cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fristaten Kongo
Misjonsvirksomhet
Misjonen arbeidet på over hundre steder. Ved nedre Kongo ble det i 1888 opprettet et katolsk apostolisk vikariat. Av protestantiske misjonsselskaper, som i 1896 hadde omkring 230 europeiske misjonærer på 56 stasjoner, forestod i særdeleshet de engelske (med 10 stasjoner) og amerikanske baptister (med 14) en livlig virksomhet; de deltok kraftig i landets utforskning, hvorved deres dampskip gjorde viktig tjeneste.
Samferdsel, handel
Utførselen utgjorde 1896 noe over 15 millioner franc. Hovedartiklene var elfenben, kautsjuk, palmekjerner, palmeolje og kaffe.
Importtoll ble innført i 1892, eksporttollen var beskjeden.
Kongostaten ble 1895 medlem av verdenspostforeningen.
Det franske myntsystem med gullmyntfot ble brukt av europeerne. De første myntene ble slått i 1887, og i 1896 ble det innført pengesedler. For den afrikanske befolkning ble det brukt en slags kobberpinner. Metersystemet ble anvendt ved og i nærheten av europeernes stasjoner, men i alminnelighet hvilte vareomsetningen på bytte mot pynt og nyttegjernstander, hvorved kaurisnegler, fabrikkprodukter av alle slag, kolanøtter også representerte penger.
Forfatning og forvaltning
Kongostaten ble dannet i henhold til beslutning ved Berlinkonferansen og den 26. februar 1885 stilt under Leopold II suverenitet i personalunion med Belgia, og erklært for evighet nøytral. Leopold II overdro ved testamente av 2. august 1889 sine rettigheder etter sin død til Belgia.
Sentralregjeringen i Brussel ble ledet av en statssekretær oppdelt i tre departementer: utenrigs-, finans- og innenriksdepartementet (hvert under en generalsekretær) hvortil kom en generalskattmester og fra 1896 en kontrolldirektør. I Brussel residerte også Det høy råd med 17 medlemmer som på en gang var konsultativ myndighet samt kassasjonsdomstol og appelldomstol i spørsmål vedrørende minst 25.000 franc.
Francis Millard
Francis Edward «Frank» Millard (født 31. mai 1914, død 19. oktober 1958) var en amerikansk bryter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Fristaten Kongo
Forfatning og forvaltning
Lokalregjeringen, opprinnelig i Borna siden i Léopoldsville, bestod av en generalguvernør bistått av en stab av tjenestemenn, samt distriktskommissarier, en i hvert av de 14 distrikter eller provinser som staten var inndelt i: Bananar Borna, Matadi, Katarakt-distriktet, Stanley Pool, Kuangooriental, Lualaba-Kassai, Ekvatordistriktet, Leopold IIs sjø, Bangala, Ubangi, Uölle, Stanley Falls og Aruvimi. Viktigst blant de 115 stadjoner var Banana, Borna, Matadi, Lukungu, Léopoldville, Coquilhatville, Nouvelle-Anvers, Stanley Falls, Luluabourg, Ponthierville, Albertville, Njangve og Lusambo.
Protestene starter i vesten
Gevinstene vokste stadig mer under 1900-tallets første år, men grusomhetene fikk stadig mer oppmerksomhet blant besøkende som ikke trodde sine egne øyne og som ikke kunne holde ut å tenke på det de så. En av de første var en sort amerikaner, George Washington Williams, som var reist til Kongo i idealistisk formål. Hans ønsker hadde sammenfalt med de sørstatsfolk i Amerika hvis rasistiske synspunkter gikk ut på at de frigitte amerikanske slaver skulle reise tilbake til Afrika. Washington hadde også propagandert for dette, men kunne ikke svare på noen som helst spørsmål om Afrika og Kongo. Derfor reiste han dit for å se hvordan det var. Han ble forferdet over det han så. Hans protester i diverse trykte brosjyrer, som ble spredt i Europa og USA, ble imidlertid effektivt nøytralisert av kong Leopold.
Den neste protesterende mot Leopolds Kongo var også han sort amerikaner, ved navn William Sheppard. Ingen av dem ble tatt alvorlig.
Men også andre hadde sett hva som foregikk, blant andre forfatteren Joseph Conrad, og senere også den britiske konsul (egentlig irer) i Kongo, Roger Casement.
Men sin største kritiker fikk Leopold i den britiske journalist Edmund Morel, som arbeidet i et britisk rederi i Liverpool som hadde kontrakt med Kongostaten. Han så at det kom råvarer til en høy verdi til Europa, men at ingen produkter annet enn soldater og geværer ble sendt tilbake. Han mistenkte hva som pågikk, nemlig at kun slavearbeide kunne forklare de enorme gevinster og den ubalanserte handel. I sitt tidskrift West African Mail begynte Morel å kritisere Leopolds styre i Kongo intensivt, og under årene som fulgte, skulle proteststormen vokse som en lavine.
Flere besøkende i Kongo ga informasjon og dokumenter til Morel, som selv aldri besøkte Kongo (det gjorde for øvrig Leopold heller ikke). Alle fra misjonærer til militærfolk og ansatte i firmaer fant seg tvungne til å fortelle om elendigheten de hadde sett i Kongo, og Morel utviste en utrettelig målrettethet i sin kamp.
En annen person som bidrog til å henlede oppmerksomheten på situasjonen, var den britiske baptisten Alice Harris, som dokumenterte overgrepene hun bevitnet.
Leopold tvinges til å avstå Kongo
Leopold gikk fra å ha vært Europas hyllede filantrop til å bli den store skurk. I 1908 ble han tvunget til, etter flere propagandaoffensiver for å kunne beholde Kongo, til å overdra sin koloni til den belgiske stat. «Jeg skal gi dem mitt Kongo, men hva jeg har gjort, skal de ikke blande seg i», sa han til en av sine medhjelpere. Så ble Kongostatens ovner tent opp, og i åtte dager i august 1908 ble størstedelen av statens papirer brent.
