cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Domenico Zipoli
Liv og virke
Zipoli gikk inn i jesuittordenen med ønske om å virke ved jesuittenes misjonsområde i de spanske reducciones de indios i dagens Bolivia. Han ble først sendt til Sevilla der han bodde et år. Sammen med en gruppe på 53 misjonærer forlot han Spania 5. april 1717 og ankom Buenos Aires 13. juli 1717. I årene 1717-1724 studerte han teologi og filosofi med tanke på å bli presteviet, men døde av tuberkulose før han rakk å bli ferdig, bare 37 år gammel. Ifølge tradisjonen blir urnen med asken hans oppbevart i den gamle jesuittkirken Santa Catalina i fjellene i provinsen Córdoba, men det regnes nå som en myte.
I Sør-Amerika ble Zipoli utnevnt til kapellmester, en post som omfattet oppgaver som organist, kormester og komponist.
Musikk og ettermæle
Klaviaturmusikken til Zipoli spilles fremdeles. Mye av den er tilgjengelig for begynnere og finnes i mange antologier.
Nylig ble noe av Zipolis søramerikanske kirkemusikk oppdaget i Chiquitos, Bolivia: to messer, to salmer, tre hymner, et Te Deum Laudamus og andre stykker. En messe kopiert i Potosí, Bolivia i 1784, og bevart i Sucre, Bolivia, synes å være en lokal samling basert på de to andre messene. Zipolis dramatiske musikk, deriblant to komplette oratorier og deler av en tredje, er for det meste tapt.
Tre deler av «misjonsoperaen» San Ignacio de Loyola er tilskrevet Zipoli. Operaen ble samlet av Martin Schmid i Chiquitos mange år etter Zipolis død etter at den var bevart nesten fullstendig i lokale kilder.
Zipolis musikk var høyt ansett av jesuittkollegene i flere tiår etter hans død og fikk en avgjørende innflytelse på senere komponister.
Verk
Domenico Zipoli er framfor alt kjent for sine orgel- og cembaloverk. Vokalverkene er for en stor del tapt.
David George Hogarth
Bakgrunn
D.G. Hogarth var sønn av den anglikanske sogneprest George Hogarth av Barton-upon-Humber, og Jane Elizabeth (Uppleby) Hogarth. Hans yngre søster Janet E. Courtney ble en feministisk forfatterinne.
Domenico Zipoli
Verk
Vokalverk:
David George Hogarth
Arkeolog og hettittolog
Mellom 1887 og 1907 var Hogarth med på utgravninger på Kypros, Kreta og i Egypt, Syria, Melos og Efesos (Artemistempelet). På Kreta utgravde han Zakros og Psychro-hulen.
Domenico Zipoli
Verk
Instrumentalverk:
Operaer:
David George Hogarth
Arkeolog og hettittolog
Fra 1925 til1927 var han president for The Royal Geographical Society
Katrine Schiøtt
Katrine Schiøtt (født 16. mars 1987) er en norsk cellist og komponist fra Vestnes i Møre og Romsdal.
Bakgrunn og karriere
Med utdannelse fra Norges Musikkhøgskole, hvor hun studerte hos professor Aage Kvalbein og Geir Tore Larsen, har Schiøtt en bakgrunn i klassisk musikk med utøvende erfaring fra symfoniorkestre, kammerorkestre, samtidsmusikk og kammermusikk. Schiøtt arbeider også i ulike konstellasjoner i sjangre som improvisert musikk, jazz, pop og folkemusikk, samt teater, film og TV. Sammen med artister som blant annet Angus og Julia Stone (Australia), og Moddi har hun spilt på en rekke festivaler og konsertscener.
Studiovirksomhet
Schiøtt medvirker også på en rekke plateinnspillinger med ulike artister hvor hun har jobbet med produsenter som Manfred Eicher (ECM Records), Valgeir Sigurðson i Greenhouse Studios (Reykjavik, Island), Desert Harvest Studios (Byron Bay, Australia), Domicile / All Things Audio (New York ), Studio G (Brooklyn, New York), Plug & Play Studios (Nyon, Sveits), Rainbow Studio (Oslo), Ocean Sound Recordings (Giske), Is It Art Studio (Sverige), Propeller Recordings (Oslo), The Green Room (Morten Qvenild/Nesodden), Albatross (Oslo), for å nevne noen.
Kompositorisk virke
Som komponist komponerer Schiøtt musikk til trioen Slagr, for solo cello og større ensembler. I samarbeid med forfatter og historiker Aina Basso komponerer og fremfører Schiøtt musikk for ungdom, basert på Bassos bøker for ungdom. Sammen har de turnert fra 2017 til 2022 med Heksejakt gjennom den Kulturelle Skolesekken. Musikken Schiøtt komponerer for Slagr har blitt gitt ut på albumet Linde (2022) som ble utgitt på plateselskapet Hubro Music. Trioen Slagr har tilsammen gitt ut syv album, og i 2015 mottok de Spellemannpris i kategorien åpen klasse.
Festivaler
Som utøvende cellist har Schiøtt spilt på festivaler verden over, blant annet SXSW (Austin Texas, USA), CMJ (New York, USA), Atlanta Jazz Festival (Atlanta, USA), Folk Alliance International (Kansas City, USA), Iceland Airwaves (Reykjavik, Island), Eurosonic (Nederland), The Great Escape (Storbritannia), Best Kept Secret Festival (Nederland), Green Man Festival (Storbritannia), Haldern Pop (Tyskland), Ghent Jazz (Belgia), Dias Nordicos (Spania), SeixalJazz festival internacional (Portugal), Jazz ao Centro (Portugal), WUJek Jazz Festival (Polen), Paleo (Sveits), One of a million festival (Sveits), Vielles Charrues (Frankrike), Musilac (Frankrike), Nuits de Fourvieres (Frankrike), Six Fours les Plages (Frankrike), Gurtenfestival (Sveits), Caprera (Nederland), Optimus Alive (Portugal), Musilac (Frankrike), Pstereo (Trondheim), Slottsfjellfestivalen (Tønsberg), Molde Jazzfestival, Oslo Jazzfestival, Trænafestivalen, Hovefestivalen, by:Larm, Festspillene i Nord-Norge, Vinjerock, Olavfestdagene, Varangerfestivalen, Steinkjerfestivalen, Parkenfestivalen, Soddjazz, Dølajazz, Mandaljazz, Risørjazz, Umeå Jazzfestival, Øyafestivalen (Tøyenparken, Oslo), PiPfest (Piknik i parken, Vigelandsparken og i Prindsens hage i Oslo) m. fl.
