cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ole Vig videregående skole
Historie
Den første middelskolen i Stjørdal ble etablert av cand.theol. Wærnes i 1889. Etter noen års opphold etablerte Gabriel Stabell sin private middelskole på Øyan i 1902. Skolen flyttet i 1910 til Marinelund, hvor den fra 1919 ble videreført av Arnt Straumann. I 1930 ble eiendommen kjøpt av cand.mag. Andreas Stenseth, som drev middelskole med internat frem til okkupasjonen. Stenseth var også bestyrer ved den tekniske aftenskolen som ble etablert i 1930, og som ble forløperen til Stjørdal yrkesskole.
Som et nokså stort distrikt med sterke skoletradisjoner var Stjørdal på tale som sted for et nytt landsgymnas, men tapte for Orkdal, hvor Orkdal landsgymnas ble etablert på gården Follo i 1923.
I 1950 ble den private middelskolen til Stjørdal interkommunale realskole, drevet i samarbeid mellom Stjørdal, Skatval, Lånke, Hegra og Meråker kommuner. I 1962 ble Stjørdal, Skatval, Lånke og Hegra kommuner slått sammen til nye Stjørdal kommune, og Meråker etablerte sin egen realskole. Den interkommunale realskolen satte fart på diskusjonen om et gymnas i Stjørdal, og i 1959 kom den første konkrete innstillingen. Høsten 1963 vedtok Stjørdal kommunestyre planene for et gymnas i tilknytning til Stjørdalshallen, som var under oppføring. De første gymnasklassene kom i gang i 1964, før det nye bygget var ferdig, samtidig som realskolen ble utvidet. I januar 1966 ble gymnasbygningen innviet. I 1976 skiftet Stjørdal gymnas navn til Ole Vig videregående skole, etter lov om videregående opplæring av 1974. I samme periode tok også Stjørdal videregående skole i bruk nye lokaler, side om side ved Ole Vig videregående skole.
Rektorer
Stjørdal yrkesskole/Stjørdal videregående skole:
Ole Vig videregående skole (etter 1997):
Internasjonalt samarbeid
Skolen har hatt mange internasjonale kontakter og samarbeid etter sammenslåingen i 1997, både innenfor og utenfor internasjonale utvekslingsprogrammer. Formgivingsfag hadde et omfattende samarbeid med Leonardo da Vinci Gesamtschule i Tyskland fra 1997, og hotell- og næringsmiddelfag samarbeidet med en skole i provinsen Ascoli Piceno i Italia 2000–2002. Helse- og sosialfag deltok i et prosjekt knyttet opp mot en skole i Rheinland-Pfalz i Tyskland i samme tidsrom. Siden 2002 har det vært samarbeid med skoler i Norden, Tyskland, Storbritannia, Spania, Bosnia, Kenya, Sør-Afrika, Guatemala og Thailand.
Heliozela
Heliozela spp. er en slekt av sommerfugler som hører til familien bladhullmøll (Heliozelidae). Tre arter er funnet i Norge. Det er gjort få funn, men disse små møllene blir lett oversett og er trolig vanligere enn tallet på funn skulle tyde på.
Utseende
Små (vingespenn 5 – 7 mm for de artene som forekommer i Norden), slanke, mørke møll. Antennene er trådformede, rundt halvparten så lange som forvingen. De artene som finnes i Norden er mørkt brunlige eller gråaktige, ofte med små, lyse flekker på forvingen.
Levevis
Hunnene legger egg på ulike løvtrær. De artene som forekommer i Norge, har larver på henholdsvis eik (Heliozela sericiella), or (Heliozela resplendella) og bjørk (Heliozela hammoniella). Larven lager en gangmine i bladet, ofte i eller langs midtnerven, når den er utvokst, skjærer den ut et ovalt bladstykke som den bruker til å lage seg et hylster, og firer seg ned på bakken. Larven etterlater dermed et karakteristisk, ovalt hull i bladet ved siden av den tomme minen. De voksne sommerfuglene flyr om dagen.
Utbredelse
Slekten er utbredt over det meste av Jorda, men hovedtyngden av artene lever i Australia.
John Rhodes
John Rhodes (født 18. august, 1927 i Wolverhampton, England) er en tidligere racerfører som i kjørte Formel 1 i en Cooper. Han kjørte bare et løp, Storbritannias Grand Prix 1965, et løp han måtte bryte grunnet tenningproblemer og fikk dermed aldri noen poeng. Han kjørte en Cooper T60, anskaffet av tidligere Formel 1-fører Bob Gerard.
Creuna
Creuna AS er et norsk kommunikasjonsselskap. Selskapet har til sammen fem kontorer med til sammen nærmere 300 medarbeidere i Norge, Sverige og Danmark, hvorav 85 holder til på Skøyen i Oslo.
Tjenesteområder
Blant Creunas tjenesteområder er merkevarebygging, markedsføring, kommunikasjon, e-handel, brukeropplevelse, søkemotormarkedsføring og webanalyse.
Historie
Creuna ble etablert i 1997. I 2002 etablerte Creuna seg i Sverige under navnet Creuna AB, og selskapet var en videreføring av Razorfish Sverige AB.
I 2008 fusjonerte Creuna Norge med kommunikasjonsselskapet Cobra.
HTC Gratia
HTC Gratia er en mobiltelefonen som er lansert av HTC innen Android-plattformen.
Gratia er en av de mindre HTC-modellene, og ble lansert i november 2010 i Norge.
Natriumnitritt
Bruk som tilsetningstoff
Natriumnitritt er vanlig tilsetningsstoff i kjøtt i noen land. I Norge er bruken av natriumnitrit omdiskutert, men ikke forbudt. Grunnen til skepsisen er at natriumnitritt kan gjennomgå en kjemisk reaksjon i magen og bli giftig. Men likevel brukes stoffet flittig i utlandet, fordi stoffet er særdeles effektiv mot giften botulinumtoksin.
Natriumnitritt tilsettes i små doser i saltlaken til et produkt, og ikke rett i produktet. Forholdet natriumnitritt tilsettes i er avhengig av hva det skal brukes til. De fleste kjøttprodukter skal ha et forhold på 6g natriumnitritt per kg koksalt, men til produksjon av posteier og leverpølser er det satt ned til 3g/kg.
Winter Island
Winter Island er en liten øy i Antarktis, beliggende i øygruppen Argentine Islands i Wilhelm Archipelago. Den har en utstrekning på 900 ganger 200 meter, og ligger 200 meter nord for Skua Island.
