cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ditmarsken
Idrett og friluftsliv
Den mest utbredte publikums- og utøveridretten i Ditmarsken er fotball. De viktigste fotballklubbene er Heider SV og TuRa Meldorf, som begge spiller i Schleswig-Holstein-Liga, den femte høyeste ligaen i Tyskland. Distriktet er også ideelt for sykling, rulleskøyting, løping og turmarsj. Utbredt i marsklandet er også det frisiske lagspillet Boßeln, som består i lengdekast med blykuler. I mange små landsbyer er Boßeln den eneste organiserte idretten. Ved kysten finnes det små seiler- og surfermiljøer.
Kretsvåpen
Ditmarskens kretsvåpen er en holsteinsk ridder på rød bunn, som opprinnelig ble brukt i det dansk-norske kongevåpenet. I eldre tider var våpenet upopulært i Ditmarsken, fordi befolkningen oppfattet det som et symbol på erobrere og undertrykkelse. I 1930 ble nye versjoner av våpenet gjeninnført som kretsvåpen i Nord- og Sør-Ditmarsken. Da kretsene ble slått sammen i 1970, ble Sør-Ditmarskens våpen videreført som det nye Ditmarskens kretsvåpen.
Andreas Samuel Krebs
Andreas Samuel Krebs (født 10. mars 1766 i Galmsbull ved Tønder i Sønderjylland, død 28. mars 1818 i Christiania) var en dansk/norsk offiser. Han er mest kjent for sin innsats i krigen mot svenskene i 1814, av svenskene kalt norske felttoget, hvor hans tropper stod imot en svensk invasjonsstyrke og deretter jaget dem tilbake til Sverige.
Krebs hadde fra før utmerket seg i krigen med Sverige 1808-1809, hvor han var major. Nærmere bestemt var han i 1808 involvert i de fleste kampene mot svenskene som foregikk i Smaalenene, ved Høland 19. april, Rødenes 5. mai og ved Enningdalen 12. september. I 1810 ble han utnevnt til oberstløytnant og øverste befal på Kongsvinger festning, en av de viktigste grensefestningene i den vaklende unionen av Danmark og Norge. Ved de nye krigshandlingene med Sverige i 1814, ledet han de norske styrkene i slaget ved Matrand, som slo tilbake de svenske styrkene ved Lier skanse, Matrand og Skotterud. Krebs fikk derfor senere tilnavnet Helten fra Matrand, og står ved siden av Tordenskiold som største norske krigshelter.
Giuncugnano
Nabokommunene var Casola in Lunigiana, Fivizzano, Minucciano, Piazza al Serchio og Sillano.
Andreas Samuel Krebs
I 1816 ble han oberst og adjutant hos unionskongen Karl II og fra 1818 var han sjef for Akershusiske ridende jegerkorps. Han ligger begravet på Krist kirkegård i Oslo. Han var gift med Else Tyrholm Gude (1778 Moss-1847 Kristiania), datter av kjøpmann i Moss Just Hermann Gude og 2. hustru Ursula Catherine Angell.
Krebs' gate, som går fra Vogts gate ved Torshovteatret og til Torshovparken i Oslo, ble oppkalt etter ham i 1874. Det er også Oberst Krebs' gater i Kongsvinger og på Skotterud i Eidskog.
Giuncugnano
1. januar 2015 ble kommunene Giuncugnano og Sillano slått sammen til den nye kommunen Sillano Giuncugnano.
Alv Erlingsson (yngre)
Alv Erlingsson (fødselsår ukjent, død 1290 i Helsingborg) var en norsk adelsmann, som tilhørte Tanberg-ætten fra Norderhov på Ringerike og var sønn av baron Erling Alvsson. Erling var sønn av lendmannen Alv Erlingsson (d. ca. 1240) og hertug Skule Bårdssons søster, et slektskap som knyttet Tanberg-ætten til kongehuset. Alv Erlingsson (yngre) var kong Magnus Lagabøtes tremenning. Han ble utnevnt til jarl og var kongens sysselmann i Sarpsborg. I utlandet titulerte han seg som «Comes de Saresburg» som betyr greve, dvs jarl, av Sarpsborg. Alv er kjent for å ha drevet med piratvirksomhet mot danske og tyske handelsskip.
Giuncugnano
Frazioni
Kommunen omfattet følgende frazioni:
Alv Erlingsson (yngre)
Alv Erlingssons segl er bare bevart som en tegning av et bjørnehode med grime, i et engelsk brevregister fra 1323 eller senere. En hel bjørn inngikk i Sarpsborgs eldste bysegl fra 1556, og senere i både Sarpsborgs og Fredrikstads kommunevåpen.
Giuncugnano
Frazioni
Magliano, Ponteccio, Gragna, Varliano og Capoli.
Alv Erlingsson (yngre)
Bakgrunn
Da faren Erling døde i 1283 arvet Alv Erlingsson ættegården og stillingen som sysselmann i Borgesyssel (tidligere del av Vingulmark, var fra 1200-tallet og ut middelalderen navn på det embetsdistriktet som ble bestyrt av sysselmannen i Borg (Sarpsborg) og tilsvarer dagens Østfold).
Allerede 1276 var Alv Erlingsson med sin far Erling voldgiftsmann for den norske regjeringen og forsøkte å megle mellom kong Valdemar Birgersson av Sverige (1243–1302) og hans bror hertug Magnus Ladulås (ca. 1240 – 1290) etter det svenske opprøret mot svenskekongen i 1275.
Fra 1277 finnes et brev fra kong Valdemar av Sverige til Alv Erlingsson og Audun Hugleiksson som ber om vern for Malmöborgeren Godekinus, originalen er i Lübeck Staatsarchiv, Svecica nr. 7a.
Alv Erlingsson fikk en sentral rolle i den norske riksstyringen etter Magnus Lagabøtes død i 1280. Kong Magnus’ sønn, kong Eirik Magnusson var mindreårig og ikke i stand til å ta regjeringsstyringen i egne hender. Det ble opprettet et formynderstyre som skulle styre riket på vegne av kongen frem til han var myndig. Alv var ikke med i den formelle formynderregjeringen, men hadde mye makt som sysselmann over Borgarsyssel.
Nordtysk handelsblokade
I 1282 oppsto det konflikt mellom tyske handelsmenn i Bergen og de bergenske bymennene. På et bymøte forbød bymennene utlendinger å handle med diverse varer. Da kongen stilte seg bak byrådets vedtak, havnet den norske kongemakten i konflikt med den «rostockske landefred», et nordtysk forbund av territorialfyrster og østersjø- og nordsjøbyer. De vendiske byene med Lübeck i sentrum, spilte en ledende rolle i forbundet. I 1283 innførte forbundet en blokade av Norge, med det uttalte mål å sulte ut befolkningen, for slik å få det norske lederskapet til å bøye av.
