cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
San Francisco internasjonale lufthavn
Historie
U.S. Weather Bureau begynte å holde værobservasjoner på Mills Field i mai 1927. Værobservasjonene holdt fram under National Weather Service, som ble holdt ved like av Bay Area værvarslingskontor på lufthavnas kontrolltårn, frem til kontoret ble flyttet til Redwood City.
Fra 1935 brukte Pan American World Airways anlegget som terminal for sitt China Clipper-sjøfly, som fløy over Stillehavet.
Liste over Oslos gater
Dette er en liste over veier og gater (men også plasser med eller uten husnumre) i Oslo. På slutten er det et eget avsnitt med en liste over historiske/bortregulerte gater.
Q
Ingen gater på Q
X
Ingen gater på X
Æ
Ingen gater på Æ
Vedlikehold av data
SSR vedlikeholder offisielt alle gatenavn i Norge. Disse kan aksesseres via Statens kartverk – VisVbase. Dette krever registrering (som er gratis), og etter registrering og pålogging velger man aktuell liste og laster ned ZIP-fil med data, som så pakkes ut Her finner man blant annet gatens GAB-gatenummer.
The Avenger
The Avenger er Amon Amarths andre studioalbum og ble utgitt den 2. september 1999. Albumet ble også utgitt som digipak-utgave (41 min. 19 sek.) og LP-utgave. På digipak-utgaven kom det med bonussangen «Thor Arise» innspilt på nytt. «Thor Arise» var også med på den aller første demoen til Amon Amarth. LP-utgaven ble kom ut i 2005 og var begrenset til 500 kopier.
Bovar Karim
Bovar «Boja» Karim (født 4. mai 1984 i Paris) er en svensk fotballspiller som for tiden er klubbløs etter å ha forlatt Tromsø Idrettslag våren 2009. Trener med diverse danske og svenske klubber, men ingen permanent. Faren hans er fra Algerie og har spilt a-landskamper.
Han har tidligere spilt for Malmø FF, Feyenoord, Cambuur og Tromsø Idrettslag. Da Bovar Karim var 13 år flyttet han til England og spilte i to år for Arsenal før turen gikk til Feyenoord Rotterdam og nederlandsk fotball. Karim ble høsten 2008 leid ut til Randaberg i en tre måneders periode og scoret åtte mål på ni kamper for Stavanger-klubben. Karim scoret totalt ett mål for Tromsø IL.
James Strong
James Strong er en britisk regissør og manusforfatter. Han har blant annet regissert episoder av Holy City, Doctors, Doctor Who og Torchwood.
Slaget ved Loudoun Hill (1307)
Slaget ved Loudoun Hill skjedde ved Loudoun Hill i Skottland den 10. mai 1307. Det var det andre slaget som sto på samme sted i løpet den skotske uavhengighetskrigen.
Bakgrunn
I 1307, elleve år etter det første slaget sto sto på Loundon Hill og hvor William Wallace vant over engelskmennene, året før hans enda større seier ved Stirling Bridge, møtte Robert Bruce den samme fienden på samme sted.
Slaget
Robert Bruce kan muligens ha plassert hærstyrken i stillinger etter råd fra veteraner fra Wallaces hær. Ved å grave en serie med grøfter og løpegraver på begge sider fikk han en smal passasje som tvang engelskmennene ut i det vanskelige terrenget mellom myren og innsjøen. Det forhindret et frontal angrep fra den engelske hovedstyrken på 3000 kavalerister. De ble isteden spredt utover langs en trakt og mistet dermed fordelen av å være tallmessig overlegne.
Bruce hadde rundt 500 til 600 skotske soldater å møte fienden med. Skottene klarte å støtte fram i form av en spydspiss og skape forvirring og uorden blant engelskmennene. Engelskmennene begynte å vike. Deretter flyktet den engelske kommandanten, Aymer de Valence, 2. jarl av Pembroke, og sviktet sine menn ved å overlate dem til skottenes nåde. De overlevende flyktet til Bothwell.
Ettermæle
Slaget ved Loudoun Hill var ikke et hovedslag, men blir ansett som viktig vendepunkt etter Bruces tidligere nederlag. Historikerne mener at det var hans «hurtighet, overraskelse, bevegelighet, små enheter, brent jord og ødeleggelser av festningsverker» som var kjennetegnet på Bruces krigføring, ikke nødvendigvis hans krigstaktikk på slagmarken. Hans motstander, Edvard II av England, var heller ikke av samme støpningen som faren.
Fransk litteratur på 1900-tallet
Fransk litteratur på 1900-tallet omfatter i denne artikkelen litteratur skrevet på fransk fra omkring 1895 til 1990. For litteratur skrevet etter 1990, se artikkelen Samtidig fransk litteratur. Mye av utviklingen innenfor fransk litteratur i denne perioden tilsvarte forandringer innenfor de bildende kunster. For mer om dette, se Fransk kunst på 1900-tallet.
Fra 1895 til 1914
Århundrets første år (ofte kalt Belle époque) ble det gjort radikale eksperimenter i alle sjangre, og symbolismen og naturalismen undergikk dyptgripende forandringer.
Richard Garrard
Richard «Dick» Edward Garrard (født 21. januar 1911 i Geelong, død 3. mars 2003) var en australsk bryter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin, 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Fransk litteratur på 1900-tallet
Fra 1895 til 1914
Alfred Jarry forente symbolismen med elementer fra dukketeatret og en slags ursurrealisme. Scenen ble ytterligere radikalisert både i retning av ekspresjonisme (Aurélien Lugné-Poes théâtre de l'oeuvre) og hyperrealisme (André Antoine). Teaterlederen Jacques Copeau la vekt på å utdanne skuespilleren til en komplett person og forkastet den italienske scenen til fordel for noe som nærmet seg den elisabethanske modellen, og hans visjon skulle få stor innvirkning på 1920- og 1930-årenes Cartel (se under).
Richard Garrard
Garrard vant en olympisk sølvmedalje i bryting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i den fjerde tyngste vektklassen, weltervekt opp til 73,0 kg, i fristil. Han tapte finalen til Yaşar Doğu fra Tyrkia.
