cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Witold Lutosławski
Bakgrunn
Lutosławski vokste opp i en musikalsk familie. Fra barnealder fikk han undervisning i klaver og fiolin, og studerte deretter komposisjon i Warszawa. Parallelt til musikkutdannelsen studerte han matematisk-naturvitenskapelige fag. Han fant flere elementer i disse fagene som han kunne nyttiggjøre seg i sin senere kompositoriske virke.
Arthur Stuart Talbot Godfrey
Liv og virke
Godfrey tjenestegjorde i Royal Engineers og hadde en blandet karriere som offiser og polarforsker. I 1934 deltok han i den britiske Grønlandsekspedisjonen og kartla fjellområder mellom Ittoqqortoormiit og Morelfjellet på Østgrønland. Fra 1935 til 1936 var han med i University of Oxfords ekspedisjon til Nordaustlandet på Svalbard. Ekspedisjonen var ledet av Alexander Glen og talte også Amherst Barrow Whatman blant deltagerne.
Witold Lutosławski
Komponist og dirigent
Hans første verker var påvirket av polsk folkemusikk. Han begynte å utvikle sin egen stil på slutten av 1950-tallet, og fra den tid av har komposisjonene hans innarbeidet hans egne metoder til å oppbygge harmonier av små grupper intervaller. Det inngår også elementer av tilfeldighet i rytmen.
Arthur Stuart Talbot Godfrey
Liv og virke
Godfreys erfaringer fra Arktis gjorde at han fikk oppgaver på Island, i Nord-Russland og på Svalbard. I april 1942 ble han sendt som sambandsoffiser med Operasjon Fritham. Planen var å etablere en meteorologisk stasjon og sikre kullgruvene ikke ble overtatt av tyskerne. Godfrey var om bord på ishavsskuten DS «Isbjørn» da denne 14. mai 1942 ble senket av tyske fly i Isfjorden. Godfrey var blant de omkomne.
Flere steder på Nordaustlandet er oppkalt etter Godfrey. Det gjelder Godfreybukta og tre innsjøer som har avløp til denne: Nedre Godfreytjørna, Midtre Godfreytjørna og Øvre Godfreytjørna.
Witold Lutosławski
Komponist og dirigent
Under kommunistregimet i Polen ble han bannlyst av den stalinistisk pregede staten for å være formalist og for elitær - lite tilgjengelig for det alminnelige folk, og hans musikk var i mange år tilgjengelig kun for eliten. På sin side motsatte Lutosławski selv alltid den såkalte sosialistiske realisme innen kunsten.
I 1960-årene begynte Lutosławskis virksomhet som dirigent. Fra sitt samarbeid med orkesteret håpet Lutosławski på den ene side på en bedre tilpassing av sine verker til orkesterappartates prakriske muligheter, og på den annen side nye impulsre for sin komponisrvirksomhet.
På 1980-tallet støttet han Solidaritetsbevegelsen, og etter systemskiftet i 1989 ble han rehabilitert.
Lutosławski har blant annet skrevet fire symfonier, en konsert for orkestra, flere andre konserter, kammermusikk samt sangsykluser.
Han døde i 1994, og ligger gravlagt på Powązki-kirkegården i Warszawa.
Jon Storm-Mathisen
Jon Storm-Mathisen (født 16. januar 1941 i Oslo) er en norsk hjerneforsker. Han er professor emeritus i medisin ved Avdeling for anatomi ved Det medisinske fakultet, Universitetet i Oslo. Storm-Mathisen var tidligere nestleder for Senter for molekylærbiologi og nevrovitenskap. Han gikk av med pensjon i 2011.
Han har mottatt Anders Jahres medisinske pris i 2006 for sin banebrytende forskning på signalstoffer i hjernen. I begrunnelsen for utdelingen sto det at Jon Storm-Mathisen har vist at nerveceller i hjernen kommuniserer ved bruk av aminosyren glutamat som signalstoff, noe som var overraskende. Han mottok også Universitetet i Oslos forskningspris i 2004, med begrunnelse at han var grunnleggende for det nå blomstrende miljøet innen nevrobiologi. Han er tildelt Nansen-medaljen, Lundbeckprisen, Anders Jahres medisinske pris og er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi. Han har også vært leder for Kavli-priskomiteen for nevrovitenskap. Storm-Mathisen er en av Norges mest siterte forskere og har publisert 290 forskningsartikler. Allerede i 2010 var han en av fjorten forskere ved norske institusjoner som er rangert som highly cited i ISI-indeksen.
Ecdicius
Ecdicius var en gallo-romersk aristokrat som kjempet mot visigoterne på 470-tallet. Han var sønn til den tidligere vestromerske keiseren Avitus (455-457). Vestromerriket hadde tidligere avstått Akvitania i Sørvest-Gallia til visigoterne, men begynte, særlig under kong Eurik (466-484) å trenge vestover inn i Ecdicius hjemområdet Auvergne. Omkring 471 begynte Ecdicius å samle sammen en motstandstyrke. Dette måtte han gjøre lokalt da all sentral romersk autoritet i området hadde brutt sammen. På et tidspunkt skal han ha klart å bryte den gotiske beleiringen av byen Clermont-Ferrand med kun 10 eller 18 mann. Forsvaret av Clermont-Ferrand var ledet av en annen motstandskjemper, biskopen og skribenten Sidonius Apollinaris.
I 474 ble Ecdicius utpekt til patrisier og magister militum av keiser Julius Nepos. Ecdicius’ bedrifter må tydeligvis ha blitt lagt merke til, men i hvor stor grad han virkelig klarte å stagge visigotisk ekspansjon er uvisst. Våren 475 valgte Nepos å inngå fredsavtale med visigoterne hvor han avsto Auvergne mot at visigoterne skulle trekke seg ut av Provence. Kildene er kortfattige og uklare på hva som videre skjedde. Nepos skal ha utpekt generalen Orestes til sin nye magister militum og beordret Ecdicus å reise til Italia. Kort tid senere fordrev Orestes Nepos fra Italia og utpekte sin egen sønn Romulus Augustus til keiser. En mulig forklaring er at Nepos var påtvunget Orestes av det romerske senatet og kalte til seg sin galliske hærfører for å forsøke å få bukt med dette problemet.
Tom Malone
Tom «Bones» Malone (født 16. juni 1947 på Honolulu, Hawaii ) er en amerikansk musiker best kjent fra The CBS Orchestra, som var husbandet til Late Show with David Letterman fra 1. november 1993 til 20.mai 2015.