Winter Island ble navngitt under British Graham Land Expedition (BGLE) 1934–37, som benyttet øya som vinterbase i 1935. I 1947 etablerte Falkland Islands Dependencies Survey en base her, Base F (Argentine Islands). Hovedbygningen ble reist på tuftene etter hytta til BGLE. Den ble navngitt «Wordie House» etter James Wordie, et av medlemmene på Ernest Shackletons Endurance-ekspedisjon, som besøkte basen i byggeperioden. Wordie House har blitt restaurert og er oppført på antarktistraktatens liste over historiske steder og kulturminner i Antarktis.
Stasjonen flyttet til naboøya Galindez Island i mai 1954 og endret i 1977 navn til Faraday Station.
MF «Sunnhordland»
MF «Honningsvåg», MF «Sunnhordland» (2000–2008), nå MF «Gökçeada I» er en bilferge bygget i 1993 for Finnmark Fylkesrederi og Ruteselskap, Hammerfest. Det er søsterferge til MF «Vikingen», MF «Hardingen», MF «Svanøy» og MF «Møysalen». Fergen er eid av rederiet Unicorn Petrol Ve Kimya Tic Sa i Tyrkia.
Universidad Austral de Chile
Universidad Austral de Chile er et universitet i Valdivia i Chile. Universitetet ble grunnlagt i 1954.
Salgstrofeer i musikkbransjen
Det utdeles salgstrofeer i musikkbransjen for antall solgte og strømmede enheter (album, musikk-DVD-er og singler). Det er bransjeforeningene i hvert land som står for tildelingen, men plateselskapene må som regel betale en sum for å få sertifisert antall enheter og for selve trofeet. Antall salg eller forsendelser som kreves for slike tildelinger, varierer fra land til land.
Norge
I Norge er det bransjeforeningene IFPI og FONO som tildeler trofeer. I Norge er det to typer sertifiseringer: gull og platina. Disse deles ut på grunnlag av antall fysisk solgte, digitalt solgte og strømmede enheter. Tallene i tabellen er antall enheter. For album tilsvarer 1000 strømminger 1 enhet, mens én nedlastning eller ett fysisk salg er 1 enhet. For at strømming skal regnes inn i album-grunnlaget, må minst seks spor på albumet være strømmet i løpet av samme dag. For singler er én strømming 1 enhet, mens én nedlastning tilsvarer 100 enheter.
Historie
Kravene for trofé har blitt endret i takt med den teknologiske utviklingen. I den norske platebransjens barndom ble det delt ut troféplater i tre klasser: sølvplate for 25,000 solgte plater, gullplate for 50,000 solgte plater og platinaplate for 100,000 solgte plater. I 1993 ble dagens sertifiseringsordning innført i Norge. Sølvtrofeet ble faset ut, og det ble satt egne salgskrav for album og singler. Et album måtte selge 25,000 eksemplarer for å oppnå gullsertifisering, og 50,000 eksemplarer for platina. En singel måtte selge henholdsvis 20,000 og 40,000. I juli 2002 ble kravene redusert til 20,000 og 40,000 eksemplarer for musikkalbum, og henholdsvis 15,000 og 25,000 eksemplarer for singler.
Fra 1. januar 2018 innførte IFPI nye trofégrenser – basert på fysisk salg, digitalt salg og nettstrømming. Grensene gjelder alle utgivelser, uavhengig av utgivelsestidspunkt.
USA
Før 1. januar 1989, ble gull tildelt ved én million solgte singler og platina ved to millioner solgte singler.
Storbritannia
I Storbritannia er det British Phonographic Institute som tildeler trofeer.
Før 1. januar 1989 ble singler tildelt sølv for 250 000 solgte eksemplarer, gull for 500 000 solgte eksemplarer og platina for én million solgte eksemplarer.
Tyskland
I Tyskland er det Bundesverband Musikindustrie/Bundesverband Phono som tildeler trofeer.
Før 24. september 1999 ble et album tildelt gull for 250 000 solgte eksemplarer og gull for 500 000 solgte eksemplarer. Fra 24. september 1999 til 31. desember 2002 ble et album tildelt gull for 150 000 solgte eksemplarer og platina for 300 000 solgte eksemplarer.
Frem til 31. desember 2002 ble singler tildelt gull for 150 000 solgte eksemplarer og platina for 300.000 solgte eksemplarer.
Med bruk av digitale nedlastinger kan musikksingler være kvalifisert for sertifisering.
Kilder
Schallplattenauszeichnung
Palestinas flagg
Palestinas flagg ble opprinnelig utformet av Hussein bin Ali, Sharif av Mekka for det arabiske opprøret mot Det ottomanske riket i 1916. I 1917 var palestinerne først ute med å heise dette flagget til den arabiske nasjonalbevegelsen, og senere som det palestinske flagget. Flagget ble på nytt tatt i bruk som flagget til det palestinske folket i 1964 av PLO, og 15. november 1988 tok PLO flagget i bruk som flagget til staten Palestina. I dag er flagget i utstrakt bruk i områdene som administreres av den palestinske selvstyremyndigheten.
Flagget består av tre like brede vannrette striper (svart, hvitt og grønt ovenfra og ned), med en rød trekant. Flagget er nesten identisk med flagget til Ba'th-partiet og svært likt flaggene til Vest-Sahara (SADR) og Jordan.
Penisring
Penisring er et enkelt og effektivt sexhjelpemiddel som kan brukes for å forsterke ereksjonen ved samleie og gi en langvarig ereksjon.
Ikonoklasme
Ikonoklasme eller billedstorm er ødeleggelse og fjerning av bilder, synlige symboler og monumenter på grunn av religiøse eller politiske oppfatninger. Betegnelsen «ikonoklasme» brukes i første rekke om den kristne billedstriden og -ødeleggelsen i Det bysantinske riket 726–843, men brukes også om ideologisk vandalisme i andre sammenhenger og perioder, både i forbindelse med kirkereformasjonen på 1500-tallet, Sovjetunionens fall 1991 og IS-statens sprengning av religiøse monumenter, og om enhver fanatisk ødeleggelsestrang i møte med andre sedvaner under den tvungne gjennomføringen av «rette» moralske, praktiske, språklige eller andre kulturkonvensjoner. Begrepet kan dessuten benyttes om «billedfiendtlighet» og «bekjempelse av billeddyrkelse» generelt, særlig i jødedom, kristendom og islam.