Day of Defeat: Source
Day of Defeat: Source (også kalt DOD: S eller DOD 2) er en oppdatert versjon av online spillet Day of Defeat som kom ut i 2003 som en mod til Half-Life. Spillet bruker Sourcemotoren akkurat som Half-Life 2 og Counter-Strike: Source. Spillet blir distribuert gjennom Steam.
Oppbygning
Når man logger inn på en server får man valget mellom å velge Allies eller Axis(den tyske armeen). Etter at man har valgt lag kan man velge mellom klassene Rifleman, Assault, Support, Sniper, Machine Gunner eller Rocket. Noen server begrenser antall plasser for noen klasser fordi de ikke ønsker for mye snipere eller Machine Gunnere. Spilleren kan også velge random, som lar spillet velge en klasse for deg. Når en spiller starter får spilleren i oppgave å holde kontroll over objektivene. Når en spiller dør, må man vente for forsterkninger som kan ta opp til femten minutter. Sammenlignet med andre første persons skytespill har Day of Defeat source en liten andel liv (hp/Hit Points). Hvis man blir skutt i hodet med hvilket som helst våpen betyr det øyeblikklig død. Derfor må man spille klokt. Det vil blant annet si å bruke gjemmesteder og tenke taktisk for å bekjempe fienden. Spillere må jobbe sammen og bruke kombinasjoneer. Noen våpen må brukes på spesielle måter for at de skal ha en effekt. MG42 må plantes, raketter må plasseres på skulderen, sniper riflen må bruke zoom og man må dra ut sikringssplinten før man kaster granaten. Hvis en spiller holder en granat lengre enn 5 sekunder etter at splinten er fjernet sprenger den i hånden hans. Han dør, men det gjør også de lagkameratene som er i nærheten, hvis såkalt friendly fire (en funksjon som lar en person skade lagkameratene sine) er på.
De offisielle banene
Det er før øyeblikket 8 offisielle baner. Da spillet ble lansert var det bare 4 baner tilgjengelig. Anzio, Flashville, Operation Avalanche og Donner. Disse banene stammer opprinnelig fra Day of Defeat. En ny bane Argentan så dagens lys den 30. november 2005. 26. januar kom Kalt. Colmar og Jagd ble begge lansert 28. juni 2006
dod_anzio
Dato: 7. august, 1944
Sted: Anzio, Italia.
Type: Kontroll over område
dod_argentan
Dato: 18. august, 1944
Sted: Argentan, Normandie, Frankrike
Type: Kontroll over område
dod_avalanche
Dato: 18. august, 1943
Sted: Salerno, Italia.
Type: Kontroll over område
dod_colmar
Dato: 28. februar 1945
Sted: Colmar, Alsace, Frankrike
Type: Ødelegg målet
dod_donner
Dato: 3 September, 1944
Sted: Donner, Nord-Frankrike
Type: Kontroll over område
dod_flash
Dato: 10 September, 1944
Sted: Flashville, Frankrike
Type: Kontroll over område
dod_jagd
Dato: 5 September, 1944
Sted: Jagd, Italia
Type: Ødelegg målet (innenfor en viss tidsgrense)
dod_kalt
Dato: 13. desember, 1944
Sted: Kalt, Frankrike
Type: Kontroll over område
Oppgraderinger fra Day Of Defeat
Day of Defeat: Source bruker den kjente Sourcemotoren og har bedre grafikk enn sin forgjenger, noe vi ser tydelig på banene og våpnene, noe som gir en større virkelighetsoppfatning. Elementer som møbler og kasser er flyttbare. Dette er nyttig hvis man trenger et sted å plante maskingevær eller et sted å gjemme seg bak. Hjelmen spiller en realistisk rolle da den beskytter hodet. Lydeffektene er en viktig faktor når det gjelder å ikke få det virkelighetsfjernt. Lyder et stykk unna en spiller høres nå med høyere frekvens enn det de gjorde før. Det er blitt større forskjeller mellom klassene. Det er for å unngå at én person skal dominere i spillet og på den måten tvinge laget til å samarbeide. Dette med større klasseskille ser man nok klarest på rifleman. I den originale Day Of Defeat er rifleman utsyrt med pistol og han kunne angripe med enden av rifla. På Source versjonen har ikke rifleman noen sidearmer. Istedenfor at de kan angripe med enden av rifla kan de nå ta opp "iron sight". Dette gjør at siktet blir bedre. Istedenfor de originale granatene er riflemannen ustyrt med to rifle-granater. Disse granatene blir skutt og når derfor lengre en fragmentation granatene. Disse riflegranatene kan treffe snipere eller noen med machine gunner, men de har dårlige sikte og er ikke så gode som vanlige granater i nærkamp. når disse granatene/alle granater blir skutt ut, har man muligheten til å plukke de opp fra bakken før de sprenger. granaten sprenger innen 5 sek. dermed har man mulighet til å bruke disse rifle granatene som håndgranat, ved at man skyter granaten ned i bakken trykker "e", da plukker du opp granaten og kan kaste den for hånd.
Eksterne lenker
Day of Defeat
Laudanum
Laudanum er en opium-tinktur, det vil si et opiat oppløst i alkoholholdig drikke, noen ganger tilsatt søtstoff, og da kalt for opiumsvin.
Historie
På 1500-tallet eksperimenterte den sveitsiske legen og alkymisten Paracelsus med den medisinske verdien av opium. Han slo fast at den medisinske verdien som smertestillende var av slik størrelsesorden at han kalte det laudanum etter latin laudare, «å prise», eller fra labdanum, et begrep for et planteekstrakt. Han kjente ikke til dets vanedannende egenskaper som fører til avhengighet.
På 1800-tallet ble laudanum brukt i mange patentmedisiner for å «lindre smerte... som sovemiddel... til å lindre irritasjon... til å kontrollere vidtgående sekreter... til å støtte systemet... [og] som et svettedrivende middel». De begrensede apotekerbøker på den tid mente at opium var blant de mest virkningsfulle av tilgjengelige behandlinger, og således ble laudanum omfattende forordnet på resept for lidelser fra forkjølelse til hjernehinnebetennelse til hjertelidelser, både for voksne som for barn. Laudanum ble også benyttet ved epidemier av gulfeber.