Oppvekst og karriere
Tom Malone ble født 16. juni 1947 på Honolulu, Hawaii. Han ble født der på grunn av at hans far, Odie Malone, var pilot i US Navy. Hans far var også en av de overlevende etter angrepet på Pearl Harbor. Da Tom var 11 år, gikk faren av med pensjon fra militæret og de flyttet til Hattiesburg, Mississippi der han bodde til han var 19 år. Begge hans foreldre kom opprinnelig fra sør i Mississippi.
Hans bestemor Pearl Hester lånte han 100 dollar da han kjøpte sin første trombone.
Tom Malone tok psykologiutdannelse ved University of North Texas.
Han har turnert og spilt inn plater med James Brown, Frank Zappa, Blood, Sweat & Tears, the Band, Miles Davis og Steve Winwood.
David Zabriskie
David Zabriskie (født 12. januar 1979 i Salt Lake City) er en amerikansk tidligere profesjonell syklist. Han avsluttet karrieren i amerikanske Garmin-Sharp.
Zabriskie begynte som profesjonell i 1999. Fra 2001 til og med 2004 syklet han for US Postal Team, deretter for det danske laget Team CSC fram til og med 2007.
Blant hans største seire er en etappeseier i Vuelta a España 2004, en etappeseier i Giro d'Italia 2005 (8. etappe, tempo). I tillegg vant han første etappe i Tour de France 2005, noe som førte til at han kjørte med den gjeve gule ledertrøyen på de tre påfølgende etappene frem til han veltet like før mål på lagtempoetappen. Han var det første amerikaner til å vinne etapper i alle tre Grand Tours. Zabriskie er syv ganger amerikansk mester på tempo (2004, 2006, 2007, 2008, 2009, 2011 og 2012).
I 2006 fikk han sølv på temporittet under VM i Salzburg. To år senere tok han bronse i temporittet.
Oscar Reutersvärd
Oscar Reutersvärd (født 29. november 1915 i Stockholm, død 2. februar 2002 i Lund) var en svensk kunstner og professor som var den første til å skape «umulige figurer» d.v.s. tegninger av objekter som ved første blikk ser tilforlatelige ut, men ved nærmere ettersyn viser seg umulige å gjenskape i tre dimensjoner. Eksempel på hans verk er i dag bedre kjent som Penrosetriangelet og Djävulens treudd.
Liv og virke
Reutersvärd begynte å tegne umulige figurer allerede i skolealder. Hans første figur var en serie med kuber som lå lagt/stablet slik at de dannet et triangel. Figuren som illustrerer artikkelen ble første gang publisert i 1934. Den har fått navn etter en britisk fysiker og kosmolog som satte stor pris på figuren. Triangelet og to andre figurer er trykket og gitt ut som frimerker i Sverige, gravert av Czesław Słania.
Etter studiene ble han dosent ved Stockholms universitet 1953 og professor i kunsthistorie med kunstteori ved Lunds universitet 1964.
Verkene sammenlignes ofte med de av M.C. Escher, som også arbeidet med umulige figurer. Escher laget oftest bilder befolket med mennesker og dyr, eller tok utgangspunkt i former fra naturen, mens Reutersvärds bilder er utelukkende geometriske.
Til sammen etterlot han seg mere enn 2500 ulike tegninger, tre bøker om kunst og kunsthistoriske emner og noen skulpturer. Verk om de umulige figurene er utgitt bl. a. på svensk, engelsk, polsk og russisk.
Ichkeul nasjonalpark
Ichkeul nasjonalpark nær middelhavskysten i det nordlige Tunisia består av brakkvannssjøen Ichkeulsjøen (arabisk: بحيرة اشكل) og de omkringliggende våtmarksområdene. Parken som utgjør 160 km 2 er en viktig rasteplass for trekkfugler, og har av den grunn vært verdensarvområde og Ramsarområde siden 1980.
Parken er et viktig stoppested for trekkefugler, og regnes også blant de viktigste overvintringsstedene i middelhavsområdet. Tellinger har vist så mye som opptil 400.000 individer på én gang i området. En registrering i 1986 talte 226 arter, hvorav 34 som hekker i området. De mest tallrike artene er brunnakke, taffeland og sothøne. For taffeland og grågås er området deres viktigste overvintringssted i Nord-Afrika. Den truede arten hvithodeand (Oxyura leucocephala) holder til her med en forholdsvis stor bestand.
Parken sto på listen over truede verdensarvsteder fra 1996 til 2006. Oppdemming av elvene som renner inn i sjøen førte til redusert tilførsel av ferskvann, økt innstrømming av saltvann fra havet, og påfølgende endringer i vegetasjonen, noe som påvirker hvilke fuglearter som kan finne næring her.
Ma Chao
Ma Chao (tradisjonell kinesisk: 馬超; forenklet kinesisk: 马超, pinyin: Mǎ Chāo; født 176 i det som i dag er Xingping i provinsen Shaanxi i Kina, død 222), stilnavn Mèngqǐ (孟起), var en kinesisk (3/4 qiang, 1/4 hàn) general aktiv på slutten av Han-dynastiet og begynnelsen av de tre rikers tid i Kinas historie.
Mǎ Chāo var Ma Tengs eldste sønn, og overtok etter Tengs død hans stilling i Liangzhou, hvor han sammen med sin blodsbror Han Sui styrte over provinsen. I 211 startet Ma Chao og Han Sui et felttog mot hàn-statsministeren Cao Cao, og ble siden beseiret i slaget ved Tongguan, men vant to år senere beleiringen av Jicheng. Siden tjente Chao under Zhang Lu og deretter under Shu Hans grunnlegger Liu Bei, som han ble lojal mot helt fram til sin død i 222, da 47 år gammel.
I 1300-tallsromanen Beretningen om de tre kongedømmer av Luo Guanzhong er Chao en av heltene. Her er han kjent som "Ma Chao den strålende" på grunn av sin rustning og sine kampferdigheter, og sammen med Guan Yu, Zhang Fei, Zhao Yun og Huang Zhong er han en av Liu Beis "fem tigergeneraler." Han blir ikke minst husket for en duell mot Zhang Fei i slaget ved Jiamengguan, da hen fremdeles tjente under Zhang Lu.
Nordiske grener under Vinter-OL 1980
Under Vinter-OL 1980 i Lake Placid ble det arrangert ti øvelser i nordiske grener.
30 km
Dato: Torsdag 14. februar 1980
50 km
Dato: Lørdag 23. februar 1980
4 x 10 km stafett
Dato: Onsdag 20. februar 1980
Individuelt (K 90/15 km)
Dato: Mandag 18. februar 1980
Normalbakke K 90
Dato: Søndag 17. februar 1980
.
