant de høyeste i verden, med 68 år for menn og 76 år for kvinner. Hjerte- og karsykdommer og kreft er de viktigste dødsårsakene.
Arbeidsliv
Arbeidsuken er på 40 timer for faste medarbeidere i bedrifter med minst 300 ansatte, disse har fri annenhver lørdag. Rundt 60 % av alle arbeidstakere har fremdeles en seks-dagers arbeidsuke på minst 48 timer. Gjennomsnittslønn i maskinindustrien er på 1860 $, og i kjemiindustrien 2640 $. Landet har en minstelønn på 450 $.
Væpnede styrker
Per 2019 hadde Sør-Korea om lag 600 000 soldater, de fleste av dem vernepliktige. Verneplikten gjelder kun for menn mellom 18 og 35, men kvinner kan også bli soldater om de vil. Men per desember 2017 var kun 1 100 soldater kvinner. Avhengig av gren varer plikten mellom 18 og 22 måneder. Siden 1973 kan idrettsfolk og klassisk musikk-utøvere bli fritatt fra verneplikten, men reglene er såpass strenge at kun om lag 45 gis hvert år.
Musikk, dans og drama
Sør-Korea har siden slutten av 1990 framstått som et popkulturelt sentrum i Asia. Musikkstilen «trot» dominerte Sør-Koreas musikkultur helt fram til 1980-tallet, da Cho Yong Pil introduserte koreanere til nyere musikk, med bruk av for eksempel synthesizer. Seo Taiji And The Boys var den første gruppen som oppnådde ikon-status i hjemlandet, og var med på å inspirere mange artister som senere skulle få fart på Koreas popkultur, kjent som K-pop. Mest kjent blant disse gruppene ble H.O.T., som har kreditert Seo Taiji spesielt som en inspirerende figur innenfor musikk da de var barn. H.O.T. skulle vise seg å dominere listene i Sør-Korea, og spredte seg raskt til andre land i Asia som Kina, og spesielt Japan. Etter at gruppen ble oppløst i 2001, har andre grupper som DBSK og Wonder Girls tatt over jobben, og har fortsatt med å spre sørkoreansk popkultur internasjonalt.
Bemerkelsesverdige artister: EXO, BTS, H.O.T., DBSK, SHINee, MBLAQ, Super Junior, 2AM og 2PM, B2ST(BEAST), Wonder Girls, Girls' Generation og FT island Se7en, Big Bang, 2NE1, Infinite, NCT, BlackPink, Red Velvet, Twice, Mamamoo, GOT7, Day6, Seventeen, SuperM
På samme tid som musikken for alvor fikk økt gjennomslag, fikk også TV-dramaene en kraftig økning i popularitet. Ingen spesifikk dramaserie har blitt tillagt æren for dette, men flere og flere mennesker fikk med seg TV-seriene som begynte å gå. Dette har på ingen måte stoppet, og koreanske TV-dramaer regnes i dag som et gigantisk marked. Koreansk TV-drama følger alltid et bestemt oppsett, men sjangeren og innhold kan variere mye. I de senere årene har det blitt mer og mer vanlig å kombinere musikkartister og TV-dramaer, som vi ser bevis på i for eksempel kjempehitten Boys Before Flowers, som viste artister fra SS501 og T-Max i hovedroller. Eksporten og populariteten i utlandet har bare økt de siste årene, og man regner DVD-er med disse dramaseriene blant de største eksportvarene Sør-Korea har.
Internasjonal innflytelse
Sørkoreansk musikk og kultur har etter hvert blitt mer populært også i Kina, uten at det har nådd de samme store høydene som i Japan. Kina har ikke prøvd å begrense inntaket, og viser noen av seriene i beste sendetid. Mongolia, Thailand, deler av Russland, Filippinene og Laos har alle blitt påvirket av sørkoreansk popkultur, og er vanligvis faste stoppesteder for artister på turné. I USA sender man nå koreanske TV-Serier i stater som California og New York, og flere unge amerikanere viser en stor interesse for asiatisk kultur generelt.
Idrett
Taekwondo stammer opprinnelig fra Korea, og er også landets nasjonalsport.