De romantiske og viktorianske perioden ble merket av en utstrakt bruk av laudanum i Europa og i USA. Opprinnelig et rusmiddel for de lavere klassene da laudanum var billigere enn en flaske brennevin ettersom de ble oppfattet som en medisin og ikke skattlagt slik alkohol ble det. Kunstnere og litterære størrelser som brukte laudanum var blant andre:
Politiske figurer som brukte laudanum var blant annet George Washington, William Wilberforce og Meriwether Lewis.
Tallrike viktorianske kvinner ble gitt laudanum som avlastning for menstruasjonskramper og vage smerter og i tillegg brukt estetisk for å oppnå den bleke hudfargen som også ble assosiert med tuberkulose. En skrøpelig blekhet var et estetisk kvinneideal på denne tiden. Sykepleiere ga også laudanum med skje til nyfødte. Den prerafaelittiske muse Elizabeth Siddal døde av en overdose laudanum, noe også mange andre benyttet for selvmord, blant annet Mary Wollstonecrafts datter Fanny Imlay.
Paulis eksklusjonsprinsipp
Paulis eksklusjonsprinsipp, eller bare Pauli-prinsippet, er et kvantemekanisk prinsipp formulert av Wolfgang Pauli i 1925. Prinsippet sier at to identiske fermioner ikke kan okkupere samme kvantetilstand samtidig. En mer rigorøs påstand av dette prinsippet er at for to identiske fermioner er den totale bølgefunksjonen antisymmetrisk. For elektroner i et enkelt atom sier det at ingen av elektronene kan ha de samme fire kvantetallene. Det vil si at dersom n, l og ml er like, må ms være forskjellig, altså har forskjellig spinn.
I relativistisk kvantefeltteori følger Paulis prinsipp fra å bruke en rotasjonsoperator på den imaginære tiden til partikler med halvtallig spinn. Dette følger ikke fra noen spinnrelasjoner i ikke-relativistisk kvantemekanikk.
Innledning
Paulis eksklusjonsprinsipp er ett av de mest kjente prinsippene innen fysikk, primært fordi de tre typene elementærpartikler som ordinær materie består av, elektroner, protoner og nøytroner, alle berøres av prinsippet. På grunn av prinsippet viser alle materialpartikler rom-okkuperende oppførsel. Pauliprinsippet underbygger mange av de karakteristiske egenskapene til materie fra storskala stabilitet til eksistensen av periodesystemet. Partikler med antisymmetriske bølgefunksjoner kalles fermioner og følger Paulis prinsipp. Bortsett fra elektroner, nøytroner og protoner, inkluderer fermioner også nøytrinoer og kvarker, og også enkelte atomer som 3He. Alle fermioner har halv-tallig spinn, noe som betyr at de har et internt dreiemoment med verdier lik, der. Altså Plancks reduserte konstant ganget med en halvtallig konstant (1/2, 3/2, 5/2, ...). Partikler med heltallig spinn, altså der, har en symmetrisk bølgefunksjon og kalles bosoner. I kontrast til fermioner kan disse dele samme kvantetilstand. Eksempler på bosoner er fotoner, Cooper-par som er ansvarlig for superledning, og W- og Z-bosonene.
Historie
Tidlig på 1900-tallet ble det klart at atomer og molekyler med par av elektroner, eller et jevnt antall elektroner, er mer stabile enn dem med et odde antall elektroner. I den kjente artikkelen fra 1916, The Atom and the Molecule av Gilbert N. Lewis blir det satt opp seks postulater om kjemisk oppførsel. Nummer tre i artikkelen sier at atomer har en tendens til å holde et jevnt antall elektroner i et skall, og spesielt å holde åtte elektroner som normalt er fordelt symmetrisk i de åtte hjørnene i en kube. I 1919 foreslo den amerikanske kjemikeren Irving Langmuir at periodesystemet kunne forklares dersom elektronene i et atom var organisert i klynger eller på en annen måte hang sammen. Grupper av elektroner ble tenkt å okkupere et sett av elektronskall rundt kjernen. I 1922 oppdaterte Niels Bohr sin atommodell ved å anta at enkelte antall av elektroner (for eksempel 2, 8, og 18) tilsvarte «lukkede skall».
Pauli så etter en forklaring på disse tallene som først kun var empiriske. Samtidig prøvde han å forklare eksperimentelle resultater av Zeeman-effekten i atomær spektroskopi og i ferromagnetisme. Pauli fant et viktig hint i en artikkel fra 1924 av E.C. Stoner. Artikkelen påpekte at for en gitt verdi av hovedkvantetallet n, er antallet energinivå for et enkelt elektron i spekteret fra et alkalimetall i et eksternt magnetisk felt, der alle degenererte energinivå er separert, er likt antallet elektroner i de lukkede skallene til edelgassene for samme verdi av n. Dette fikk Pauli til å innse at de kompliserte antallene av elektron i lukkede skall kunne reduseres til den enkle regelen «ett» per tilstand, dersom elektrontilstandene er definert ved fire kvantetall. For dette formålet introduserte han et nytt toverdig kvantetall, identifisert av Samuel Goudsmit og George Uhlenbeck som elektronspinn.
Kobling til symmetrier i kvantetilstander
Paulis eksklusjonsprinsipp med en entydig mangepartikkel bølgefunksjon er ekvivalent med antagelsen at bølgefunksjonen er antisymmetrisk. En antisymmetrisk topartikkeltilstand er representert som en sum av tilstandene, eller som en superposisjon av tilstandene, der den ene partikkelen er i tilstanden og den andre i tilstanden
og antisymmetri under veksling medfører at. Dette impliserer at som er Pauli eksklusjon i «praksis». Dette er sant i enhver basis siden unitære endringer i basisen beholder antisymmetriske matriser antisymmetriske, selv om kvantiteten strengt tatt er en andregrads tensor.
Omvendt, dersom de diagonale kvantitene er null i «enhver basis», blir komponentene i bølgefunksjonen
og disse er nødvendigvis antisymmetriske. For å bevise dette, betrakt matriseelementet
eller
Ifølge spinnstatistikkteoremet vil partikler med heltallig spinn okkupere symmetriske kvantetilstander, og partikler med halvtallig spinn okkupere antisymmetriske tilstander. Videre, kun heltallig eller halvtallig spinnverdier er tillatt av de kvantemekaniske prinsippene.
Atomer og Paulis prinsipp
Paulis eksklusjonsprinsipp bidrar til å forklare en rekke fysiske fenomen. En konsekvens av prinsippet er elektronskall-strukturen i atom og måten atom deler elektron. Et elektrisk nøytralt atom består av like mange bundne elektron som det er proton i kjernen. Siden elektron er fermioner forbyr Pauliprinsippet dem å okkupere samme tilstand og man får en «stabling» av elektronene inne i atomet.