Stor bakke K 120
Dato: Lørdag 23. februar 1980
Verdensmesterskap
Under FIS-kongressen i 1965 ble det besluttet at nordiske grener under vinter-OL fra og med vinter-OL 1924 også skulle ha status som verdensmesterskap. Det siste vinter-OL som også var verdensmesterskap i nordiske grener var vinter-OL 1980 i Lake Placid i USA.
Resultatene og medaljefordelingen for verdensmesterskapet er nøyaktig den samme som for OL. Den eneste forskjellen er resultater og medaljer oppnådd i OL av Det forente Tyskland (EUA) i perioden 1956–1964, hvor FIS har registrert resultatene og medaljene under Tyskland (GER).
Pinotage
Pinotage er en blå vindrue som kun dyrkes i Sør-Afrika.
Planten ble utviklet i 1925 ved universitetet i Stellenbosch, og er en krysning mellom pinot noir og cinsault.
Kvaliteten på disse vinene kan være bra, dersom de kommer fra gamle, buskbeskårne planter. Tanninnivået er gjerne ganske høyt.
Arrigo Boito
Arrigo Boito (født 24. februar 1842, død 10. juni 1918) var en italiensk komponist og forfatter. Som operakomponist forente han impulser fra Wagner med italiensk tradisjon. Han er best kjent for operaen Mefistofele, samt sine librettoer, særlig de til Verdis operaer Otello og Falstaff.
Pinotage
Vinen er best dersom den får tid til å lagres og utvikle seg. Den kan gjerne lagres på eikefat. Pinotage kan oppnå en fyldig, fruktig aroma av bjørnebær og moreller, med innslag av tjære og røyk.
Lars Engebretsen
Lars Engebretsen (født 6. juli 1949) er professor i ortopedi ved Universitetet i Oslo, og spesialist på kneskader. Engebretsen tok doktorgraden på korsbåndskader ved NTNU i 1990. Han er kjent innenfor det idrettsmedisinske miljøet, og har vært lege for herrelandslaget i fotball, Rosenborg, samt sjefslege for den norske troppen i OL i Athen 2004 og OL i Torino 2006. Han er også professor II ved Norges idrettshøgskole og ortopedisk og idrettstraumatologisk konsulent ved Olympiatoppens helseavdeling.
Arrigo Boito
Arrigo Boitos Mefistofele  er en opera i prolog, fire akter og epilog som bygger på hans egen libretto etter Goethes velkjente drama Faust. Boito ville han komponere sin egen opera, slik han mente at en opera skulle være, og hvilket tekstlig innhold en opera burde ha, og resultatet ble en av de mest monumentale fra den romantiske periode. Premieren på La Scala i Milano i 1868 ble en fiasko. Boito foretok en langvarig og grundig omarbeidelse av operaen, og premieren på den nye versjonen i Bologna i 1875 ble en suksess.
Mefistofele hadde sin norske premiere i Trondheim i juni 2015 i en co-produksjon mellom polske Opera Krakowska og Trondheim Symfoniorkester (TSO Musikkteater). Dirigent for prosjektet var Tomasz Tokarczyk, regissør Tomasz Konina. I hovedrollene Victoria Nava (Margherita), Volodymyr Pankiv (Mefistofele) og Roy Cornelius Smith (Faust).
Tanum kirke (Bærum)
Tanum kirke er en kirke konstruert i en rektangulær form, fra 1100–1130 i Bærum kommune i Akershus (Viken fylke fra 2020).
Kirken ligger på Tanumplatået og er en av to middelalderkirker i Bærum. Kirken, som er romansk, er datert til ca. 1100–1130. Den har kalkmalerier fra 1300-tallet og middelalderske skulpturer. Tanum kirke ligger langs middelalderveien som gikk fra Oslo gjennom Bærum til Asker kirke og videre til Lier over Krokskogen.
Innvendig og utvendig mur med stein mellom, og har 250 plasser. Kirken er noen ganger omtalt som bygd i angelsaksisk stil.
Cambria
Cambria er det gamle navnet for Wales som en latinisert utgave av det walisiske navnet Cymru. Det må ikke forveksles med Cumbria i nordlige England.
Tanum kirke (Bærum)
Harriet Backer og Tanum kirke
Harriet Backer foreviget interiøret i gamle Tanum kirke flere ganger. Av de mest kjente er «Barnedåp i Tanum kirke» og i «Inngangskoner», begge utført i 1892. Disse maleriene viser tydelig hennes koloristiske evner og hvordan hun skildrer lyset og fargenes spill i interiøret.
Cambria
Etymologi
Ordene Cymry (walisere) og Cymru (Wales) kommer fra gammelwalisisk combrog, som i det engelske ordet compatriot, «landsmann», det vil her si waliser, fra rotordet *brogi, «land» (sammenlign med walisisk, kornisk bretonsk bro «område», «land»), i seg selv fra *mrogi (sammenlign med gammelirsk mruig, genitiv mroga «land»), avledet fra et eldre brytonsk ord *com-brogi eller urbrytonsk *kom-brogos,  i betydningen «medlandsmann», (som et resultat av kampen med angelsakserne) muligens derfor beslektet med dets søsterspråk bretonsk keñvroad, keñvroiz, «kamerat», «våpenbror».
Cambria i legenden
Denne legenden var omfattende sitert fra 1100-tallet til ut på 1500-tallet.
Arv
Navnet «Cambria» lever fortsatt videre i dagens litteratur, eksempelvis som en abstrakt henvisning til Wales.
Det er også benyttet i geologien for å henvise til den geologiske perioden mellom rundt 542 millioner år og 488,3 millioner år siden. I 1835 navnga geologen Adam Sedgwick den geologiske perioden for kambrium etter studiet av bergarter fra denne tidsalderen i Wales.
Det er også tidvis og sjeldne tilfeller benyttet som et pikenavn på De britiske øyer.
Referanser
Cambria Cambria Cambria Cambria
Andreas Eikum
Andreas Eikum (født 6. juni 1989) er en norsk fotballspiller.
Tidligere klubber
Senior
Henrik Wergeland
Henrik Arnold Wergeland (født 17. juni 1808 i Christianssand, død 12. juli 1845 i Christiania), var en norsk dikter og Norges første riksarkivar.