Fransk litteratur på 1900-tallet
Fra 1895 til 1914
Guillaume Apollinaire radikaliserte Baudelaires poetiske utforskning av det moderne liv ved å skrive om fly, Eiffeltårnet og storbyen, og han bragte poesien i kontakt med kubismen gjennom sine calligrammes, en form for visuell poesi. Inspirert av Rimbaud brukte Paul Claudel en slags frie vers for å utforske sin mystiske konversjon til katolisismen. Andre diktere fra denne perioden er Paul Valéry, Max Jacob (et viktig medlem av gruppen omkring Apollinaire), Pierre Jean Jouve (en tilhenger av Romain Rollands unanisme), Valery Larbaud (oversetter av Whitman og en venn av Joyce), Victor Segalen (venn av Huysmans og Claudel), Léon-Paul Fargue (som studerte sammen med Stéphane Mallarmé og sto Valéry og Larbaud nær).
Innenfor romansjangeren forfulgte André Gides tidlige verker, særlig L'Immoraliste (1902), problemene omkring frihet og sensualitet fremsatt ved symbolismen. Alain-Fourniers roman Le Grand Meaulnes er et dyptfølende portrett av en nostalgisk fortid.
Men radikal eksperimentering ble ikke verdsatt av alle litterære og kunstneriske kretser i begynnelsen av århundret. Den folkelige og borgerlige smak var temmelig konservativ. Edmond Rostands poetiske drama, spesielt Cyrano de Bergerac fra 1897, var svært populære ved århundreskiftet, liksom Georges Feydeaus skuespill og farser. Anatole France, Maurice Barrès og Paul Bourget var de ledende forfatterne i denne perioden som brukte fiksjonen for å beskrive ideer om mennesker og ting. Tradisjonen fra le roman-fleuve inspirert av Balzac og Zola hadde fortsatt stor tiltrekningskraft, som i Romain Rollands Jean-Christophe (1912).
Fra 1914 til 1945
Første verdenskrig førte til enda mer radikale tendenser. Dada-bevegelsen – som begynte i en kafé i Sveits i 1916 – kom til Paris i 1920, men innen 1924 hadde forfatterne omkring Paul Eluard, André Breton, Louis Aragon og Robert Desnos – påvirket av Sigmund Freuds teori om det underbevisstheten – omdannet dadaismens provokasjon til surrealisme. Ved hjelp av automatisk skrift, kreative spill (som cadavre exquis) og rus forsøkte surrealistene å avsløre underbevissthetens irrganger. Gruppen gikk i spissen for eldre forfattere de anså som radikale, (Arthur Rimbaud, Comte de Lautréamont, Baudelaire, Raymond Roussel), og forfektet en anti-borgerlig filosofi (spesielt med henblikk på seksualitet og politikk) som skulle drive de fleste av dem til å slutte seg til kommunistpartiet. Andre forfattere som forbindes med surrealismen er Jean Cocteau, Renér Crevel, Jacques Prévert, Jules Supervielle, Benjamin Péret, Philippe Soupault, Pierre Reverdy, Antonin Artaud (som revolusjonerte teatret), Henri Michaux og René Char. Surrealistbevegelsen fortsatte å være en mektig kraft innenfor den eksperimentelle litteraturen og internasjonal kunst inntil andre verdenskrig. Surrealistteknikken passet spesielt godt for poesien og teatret, skjønt Breton, Aragon og Cocteau også skrev prosa, slik som Bretons roman Nadja.
Påvirkningen fra surrealismen kom også til å føles blant forfattere som strengt tatt ikke var en del av gruppen, slik som dikteren Alexis Saint-Léger Léger (som skrev under pseudonymet Saint-John Perse), dikteren Edmond Jabès (som kom til Frankrike i 1956 da den jødiske befolkningen ble forvist fra Egypt) og Georges Bataille. Den sveitsiske forfatteren Blaise Cendrars sto Apollinaire, Pierre Reverdy, Max Jacob og kunstnerne Chagall og Léger nær, og hans verker oppviser likheter med både surrealismen og kubismen.
Den tradisjonelle romanen gjennomgikk ytterligere forandringer. Louis-Ferdinand Célines romaner – som Voyage au bout de la nuit – brukte en elliptisk, muntlig stil påvirket av slang for å rase over hans generasjons hykleri og moralske feiltrinn (hans antisemittiske avhandlinger fra 1940 førte imidlertid til at han ble fordømt som medløper). Georges Bernanos romaner brukte andre formelle teknikker (som dagboksformen) for å fremme utforskningen av psyken. Psykologisk analyse var også sentralt for François Mauriacs romaner, skjønt Sartre kom til å se ham som en representant for en gammeldags fatalisme. Jules Romains 27 binds roman Les Hommes de bonne volonté (1932–46), Roger Martin du Gards romansyklus Les Thibault i åtte deler (1922–40) og Marcel Prousts mesterverk På sporet av den tapte tid (À la recherche du temps perdu) i syv deler (1913–27) bygget på le roman-fleuve. André Gide fortsatte å eksperimentere med romanen, og hans mest sofistikerte utforskning av grensene for den tradisjonelle roman finnes i Les faux-monnayeurs, en roman som tilsynelatende handler om en forfatter som prøver å skrive en roman.
Teatret på 1920- og 1930-tallet ble utviklet videre gjennom en løs gruppering av teatre (kalt kartellet) omkring regissørene Louis Jouvet, Charles Dullin, Gaston Baty og Ludmila og Georges Pitoëff. De fremførte verker av de franske forfatterne Jean Giraudoux, Jules Romains, Jean Anouilh og Jean-Paul Sartre, gresk og shakespearsk teater, og verker av Luigi Pirandello, Anton Tsjekov og George Bernard Shaw.
I slutten av 1930-årene ble Hemingways, Faulkners og Dos Passos’ verker oversatt til fransk, og deres prosastil fikk dyptgående innflytelse på forfattere som Jean-Paul Sartre, André Malraux og Albert Camus. Sartre, Camus, Malraux og Simone de Beauvoir (som også er berømt som feministisk forfatter) kalles ofte eksistensialistiske forfattere, med referanse til Sartres filosofi (skjønt Camus avviste tittelen eksistensialist). Sartres drama, romaner og noveller omhandler ofte individer som tvinges til å trosse sin frihet eller som foregår på grunn av handlingslammelse. Malraux' romaner om Spania og Kina under borgerkrigene konfronterer individets handling med de historiske krefter. Lignende tema opptrer i Henri Troyats romaner.
1930- og 1940-årenes franske litteratur fikk mange bidrag fra forfattere i de franske koloniene, og Aimé Césaire, sammen med Léopold Sédar Senghor og Léon Damas skapte det litterære tidsskriftet L'Étudiant Noir som var en forløper for Négritude-bevegelsen.