Kong Leopolds II finanser var ved hans død i 1909 et stort rot. Hva som stod klart, var at der var skapt umåtelige rikdommer, og at intet av det skulle tilfalle hans døtre. I stedet gikk meget til hans unge elskerinne Caroline Lacroix.
Afghanistan under Sommer-OL 1936
Afghanistan under Sommer-OL 1936. Femten sportsutøvere, alle menn, representerte Afghanistan under Sommer-OL 1936 i Berlin. Dette var første gang Afghanistan deltok i et OL. De deltok i to grener, friidrett og landhockey, men vant ingen medaljer.
Det republikanske presidentkandidatvalget 2012
Bakgrunn
Nye regler for republikanernes primærvalg gjør at alle delstater som holder sitt valg før april egentlig må dele ut delegatene proporsjonalt etter valgresultatet. Tidligere har vinneren av hvert delstatsvalg fått alle delstatens delegater. Noen delstater, som Florida, har likevel valgt å gi alle delegatene til vinneren. Flere delstater har også valgt å holde primærvalgene sine tidligere enn det nasjonale partiet ønsket. New Hampshire, Sør-Carolina, Florida, Arizona og Michigan har derfor mistet halvparten av sine delegater til møtet i august.
Altaisk
Altaisk eller Gorno-altaisk, frem til 1948 kalt Oirot (ойрот), er et nordøstlig tyrkiske språk og et offisielt språk i republikken Altaj i Russland. Språket snakkes av ulike folk i Altaj-fjella, som ojrat, teleut, kumandi og sjor.
Børge
Børge er en dansk og norsk variant av mannsnavnet Birger som kan komme av de norrøne ordene bjǫrg, «berging», eller bjarga, «redde», eller av det gammelhøytyske burg, «berging».
Det republikanske presidentkandidatvalget 2012
Bakgrunn
Både de nye reglene om proporsjonal fordeling av delegater, og det at flere delstatsvalg holdes på et senere tidspunkt enn ved tidligere valg, fører til at det vil ta lengre tid før en vinner til slutt har sikret seg nominasjonen. Mens republikanske kandidater tidligere ofte har vært klare i løpet av februar (senest John McCain og George W. Bush), regner en ikke med at det i 2012 vil skje før i juni. En kandidat trenger 1,144 delegater for å sikre seg nominasjonen, mens de elleve valgene som skal gjennomføres innen utgangen av februar fordeler under 20 % av totalen. Store stater som Pennsylvania, Texas og New York stemmer i 2012 i april, mens den klart største, California, som i 2008 stemte 5. februar, denne gangen ikke vil holde sitt valg med 172 delegater før 5. juni.
Mitt Romney, som også prøvde å bli republikanernes kandidat i 2008, har hatt en stabil oppslutning på mellom 20 og 25 prosent på nasjonale meningsmålinger, og regnes som favoritten. Samtidig mener mange republikanere at Romney er for liberal, og både Michele Bachmann, Rick Perry, Herman Cain og Newt Gingrich har ved forskjellige anledninger blitt regnet som Romneys største utfordrer. Valget i Iowa viste imidlertid at det var Rick Santorum og Ron Paul som hadde høyest oppslutning etter Romney. Jon Huntsman jr. stilte ikke til valg i Iowa.
Super PAC
To høyesterettsdommer i 2009 og 2010 har ført til opprettelsen av «Super PAC», (pac=«political action committee») politiske aksjonskomiteer som skal være uavhengige, men er løst koblet til kandidater. Flere av de republikanske presidentkandidatene har Super PACs som støtter seg. Disse har gjerne stått for negative reklamer mot andre kandidater, og har blitt støttet av forskjellige milliardærer. Super PAC-en Winning Our Future, som støtter Newt Gingrich, fikk i januar 11 millioner dollar av Sheldon Adelson og hans kone. Gingrichs egen komite samlet inn halvparten av dette i samme periode. Super PAC-en som støtter Mitt Romney, Restore Our Future, hadde frem til supertirsdagen 6. mars brukt 25 millioner dollar på tv-reklamer, mens Romneys egen komite hadde brukt 14 millioner dollar.
Valgkalender
[[Image:GOP Primaries 2012 Calendar.svg|300px|thumb|Kalender
{{legend|#ff1111|Januar 2012}} {{legend|#ff8811|Februar 2012}} {{legend|#ffdd11|Mars 2012}}
{{legend|#99cc00|April 2012}} {{legend|#00aa00|Mai 2012}} {{legend|#009988|Juni 2012}}
]]
Børge
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Centrum
Centrum var et konservativt politisk parti i Norge som stilte til valg mellom 1893 og 1900. Partiet ble dannet av utbrytere fra Venstre i februar 1893, og ofte sett på som en østlandsk avlegger av Moderate Venstre. Centrums kjerne var storbønder og den konservative delen av folkehøyskolebevegelsen. Partiets førende politiker var folkehøyskolelærer Frits Hansen i Gausdal, så tilhengerne av partiet ble på folkemunne kalt «gausdøler», en hentydning til «oftedølene» i Moderate Venstre.
Børge
Eksterne lenker
Börje Börje Börje
Centrum
Historiker Jostein Nerbøvik beskrev Centrums profil som «kristelig-ortodoks, sosial-konservativ, agrar-proteksjonistiske og agrar-nasjonalistisk». Kulturhistoriker Knut Aukrust oppsummerer Centrums program med at det «forsvarte konge og union og det puritanske og asketiske kristne, norske bondesamfunnet. Her lå en garanti mot de nedbrytende krefter som kom i kjølvannet av urbanisering, industrialisering og framveksten av en kjempende arbeiderklasse.»