Hans diktning spenner fra kosmologisk poesi over barnedikt til undergangsdikt og diktverk med sosial tendens, bl.a. i form av versroman, novellistiske skisser og enkeltdikt. Forfatterskapet inneholder et mangfold av salmer, fedrelandssanger, sjømannssanger og leilighetsdikt. Wergeland skrev også dramatikk, som sørgespill, syngespill og farser. På norsk grunn skapte han nye genrer, som det visjonære skapelsesdiktet, det utopiske dramaet, den polemiske kortprosateksten og det visjonære programskriftet.
Han skrev også Norges Konstitutions Historie, som utkom i årene 1841 til 1843. Det er hovedverket blant hans historiske arbeider.
Henrik Wergeland hadde teologisk embetseksamen, og holdt gudstjenester i flere kirker. Dertil hadde han et uavsluttet medisinstudium bak seg, og han var opptatt av og skrev om botanikk.
Wergeland var aktiv på flere samfunnsområder i Norge etter 1814. Han gjorde en innsats som politiker, folkeopplyser og sosialarbeider, og gav ut flere tidsskrifter og en opposisjonsavis. I tillegg arbeidet han for opprettelse av folkeboksamlinger, og for innføring av lokalt selvstyre gjennom formannskapslovene som ble vedtatt i av 1837. Han foreslo en grunnlovsendring med det formål å gi mosaiske jøder adgang til landet. Den gikk igjennom i 1851, seks år etter hans død. Han gikk også inn for språklig fornorsking, og støttet selvstendighetsbevegelser andre steder i verden.
Faren Nicolai Wergeland var prest og eidsvollsmann. Forfatteren og kvinnesaksforkjemperen Camilla Collett var hans søster.
Bakgrunn og oppvekst
Henrik Wergeland var eldste barn av Nicolai Wergeland og Alette Dorothea, født Thaulow. I dåpspapirene hans er navnet angitt som Henrich Arnold Vergeland, men senere tok slekten i bruk navnet Wergeland med W. Faren var født Niels Lassesen, men latiniserte siden fornavnet, og tok navnet Vergeland etter en onkel. Blant Henriks søsken var søsteren Camilla Collett og broren, generalmajor Oscar Wergeland. Nicolai Wergeland var av bondeslekt fra Verklandsgårdene i Brekke i Sogn. Han hadde også aner fra Sunnmøre og Hordaland. Thaulowene var en dansk embetsmannsslekt som slo seg ned i Norge på 1600-tallet. Alettes mor Jacobine Chrystie var datter av Andrew Chrystie, en innvandrer fra Skottland. Også Jacobines mor var skotte. Nicolai og Alette fikk tilsammen fem barn. Henrik ble oppkalt etter morfaren, Henrik Arnold Thaulow, som var byskriver, kunstsamler og stifter av Det dramatiske Selskab i Kristiansand i 1787.
Faren Nicolai Wergeland var eidsvollsmann, mens søsteren Camilla Collett, er kjent som kvinnesaksforkjemper og forfatter av blant annet pionérromanen Amtmandens Døttre og erindringene I de lange Nætter.
Faren Nicolai Wergeland var prest, skribent i flere genrer, og altså et virksomt medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814.
Småbarnstid i Kristiansand, barndomsinntrykk som satte varige spor, og forholdet til foreldrene
Forholdet mellom far og sønn var preget av gjensidig respekt og hengivenhet selv om sønnens mange prosjekter i blandt kunne være utfordrende. Henrik overlot til sin far å svare på Welhavens angrepsskrift, utgitt i 1832. Tilsvaret som kom året etter, er preget av saklighet og lærdom. Det ble gjenutgitt med innledning og kommentarer i 1995, 150 år etter Henrik Wergelands død. Forholdet mellom mor og sønn har også vært godt, noe som framgår flere steder i Wergelands produksjon.
Alette Dorothea Wergeland var i ungdommen skuespiller ved Det dramatiske Selskab i Kristiansand, og Henrik opplevde henne på scenen ved flere anledninger. I ungdommen hadde hun ry for sin skjønnhhet. I sin erindringsbok I de lange Nætter karakteriserer Camilla Collett sine foreldre. Om moren skriver hun bl.a.: «Hun havde været Christiansands Skønhed i Byens Velmagtstid», Camilla Collett 1912, Samlede Verker, b. 1 s. 32.
Skolegang og barnediktning
I prestegården mottok Wergeland undervisning av sin far, som hadde pedagogisk utdannelse, og av huslærer. Han fikk nå besøke «Guldverket», der det ble utvunnet gull fra 1758 til 1907. Eidsvollingen Hans Tønsager, sønn av stortingsmannen Lars Tønsager, forteller i Minder om Henrik Wergeland at Henrik på en tur med huslærer Dahl fylte sekken og lommene med blanke svovelkis; det kunne jo ikke utelukkes at de inneholdt gull. Opplevelsen danner sannsynligvis bakgrunnen for «Vinægers» (Vinæger=den eddiksure) besøk hos de underjordiske i Vinægers Fjeldeventyr (1841). Da han var elleve år gammel ble han elev ved Christiania Cathedralskole. Han bodde de første to årene hos sin mors søster Henriette Aubert, som var bosatt med mann og barn på festningsområdet. Siden flyttet han på hybel. I alle ferier var han hjemme i prestegården på Eidsvoll. Sammen med søsteren Camilla spilte han ofte dukketeaterforestillinger, og det er sannsynlig at de også oppførte flere av stykkene som Henrik Wergeland forfattet i ungdommen.
Før Wergeland var fylt seksten hadde han skrevet dikt, flere småfortellinger og en rekke Holberginspirerte skuespill som ble oppført hjemme på Eidsvoll. I 1821 fikk han sitt første arbeid, fortellingen Blodstenen, trykt. Det er en Sturm und Drang-inspirert historie med skrekkromantiske innslag. Dramatiske arbeid fra årene 1822–1824 som Indtoget, Øllegaard Frøken, Hun fik dog en lang Næse og et hefte med tekster og tegninger av den unge dikter selv som han kalte Vademecum (datert 1824), er først blitt offentliggjort i Samlede Skrifter 1918–40. I perioden 1822–1824 skrev han også stykket Moses i Tønden, som han selv betegnet som en komedie i to akter. Stykket ble ikke trykket i Wergelands levetid. I 2008 ble det oppført av Agder teater som dukketeater, med Giert Werring og Anne-Ma Usterud som dukkespillere. Dukkedesignet var ved Elisabeth Wennesland.