I denne situasjonen gikk Alv inn for en konfrontasjonspolitikk mot rikets tyske fiender. Da det i 1284 brøt ut krig, fikk Alv en lederrolle på norsk side. Krigføringen tok form som en ren kaperkrig mot tyske handels- og krigsskip. Årboken i Lund omtaler dette året Alv som en «mektig sjørøver». Under Alvs ledelse ble en rekke tyske skip angrepet på åpen sjø og besetningen drept. Også nøytrale skip fra Frisland ble angrepet og norske krigsfolk gikk i land i Danmark og herjet Skagen nord i Jylland. I 1285 ble den danske kongemakten blandet inn i konflikten på tysk side, da den danske kong Erik Klipping sluttet seg til blokaden. Alv slo nå til mot Horsens i Jylland og Kalundborg på Sjælland.
Disse dramatiske begivenhetene gikk ikke upåaktet hen i den danske befolkningen. På 1600-tallet samlet den danske historikeren Anders Sørensen Vedel (1542–1616) en rekke danske folkeviser fra middelalderen. To av dem omhandler Alv, som i visene var blitt omgjort til noe av en eventyrfigur. Et utdrag fra en av dem lyder:
I 1285 møttes tyske og norske diplomater til forhandlinger under et møte som ble holdt i Kalmar i regi av den svenske kongen Magnus Birgersson, som hadde etterfulgt broren Valdemar. Kong Eirik Magnusson ble nødt til å betale 6.000 mark sølv, en uhyre stor pengesum, for å få til en fredsslutning med landefredsforbundet. Den rollen Alv hadde spilt førte til at han fikk mange fiender innen den politiske norske eliten. Motstanden mot Alv var sentrert rundt kongens yngre bror, hertug Håkon Magnusson. Alv ble gitt ansvaret for den vanskelige situasjonen kongemakten nå befant seg i, med et enormt pengekrav rettet mot seg og fortsatt krig mot Danmark.
Alv var likevel fortsatt en av Norges mest innflytelsesrike personer. Som en formalisering av hans militære lederrolle, ble han sent på året i 1285 eller tidlig i 1286 gitt tittelen jarl, ifølge en islandsk kilde for å «verge Norges rike». Som nyutnevnt jarl reiste Alv som offisiell norsk representant til Frankrike og England, og møtte kong Edvard I av England. Han tok i kong Eiriks navn opp et lån på 6.000 mark sølv, sannsynligvis penger som skulle brukes til å betale tyskerne erstatning. I tillegg vervet han engelske leiesoldater som skulle brukes til å tvinge Danmark ut av konflikten.
Kaudervelsk
Kaudervelsk (også kalt labbelensk) er snakk som høres ut som tale, men som ikke har noen mening for tilhøreren. Kaudervelsk kan også bety meningsløs tekst. Velsk (tysk: Welsch) er betegnelse på en historisk språkgruppe og brukt på tysk om de romanske språkene (Italia, Spania og Frankrike ble kalt Welschland). Kaudervelsk kommer av tysk Kauderwelsch som ble brukt om retoromansk språk. Byen Chur ble kalt Kauer eller Kawer av tirolere. Dialektordet kaudern (prate eller drive handel) eller Kauderer (kremmer) kan ha medvirket til uttrykket. Uttrykket kaudervelsk ble først brukt sør i det tyskspråklige området trolig om retoromanernes eller nord-italienernes språk. Uttrykket labbelensk kan komme av svensk lappländsk (det vil si samisk).
Alv Erlingsson (yngre)
Nordtysk handelsblokade
I Alvs fravær forandret situasjonen i Danmark seg drastisk. Den danske kongen hadde ligget i borgerkrig med hertug Valdemar av Jylland. Hertugen var en nær alliert med lederskapet i «den rostockske landefred», noe som førte til at den danske kongen ikke ble med i fredsavtalen mellom tyskerne og nordmennene som var blitt inngått i Kalmar. Mens Alv var i utlandet bekjempet kong Erik Klipping hertug Valdemar og satte han i fengsel. Etterpå tok han initiativ til å inngå fred med den norske kongemakten. Da Alv senere på året kom hjem med leiesoldater som skulle brukes mot Danmark var krigsgrunnlaget derfor borte.
Konflikt mellom Alv og hertug Håkon Magnusson
I tiden som fulgte forverret situasjonen seg for Alv i Norge. Kretsen rundt kong Håkon i Oslo anklaget ham åpenlyst for å ha framprovosert krigen som hadde kostet så dyrt, og leiesoldatene han hadde med seg kunne ikke brukes til det de var leid inn for. I mars 1287 døde så enkedronning Ingeborg. Hun hadde hatt en lederrolle i det politiske lederskapet, og uten henne manglet riket et klart lederskap. Snart eskalerte konflikten mellom hertug Håkon og Alv. Det finnes ikke kilder som forteller akkurat hva som forårsaket at konflikten utviklet seg til borgerkrig, men en trolig forklaring er at Alv nektet å levere fra seg pengene han hadde lånt i England. Da tyske diplomater ankom Tønsberg for å få utbetalt kong Eiriks gjeld, hadde han ingen penger å gi dem. Like etterpå brøt det ut krig på Østlandet mellom Alv og Håkon.
Det har vært vanlig å hevde at Alv angrep Oslo, brente byen og fanget høvedsmannen der, Hallkjell Krøkedans. Det er det ikke kildegrunnlag for å si sikkert, men vi vet med sikkerhet at Alv fanget Hallkjell og senere fikk han drept på øya Isegran i Glomma. For det ble han lyst fredløs, og det sto et større slag mellom hans og hertugens styrker. 260 av Alvs menn ble drept, og åtte av lederne hans ble senere hengt. Selv flyktet Alv til Sverige, der han underkastet seg den svenske kongen for å få beskyttelse.
Sjørøveraktivitet i Østersjøen
Etter et kortere opphold i Sverige reiste Alv videre. Et brev fra ordensmesteren i «Den tyske orden» knytter ham i tiden etterpå til Riga, der han kan ha bygget seg opp en ny base. Ordensmesterens brev omhandler en flokk «skadelige ulver» som har slått seg ned i Riga for å drive rovdrift på byens rike handelsliv. Lederen for røverflokken er ifølge brevet en greve av Tønsberg, som sannsynligvis henviser til Alv, den eneste norske «greven». I denne tiden forsøkte Alv å vinne tilbake sin posisjon i Norge. Svogeren hans, baronen Tore biskopsson Håkonsson, skrev i 1290 brev til kong Edvard I og tilbød sine tjenester mot at den engelske kongen hjalp Alv til å forsone seg med kong Eirik.
