cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skarabider
Den hellige skarabé
Artene i slektene Scarabaeus og Kheper (ofte kalt pilletrillere på norsk) er store, kraftige biller med skovlformet hode og lange, kraftige bein der framføttene er helt bortredusert. De lever i Sør-Europa og Afrika. Disse billene er kjent for sin rulling av store møkk-kuler. Når billen finner en kuruke eller annen møkk, klemmer den en del av denne sammen til en ball som er noe større enn billen selv. Denne graves dypt ned og tjener som mat for larven. Ballen forsvares energisk mot konkurrerende biller, og harde kamper kan oppstå. Om grunnen der møkka ligger ikke egner seg for graving, kan billen rulle dem en ganske lang strekning. Den går da baklengs og skyver møkkballen med bakbeina. Antikkens egyptere la merke til denne billens energiske arbeid. I den gamle egyptiske mytologien mente man at solen var en slik ball, som hver dag ble rullet over himmelhvelvingen av en enorm skarabé, guden Kheper. Små skarabé-modeller ble skåret ut i mer eller mindre edle steinslag og brukt som amuletter, blant annet ble de ofte viklet inn i bandasjene rundt mumier, for eksempel på mumiens panne og bryst. Arten Scarabaeus sacer er kjent som den hellige skarabé, men egypternes opprinnelige modell kan like gjerne ha vært en av den metallskinnende artene i slekten Kheper.
Tropiske kjemper
En del tropiske medlemmer av denne familien er meget store og spektakulære biller, med lange horn og strålende metallfarger. De er derfor sterkt ettertraktet mellom samlere og kan oppnå høye priser i salg, dette har blitt en trussel for noen sjeldne arter. En del av artene (blant andre den store Dynastes satanas fra Bolivia) er derfor fredet eller pålagt eksportrestriksjoner.
Størst av alle er goliatbillen (Goliathus goliatus) fra Vest-Afrika. Denne brun- og hvitmønstrede billen kan veie opptil 100 gram på larvestadiet. Enkelte andre arter i samme slekten er nesten like store.
Herkulesbillen (Dynastes hercules) fra det nordlige Sør-Amerika blir gjerne regnet som verdens lengste bille, om man ikke regner med antennene. Hannene har ett langt, fremoverrettet horn på brystskjoldet (pronotum) og et horn midt oppe på hodet. Disse kan klemmes mot hverandre som en klype, og brukes i kamper mellom hannene om hunnene, som mangler horn og er betydelig mindre. Totallengden for denne billen kan komme opp i 17 centimeter. Hannene av elefantbillen (Megasoma elephas) fra Mellom-Amerika er nesten like store som goliatbillen. Disse kjempebillene er dekket av et brungult bestøvningslag. Disse billene har lange og kraftige bein som ender i spisse sporer og klør, og er veldig vanskelige å få løs om det har satt seg et sted, da de også er svært sterke. Megasoma actaeon er like stor, muligens er hanner av denne arten de tyngste av alle biller.
Den østasiatiske arten Chalcosoma atlas ligner elefantbillen og er nesten like stor. Hornene hos denne arten er enda lengre og skarpere enn hos elefantbillen, den har i tillegg et horn midt på brystskjoldet. Denne arten er blankt svart. Chalcosoma chiron ligner, men er enda litt større.
Juvélbillene av slekten Chrysina utmerker seg ikke først og fremst ved sin størrelse, selv om mange av artene er større enn alle biller vi finner hos oss, men med sine fantastiske farger. Disse billene er fantastisk farget i briljant metallisk grønt eller gull, ofte med gule flekker. De er veldig ettertraktet blant samlere, noe som kan utgjøre en alvorlig trussel mot dem da mange av artene er fåtallige med en svært begrenset utbredelse. De lever i Sør- og Mellom-Amerika
Noen skadedyr
Billene i underfamiliene oldenborrer og praktskarabider har larver som lever i jorden, og voksne biller som er planteetere. De fleste artene er forholdsvis fåtallige og gjør lite av seg, men noen tallrike arter kan gjøre betydelig skade i jord- og hagebruk, enten ved at larvene spiser røtter, eller ved at de voksne billene gnager på ulike slags nytte- eller prydplanter.
Det viktigste skadedyret i Europa er oldenborren (Melolontha melolontha). Denne 2 – 3 cm lange, brune billen med karakteristiske hvite trekanter på sidene av bakkroppen er utbredt over det meste av Europa. Det er særlig larvene som gjør skade, de voksne billene spiser ganske store mengder blader fra løvtrær, men sjelden så mye at det blir alvorlige skade av det. Larvene lever i ganger 20 – 40 cm nede i jorden, spiser røtter, og utviklingen tar 3-4 år. I tidligere tider kunne det av og til bli svært høye mengde av oldenborrelarver som førte til store avlingstap. Mange forskjellige tiltak ble prøvd for å bli kvitt dem, inkludert bannlysing av larvene i kirkene og "skuddpremier" til barn som samlet dem inni tusenvis. I dag er oldenborren ikke lenger noe problem fordi den har blitt bekjempet med kjemiske insektmidler, den er tvert i mot blitt sjelden i noen områder. I Norge finnes den svært like kastanjeoldenborren (Melolontha hippocastani) i Sør-Norge, men det blir aldri slike mengder av den at det blir noe problem.
Japanbillen (Popilia japonica) ligner oldenborren, men er litt mindre og mer metallglinsende. Som navnet tyder på stammer den opprinnelig fra Øst-Asia men den har blitt innført til store deler av verden der det er temperert klima. Her er hovedproblemet at de voksne billene gnager på en lang rekke forskjellige planter. Denne billen har skapt særlig store problemer i Nord-Amerika.
Norske arter
Gjødselbiller (Aphodius spp.) er en artsrik slekt av biller som lever i møkk. De er små til middelsstore (4 – 10 mm), avlange, mørkfargede, blanke biller. Man kan ofte finne dem tallrikt under kuruker. Det er funnet 34 arter i Norge, men flere av dem ser ut til å ha blitt veldig mye sjeldnere eller forsvunnet helt i de siste tiårene. Årsaken kan være driftsendringer i landbruket, eller også bruk av visse midler (avermektiner) mot innvollsormer hos husdyr. Disse midlene bekjemper parasittene effektivt, men de kan gjøre at møkka blir giftig for noen møkklevende insekter. Det har blitt forsket en del på sammenhengen mellom behandling med invollsmidler og tilbakegang i bestanden av møkklevende insekter, men resultatene er foreløpig noe tvetydige. Vanlige arter av gjødselbiller er den store, kraftige, svarte Aphodius fossor, den store, mørkt rødbrune Aphodius rufipes, den mellomstore Aphodius fimetarius som har røde dekkvinger og lyse forhjørnet på brystskjoldet, og den lille arten Aphodius prodromus, som har skittengule dekkvinger med svarte flekker.