Centrums talerør frem til stortingsvalget i 1897 var avisen Eidsvold, som utkom i Kristiania.
The Mighty Peking Man
The Mighty Peking Man (王猩猩), også kjent som Goliathon, er en kinesisk eventyrfilm fra 1977 regissert av Meng Hua Ho.
Handling
Men ekspedisjonen viser seg å bli farlig, men til slutt fanger de apen og tar den med til Hongkong, hvor ødeleggelsen snart er total. Apen begynner snart å ødelegge bygningene, og kaster steiner på folk som forsøker å få kontrollet på dyret.
Martin Bormann
Martin Bormann (født 17. juni 1900 i Halberstadt i Tyskland, død 2. mai 1945 i Berlin) var en tysk nazist som var Adolf Hitlers personlige sekretær og partisekretær i NSDAP (nazipartiet). Under andre verdenskrig var han en av det tredje rikes mest innflytelsesrike personer gjennom sin rolle som «sluse» inn til Hitler og sin kontroll over partiapparatet. De nasjonalistiske Gauleiterne rapporterte til Bormann. Han ble gjennom sin ledelse av NSDAP likestilt som minister i Hitlers regjering.
Bakgrunn
Bormann ble født i Wegeleben nær Halberstadt som da var en del av Kongeriket Preussen. Hans far var ansatt i postvesenet, mens han selv sluttet på skolen for å jobbe på en gård i Mecklenburg. På slutten av første verdenskrig var han en kort periode i hæren, og etter krigens slutt gikk han inn i Freikorps.
I mars 1924 ble han dømt til ett års fengsel for medvirkning til det brutale mordet på Walther Kadow i Ruhr, som ble antatt å være den som hadde angitt Albert Leo Schlageter til franskmennene. En annen som var involvert, var Rudolf Höß, en nær venn av Bormann og senere beryktet som kommandant i Auschwitz.
Karriere i partiet
Etter å ha blitt løslatt gikk han inn i NSDAP i Thüringen. Han var ikke spesielt kompetent som leder og gjorde seg bemerket som uslepet og brutal. Han ble allikevel presseansvarlig og i 1928 også forretningsfører for partiet. I oktober 1933 ble han Reichsleiter i NSDAP, og i november samme år kom han inn i Riksdagen. Fra juli 1933 til 1941 var han Rudolf Hess' personlige sekretær.
Da Rudolf Hess hoppet av til Storbritannia, ble Bormann sjef for partikanselliet. Etter dette viste Bormann seg som en mester i den indre politiske maktkampen. Han utviklet og administrerte det enorme fondet hvor tyske industriledere mer eller mindre frivillig plasserte bidrag til partiet og benyttet dette til å dele ut gaver til personer i partiet. Bormann skapte dermed et stort nettverk av personer som hadde en personlig lojalitet til ham. Han styrte også Hitlers personlige finanser, blant annet de enorme inntektene fra salg av Mein Kampf, og han administrerte Hitlers avtaler og de byråkratiske detaljene.
Noen hundre meter nedenfor Hitlers feriested Berghof ligger tømmerhuggerfamilien Hölzls gamle gjestgiveri, Zum Türken. De har fremdeles en innrammet utkastelsesordre hengende på veggen i foyeren, undertegnet «M.Bormann». Nasjonalsosialistene ville ha gjestgiveriet fjernet av sikkerhetsgrunner, men kroverten Simon Hölzl nektet. Bormanns svarbrev begynner: «Det eneste mulige svaret på Deres skriv av 10.2.1940 ville være å sende Dem til konsentrasjonsleiren Dachau.»
Bormann vek sjelden fra Hitlers side, først og fremst fordi han ønsket å utøve konstant innflytelse på føreren. Det var også han som bestemte hvem som fikk audiens hos Hitler og dermed hvilken informasjon Hitler fikk tilgang til. Under Hitlers bordsamtaler tok han omfattende notater, som ble gitt ut i 1951. Hitler stolte fullt ut på ham og trodde dermed på alt han sa, noe som ga Bormann en fordel i maktkampen. Hitler skal engang ha skreket: «For å vinne denne krigen, trenger jeg Bormann!» Kort tid etter Hess' avhopping forærte Bormann Hitler en schäfer, Blondie, som ble Hitlers favorittkjæledyr, og som fulgte ham inntil det siste. Hitler testet cyaniden han fikk til sitt selvmord på Blondie.
Siste tid
Bormann oppholdt seg som vanlig i Førerbunkeren under slaget om Berlin. 29. april 1945 undertegnet han som vitne Hitlers politiske testamente sammen med Joseph Goebbels, Hans Krebs og Wilhelm Burgdorf. Hitler bestemte rett før sitt selvmord 30. april 1945 at Bormann skulle etterfølge ham som partisjef. 1. mai 1945 gjorde han et desperat, men forgjeves forsøk på å flykte fra Berlin sammen med en gruppe medarbeidere fra Førerbunkeren. De tok sikte på å nå frem til Karl Dönitz, som skulle etablere Tysklands nye regjering i Flensburg. En av de få i gruppen som slapp unna, Artur Axmann, påstod å ha sett Bormann falle under skuddsalvene som kom da de støtte på sovjetiske soldater i Berlin.
Det ble lenge spekulert i om Bormann likevel hadde overlevd og kommet seg i dekning. I 1972 ble et skjelett funnet under anleggsarbeider i Berlin, og dette ble identifisert som Bormanns gjennom tannkort. En DNA-test viste i 1998 at identifiseringen var korrekt. Det ble først antatt at han ble drept av sovjetiske soldater, hvilket ville betydd at han var den eneste av topplederne i NSDAP som ble drept av fienden. De andre begikk selvmord. Men da man undersøkte skjelettet grundigere, ble det funnet glassfragmenter mellom tennene, noe som tyder på at også han begikk selvmord ved å bite over en ampull med cyanid.