Henrettelse
Historiker Tore Skeie, skildrer henrettelsen slik:
Med en stor klubbe av tre begynte man slå beinene i stykker. Besvimte den dømte stoppet man opp og gjenoppvekket ham til de kunne fortsette. Hvor lenge man kunne holde på varierte, men mange kunne holde ut i flere timer før livet gikk tapt. Det siste slaget ble gitt med en stor, firkantet klubbhammer som ble slått mot hjertet. Slik døde Alv Erlingsson i kongeriket Danmark.
I 1293 ble Alvs beinrester ført fra Helsingborg til Tunsberg av svogeren Tore Håkonsson og sannsynligvis begravet der.
Alvs hovedfiende, hertug Håkon, var bare 17 år gammel da konflikten mellom dem nådde sitt høydepunkt i 1287. Da han mange år senere ble kronet til konge førte han en politikk som har vært vanlig å forstå som antiaristokratisk. Bare noen få dager etter at han i 1299 ble kronet lot han stormannen Audun Hugleiksson arrestere og lot ham sitte tre år i fengsel før han lot ham henge som en annen tyv og niding. I 1308 kom han med den berømte forordningen hvor han avskaffet alle jarle- og lendmannsverdigheter, unntatt for de av kongeslekt, under den uklare begrunnelsen «ymse menns framferd i landstyringen både da vi brødre var barn, og nå i senere tid.»
Mulig borg på Isegran og kontrol av Valdisholm
Isegranhalvøya I Fredrikstad stikker ut fra Kråkerøy og deler Glommas utløp i to. Mange har hevdet at Alv hadde en liten festning her, bygget i tre og stein på slutten av 1200-tallet. En slik borg nevnes imidlertid ikke i noen kilder fra middelalderen, og det finnes heller ikke arkeologiske funn etter noe slikt anlegg. Navnet Isegran nevnes bare i en kilde fra middelalderen, nemlig i islendingen Gottskalks annaler. Gottskalk skrev at Alv lot Hallkjell Krøkedans drepe på Isegran, ikke at det lå en borg der.
Dersom Alv hadde en borg på Isegran, kan den ha blitt ødelagt av hertug Håkons styrker i 1287 eller under byggingen av Fredrikstads forsvarsverker på midten av 1600-tallet. Tårnet på Isegran ble bygd i tidsrommet 1674–1742 da Isegran ble forsterket for moderne krigføring.
Om Alv ikke hadde en borg på Isegran, er sannsynligheten stor for at han kontrollerte borgen på Valdisholmen om lag 40 km lenger opp i Glomma. Den ble beviselig brukt av sysselmennene i Sarpsborg tidligere på 1200-tallet, og en lovforordning fra 1277 bestemmer at lovbrytere fra Østfold skal sitte fengslet der.
Sarpsborg byvåpen består av en bjørn og en borg, begge figurer er svarte og på gull bunn. Våpenet ble fastsatt i kongelig resolusjon den 11. mars 1966. Byvåpenet er basert på Sarpsborgs eldste bysegl fra 1556 med borg og bjørn. Denne bjørnen antas av heraldikeren Hallvard Trætteberg å ha sammenheng med bjørnehodet som er tegnet som merke for jarl Alv Erlingsson i et engelsk brevregister. Bjørn og borg i en endret sammenstilling og i andre farger kom også inn i Fredrikstads byvåpen under påvirkning av Sarpsborgs byvåpen.
Etterspill
Alv Erlingsson blir av noen i ettertid sett på som en slags «aller siste viking», den siste forsvarer av Norge mot det tyske handelsherredømmet. Hans virksomheter har både vært karakterisert som stort sjømannsskap og som grovt og simpelt sjørøveri.
Folkeviser
Både Audun Hugleiksson og Alv Erlingsson dukket opp i folkeviser senere, og Audun som sannsynligvis var uskyldig, ble hurtig den skyldige i folks øyne og framstilt som en stor skurk, mens Alv som beviselig var overfallsmann, morder og sjørøver, ble heroisk skildret og kalles for «Milde herr Alf». Senere skjer det en språklig misforståelse hvor «milde» blir omgjort til «Mindre-Alf». Det er ingenting som tyder på at han var liten av vekst.
Absalon Pedersson Beyer har i Om Norgis Rige sitert og omtalt et par viser med tilknytning til Bergen: om Alv Erlingsson og om den «falske Margrete» som ble brent på Nordnes i 1301. Disse visene har delvis samme historiske bakgrunn som «Sir Patrick Spens» og Jon Remarsson-visene.
Slekt
Om Alv Erlingsson var gift eller hadde barn er uklart.
En Eystein Aslakson som fikk bispeembede i Oslo, sies å være i slekt med Alv Erlingsson. En annen påstått slektning er den nåværende dronning Sonja.
Teater
Galeicompagniet har i samarbeid med Østfold Teater i forbindelse med Tall Ships' Race i Fredrikstad oppført en utradisjonell historisk teaterforestilling kalt «To helter – ett hav» med skuespillere og sirkusartister. Her møtes de historiske skikkelsene Alv Erlingsson og Peter Wessel Tordenskiold.
Elfen Lied
Elfen Lied begynte som en mangaserie publisert i voksenmagasinet Weekly Young Jump. En anime basert på den uferdige mangaen ble sendt første gang i Japan den 25. juli 2004.
Serien inneholder mange scener med blod, ekstrem grafisk vold og nakenhet og er rettet mot et voksent publikum.
Handling
Historien starter med at en ung, naken kvinne ved navn Lucy rømmer under merkelige omstendigheter fra en forskningsinstitusjon utenfor kysten av Kanagawa i Japan. På sin rolige spasertur ut gjennom institusjonen, lemlester og slakter Lucy brutalt ned 23 medlemmer av staben og vaktene (13 i mangaen) takket være en mystisk overnaturlig kraft. Idet hun er på vei ut av bygningen blir hun forsøkt drept av et skudd med en anti-tank rifle. Kulen treffer imidlertid skjevt og slår av henne den kraftige metallhjelmen hun bærer rundt hodet. Hun blir slått bevisstløs og faller ned i sjøen.
Lucy er ikke et vanlig menneske, men en diclonius, en mutantvariant av mennesker som kjennetegnes av to små katteørelignende horn som befinner seg på hodene deres. Diclonius besitter flere telekinetiske evner gjennom bruken av sine «vektorer», uhyre sterke usynlige eller halvgjennomsiktige armer som kontrolleres via tankene og hvor antallet og rekkevidden av armene avhenger av dicloniusen. Disse armene fungerer som ekstremt dødelige våpen og er grunnen til at Lucy klarte å flykte.