Eilif Dahl
Eilif Dahl (født 7. desember 1916 i Kristiania, død 17. mars 1993 i Oslo) var en norsk botaniker og politiker (Arbeiderpartiet).
Han tok examen artium i 1935. Allerede i 1936 var han med på en ekspedisjon til Svalbard, og i 1937 var han på en ekspedisjon til Sørvest-Grønland. Temaet for hovedfagsoppgaven fra 1942 var lav fra Sørvest-Grønland.
Dahl kom tidlig med i motstandsarbeidet under andre verdenskrig og var med i etterretningsorganisasjonen XU. Han flyktet til Sverige, og seinere til Storbritannia.
Etter krigen var han stipendiat ved Universitetet i Oslo og hadde forskningsopphold ved Cambridge, Yale og University of Michigan. Han ble stipendiat ved Norges landbrukshøgskole i 1953, og deretter dosent (1959) og professor (1965) i botanikk samme sted.
Selv om Dahl startet med å studere lav, var det som økolog og plantegeograf han er mest kjent. Han tok dr.philos.-graden i 1957 med en avhandling om vegetasjonen i Rondane. Han var opptatt av innvandringshistorien til de norske fjellplantene og var en av de mest ivrige tilhengerne av overvintringsteorien.
Dahl ble tidlig opptatt av miljøvern og engasjerte seg gjennom massemedia og foredragsvirksomhet. Undervisningen ved Landbrukshøgskolen var også viktig i dette arbeidet. Sammen med vennen og kollegaen Olav Gjærevoll fikk han stor betydning for samfunnsutviklingen på dette feltet.
Han satt i landsstyret for Arbeiderpartiet 1965–77 og var medlem i Ås kommunestyre i tre perioder. Han var formann i styret for Norsk utenrikspolitisk institutt 1978–86. Dahl var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1959.
Mohammed Sadique Khan
Mohammed Sadique Khan (også stavet Sidique) (født ca. 1974, antatt død 7. juli 2005) var en av de mistenkte etter terrorangrepet i London juli 2005. Han antas å ha utløst en selvmordsbombe, eller bragt med seg en tidsinnstilt bombe, som drepte syv mennesker og såret over 100 på et tog på Circle-linjen på Edgware Road undergrunnsstasjon. Dokumenter som tilhørte Khan ble funnet på dette toget.
Han var fra Dewsbury ved Leeds. Khan var gift og hadde en datter. Khans foreldre innvandret fra Gujarat i India.
Guatemalas flagg
Guatemalas flagg er himmelblått med et hvitt senterfelt med riksvåpenet. Flagget symboliserer at Guatemala befinner seg mellom Atlanterhavet og Stillehavet. Det hvite feltet representerer fred.
Det nåværende flagget skriver seg fra 1871, men fargene blått og hvitt går tilbake til flagget for Den mellomamerikanske føderasjon, som fra 1823 av omfattet det som nå er landene Guatemala, El Salvador, Honduras, Nicaragua og Costa Rica. Alle disse har blått og hvitt i sine flagg. Fargekombinasjonen er basert på Argentinas flagg.
Handelsflagget er uten riksvåpen.
Edward Drinker Cope
Edward Drinker Cope (født 28. juli 1840, død 12. april 1897) var en amerikansk zoolog, som arbeidet med paleontologi, herpetologi, iktyologi og sammenlignende anatomi.
Ingrid Ødegaard
Ingrid Ødegaard (født 31. januar 1977) er en norsk designer og forfatter bosatt i Trondheim. Hun er utdannet ved Edinburgh College of Art innen visuell kommunikasjon. I 2011 ga hun ut boken Kreativitet og Idéutvikling – Hvordan tro på 6 umulige ting før frokost.
Svart stråsekkspinner
Svart stråsekkspinner (Psyche casta) er en sommerfugl som tilhører familien sekkspinnere (Psychidae). Den er funnet nord til Hordaland i Norge. Hannen har velutviklede vinger og fjærformede antenner, hunnen er larvelignende.