På grunn av usikkerheten omkring hans skjebne ble han under Nürnbergprosessen dømt til døden in absentia, i oktober 1946. Forsvareren forsøkte, uten å lykkes, å få ham frikjent med den begrunnelse at han allerede var død og dermed ikke kunne dømmes. De allierte okkupasjonsmaktene forpliktet seg til å fullbyrde dødsstraffen dersom han skulle bli funnet. Dette kunne ha ført til at han hadde sluppet unna dersom han senere ble pågrepet i live. Det ble flere ganger meldt at han hadde blitt observert i Europa, Paraguay og andre steder. Som man senere fant ut, dreide dette seg om forvekslinger.
Europamesterskapet i skyting
Europamesterskapet i ISSF baneskyting ble arrangert første gang i 1955 i București, og arrangeres annenhvert år. I tillegg til europamesterskapet som inneholder skyteøvelser fra alle våpen, finnes det også egne mesterskap for hagle og lufvåpen (10 meter).
Hub
Hub er det engelske ordet for nav og brukes innen luftfarten om sentrale lufthavner som brukes til å konsentrere og fordele rutetrafikken. Knutepunkt er et dekkende, generelt norsk ord for det samme. For flyselskapene er den grunnleggende tanken bak hub-filosofien, eller knutepunkt-filosofien, om man vil, å bevare mest mulig av trafikken på egne eller samarbeidende selskaps vinger av bedriftsøkonomiske hensyn.
Det ideelle for en passasjer er nonstop forbindelse til bestemmelsesstedet. Dersom dette ikke er mulig, er nest beste alternativ direkte onestop, dvs forbindelse med én kort mellomlanding før samme fly går videre. Dernest følger onestop, dvs forbindelse med flybytte, ofte via en større hub.
Innenriks i Norge er Oslo lufthavn, Gardermoen den viktigste "hubben" eller knutepunktet. Via denne flyplassen får passasjerer nonstop eller onestop forbindelser til de fleste lufthavner i landet samt viktige "hubber" i utlandet.
I Skandinavia og for SAS er København Lufthavn, Kastrup den viktigste "hubben". Konsekvensen er at Kastrup også blir viktig for andre flyselskap for å fange opp trafikk til og fra skandinaviske destinasjoner.
København Lufthavn Kastrup har forbindelser til 119 destinasjoner. 17,7 mill. passasjerer årlig. Forbindelser til 10 innenlandske destinasjoner, 109 utland, hvorav 20 interkontinentale.
Stockholm Arlanda Airport har forbindelser til 154 destinasjoner. 15,1 mill. passasjerer årlig. 118 utenlandske og 36 innenriks. 10 millioner passasjerer reiser til utlandet, 5 millioner innenriks.
Olga Zajtseva
Olga Aleksejevna Zajtseva (russisk Ольга Алексеевна Зайцева, født 16. mai 1978) er en russisk tidligere skiskytter. Hun er født i og bor i Moskva. Zajtseva startet sin karriere i 1994, og hun debuterte i verdenscupen i 2000.
Hub
Oslo lufthavn, Gardermoen har forbindelser til 84 destinasjoner, 60 utenlandske og 24 innenlands.
Olga Zajtseva
Hun vant 13 verdenscuprenn, og hun tok den første på sprinten i Östersund den 5. desember 2002. I VM i skiskyting 2005 tok hun tre medaljer, gull på stafetten, sølv på sprinten og bronse på jaktstarten. Zajtseva var også med på å ta sølv i VM i mixed stafett samme år.
Hub
Til sammenlikning har verdens travleste internasjonalt lufthavn, London Heathrow, forbindelse til 170 destinasjoner og 63 mill. passasjerer årlig.
Olga Zajtseva
Under Vinter-OL i 2006 var hun med på å ta gull i stafett, og hennes beste individuelle resultat ble niendeplass på sprinten. Etter OL-sesongen 2005/06 gikk hun ikke verdenscupløp på to hele sesonger. Men hun var tilbake i sesongen 2008/09, og tok gull på stafetten og fellesstarten i VM i skiskyting 2009.
Anders Farstad
Anders Farstad (født 19. juli 1951 i Ålesund) er en tidligere norsk fotballspiller (midtbane). Han spilte i hjembyens Rollon og Aalesunds Fotballklubb og fikk kamper for U-landslaget. Deretter spilte han 1. divisjon fotball for herrer for Rosenborg Ballklub (1972–76, 97 kamper og åtte scoringer) der han fikk annenplass i Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1972. Han gikk videre i Bodø/Glimt (1977–82, 85 kamper, tre scoringer i 1. divisjon) der han var kaptein (1981–82), samt sølv i Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1977 og fikk annenplass i 1. divisjon fotball for herrer 1977.
Olga Zajtseva
Hun tok sølv på fellesstarten under OL i 2010 i Vancouver.
Russland vant sølv på stafetten under Vinter-OL 2014 i Sotsji, med Zajtseva på laget, men i november 2017 ble Olga Vilukhina, som også deltok på stafettlaget, diskvalifisert fra disse olympiske vinterlekene og utestengt fra OL på livstid etter dopingfunnene som ble publisert i McLaren-rapporten i 2016. Den 1. desember 2017 ble også Zajtseva selv dømt av IOC, og diskvalifisert fra Vinter-OL 2014, og utestengt fra OL på livstid.
Liliana Torriani
Liliana Torriani (født 30. november 1920, død 2003) er en tidligere italiensk turner. Hun representerte klubben l'Unione Sportiva Sestri Ponente.