For eksempel, et nøytralt heliumatom har to bundne elektron. Begge disse elektronene kan okkupere den laveste energitilstanden (1s) ved å ha motsatt spinn. Dette bryter ikke med Pauliprinsippet fordi spinn er en del av kvantetilstanden til elektronet. På denne måten vil to elektron med motsatt spinn kunne okkupere samme energinivå. Dersom man nå ser på litium, som har tre elektron, vil man ikke ha plass til alle elektronene i 1s-tilstanden siden spinnet kun kan ta to verdier, «opp» eller «ned». Derfor må det tredje elektronet plasseres i den høyere energitilstanden 2s. På denne måten vil tyngre grunnstoff ha fler og fler elektronskall. Den kjemiske egenskapen til et element avhenger i stor grad av antallet elektroner i det ytterste skallet, noe som gir opphav til den periodiske tabellen.
Faststoffegenskaper og Pauli-prinsippet
I elektriske ledere og halvledere må frie elektroner dele hele volumet, med andre ord «stables» energinivåene opp og danner båndstrukturer fra hvert av de atomære energinivåene. I sterke ledere (metaller) er elektroner så degenererte at de ikke kan bidra i særlig grad til den termiske kapasiteten til et metall. Mange mekaniske, elektriske, magnetiske, optiske og kjemiske egenskaper til faste stoffer er direkte konsekvenser av Paulis eksklusjonsprinsipp.
Stabilitet i materie
Siden elektroner er negativt ladet og kjernen er positivt ladet skulle man anta at atomene ville kollapse. Stabiliteten til elektroner omkring et atom er ikke relatert til eksklusjonsprinsippet, men er beskrevet av kvanteteorien til atomet. Den underliggende idéen er at når elektronet nærmer seg atomkjernen øker den kinetiske energien til elektronet. Dette baserer seg på Heisenbergs usikkerhetsrelasjon. Imidlertid trengs eksklusjonsprinsippet for større systemer med mange elektroner og mange kjerner.
Det har blitt vist at Paulis eksklusjonsprinsipp er ansvarlig for at ordinær bulk-materie er stabil og tar opp volum. Det første forslaget ble fremmet av Paul Ehrenfest i 1931, som påpekte at alle elektronene i hvert atom ikke kan falle ned i det innerste skallet med lavest energi, og at de må oppta stadig større skall. Atomer opptar derfor volum og kan ikke bli skvist noe mer sammen.
Et mer rigorøst bevis ble fremstilt av Freeman Dyson og Andrew Lenard i 1967. De så på balansen mellom tiltrekkende (elektron-kjerne) og frastøtende (elektron-elektron og kjerne-kjerne) krefter og viste at vanlig materie ville kollapse og okkupere et mye mindre volum uten eksklusjonsprinsippet. Konsekvensen av Pauliprinsippet her er at elektroner med samme spinn blir holdt fra hverandre av frastøtende utvekslingskrefter. Dette er en kortrekkende kraft som kommer i tillegg til den langtrekkende elektrostatiske kraften eller Coulomb-kraften.
Dyson og Lenard tok ikke i betrakning de ekstreme magnetiske eller gravitasjons-kreftene som oppstår i enkelte astronomiske objekter. I 1995 viste Elliott Lieb og hans medarbeidere at Pauliprinsippet fortsatt leder til stabilitet i intense magnetiske felt som i nøytronstjerner. Men nøytronstjernene har mye høyere tetthet enn ordinær materie. Ved tilstrekkelig intense gravitasjonsfelt vil materie kollapse og danne sorte hull.
Astrofysikk og Pauli-prinsippet
Astronomi viser en annen spektakulær demonstrasjon av denne effekten i form av hvite dverger og nøytronstjerner. For begge av disse legemene er deres vanlige atomære struktur brutt av sterke gravitasjonskrefter, som gjør at de opprettholdes kun av «degenerasjonstrykk». Denne eksotiske formen for materie er kjent som degenerert materie. I hvite dverger er atomene holdt fra hverandre av elektronenes degenerasjonstrykk. I nøytronstjerner, som er under enda sterkere gravitasjonskrefter, blir elektronene smeltet sammen med protonene og danner nøytroner, som igjen produserer et større degenerasjonstrykk. Nøytroner er de mest rigide objektene man vet om. Deres Youngs modul (eller mer presist; kompresjonsmodul) er 20 størrelsesordener større enn i en diamant.
Veien tilbake (1937)
Veien tilbake, (originaltittel: The Road Back) er et amerikansk drama fra 1937 regissert av James Whale, med romanen «Tider som fulgte» av Erich Maria Remarque som forelegg.
Filmen er en oppfølger til Intet nytt fra vestfronten (1930).
Handling
En gruppe tyske soldater på vestfronten under første verdenskrig diskuterer når krigen endelig kommer til å ta slutt. En kalender viser at dagen etter kommer til å være den 11. november 1918. Men kompaniet deres skal gå til angrep på franske linjer. Til tross for de store skadene på begge sider, klarer tyskerne å sikre kontroll over en skyttergrav. Men uten at soldatene er klar over det, blir en våpenhvile undertegnet samtidig. Troppen får høre om våpenhvilen like etter klokken 11.
Ettersom krigen nå er over forlater de tyske styrkene området, og begynner snart å marsjere hjem til Tyskland. På vei tilbake møter tyskerne medlemmer av American Expeditionary Force, som de utveksler sigaretter og mat med. Når tyskerne kommer inn i en liten fransk landsby, får de beskjed om at Novemberrevolusjonen har brutt ut. De fleste av de tyske soldatene bryr seg imidlertid ikke om revolusjonen. Men soldatene som hadde overlevd Vestfronten sliter snart med å tilpasse seg det sivile livet, i månedene etter krigen.
En løytnant blir angrepet mens han fremdeles har på seg uniformen og medaljene sine, av en gjeng sosialistiske revolusjonære. Men han blir reddet av resten av troppen sin, før han blir drept. Kort tid senere oppdager at imidlertid at kvinnen som var hans forlovede var utro mot ham, med en mann som hadde unngått militærtjeneste - og deretter tjente en formue som krigsprofitør. Den forrådte soldaten dreper den velstående krigsprofitøren, og blir snart arrestert for drap. Flere av hans medsoldater forsøker å tale til hans forsvar, og uttrykker sin tro på at den eldre generasjonen var ansvarlig for verdenskrigen. Soldatene mener at det er galskap å tro at noen kan komme tilbake fra fire år med drap, og deretter forvente å plutselig være normal igjen.