De tre slår seg til og Kohta begynner å bry seg mer og mer om Nyu, uten å være klar over at institusjonen som Lucy/Nyu rømte fra er i full gang med å sende ut både soldater og andre diclonius-agenter for å fange eller drepe henne. Samtidig begynner Kohta sakte å gjenopplive noen meget smertefulle minner fra sin fortid, minner som løper tett sammen med Lucys tragiske og blodige barndom. Det avsløres også at den fredelige, barnslige personligheten Nyu, forvandles tilbake til Lucy når hun blir rammet av kraftige slag mot hodet eller blir utsatt for et angrep. Første gang dette skjer er hun på nippet til å drepe Kohta med vektorene (de telepatiske armene) sine, men gjenkjenner Kotha og stanser i siste øyeblikk. Kohta er fullstendig uvitende om dette (fordi vektorene er usynlige) og fortsetter å gi husly til Lucy/Nyu.
Hovedrollefigurer
Kohta (コウタ, Kōta) er en rundt 19 år gammel mann som har bosatt seg i Kamakura for å studere. Han har fått lov til å bo i familiens gamle vertshus. Både Kohtas søster og far døde da han var liten, og han har undertrykket minnene om dette siden da, til det punkt at han tror de døde av en sykdom. Derfor gjenkjenner han heller ikke Lucy/Nyu når han møter henne, til tross for at hennes barndom på et tidspunkt løp tett sammen med hans.
På grunn av tapet av sin søster er Kohta meget generøs, vennlig og beskyttende ovenfor jenter rundt ham og hjelper alltid når de er i vanskeligheter.
Yuka (ユカ, Yuka) er Kohtas kusine og har også flyttet til Kamakura for å studere. Hun flytter inn sammen med Kohta på vertshuset etter å ikke ha truffet ham på flere år. Yuka er forelsket i Kohta og er derfor sjalu på Kohtas økende oppmerksomhet for Nyu.
Nyū (にゅう, Nyū) er Lucys splittede personlighet som oppstod da en anti-tank kule rikosjerte av en metallhjelm som dekket hodet hennes. Nyu er barnslig og kan i begynnelsen av serien ikke si noe annet enn ordet «nyu». Hun er vennlig, medgjørlig, uskyldig og totalt ute av stand til å begå noen som helst form for voldshandlinger; en manifestasjon av hennes gode side. Utseendemessig skiller Nyu seg fra Lucy først og fremst på øynene. Når hun er Lucy er de røde og "transelignende" mens Nyus øyne er runde og uskyldige.
Når Nyu blir utsatt for et voldsomt angrep (eller mottar et hardt slag mot hodet) forvandles hun til Lucy. Motsatt, hvis Lucy blir behandlet med kjærlighet og vennlighet omgjøres hun til Nyu.
Mayu er en hjemløs jente som ble misbrukt av familien sin. Mayu ble først sett i episode 2, der hun så Kaede/Nyu/Lucy løpe vekk i frykt. Senere så kommer hun til Maple Inn for å gi tilbake en paraply, som Yuka mistet. Mayu vitner til at hun så soldater på stranden, noe som politiet hadde sagt imot. Mayu endte opp å bo I Maple Inn, Sammen med Kohta, Lucy, Yuka, Nana, og Wanta.
Wanta Er hunden til Mayu. Mayu eier ikke Wanta, men det er så godt som. Wanta stakk av fra sin forrige eier, og fant Mayu. Siden den gang har Wanta og Mayu levd sammen.
Andre Karakterer
Mariko - Den sterkeste dicloniusen, datter av Chief Kurama. Døde I Episode 13, sammen med sin far.
Kenae - Kohta's søster som ble drept av Kaede.
Bando - Soldat som ble trent opp til å drepe Lucy.
Chief Kurama - Forsker som forsker på diclonius, far til Mariko. Døde sammen med sin datter, i Episode 13.
Kakuzawa - Chief Kurama's sjef, Kakuzawa startet hele forsknings senteret om diclonius.
'''Proff. Kakuzawa''' - Kakuzawa's sønn. Drept av Lucy etter at han prøvde å ha samleie med henne.
Shirakawa - Sekretæren til Chief Kurama. Drept I episode 12 av Lucy. Samme måte som Kenae, rett foran Kohta.
Aiko - Kaede's andre venn etter Kohta. Aiko ble skutt av en soldat som tilhørte Kurama. Kaede måtte overgi seg for at Kurama skulle redde Aiko, Aiko døde.
Nummer 3 - En diclonius som ga Kurama Diclonius infeksjon. Det var slik Mariko ble født. Ble drept av Proff. Kakuzawa.
Arakawa - Jobber for Kakuzawa, forsker på Diclonius DNA sammen med Proff. Kakuzawa.
Isobe - Forskeren som sprengte Mariko, sammen med Kurama. Drept av Lucy, etter han prøvde å drepe Nana.
Kisaragi - Sekretæren som ble brukt som skuddsikker vest av Lucy I episode 1.
Diclonius
Diclonius blir beskrevet som en ny art av mennesket og kjennetegnes av at de har to små horn stikkende opp av hodet og den telekinetiske evnen til å manipulere solid materie ved hjelp av usynlige eller halvt gjennomsiktige armer (vektorer) som stikker ut fra ryggen deres. Vektorene kan være flere meter lange og mye sterkere enn mennesker og en diclonius kan telepatisk løfte gjenstander mange ganger tyngre enn dem selv og kaste dem med enorm kraft. Vektorene kan også brukes til å beskytte mot ammunisjon noe som gjør de fleste former for skytevåpen ubrukelige mot dem (unntaket er pansergjennomtrengende våpen). Vektorer kan passere tvers i gjennom levende vev uten å skade, men hvis dicloniusene ønsker det kan de bli så skarpe som barberblad og uten vanskeligheter kutte et menneske i to. Navnet «Diclonius» er latinog kan oversettes til «dobbel utvekst», på grunn av de to hornene som kjennetegner en diclonius.
To normale mennesker kan føde en diclonius, men dette er sjeldent. Derimot kan en diclonius overføre genet til et menneske ved direkte kontakt med en persons konglekjertel. Denne prosessen påvirker ikke personen selv, men alle avkom av han eller hun vil bli født som en variant av dicloniuser, kjent som en silpelit. Silpeliter skiller seg ut fordi de ikke kan formere seg og fordi kroppen deres eldes raskere enn mennesker og vanlige dicloniuser.