I 1950 deltok hun i VM i turn. Individuelt fikk hun ingen medaljer, men Italia fikk bronse i lagkonkurransen. Individuelt kom hun på 37.-plass sammenlagt. Torriani var den ene fra l'Unione Sportiva Sestri Ponente som deltok i dette OL, Renata Bianchi var den andre.
Hun deltok i OL i 1948, 27 år gammel, men vant ingen OL-medaljer. Dette var første gang kvinner ikke konkurrerte kun som lag i OL-sammenheng, og Italia fikk 6.-plass i lagkonkurransen. Individuelt fikk hun på 63.-plass sammenlagt, med 48.-plass i ringer som beste resultat individuelt.
Helicophidae
Helicophidae er en gruppe (familie) av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera). Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i.
Håvard Lund
Håvard Lund (født 20. oktober 1970 i Gildeskål) er en norsk musiker (klarinett og saksofon) og komponist. Han fullførte musikklinja ved Mosjøen videregående skole (1989) og Jazzlinja (NTNU) (1993).
Lund er også kjent som medlem i Farmers Market (1991–1996) og Frode Fjellheims Jazzjoik Ensemble, senere Transjoik (1991–1998), og Trygve Seim Ensemble (1991–2021)
Helicophidae
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn 8–15 mm), gråspraglete vårfluer. Antennene er høyst så lange som forvingen. Hodet mangler punktøyne (ocelli), maksillarpalpene er fem-leddete hos begge kjønn. Forvingen er avlangt-oval, årenettet er ofte noe ulikt hos hannen og hunnen, begge har et ganske stort område uten årer ved vingespissen. For- og mellombeina har to sporer, bakbeina fire.
Håvard Lund
I perioden 1996–2002 var han komponist for en rekke teateroppsetninger bl.a. på Torshovteateret, Trøndelag teater, Radioteateret, Det Norske teater. Fra 2003 til 2007 var tilknyttet Forsvarets Musikkorps NordNorge som klarinettist. Han var årets festspillkunstner for Festspillene i Nord-Norge 2006. Videre var han Artist in residence hos musikk i Troms 2007–2008, hvor han siden har vært fast ansatt som landsdelsmusiker.
Helicophidae
Levevis
Larvene lever i klare, rasktstrømmende bekker i skog. De lager litt krumme larvehus av sandkorn og planterester.
Håvard Lund
Lund er også kjent som igangsetter av Fordypningsrommet Fleinvær- The Arctic Hideaway, en serie monofunksjonelle minihus bygget på Sørværet sørvest for Bodø.
Lund er fra 2022 tilknyttet kulturkonsult-firmaet Lund & Raanes AS, sammen med Jan Erik Raanes. Firmaet har base i Gamvik i Finnmark.
Helicophidae
Utbredelse
Familien er bare kjent fra Australia, Ny-Caledonia, New Zealand og Chile. 18 av de 42 til nå kjente artene lever bare på Ny-Caledonia.
Håvard Lund
I 1996 ga han ut Letters, en ministorband-CD på eget selskap (Turn Left), med en rekke medstudenter.
I 2010 ga han ut My Sister Said, en kammerjazz-CD med Vigleik Storaas, Steinar Raknes og Håkon Mjåset Johansen.
Rebekkalogen Fjellbrud
Rebekkalogen Fjellbrud ble opprettet i Glomfjord den 27. september 1980 som rebekkaloge nr 60 i Den Norske Odd Fellow Ordenen.
Håvard Lund
Lund har tillegg deltatt på en rekke innspillinger, bl.a. med Decoy, Fotefar, Trygve Seim, Frode Fjellheim, Anja Garbarek.
Rebekkalogen Fjellbrud
Den 30. april 1988 ble logen underlagt Rebekkaleiren Polarsirkelen i Bodø.
Rebekkalogen Fjellbrud deler ordenslokale med Odd Fellow logen Svartisen.
United States Army
U.S. Army har (per 2002) 480 000 soldater i aktiv tjeneste og 555 000 i reservetjeneste.
Organisering
U.S. Army er en forsvarsgren under Armédepartementet i det amerikanske forsvarsdepartementet. Administrativt styres U.S. Army av en Stabssjef, en firestjerners general som er hærens øverste offiser. Stabssjefen er underlagt Arméministeren, en sivil embetsmann som styrer Armédepartementet og som igjen rapporterer til Forsvarsministeren.
Operativt er U.S. Army organisert i elleve hovedkommandoer bestående av feltarméer, korps, divisjoner, brigader, bataljoner, osv. Hærens operasjonelle ressurser forvaltes av ni felleskommandoer som operativt rapporterer direkte til USAs president.
Levanten
Levanten er et omtrentlig historisk geografisk begrep som viser til et stort område i Sørvest-Asia sør for Taurus-fjellene, begrenset av Middelhavet i vest, den nordlige Arabiske ørken og Mesopotamia i øst. Levanten inkluderer ikke Anatolia (selv om Kilikia til tider kan ha vært regnet med), Kaukasus-fjellene eller noen del av den Den arabiske halvøya. Sinaihalvøya er noen ganger inkludert, men mer regnet som et mellomliggende perifert eller marginalt område som dannet en landbro mellom Levanten og det nordlige Egypt. De nåværende landene og områder som svarer til Levanten er Syria, Libanon, Jordan, Israel og Palestina.
Etymologi
Levanten betød først østen eller middelhavslandene øst for Italia. Ordet kommer opprinnelig fra latin levare, «oppgående sol», dvs. «øst». Tilsvarende etymologi finner vi i gresk Ἀνατολή (Anatolē, Anatolia), i tysk Morgenland, i fransk levant «stigning, reise seg eller stå opp», det er der sola står opp, i italiensk «Riviera di Levante», liguriakysten øst for Genova, i spansk Levante og katalansk Llevant, «plassen hvor sola står opp». Jamfør norsk bruk av Orienten som kommer fra latin oriens, «øst» og orior, «reise», altså landet der sola står opp.