Utseende
Hannen er en liten til middelsstor (vingespenn 10-14,5 mm), mørkbrun sekkspinner med fjærformede antenner. Disse er nesten halvparten så lange som forvingene. Hele insektet er mørkt sjokoladebrunt. Hunnen er brun, fet og larvelignende, 4–5 mm lang, med en tykk krans av brunhvit, ull-lignende hår (analull) rundt det bakerste kroppsleddet, bak dette stikker det ut et tynt, tre-leddet eggleggingsrør. Den bløte og tykke (eggfylte) kroppen holdes gjerne C-formet krummet. Antenner og fasettøyne er ganske reduserte, beina påfallende spinkle. Larven omgir seg med en 6-10 millimeter lang, rørformet, larvesekk som er kledt med stråbiter.
Levevis
Arten forekommer på enger og andre åpne områder, gjerne på lysninger i skogen. Larven spiser trolig mest blader fra løvtrær og busker, men også noe moser, lav og alger. Utviklingen er vanligvis ettårig, men kan ta to år under mindre gunstige vilkår. De voksne sommerfuglene er aktive om natten i juni-juli.
Utbredelse
Arten er vidt utbredt over store deler av den palearktiske sone fra Vest-Europa til Japan. Den er også innført til det nordøstlige Nord-Amerika. I Norge er den funnet nord til Hordaland og den nordlige delen av Oppland.
Knud Kirkeløkke
Knud Nielsen Kirkeløkke (født 10. november 1892, død 7. februar 1976) var en dansk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Kirkeløkke vant en olympisk sølvmedalje i turn under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i turn svensk system foran Sverige. Det var tre lag fra tre nasjoner med totalt 73 turnere som deltok i konkurransen. Sverige vant med 1363,833 poeng foran Danmark 1324,833 og Belgia på tredje og sisteplass med 1324,833 poeng.
Rørvikskartunnelen
Rørvikskartunnelen er en tunnel mellom Kabelvåg og Rørvika på Austvågøya, i Vågan kommune i Nordland. Tunnelen er 726 meter lang, og er en del av europavei 10. Tunnelen erstattet veien over Rørvikskaret, som i dag kan gås til fots. Byggingen av tunnelen tok hele 5 år, fordi tunnelbyggerne traff på en svakhetssone inne i fjellet. Fjellet raste ut, og det ble til slutt hull tvers gjennom fjellet fra skaret og ned til tunnelen. Inne i tunnelen ble det støpt et tykt tak i bruddsonen. Hullet oppe på skaret er omkranset av et høyt gjerde for å hindre at sauer eller folk skal falle ned. Gjennomslag i tunnelen kom 1. desember 1970, og den ble åpnet 8. november 1974. Det gamle veien nådde 140 meter over havet og det var problemer med snøstormer.
Marcos (bilmerke)
Marcos var en liten britisk bilprodusent. Selskapet ble stiftet i 1959 av Jem Marsh og Frank Costin. Costin hadde tidligere jobbet med De Havilland Mosquito jagerbombere, og derfra fikk han ideen om å bruke finér til ramma.
De har gjennom årene bygget biler til både motorsport og vei. Foreløpig siste nytt fra fabrikken var da de viste en modell i 2002, men den er ennå ikke i produksjon.
Ifølge Bilnorge.no var det i 2002 registrert syv Marcos i Norge.
Gammeltraktorens venner
Gammeltraktorens Venner, med undertittel Norsk Forening for Landbruksteknisk Historie, er en norsk landsdekkende forening som arbeider for bevaring, innsamling og formidling av informasjon om gamle traktorer og andre landbruksmaskiner. Gammeltraktorens venner hadde 1,530 medlemmer i 2010. Foreningen arrangerer hvert år Norgesmesterskap i veteranpløying. Medlemsbladet heter Stålstuten.
James D. Halsell
James Donald Halsell jr. (født 29. september 1956 i West Monroe, Louisiana) er en tidligere amerikansk astronaut i arbeide for NASA. Han har vært med på fem romfergeturer, bl.a en til Den internasjonale romstasjonen (ISS) og en til Mir. Han har logget over 52 dager i verdensrommet totalt. Han pensjonerte seg som astronaut i november 2006.