Litteraturen etter andre verdenskrig
1950- og 1960-årene var turbulente år i Frankrike: Til tross for en dynamisk økonomi (les trente glorieuses, «de 30 gylne år») var landet spilttet på grunn av arven fra kolonitiden (Vietnam og Indokina, Algerie), på grunn av den kollektive skyldfølelsen for Vichy-regimet, på grunn av ønsket om fornyet nasjonal prestisje (gaullisme) og på grunn av konservative tendenser innenfor undervisning og industrien.
Inspirert av teatereksperimentene i århundrets første halvdel og av krigens uhyrligheter, avviste det såkalte avantgardistiske Paris-teatret (Le Théâtre de l'Absurde) omkring forfatterne Eugène Ionesco, Samuel Beckett, Jean Genet, Arthur Adamov og Fernando Arrabal simpelthen enkle forklaringer og oppga de tradisjonelle rollene, handlingen og iscenesettelsen. Andre eksperimenter innenfor teatret omfattet desentralisering, regionale teatre, folketeater (for å bringe arbeiderklassen til teatret), teater inspirert av Bertolt Brecht (stort sett ukjent i Frankrike før 1954) og Arthur Adamovs og Roger Planchons produksjoner. Avignon-festivalen ble startet i 1947 av Jean Vilar, som også spilte en viktig rolle ved opprettelsen av T. N. P. eller Théâtre national populaire.
Fra 1950-tallet gjennomgikk den franske romanen en lignende eksperimentering i forfattergruppen som ble utgitt av Les Éditions de Minuit, et forlag. Denne nouveau roman, som forbindes med Alain Robbe-Grillet, Marguerite Duras, Robert Pinget, Michel Butor, Samuel Beckett, Nathalie Sarraute og Claude Simon, oppga også den tradisjonelle handlingen, forfatterstemmen, personene og psykologien. Til en viss grad tilsvarte denne utviklingen forandringene i filmen fra samme periode (Nouvelle Vague).
Forfatterne Georges Perec, Raymond Queneau og Jacques Roubaud forbindes med den kreative bevegelsen Oulipo (grunnlagt i 1960), som bruker omstendelige matematiske strategier og innskrenkninger (slik som lipogrammer og palindromer) for å utløse ideer og inspirasjon.
Etterkrigstidens poesi følger en del sammenkjedede baner, først og fremst fra surrealismen (som René Chars tidlige arbeider) eller fra filosofiske og fenomenologiske tanker påvirket av Heidegger, Friedrich Hölderlin, eksistensialisme, forholdet mellom poesi og de bildende kunster, og Stéphane Mallarmé forestillinger om språkets utilstrekkelighet. En annen viktig påvirkning stammet fra den tyske dikteren Paul Celan. Diktere som var opptatt av filosofiske og språklige problemer, spesielt konsentrert omkring tidsskriftet L'Ephémère, omfatter Yves Bonnefoy, Andé du Bouchet, Jacques Dupin, Roger Giroux og Philippe Jaccottet. Mange av disse ideene var også viktige for Maurice Blanchots arbeid. Francis Ponges unike poesi hadde stor innflytelse på en rekke forfattere (både fenomenologister og dem fra gruppen Tel Quel). De senere dikterne Claude Royet-Journoud, Anne-Marie Albaich, Emmanuel Hocquard og til en viss grad Jean Daive, beskriver en omdreining fra Heidegger til Ludwig Wittgenstein og en reevaluering av Mallarmés forestilling om fiksjon og teatrikalitet. Disse dikterne ble også påvirket av visse moderne engelskspråklige diktere (slik som Ezra Pound, Louis Zukofsky, William Carlos Williams og George Oppen) sammen med visse amerikanske postmodernistiske og avantgardistiske diktere løst knyttet til gruppen omkring (Language poetry)-bevegelsen (som Michael Palmer, Keith Waldrop og Susan Howe; sammen med sin ektemann Keith Waldrop hadde Rosmarie Waldrop nær kontakt med disse dikterne, i stor grad på grunn av hennes oversettelser til engelsk av Edmond Jabés og Paul Celans prosa).
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Under andre verdenskrig kom Fransk Indokina, en koloniføderasjon som inkluderte dagens Viet Nam, Laos og Kambodsja, under japansk dominans. I september 1940 gav Vichy-regimet (som nettopp hadde underkastet seg Tyskland etter slaget om Frankrike tidligere det året) etter for Japans krav om militær tilgang til Tonkin. Dette gav i første omgang Japan et nytt oppmarsjområde i forhold til Kina under sin pågående krig (1937–1945) mot kineserne. I annen rekke var det et ledd i den japanske plan om å få herredømmet over stillehavsområdet, noe som var blitt vesentlig hjulpet fremover av Tysklands seier over Nederland (som var kolonimakt i Nederlandsk Ostindia) og Frankrike. Japanerne beholdt det franske byråkrati og lederskap intakt for administrasjonen av Indokina.
Fransk litteratur på 1900-tallet
Litteraturen etter andre verdenskrig
Begivenhetene i mai 1968 markerte et vannskille i utviklingen av en radikal ideologi om revolusjonær forandring i undervisningen, klassene, familien og litteraturen. Innenfor teatret avviste begrepet création collective utviklet av Ariane Mnouchkines Théâtre du Soleil inndelingen i forfattere, skuespillere og regissører: Målet var et altomfattende samarbeid, flere synspunkter, opphevelse av skillet mellom skuespillere og publikum og at publikum skulle finne sine egne sannheter.
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Den 9. mars 1945, da Tyskland var nær ved det endelige nederlag og amerikanerne rykket stadig nærmere Japan i Stillehavet, besluttet Japan seg for å ta full kontroll over Indokina. De beholdt makten inntil den vietnamesiske nasjonalistgeriljaen Viet Minh lyktes å frigjøre store områder før krigens avslutning.
Fransk litteratur på 1900-tallet
Litteraturen etter andre verdenskrig
Det viktigste tidsskriftet i tiden etter 1968, Tel Quel, forbindes med forfatterne Philippe Sollers, Julia Kristeva, Georges Bataille, dikterne Marcelin Pleynet og Denis Rouche, kritikerne Roland Barthes, Gérard Genette og filosofene Jacques Derrida og Jacques Lacan.