Studietid 1825–30
Høsten 1825 begynte Henrik Wergeland å studere ved Det kongelige Frederiks Universitet. «Da jeg kom til Universitetet slap Skolen en urolig, spectakelfuld Dreng paa 17 Aar ud i Verden.» Halfdan Koht har gjennomgått politijournalene fra Wergelands ungdomstid, og hans navn forekommer ikke i dem før 27. mai 1837, da det heter at «Cand. theol. Henrik Wergeland optaget i Nat af Vægterne No 7, 11 og 17 for at have skræget udenfor Kjøbmand Kolstad, men strax igjen løsladt». Under stumpefeiden skriver Wergeland en rekke spottedikt i en annens, skjærsliper Johannes Løwestads, navn. Han ble arrestert som husvill 22. oktober 1835 og for drukkenskap 15. april 1835.
Wergeland studerte teologi fra 1826–29 samtidig med Peder Bjørnson, som senere ble far til dikteren Bjørnstjerne Bjørnson. Han tok del i studentliv, kulturpolitikk og politikk; bl.a. redigerte han i perioder Det Norske Studentersamfunds håndskrevne avis, og han engasjerte seg i arbeidet for 17. mai-feiring mot kongens vilje. Mens han studerte skrev han også flere skuespill og fullførte en rekke større og mindre enkeltdikt. Han debuterte som dramatiker i 1827 med farsen Ah!, og som lyriker i 1829 med samlingen Digte. Første Ring (denne diktsamlingen regnes som den egentlige debuten). Wergeland avla teologisk embetseksamen i 1829. Den 17. mai 1830 hadde han fullført sitt dikt Skabelsen, Mennesket og Messias.
Prokurator Präem
På en ridetur hjem til Eidsvoll 20. september 1828 kom Wergeland i klammeri med en underoffiser under en eksersis på Gardermoen. Wergeland anla rettssak, som utviklet seg til en årelang tvist der prokurator Jens Obel Praëm etter hvert ble en innbitt motstander. Saken fjernet seg mer og mer fra utgangspunktet. Da Wergeland senere gikk hardt ut mot «blodsugende prokuratorer» (dvs. utsugende jurister), hadde dette en vesentlig bakgrunn i Praëmstriden som forfulgte ham hele hans korte liv. Han oppfattet Praëm som en uthaler, og Wergeland engasjerte seg på vegne av fattige husmenn på Romerike. Prokurator Praëm ble etter hvert et motiv i Wergelands diktning. Han har bl.a. inspirert til Zobolam, Wergelands djevelfigur.
Torgslaget, 17. mai 1829
Wergeland var i flokken av folk som hadde samlet seg på Stortorvet om kvelden 17. mai 1829. Han hadde også vært med i havneområdet tidligere på kvelden, der han som den første hadde hilst dampskipet «Constitutionen» med hurrarop. Stemningen steg fordi det var 17. mai. Det ble også sunget nasjonalsanger. Etterpå trakk folk opp gjennom gatene og samlet seg på Stortorvet. Der iverksatte stattholderen, i samarbeid med kommandanten på Akershus festning, tiltak som resulterte i det såkalte Torgslaget, og på veien hjem utpå natta fikk Wergeland et sabelrapp over ryggen. I kjølvannet av Torgslaget oppsto det et etterspill, og Wergeland fikk navnet sitt knyttet til 17. mai, særlig på grunn av sin opptreden under forhørene etterpå. Wergelands tegning er en illustrasjon til Phantasmer, som forelå tidlig i august 1829 under pseudonymet Siful Sifadda. «Phantasmer» er en farse med alvorlige undertoner, inspirert av begivenhetene under Torgslaget. Til venstre ses «Skipper Børre», det folkelige navnet på den svenske stattholder von Platen, ettersom han hadde fortid som sjøoffiser. Von Platen var nøye med å overholde kong Karl Johans befaling om å motarbeide offentlig feiring av nasjonaldagen. I farsen lar dikteren ham ustanselig sende ut eggende trommevirvler. Til hest, i gallauniform med iøynefallende gul fjærbusk, ses baron Wedel-Jarlsberg («Uedel Skarnsberg» i farsen), generalen på Akershus festning. Disse øvrighetspersoner var ansvarlige for at kavaleri og fotjegere ble utkommandert for å splitte folkemengden på Torget. Den såkalte opprørsloven ble imidlertid først opplest av «Magistraten». Det var det bare de aller nærmeste som hørte. «Filosofen i Fattighuset» (dvs. dikterens alter ego) befinner seg i huset til høyre i bildet. De fredelige borgere som ble ridd over ende og slått både her og der, er representert ved klær på snorene.
Ungdomsdiktning
Fra 1827 til 1830 skrev Wergeland seks scenearbeider: Sørgespillet Sinclars Død (1828), og fem farser. Flere av Wergelands farser er inspirert av middelalderteaterets moraliteter. Aslaug Groven Michaelsen kaller dem «farse-moraliteter». Et typisk eksempel er Irreparabile Tempus (1828). Delvis inspirert av Ossiansyklusen er farsene signert «Siful Sifadda», som skulle bli Wergelands mest brukte pseudonym. Siful Sifadda var Wergelands «uregjerlige halvbror», det vil si en vittig, «genialsk» og ikke lite satirisk side ved ham selv. Wergeland lot gjerne Siful rykke ut når han hadde behov for å forsvare seg på lattervekkende vis, eller når han ville skrive noe han ikke syntes han kunne stå inne for i eget navn.