Billedforbud i Bibelen og antikken
Dette billedsynet preget oldkirken. Fra antikken har en også en mengde fortellinger om statuer som en måtte lenke fast så de ikke skulle flykte, noen som nikket med hodet, noen som svettet, gråt, skremte folk, slo folk, ja, til og med drepte folk. I folks tro bodde guddommen eller gudens ånd i statuen. En måtte derfor prøve å uskadeliggjøre dem, så de ble gravd ned, pisket, kastet på havet, eller en prøvde å uskadeliggjøre dem med å risse inn korsets tegn.
Egyptologer påpeker at skader på gammelegyptiske statuer kan skyldes, i tillegg til slitasje og tilfeldige hendelser, at neser, ører, navn og armer bevisst ble hogd bort for å slette minner, ødelegge ettermæler og frata bilder og statuer magisk kraft som blant annet portal til gudene.
Ikonoduler og ikonoklaster
De som kjempet for bildet ble kalt ikonoduler, billedtjenere eller ikonofile, billedelskere, mens de som var imot ble kalt ikonoklaster, billedstormere.
Ikonoklastene ønsket å ødelegge eller hvitkalke alle eksisterende bilder med kristne motiv, og et totalt forbud mot å lage nye religiøse bilder. Diskusjonen var først og fremst om bildet av Kristus, men gjaldt etter hvert også alle andre hellige personer og vesener. Det var frykt for misbruk av religiøse bilder til en form for avgudsdyrkelse som var bakgrunnen, ikke kunstfiendtlighet. Dette kom av at bildene ble brukt aktivt, de ble spurt til råds og en bad til dem. Det finnes en beretning om en kone som skrapte malingen av et bilde av helgenene Kosmas og Damian, rørte malingen ut i vann og brukte dette som medisin. Det var blant annet denne bruken av bilder en var imot.
Ikonodulene så på ikonene som en menneskeliggjørelse av Guds ord, og at fremstillinger av Kristus inngår i kirkens tradisjon.
Ikonoklasmen i Bysants 726–843
Ikonoklasmen som periode går fra 726–843 og er et skille mellom den tidlig-bysantinske og den mellom-bysantinske perioden i kunsthistorien.
Det er vanlig å dele den bysantinske ikonoklasmen inn i:
Ikonoklasmen ble innført av keiser Leo III (717–741).
Leos sønn Konstantin V (741, 743–775) var enda mer i mot bilder.
Det var nå forbudt også å eie et bilde av en hellig person.
Kunsten under ikonoklasmen
Det var først og fremst kirkene i Konstantinopel som ble rammet av ikonoklasmen. Men ikke all kirkekunst ble ødelagt. Noen steder ble de bare tildekket som, for eksempel i Hosios David i Thessaloniki. Det ble laget noe kunst under ikonoklasmen. Dette var mest profan kunst, men også en del kirkekunst med konvensjonelle motiv som blomster og dyr. Det kan se ut som om det var to påvirkninger til denne kunsten: Profan kunst fra antikken og kunst fra Iran og tidlig islam. Det meste av dette er ødelagt, men en del kan rekonstrueres fra litterære kilder.
Nesten det eneste kristne motivet som var tillatt var korset. I noen tilfeller erstattet det tidligere motiv, spesielt Kristusmotiv og Maria med barnet i apsidene. Det ble også brukt mye gull. Et eksempel på dette finnes i Irenekirken i Istanbul. Her er apsiden med korset bevart. I andre kirker ble korsene erstattet med andre motiv etter ikonoklasmen, som i Hagia Sofia i Istanbul, som i apsiden har noen av de første figurmosaikkene som ble laget etter ikonoklasmen.
Eksterne lenker
Εικονομαχία
Usbekistan under Vinter-OL 2010
Usbekistan under Vinter-OL 2010. Tre sportsutøvere fra Usbekistan deltok under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada 12. til 28. februar 2010.
Paradise Valley
Paradise Valley er en by i Maricopa County i Arizona, ikke langt fra delstatshovedstaden Phoenix. Paradise Valley er en av Arizonas mer eksklusive steder å bo, med en gjennomsnittlig boligpris på 1,74 millioner USD. Mange boliger overstiger også 5 millioner, og noen 20 millioner. Kjente personer som Rob Halford, Mike Tyson og Dan Quayle bor her, mens Barry Goldwater døde her i 1998.
Gunnar Ohrlander
Gunnar Ohrlander (født 18. mai 1939, død 31. mars 2010) var en svensk journalist og forfatter.
Ohrlander var også kjent under pseudonymet Doktor Gormander, hvis satiriske penn virket i svenske aviser som Gnistan, Aftonbladet og Flamman.
På 1970-tallet var han også aktiv som dramatiker. Han arbeidet med Fria Proteatern, og skrev blant annet NJA-pjäsen. Ohrlander var redaktør for SKPs avis Gnistan i perioden 1975-1976. I 1990 ble han tildelt Svenska Deckarakademins debutant-diplom.
Han var gift med Helena Henschen.
Gøtuvík
Gøtuvík (dansk: Gøtevig) er bukt på østsiden av Eysturoy på Færøyene som har innløp mellom Gøtunes i nord og Mjóvanes i sør. Avstanden fra Gøtunes og inn er bare om lag 6 kilometer, mens på sørsiden er lengden 11 km.
Bukta er omgitt av fjell på nord- og sørsiden og bebyggelsen er samlet i de tre bygdene Norðragøta, Gøtugjógv og Syðrugøta i bunnen. Det ligger flere anlegg for fiskeoppdrett i bukta.
Warszawa
Warszawa (historisk norsk Varsjava og Warschau) er hovedstad og største by i Polen. Byen har status som distriktsnivåby, og er et viktig senter for kultur, vitenskap, politikk og industri. Warszawa ligger ved elven Wisła, cirka 350 km sør for Østersjøen like langt nord for Karpatene. Sammen med omkringliggende områder utgjør den Warszawa-agglomerasjonen med 2 900 000 innbyggere. Byen, som også er hovedstaden i det masoviske voivodskap, er hjemstedet for rundt 66 institusjoner for høyere utdannelse (blant annet Uniwersytet Warszawski og Politechnika Warszawska), over 30 teatre (Nasjonalteateret, Nasjonaloperaen og Nasjonalfilharmonien), samt mange industriselskaper innen blant annet stålproduksjon, elektroteknikk og bilindustri. Warszawas gamleby er skrevet inn på UNESCOS liste over verdens kulturarv.
Byen er internasjonalt kjent for å ha gitt navnet til Warszawapakten, Warszawakonvensjonen og Warszawatraktaten.