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Da Japan kapitulerte i august 1945, tillot japanerne at nasjonalistiske grupper overtok offentlige bygninger og holdt fengslede franske tjenestemenn i fengsel, i den hensikt å skape vanskeligheter for seierherrene fra andre verdenskrig etter krigen. I denne situasjonen overtok Viet Minh og andre grupper kontrollen over flere byer og dannet en provisorisk regjering hvor Võ Nguyên Giáp ble innenriksminister. I kraft av denne funksjonen var han leder for politi og sikkerhetsstyrker, og var ansvarlig for henrettelser av ikke-kommunister, pressesensur hvor alle nasjonale medier ble pålagt å følge kommunistpartiets direktiver.
Fransk litteratur på 1900-tallet
Litteraturen etter andre verdenskrig
Et annet fenomen fra tiden etter 1968 var Ecriture Féminine, fremmet av det feministiske Edition des Femmes, med nye kvinnelige forfattere som Chantal Chawaf, Hélène Cixous og Luce Irigaray. Fra 1960-tallet stammer mange av eksperimentene innenfor fransk litteratur fra forfattere født i de oversjøiske departementene eller i tidligere kolonier. Denne frankofone litteraturen omfatter Tahar ben Jelloun (Marokko), Patrick Chamoiseau (Martinique), Amin Maalouf (Libanon) og Assia Djebar (Algerie)
Kinas historie
Kinesisk historie er et omfattende felt ettersom det veldige landet, som eneste sivilisasjonen i verden, har skriftlige kilder uten avbrudd fra de siste 3500 årene. Kineserne har tradisjon på å benytte dynastiene til sine herskere tilhørte som en måte å dele historien sin inn i epoker. Dette har sammenheng med at dynastiskiftene ofte også innebar en endring i styreformen, hovedstaden og herskerklassen.
Sivilisasjonen oppstod ved elva Huáng Hé eller Den gule flod i nordøstlige Kina, og bredte seg sørover og nådde under Qīng-dynastiet omtrent det geografiske område som omfatter Kina i dag. Det ble utviklet relativt effektiv administrasjon hvor embetsmennene (ideelt sett) skulle utvelges etter eksamenskarakterer, ikke arv (som i datidens Europa). Den tidlige utvikling av en statsideologi basert på konfutsianismen (som ble «statsfilosofi» under Hàn-dynastiet 100-tallet fvt..), og utviklingen av et allment utbredt skriftsystem, standardisert på 220-tallet fvt.., styrket også kinesisk sivilisasjon. Politisk vekslet Kina mellom å være et forent storrike og å være oppsplittet i mindre stater. Landet ble regelmessig angrepet og også to ganger erobret av folkeslag som ikke tilhørte Hàn-etnisiteten. Samhandling med den asiatiske omverden og en rekke bølger med både innvandring og utvandring har skapt det bildet man i dag har av det kinesisk folket og dets kultur.
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Men Frankrike ønsket å gjenopprette kontrollen av sin tidligere koloni. I januar 1946 trakk Storbritannia ut de troppene de hadde hatt stående i landet etter andre verdenskrig, og senere samme år gjorde Kina det samme, etter løfte fra Frankrike at de skulle si fra seg territorielle krav mot Kina.
Kinas historie
Førhistorisk tid
Kina hadde befolkning av den Homo erectus allerede for mer enn én million år siden. Utgravingene ved Yuánmóu og senere Lántián viser tidlige bosetninger, men det er vanskelig å trekke tråder fra disse funnene frem til dagens kinesere. Det moderne menneske, Homo sapiens, kan ha nådd Kina fra Afrika for omkring 65 000 år siden. De tidligste indikasjoner på risdyrking rekker tilbake til 6000 fvt.. og den såkalte Péilǐgǎng-kulturen fra Xīnzhèng distriktet i Hénán-provinsen. Med jordbruket fulgte befolkningsvekst, evnen til å lagre og omfordele avlingen, og understøtte utviklingen av et håndverker- og administratorsjikt. I sen neolittisk tid begynte Huánghé-dalen å etablere seg selv om et kulturelt senter. Her ble de første landsbyene bygget. Av størst arkeologisk interesse er funnene ved Bànpō i nærheten av Xī'ān.
Oldtidshistorien
De tidligste skriftlige nedtegnelser om Kinas fortid og dermed begynnelsen historiske tid, stammer fra Shāng-dynastiet omtrent på 1200-tallet fvt.. Det er bevart hundrevis av årganger med bein fra skilpaddeskall og andre dyreknokler der forløperne til Hànzí-skrifttegn er risset inn. "Orakelskrift" på såkalte orakelben, til spådomsformål. Men det første bevarte større historieverk er historiske nedtegnelser foretatt av embedsmannen Sīmǎ Qiān ca. 200-190 fvt... Disse nedtegnelsene innledes med skildringer av hendelser som trolig lå kanskje 1300 år forut for hans levetid, og som var legendepregede. De innledes med fortellinger om fem opphøyede keisere som skulle ha vært opphøye og vise konger og moralske forbilder. Én av dem, Den gule keiser, ble ansett som alle kineseres stamfar. Etter disse kongene fulgte ifølge Sīmǎ Qiān Xià-dynastiet, og det ble i sin tid etterfulgt av Shāng- og Zhōu-dynastiene. Det er kort tid etter Zhōudynastiets endelige sammenbrudd at Sīmǎ Qiān skriver.
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
I september 1945 opprettet den fransk-utdannede Hồ Chí Minh et selvstendig Vietnam og gikk i forhandlinger med Frankrike om selvstendighet. Ho Chi Minh hadde regnet med støtte fra de allierte etter det samarbeidet de hadde hatt mot de japanske okkupantene, men 23. november svarte Frankrike med å bombe havnebyen Haiphong i det nordlige Vietnam. Viet Minh, som var kommunistiske vietnamesiske nasjonalister under ledelse av Ho Chi Minh, motsatte seg franske forsøk på å gjenerobre kolonien. Under andre verdenskrig hadde USA støttet Viet Minh i deres motstandskamp mot japanerne, men dette endret seg så snart den kalde krigen mellom de to supermaktene brøt ut. I mars 1945 hadde geriljaen kontroll over det meste av den vietnamesiske landsbygden, og etter å ha overbevist keiser Bao Dai om å abdisere, erklærte Ho seg som president for Vietnam den 21. september 1945. Men før måneden var omme, hadde en kombinert styrke av britiske, franske og indiske styrker, som også tvang japanske fanger til å bistå dem, gjeninnsatt det franske kolonistyre, og med dette brøt den første Indokina-krigen ut. Dette skulle bli starten på en rekke store kriger i Indokina.