Anton Högberg
Anton Högberg (født 1. desember 1992 i Partille) er en profesjonell ishockeyspiller som har spilt for Kongsvinger Knights sitt A-lag. Han ble løst fra sin kontrakt med Kongsvinger Knights før 2015/16 sesongen. Han er bror til ishockeyspilleren Viktor Högberg.
Bjarne Eia
Bjarne Eia (født 23. mars 1923 i Våle, død 23. juli 2000) var en norsk offiser i Sjøforsvaret og politiker for Høyre. Eia var fra 1961 til 1973 vararepresentant for Vestfold på Stortinget.
Andre verdenskrig
Eia gikk i 1939 til sjøs og var på MS «Tercero» i Buenos Aires da Tyskland angrep Norge 9. april 1940. Etter å ha vært i flyvåpenet og Little Norway i Canada etterfulgt av tjeneste på Island, begynte Eia på sjøkrigsskolen i Storbritannia.
Etter å ha tatt Royal Naval College tjenestegjorde han i britiske Royal Navy og det norske Sjøforsvaret. Han tjenestegjorde på «St. Albans» og HMS «Mutine», som eskorterte allierte atlanterhavskonvoier.
Senere deltok han i landgangene i Italia og Frankrike. I januar 1944 tjenestegjorde han på en britisk minesveiper som ble deltok i forberedelsene til Operasjon Shingle i Italia.
Eia gjorde seg fortjent til en rekke krigsutmerkelser.
Tjeneste i Sjøforsvaret
I 1945 ble han sjøoffiser og tjenestegjorde deretter som offiser og sjef på Sjøforsvarets fartøyer.
Eia var fra 1962 til 1965 inspektør for torpedokanonbåtene. Han tok utdanning i elektronikk, økonomi og folkerett og gikk i 1965 på Forsvarets høgskole. Eia tjenestegjorde i admiralstaben fra 1969 til 1972 og var deretter i Forsvarets overkommando. Eia blei 1972 forfremmet til kommandør. I 1977 ble han forsvarsattaché i London og Dublin, en postering han hadde til 1980.
Han gikk da til Statsministerens kontor der han arbeidet med informasjonsberedskap. Eia avsluttet sin karriere som fylkesberedskapsleder for Vestfold fra 1982 til 1990, da han gikk av med pensjon.
Politisk virke
Eia var aktiv i politikken for Høyre på lokal-, fylkes- og landsplan. Han var medlem av Laksevåg kommunestyre i årene 1963 til 1965 og av Horten kommunestyre fra 1967 til 1969. Eia var formann i Horten Høyre 1967 til 1969 og i samme periode medlem av styret i Vestfold Høyre. Fra 1967 til 1969 var han fylkestingsrepresentant i Vestfold. I stortingsperiodene 1961 til 1965, 1965 til 1969 og 1969 til 1973 var Eia vararepresentant på Stortinget for Vestfold fylke.
Utmerkelser
For sin krigsinnsats ble Eia dekorert med Krigsmedaljen, Deltakermedaljen og Haakon VIIs 70-årsmedalje. Av britene ble han dekorert med Atlantic Star med spenne, 1939–1945 Star, Italy Star og Defence Medal. Han ble senere tildelt Forsvarsmedaljen med tre stjerner og Sjøforsvarets vernedyktighetsmedalje. Eia ble utnevnt til kommandør av den etiopiske Keiser Menelik IIs orden.
Sportsåret 1922
Sportsåret 1922 er en oversikt over hendelser, resultater, fødte og avdøde personer med tilknytning til sport i 1922.
Herrer
Davis Cup: USA beseirer Australia med 4 – 1
Dødsfall
…
Abravanel
Abravanel-familien (hebraisk אברבנאל, også stavet som Abarbanel, Abrabanel, eller Barbernell, bokstavelig mening «Ab» (far) «Rabban» (prest) «El» (i betydning Gud)) er en av de eldste og mest distingverte jødiske familier på eller fra Den iberiske halvøy. Familien hevder å kunne spore sin opprinnelse tilbake til Bibelens kong David. Medlemmer av denne familien levde i Sevilla, provinsen Córdoba, regionen Castilla y León, og Calatayud før de flyttet til Portugal og deretter til andre steder i og utenfor Europa. Førstnevnte by Sevilla er stedet hvor de er mest fornemt representert og hvor Don Judah Abravanel en gang bodde.
Don Judah Abravanel skatteminister under Sancho IV (1284–1295) og Ferdinand IV (1295–1312). I 1310 garanterte han og andre jøder lån til Castillas monarki for å finansiere beleiringen av havnebyen Algeciras. Det er antagelig derfor at han var almoxarife (skatteinnsamler) av Castilla. En annen framtredende medlem av familien var Samuel av Sevilla som Menahem b. Zerah skrev at han var «en klok, elskelig vismann, venn med dem, god med dem og var ivrig etter å studere hva som helst om tidens jag tillot det.» Han hadde en stor innflytelse på hoffet i Castilla. I 1388 tjente han som kongelig skatteminister i Andalucía. I løpet av de antijødiske opptøyene i 1391 ble han tvunget til å konvertere til kristendommen under navnet Juan Sanchez (de Sevilla) og ble utpekt til revisor av Castilla. Det er antatt at et avsnitt i et dikt i Cancionero de Baena, tilskrevet Alfonso Alvarez de Villasandino, viser til ham. Don Judah Abravanel og hans familie ble senere tvunget til å flykte til Lisboa i Portugal hvor de gikk tilbake til jødedommen og hans kunnskaper og erfaringer skaffet ham betydningsfulle posisjoner hos myndighetene i Lisboa.
Hans sønn Judah, død 1471, tjente også innenfor økonomi hos infante Ferdinand av Portugal som av hans vilje i 1437 beordret utbetaling til ham den enorme sum av 506 000 reis blancs. Han ble senere tilsynelatende i tjeneste hos hertugen av Braganza. Hans eksportforretninger førte ham i handelsforbindelser med Flandern. Han var far til Don Isaac Abrabanel og bestefar til Judah Abrabanel Leone Ebreo og Samuel Abrabanel.