Veurne
Veurne (Furnes på fransk) er en kommune i den belgiske provinsen Vest-Flandern.
Gulgastruridae
Gulgastruridae er en familie med seksbeinte leddyr som hører til ordenen spretthaler (Collembola). Familien omfatter bare én art som plasseres innen gruppen Poduromorpha men trolig ikke er nært beslektet med noen andre nålevende spretthaler.
Levevis
Gulgastrura reticulosa er beskrevet fra huler i Sør-Korea.
Jens Lambæk
Jens Vedersø Stamp Lambæk (født 16. oktober 1899, 21. oktober 1985) var en dansk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Lambæk vant en olympisk sølvmedalje i turn under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i turn svensk system foran Sverige. Det var tre lag fra tre nasjoner med totalt 73 turnere som deltok i konkurransen. Sverige vant med 1363,833 poeng foran Danmark 1324,833 og Belgia på tredje og siste plass med 1324,833 poeng.
Fylkesvei 2792
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 107.
Kabardino-Balkaria
Kabardino-Balkaria er en av Russlands republikker og ligger i den nordlige delen av Kaukasus.
Republikken grenser til Stavropol kraj i nord, Nord-Ossetia i øst, Georgia i sør og Karatsjajevo-Tsjerkessia i vest.
Geografi
Kabardino-Balkaria ligger ved nordskråningen til den store Kaukasusfjellkjeden. Den nordlige delen er sletteland, men i sør stiger terrenget raskt opp mot flere fjelltopper over 5 000 meter, deriblant Elbrus på 5 642 meter som er Europas høyeste fjell. Gjennomsnittstemperaturen på slettene ligger på -4 °C i januar og 23 °C i juli. Nedbørsmengden i området er rundt 500 mm om året.
Raymond Briggs
Raymond Redvers Briggs (født 18. januar 1934 i Wimbledon i England, død 9. august 2022) var en britisk illustratør, tegneserietegner og forfatter. Han høstet stor popularitet og anerkjennelse blant såvel publikum som kritikere, barn som voksne. Han er kjent for Snømannen (The Snowman), ei bildebok i tegneserieform som første gang ble utgitt i 1978, og som siden ble filmatisert i en animasjon som sendes på TV hver jul. Andre bildebøker inkluderer Father Christmas (1973), Fungus the Bogeyman (1977) og When the Wind Blows (1982, filmatisert 1986) som handler om et middelaldrende ektepar i dekning etter en atomkrig. Briggs mottok flere litterære priser for arbeidene sine.
Christin Cooper
Christin Elizabeth Cooper (født 8. oktober 1959) er en tidligere amerikansk alpinist fra Ketchum i Idaho.
Coopers beste sesong var i 1982, da hun endte på tredjeplass sammenlagt i verdenscupen sammenlagt. Under verdensmesterskapet samme år tok hun tre medaljer (sølv i slalåm og storslalåm, bronse i kombinasjonen).
Under OL 1984 i Sarajevo vant hun sølv i storslalåm, og sikret dermed amerikansk dobbeltseier (gullmedaljen gikk til Debbie Armstrong). Da Christin Cooper la opp etter denne sesongen, 24 år gammel, hadde hun vunnet sju verdenscuprenn og stått på seierspallen 26 ganger.
El Segundo Cogen gasskraftverk
Må ikke forveksles med El Segundo gasskraftverk i samme delstat.
El Segundo Cogen gasskraftverk  er et varmekraftverk i Los Angeles County i California, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 137 MW, fordelt på 6 turbiner. Operatør er energiselskapet Chevron USA Inc. og gasskraftverket dekker kraftbehovet til El Segundo oljeraffineri.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1975, med utvidelser i 1987 og 1996. Alle turbiner med kogenerasjon. Brenselkilden er naturgass.
Extremadura
Extremadura er en autonom region vest i Spania. Den består av to provinser, Cáceres i nord og Badajoz i sør. Hovedstaden er Mérida, som ligger i Badajoz. Badajoz og Cáceres er henholdsvis Spanias største og nest-største provins.