Syng For Oss
Over 400 kor har deltatt under Syng For Oss i perioden 1987–2023. Konkurransen er blitt avholdt hvert tredje år fra 1987 til 1993, deretter annethvert år i periodene 1995–2001 og 2004–2020. Etter et opphold under koronaviruspandemien ble konkurransen avholdt på nytt i 2023.
Straumen skole
Straumen skole kan vise til:
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Bakgrunn
Frankrike hadde underlagt seg området som i dag utgjør Laos, Kambodsja og Viet Nam i en periode fra 1862 til 1907. I 1885 ble koloniene i området slått sammen til føderasjonen Fransk Indokina, fra 1902 med hovedstad i Ha Noi.
Tidlig i 1940 gikk japanske styrker i gang med å ta kontrollen over Longzhou i det sørlige Guangxi, hvorfra det gikk en jernbane til Hanoi. Japanerne ønsket å ta kontroll over denne jernbanen, ettersom dette ville stanse forsyninger til den kinesiske motstanden fra Fransk Indokina. Etterhvert lyktes det japanerne å kutte denne forsyningslinjen. Imidlertid gikk det fremdeles en jernbane til Yunnan, og japanske bombeangrep hadde liten effekt.
Den 22. juni gikk Frankrike med på en våpenhvile med Tyskland, Japans allierte. Dette førte til etableringen av det tyskvennlige Vichy-regimet, som kontrollerte delene av Frankrike som ikke ble besatt av tyske styrker, og de fleste franske koloniene.
Japan forsøkte å presse Frankrike til å stenge jernbanen til Yunnan, men partene oppnådde ikke enighet. Den 5. september begynte japanerne å forberede seg på en storstilt invasjon av det nordlige Fransk Indokina, og forberedelsene inkluderte bruk av krigsskip, hangarskip og en amfibiebataljon. Stilt ovenfor trusselen om invasjon, gav franskmennene etter, og den 22. september signerte de to landene en avtale som tillot Japan å stasjonere tropper i Indokina, og bevege både tropper og forsyninger gjennom den franske kolonien. Avtalen gav Japan rett til å stasjonere opp til 6,000 tropper i Indokina permanent, og til sammen kunne 25,000 tropper befinne seg i kolonien på det samme tidspunktet.
Japan angriper
I løpet av et fåtall timer, krysset japanske styrker grensen ved tre punkter i nærheten av jernbanekrysset i nærheten av Lang Son. Dette stred mot avtalen, og førte til krigsutbrudd mellom Frankrike og Japan. Franske styrker holdt stand i Lang Son inntil den 25. september, da de omsider måtte gi tapt. Den japanske seieren åpnet veien til Hanoi for de japanske styrkene.
Tidlig på morgenen den 24. september begynte japanske fly å bombe franske posisjoner langs kysten. De franske styrkene ble gitt ordre om å forhindre enhver landing av japanske tropper, og til tross for at de var underlegne forsøkte franskmennene å holde stillingene. Den 26. september landet japanske styrker like sør for Haiphong, og tok kontroll over Dong Tac. Like etterpå ble stridsvogner sendt fra sjøveien, mens japanske fly bombet Haiphong. Innen kvelden hadde 4,500 japanske tropper og et dusin stridsvogner stilt seg like utenfor byen.
Kvelden den 26. september døde kampene ut, ettersom franskmennene trakk sine styrker ut av kampsonen. Japan tok kontroll over den franske flybasen Gia Lam utenfor Hanoi, og sikret de viktigste jernbanene. 900 japanske tropper ble utstasjonert i Haiphong, og 600 i Hanoi. De japanske okkupantene kom til å bli værende i Indokina inntil slutten på andre verdenskrig.
Japansk kontroll
Ettersom franskmennene trakk sine tropper sørover, ble vietnameserne oppfordret av japanerne til å støtte invasjonen. De vietnamesiske kommunistene i Bac Son-distrikter forsøkte å ta fordel av situasjonen, og etablerte en organisert motstand med geriljaenheter og en forent administrasjon den 27. september. Imidlertid nådde franske protester til slutt frem, og en våpenhvile mellom Frankrike og Japan ble til slutt undertegnet. Avtalen tillot at de franske styrkene fikk returnere til områdene Japan hadde okkupert for å slå ned på opprøret. Dette hadde ikke kommunistene forventet, men de fleste rakk å trekke seg tilbake til fjellene.
Avtalene bekreftet Frankrikes suverenitet i Indokina, men fra nå av ville denne deles med Japan. Selv om Fransk Indokina teknisk sett ikke var okkupert av Japan, var forholdet mellom de to styresmaktene generelt urolig. Den 1. august 1941 okkuperte japanerne Saigon i det sørlige Vietnam.
Fransk "hensynspolitikk"
Franskmennene, som fikk kontroll over mesteparten av den sivile administrasjonen, innførte et nytt program, kjent som "hensynspolitikk". Denne strategien gikk ut på å forhindre brutal behandling av den vietnamesiske befolkningen, noe som stod i skarp strid med Frankrikes tidligere historie i Indokina. Franskmennene gikk enda lenger; gjennom propaganda forsøkte de å minne vietnameserne på deres egen historie, spesielt deres lange kamper mot andre asiatiske land som forsøkte å dominere landet. Vietnamesisk kultur ble fremmet på en helt ny og ordinær måte, og en nasjonalistisk ungdomsbevegelse endte til slutt opp med over én million medlemmer. Denne ungdomsbevegelsen, som etterhvert ble dominert av kommunister, begynte etterhvert å trene sine medlemmer opp til væpnet kamp, gjennom blant annet trening på bruk av skytevåpen. Uten å være klar over det, bidrog franskmennene til å trene opp en revolusjonær hær.
Syng For Oss
Prisvinnere
Syng For Oss har gjennom historien hatt flere ulike konkurranseklasser. Fra 2006 til 2018 var det i tillegg til klasser delt inn i kortype og sjangertype blitt avholdt en felles finalerunde, Syng For Oss Grand Prix, med én hovedpris. Syng For Oss 2016 og 2018 ble arrangert i samarbeid med Grieg Internasjonale Korfestival. I 2016 og 2018 ble vinneren av Grand Prix 2016 fellesvinner for begge konkurransene.
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Fransk "hensynspolitikk"
Til tross for innsatsen franskmennene la inn, vant de liten støtte for fortsatt fransk kontroll over Indokina. Den muligens største feilen som ble begått fra fransk side, var adopteringen av et juridisk system Vichy-regimet i første omgang hadde lånt fra det nasjonalsosialistiske Tyskland.