Wergelands utvikling som dikter hadde sammenheng med svermeriske forelskelser gjennom studietida. Han svermet for fire unge piker i tur og orden (Ida Haffner, Emilie Selmer (som døde 18 år gammel), Hulda Malthe og Elise Wolff. Alle avviste hans tilnærmelser). Disse svermeriene dannet grunnlaget for det som kalles Stelladiktningen. Ut fra idealiseringen av disse pikene steg det fram et poetisk kvinneideal han døpte «Stella» (som betyr «stjerne»). Stellanavnet dukker først opp i et dikt han skrev til Hulda Malthe, «Sonnate til Hulda» eller «Flodens Sang til Stjernen». Stelladiktene utgjør størstedelen av debutsamlingen Digte. Første Ring (1829). Diktet om floden og stjernen er ikke tatt med i samlingen, men bl.a. «Til Stella» (prologen og epilogen), «Hvem er Stella» og «Under en Birk». Sentralt står «En sangfuld Sommermorgen paa Skreya», et helt lite syngespill. Debutsamlingen inneholder også «Ode til Friheden» og diverse vennskapsdikt. Religiøs toleranse er tema i «I Tordenen», et dikt som peker framover mot «De tre» og «Kvinderne paa Kirkegaarden» i samlingene Jøden (1842) og Jødinden (1844). Flere av diktene har trekk som peker mot skapelsesvisjonene i Skabelsen, Mennesket og Messias, påbegynt nyåret 1828. I diktet «Min lille Kanin» heter det f.eks.:
Wergelands hovedverk
Da teologisk embetseksamen var tilbakelagt i juni 1829, gikk Wergeland inn for å fullføre sitt kosmologiske diktverk som hadde sysselsatt ham siden januar 1828. Verket som opprinnelig var tenkt som et stort dikt til Stellas forherligelse, vokste til livs- og verdensforklaring der menneskehetens historie behandles fra skapelsen av. Til å begynne med var diktet ment å hete «Himmel og jord», men da det forelå trykt 6. juli 1830, var tittelen blitt Skabelsen, Mennesket og Messias. Det er visjonsdiktning i slekt med Dantes diktverk Den guddommelige komedie som han for øvrig ikke hadde lest, og Miltons Det tapte paradis, et verk han kjente. Wergelands visjonsdikt har religiøse og filosofiske perspektiver, og kjærligheten er satt inn i en kosmisk sammenheng. Verket er preget av en platonsk-kristen-romantisk åndelære eller åndemyte, og har dertil sterke innslag av opplysningstidas frihetsidealer og utviklingstro. Wergelands åndelære og såkalte spiralteori, som er utformet i verdensdiktet, er foregrepet i «Napoleon» fra Digte første Ring (1829):
For folkeopplysning og frihet 1830–34
Til idégrunnlaget for verdensdiktet hørte blant annet arven fra 1700-tallet og den franske revolusjonen. Wergeland mente som Rousseau at friheten fordrer opplyste borgere. Rousseau hadde lansert folkesuverenitetsprinsippet, mens maktfordelingsprinsippet gjerne tilbakeføres til Montesquieu. Grunnloven var fundert på begge prinsippene, samt på menneskerettighetene. De siste hviler på naturretten, som har røtter tilbake til antikken og stoikerne. Slike tanker lå også nedfelt i Wergelands verdensdikt. Under arbeidet reiste han rundt på bygdene for å samtale med folk. På disse turene hadde han ofte lommene fulle av frø han ga fra seg. Han arbeidet for folkebibliotek, «Sogneselskab» (en forløper for lokalt selvstyre) og bedring av vanlige folks kår. Han skrev til embetsmenn i de forskjellige amtene og ba om støtte, og han skrev til Selskabet for Norges Vel: «Giver, dynger Arbeide på mig». Hans engasjement strakte seg fra den hjemlige språkdebatten til nasjonalistiske frihetsbevegelser i fremmede land og verdensdeler.
Henrik Wergeland kom over Sognefjellet til Skjolden og reiste Sognefjorden på langs sommeren 1832. Han skrev diktet «Sognefjorden» om opplevelsen av ruskevær på fjorden. I Eivindvik var han gjest hos Nils Griis Alstrup Dahl, og skrev der diktet «Eivindvig».
Wergelands forfatterskap fyller 23 bind.
Folkelærer
I februar 1830 fikk han Selskabet for Norges Vel til å utgi det første i en serie av hefter til folkeopplysningens fremme, en serie han kalte For Almuen, og som begynte å utkomme fra mars 1830. I løpet av den første uka etter utgivelsen hadde Wergeland selv delt ut eksemplarer til prester på Romerike og i Aker. Han fikk også distribuert eksemplarer utover bygdene så langt som til Toten og Solør. Neste opplag kom til Vang. Ved siden av arbeidet med opplysningsskriftet skrev han stadig innlegg i Statsborgeren og Folkebladet.
Wergeland foretok nå også sine største reiser. I oktober 1830 fulgte han sin far og søsteren Camilla til Stockholm, der han både oppsøkte opposisjonelle og fikk foretrede for kong Karl Johan. Sommeren 1831 reiste han til England og Frankrike, og i Paris opplevde han etterdønningene etter julirevolusjonen året før og ble grepet av revolusjonsbegeistring.
Wergeland mot Welhaven
Wergelands ungdomsdiktning provoserte en jevnaldrende teologistudent, senere også kjent som lyriker og professor i filosofi, Johan Sebastian Cammermeyer Welhaven, som reagerte på fraværet av det han forsto ved klarhet og form. Welhaven angrep Wergeland i dikt og på prosa, og hans pamflett Henrik Wergelands Digtekunst og Polemik ved Akstykker oplyste (1832) er siden trykt opp flere ganger. Nicolai Wergelands tilsvar, Retfærdig Bedømmelse af Henrik Wergelands Poesie og Karakteer (1833) ble gjenutgitt i 1995, 150 år etter dikterens død.
Det var flere konfrontasjoner mellom Welhaven og far og sønn Wergeland på 1830-tallet, utløst av Stumpefeiden og Dæmringsfeiden. Stumpefeiden hadde sitt utspring i Det Norske Studentersamfund. Det som utviklet seg til den bitre Stumpefeiden, hadde begynt ved at Wergeland i et brev foreslo at studentene skulle more seg med å skrive satiriske vers eller stumper som også kunne synges, og sendte inn noen prøver, som han kalte «sifuliner». Det er tvilsomt om noen av disse var rettet mot Welhaven. Etter hvert utviklet det seg til en versstrid mellom Welhaven og Wergeland og deres respektive støttespillere i forlengelse av det dikterisk formulerte angrepet Welhaven rettet mot Wergelands verdensdikt da det kom ut sommeren 1830 (jf. «Til Henrik Wergeland», trykt i Morgenbladet 15. august 1830). Ved et uhell ble en del av «stumpene» publisert i Adresseavisen. Uenigheten utviklet seg til en offentlig debatt i Statsborgeren og Folkebladet, og varte hele vinteren 1832–33. Innleggene kunne bl.a. berøre Wergelands målstrev og kampen for et norskere skriftspråk, eller kampen for en selvstendig norsk litteratur. Proporsjonene vokste langt utover de opprinnelige «stumpene». Konfliktene dreide seg både om synet på litteratur og (kultur)politikk.
Våren 1832 brøt Welhaven og hans krets ut av Studentersamfundet, stiftet Studenterforbundet og dannet sitt eget tidsskrift: Vidar. Kretsen omkring Welhaven fikk tilnavnet Troppen eller Intelligenspartiet. Wergelandkretsen kaltes Patriotene. Patriotene kalte gjerne motparten for «danomaner».