Brun oldenborre (Serica brunnea) er middelsstor og matt rødbrun, med tydelige lengdestriper på dekkvingene. Den flyr på ettersommeren og kommer ofte tallrikt til lys. Larvene lever i jorden. Finnes i Sør-Norge, selv om den er ganske tallrik gjør den sjelden betydelig skade.
Kastanjeoldenborre (Melolontha hippocastani) ligner sterkt på vanlig oldenborre, men kan skilles fra denne på noen anatomiske detaljer. Denne store (20 – 30 mm), brune billen flyr i Sør-Norge på våren og forsommeren. De voksne billene kan man finne på forskjellige slags løvtrær, larvene lever av røtter i jorden, men er vanligvis for fåtallige til å gjøre noe særlig skade. Antennene ender i en fem-bladet vifte. Det er lett å skille kjønnene på at denne viften hos hannen er lengre enn resten av antennen, hos hunnen kortere.
Hageoldenborre (Phyllopherta horticola) er 8,5 – 11 mm lang, dermed en av de mindre artene. Dekkvingene er vakkert brune, brystskjoldet metallglinsende grønnlig. Av og til er hele billen noe metallglinsende. Arten er vanlig i hager, enger og andre vegetasjonsrike steder på våren og forsommeren. De voksne billene er særlig glade i kronblader og kan finnes på roser, epleblomster og lignende.
Neshornbillen (Oryctes nasicornis) er eneste nordeuropeiske representant for underfamilien hornbiller (Dynastinae), som omfatter noen av verdens største biller. Med sine 25 – 40 mm er den ikke den lengste av de norske billene, men likevel den tyngste. Billen er blankt nøttebrun på farge, høyt hvelvet og kraftig bygd. Hannen har et langt, krumt, bakoverrettet horn i pannen. Neshornbillens opprinnelige habitat var trolig gammel eikeskog, men i dag finnes den oftest i hauger av kompost og særlig sagmugg, derfor er den ofte vanlig nær sagbruk. Larvene bruker 2 – 3 år på utviklingen og når fullt utvokst en lengde på ca. 12 cm. De voksne billene er glade i søte safter. Neshornbillen er funnet over mye av Sør-Norge, men er bare vanlig på Sør-Østlandet.
Gullbasser (hårgullbasse Cetonia aurata og maurgullbasse Protaetia metallica) er ganske store, metallglinsende biller som oftest treffes på åpne blomster, for eksempel skjermplanter og roser, der de spiser nektar. Kroppsformen er jevnbred og ryggen flat. Et spesielt trekk med gullbassene er at de kan folde ut flygevingene uten å åpne dekkvingene – de flyr derfor med lukkede dekkvinger. Larven til hårgullbasse Cetonia aurata utvikler seg i morknende stubber eller lignende, mens larven til maurgullbasse lever i maurtuer. Det er uvisst hvordan den store, tynnskinnede larven unngår å bli angrepet av maurene.
De mest levedyktige bestandene av denne sårbare arten finnes trolig i sørlige del av Sverige, der det har blitt forsket en god del på arten. Den sjeldne arten er helt avhengig av at det finnes en viss tetthet av gamle, hule eiker, som er minst 150–200 år gamle (en naturtype som har vært dårlig ivaretatt såvel i Norge som andre europeiske land) og også at nye eiketrær går over i dette stadiet. Eremitten omfattes av fredningsvedtak i Bernkonvensjonen og blir ansett som truet i hele sitt utbredelsområde. Den er fredet i Norge ved et hastevedtak om midlertidig vern, og det arbeides med en handlingsplan for arten.
Humlebille (Trichius fasciatus) (også kalt båndtordivel) ligner en humle. Kroppen er tett hårete, og dekkvingene er gul- og svartstripete. Billen treffes oftest i åpne blomster som skjermplanter, mjødurt og roser, der de også parer seg. De flyr mye og flytter seg ofte fra blomst til blomst, men er ellers trege i bevegelsene. Larvene lever i råtten ved, ofte av bjørk. Billen er vanlig over hele Norge.
Systematisk inndeling
Noen eller alle av disse underfamiliene blir av og til regnet som egne familier. Cetoniinae, Valginae og Trichiinae blir gjerne ført sammen i familien Cetoniidae, mens småoldenborrer, Hopliinae, Euchirinae, oldenborrer (Melolonthinae) og eventuelt også Dynastinae noen ganger blir ført sammen i familien Melolonthidae.
Eksterne lenker
Goliatbille og andre store tropiske Cetoniinae: Herkulesbille: Juvélbille: Neshornbille: Gjødselbiller: Oldenborre: Gullbasse: Humlebille:
Euaspa
Euaspa er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utseende
Ganske små til middelsstore (vingespenn ca. 25-35 millimeter) stjertvinger med en lang, tynn stjert på bakvingen. Oversiden er brun med skinnende blå midtfelt på forvingen, gjerne også oransje flekker. Vingenes underside er brun med et bredt, hvitt tverrbånd i midten, hvite ringer langs ytterkanten og en oransje øyeflekk ved bakhjørnet.
Levevis
Larvene lever på trær i eikeslekten (Quercus).
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Øst- og Sørøst-Asia.
Ole Jacob Hystad
Ole Jacob Hystad (født 20. juli 1960) er en norsk jazzmusiker (tenorsaksofon) fra Stord. Han er bror av jazzsaksofonist Jan Kåre Hystad.
Kvartett
Han leder Ole Jacob Hystad Quartet, som med Sigurd Ulveseth bass, Ben Besiakov, piano, og Stein Inge Brækhus, trommer.
Diskografi
Ole Jacob Hystad Quartet har gitt ut Med Alex Riel i stedet for Brækhus utkom
Den senere tid har kvartetten bestått av Dag Arnesen piano, Ulveseth og Frank Jakobsen trommer. Han har også spilt i Bakeriet Bluesband, medvirket på utgivelser med bluesmusikerne Atle Hansen, Lars Erik Drevvatne og Ole Amund Gjersvik, samt vært i bresjen for Stord Jazz- og Bluesfestival.
Eugène-Henri Gravelotte
Eugène-Henri Gravelotte (født 6. februar 1876, død 23. august 1939) var en fransk fekter.
Gravelotte deltok i de første moderne olympiske lekene i Athen i 1896. Han ble Frankrikes første olympiske mester da han vant finalen i florett over sin landsmann Henri Callot med 3–2.
Mohammed Hassan El-Zayyat
Mohammed Hassan El-Zayyat (født 1915 i Damietta i Egypt, død 25. februar 1993 i Kairo) var en egyptisk politiker og diplomat.