Kollaboratører
I 1941 hadde ikke Japan noen tydelig plan for fremtiden for Indokina. Ettersom de på dette tidspunktet forventet å vinne krigen, hadde de ingen intensjoner til å tillate franskmennene å bli værende etter den franske seieren. Imidlertid ønsket heller ikke japanerne et selvstendig Vietnam, og vietnamesiske nasjonalister som håpte på tidlig selvstendighet under japansk beskyttelse ble dypt skuffet.
Noen nasjonalister var villige til å stole på japanerne. Prins Cường Để hadde levd i eksil i Japan mesteparten av 30-tallet, og var en av dem som støttet ideen om japansk-vietnamesisk samarbeid. Andre villige kollaboratører var enkelte religiøse sekter, som Cao Dai og Hoa Hao. Sistnevnte var blitt opprettet av Huỳnh Phú Sổ, som fra fransk hold ble omtalt som den "gale monken". Han hadde vært syk hele livet, men mottok angivelig en "mirakuløs helbredelse" i et kloster i 1939. Like etterpå opprettet han en ny buddhistisk sekt, som snart tok en spiss anti-fransk posisjon. Denne holdningen sikret ham støtte fra titusenvis av bønder, noe som uroet franskmennene. I 1940 hadde han blitt arrestert og plassert i et psykiatrisk sykehus. Imidlertid slo denne planen feil, og hans omdømme ble styrket ytterligere. Franskmennene hadde deretter forsøkt å sende ham i eksil til Laos, men det japanske hemmelige politiet reddet ham og fikk ham plassert i "husarrest" i Saigon på bakgrunn av påstander om at han var en spion for Kina. Herfra kunne han både styre Hoa Hao-bevegelsen og ha kontakt med sine etterfølgere. Franske protester ble fra japansk hold ignorert, og til slutt stod han igjen med mer enn 40,000 etterfølgere. Japanerne så dette som en potensiell pro-japansk armé, og gikk langt i å forsøke å vinne slike bevegelser for den pan-asiatiske og anti-vestlige sak.
Japanernes og franskmennenes innsats for å gjøre situasjonen vanskeligere for motparten, slo til slutt tilbake på dem selv. Ettersom de begge hadde støttet nasjonalistiske og til dels radikale bevegelser rettet mot motparten, hadde de nå plutselig store grupperinger som var altfor sterke til å bli eliminert av koloniregimet. Dette skulle på sikt bidra til at både Japan og Frankrike begynte å miste kontroll over kolonien.
I 1945, etter det japanske kuppet, ble kortvarige japanske marionettstater ledet av lokale herskere opprettet i alle de tre franskindokinesiske landene.
Syng For Oss
Prisvinnere
I 2020 og 2023 gikk konkurransen under navnet «Nye Syng For Oss», for å markere en endring i regelverk. I all hovedsak innebærer dette at nå deles ut tre hovedpriser: 1., 2. og 3. premie på tvers av kortyper/sjangere, egen pris for beste kor i sakral musikk og pris for beste framføring av norsk komposisjon. I tillegg kan dommerne velge å dele ut flere ulike tilleggspriser.
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Vietnamesisk motstand
Mens pro-franske grupperinger hadde stor fremgang på grunn av det reformerte systemet i Indokina, led kommunister og andre radikale anti-franske nasjonalister under det undertrykkende, juridiske systemet. På grunn av dette, begynte nasjonalistene i større og større grad å flytte seg til det sørlige Kina for å fortsette kampanjen sin derfra. Vietnamesiske nasjonalister hadde hatt tilstedeværelse i Kina helt siden det mislykkede Yen Bai-mytteriet ledet av Viet Quoc i 1930. Tidligere hadde den kinesiske regjeringen ikke tillatt vietnamesiske kommunister å operere på kinesisk territorium, ettersom de allerede hadde nok problemer med kinesiske kommunister, men nå hadde de kinesiske kommunistene signert en våpenhvile med regjeringen for å stå sammen i forent front mot japanerne. Dette førte til at vietnamesiske kommunister kunne operere fritt i Sør-Kina.
Etter at Japans stilling i Indokina ble etablert gjennom avtalene i 1941, ønsket nå den kinesiske regjeringen å etablere en forent front blant de vietnamesiske anti-kolonistene i Kina. Kineserne håpte på å gradvis omgjøre denne politiske makten til et spionasjenettverk kapabelt til å avgi nøyaktige rapporter om japanske troppebevegelser. En effektiv vietnamesisk nasjonal front kunne, ifølge kinesiske ledere, til og med føre en effektiv geriljakrig mot de japanske styrkene og deres forsyningslinjer i Vietnam.
For å oppnå denne planen, måtte kineserne først forene de vietnamesiske nasjonalistene. Under eksilet i Kina hadde nasjonalistene splittet opp i flere grupper, og nå måtte dette reverseres. Kineserne opprettet «Vietnams frigjøringsliga» i 1940, en forent front som inkluderte blant annet kommunister. Den kinesiske regjeringen hadde aldri følt seg komfortabel med sin egen allianse med kinesiske kommunister, og følte seg utrygg på å støtte kommunistiske vietnamesere. Derfor sørget kineserne for at kommunistene ikke fikk lederskap i ligaen. Og ved hjelp av midler fra Guomindang, begynte ligaen et militært treningsprogram for fem hundre av medlemmene.
Ligaen var imidlertid dypt skuffet av sine kinesiske sponsorer. Siden 1930 hadde de vietnamesiske nasjonalistene i Kina fungert kun som eksil-partier uten egentlige røtter i selve Vietnam. Derfor manglet de det nødvendige nettverket som skulle til for å opprette et ordentlig spionasjenettverk. På ett eller annet tidspunkt i 1943 innså kinesiske militære ledere at de ganske enkelt kastet bort penger og midler på dette, og i ren desperasjon henvendte de seg til kommunistene.
BMW M70
BMW M70 er en stempelmotor med 12 sylindere i V-form som ble benyttet i BMWs 7-serie og 8-serie sent på 1980- og tidlig på 1990-tallet.