«Patriotene»
I januar 1830 skrev Wergeland i Morgenbladet at han aktet å bli en «ligesaa dådfuld Patriot herefter som han i sin tidlige Ungdom havde været en ordfuld». Wergelands interesse for det nasjonale kommer bl.a. til uttrykk i den sentrale rolle han spilte blant Patriotene, der Ludvig Kristensen Daa var en av hans støttespillere. Grupperingen rundt Welhaven, som rommet folk som Anton Martin Schweigaard og P.A. Munch, dvs. troppen eller intelligenspartiet ville på sin side opprettholde den kulturelle tilknytningen til Danmark. Wergeland ønsket at Norge skulle utvikle et selvstendig skriftspråk. Han tok i bruk særnorske ord og bøyningsformer i tekstene sine. Han diktet etter hvert også noen sanger på dialekt, dvs. på romeriksmål, hallingmål og valdresmål. Welhaven var uenig i denne holdningen. I avhandlingen Norsk Sprogreformation (1832) spådde Wergeland at Norge ville få et eget skriftspråk «før Aarhundredet nedrødmer». Wergeland arbeidet for norsk selvstendighet, men skrev også hyllingsdikt til julirevolusjonen og utfall mot den russiske tsaren etter striden med Polen i 1831. Han støttet også nasjonalistiske tendenser i andre verdensdeler. Diktningen hans omhandlet blant annet India og Brasil.
Historikeren Halvdan Koht skriver at Wergeland var «som ein ny viking for paa langferd og henta tankerikdom heim og skapa den om til bruk for folket sitt». Koht skriver videre:
Talen ved Krohgstøtten
Henrik Wergeland hadde arrangert folkefester på Eidsvoll i anledning 17. mai, og i 1833 holdt han tidenes første offentlige 17. mai-tale i hovedstaden. Talen ble framført ved avdukingen av minnesmerket over juristen og statsråden Christian Krohg. Krohg var især kjent for å ha ført i pennen den innstillingen som gjorde Stortinget i stand til å avvise Karl Johans forslag til grunnlovsendringer som ville gitt kongen mer makt. Innstillingen var datert 17. mai 1824. Flere var spurt om å holde talen ved Krohgstøtten, men svarte nei fordi kongen var imot feiring av nasjonaldagen på 17. mai. Han ville heller ha 4. november som nasjonaldag, dagen for iverksettelsen av personalunionen med Sverige. Det var også et problem at talen gjaldt Christian Krohgs minne. Når de som ble spurt om å tale ikke våget, skyldtes det at de nødig ville provosere kongen, og dessuten fryktet de konsekvensene for sin karriere. Talen ved Krohgstøtten er trykt og blir iblant sitert. Folk møtte tallrikt opp, og det var stortingsrepresentanter til stede. Begivenhetene rundt talen ble øyeblikkelig rapportert til Sverige av Frans Anton Ewerløf, som hadde møtt opp med kikkert. Rapportene er gransket i ettertid, og korrigerer Hans Tønsagers feilerindringer, som ble skrevet ned et halvt århundre etter at Wergeland hadde holdt sin tale.
Frihetsdikt, vers, viser og en farse
Den kunstneriske produksjonen fra perioden gjenspeiler Wergelands engasjement. Han offentliggjorde en rekke større og mindre frihetsdikt, blant dem Det befriede Europa (1831), og Cæsaris (1832), sistnevnte inspirert av Russlands overfall på Polen i 1831. Han sendte ut versesamlinga ''Sifuliner. Til Jan Wellhaven'', «stumper» til den jevnaldrende kulturpolitiske motpolen fra Bergen. I 1832–33 kom det flere «Rækker» med såkalte Folkeviser. Samlingen Digte. Anden Ring (1833/34) inneholder flere ideologiske dikt som «Erobrerens Sanger», «Til en ung Digter» og «Til en Gran», og dessuten Det befriede Europa. Et nytt stort frihetsdikt, Spaniolen, kom i 1833. Her står bl.a. dette:
Han forfattet også skuespillet ''Om Smag og behag man ikke disputere. Etsomdetbehagereder'' (1832). Det er en dels burlesk, dels alvorlig farse.
Medisinstudier og flere skuespill 1834–36
I 1835 kom det fire verk for scenen, to dramaer utgitt i eget navn: Den indiske Cholera og Barnemordersken, og to farser signert Siful Sifadda: Papegøien og De sidste Kloge. Papegøien er både en moralitet og et drømmespill, mens De sidste Kloge kan regnes som et tidlig eksempel på et science fiction-orientert verk i norsk litteratur. (Det tidligere nevnte «Cæsaris» fra 1832 – som ikke er en farse, men et dikt – kan gjerne regnes til samme kategori.) De sidste kloge foregår på øya Terranova, «den nye jord», et sted der kapitalkreftene regjerer uhemmet, og undergangsstemningen er åpenbar. Undergangsstemning er det også i dramaet Den indiske Cholera (1835).
George Jobey
George Jobey (født 1885 i Newcastle, Tyne and Wear, England, død 9. mai 1962 i Chaddesden, Derbyshire, England) var en engelsk fotballspiller og -manager. Han spilte for fem engelske fotballklubber, og han var manager for fire engelske fotballklubber.
Henrik Wergeland
Liv og virke 1836–40
Henrik Wergeland tiltrådte i vikariatet på Universitetsbiblioteket 1836. Samme år begynte han å utgi det patriotiske flyvebladet For Menigmand. Som redaktør for Statsborgeren var han kontinuerlig i en utsatt posisjon. Han engasjerte seg i kampen for kommunalt selvstyre, en kamp som ble vunnet i 1837, da formannskapslovene ble vedtatt. I januar og februar 1838 fikk han oppført syngespillet Campbellerne. Troppen brukte dette som et påskudd til å mobilisere mot Wergeland, og iverksatte det såkalte «Campbellerslaget». Welhaven deltok imidlertid ikke selv. Troppen led nederlag i teateret, og av tredje og siste forestilling fikk Wergeland hele inntekten. 15. mai kjøpte han et lite hus i Grønlia under Ekeberg for pengene. Livet hans tok nå en ny kurs. Men i det offentlige rom opplevde han ikke mindre turbulens enn før. Selv tidligere venner vendte ham nå ryggen og beskyldte ham for hykleri, fordi han mottok støtte fra kongen.
George Jobey
Biografi
George Jobey startet sin fotballkarriere i Newcastle United i 1906, og han ble ligamester med klubben i 1908/09 sesongen. I 1911 var han med på å spille FA-cupfinalene mot Bradford City der Newcastle tapte 1-0 i omkampen etter å ha spilt 0-0 i det første møtet. I 1913 gikk Jobey til Arsenal der han gjorde seg bemerket ved å bli klubbens første spiller som scoret på Highbury. Det skjedde i en ligakamp mot Leicester City som på den tiden het Leicester Fosse.