Samuel Abravanel, barnebarn av Don Judah Abravanel, bosatte seg i Valencia, og Samuels sønn, Judah (og kanskje Don Judah selv), flyttet til Portugal. Isaac, sønn av Judah, reiste tilbake til Castilla hvor han bodde fram til den store utkastningen av jøder i 1492. Deretter dro han til Italia sammen med sine tre sønner Judah, Joseph, og Samuel. Deres etterkommere, foruten andre forviste medlemmer av familien som senere kom fra Den iberiske halvøya, levde i Nederlandene, England, Irland, Tyskland, Tyrkia og andre steder under og etter 1500-tallet. Det var et ordtak i Thessaloniki som sa «Ya basta mi nombre ke es Abravanel» – «Det er nok at mitt navn er Abravanel». Dette ordtaket ble benyttet for å henvise til den stoltheten som medlemmene av familien hadde for deres fornemme slektsbakgrunn.
Slektskapet til kong David
Don Isaac Abravanel skrev at hans forfedre nedstammet fra kong David, men dette har lenge blitt mistrodd på grunn av mangel av kilder. Det har også blitt foreslått at denne familien, sammen med andre sefardiske jøder (jøder med røtter i middelalderens Spania), «meget sannsynlig konverterte til jødedommen i tiden 750-900 e.Kr. ... [og] at de ble konvertert av en davidisk etterkommer ved det jødiske akademiet i Narbonne i Frankrike, de kom derfor til å tro at de selv nedstammet fra kong David, i henhold til generasjonsmyteprosessen beskrevet av Zerubavel (2003). Merk at bortimot alle disse 'davidiske stamtavler' begynner rundt 900-1000.»
Ratko Mladić
Ratko Mladić (født 12. mars 1942 i Kalinovik i Bosnia) er en serbisk domfelt krigsforbryter som var generaloberst og øverstkommanderende for den bosnisk-serbiske hæren under borgerkrigen 1992–95.
Mladić var sammen med Slobodan Milošević, Radovan Karadžić og Goran Hadžić, en av de fire mest ettersøkte krigsforbryterne fra jugoslaviakrigene.
Tiltale
Mladić ble tiltalt av Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia for omfattende krigsforbrytelser, blant annet i Sarajevo fra april 1992 til oktober 1995, og i Srebrenica i 1995.
Under Slobodan Milošević fikk Mladić anledning til å bo åpenlyst i Beograd, til tross for at han var ettersøkt for krigsforbrytelser. Sjefanklageren i Haag, Carla del Ponte, uttalte at statsminister Zoran Đinđić i 2003 lovet å utlevere Mladić til henne. Djindjic ble skutt på åpen gate i mars 2003 i Beograd.
Serbia og USA, som hadde bombet Serbia, tilbød fem millioner euro for informasjon som førte til at Mladić ble fanget og arrestert. I oktober 2010 intensiverte Serbia jakten ved å øke belønningen fra fem til ti millioner euro. Serbia spurte også Interpol om hjelp til å finne rømlingen.
Arrestasjon
Serbias president Boris Tadić kunngjorde 26. mai 2011 at Mladić var arrestert i Lazarevo i Banat i Vojvodina, og ble holdt i forvaring av serbiske myndigheter. Arrestasjonen ble påstått å være av betydning for om Serbia kunne bli medlem av Den europeiske union.
Utlevering
Fredag 27. mai 2011 bestemte en domstol i Beograd at den 68 år gamle Mladić kunne utleveres til Jugoslavia-tribunalet i Haag. Mladić fikk 31. mai 2011 tillatelse til å besøke graven til sin datter Ana som begikk selvmord i 1994, 23 år gammel. Datteren led av depresjoner som angivelig ble forsterket av farens handlinger under borgerkrigen. Samme dag ble Ratko Mladić overlevert til domstolen i Haag. Før dette hadde en serbisk domstol forkastet en anke over beslutningen om utlevering.
Straffesaken i første instans
Christoph Flügge var leder av straffedomstolen som behandlet saken mot Mladić i første instans. Flügge var tidligere statssekretær i Berlins justisdepartement. De øvrige to dommerne var nederlenderen Alphons Orie og sørafrikaneren Bakone Justice Moloto.
Mladic hadde etterlatt mange spor som ifølge aktor gjorde bevisføringen lett. Blant annet hadde han opptak av møter og telefonsamtaler med offiserer, politikere og utenlandske sendemenn. Dette ble funnet i et skjult rom i Mladic' bolig i Beograd. Der fant de også 18 notatbøker med dagboksnotater fra krigen og store stabler med dokumenter. Notatbøkene inneholder ingen beskrivelser av krigsforbrytelser eller bevis for hans medvirkning til Srebrenica-massakren. Over omkring 3500 sider beskrives forsyninger av våpen og drivstoff, ordrer til styrkene og strategiske diskusjoner fra 1991 til 1995. Navn på personer han møtte fremkommer også. Materialet skal også vise Serbias rolle i krigen i Bosnia, blant annet i form av møter med Slobodan Milošević. Materialet fra boligen ble funnet av Serbias politi og overlevert til Haag.
Rettssaken mot Mladić startet ved Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia i Haag 16. mai 2012. Tribunalet første instans, avsa 22. november 2017 dom i saken, og Mladić ble dømt til livsvarig fengsel for folkemord, krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten. Domfellelsen for folkemord gjaldt Srebrenica-massakren. Mladić ble frifunnet for tiltalepunktet om et systematisk, folkemord over hele Bosnia-Hercegovina. Mladic anket dommen, men anken ble forkastet i 2021.
Liv Darell
Liv Darell (født 1958 ) er en norsk politiker som representerer Senterpartiet. Hun kom inn som varaordfører for Indre Fosen kommune 1. januar 2018.
Hun var ordfører i Rissa i 2017.
May Warden
May Warden (født 9. mai 1891 i Leeds, død 5. oktober 1978 i London) var en britisk skuespillerinne. Selv om hun spilte i andre filmer og TV-serier i Tyskland og Skandinavia, er hun mest kjent for rollen som Miss Sophie i den tyske fjernsynsproduksjonen Grevinnen og hovmesteren (Dinner for One).
Hun giftet seg med komiker Silvester Stewart (død 1973) i 1915, og sammen fikk de fire barn – to gutter og to jenter. Hun bodde i London frem til hun døde i 1978.
What’ll I Do
thumb|160px|right|Irving Berlin«What'll I Do» er en amerikansk sang, skrevet av Irving Berlin i 1923. Den ble introdusert av sangerne Grace Moore og John Steel sent [i løpet av] Berlins tredje Music Box Revue og var også med i neste års utgave. I tekster spør sangens jeg-person om hvordan han eller hun vil klare seg nå som en nylig romanse har endt.