På begynnelsen av 1970-tallet var han Egypts ambassadør til FN. Han var utenriksminister fra 8. september 1972 til 31. oktober 1973. Han var også Egypts ambassadør til Ghana 1994-2004.
Rekvedbukta (Jan Mayen)
Rekvedbukta er ei åpen, bred bukt mot Norskehavet på sørøstkysten av Jan Mayen som regnes fra Kapp Traill i sørvest og 11 kilometer nordøstover i en bue til Eggøya.
Jan Mayens eneste bosetning, Olonkinbyen, ligger på sørvestsiden av bukta med flyplassen Jan Mayensfield videre mot nordvest. Kystlinjen består av den lave strandsletten Lagunevågen med Sørlaguna innenfor. Bukta har en jevnt stigende bunn, med unntak av de to grunnene Losbåten og Nansenflua, og er seilbar for skip.
I november 1940 gikk oppsynsskipet «Fridtjof Nansen», som skulle vokte på en kommende tysk ekspedisjon, på den da ukjente Nansenflua helt nordøst i bukta. Besetningen reddet seg ut i livbåtene før skuta veltet og sank.
Bukta fikk sitt navn av den nederlandske kartografen Joris Carolus i 1614.
Jupiter Icy Moon Explorer
Jupiter Icy Moon Explorer (JUICE) er en romsonde som har blitt sendt til planeten Jupiter og dens måner under ledelse av Den europeiske romfartsorganisasjonen og med Airbus Defence and Space som hovedkontraktør. Romsondens målsetning er å utforske Jupiter som en arketype for gasskjemper, og å utforske himmellegemers beboelighet omkring gasskjemper. Romsondens primære objekter for utforskning vil være de tre galileiske månene Europa, Ganymedes og Callisto.
Romsonden er en omformulering av det tidligere Europa Jupiter System Mission – Laplace (EJSM-Laplace), og er det første L-klasse-oppdraget (L1) i ESAs Cosmic Vision-program.
Romsonden ble skutt opp fra Centre spatial guyanais i Kourou i Fransk Guyana 14. april 2023, og er beregnet å være framme ved Jupiter i juli 2031.
Oslo tegneserieforum
Oslo tegneserieforum var en forening for tegneserieintresserte i Oslo og i antall den største gruppen av tegneserieinteresserte i Norge. Stiftet 14. februar 1984 av Sven Arne Arntzen, Tomas Algard og Jo Lie, lærer, barnebokforfatter og utnevnt i Den statlige nemnda for tegneserier. Utga eget medlemsblad fra 1985 Stripa, fra 1992 kk-Pow-BratataBANG-Blamp til 1999. Arrangerte fast medlemsmøter, forlagsbesøk og tegnekvelder. Hadde fra 15. september 1993 tre geografisk avgrensede lokallag i Oslo samt Universitetets tegneserieforum under seg. Innlemmet i Norsk Tegneserieforum i 2001.
Claus Eftevaag
Claus Lehland Eftevaag (født 20. desember 1969) er en norsk tidligere fotballspiller fra Kristiansand.
Eftevaag spilte i fra  til. Ved debuten mot 10. august ble han Starts yngste spiller i Eliteserien,, en rekord som sto til den ble slått av Kristoffer Ajer i.
Han spilte senere en periode i før han hadde et kort opphold i belgiske Lierse. Eftevaag var en del av Brann-laget som i 1996-97 nådde kvartfinalen i cupvinnercupen, hvor Eftevaag scoret 3 mål inkludert kvalifiseringskampene. Han la opp i 1997 etter gjentatte skadeproblemer.
Kongsberg kirke
Kongsberg kirke er en stor korskirke reist av rød teglstein i årene 1740–1761 og innviet den 17. september 1761. Kirken står ved Kirketorget på vestsiden (gamlebyen) i Kongsberg, nå del av Viken fylke. Kirken forvaltes av Kongsberg kirkelige fellesråd og eies av Kongsberg og Jondalen menighet.
Claus Eftevaag
Eftevaag har spilt 3 kamper for. I tillegg har han 66 landskamper på aldersbestemte lag, noe som er bortimot norsk rekord bare slått av tidligere lagkamerat Tommy Svindal Larsen.
Kongsberg kirke
Kirkebygget
Kirken har et stramt ytre, uten utskjæringer, men et særpreget og rikt interiør - i rokokko. Interiøret regnes som et av de viktigste rokokkoverk i Norge. Det rike interiøret står i klar kontrast til det stramme eksteriøret med glatte vegger, lite dekorasjoner og symmetriske vinduer. Den har likhetstrekk med Garnisonskirken i København (som delvis ble brukt som forbilde) og Nykirken i Bergen. Kirken bærer preg av at det var to tyske fagfolk, med hver sin helt ulike stil, som stod ansvarlig for kirkebygget de 21 årene byggetiden varte. Kongsberg kirke har et enkelt ytre, men svært rikt indre, og er med sine opprinnelige 2,400 sitteplasser den største barokk-kirken i Norge.
Dens indre konstruksjon gjenspeiler det gamle bergverkssamfunnets strenge rangordning av byens borgere. Den pompøse kongelosjen er sentralt plassert vis-á-vis prekestolen, dog litt høyere enn presten. Den videre statusinndeling ser man tydelig ved å sammenligne de adskilte losjene som var forbeholdt byens overklasse, med de mange og langt enklere sitte- og ståplasser beregnet på de lavere befolkningssjiktene. Fra de dårligste plassene ses ikke prekestolen. Originale tegninger og andre beskrivelser av arkitektur og teknisk er uvanlig utførlige og godt bevarte for å være fra tidlig 1700-tall.
På grunn av det store tyske innslaget i bergverksdriften hadde kirken på slutten av 1700-tallet en norsk og en tysk prest som holdt gudstjeneste på de respektive språk.
Kongsberg kirke er i tegl og er den kirken i Norge med flest sitteplasser, med sine 2,400 sitteplasser. Historisk sett er det hevdet at 4 000 kirkegjengere kunne få plass i kirken samtidig. Største tillatte publikumsantall er 1,100 med bakgrunn i brannforskriftene. Dette antallet inkluderer en del rene lytteplasser, slik at under konserter og lignende arrangement vil kapasiteten være fra 500-750 personer.
Lyndon Ferns
Lyndon Ferns (født 24. september 1983 i Pietersburg) er en sørafrikansk svømmer som var med på stafettlaget som tok gull og satte verdensrekord på distansen 4 x 100 m fri under Sommer-OL 2004 i Aten. Tre av medlemmene på laget var også medlem av laget som tok gull og satte rekord under Samveldelekene 2006.