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Vietnamesisk motstand
De vietnamesiske kommunistene hadde hatt stor fremgang siden 1940. Nguyen Ai Quoc, lederen for partiet, hadde gjort to tilsynelatende gode avgjørelser for partiets fremtid. For det første innså han at det ikke kun var arbeidere og bønder som ønsket å se en slutt på det vestlige styret. Mange fra middelklassen, inkludert utleiere, støttet nå selvstendighetsbevegelsen. For det andre, i motsetning til de ikke-kommunistiske gruppene, hadde han nektet å la partiet opptre som et eksilparti. I stedet var han overbevist om at det var viktig å finne en sikker bare på vietnamesisk jord. Sent i 1940 og tidlig i 1941 infiltrerte de Cao Bang-provinsen i det nordlige Vietnam og etablerte bånd med fjellfolket i området. Etterhvert ble landsbyen Bac Bo kommunistenes hovedbase i Vietnam.
BMW M70
Blant annet ble motoren brukt i:
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Viet Minh opprettes
Den 10. mai 1941 avholdt de vietnamesiske kommunistene i Bac Bo sin åttende partikonferanse. På dette møtet ble det implementert nye strategier på Nguyens oppfordring, hvor de ikke bare skulle kjempe med arbeiderklassen og bøndene, men alle vietnamesere som ønsket selvstendighet, rik eller fattig. Med dette frasa partiet planer om å ta land fra utleierne, og lovet at bare land eid av franskmenn og kollaboratører ville bli konfiskert.
BMW M70
S70B56
S70B56 har et sylindervolum på 5,6 liter, og ble utviklet spesielt for 1992 BMW 850CSi. Denne motoren er den minst produserte i BMWs historie med 1 510 eksemplarer, og ble også brukt i McLaren F1 og flere andre superbiler sent på 1990-tallet.
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Viet Minh opprettes
For å organisere de anti-kolonistiske styrkene, ble en ny organisasjon opprettet. Denne fikk navnet «Việt Nam Ðộc Lập Ðồng Minh Hội» (Libaen for Vietnams uavhengighet). Ligaen ville senere bli kjent som det noe kortere Viet Minh. Innenfor Viet Minh ble det opprettet flere undergrupper, hvor det var ment at alle skulle passe inn et eller annet sted – bønder, studenter, arbeidere, kvinner, og – for første gang – landutleiere og intellektuelle. Hver undergruppering ble styrt av demokratisk valgte komiteer.
På toppen av en pyramide som inkluderte landsby – distrikt – og provinskomiteer, stod det sentrale arbeidsutvalget. Selv om Viet Minh og dets undergrupper var ledet av kommunister, var man ikke nødt til å være enig i partiprogrammet for å bli medlem eller delta. Viet Minh fikk dermed en rekke støttespillere som riktignok ikke var kommunister, men ønsket å delta i det som snart ble den mest effektive antikoloniale bevegelsen.
BMW M70
S70B56
Brukt i:
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Viet Minh opprettes
Den andre delen av Nguyens strategi kalte for utviklingen av geriljabaser på vietnamesisk jord. Inspirert av Mao Zedong, ønsket Nguyen å etablere baser avsidesliggende områder hvorfra de kunne spre sin innflytelse. Disse baseområdene ville også bli presentert som eksempler på det "frigjorte" Vietnam. Partiets første mål i denne strategien, var å ta kontroll over landsbyene i Cao Bang og gjøre provinsen til en de facto uavhengig enhet. Ettersom Viet Minh var meget opptatt av etniske minoriteters behov, var organisasjonen svært vellykket. Innen slutten av 1941 hadde de organisert en tredjedel av landsbyene i Cao Bang. En treningsbase for geriljaer ble etablert, hvor 40 nye geriljakrigere var ferdigtrent hver tiende dag.
I henhold til det nye partiprogrammet, ble Viet Minh med i Vietnams frigjøringsliga. Imidlertid oppstod det snart konflikter da nasjonalister anklaget kommunistene for å prøve å dominere ligaen og pekte på «Moskva-treningen» Nguyen Ai Quoc hadde bak seg. Like etterpå ble Nguyen arrestert, og plassert i et kinesisk fengsel med begrenset kontakt med verden utenfor. Imidlertid slapp mesteparten av Viet Minhs lederskap unna arrestasjon, da de kunne søke tilflukt i basen i Cao Bang.
Selv om Nguyen satt innesperret, fikk han etterhvert med seg den ineffektive spionasjen og økende kinesisk misnøye med ligaen. Nguyen arrangerte et møte med den kinesiske generalen Zhang Fakui, og tilbød seg å organisere et nytt spionasjenettverk rettet mot japanerne. Zhang Fakui godtok forslaget, og løslot Nguyen fra fengselet. Imidlertid fryktet den kinesiske generalen kritikk fra sine overordnede, og foreslo at Nguyen endret navn. Tidlig i 1943 fremstod en "ny" mann for å lede de vietnamesiske styrkene i Kina: Hồ Chí Minh.
Når kineserne valgte å støtte Viet Minh som en ledende gruppering i krigen mot Japan i 1943, betydde dette automatisk støtte fra amerikanske styrker i Kina. Flere amerikanske politikere følte seg allerede knyttet til Ho Chi Minhs visjoner, og alliansen har i senere tid av god grunn blitt sett på som ironisk.
Laotiske og kambodsjanske grupper
I 1940 ble den khmernasjonalistiske gruppen Khmer Issarak opprettet i Bangkok av Poc Khun. Organisasjonen, som var politisk nøytral, håpet å utnytte franskmennenes svake posisjon i Kambodsja til å skaffe seg uavhengighet. Senere kjempet Khmer Issarak mot franskmennene i den første indokinesiske krig.
Straumen skole (Sørfold)
Straumen skole er en barne- og ungdomsskole i Sørfold kommune i Nordland.
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
Laotiske og kambodsjanske grupper
I Lao ble den antifranske, ikkekommunistiske gruppen Lao Issara opprettet i 1945 av prins Phetsarath Rattanavongsa. Gruppen forsøkte å hindre franskmennene i å ta tilbake kontrollen over området, men mislyktes.
Straumen skole (Sørfold)
Pr 2007 hadde skolen 167 elever fra 1. til 10 trinn og 40 ansatte.
Andre verdenskrig i Fransk Indokina
USA blir involvert
Etter Frankrikes fall i 1940, hadde amerikanske diplomater møtt et dilemma. Selv om de riktignok ikke hadde sansen for det tyskvennlige Vichy-regimet, ønsket de ikke å gjøre noe som ville svekke Frankrikes kontroll over koloniene, ettersom dette kunne bane vei for tysk okkupasjon. Derfor anerkjente amerikanerne Vichy-regimet, og oppfordret dem til å motstå japanske krav i Indokina.