Levanten har gjennom tidene skiftet betydning. Opprinnelig betød det de europeiske innbyggerne i Orienten, men har nå skiftet betydning til regionale innfødte og minoritetsgrupper.
På 1700- og 1800-tallet betød Levanten hele det tyrkiske riket. Henrik Wergeland bruker det i visen om briggen Jonas Anton Hielm fra 1839 i den betydningen: «Nu kan vi seile hvor vi vil,
Levanten fra, Levanten til.»
Etter første verdenskrig skiftet Levanten betydning til «Østerland».
I Europa etter første verdenskrig faller Det osmanske riket og området Levanten blir forminsket til Syria. Mellom 1920 og 1945 ble det brukt om det franske mandatet for Syria og Libanon, og har etter det gått over til å bety de vestlige områder av den fruktbare halvmåne. De naturlige grensene for Levanten er i nord Taurusfjellene, i nordøst gressletten mellom Eufrat og Tigris kjent som Jazira (øya), i øst og sør til den syriske og arabiske ørkenen, i sørvest til Sinaihalvøya og med Middelhavet i vest. Området er omtrent like stort som Italia og er omtrent sammenfallende med de nåværende statene: Syria, Libanon, Israel, Jordan og Staten Palestina.
Erlend Eide Nybø
Erlend Eide Nybø (født ) er en norsk gitarist. Han spiller i doom metal bandene Funeral og Fallen, i tillegg til Sognametal-bandet Cor Scorpii.
Odd Fellow logen Elias Blix
Loge Elias Blix var den femte Odd Fellow-logen som ble opprettet i Bodø. Den har Odd Fellow-logen Morild som moderloge. Den 12. januar 2003 ble Hundholmen Broderforening etablert etter initiativ fra loge Morild. Da broderforeningen ble opphøyd til loge, meldte 45 brødre fra Morild overgang til den nye logen. Ved grunnleggelsen ble loge Elias Blix underlagt Odd Fellow-leiren Salten.
Logen deler ordenshus med begge Odd Fellow-leirene og Rebekkaleiren Polarsirkelen i Bodø, samt Odd Fellow-logene Landego, Morild, Bodin, Stella Nova, Børrvasstind og rebekkalogene Providentia, Konkylie og Sildre.
José Miguel Carrera
José Miguel Carrera Verdugo var en chilensk general som regnes som en av det selvstendige Chiles grunnleggere. Carrera var en av de viktigste lederne under den chilenske uavhengighetskrigen, som en del av de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene, under Patria Vieja-(det gamle fedrelandet)-perioden. Etter Spanias Reconquista, gjenerobring, fortsatte han krigen i eksil. Til slutt ble Carrera henrettet i Mendoza av Río de la Platas forente provinsers militære.
De første årene
Carrera ble født i Santiago de Chile, og var det tredje barnet til Ignacio de la Carrera og Francisca de Paula Verdugo Fernández de Valdivieso y Herrera, etter søsteren Javiera Carrera og broren Juan José Carrera. Carrera studerte ved Convictorio Carolino, som da var landets beste skole. På denne tida ble han venn med Manuel Rodríguez, nabo og medstudent, og fremtidig geriljaleder i den chilenske selvstendighetsbevegelsen.
Etter å ha studert ferdig ble han sendt til Spania av foreldrene. Der ble han i 1808 med i den spanske hæren, og han kjempet bra mot Napoléons styrker. Han ble forfremmet til sersjantmajor og fikk kommandoen over Húsares de Galicia-regimentet.
I Spania kom han også i kontakt med selvstendighetsbevegelsene, og ble med i Cádiz-ordenen.
La Patria Vieja - Det gamle fedrelandet, 1810-1814
Han dro tilbake til Chile og ble innblandet i politikken da han hørte om Junta de Gobernio, den første regjeringsjuntaen, som hadde blitt opprettet for å styre Chile under det spanske monarkiets fravær. Siden Carreraene var en av de tre store politiske maktene i landet, ble han med i regjeringa. 15. november 1811 gjennomførte Carreraene et statskupp, og José Miguel ble landets eneste hersker, siden brødrene hans var militære kommandanter. Carrera kom i konflikt med Lautaro-losjen på grunn av sitt personlige og Chile-nasjonalistiske syn på landets selvstendighet. Losjen ville heller samle Latin-Amerika på samme måte som Amerikas forente stater.
Under påvirkning av Joel Roberts Poinsett, De forente staters første utsending til Chile, hjalp Carrera til med å lage flere chilenske nasjonalsymboler og institusjoner under sin første regjering. Carrera skrev Chiles første grunnlov, lagde landets første flagg og første riksvåpen og fremmet pressen ved å bringe den første trykkemaskinen til Chile, noe som direkte førte til Chiles første avis, La Aurora de Chile. Han gjorde også 18. september til Chiles nasjonaldag, noe dagen fortsatt er.
Carrera ble øverstkommanderende for de chilenske patriotstyrkene og forlot derfor regjeringa da den spanske hæren og flåten invaderte Sør-Chile. Han ledet et suksessfullt felttog, og drev spanjolene bort fra byen Concepción.
Etter overraskelsen under slaget ved El Robe, hvor Carrera ble omringet og måtte hoppe ut i en elv for å redde livet etter å ha skutt rett mot hodet på fiendens kommandant, fjernet regjeringa ham fra hans embede og innsatte heller brigadegeneral Bernardo O'Higgins, som hadde klart å slå tilbake fiendens angrep. Carrera ble tatt til fange av spanjolene, men klarte å rømme, og styrtet regjeringen en tredje gang.