Kongsberg kirke
Kirkebygget
Adkomst til stedet er via Fv90 og E134/fylkesvei 40.
Lyndon Ferns
Ferns studerte ved Universitetet i Arizona hvor han konkurrerte på NCAA-nivå og ble trent av tidligere olympisk svømmer Rick DeMont. Lyndon håper å en dag vende tilbake til Sør-Afrika.
Kongsberg kirke
Kirkene
«''... A0 24. haben Ihre Könige. Majest. Christmildester Gedänkniss, Christianus 4. zu Zweyen malen es (sølvverket) selbst besigtiget, und daneben angeordnet, wie das gandze Werck gebauet werden. Haben auch ein ansehnlich Königliches Haus, woinnen der Gottes dienst verrichtet, hie setzen lassen. Nachdem aber solches abgebrant, ist diese Kirche A0 31. gebauet, und nun A0 71 durch vorschub guter Leute repariret und gebessert, so viel muglich gewesen. . .''»
Lyndon Ferns
Lyndon Ferns holder også sørafrikansk rekord på 100 m butterfly for 18-åringer og sørafrikansk og afrikansk rekord på 4x100 m stafett, fri og 4 x 50 m stafett, fri.
Kongsberg kirke
Kirkene
Innskriften bekrefter at «A0 24» (Kongsberg kirke I) var en kongebolig som brant og at «A0 31» (Kongsberg kirke II) ble reist i 1631, men også at kongen ikke regnet «A0 71» (Kongsberg kirke III) som ferdigstilt før i 1771, selv om den ble innviet 17. september 1761.
Kongsberg kirke I
Etter at man fant sølv i området som nå er Kongsberg i 1623, bestemte daværende monark, Christian IV, i sin forordning av 2. mai 1624 at det skulle holdes gudstjenester i det han kalte «vort eget Losemente», altså en en kongebolig med et «rom til kirkelige handlinger». Dette skulle senere erstattes med en skikkelig kirke. Kongeboligen gikk tapt i en bybrann natt til 2. oktober 1631.
Kongsberg kirke II
Etter bybrannen ble planer om en ny kirke raskt lagt frem og bygging igangsatt. Den nye kirken ble passert i nordre del av kirkegården, og lå øst-vest som en korskirke omtrent der Kongsberg rådhus ligger i dag. Den nye kirken bl laftet opp av tømmer og hadde vesttårn tre klokker i. Vesttårnet og koret i øst hadde samme bredde som skipet, mens korsarmene var smalere. I krysset mellom korsarmene og skipet har det sittet en takrytter med en liten klokke. Ellers stammer det meste av hva man ellers vet om denne kirken fra en beskrivelse av den i 1683:
«''... Den er udi et Kors af heel godt Tømmer opbygt udi Øster og Vester, med Bord rundt omklædt, item tegt, hvorover endeel igien er tegt med Tejel, haver et lidet Forhuus ved den store Dør som er af Bindingsværk, Døren med behørige Hengsler og Laas, ved Kors døren og et lukt Forhuus, udi hvilket der gaaer en Trappe op til Hans Kongelige Majestæts Stoel. . . Gulv og Loft lagt med Bord over alt, udi Kirken og paa begge sider med Mand og Qvindestoler forseet, som haver mesten beslagne Dører, med Hengsler og Skuv-Reiler. Rund om Kirken inden til er med udskaarne Bord opbygt, Choret [galleri] til Folkene som med Benker forsynet hvortil opgaar 3 Trapper .. . Under det store Taarn er Stoler anlagt og aaben til Kirken. Taarnet i sig selv er af Bindingsverk, klæd med Bord, ... Over Korset paa Kirken er et lidet Taarn. . .''».
J.A. Stukenbrocks laget en plantegning av kirken i 1739. Det finnes også regnskapsopplysninger og noen avbildninger som gir et inntrykk av kirkens utseende. Det var også en takst av kirken i 1765, i forbindelse med rivningen det året. Arkitekt Wilhelm Swensen laget en rekonstruksjonstegning av kirkens grunnplan og en beskrivelse av kirken i boken «Kongsberg kirke».
Kongsberg kirke III
Den gamle kirken var nokså raskt i forfall grunnet store vedlikeholdskostnader. I 1721 bevilget kong Frederik IV 12 000 riksdaler fra Sølvverkets kasse til en ny kirke. Pengesummen var stor, men ikke nok, og forfallet fortsatte. Da påfølgende kong Christian VI så forfallet ved et besøk i 1733, ble det endelig fortgang på planleggingsarbeider med en ny kirke. Treverk og inventar fra den gamle kirken ble solgt, og mye av det endte blant annet i Lyngdal kirke i Flesberg.
Joséphine de Beauharnais
Joséphine de Beauharnais (opprinnelig Marie Josèphe Rose Tascher de la Pagerie) (født 23. juni 1763 i Les Trois-Îlets på Martinique i Antillene, død 29. mai 1814 i Rueil i Frankrike) var Napoléon Bonapartes første hustru og ble keiserinne av Frankrike. Hun var datter av løytnant og plantasjeeier Joseph-Gaspard de Tascher, chevalier, seigneur de la Pagerie, og Rose-Claire des Vergers de Sanois.
Kongsberg kirke
Kongsberg kirke III
Arbeidet med å tegne kirken falt på Oberberghauptmann Joachim Andreas von Stukenbrock, som var en nøktern pietist som sørget for et meget enkelt ytre. Etter hans død overtok Michael Heltzen som med utpreget sans for dekorasjoner og utsmykning sørget for et rikt utstyrt interiør. Utformingen av kirken var inspirert av Garnisons kirke (København).
Stukenbrock la frem tegningene til den nye kirken 29. april 1739. De ble godkjent av kongen én måned senere, og 3. juli 1739 besluttet man å starte arbeidene. 21. april 1740 ble grunnsteinen nedlagt av Stukenbrock. Det ble løst av 17 skuddsalver i anledningen.
Joséphine de Beauharnais
Ekteskapet med de Beauharnais
Joséphine de Beauharnais' søster Catherine-Désirée var forlovet med den franske offiseren Alexandre de Beauharnais. Søsteren døde i oktober 1777. I stedet ble det bestemt at Joséphine skulle gifte seg med ham.
Kongsberg kirke
Kongsberg kirke III
I 1745 stor murene ferdig, men grunnet pengemangel fikk arbeidet en foreløpig stopp frem til 1749. Da kom også taket på plass.
Joséphine de Beauharnais
Ekteskapet med de Beauharnais
I oktober 1779 flyttet Joséphine med sin far tilbake til Frankrike. Bryllupet med Alexandre de Beauharnais sto den 13. desember 1779 i Noisy-le-Grand. Ekteparet fikk to barn: sønnen Eugène de Beauharnais (1781–1824), og datteren Hortense de Beauharnais (1783–1837).