I nord grenser Extremadura til Castilla y León, i øst til Castilla-La Mancha, i sør til Andalucía og i vest til Portugal.
Andre viktige byer i Extremadura er: Trujillo, Guadalupe, Plasencia, Alburquerque, Olivenza, Jerez de los Caballeros og Zafra.
Nasjonalordenen (Elfenbenskysten)
Nasjonalordenen (fransk: L’Ordre National) er en ivoriansk orden innstiftet 10. desember 1960 til belønning av særlige fortjenester og fremragende innsats for nasjonen. Ordenen er Elfenbenskystens fremste. Landets president er ordensherre og stormester.
Inndeling
Nasjonalordenen er inndelt i fem grader, etter mønster av den franske Æreslegionen:
Insignier
Ordenstegnet for Nasjonalordenen består av et rødkantet hvitt malteserkors. Midtmedaljongen er i gull og viser en elefant sett forfra omgitt av en palmekrans. Medaljongen er omgitt ev en grønn bord med innskriften «REPUBLIQUE» og «DE COTE D’IVOIRE» i hver sin halvsirkel. Reversen bærer en inskripsjon med landets motto «UNION, DISCIPLINE, TRAVAIL» (enhet, disiplin, arbeid). Korset er lagt på en krans. Ordenstegnene er like av utforming, men varierer i størrelse etter grad og er opphengt i bånd med ulik utforming.
Ordensstjernen består av ordenskorset med stråler i korsvinklene.
Ordensbåndet er helrødt.
Tildeling
Ordenen kan tildeles for sivil så vel som militær innsats. Den kan også tildeles utlendinger. Presidenten blir automatisk innehaver av storkors. Den som utnevnes til Nasjonalordenen må være minimum 30 år. For å komme i betraktning til ordenstildeling må man ha 15 års tjeneste bak seg i offentlig sektor eller 20 år i privat sektor. Bare personer med god karakter og med fulle sivile og politiske rettigheter kan tildeles ordenen. Utnevnelse skjer til ordenens laveste trinn, med mulighet for forfremmelse etter bestemte intervaller.
Ordenen kan også tildeles utlendinger og disse kan utnevnes direkte til høyere trinn enn ridder.
Utnevnelser skjer to ganger årlig, 1. januar og 7. august.
Terrorangrepet i Madrid mars 2004
Terrorangrepet i Madrid mars 2004 var koordinerte bombeeksplosjoner på flere pendlertog i Spanias hovedstad Madrid om morgenen 11. mars 2004. 191 mennesker ble drept og 1 460 skadet. Angrepet ble høyst sannsynlig utført av en islamistisk gruppe med tilknytning til Al-Qaidanettverket.
Innledning
Angrepet bestod av en koordinert serie på ti eksplosjoner som inntraff ombord på fire pendlertog i rushtiden. Totalt skal tretten bomber ha vært utplassert, men tre eksploderte ikke.
Antallet dødsofre var det høyeste i et terroristangrep i Europa siden Lockerbiebomben i 1988, og det verste i Spania etter borgerkrigen. Det høyeste antall ofre i landet i denne perioden var ved den baskiske separatistorganisasjonen ETAs bombing av et supermarked i Barcelona i 1987, hvor 21 omkom og 40 ble skadet.
I offisielle uttalelser etter angrepet ble ETA utpekt som ansvarlig. Organisasjonen nektet for at den hadde ansvar for angrepet. I løpet av kort tid dukket det opp bevis som pekte mot Groupe Islamique Combattant Marocain (GICM), en radikal islamistisk gruppe. I løpet av den neste måneden ble femten personer arrestert og syv andre brakt inn for avhør i forbindelse med angrepet.
Den 2. april forsøkte terrorister å sprenge skinnegangen til høyhastighetstoget AVE, men lyktes ikke med dette. Politiet identifiserte en leilighet i Leganés sør for Madrid som base for terrorister som stod bak både dette forsøket og Madridbombene. Tre mistenkte, Jamal Zougam, Serhane Abdelmaji og Jamal Ahmidan befant seg i leiligheten da politiet gikk til aksjon om kvelden 3. april. Da politiets aksjon startet utløste en av de tre en bombe som drepte alle de tre mistenkte og en politimann.