Historie
Navnet Warszawa kommer fra eiendomsformen til navnet Warsz (kortformen til navnet Warcisław), altså Warszowa eller Warszewa. Folkeetymologi avleder derimot navnet fra fiskeren Wars og Wisła-sirenen Sawa, kjent fra en populær legende.
Warszawa gjør seg gjeldende blant Europas hovedsteder ikke for sin størrelse, alder eller skjønnhet, men snarere for sin uforgjengelighet. Byen sammenlignes ofte med en føniks som gang på gang har gjenoppstått fra askene. Etter å ha lidd enorm skade under krigene med Sverige og Preussen 1655–1656, ble den igjen overfalt i 1794, da den russiske armeen massakrerte bydelen Pragas befolkning. Warszawas mest bemerkelsesverdige overlevelse var allikevel gjenoppstandelsen etter nærmest fullstendig ødeleggelse under andre verdenskrig.
Byen fikk byrettigheter (Magdeburg-rettigheter) i 1334. Den ble sete for hertugen av Masovia, og i 1596 ble den hovedstad for det svenske Vasa-dynastiet som hersket over Polen-Litauen. Byen har gjennom historien vært okkupert av mange naboland, deriblant Sverige, Tyskland og Russland.
Under andre verdenskrig var Warszawa skueplass for Warszawaoppstanden i 1944 som varte i 63 dager, der den polske undergrunnshæren kjempet for å befri hovedstaden fra de tyske okkupantene. Den første uken gikk det hardest ut over forstedene Wola og Ochota på vestsiden av byen, enda de var uten militær betydning og bestod av boligkvarterer med innslag av fabrikker, offentlige bygg og sykehus. Under fremrykningen til SS-brigade «Dirlewanger» og Kaminski mot sentrum, gikk disse løs på sivilbefolkningen i stedet for på hjemmestyrkene som faktisk beskjøt dem. I 5-6 dager ble sivile i et antall av minst 40 000 drept – noen slept ut på gaten og stukket i hjel med bajonetter; en stor flokk ble jagd inn på en kirkegård og meid ned med maskingevær; sykehuspasientene ble drept i sengene sine; gravide kvinner buksprettet og partert; barna hakket i småbiter. Husene ble deretter brent ned.
Etter massiv gjengjeldelse fra tyskerne og deres allierte tropper, mistet over 250 000 mennesker livet (mer enn ved bombingen av Hiroshima og Nagasaki tilsammen), hvoretter byen ble systematisk ødelagt. Den sovjetisk Røde armé unnlot med hensikt å unnsette byen, historikeren Norman Davies beskriver det som «i bunn og grunn var den et sent eksempel på et de facto samarbeid mellom nazister og sovjetere». Den gjenlevende polske befolkning ble internert i tyske leirer frem til en ny okkupasjon i Den røde armés regi. Mange av de historiske gatene, bygningene og kirkene er siden blitt gjenoppbygd.
Bygninger
Gamlebyen i Warszawa (polsk Stare Miasto) er det eldste historiske distriktet i den polske hovedstaden, og en av byens viktigste turistattraksjoner. Gamlebyen ble skrevet inn på UNESCOs liste over verdens kulturarv i 1980, som et eksempel på en nesten fullstendig gjenoppbygning av et historisk kulturminneområde, etter ødeleggelsene under andre verdenskrig. De viktigste severdighetene i Gamlebyen er Slottsplassen med Kongeslottet, Sigismundsøylen og Kobbertakspalasset, Gamlebytorget med mursteinshus, Bymurene med Portfestningen, St. Johannes døperens katedral, Jesuittkirken og St. Martin kirke.
Nigel Tranter
Nigel Tranter (født 23. november 1909 i Glasgow, død 9. januar 2000) var en skotsk historiker og forfatter av populære romaner med motiv fra skotsk historie.
Warszawa
Bygninger
Noen øvrige kirker i Warszawa er St. Florian og St. Mikael katedralbasilika, St. Anna kirke, og St. Aleksander kirke. St. Aleksander Nevskij-katedralen var en katedral som stod kun 15 år før den ble revet ned i 1924-1926. En av de rikeste magnatresidenser i Warszawa var Branicki-palasset i nærheten av Kongeslottet.
Nigel Tranter
Bakgrunn
Nigel Tranter ble født i Glasgow og ble utdannet i Edinburgh i regnskapsførsel og arbeidet i forsikringsselskapet Scottish National Insurance Company, som ble grunnlagt av hans onkel. I 1933 giftet han seg med May Jean Campbell Grieve og fikk to barn, Frances May og Philip. Han var deltok artilleriet og var stasjonert i East Anglia under den andre verdenskrig.
Forfatterskap
Helt siden barndommen hadde han en stor interesse for festninger og slott og deres historie. I 1935, i en alder av 35 år, utga han sin første bok, The Fortalices and Early Mansions of Southern Scotland. Etter forespørsel fra sin kone skrev han sin første roman, In Our Arms Our Fortune, som ble refusert av forleggerne.
Den første romanen som ble utgitt, Trepass, i 1937, fikk han ingen betaling for ettersom forlaget gikk konkurs. I løpet av de neste årene skrev han flere bøker med et innhold som var romantisk og eventyrlig og hvor handlingen kretset rundt fiktive personer i ulike epoker i Skottlands historie. Han skrev også flere westernbøker under pseudonymet «Nye Tredgold» for å skaffe større inntekter for familien.
Mellom 1962 og 1971 utga han et bokverk om landemerker i fem bind, The Fortified House in Scotland, som dekket historien og strukturen for hvert eneste festning og slott i Skottland, 663 bygninger i alt og fortsatt verd å lese for dem som har interesse i dette emnet.
Mens han drev forskning på slott oppdaget Tranter at det var mange figurer og hendelser i skotsk historie som kunne bli benyttet som grunnlag for romaner, og som han forsøkte å gjøre så troverdige som mulig. Det var den retning som han forfatterskap tok fra og med The Master of Gray i 1961 som fortalte historien om Patrick av Gray og hans konspirasjon for frigjøre Maria Stuart. Han fortsatte i denne retningen inntil han døde, utga flere romaner basert systematiske historiske undersøkelser og disse romanene har fått et vidt publikum.