Kongsberg kirke
Kongsberg kirke III
I 1756 døde Stukenbrock. Etterfølgeren, både som berghauptmann og arkitekt, var Michael Heltzen. Etter utdannelse fra Universitetet i København hadde Heltzen studert bergvitenskap i Tyskland i flere år. Under studieoppholdet i Tyskland hadde han fått med seg siste nytt innen kunst og arkitektur; rokokkoen, som han tok med seg inn i Kongsberg kirke. Sammen med billedhugger Henrik Bech og malerne Eric Gustav Tunmarck og Niels Thaaning skapte han det som regnes som hovedverket innen norsk rokokko.
Joséphine de Beauharnais
Den franske revolusjonen
Joséphine var bare 16 år da hun ble gift med Alexandre, som skammet seg over sin unge kones provinsielle kreolske manerer og mangel på forfinelse. Alexandre avslo derfor å presentere henne ved Marie-Antoinettes hoff i Versailles. I mars 1785 var han så ferdig med henne at hun fikk innvilget separasjon. Hun ble likevel boende i Paris de neste 3 årene, men dro tilbake til Martinique i 1788, da hun var 25. I 1790 fikk fikk den vestindiske slaveoppstanden henne til å dra tilbake til Paris, som snart viste seg like farlig som Martinique, ettersom eksmannen hennes hadde tjent i revolusjonshæren, men falt i unåde hos jakobinerne og ble henrettet 23. juli 1794 sammen med sin bror Augustin på Place de la Révolution (i dag: Place de la Concorde) i Paris. Joséphine selv ble også fengslet, men etter Robespierres fall under statskuppet 9. thermidor i år 2 (dvs. 27. juli 1794) ble hun løslatt. Snart var hun en ledende skikkelse i Paris-sosieteten.
Kongsberg kirke
Innredning
Byggmester Brede Rantzau sto for det meste av den mer praktiske innredningen i kirkerommet. Rantzau var først og fremst snekker, men sto også for uthugging blant annet av to alterfigurer. De er plassert ved orgelet. Så å si alt inventar i kirken er av tre, men søyler og flater har blitt malt for å etterligne marmor (marmorert). Hele kirken har en kjølig blåfarge som en følge av dette.
Alterpartiet
Alterpartiet består av alter, prekestol og orgel og er bygget mot veggen i vestre korsarm. Utkastet til dette var ved den dansk-tyske billedhuggeren Johann Friedrich Hännel og det har en del likhetstrekk med Christians kirke i København. På hver side av alteret og prekestolen er det søyler som bærer orgelgalleriet ovenfor. En del av arbeidet med dette ble gjort av Rantzau, mens Henrik Bech sto for ornamentikken og skulpturene. Maleriene er ved Johan Diderich von Dram og Niels Thaanning.
Orgel
Kirkens barokkorgel er fra 1765 og er laget av orgelbyggeren Gottfried Heinrich Gloger. Kontrakten ble undertegnet i 1760. Byggingen av orgelet tok flere år og medførte store økonomiske overskridelser.
På slutten av 1880-tallet fikk orgelet vannskader etter en brann på kirkeloftet. Menigheten ønsket å sette det i spillbar stand igjen, men det manglet økonomiske midler. Amerikafareren Tinius Olsen ga i 1928 en større pengegave til restaureringen. I virkeligheten ble ikke orgelet restaurert, men det ble bygget inn et nytt orgel bak barokkfasaden. De originale vindlader og mekanikk ble lagt på kirkeloftet, og en elektrisk spillepult ble installert på galleriet.
Joséphine de Beauharnais
Napoléon Bonaparte
Napoleon falt for henne, og hun gikk med på å gifte seg med ham etter at han ble utnevnt til anfører for den italiensk ekspedisjon. Hun giftet seg borgerlig den 9. mars 1796 med den seks år yngre mannen. Joséphine var en likegyldig partner som knapt brydde seg med å svare på sin ektemanns lidenskapelige kjærlighetsbrev. I ett av dem fortviler den lengtende offiseren over at hans elskede plutselig har adressert ham med vous («De») i stedet for tu («du») i sitt siste brev. Napoleon skriver: «Jeg har ikke tilbrakt en dag uten å elske deg; ikke en natt uten å omfavne deg; ikke så mye som drukket en kopp te uten å forbanne den stolthet og ærgjerrighet som tvinger meg til å være adskilt fra det viktigste i mitt liv...Å min elskede, dette vous, disse fire dager får meg til å lengte etter min tidligere likegyldighet. Forbannet være den ansvarlige! Måtte han som straff ha det som jeg har det nå! Helvete har ingen pine stor nok, eller furiene slanger nok." Vous! Vous! Hvordan vil tingene ta seg ut om to uker?...Har du opphørt å elske meg?»
Kongsberg kirke
Orgel
Det restaurerte orgelet ble stengt av menighetsrådet før jul i 1994. Grunnene var mangler ved instrumentet og generell brannfare. En lengre innsamlingsaksjon ble iverksatt, og 18-21. mai 1999 ble orgelet demontert og sendt til omfattende restaureringsarbeider av tyske Jürgen Ahrend. Orgelet ble gjeninnviet i januar 2001, og ga da inspirasjon til Glogerfestspillene, en årlig kammermusikkfestival den siste uken i januar hvert år der orgelet og kirken har en sentral plass. Siden restaureringen har både nasjonale og internasjonale organister utgitt CD-plater med opptak av Glogerorgelet, blant annet spilte kirkens organist Reidar Hauge inn platen Gloger i 2005.
Joséphine de Beauharnais
Napoléon Bonaparte
Under felttoget i Egypt i 1798/99 flørtet hun med en annen offiser på en sterkt kompromitterende måte. Da truet Bonaparte med å skille seg fra henne, men barna hennes ba ham la være, og han tilga henne omsider og betalte attpåtil den enorme gjelden hun hadde stiftet. For å styrke sin egen stilling, oppmuntret Joséphine til ekteskap mellom sin datter Hortense og sin svoger Louis Bonaparte, Napoleons bror (1802). Ekteskapet ble ulykkelig, men Hortense ble dronning av Holland, og paret fikk tre barn. Den yngste, Charles-Louis-Napoléon Bonaparte, ble den senere Napoleon III.
Joséphine ble kronet til keiserinne i Notre-Dame-katedralen den 2. desember 1804. Noen bedre brevskriver ble hun ikke av det. 19. desember 1805 skrev Napoleon til sin kone: «Store keiserinne, ikke et brev fra deg siden din avreise fra Strassburg. Du har passert Baden, Stuttgart og München, uten å skrive et ord til oss. Det er hverken beundringsverdig eller kjærlig! jeg er fremdeles i Brno. Russerne er dradd; jeg har en fredsavtale. Bøy deg ned fra din storhets høyder og beskjeftige deg litt med dine slaver. Napoleon.»