Mange dicloniuser er meget morderske mot vanlige mennesker og ifølge en av rollefigurene fra fiksjonsserien, vil en diclonius myrde sine foreldre i en alder av tre år, som er da vektorarmene begynner å utvikles. Derimot kan det se ut til at dette kan skyldes at dicloniuser i serien har blitt behandlet meget hardt av mennesker i sin barndom, grunnet sine fysiske forskjeller fra vanlige mennesker. Lucy fikk for eksempel som barn,sitt kjæledyr, en liten valp som hun hadde funnet og tatt seg av, slått i hjel av en gjeng med bøller fra skolen grunnet sine fysiske forskjeller fra de rundt henne.
Loews Cineplex Entertainment
Loews Theatres, også kjent som Loews Incorporated, ble stiftet av Marcus Loew i 1904. Det var den eldste kinokjeden som fortsatt var i drift inntil den ble slått sammen med AMC Theatres 26. januar 2006. Fra 1924 til 1959 var den også moderselskapet til Metro-Goldwyn-Mayer. AMC bruker fortsatt Loews-navnet i markedsføring.
Historie
Loew's Theatres Incorporated ble stiftet av Marcus Loew i Cincinnati i Ohio i 1904. Han startet en kjede med nickelodeon-kinoer som viste stumkortfilmer. Kort tid senere ble bedriften utvidet til å inkludere vaudeville-hus og overdådige kinopalasser. Loews kionoer befant seg over hele USA, men først og fremst på østkysten og i Midtvesten.
For å sikre seg kvalitetsfilmer til kinoene sine stiftet Loew Metro-Goldwyn-Mayer i 1924, ved å slå sammen Metro Pictures, Goldwyn Pictures og Louis B. Mayer Pictures. Loews Incorporated fungerte som en distribusjonskanal og moderselskap for Hollywood-studioet helt til de to selskapene ble tvunget til å skilles fra hverandre som følge av rettssaken United States v. Paramount Pictures, Inc.. Selv om de to selskapene ble delt i 1954 tok det fem år før dette ble fullført.
I 1985, da de offentlige reguleringene hadde avtatt noe, ble Loews-kjeden kjøpt opp av TriStar Pictures fra Loews Corporation. Loews Corporation var på dette tidspunktet et holdningsselskap som var eid av brødrene Robert og Laurence Tisch
I 1994 inngikk Sony et partnerskap med Magic Johnson for å danne Magic Johnson Theaters, en minikjede av kinoer som var tilpasset bykjerner, spesielt i Los Angeles.
I 2002 ble Loews Cineplex kjøpt opp av Onex Corporation og Oaktree Capital Management. De videresolgte igjen i 2004 til en privat investorgruppe som blant annet inkluderte Carlyle Group.
Kjernebasert virtuell maskin
En kjernebasert virtuell maskin (KVM) (engelsk: Kernel-based Virtual Machine) er en Linux kjerne-infrastruktur for å støtte virtualisering. KVM støtter i øyeblikket full virtualisering gjennom Intel VT eller AMD-V. Begrenset søtte for paravirtualisering er også tilgjengelig for Linux-gjester og Windows i form av en paravirtuell nettverksdriver, en ballongdriver for å påvirke operasjonen av gjestens virtuelle minnekontroller , og CPU optimalisering for Linux-gjester. KVM er i dag implementert som en lastbar kjernemodul, selv om fremtidige versjoner sannsynligvis vil bruket et systemkall-grensesnitt og bli integrert direkte i kjernen.
Arkitektur emulering blir foreløpig utviklet for s390, PowerPC og IA64. Den første versjonen av KVM var inkludert i Linux 2.6.20.
Loews Cineplex Entertainment
Historie
I 2005 ble det annonsert at Loews Cineplex slo seg sammen med AMC Theatres, hvorpå AMC-navnet skulle brukes. Loews-navnet skulle bli værende som et merkenavn i det nye selskapet. Da sammenslåingen ble gjort, hadde Loews totalt 198 kinoer med 2235 skjermer.
Kjernebasert virtuell maskin
Mange forskjellige gjesteoperativystemer virker med KVM, inkludert forskjellige Linux, BSD, Solaris, Windows, Haiku, ReactOS og AROS. Alene utfører ikke KVM noen form for emulering. I stedet bruker et brukernivåprogram /dev/kvm-grensesnittet for å sette opp gjestens virtuelle minneområde, fore det med simulert input/output og sende grafikk tilbake til verten.
KVMs komponenter er lisensiert under forskjellige GNU-lisenser. : KVM blir utviklet av Avi Kivity og blir finansiert av Qumranet, en oppstartsbedrift i tekonolgibransjen.
Fernando Bello
Fernando Pinto Coelho de Almeida Bello (født 1. september 1924 i Maputo i Mosambik, død 8. november 1995 i Lisboa) var en portugisisk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne, 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.
Bello vant en olympisk sølvmedalje i seiling under Sommer-OL 1948 i London. Sammen med sin bror Duarte kom han på andreplass i swalow-klassen med båten «Symphony» bak den britiske båten «Swift» men mannskapet Stewart Morris og David Bond. Seilingene ble avviklet utenfor Torquay i perioden 3. til 12. august 1948.
Saba (øy)
Saba er ei lita øy i Karibia som fra 2010 er en kommune med særstatus i Nederland. Den utgjorde til 10. oktober 2010 ett av fem øysamfunn i De nederlandske Antiller, som igjen var ett av tre land i Kongeriket Nederlandene. Øya har 1,933 innbyggere. Hovedstaden er The Bottom.
Navn
Columbus mente øya lignet på St. Kristoffer som holdt Jesubarnet og ga den navn etter helgenen. Navnet er senere ombyttet med naboøya i sørøst.
Dominikanermunken Raymond Breton skrev i 1665 at karibene kalte øya Amonhana, men betydningen av dette navnet er ukjent. Fra europeisk hold ble øya senere også sammenliknet med Napoléons hatt og ble benevnt etter dette.
Geografi
Saba ligger nord i De små Antiller, sørvest for Saint Martin og Saint-Barthélemy og nordvest av Sint Eustatius og Saint Kitts og Nevis. Øya har et areal på 13 km².
Øya er en del av den indre, vulkanske øykjeden i De små Antiller, den som strekker seg fra Grenada i sør til Saba i nord. Saba er en stratovulkan og stiger bratt opp av havet. Det er den nordligste av de aktive vulkanene i Karibia. Siste utbrudd var i 1640. Toppen av Mount Scenery er på 877 m. og er det høyeste punktet i Kongeriket Nederlandene.
Saba National Marine Park ble opprettet i 1987 for å beskytte og forvalte livet i havet omkring øya. Parken omgir hele øya, fra høyvannsmerket og ned til 60 meters dybde. Den forvaltes av Saba Conservation Foundation.