O'Higgins anerkjente ikke Carrera, og kjempet mot den carreranske hæren i slaget ved Tres Acequias, hvor Josés yngste bror, Luis Carrera, beseiret O'Higgins med en slu forsvarsstrategi. Under kaoset som hersket gjenerobret spanjolene Concepción og gikk mot Santiago. Carrera og O'Higgins bestemte seg for å igjen samle hæren. Carreras plan var å trekke spanjolene til Angostura de Paine, mens O'Higgins ville møte dem ved Rancagua. De bestemte seg til slutt for å bruke Angostura de Paine, en kløft, noe som virket som det mest logiske, siden de lokale styrkene var i mindretall. Riktignok bestemte O'Higgins seg i siste liten for å plassere chilenske styrker i Rancagua, og etter en hel dags kamp vant den spanske kommandanten Mariano Osorio slaget ved Rancagua (1.-2. oktober 1814)
Argentina og Amerikas forente stater
Etter de chilenske patriotstyrkenes nederlag, unnslapp mange patrioter, og fant veien til Mendoza, som da ble styrt av José de San Martín. Siden San Martín også var medlem av Lautaro-losjen, ønsket han O'Higgins og hans allierte velkommen. José Miguel og hans brødre ble derimot tvunget til å reise til Buenos Aires, hvor Carlos María de Alvear, som hadde vært Carreras venn siden Napoleonskrigen i Spania, akkurat hadde blitt erklært argentinsk nasjonalhelt. Kort tid senere kom Alvear til å ta makten i Argentina.
Mens Alvear var i regjeringen hadde Carrera en god posisjon i Buenos Aires. Men Alvear ble styrta og medlemmer av Lautaro-losjen tok makta. Carrera seilte til USA, og fikk med commodore David Porters hjelp tak i fem skip på kreditt for den chilenske uavhengighetsvirksomheten.
Men da han kom tilbake til Buenos Aires konfiskerte den argentinske regjeringa flåten og arresterte Carrera. Mens han satt i fengsel organiserte San Martín, sammen med O'Higgins, en hær i Mendoza som for det meste besto av afrikanske slaver og argentinske og chilenske soldater, som krysset Andesfjellene og beseiret spanjolene i slaget ved Chacabuco 12. februar 1817.
Carrera fikk hjelp av utsendingen fra De forente stater som kom med ham, og klarte dermed å komme ut, og søkte tilflukt i Montevideo under beskyttelse av general Carlos Fredrico Lecor. Mens han var i Montevideo, sammensverget brødrene seg mot O'Higgins, og ble arrestert og henrettet i Mendoza etter Bernardo de Monteagudos ordre etter patriotenes nederlag i det andre slaget ved Cancha Rayada. Lautaro-losjen hadde allerede planlagt at om de ble beseiret, så skulle alle politiske fiender bli henrettet. Etter at Carrera fikk vite om dette, bestemte han seg for å starte en avis mot den argentinske regjeringa. Riktignok er ikke Carrera anerkjent i argentinsk historie.
Senere var han en av de viktigste personene bak Argentinas føderalkrig og kjempet mot foreningsbevegelsen. Carrera og føderaliststyrkene beseiret regjeringa og gikk inn i Buenos Aires. 23. januar 1820 undertegnet de Pilar-traktaten, dokumentet som etablerte det argentinske føderalsystemet.
Som et resultat av denne traktaten mottok Carrera soldater, som han deretter marsjerte mot Chile med. Han ble avskåret og tatt til fange i Mendoza. Etter en rettssak ble han henrettet 4. september 1821.
Arven etter Carrera
I Chile regnes Carrera i dag som en av nasjonens fedre (Padres de la Patria). Konflikten mellom Carrera og O'Higgins' tilhengere fortsetter i en viss grad fram til våre dager, og mange erklærer seg som carrerister eller o'higginister. Carreristene hevder at denne mannen ikke får den oppmerksomheten han fortjener, sammenliknet med Bernardo O'Higgins.
I Patagonia-regionen er en innsjø kalt General Carrera-sjøen. Den eldste høyskolen i Chile bærer også hans navn: Instituto Nacional General José Miguel Carrera.
Carreras sønnesønn, Ignacio Carrera Pinto, døde i slaget om Concepción under salpeterkrigen. Frederico Santa María, som ga pengene sine til å bygge Frederico Santa María-teknologiuniversitetet, var også en av Carreras etterkommere.
Det er blitt lagd en tv-serie om Carrera og andre frigjøringshelters liv.
Kairouan
Kairouan (arabisk القيروان) (også kjent som Kairwan, Kayrawan, Al Qayrawan) er en by i Tunisia, ca. 160 km sør for hovedstaden Tunis. Byen regnes blant islams hellige byer, og er et mye besøkt pilegrimsmål for muslimer. Byen ble grunnlagt av arabere omkring 670 og har i dag ca. 150 000 innbyggere. Den har vært et verdensarvområde siden 1988. Navnet skriver seg fra det arabiske kairuwân (persisk Kâravân) og betyr leir eller hvilested (jf. karavanserai).
Byen ble grunnlagt av den arabiske generalen Uqba ibn Nafi, som et ledd i det voksende arabiske rikets forsvar mot berberne. Selv om generalen falt i kamp mot berberne femten år senere fortsatte byen å vokse, og ble snart kjent som «Nord-Afrikas Mekka». På 900-tallet ble den hovedstad i Aghlabid-riket.
Avholdspartiet
Avholdspartiet var et norsk politisk parti. Det hadde nære koblinger til Venstre. Partiet stilte til valg mellom 1907 og 1933 og hadde valgte representanter, og også ordførere, i flere kommuner. Som navnet antyder var avholdssaken partiets fanesak. Partiet krevde økt undervisning om alkoholens virkninger og farer i utdanningsvesenet, konfiskering av all fortjeneste på alkoholproduksjon og -salg og i siste omgang totalforbud.