Nord-Østerdal prosti
Nord-Østerdal prosti er et prosti i Hamar bispedømme, hvor prosten har sete på Tynset.
Joséphine de Beauharnais
Napoléon Bonaparte
Da det syntes klart at hun ikke kunne gi Napoleon noen barn, gikk hun med på å skille seg fra ham, slik at keiseren fikk gifte seg med erkehertuginne Marie-Louise av Østerrike som kunne gi ham en tronarving. Skilsmissen fant sted 10. januar 1810. Det kom vel med at vielsen i 1796 viste seg ugyldig. Funksjonæren som foretok den, var ikke bemyndiget til å vie noen; offiseren som bevitnet Napoleons underskrift, var for ung; bruden oppga å være fire år yngre enn hun faktisk var, og Napoleon hadde oppgitt falsk adresse og fødselsdato.
Kongsberg kirke
Kongestolvegg
Nærmest inngangen, rett overfor prekestolen som befinner seg midt på motstående vegg, er «Kongestolveggen». Her er kongelosjen øverst med det danske-norske riksvåpen voktet av skulpturer av de to tradisjonelle, danske «villmenn» med klubber, som er våpenets skjoldholdere. Under kongelosjen er Overberghauptmannens losje, symbolisert med arbeidere, og nederst brudelosjen.
Nord-Østerdal prosti
Historikk
Prostiet ble opprettet ved delingen av Østerdalen prosti i Søndre og Nordre Østerdalen prostier i 1868, iflg. kgl.res. 30.11.1867. Prostiet fikk sitt nåværende navn i 1922.
Joséphine de Beauharnais
Napoléon Bonaparte
Etter skilsmissen bodde Joséphine i Château de Malmaison nær Paris. Hun ble begravet ikke langt derfra, i kirken St. Pierre et St. Paul i Rueil.
Etterkommere
Blant hennes barnebarn var den svensk-norske dronningen Josefine som var gift med Oscar I av Sverige og Norge.
Kongsberg kirke
Lysekroner
I kirken henger tre lysekroner i krystall laget ved Nøstetangen glassverk ved Hokksund. Kronene ble påbegynt i 1759, men først hengt opp i 1771. Det var den tyskfødte glasskunstneren og gravøren Heinrich Gottlieb Köhler som designet lysekronene. Det er sannsynlig at han har hatt et nært samarbeide med glassblåseren James Keith ved Nøstetangen. Jernstengene til lysekronene ble utført av sølvverkets mestersmed Andreas Jensen Bryde.
Den største av lysekronene er tre meter høy. Lysarmene er av glass med vridde rifler og de er behengt med spir og pendelokker i klart, magnanrødt og koboltblått glass. Den største kronen har cirka 300 zirater, blant annet Dannebrogordenens stjerne og Elefantordenens elefant.
Lysekronene er unike i verden, med uvanlig komplisert konstruksjon og imponerende variasjon:
Under andre verdenskrig ble lysekronene tatt ned, pakket bort og gjemt i en av de mange sølvgruvene i området.
Klokkene
På 1700-tallet hang det fire klokker i tårnet. To av dem ble imidlertid fjernet like etter år 1800. Dermed har kun den største og den minste klokken hengt i kirken i over 200 år. Storklokken, med diameter på 157 cm er støpt av Henrich Hornhaver på Frederiksverk på Sjælland i 1766, og veier mer enn to tonn. Den minste er støpt samme sted i 1767 og veier ca. 250 kg. I forbindelse med kirkens 250-årsjubileum i 2011 ble to klokker til anskaffet. De ble laget av Olsen Nauen Klokkestøperi utenfor Tønsberg.
Van Zandt County
Van Zandt County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i de østlige delene av staten. Det grenser mot Rains County i nord, Wood County i nordøst, Smith County i øst, Henderson County i sør, Kaufman County i vest og mot Hunt County i nordvest.
Van Zandt Countys totale areal er 670 km² hvorav 69 km² er vann. I 2000 hadde fylket 48 140 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Canton. Fylket har fått sitt navn etter Isaac Van Zandt, kongressmedlem fra republikken Texas.
Nicholas Ray
Nicholas Ray (egentlig Raymond Nicholas Kienzle Jr; født 7. august 1911 i Galesville, Wisconsin, død 16. juni 1979 i New York City, New York) var en amerikansk filmregissør og skuespiller.
Bok og Bibliotek
Bok og Bibliotek er et fagblad for biblioteksektoren i Norge. Bladet utkommer 4 ganger i året i et opplag på 3,600 (2022).
Tidsskriftet ble etablert i 1933, som en videreføring av For folke- og skoleboksamlinger, og tar opp temaer, trender og nyheter som angår bibliotek og bibliotekpolitikk, for eksempel nye arbeidsformer, teknologiske utfordringer, litteratur- og kulturformidling, bibliotekforskning, lokaler og prosjekter. Bladet skal stimulere til faglig refleksjon og debatt og også holde et fokus på de kulturpolitiske rammene som omgir biblioteksektoren. Bladet er redaksjonelt uavhengig og redigeres etter Redaktørplakaten. Målgruppen er bibliotekansatte, kulturbyråkrater og media.
Bladet utgis av ABM-media AS, med Oslo Met, Norges museumsforbund og Arkivforbundet som eiere. Bladet ble tidligere utgitt av Statens bibliotektilsyn og ABM-utvikling.
Mario + Rabbids Kingdom Battle
Mario + Rabbids Kingdom Battle er et turbasert taktisk action-eventyrspill utviklet av Ubisoft til Nintendo Switch
Spillet er en crossover av spillseriene Super Mario fra Nintendo og Rabing Rabbids fra Ubisoft, og ble utgitt i august 2017.
Hvis teamet kommer over territorium bebodd av fiendtlige Rabbider, oppstår det kamper. Andre nivåer har et fast mål, for eksempel å eskortere en padde til slutten av nivået. Hele nivået blir fullført hvis alle motstanderne er beseiret, eller det faste målet er gjennomført. Men spilleren taper hvis alle karakterer går tom for helse, eller ikke klarer å nå målet sitt i tide. Historien er delt inn i kapitler, og hvert kapittel inneholder vanligvis tre nivåer. Når et kapittel er fullført, mottar karakterer mynter eller evner.
Drag/Helland kirke
Byggverket er i tre og har 100 plasser.