Henrik Wergeland
Amalie Sofie Bekkevold
For å komme seg mellom Grønlia og arbeidsstedet Universitetsbiblioteket, som på denne tida holdt til i Rådmannsgården ved Christiania gamle torv, pleide han å ro eller seile over Bjørvika. Han fikk lov til å sette fra seg årer og seil hos småhandler Peter Svendsen Bekkevold i Skippergata, som drev et lite bevertningssted (som fremdeles finnes under navnet «Grei Kafé»). Der møtte den nå så vidt 30 år gamle Henrik Wergeland Bekkevolds eldste datter, den nesten 19 år gamle Amalie Sofie Bekkevold (f. 9. juli 1819), og ble forelsket. I løpet av sommeren og høsten 1838 skrev han en rekke kjærlighetsdikt, bl.a.:
Den siterte strofen er den nest siste i diktet «Den første Omfavnelse» som ble til kort tid før forlovelsen; denne ble offentliggjort 12. august 1838. Amalie Sofie var musikalsk likesom den yngre broren Frederik, som ble bassbarytonsanger.Amalie Sofie ble godt mottatt av sin tilkommende svigerfamilie.
George Jobey
Biografi
Året etter ble Bradford Park Avenue hans tredje klubb, men på grunn av første verdenskrig ble det med en sesong i Bradford Park Avenue. I 1919 gikk han til Leicester City før han i 1920 ble spillende manager i Northampton Town. To år senere overtok han som manager for Wolverhampton Wanderers, og han var sjef i denne klubben fram til 1924 da han overraskende sa opp jobben i Wolverhampton for å jobbe med hotelldrift.
Henrik Wergeland
Søker forgjeves prestekall
Wergeland søkte stadig nye prestekall, og fikk like mange avslag. De ganger han holdt prekener, diktet han gjerne salmer til dagens tekst. Fastelavns-søndag 1836 prekte han for eksempel i Akershus slottskirke, og da skapte han salmen «Kun dagligdags er al din Dont». Han skrev også «Synder slaar dit Hjerte haardt» i 1831. Han satte store forhåpninger til det beskjedne Nannestad kapellani, men håpet «forvandlet seg til en rød sky». Om kvelden den 12. februar skulle han hjem over isen til Grønlia i følge med fire tyskere. Han fikk da for seg at han skulle besøke en venn, C.J. Gamborg, som arbeidet i Paleets offisersvakt. Paleet tjente på den tid som kongebolig når Karl Johan var i Norge. De slapp inn, delte en bolle punsj, og en av tyskerne tok opp en gitar og begynte å synge. Det var i strid med reglementet, som tilsa at det skulle være fullstendig ro etter tappenstrek. Selskapet ble registrert av plassmajor Glad, og det kom til ordveksling med diverse misforståelser, grunnet språkproblemer, mellom Glad og en av tyskerne. Verten og Henrik Wergeland forsøkte å dempe gemyttene. Glad rapporterte det forefalne til sin overordnede, og dermed nådde det kongen, som var i byen på samme tid. Gamborg fikk to måneders festningsstraff som måtte sones på Fredriksten festning. Wergeland mente at episoden i offisersvakten var hovedgrunnen til at han ikke fikk Nannestad kapellani.
George Jobey
Biografi
Etter å ha vært i hotellbransjen et år takket Jobey ja til et tilbud om å bli manager for Derby County i 1925, og han ledet the Rams i hele 16 år. Årsaken til at han måtte trekke seg fra managerjobben i Derby var at han i 1941 ble beskyldt for å ha betalt penger under bordet til forskjellige spillere for å få dem til å skrive under for Derby County. Englands fotballforbund nedsatte en granskningskommisjon som i mai 1941 konkluderte med at George Jobey var skyldig i tiltalen og han ble derfor utestengt fra fotball på livstid.
Henrik Wergeland
Søker forgjeves prestekall
Omstendighetene rundt episoden i kongevakten er lett dramatisk gjenfortalt av Wergeland selv i Hassel-Nødder. Den er også skildret i Rolv Laaches arbeid om Praëm-striden. Laache mente at episoden i vakten trolig var av mindre betydning for tapet av kapellaniet, og at det var viktigere for utfallet at Wergeland hadde uvenner som sto kongen nær. Wergeland og hans forlovede tok tapet av kapellaniet tungt. For å trøste Amalie Sofie skrev han det perspektivrike diktet «Smukke Skyer» (1839).
{| class="toccolours" style="float: right; clear:right;margin:0.5em 0 1em 1em; font-size: 85%; background:#c6dbf7; color:black; width:26.5em; max-width: 25%;" cellspacing="5"
George Jobey
Biografi
Utestengelsen av Jobey ble opphevet i 1945, men det tok sju år før han igjen ble manager for en engelsk klubb. Klubben var Mansfield Town, og han var manager der fra januar 1952 til han fikk sparken i mai 1953.
Henrik Wergeland
Forholdet til kongen
De mange dikt som han viet kongen på ulike tidspunkt avspeiler forholdet mellom de to menn. Wergeland hadde fra ungdommen beundret Karl Johan, og betraktet ham hele livet som en revolusjonens sønn. Han mente derimot ikke at kongen var unntatt kritikk, og han var ikke alltid enig i Karl Johans politikk. Han mente at hvis kongen opptrådte despotisk, var det hans plikt å opponere (jf. Hassel-Nødder). Wergeland handlet flere ganger i strid med majestetens direktiver, jf. for eksempel tidligere omtalte 17. mai-markeringer i forbindelse med det såkalte Torgslaget og talen ved Krohgstøtten. Kongen som på sin side var sympatisk innstilt til Wergeland, holdt ham under oppsikt, og strammet tøylene når han mente forfatteren var gått for langt.
Etter at formannskapslovene var gått igjennom i 1837, lå forholdene imidlertid til rette for avspenning. Kong Karl Johan hadde bl.a. også satt pris på diktet «Kongens Ankomst» (1838) og ønsket tross alt å hjelpe Wergeland. I mars 1839 tilbød han Wergeland en liten årlig pensjon av egen kasse, foreløpig for to år i påvente av embete (det kan kanskje sammenliknes med et statsstipendium). Wergeland tok i mot på betingelse av å kunne «gjengjelde det med fritvalgte Arbeider for Almuens Oplysning». I 1839 begynte han å gi ut bladet For Arbeidsklassen, som fortsatte å komme ut også da han lå på dødsleiet. Arbeidet for folkeopplysning opptok ham så lenge han levde.