Rosenkrans
En rosenkrans er et perlekjede, som fungerer som bedekrans og tellekjede for rosenkransbønnen, også selv kalt rosenkransen. Rosenkransbønnen er en av de viktigste tradisjonelle romersk-katolske bønner, men bruken av bønnen har, i likhet med andre tradisjonelle praksiser, blitt mindre etter Andre Vatikankonsil. Den fikk dog et betydelig oppsving under pave Johannes Paul II, som utropte året mellom oktober 2002 og oktober 2003 til Rosenkransens år, og som la til fem nye mysterier i det apostoliske brevet Rosarium Virginis Mariae.
Rosenkransen
Kransen består av fem ganger ti perler (hver gruppe kalles en dekade) og en perle mellom hver dekade i selve kransen samt 5 perler (1 + 3 + 1) som henger ned fra kransen. Strengen som henger ned er normalt festet i en medaljong, hvor det gjerne er bilde av jomfru Maria. Nederst henger et krusifiks. Mellomperlene og de to enkeltstående på strengen kalles gjerne «store perler», selv om de på mange kranser er av samme størrelse som resten.
Rosenkransen består av to deler, forskjellige, men allikevel uadskillelige – meditasjonen over mysteriene og resitasjonen av bønnene. Meditasjonen i rosenkransen kalles rosenkransens sjel, mens resitasjonen kalles kroppen.
Limenitis
Limenitis er en slekt av sommerfugler som tilhører underfamilien Limenitidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Gruppen består for det meste av store, kraftige arter. De er gode flygere og seiler gjerne på stive vinger. Slekten er den eneste representanten for Limenitidinae i de nordlige områdene. I Norge finnes arten ospesommerfugl (Limenitis populi).
Rosenkrans
Rosenkransbønnen
Bønnen består av :
I tillegg er det vanlig at man mediterer over mysterier knyttet til jomfru Marias og Jesu liv hentet fra Det nye testamente. Det finnes tre tradisjonelle sett á fem mysterier, og i tillegg «Lysets mysterier» som pave Johannes Paul II innførte.
De første, tradisjonelle 15 mysteriene ble standardisert på basis av en lang tradisjon, av pave Pius V på 1500-tallet. Disse var delt inn følgende tre sett: De glederike mysterier, De lidelsesfulle mysterier og De herlighetsfulle mysterier. De forskjellige settene brukes på forskjellige dager. Tradisjonelt sett skulle De glederike mysteriene mediteres over på mandager og torsdager, De lidelsesfulle mysteriene på tirsdager og fredag, De Herlighetsfulle på onsdager, lørdager og søndager, men etter at Lysets mysterier trådte i kraft i 2002 mediteres disse over på torsdager, og på lørdager mediterer man over De glederike i stedet for De herlighetsfulle.
Limenitis
Utseende
Store (vingespenn 70–110 mm), robuste sommerfugler med ganske store vinger. Vingene er vanligvis mørkebrune med lyse bånd eller flekker, ofte med et visst metallisk skimmer. Forvingene er avrundet trekantede og forholdsvis smale. Vingenes ytterkant er vanligvis bølgete. Vingenes underside har et mønster som ligner oversidens, men grunnfargen er lysere, ofte brunrød. Larvene er nakne, med flere fingeraktige utvekster.
Rosenkrans
Rosenkransbønnen
Hvert mysterium har sine egne deler av evangeliene (se under), og hvert mysterium skal mediteres over én dekade (ti små perler). Opprinnelig var dette en tidsenhet, for at man skulle bruke lang nok tid på å meditere. I meditasjonen skal man reflektere over disse mysteriene og hvordan de kan veilede en gjennom livets gleder, fristelser og sorger.
Limenitis
Levevis
Larvene lever for det meste på busker og løvtrær. Limenitidinae er først og fremst skogsinsekter, og de voksne sommerfuglene holder deg mest mellom trekronene. De er gode flygere og har en karakteristisk flukt der de veksler mellom kjappe vingeslag og seilflukt med utstrakte vinger. Disse sommerfuglene er ikke av de ivrigste blomsterbesøkerne, derimot kommer de ofte ned til bakken for å drikke fra sølepytter. Mange Liminitidini etterligner giftige sommerfugler av andre grupper, særlig monarksommerfugler (Danaini). Et kjent eksempel er det nordamerikanske arten falsk monark (Limenitis archippus), som er en meget god kopi av den giftige monarksommerfuglen (Danaus plexippus). Den falske monarken kan skilles fra den ekte på at den jamtover er en tanke mindre, og på at den har et ekstra, tynt, svart tverrbånd i bakvingene. Det viser seg at den falske monarken også er nokså giftig, så det er sannsynlig at begge artene drar fordel av at de ligner hverandre – en fugl som har forsøkt å spise den ene vil senere unngå begge to.
Utbredelse
Gruppen er representert i alle verdensdeler bortsett fra Antarktis og Afrika.
VM i turn 1994 (Dortmund)
Det 30. verdensmesterskapet i turn ble arrangert 15. til 20. november 1994, i Dortmund, Tyskland.
Kun lagkonkurranse var med i dette VM, de inidividuelle konkurransene ble arrangert i et eget VM tidligere på året.
Varme dager
Varme dager er rockebandet Raga Rockers' tredje studioalbum og ble utgitt i 1986.
Sporliste
Alle sanger er skrevet av Michael Krohn.
Åsmarka kirke
Åsmarka kirke er en åttekantet kirke fra 1859 i Ringsaker kommune, Innlandet fylke. Den tilhører Ringsaker prestegjeld i Den norske kirke og det var ikke egen kirke i bygda før denne ble reist. Næroset, Åsmarka og Sør-Mesna sognet til Åsmarken kapell (Mesnalia fikk egen kirke i 1933).
Byggverket er i tømmer og har 180 plasser. Rasmussen beskriver kirken som «tilnærmet schweitzerstil». En del av arbeidet ble utført på dugnad, blant annet hugging og fremkjøring av tømmer. Arbeidet ble utført i 1859, og i oktober var snekkerarbeidet ferdig. Kirken ble trolig innviet tidlig i 1860. Bygget ligger høyt og fritt med utsikt over innsjøen Næra. Bygget har stående panel som er intakt (per 1995). Våpenhuset var opprinnelig utført i to etasjer. Dette ble revet omkring 1959 og erstattet med et enetasjes tilbygg. Fire stolper i kirkerommet bærer en firkantet takrytter. De opprinnelig smårutede vinduene er bevart i sakristiet (per 1995). Omkring 1900 fikk bygget brøstning (halvt panel) utenpå tømmeret. Omkring 1959 ble tømmerveggene helt dekket av panel innvendig. Kirken fikk altertavle omkring 1900 (malt av Lars Jorde). Opprinnelig var det bare et enkelt alter. Kirken fikk nytt orgel i 1981. Under kampene ved Åsmarka ble kirken truffet av granatsplinter og sporene er fortsatt synlige i altertavla. Dette var de første kampene på land mellom britiske og tyske styrker.