Tordsnose
Tordsnose (også skrevet Torsnos og Tornose) er et grensefjell mellom Skjåk kommune i Innlandet og Fjord kommune i Møre og Romsdal. Den høyeste toppen, som kalles Store Torsnos, har en høyde på 1 975 moh. Sør for hovedtoppen ligger Søndre Torsnos, som er på cirka 1 850 moh.
Fotnoter
<references group="lower-alpha"/>
Prostier i Norge
Prosti er ett av forvaltningsnivåene i Den norske kirke og flere andre kirkesamfunn som ledes av en prost. Hvert prosti er underlagt et av landets bispedømmer og består av ett eller flere kirkesogn.
I Den norske kirke er landets elleve bispedømmer delt i 95 prostier. Det prostiet som omfatter bispedømmets domkirke, kalles et domprosti; det er således elleve domprostier i Norge. Det er rundt ni prostier i hvert bispedømme. Prosten eller domprosten er den øverste geistlige leder i et prosti. Proster i Den norske kirke ble utnevnt av Kongen i statsråd inntil grunnlovsendringen av 21. mai 2012.
Aegus (Gnaphaegus) notarii
Utseende
En ganske liten til middelsstor (ca. 20 millimeter), avlang, matt brun hjortebille. Kroppen er mer eller mindre tett kledt med lyst brunlige, matte skjell. Hannens kjever er forstørrede, påfallende asymmetriske, den ene med en kraftig, butt tann på innersiden, den andre uten. Hodet er litt rundet utvidet både foran og bak fasettøynene. Pronotum er nesten rektangulært, kraftig innsnevret ved roten. Langs kanten har pronotum er brem av fløyelsaktige, brune hår. Dekkvingene har brede, mangepunktede punktstriper. Hele kroppen er tett kledt med ganske korte, oppstående hår. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene ikke er forstørrede og hårkledningen er mindre påfallende.
Prostier i Norge
Døvemenighetene i hele landet utgjør et eget prosti under Oslo bispedømme. Det finnes også et ikke-territorielt avgrenset prosti, det som omfatter feltpresttjenesten. Prosten for feltprestkorpset holder til på Akershus festning, og er under tilsyn av Oslo biskop.
Aegus (Gnaphaegus) notarii
Levevis
Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.
Utbredelse
Arten er utbredt på Sulawesi, Timor, Flores og Lombok.
Prostier i Norge
Dette er en oversikt over prostier i Den norske kirke, gruppert under hvert enkelt bispedømme.
Ottawa Senators (original)
Ottawa Senators var først et amatørlag, senere et profesjonelt ishockeylag fra Ottawa i Ontario, Canada. Laget eksisterte fra 1883 til 1954, og var den første ishockeyklubben i Ontario.
I årene 1906 til 1909 spilte laget i ECAHA, og var med over da denne ble en profesjonell liga i 1908. Da denne ble lagt ned i 1909, var laget med på å opprette NHL og spilte i denne fra 1917 til 1934. Laget vant Stanley Cup 11 ganger i både 1926 og 1935.
Dallas County
Dallas County er navnet på fem fylker i USA:
Ottawa Senators (original)
29 av lagets spillere ble tatt opp i Hockey Hall of Fame.
Urge Overkill
Urge Overkill er et alternativ rock-band fra Chicago, USA bestående av Nathan «Nash Kato» Kaatrud og Eddie «King» Roeser. Deres cover av Neil Diamonds sang «Girl, You'll Be a Woman Soon» var med i filmen Pulp Fiction og ble en stor hit i 1994.
Politikkåret 2011
Politikkåret 2011 er en oversikt over hendelser, valg, fødte og avdøde personer med tilknytning til politikk i 2011.
Bergsfjord (andre betydninger)
Bergsfjord kan vise til:
Peter Waage
Peter Waage (født 29. juni 1833 i Flekkefjord, død 13. januar 1900 i Kristiania) var en norsk professor i kjemi, kjent for at han sammen med Cato Guldberg utviklet massevirkningsloven i 1864. Utredningen av massevirkningsloven ble publisert i 1864. Guldberg og Waage-medaljen er innstiftet til deres minne.
Waage vokste opp på gården Vaage på øya Hidra. Han ble elev ved Bergen katedralskole i 1849, begynte etter examen artium 1854 å studere medisin, men skiftet fag til mineralogi og kjemi. Han ble universitetsstipendiat i 1859 og tilbrakte noe tid i Frankrike og Tyskland. Efter sin hjemkomst i 1861 ble han lektor. Waage var professor 1866 til sin død i 1900, efterfulgt av David Hercules Tornøe (midlertidig dosent) og Heinrich Jacob Goldschmidt fra 1901.
I sitt andre ekteskap var Waage svoger med kollegaen Cato Guldberg og diakonipioneren Cathinka Guldberg. Waage oversatte Julie von Hausmanns salme Så ta da mine hender fra tysk til norsk.
Postverket ga ut frimerkene NK. 551 (35 øre) og NK. 552 (55 øre) den 11. mars 1964 i anledning hundreårsjubileet. Frimerkene viser et dobbeltportrett av Guldberg og Waage.
Gammelstadsfjärden (Luleå)
Gammelstadsfjärden er en innsjø i Luleå kommune, helt nederst i Luleåälven. Sjøen ligger bare 0,6 meter over havnivå, og strekker seg fra Furunäsudden like ovenfor Gäddvik opp til Fårhusnäsudden og øya Grynnan.
Sjøens økologiske tilstand vurderes som utilfredsstillende.
Flytestabilitet
Flytestabilitet er en flytende innretnings evne til å motstå kantring og synking.
Kontroll av vekt og tyngdepunkt - deplasementsmåling og krengeprøver
For skip og flytende plattformer er det vanlig at en for å ha kontroll med vekter og tyngdepunkt:
For å unngå at fartøyer har for mye last ombord og blir ustabil, skal de merkes i samsvar den internasjonale lastelinjekonvensjon, der merkingen viser største tillatte dypgang.
Fri overflate
Fri-overflateeffekten er en av flere mekanismer der et fartøy kan bli ustabilt og kantre. Det er når væsker eller last med liten intern friksjon som frø, grus eller knust malm i praksis som fungerer som væsker, skvalper eller beveger seg i et fartøys lasterom, dekk, eller tanker som følge av bevegelser i fartøyet.