Sangen ble anvendt som et generalisert tema i Nelson Riddle's Academy Award-vinnende period score for The Great Gatsby med Robert Redford og Mia Farrow i hovedrollene, sunget av karakterskuespilleren William Atherton. Den ble sunget av Mary Steenburgen i filmen, The Butcher's Wife fra 1991, og ble anvendt som temasang i den britiske situasjonskomedieserien Birds of a Feather i 1990-årene. En instrumentalversjon ble anvendt i avslutningsscenen i episoden I Do and Adieu fra femte sesong (1986–1987) av situasjonskomedieserien, Cheers.
Notable innspillinger
«What'll I Do» er en populær standardsang og har blitt spilt inn på plate av mange artister. Nedenfor følger en delvis liste over artister som har spilt inn versjoner av den (i alfabetisk rekkefølge):
Norsk versjon
Per Kvist har skrevet en norsk tekst. Den bærer tittelen «Å blei det av dig».
Strofe
En strofe (av gr. strefein, «vende») er i lyrikken et antall linjer eller vers (av lat. versus, «linje, vende») som er føyd sammen etter et bestemt metrisk prinsipp, f.eks. taktart eller rimstilling. Typografisk skilles strofene i et dikt med en blank linje.
Under framføring av tragedier og korlyrikk i antikkens teater beveget koret seg i takt med sangen (herav uttrykket «versefot») fra den ene siden av scenen til den andre. Når strofen var slutt, vendte koret.
I dagligtale brukes vers ofte synonymt med strofe.
Sjøforsvarets skoler
Sjøforsvarets skoler er en av tre hovedavdelinger i Sjøforsvaret. Sjøforsvarets skoler har ansvar for all utdanningsvirksomhet i Sjøforsvaret og består av rekruttskolen KNM Harald Haarfagre i Stavanger, Befalsskolen for Sjøforsvaret i Horten (administrasjon)/Stavanger, Sjøkrigsskolen i Bergen og utdannings- og kompetansesenteret KNM Tordenskjold.
Scapho
Scapho er et mindre kystfartøy med en mast med rette linjer på skroget fra Hellas med betegnelsen hentet fra det greske ordet «skaphos» som betyr båt.
Kwai Tsing-distriktet
Kwai Tsing-distriktet er ett av atten distrikter i den kinesiske spesielle administrative regionen Hongkong. Det befinner seg omtrent midt i Hongkong og består av to deler: Kwai Chung (på fastlandet) og øya Tsang Yi. Kwai Tsing-distriktet utgjør en del av regionen De nye territoriene.
Scapho
Det er en variant med det samme utseendet på både skrog og rigging som et betegnet som skafo, men er klinkbygd med skarp forstevn.
Kwai Tsing-distriktet
Distriktet har i overkant av 500 000 innbyggere (2016) og et areal på 21,82 km².
Scapho
Seilbåten har en lite mast forrest med en stagseil eller klyverseil mot forstevnen som ble forhøyet, og en sneiseil i firkantede form, holdt opp med en lang stang. Som de fleste tradisjonelle båtene og kystfartøyene i de greske farvannene helt fram til moderne tid hadde den lokale båttypen skvettganger av tre eller lerret langs relingen. Den er formodentlig ikke lenge et vanlig syn i dagens Hellas.
Kwai Tsing-distriktet
Hongkongs kjente konteinerterminaler befinner seg langs Rambler Channel mellom Kwai Chung og Tsang Yi i Kwai Tsing-distriktet.
Sondre Harbosen
Sondre Tangen Harbosen (født 9. mars 1996 i Kongsvinger) er en profesjonell ishockeyspiller som spiller for Kongsvinger Knights sitt A-lag.
Spillerstatistikk
Oppdatert 19. juni 2015:
948 Jucunda
948 Jucunda er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 3. mars 1921 av Karl Wilhelm Reinmuth fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den hellige Jucunda av Nikomedia.
949 Hel
949 Hel er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 11. mars 1921 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den norrøne gudinnen Hel.
Lillehammer byavis
Lillehammer byAvis, på folkemunne «Byavisa», er en lokalavis som distribueres som gratisavis til alle husstander i kommunene Lillehammer, Gausdal, Øyer samt nordre deler av Ringsaker og Gjøvik. Avisa hadde første utgivelse i april 2006, da som abonnementsavis. Fra 2007 gikk den over til å bli fulldistribuert som gratispublikasjon.
Lillehammer byavis var eid av Dølen, som har sitt utspring på Vinstra. I 2014 ble Lillehammer byAvis AS, kjøpt opp av selskapet Gudbrandsdølen AS som eneste aksjonær. (Gudbrandsdølen Dagningen AS eier de sammenslåtte avisene Dagningen og Lillehammer Tilskuer, nå GD eller Gudbrandsdølen Dagningen)
Avisa har et opplag på drøyt 22,300. Lillehammer byAvis kommer ut hver torsdag med unntak av fellesferie og høytider.
Sebastian Stenqvist
Sebastian Stenqvist (født 19. februar 1991 i Lysekil i Sverige) er en svensk fotballspiller som spiller for Øystese IL. Han kom til Hamarkameratene fra Jonsereds IF midtveis i 2014-sesongen, da Ham-Kam hadde en omfattende utskiftning av spillere.
Stenqvist har tidligere spilt for Jonsereds IF og Valdres FK.
Canada under Sommer-OL 1900
Canada under Sommer-OL 1900. To sportsutøvere fra Canada, begge menn, deltok i friidrett under de andre olympiske leker 1900 i Paris. Canada kom på trettendeplass med medaljefordelingen en gull- og en bronsemedalje.
Medaljer
Det ble ikke delt ut gull, sølv og bronsemedaljer under Sommer-OL 1900 i Paris. Det var først under Sommer-OL 1904 det ble utdelt medaljer til de tre beste, men IOC har med tilbakevirkende kraft besluttet at medaljefordelingen også gjelder for de olympiske leker 1896 i Athen og  1900 i Paris
Vought F-8 Crusader
Vought F-8 Crusader (opprinnelig kalt F8U var et hangarskip-basert jagerfly som ble bygget av Chance-Vought. Prototypen hadde sin første flygning i 25. mars 1955. Flyet var det siste amerikanske jagerfly som hadde mitraljøser eller kanoner som hovedvåpen. En modifisert variant, RF-8 Crusader, ble brukt som rekognoseringsfly og spilte en viktig rolle under Cubakrisen.