Etterforskere fant senere ut at eksplosivene i Leganés var av samme type som var brukt i Madrid og i det mislykkede angrepet på AVE-toget. Det er antatt at de tre som omkom i Leganés var ansvarlige for begge aksjonene. Det er også antatt at andre involverte fortsatt er på frifot og per juli 2005 pågår etterforskningen fortsatt. En av de mistenkte, Mustafa Setmariam Nasar, ble også navngitt i forbindelse med etterforskningen av terrorangrepet i London juli 2005.
Angrepet
'' Alle tidspunkter er angitt i lokal tid, som tilsvarer norsk tid. ''
23. mars ble det annonsert at det endelige antall ofre var 191 omkomne (hvorav 13 eller 14 døde av skadene på senere tidspunkt), og 1 460 skadede. 100 var fortsatt på sykehus på dette tidspunkt. Det hadde tidligere blitt anslått at det var 202 døde, men dette skyldte feilidentifisering av legemsdeler.
41 av dødsofrene kom fra tretten land utenfor Spania: Romania (15), Ecuador (5), Peru (5), Polen (4), Colombia (3), Honduras (2), Bulgaria (1), Chile (1), Cuba (1), Den dominikanske republikk (1), Guinea-Bissau (1), Frankrike (1) og Marokko (1).
Det ser ut til at det var planlagt at bombene skulle gå av omtrent samtidig, mens togene sto inne på stasjonene. Men toget som eksploderte ved Téllezgaten ble stående og vente på grønt signal, og bombene gikk derfor av utenfor stasjonen. Ifølge eksperter var sprengkraften i bombene nok til at dersom alle hadde gått av (to av de på toget ved Téllezgaten gikk ikke av) og begge tog hadde vært inne på stasjonen, ville taket på stasjonen antagelig rast og antallet ofre ville blitt mye høyere.
De to udetonerte bombene ved Téllezgaten og en på toget ved El Pozo ble desarmert og analysert. De var koblet til mobiltelefoner, og skulle gå av når alarmen gikk. På El Pozo-bomben som ikke detonerte ser det ut til at den var stilt tolv timer feil.
Det ser ut til at samtlige bomber var skjult i ryggsekker. Det ble først hevdet av sprengstoffet var titadine, en form for komprimert dynamitt som har blitt brukt av ETA i senere år. Etterforskningen viste at det ikke var dette stoffet som var brukt, men Goma-2, et spansk sprengstoff som ETA ikke har brukt siden 1980-årene.
Politiet fikk tips om tre maskerte personer som hadde oppført seg mistenkelig ved Alcalá de Henares mellom 07.00 og 07.10. En varebil ble funnet utenfor stasjonen, med detonatorer, lydbånd med vers fra Koranen og mobiltelefoner. Pendlerlinjen som alle togene kjørte på starter i Alcalá de Henares, som er en soveby med lave bokostnader hvor de fleste innbyggerne er innvandrere og studenter.
Etterforskning
24. mai 2005 ble tre personer pågrepet i Spania, to i Madrid og den tredje i Granada, mistenkt for å ha deltatt i angrepet.
Den 26. juli 2005 pågrep fransk politi to personer i byen Lille. De var ettersøkt av spansk politi for en eller annen form for medvirkning til angrepet.
Foreningen Retten til en verdig død
Foreningen Retten til en verdig død (tidligere Landsforeningen Mitt Livstestamente) ble stiftet i 1977 og jobber for økt utbredelse og respekt for «livstestament» og for aktiv dødshjelp (eutanasi).
Foreningen har rundt 3500 medlemmer og ledes av Ole Peder Kjeldstadli.
Frode Revhaug
Frode Revhaug (født 23. januar 1957 på Frosta i Nord-Trøndelag) er en norsk forretningsmann og politiker (H). Han er fra 2019 ordfører i Frosta kommune. Han var også ordfører fra 2009 til 2011.