På Kirkegården er et minnesmerke over en britisk soldat som falt og ble gravlagt på Nordre gravlund på Lillehammer.
Greven av Monte Cristo
Greven av Monte Cristo (Le comte de Monte Cristo) er en roman av den franske forfatteren Alexandre Dumas, utgitt i 1844. Faren Thomas Alexandre Dumas opplevelser dannet trolig grunnlag for historien.
Handlingen
Boka faller i fire bolker: (sidehenvisningene gjelder utgaven på Aschehoug forlag 2004)
I 1815 returnerer den 19 år gamle Edmond Dantès, en styrmann, til Marseille som konstituert kaptein. Hjemme venter hans far og hans forlovede, Mercédès. Den tidligere kapteinen, Leclère (som støtter Napoléon Bonaparte), har bedt Dantès levere to ting; en pakke til Maréchal Bertrand (som er i eksil med Napoleon på Elba) og et brev fra Elba til en ukjent mann i Paris. Hans «perfekte» liv gjør imidlertid noen av hans såkalte venner sjalu, og Fernand (Mercédès’ fetter og Dantès rival på kjærlighetsfronten) og Danglars (som er sjalu på Dantès' forfremmelse) sender et anonymt brev der de beskylder ham for å være en forræder. Villefort, statsadvokaten i Marseille, som vanligvis er en rettferdig mann, ødelegger brevet fra Elba fordi det er adressert til hans far, som er en bonapartist, og han er redd for at det vil skade hans karriere. Han dømmer derfor Dantès til livstid i fengsel uten en rettssak.
Dantès sitter 14 år i fengsel på Château d’If, der han blir venner med Abbed Faria, («den gale presten»), en medfange som forsøker å grave seg ut i frihet og som hevder å vite om en skatt han tilbyr seg å dele med vokterne om de slipper ham ut. Faria gir Dantès en omfattende utdannelse, og han forklarer også hvordan Danglars, Fernand og Villefort alle hadde sin egen grunn til å ønske Dantès i fengsel. Etter flere års vennskap, og med vissheten om at han snart skal dø, forteller Faria hvor skatten er, på Monte Cristo. Etter Farias død forkler Dantès seg som liket og rømmer til en nærliggende øy, der han blir reddet av et smuglerskip. Etter å ha jobbet med smuglerne i flere måneder drar han til Monte Cristo. Dantès later som han er skadet og overbeviser smuglerne om å etterlate ham midlertidig på Monte Cristo, og finner deretter fram til stedet der skatten er gjemt. Etter å ha funnet skatten drar han tilbake til Marseille, der han finner ut at faren hans har dødd i fattigdom. Han kjøper en yacht, gjemmer resten av skatten om bord og kjøper både øyen Monte Cristo og tittelen greve av de toskanske myndighetene.
Etter å ha returnert til Marseille planlegger Dantès hevn, men han hjelper først flere som var snille mot ham før han ble fengslet. Mens han reiser som Abbed Busoni møter han Caderousse, som nå lever i fattigdom, hvis innblanding kanskje kunne reddet Dantès fra fengsel. Dantès finner ut at alle hans andre fiender har blitt rike etter at han ble forrådt. Han gir Caderousse en diamant som enten kan være en sjanse til å få livet på rett kjøl eller en felle som vil lede til hans ruin. Caderousse dreper juveleren som han selger diamanten til og blir dømt til å være galeislave for resten av livet. Dantès, forkledd som den engelske Lord Wilmore, hjelper ham å rømme og gir ham en ny sjanse til å gjøre seg fri. Caderousse velger å ikke ta den, og blir yrkeskriminell. Etter å ha funnet ut at hans tidligere arbeidsgiver Morrel er på randen av konkurs kjøper Dantès, forkledd som en kontorist, Morrels gjeld og gir ham tre måneders betalingsutsettelse. På slutten av de tre månedene har ikke Morrel noen mulighet til å betale det han skylder og skal til å begå selvmord da han får høre at all gjelden er betalt og at et av skipene hans har returnert med full last, i hemmelighet gjenoppbygget og lastet av Dantès.
10 år senere, forkledd som den rike greven av Monte Crissto tar Dantès hevn over de tre mennene som var ansvarlige for hans urettferdige fengsling: Fernand, som nå er greve De Morcerf og Mercédès’ ektemann, Danglars, nå en rik bankier og Villefort, som nå bor i Paris. Greven dukker først opp i Roma, der han blir kjent med baron Franz d’Épinay og vicomte Albert de Morcerf, Mercédès’ og Fernands sønn. Dantès flytter til Paris, og ved hjelp av Albert de Morcerfs introduksjon blir han byens store samtaleemne. Ved hjelp av sin kunnskap og retoriske evner synes til og med hans fiender, som ikke gjenkjenner ham, at han er sjarmerende og på grunn av hans status ønsker de alle hans vennskap. Han blender også de taktløse Danglars med sin tilsynelatende endeløse rikdom, og greven gir ham kreditt på 6 000 000 franc. Dantès manipulerer obligasjonsmarkedet og ødelegger raskt en stor del av Danglars’ formue. Resten forsvinner raskt i mystiske konkurser, betalingsutsettelser og mer uhell på aksjebørsen.
Villefort hadde tidligere en affære med Madame Danglars, og hun ble gravid og fødte barnet i huset han bodde i på den tiden. Han trodde barnet var dødfødt og forsøkte i skjul å begrave det i en boks på eiendommen. Mens han gjør dette blir han imidlertid knivstukket av Bertuccio, sin erkefiende, som reddet barnet og oppdro ham. Bertuccio gav barnet navnet «Benedetto». Greven får høre denne historien av Bertuccio, som hadde blitt hans tjener. Han kjøper det samme huset og holder et middagsselskap der han blant annet inviterer Villefort og Madame Danglars. Under middagen forteller greven at han under arbeid i hagen hadde funnet en boks som inneholdt levningene av et spedbarn og at han hadde underrettet myndighetene om saken så de kunne etterforske den. Dette forvirrer Villefort, for han vet at spedbarnet ikke ble begravd og dermed kan ikke grevens historie være sann, men det gjør ham også urolig fordi greven kanskje vet om hans tidligere affære med Madame Danglars og kanskje håner ham.