Sørvest for øya ligger Sababanken, en undersjøisk atoll med en gjennomsnittlig havdybde på 25 meter. Langs kanten av banken i øst og sørøst er det store korallrev. Banken har rikt marint liv og det er funnet tidligere ukjente arter av tang, fisk og sjøtrær. I 2010 ble et området på 2500 km² på Sababanken vernet.
Demografi
Saba hadde i 2020 en befolkning på 1,933.
Per 1. januar 2016 lå folketallet på 1,957. Folketallet var ved inngangen til 2009 beregnet til 1601.
58 % av befolkningen hadde i 2014 nederlandsk første statsborgerskap, 22 % hadde første statsborgerskap i USA eller Canada og 14 % hadde første statsborgerskap i land i Sør-Amerika, Mellom-Amerika eller Karibia.
Av en befolkning på 1533 over 18 år i 2014 hadde 816 nederlandsk statsborgerskap. 717 hadde statsborgerskap i et annet land, 663 av disse hadde statsborgerskap i land utenfor EU. 161 personer hadde bodd lenger enn fem år i Karibisk Nederland og hadde dermed stemmerett. Av de 1031 stemmeberettigete var 21 % uten nederlandsk statsborgerskap. 48 % av befolkningen var født i De nederlandske Antiller eller Aruba, mens 19 % var født i land i Sør- og Mellom-Amerika, 14 % i USA eller Canada, 4 % i Nederland og 14 % i andre land.
Befolkningen på Saba har engelsk som sitt språk. 93 % av folket benyttet i 2013 engelsk. 57 % av befolkningen talte i 2013 mer enn ett språk.
Hellas under Sommer-OL 1960
Hellas under Sommer-OL 1960. Den greske troppen under sommer-OL i Roma bestod av tilsammen 52 deltagere, hvorav 48 deltok under lekene. Hellas vant én gullmedalje; i drageklassen i seiling.
Saba (øy)
Førkolumbisk tid
En boplass fra 1933 til 1578 f.Kr. er funnet ved Plum Piece, nordvest på øya. Utgravinger indikerer at stedet ble benyttet av folk som var jegere og samlere og som brukte stedet deler av året. Flintredskaper indikerer at folket som levde der har hatt kontakt med andre øyer i regionen.
Etter en periode med manglende spor etter bosetting, finnes det et par steder med funn identifisert som tilhørende saladoidkulturen datert til rundt 550. Fra omkring 950 finnes tegn på at bosettingen spredte seg utover øya og fra omkring 1150 år siden er det tegn på at Saba var et sentralt ledd i et nettverk som bandt sammen høvdingdømmer på De store Antiller med tilsvarende i Sør-Amerika. Ved Kelbey's Ridge er det gravd ut rester etter små runde trehus med graver under gulvplankene. Den fiskerike Sababanken kan ha vært med på å trekke folk til øya.
Fra omkring 1300 fant det sted et skifte og mindre øyer som Saba ble for en tid avfolket. Det bodde ikke folk på øya da de første europeerne kom dit.
De første europeerne
Kristoffer Columbus seilte forbi St. Kitts den 13. november 1493 og fikk da også Saba i sikte. Øya er tatt med på et av Juan de la Cosas verdenskart (mapamundi) fra 1500. På dette kartet er øya avmerket som S Xpobal, det vil si San Cristobal.
Øya er bratt og ulendt, vanskelig tilgjengelig og uten en god havn. Terrenget egnet seg ikke til plantasjedrift i stor skala. Spania viste liten interesse for Saba og De små Antillene og gjorde ikke koloniseringsforsøk.
Nederlenderne etablerer seg
Nederlenderne etablerte seg på naboøya Sint Maarten i 1631, men drevet bort av Spania to år senere. I 1634 tok nederlenderne Curaçao i besittelse og i 1636 etablerte kolonister fra Zeeland seg på St. Estasius. Derfra etablerte de seg også på andre øyer i området. Omkring 1640 koloniserte de Saba, som var attraktiv på grunn av de rike fiskebestandene på Sababanken.
Zeelenderne etablerte seg sør på øya og reiste et lite fort som har gitt navn til Fort Bay. Bebyggelse ble i 1651 ødelagt av et jordskred. Nybyggerne søkte lengre inn på øya og etablerte seg i The Bottom, der forholdene lå best til rette for jordbruk. Trinn ble hugget i fjellet for å anlegge sti til kysten. Ikke lenge etter at nederlenderne slo seg ned på Saba fikk de følge av engelskmenn, irer og skotter. I 1659 fantes det 57 nederlendere og 57 engelskmenn, irer og skotter på øya.
Språket blir engelsk
Mellom august og oktober 1665 hadde England kontroll over øya og de 87 nederlenderne som bodde der ble tvangsflyttet til Sint Maarten sammen med sine slaver. Det var da 60 briter og engelskmenn, skotter og irer tilbake. I forbindelse med den tredje engelsk-nederlandske krig kom Saba igjen under engelsk kontroll i 1672 og forble det i de nærmeste årene. Selv om øya kom tilbake under Nederlands kontroll i 1679, ble befolkningen anglifisert og engelsk språk ble dominerende, også som forvaltningsspråk. Dette ble også stadfestet etter at Saba kom tilbake under Nederlands kontroll i 1816. Det utviklet seg en engelsk dialekt forskjellig fra den på Sint Maarten og Sint Eustatius.
Etter den britiske okkupasjonen ble det bygget forsvarsverk for å holde inntrengere borte og i 1689 ble et fransk forsøk på å ta øya slått tilbake.
Administrativt var Saba knyttet til Sint Eustasius og var en del av virksomheten til det nederlandske Vestindiske kompani. I 1682 meddelte innbyggerne på Saba at de ikke lenger ønsket å være underordnet St. Eustasius og da naboøya ble erobret av Frankrike i 1689, utnevnte de sin egen kommandant.
Det fantes en reformert kirke i The Bottom, men ingen fast prest. I 1755 etablerte den presbyterianske kirke seg og fikk følge av den anglikanske kirke i 1777.
Jordbruk, men ikke slaveøkonomi
På 1700-tallet ble det dyrket sukkerrør og bomull til eksport. Det ble også spunnet tråd til produksjon av hengekøyer og strømper. Fra slutten av 1600-tallet og ut på 1700-tallet ble det laget sko og skoproduksjon ble en viktig sysselsetting. Det ble også dyrket kaffe. Bomulls- og kaffeplantasjene ble i 1772 permanent ødelagt av orkan. Mer enn 100 hus ble også ødelagt, men gjenreist.