I et fullastet fartøy motvirkes bevegelsene i fartøyet av et økende oppdriftsvolum av fortrengt sjøvann på den senkte siden. Hvis en masse inne i skipet beveger seg i retning av bevegelsesretningen av fartøyet, motvirker den rettende effekten dette ved å flytte tyngdepunktet mot senkte siden. Den fri-overflateeffekten kan bli et problem i et fartøy med delvis fulle lasterom, drivstoff- eller vanntanker. Om rommet bare er delvis fullt, vil væsken i rommet svare til fartøyets bevegelser. For eksempel om et fartøy ruller mot styrbord, vil væsken bevege seg til styrbord side, og dette vil flytte fartøyets tyngdepunkt mot styrbord. Dette bremser fartøyets bevegelse tilbake mot vertikal stilling. Også store volumer av bevegelige væsker forårsaker betydelige dynamiske laster, som virker mot den rettende effekten. Når fartøyet er tilbake til vertikalposisjonen gjentas effekten på motsatt side. I tung sjø, kan dette forårsaker at hvert kast blir mer og mer ekstremt. Til slutt kan den bli større enn den rettende effekt og føre til en kantring.
Mens gjentatte svingninger i økende omfang ofte blir forbundet med fri-overflateeffekten, er de ikke en nødvendig betingelse. For eksempel fikk både SS Normandie, Deepwater Horizon og MS al-Salam Boccaccio 98, gradvis oppbygging av vann fra brannslokking, som forårsaket kantring i én sammenhengende bevegelse.
Noen fartøyer er utstyrt med antirulletanker som bremser hastigheten på vannet ved overføringer mellom babord og styrbord side av tanker. Dette er ment å ha en effekt motsatt av den frie-overflateeffekten. Noen fartøyer er utstyrt med aktive stabilitetssystemer, der en legger inn energi i systemet i form av pumper, hydrauliske stempler eller elektriske aktuatorer. Disse systemene omfatter systemer festet til sidene av fartøyet, eller tanker der vann pumpes rundt for å motvirke bevegelse av fartøyet. Aktive stabilisator er normalt brukt til å redusere rulling for fartøyer i bevegelse. For et skip hvor ventiler er knyttet til innsluttet luftrom er lukket, vil kompresjonen av luftvolum øker den effektive hydrostatiske stivheten av skroget og reduserer dets hiv, pitch og rulleperioder. En kan da ha to ulike egenperioder for skipet. Dette er spesielt effektivt i rulling, der en kan dimensjonere slik at en får en betydelig endring i egenperioden. En kan da regulere egenperioden ut fra innkommende bølgeperiode. I tillegg vil væskebevegelser i den neddykkede delen av åpne tanker i tillegg gi viskøs dempning som reduserer bevegelsene ytterligere. Åpne bunntanker med innelukket luft på begge sider av et skip kan brukes til å redusere rullebevegelsene. Tankene gir likevel ikke reduksjon i hiv- eller pitch-bevegelsene. Det er fordi bølgelastene som forårsaker disse to bevegelsene er flere størrelsesordener større enn laster forårsaket av lufttankene. Tankene kan brukes aktivt eller passivt.
Ballastering
Ballasten kan bestå av stein, grus, malm med stor egenvekt eller væsker som vann. Ballasten brukes for å unngå kantring. Væsker kan flyttes mellom tanker, til eller fra utsiden ved hjelp av et ballastsystem, som består av pumper, rør og ventiler. Plattformer er utstyrt med et pumpesystem som kan ballastere og deballastere enhver ballasttank under normale operasjons- og transittilstander. Kontrollert gravitasjonsfylling av tanker tillates, men for å forebygge uheldige hendelser foretrekker noen å la all væske bli pumpet opp til dekket og derfra videre til den aktuelle tanken. Ved vannfylling av et hvert rom på oppjekkbare innretninger og et hvert rom i søylene eller pongtongene på halvt nedsenkbare innretninger er ballastering fortsatt mulig.
Ballastsystemet dimensjoneres slik at en har kapasitet til: For halvt nedsenkbare innretninger klarer en dette uten å ta inn ytterligere ballast. Motfylling kan vurderes brukt som operasjonelt tiltak.
Ballastsystemet er utstyrt med minst to uavhengige pumper slik at ballastering kan gjennomføres i tilfelle feil ved en hvilken som helst av pumpene. Ballastsystemet er også slik at ingen enkelt feil i systemet eller en operatørfeil kan føre til utilsiktet overføring av ballastvann fra en tank til en annen, eller utilsiktet fylling eller tømming av tanker. Nødkraften kan også betjene ballastsystemet. Nødstoppfunksjonen isolerer eller kobler ut kraftforsyningen til fjernbetjeningssystemene og til pumpene, og ballastsystemet går til en sikker posisjon der ventiler stenges og pumper stoppes.
Kontrollen med uttømming av ballastvann er regnet som en viktig miljøsak knyttet til forurensing og spredning av arter i verdenshavene.
Effekten av kjøl
I mange vektstabile båter som yachter, bidrar kjølen ofte med 35-50% til den totale vekten av båten. En har da fast ballast plassert i kjølen, som gir en rettende kraft slik at kantring bare er mulig under svært sterk vind og høy sjø. På bildet er tyngdepunktet (G) og oppdriftspunktet (A - vanligvis O på norsk) vist. Med økende krengning til den ene siden presser vinden på seilet, mens samtidig flytter krengningen oppdriftssenteret utover, og dermed øker det rettende momentet. Dette kalles gjerne vektstabilitet. Det som særpreger dette er at tyngdepunktet er under oppdriftspunktet. En tilsvarende effekt oppnås på sparbøyer, der en har tung ballast i bunnen av bøyen, og oppdriftslegemene høyt oppe.
Skip uten særlig kjøl og høyt tyngdepunkt som joller og robåter, er normalt stabile. En liten krengningen kan lett kompenseres ved å flytte mannskap eller vekten til motsatt side ved sterk vind, mens for sterk krengning fører til kantring. Dette kalles gjerne formstabilitet. Katamaraner har for eksempel på grunn av sin bredde, en høy formstabilitet.
Både i form- og i vektstabile båter er det en viss krengevinkel der båten kantrer. For en del yachter er kantrevinkelen vanligvis mellom 110° og 160°, mens joller som regel har godt under 90°. Avhengig av hvordan en båt oppfører seg på ulike krengende vinkler, snakker vi om initialstabilitet og sekundærstabilitet.
Stabilitetsberegninger
Historisk ble stabilitetsberegninger utført etter grove tommelfingerregler, ofte knyttet til et bestemt system for måling. Noen av disse benyttes fortsatt, men muligheter for modellforsøk, bedre forståelse av væskedynamikk og skipets bevegelser samt datamaskinanalyser åpner for en mer dyptgående analyser.
Når et fartøy flyter på sjøen, er det påvirket av vekten som virker loddrett nedover og oppdriften, som virker loddrett oppover. Ligger skipet i stille vann, vil de to holde hverandre i likevekt. Ved bevegelser vil vekten bidra til å gjøre fartøyet ustabilt, og oppdriften til å stabilisere.