På mange måter var det nå ingen vei tilbake i forholdet mellom Japan og USA. På begynnelsen av andre verdenskrig hadde USA importert halvparten av landets gummi fra Vietnam, men nå hadde Japan fått en slutt på denne handelen. USA svarte med å kutte Japans oljeforsyninger, en embargo hvor også Australia og Nederland deltok. I forhandlinger ført på høsten 1941, krevde amerikanerne blant annet at japanerne skulle trekke seg ut fra Indokina. Japanernes svar på disse kravene var angivelig angrepet på Pearl Harbor.
Nå som amerikanerne ble involvert i krigen, ble Indokina-spørsmålet mer komplisert. I tillegg til det diplomatiske dilemmaet, oppstod det nå spørsmål om militær strategi. Japanerne planla å bruke Indokina som base for angrep på Nederlandsk Ostindia, og bombet kolonien allerede like etter angrepet på Pearl Harbor. Sørøst-Asia ble snart japanernes viktigste ressurskammer – gummi fra Britisk Malaya, ris og gummi fra Vietnam, og viktigst av alt – olje fra Indonesia. Etter hvert ble vietnamesiske havner viktige knutepunkter i handelen mellom Sørøst-Asia og selve Japan.
Amerikanernes mål ble derfor å forsøke å hindre japanerne i å bruke Vietnam som base for fortsatte operasjoner i Kina. Amerikanerne opprettet en enhet kalt «de flygende tigrene», som kjempet under kommando av de kinesiske nasjonalistene, i 1942. Enhetens mål var å skade japanernes konsentrasjoner i Indokina, Stillehavet, Sørøst-Asia og Nordøst-Asia. Allerede i januar utførte enheten sine første flyangrep over Vietnam, hvor de angrep japanske posisjoner i Hanoi. Den 12. mai 1942 fant det første amerikanske dødsfallet i Vietnam sted da John T. Donovan ble skutt ned av japansk antiluftvern.
Ved hjelp av amerikanerne, greide kineserne i 1943 å gjenerobre enkelte japanske flystriper i det sørøstlige Kina, men mistet kontroll over disse områdene igjen ett år senere. Først i 1945, etter at USA gjenerobret Filippinene, begynte bombingen av Vietnam å bli virkelig effektiv.
Uenighet om Vietnams fremtid
Selv om USA støttet Viet Minh i kampen mot japanerne, ønsket amerikanerne å opptre varsomt. Dersom USA støttet vietnamesisk uavhengighet for åpenlyst, ville Vichy-regimet vinne viktige politiske poeng. De ville da fremstilt det hele som at det kun var Vichy-regimet som ønsket å bevare fransk storhet, mens de allierte kun ønsket å rive ned det franske imperiet.
Imidlertid var Franklin D. Roosevelt, USAs daværende president, en skarp motstander av kolonialisme. Dette førte til en verdikonflikt mellom USA og Storbritannia. Derfor utarbeidet Roosevelt og Winston Churchill en skriftlig avtale om at USA ikke ville forsøke å tvinge britene til å oppgi sitt imperium, og spesielt ikke Britisk India. Dette gav Roosevelt et mer fritt spillerom i Indokina-spørsmålet, da han slapp å ta hensyn til britenes frykt for amerikansk anti-kolonialisme. I januar 1944 skrev Roosevelt at «Frankrike har hatt landet... i nesten et århundre, og folket har det mye verre enn i begynnelsen... Frankrike har melket det i hundre år. Folket i Indokina fortjener bedre enn dette».
Roosevelt så seg tvunget til å tone ned disse synspunktene for å ikke hisse opp franskmennene. Han ville unngå å tildele Vichy-regimet et gratis propagandapoeng. Lederen over de frie franske styrkene, Charles de Gaulle, visste godt om Roosevelts holdninger, men hadde ingen intensjoner om å skaffe en tilsvarende avtale mellom Frankrike og USA. I stedet henvendte han seg til Storbritannia, hvilket førte til en alvorlig indre uenighet i alliansen. Det ble etterhvert tydelig at britene ønsket å gå langt i å sikre fortsatt fransk kontroll over Indokina ved krigens avslutning.
Mens Roosevelt gjorde sitt beste for å forhindre at Frankrike returnerte til Vietnam i etterkrigstiden, utviklet han også alternative planer for Indokina. Ett av forslagene var å plassere Vietnam under kinesisk kontroll. Chiang Kai-shek var riktignok kjent for sin tilbakeholdenhet i krigstidsdiplomatiet, men her avslo han blankt. Stilt ovenfor forslaget, svarte han «De er ikke kinesere. De vil ikke bli assimilert blant det kinesiske folket». To tusen år av vietnamesisk historie hadde lært Kai-shek en viktig lekse som franskmennene snart skulle betale en dyr pris for.
På grunn av Chiangs avslag på forslaget, fremmet Roosevelt ideen om internasjonal administrasjon av Vietnam inntil de allierte omsider fant at landet var klar for selvstyre. En slik administrasjon ville inkludere både vietnamesere og franskmenn, men også kinesere, russere og amerikanere. Under Teheran-konferansen i november 1943 gikk både Chiang og Stalin med på planen. Bare Churchill var motstander av den, ettersom han fryktet en kjedereaksjon av selvstendighetsbevegelser som på sikt kunne nå Britisk India.
Alliert støtte til Viet Minh
Viet Minh brukte sine nye forbindelser dyktig i propaganda-sammenhengen. Rykter om møter mellom Viet Minh-geriljaer og amerikanske Office of Strategic Services-ledere sirkulerte gjennom det nordlige Vietnam. Viet Minh portretterte seg selv som den utvalgte geriljagruppen, foretrukket av amerikanerne. Til en viss grad tok de ikke feil i dette, ettersom USA tydelig foretrakk deres innsats fremfor innsatsen fra pro-franske eller pro-japanske grupper.
Kinas historie
Xià-dynastiet
Sīmǎ Qiān tidfester grunnleggelsen av Xià til rundt 2000 år fvt.. Lenge ble Xià-dynastiet regnet som rent mytisk, men arkeologer ser en forbindelse mellom Xià og utgravningene ved Èrlǐtou i det sentrale Hénán, der det ble funnet en bronsesmelter fra omkring 2000 fvt.. Tegn funnet på potteskår og skall fra den tid tolkes av noen som forløpere til de kinesiske skrifttegn, men dette er svært usikkert. Xià-tiden er fremdeles langt på vei en lukket bok for historieforskningen.