I motsetning til andre øyer i Karibia, der forholdene lå til rette for plantasjeøkonomi, ble det til Saba ikke innført slaver i et slikt antall at de kom i flertall. Også europeerne dyrket jorden og arbeidet i produksjonen. I 1715 talte befolkningen 512 personer, hvorav 336 hvite og 176 slaver. Etter hvert som det gikk nedover med jordbruket utover 1700-tallet, gikk også importen av slaver ned. Av en europeisk befolkning på 730 i 1790 kunne fire personer lese og skrive.
Massarosa
Massarosa er en kommune i provinsen Lucca i den italienske regionen Toscana. Den ligger øst for Viareggio, nær Det tyrrenske hav. Massarosa har også gitt navn til Lago di Massaciuccoli, som hører til naturparken Migliarino – San Rossore – Massaciuccoli.
Saba (øy)
På skiftende hender
Britene erobret Saba i februar 1781, for så å bli drevet bort av franskmennene i november samme år. Som følge av dette ble økonomien ødelagt. Mellom 1781 og 1816, da øya kom permanent under Nederland, skiftet øya hender åtte ganger.
Massarosa
Nabokommunene er Camaiore, Lucca, Vecchiano (PI) og Viareggio.
Ferdinand Cheval
Ferdinand Cheval (født 1836 i Charmes-sur-l'Herbasse i Frankrike, død 19. august 1924 i Hauterives) var en fransk postmann som brukte 33 år av sitt liv på å bygge et «idealpalass» (fransk: Palais idéal) som i dag regnes som et ekstraordinært eksempel på naivistisk arkitektur.
Saba (øy)
På skiftende hender
Administrativt var det lite innblanding utenfra. I 1792 overtok den nederlandske stat Saba fra det Vestindiske kompani som formelt hadde eid øya. I 1802 bestemte Den bataviske republikk at Saba skulle legges under kolonien Sint Maarten. Fram til 1821 var øya formelt underlagt guvernøren der.
Massarosa
Frazioni
Kommunen omfatter følgende frazioni:
Massarosa, Bargecchia, Bozzano, Compignano, Corsanico, Gualdo, Massaciuccoli, Mommio, Montigiano, Piano del Quercione, Piano di Conca, Piano di Mommio, Pieve a Elici, Quiesa, Stiava og Valpromaro.
Saba (øy)
Under Nederland igjen
Da Nederland i 1816 fikk endelig kontroll over øya etter Napoleonskrigene fantes det 150 hus samt noen stråhytter på Saba. Fra 1828 til 1845 var øya en del av Nederlandsk Vestindia, en koloni som strakte seg fra Saba i nord til Surinam i sør. Generalguvernøren befant seg i Paramaribo. Da denne kolonien i 1845 ble delt i to med Surinam som egen koloni, ble Saba og de fem andre øyene samlet i en koloni styrt fra Curaçao. Fra 1848 fikk den øverste tjenestemann på øya tittelen gezaghebber, eller på engelsk  lieutenant governor (viseguvernør). På 1800-tallet var øya delt i seks distrikt. Hvert distrikt hadde en valgt formann og den eldste av disse fungerte som øyas overhode.
Ferdinand Cheval
Liv og virke
Ferdinand Cheval levde i Châteauneuf-de-Galaure, i departementet Drôme. Han forlot skolen i en alder av 13 år for å bli bakerlærling, men endte opp som postbud.
Byggingen startet i april 1879. Han sa han hadde sparket bort i en stein som var så rar at han tok den med hjem. Dagene etter tok han med flere, og gikk snart postrunden med trillebår. Han tok med seg stein de neste 33 årene, og bygde på huset, ofte til lyset av en oljelampe. «Hobbyen» førte til at han ble betraktet som en blanding av original og landsbyidiot.
Saba (øy)
Under Nederland igjen
Befolkningen besto i 1816 av 656 hvite, 27 frie fargede og 462 slaver. Det hadde vært to sukkerplantasjer, men i 1816 var bare en av dem i drift. 60 slaver arbeidet på denne plantasjen. Sukkerproduksjonen lå på ni til elleve tonn. Bomullsavlingene ble på 1800-tallet benyttet til produksjon av strømper og hansker for utførsel. Det ble produsert 450 kg kaffe, men denne produksjonen tok slutt etter 1820. Også skoproduksjonen var det slutt på. På slutten av 1700-tallet ble det holdt kveg, men det gikk nedover med dette på begynnelsen av 1800-tallet. Geit og sau ble kjøpt i Puerto Rico. Husdyrholdet tok seg opp rundt 1835 og det ble eksportert noe kveg og svin. Avlingene fra jordbruket forsynte for det meste innbyggernes eget behov. Det ble bygget båter for fiske på Sababanken. Folk fra øya jaktet skilpadde og sanket fugleegg på Aves. Det ble handlet med Saint Thomas, der øyas overskudd ble byttet mot klær og skotøy, mel, vin og kjøtt. Ellers drev folk med hagebruk til selvforsyning.
Slaveriet ble opphevet med virkning fra 1. juli 1863. Det fantes da 730 slaver og eierne ble kompensert med 200 gylden for hver slave. I 1865 hadde øya et innbyggertall på 1807. Det bodde 616 personer i The Bottom, 573 i Windwardside, 245 i St. John's, 141 i Hell's Gate, 87 i Booby Hill, 75 i Palmata Point (Mary's Point) og 70 i Middle Island.
Hjemmeindustri med produksjon av stråhatter fant sted fra 1860-årene. I andre halvdel av 1800-tallet tok også produksjon av broderiarbeider til. Saba-broderier i utskårsøm og uttrekksøm var en viktig sysselsetting for kvinner, særlig i de mest isolerte landsbyene på øya. Det ble brodert bluser, lommetørkler, putevar, laken, duker og annet som var etterspurt utenlands, særlig i USA. Eksport av Saba-broderi nådde et topp på 22,690 gylden i 1928. Midt på 1800-tallet fantes det 20 fiskebåter, fangsten ble også solgt på naboøyene. Bygging av robåter og andre småbåter var en annen virksomhet. Båtene ble bygget, helt eller delvis, i innlandet og så dratt ned til sjøen. I 1854 ble det bygget en skonnert på 60 tonn. Dette er det største fartøyet som har vært bygget på øya. Byggevirksomheten gikk i bølger. Mens det ikke ble bygget noen båter mellom 1854 og 1880, fulgte det etter dette større aktivitet, før byggeaktiviteten igjen nesten holdt opp rundt første verdenskrig.
Ferdinand Cheval
Liv og virke
Han ønsket også å bli gravlagt i bygget, noe myndighetene satte seg i mot. Han brukte så åtte år på å bygge seg et mausoleum på kirkegården i Hauterives. Ett års tid senere døde han.