Utvikling og historie
I september 1952 utlyste den amerikanske marinen krav til et nytt fly som skulle erstatte Vought F-7 Cutlass-jagerflyene. Det skulle ha en hastighet på Mach 1,2 ved 9 150 m og ha mulighet til å klatre med 7 620 m/min. Det skulle også ha mulighet til å lande i en hastighet som ikke oversteg 160 km/h. Koreakrigen hadde vist at 12,7 mm maskingevær ikke var tilstrekkelig kraftige og det nye jagerflyet skulle istedenfor ha en 20 mm kanon. Vought lanserte sitt forslag som var kalt V-383.
Crusader hadde en noe uvanlig konstruksjon for et jagerfly i og med at det hadde vinger som var montert høyt på flyskroget. Dette gjorde det mulig å lage et lett og kort understell. Det mest oppfinnsomme ved Cruader-designet var at det hadde en vinge som kunne vippes opp til 7° ved takoff og landing. Dette ga flyet større løfteevne uten at det gikk på bekostning av stabiliteten. I tillegg gjorde dette at flykroppen kunne holdes horisontal, slik at synsfeltet forover kunne opprettholdes. Flyet hadde også såkalte slats, en slags omvendt flaps, foran på vingene. Disse kunne senkes til 25°, og flapsene til 30°, noe som også økte vingenes løftekapasitet. Bruk av titan i flyskroget var også ganske nytt.
Crusader ble drevet av en Pratt & Whitney J57 turbojetmotor med etterbrenner.
Mahone
Mahone, mahonne, maone eller mavne er en betegnelse på et handelsfartøy i middelhavsregionen som hadde eksistert i mange århundrer, og er brukt om en rekke ulike fartøystyper, fra den store mahonen på 48,8 meter lengde som en galeass til båter for havnetjeneste for frakt eller overlossing fra fraktskip til havnestedet.
Stiftskapellan
Kirkeloven av 1. januar 1997 opphevet loven av 11. april 1857 om stiftskapellaner. Stiftskapellanstilligene ble deretter gjerne omgjort til rådgiverstillinger.
Mahone
Den store mahonen
I flere århundre hadde skipsfarten mellom Det ottomanske rikets hovedstad Istanbul og Egypt vært intens, spesielt innenfor kornhandelen ettersom Egypt var en viktig eksportør av korn. Gjennom tidene hadde forskjellige fartøyer fraktet korn fra Alexandria til Istanbul, deriblant storskipene karamürsal, jerma og sist mahonen eller mahonnen, som også var en handelsgalei, og utgjorde en stor del av de såkalte «Kairo-karavanene». Det osmanske riket var nødt til å organisere konvoier som beskyttelse mot kristne pirater.
Stiftskapellan
I dag finnes stillingen prostiprest, som er en prest ansatt på prostinivå for å assistere der det er nødvendig, eksempelvis gjennom vikararbeid i ulike menigheter eller gjennom andre oppdrag i prostiet.
Mahone
Den store mahonen
Den vanlige handelsgaleien hadde en gjennomsnittig lengde på ca. 30 meter eller 120 palmi, og hadde sitt forbilde i den venetianske handelsgaleien av type galea grosse. Denne venetianske galeien, som kunne være opptil 46 meter lang og 8 meter bred med lasteevne på 250 tonn, var fabrikkert av Det osmanske riket som hadde hyret et stort antall skipsbyggerne fra kristne land, deriblant fra Venezia, siden 1453. Den osmanske handelsgaleien var også tatt i bruk som et krigsskip som kunne transportere flere soldater enn en vanlig galei, og kunne ha meget tung bestykning i form av kanoner med store kalibre. Igjen var dette motivert av den venetianske galea grosse som ble tatt inn i krigstjeneste allerede i 1490-årene.
Som et krigsskip dannet den osmanske mahonen den taktiske kjernen i enhver flåteformasjon med sin størrelse, drektighet og fribord i sammenligning med den vanlige galeien av type galea sotti som bevist under slaget ved Zonchio den 25. august 1499, hvor den osmanske admiral Kemal Reis hadde tatt seg fram til Kapp Zonchio mellom Pylos og Modon på vestkysten av Peloponnes med en flåte på 277 fartøyer, hvorav 60 galeier, 30 galioter, 18 rundskiper (store seilskip), 2 karakker og tre mahoner. Under sjøslaget møtte de den venetianske flåten på 110 skip, hvorav 4 karakker, 24 rundskiper, 44 galeier og 12 galea grosse. Sjøslaget sluttet med at den venetianske flåten ble fordrevet, slik at veien til Lepanto nå var åpen. Den viktige festningen med havnestedet overga seg uten et skudd til seierherrene.
Utover 1500-tallet hadde sjøkrigføringen skiftet karakter fra sjøslag ved strategiske knutepunkter til ekspedisjoner over lang avstand for overføring av tropper og kortvarige raid på slavejakt, og mahonen som et krigsskip ble raskt erstattet av forstørrede varianter av galea sottil, den såkalte galea bastarda.
Som handelsgalei var mahonen ansett som et billig lastefartøy med en rigging som besto av to til tre master med latinerseil. Den vanlige besetningen for årene, ciurma, som på krigsgaleiene kom fra minst tre hovedkilder; de betalte roere uansett religion, utkommanderte soldater kalt azab og slaver, gjerne av kristen tro. Den siste kategorien, som også var det billigste alternativet, ble oftere tatt i bruk på de mer sivile handelsgaleiene for karavanene mellom Kairo med siste stoppested i Alexandria og Istanbul. Ofte seilte mahonene og de andre fartøyer i konvoier langs Levanten for å unngå de kristne piratene med baser i Italia, Sicilia og Malta. Årer var like mye brukt som seilene, til tross for at mahonen i likhet med galea grosse i 1550 var blitt mer et seilfartøy enn et roskip.
Sjokket under slaget ved Lepanto i 1571 anledet tyrkerne under ledelse av den nye admiralen, Kiliç pasja, til å bygge en ny skipstype basert på mahonen som deres svar på den venetianske galeassen.
Som et transportskip var mahonen fremdeles viktig både for sivile og militære oppdrag, det var spesielle transportfartøyer for transport av kavaleri med hester og kameler som ble ført inn gjennom åpninger i forstavnen. I likhet med galeass-varianten var mahonen også videreutviklet til å ha opptil 26 par årer med en ciurma på 364 roere. Før 1550-årene hadde tyrkerne alla sensile-systemet med én mann per åre i handelsgaleien. Den store mahonen ble senere erstattet av en mindre variant på 1600-tallet.