I mellomtiden har Benedetto vokst opp og blir kriminell og dømt til å være galeislave med Caderousse. Etter å ha blitt satt fri av «Lord Wilmore» blir Benedetto støttet av greven til å ta identiteten «visegreve Andrea Cavalcanti», og greven introduserer ham for den parisiske sosieteten under middagsselskapet, der verken Villefort eller Madame Danglars aner at Andrea er deres antatt døde sønn. Andrea innynder seg så hos Danglars og de lover bort sin datter Eugéne til ham. Caderousse presser Andrea for penger og truer med å avsløre hans fortid. Etter å ha blitt trengt opp i et hjørne av «abbed Busoni» mens han forsøkte å bryte seg inn i grevens hus trygler Caderousse om å få en ny sjanse, men Dantès bemerker bistert at Caderousse ikke endret seg de to siste gangene han gjorde det. Han tvinger Caderousse til å skrive et brev til Danglars der han avslører visegreve Cavalcanti som en bedrager og lar Caderousse forlate huset, men idet Caderousse forlater eiendommen blir han stukket i ryggen av Andrea. Caderousse klarer på dødsleiet å diktere og signere en erklæring der han identifiserer sin drapsmann, og greven avslører sin sanne identitet for Caderousse like før Caderousse dør.
Flere år tidligere ble Ali Pasha, herskeren av Yanina, forrådt til tyrkerne av Fernand. Etter hans død ble hans kone Vasiliki og hans datter Haydée solgt som slaver. Haydée ble funnet og reddet av Dantès, og hun ble grevens myndling. Greven manipulerer Danglars slik at de undersøker hendelsen, som blir publisert i en avis. Som et resultat av dette blir Fernand stilt for retten for sine handlinger. Haydée vitner mot ham, og Fernand blir vanæret. Mercédès er den eneste som gjenkjenner greven som Dantès. Da Albert legger skylden for farens undergang på greven og offentlig utfordrer ham til en duell går Mercédès i hemmelighet til greven og trygler ham om å spare hennes sønn. Under denne samtalen får hun vite den fullstendige sannheten om hans arrestasjon og fengsling. Hun avslører senere sannheten for Albert, noe som fører til at Albert gir greven en offentlig unnskyldning. Albert og Mercédès tar avstand fra Fernand, som blir konfrontert med Dantès egentlige identitet og begår selvmord. Mor og sønn reiser for å bygge et nytt liv fritt for vanære. Albert verver seg som soldat og drar til Afrika for å gjenoppbygge sitt liv og ære under et nytt navn, og Mercédès begynner et liv som enslig i Marseille.
Villeforts datter med sin første kone, Valentine, er arving til bestefarens (Noirtier) og sin mors foreldres (Saint-Mérans) formue, mens hans andre kone, Héloïse, ønsker at formuen skal gå til hennes sønn Édouard. Greven vet om Héloïses planer og introduserer henne «uskyldig» for gift. Héloïse forgifter og dreper Saint-Mérans, slik at Valentine arver deres formue. Valentine blir gjort arveløs av Noirtier i et forsøk på å forhindre Valentines forestående ekteskap med Franz d’Épinay. Bryllupet blir avlyst da d’Épinay finner ut at hans far (antatt drept av bonapartister) ble drept av Noirtier i en duell. Etter det står Valentine igjen i Noirtiers testamente. Etter et mislykket forsøk på å drepe Noirtier (giften dreper i stedet hans tjener Barrois), planlegger Héloïse å drepe Valentine, slik at Édouard vil få formuen. Imidlertid er Valentine i sin fars øyne hovedmistenkt for dødsfallene til Saint-Merans og Barrois. Etter å ha fått vite at Morrels sønn Maximilien er forelsket i Valentine redder greven henne ved å få det til å se ut som om Héloïses plan var vellykket og at Valentine er død. Noirtier forteller Villefort at Héloïse er den egentlige morderen, og Villefort konfronterer henne og gir henne valget mellom en offentlig henrettelse og å begå selvmord med sin egen gift.
Andrea rømmer etter at Caderousses brev avslører ham, og han kommer så langt som til Compiègne før han blir arrestert og brakt tilbake til Paris, der han blir stilt for retten av Villefort. Mens han sitter i varetekt blir Andrea besøkt av Bertuccio, som forteller ham hvem hans far er. Under rettssaken forteller Andrea at han er Villeforts sønn og at han ble reddet etter at Villefort hadde begravd ham levende. En sjokkert Villefort innrømmer sin skyld og rømmer retten. Han skynder seg hjem for å stoppe sin kones selvmord men det er for sent, og hun har også forgiftet sin sønn. Dantès konfronterer Villefort og avslører sin sanne identitet, men dette, kombinert med avsløringene under rettssaken og hans sønn og kones død, gjør Villefort sinnssyk. Dantès forsøker å gjenopplive Édouard men til ingen nytte, og han fortviler over at hans hevn har gått for langt. Det er først etter å ha besøkt sin gamle celle i Château d’If at Dantès igjen blir forsikret om at hans grunn er rettferdig og hans samvittighet ren, og at han kan gjennomføre sin plan mens han kan tilgi både sine fiender og seg selv.
Etter grevens manipulasjon av obligasjonsmarkedet sitter Danglars igjen med et ødelagt rykte og 5 000 000 franc som han oppbevarer for sykehus. Greven krever denne summen for å innfri deres kredittavtale, og Danglars underslår sykehusmidlene. Danglars forlater sin kone og flykter til Italia med grevens kvittering, og han håper å bo i anonym velstand i Venezia. Mens han forlater Roma blir han kidnappet av grevens agent Luigi Vampa og fengslet på samme måte som Dantès var. Etter å ha blitt tvunget til å betale urimelige priser for mat fraskriver Danglars seg alt unntatt 50 000 franc av de stjålne fem millionene (som Dantès anonymt gir tilbake til sykehusene). Nesten sinnssyk av alle prøvelsene angrer Danglars sine handlinger. Dantès tilgir Danglars og lar ham gå med hans frihet og de pengene han har igjen.
I den tro at Valentine er død vurderer Maximilien Morrel selvmord etter hennes begravelse. Dantès avslører sin sanne identitet og forklarer at han reddet Morrels far fra konkurs, vanære og selvmord flere år tidligere. Han overtaler Maximilien til å utsette selvmordet i en måned. En måned senere, på øyen Monte Cristo, presenterer Dantès Valentine for Maximilien og avslører det egentlige handlingsforløpet. Etter å ha funnet fred drar Dantès til et ukjent sted for å finne velvære og en ny kjærlighet med Haydèe, som har erklært sin kjærlighet for ham.