Saba (øy)
Under Nederland igjen
Svovel tatt ut fra 1700-tallet og i 1875 startet gruvedrift på et vanskelig tilgjengelig sted nord på øya, men dårlige havneforhold for utskiping gjorde at gruven raskt ble stengt.
The Edge of Destruction
The Edge of Destruction er en Doctor Who-historie på to episoder som ble vist på BBC One 8. og 15. februar 1964.
Saba (øy)
Under Nederland igjen
I perioden da Moses Leverock var viseguvernør (1863–1875) ble The Bottom regulert og gatene ryddet for stein. Landsbyen fikk gatelys i1894.
Ferdinand Cheval
Liv og virke
Den franske kulturministeren André Malraux, erklærte palasset som kulturelt landemerke og verneverdig i 1969. Det er nå åpent for publikum.
Saba (øy)
Del av De nederlandske Antiller 1954–2010
I 1954 ble øya en del av De nederlandske Antiller. Velgerne på Saba sendte én representant til den folkevalgte forsamlingen, De Staten van de Nederlandse Antillen, som hadde 22 medlemmer. Øyas indre anliggender ble ivaretatt av et valgt øyråd på fem medlemmer og et øystyre, også dette med fem medlemmer.
The Edge of Destruction
1. The Edge of Destruction
Episoden begynner med slutten på siste episode av The Daleks. En eksplosjon finner sted og Doktoren faller på gulvet, Ian i en stol og Susan over tardisens konsoll. Barbara kommer inn og prøver å snakke til Ian. Susan våkner opp. Hun har vondt i nakken og hun husker ikke hvem Ian er. Hun går for å hente vann og Ian våkner også opp. Han lurer på om de skal hjelpe Doktoren som ligger bevisstløs på gulvet. Susan kommer tilbake med bandasjer og blir urolig når hun ser at dørene til utsiden åpner og lukker seg. Hun besvimer igjen og Doktoren våkner. Ian bærer henne til en seng og der våkner hun og truer ham med ei saks før hun besvimer for tredje gang.
De diskuterer hva som har skjedd. Ian og Doktoren går for å sjekke feilfinneren mens Barbara tar seg av Susan som våkner opp igjen. Hun er fremdeles mistenksom overfor Ian og Barbara. Doktoren anklager dem for å ha sabotert tardisen og de merker at alle klokkene har smeltet. Han gir dem noe å drikke som de sovner av.
Saba (øy)
Del av De nederlandske Antiller 1954–2010
Forholdet mellom De nederlandske Antiller og Nederland ble i 2010 omorganisert. I november 2004 stemte 86 % av velgerne på Saba for tettere bånd til Nederland. De nederlandske Antiller ble oppløst 10. oktober 2010 og Saba ble da bli omgjort til en nederlandsk kommune med særstatus.
The Edge of Destruction
2. The Brink of Disaster
Ian våkner og prøver å ta kvelertak på Doktoren, men Doktoren klarer å skubbe ham bort. De krangler om hva som har skjedd og Doktoren tror nå at noe annet har skylden. Skjermen som viser ting utenfor skifter mellom flere bilder uten sammenheng. Barbara tror at dette og det som har skjedd inne i tardisen er hint som tardisen selv forsøker å kommunisere til dem. Det viser seg at knappen Doktoren trykket på for å reise tilbake fra Skaro i fremtiden til jorden i nåtiden hadde blitt sittende fast slik at tardisen fortsatte bakover i tid mot Big Bang. Siden Big Bang ville ha ødelagt tardisen, stoppet den rett før og endte opp ved dannelsen av et solsystem. Dette fenomenet var i ferd med å ødelegge den.
Saba (øy)
Politikk og forvaltning
Saba er en del av Nederland. Nederlands regjering overtok i oktober 2010 forvaltningen av øya fra det oppløste De nederlandske Antiller. Etter dette ble øya gjort til særkommune, som har juridisk status som offentlig organ (openbaar lichaam). Nederland utøver sin myndighet på øya gjennom organet Rijksdienst Caribisch Nederland.
Det finnes et folkevalgt øyråd på fem medlemmer. Øyrådet utpeker et utøvende råd. I spissen for det kommunale organet står en viseguvernør (gezaghebber).
The Edge of Destruction
Produksjon
I oktober 1963 hadde controller av BBC One, Donald Baverstock, bare bestilt 13 episoder av Doctor Who og det var en mulighet for at serien ikke ville vare lengre. I denne perioden var An Unearthly Child (fire episoder), The Daleks (sju episoder) og Marco Polo (sju episoder) satt opp som de tre første historiene. Dette ville ha betydd at med bare 13 episoder hadde de avsluttet Doctor Who med episode to av Marco Polo. Det ble derfor bestemt at en to episoder lang historie skulle bli satt inn i rekkefølgen mellom The Daleks og Marco Polo. Manusredaktør David Whitaker skrev The Edge of Destruction i løpet av en helg og i slutten av oktober ble denne offisielt satt opp som historie nummer tre.
På grunn av at Whitaker også var manusredaktør ble han bare kreditert som forfatter i rulleteksten og han ble ikke offisielt hyrt til å skrive denne historien før 10. februar 1964. Han brukte en ide som han tidligere hadde forkastet i juli 1963 om en historie som fokuserer på tardisen og dens passasjerer. Det var også bekymringer rundt budsjettet til Doctor Who og en slik historie var billig å produsere siden man ikke trengte å lage nye sett.
Saba (øy)
Økonomi
Størrelsen på øyas økonomi ble første gang offentliggjort i 2014. Sabas bruttonasjonalprodukt for 2012 ble da beregnet til litt over 43 millioner amerikanske dollar, tilsvarende 21,900 dollar per innbygger.
The Edge of Destruction
Produksjon
Paddy Russell var opprinnelig tiltenkt rollen som regissør, men hun var ikke tilgjengelig på de aktuelle datoene og Mervyn Pinfield ble foreslått som hennes erstatter. Richard Martin ble til slutt valgt, men han var ikke tilgjengelig for innspillingen av «The Brink of Disaster» så Frank Cox måtte ta over. Episodene ble spilt inn i Lime Grove Studios' studio D 17. og 24. januar 1964.
Musikk
Musikken i The Edge of Destruction ble ikke komponert spesielt for historien. Første episode bruker fire spor fra Musique Electronique av Eric Siday og andre episode bruker deler av «The Day the Sky Fell In» av Desmond Leslie og «Musique Concrete Part II» av Buxton Orr.
Saba (øy)
Økonomi
Sysselsettingsgraden var i 2012 på 64,3 %. Arbeidsledigheten lå på 4,4 %. De fleste sysselsatte arbeidet i offentlig sektor. Andre store sektorer var handel, samferdsel og turisme, samt bygg- og anleggsnæringen.