Vurdering
Godt over halvparten av boka foregår i Paris 10-20 år før boka utkom, i en virvel og et virvar av bankierer, dueller, operaaftenen, gammel adel, oppkomlinger, veksler, elskelige gamle slektninger og hviske-intriger. Mellom linjene i Dumas' bok kan man etter alt å dømme lese mye om det franske samfunnet i den tiden boka ble skrevet. Det er riktignok et klasse-samfunn, men det er fremfor alt et samfunn preget av penger og sosial mobilitet.
I bokas siste kapitler får greven også en kledelig tvil og anger over sin hevntørst, men det framstår nå mest som et forsøk fra forfatterens side på å ri to hester samtidig. Dumas forsøker å la dette bli en moralsk fortelling om hevn, tilgivelse, tillit til Guds omsorg, og farene ved å selv sette seg til doms over andre mennesker. Men dette virker påklistret utenpå en dyktig komponert røverhistorie og et melodrama.
Norske utgaver
Romanen ble først oversatt til norsk som føljetong i «Folkebladet» 1881, mens den «første fullstændige norske oversettelse efter den store franske originalutgave» utkom i 1920. Den norske bokklubben har i 1990 og 2000 utgitt Johanne Buviks oversettelse, først utgitt på Mortensens forlag i 1950. Finn Halses oversettelse i tolv bind ble utgitt i 1967 og 1968. Damm og Cappelen har før 1980 utgitt bearbeidede utgaver ved Hans Braarvig og Waldemar Brøgger.
Den utgaven som er i handelen pr. 2005 er en forkortet utgave ved Olav Coucheron, først utgitt av Aschehoug i 1980. Oversettelsen virker ikke urimelig beskåret. Det er fremdeles en forholdsvis pompøs tekst, med mange adjektiv og karakteristikker av en type som en strengere bearbeider ville fjernet.
Boken har blitt dramatisert for film og fjernsyn en rekke ganger på ulike språk, blant annet i 2002.
Louis-Lewin-Straße undergrunnsstasjon
Louis-Lewin-Straße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Louis-Lewin-Straße er på linjen U5.
Stasjonen ble åpnet 1. juli 1989, bare måneder før Berlinmuren falt, under navnet Paul-Verner-Straße etter den østtyske politikeren Paul Verner. I 1992 fikk gaten (og dermed stasjon sitt nåværende navn som er etter farmakologen Louis Lewin.
Kreis Hainichen
Kreis Hainichen var en Landkreis som eksisterte i Bezirk Karl-Marx-Stadt i Den tyske demokratiske republikk. Fra 1990 til 1994 fortsatte den å eksistere som Landkreis Hainichen innenfor Fristaten Sachsen. Den 1. august 1994 ble den slått sammen med Landkreis Rochlitz til den nye Landkreis Mittweida.
Kretsens hovedsete var Hainichen
Villa Giulia
Villa Giulia er en renessansevilla in Roma, Italia. Den ble bygd av Pave Julius III, i det som den gang var ytterkanten av byen, i 1550–1555. I dag er det en offentlig eid bygning, og huser det etruskiske museet i Roma.
Villaen ble bygd som en ”Villa Suburbana” i et område av Roma som het Vigna Vecchia, som lå nær bymuren.
Pave Julius III fikk bygningen designet i av Giacomo Barozzi da Vignola. Nymfebadet og hagen ble designet av Bartolomeo Ammanati, under oppsyn av Giorgio Vasari. Michelangelo arbeidet også med bygningen. Villaen ble etterhvert et påkostet prosjekt, og et flott eksempel på arkitektur innen manierismen.
Etter Pave Julius’ død konfiskerte hans etterkommer, Pave Paul IV, alle hans eiendommer. Villaen ble delt opp, og hovedbygningen og deler av hagen ble gitt til Camera apostolica. Villaen ble restaurert i 1769 på initiativ fra Pave Klemens XIV.
Baluarte-brua
Baluarte-brua (spansk: Puente Baluarte Bicentenario) er ei hengebru i Mexico. Den strekker seg over ei dyp kløft mellom delstatene Durango og Sinaloa i Vestlige Sierra Madre nord i landet, og er en del av motorveien mellom Victoria de Durango og Mazatlán. Med en høyde på 402,6 meter er den verdens høyeste hengebru. Den er 1124 meter lang, med et hengende spenn på 520 meter. Brua ble påbegynt 21. februar 2008 og åpna 5. januar 2012. Den hadde en prislapp på 2,18 milliarder pesos.
Reform 97
Reform 97 var en grunnskolereform som ble iverksatt av regjeringen Brundtland III, under daværende utdanningsminister Gudmund Hernes. Reformen tredte i kraft i august 1997. Reformen innebar en endring av grunnskoleløpet fra ni til ti år, og en endring i skolestart fra syv til seks års alder. Andre sentrale momenter i reformen, var innføring av skolefritidsordningen og et nytt læreplanverk.
Under Reform 97 ble det tiårige grunnskoleløpet delt i tre trinn, med småskoletrinnet (1. til 4. klasse), mellomtrinnet (5. til 7. klasse) og ungdomstrinnet (8. til 10. klasse). Denne inndelingen ble senere endret til to trinn, med innføringen av Kunnskapsløftet i 2006.
Mount Adam
Mount Adam (spansk: Monte Independencia, Monte Beaufort) er et fjell på Vest-Falkland. Med sine 700 moh. er det Falklandsøyenes nest høyeste fjell, Mount Usborne er høyest med 705 moh. Nord for fjellet ligger bosetningen Hill Cove.
Reform 97
Reform 97 ble gradvis innført over en treårsperiode, fra 1997 til 1999.
Enhetsskolen
Reform 97 bygger på prinsippet om «enhetsskolen». I begrepet ligger at alle norske barn og unge, uavhengig av bakgrunn og forutsetninger, har rett på samme opplæring i grunnleggende kunnskaper. Formålet er å gi hele befolkningen den samme «grunnkvalifiseringen», og dermed også de samme mulighetene for å kunne lykkes senere i livet. I veiledningen til Reform 97 står det: «Grunnskolen skal gi en likeverdig og tilpasset opplæring for alle i et samordnet skolesystem bygd på det samme læreplanverk».
Mount Adam
Botnformasjoner kan ses på Mount Adam.