Hans Seip, ordfører i Bergen mellom 1923 og 1924, representerte Avholdspartiet. Sosialsjefen i Frelsesarmeen, oberst Othilie Tonning, satt som representant for Avholdspartiet i Kristiania bystyre og formannskap fra 1907 til 1913.
Kairouan
Byen omtales som «byen med 50 moskeer», og blant byens helligdommer må nevnes Stormoskéen med dens søyler i marmor og porfyr, og Moskéen med tre porter fra 800-tallet. Byen har også spilt en betydelig rolle i jødisk historie i Nord-Afrika, særlig på 800-1100-tallet.
Severdighetene i byen omfatter også verdens eldste minaret, torget og medinaen.
Deler av Indiana Jones-filmen Jakten på den forsvunne skatten ble spilt inn i byen; nemlig gatescenene fra «Kairo».
Moderate Venstre
Moderate Venstre var fra 1885 en fløy i partiet Venstre, og fra 1888 et eget parti. Partiet hadde utspring i den lavkirkelige delen av Venstre, og var spesielt opptatt av avholdssak, religion, sparepolitikk og moral.
Internt i Venstre stod den moderate fløyen i opposisjon til det mer radikale Rene Venstre. Moderate Venstre støttet Regjeringen Sverdrup, mens Rene Venstre mente regjeringen var altfor moderat i spørsmål om blant annet kulturpolitikk, moral og stemmerettsutvidelse. Det er vanskelig å tidfeste splittelsen i Venstre og det var ikke et brudd over natten, men en prosess over flere år. Historikeren Leiv Mjeldheim setter splittelsen til 1885, mens en på Regjeringens nettsider kan lese at splittelsen skjedde i 1887.
Ved stortingsvalget i 1885 var tonen fortsatt god nok til at Rene Venstre og Moderate Venstre stilte til valg sammen under parolen «Tillit til Johan Sverdrup.»  I 1888 stilte derimot fløyene til valg alene. Moderate Venstre grunnla ble grunnlagt som Norges tredje stortingsparti etter å ha blitt presset ut av den radikale fløyen.
Da partiets «sterke mann» Lars Oftedal i 1891 gikk inn for samarbeid med Høyre gikk deler av partiet tilbake til Venstre, og partiet ble i sterkere grad et grunneierparti. I motsetning til Høyre var imidlertid Moderate Venstre tilhenger av økt norsk selvstyre og etter hvert selvstendighet. Da Høyre snudde i unionssaken og Samlingspartiet ble grunnlagt, ble Moderate Venstre en del av dette. I 1906 gikk Moderate Venstre inn i Høyre.
Rebekkalogen Louise
Rebekkalogen Louise ble opprettet i Fauske den 8. mars 2008 som rebekkaloge nr 125 i Den Norske Odd Fellow Ordenen. Logen ble under grunnleggelsen underlagt Rebekkaleiren Polarsirkelen i Bodø.
Rebekkalogen Louise deler ordenslokale med Odd Fellow logen Marmor.
NRK Stortinget
NRK Stortinget var en norsk digital radiokanal som overførte møter i Stortinget direkte over internett, det digitale bakkenettet for fjernsyn og andre digital-TV-distributører, samt digitalradio (DAB).
Tjenesten ble etablert i 2000 for å gi folk innsyn i Stortingets arbeid. Sendingene over DAB opphørte i 2007. Senere opphørte sendingene i sin helhet.
Bernt Balchen
Bernt Balchen (født 23. oktober 1899 i Tveit kommune i dagens Kristiansand, død 17. oktober 1973 i Mount Kisko, New York, USA) var en norskfødt amerikansk flyger, flypioner, oppdagelsesreisende og offiser. Balchen ble amerikanske statsborger i 1931 ved eget vedtak i Kongressen etter å ha deltatt på Richard Byrds ekspedisjoner.
Kjersti Ericsson
Kjersti Ericsson (født 18. januar 1944 i Oslo) er en norsk kriminolog, forfatter og tidligere politiker (AKP). Hun er professor i kriminologi ved Universitetet i Oslo.
Bernt Balchen
Balchen ble født på gården Myren på Drangsholt i Tveit kommune nær Kristiansand. Han var sønn av kommunelege Lauritz Balchen (f. Kristiansand 1869) og Dagny Balchen (f. 1879). Fornavnet fikk han etter sin farfar, Bernt Balchen (f. Øvrebø/Vennesla i 1832).
Kjersti Ericsson
Ericsson er opprinnelig utdannet psykolog, med embedseksamen i 1969, og arbeidet som vitenskapelig assistent og universitetslektor ved Psykologisk institutt ved UiO fra 1969 til 1978. Siden 1978 har hun vært ansatt ved Institutt for kriminologi og rettssosiologi (tidligere Institutt for kriminologi og strafferett). Hun ble førsteamanuensis i 1981 og professor i 1997.
Bernt Balchen
Flyver og eventyrer
Bernt Balchen regnes som en av pionerene innen polarflyving. Balchen meldte seg i 1918 som frivillig i den finske borgerkrigen, og kjempet under Carl Gustaf Mannerheim. Han tok militært flysertifikat ved Marinens Flygeskole i Horten i 1921. Deretter var han flyver i Marinens flygevåpen.
Kjersti Ericsson
Ericsson var i 1970- og 1980-årene sentral i ml-bevegelsen. Hun var en periode leder i Norges Kommunistiske Studentforbund, var nestleder i AKP fra 1980 til 1984 og partileder fra 1984 til 1988.
Bernt Balchen
Flyver og eventyrer
I 1925 var han flyver på Amundsen/Ellsworth redningsaksjon til Spitsbergen. I 1926 søkte han permisjon og dro til Svalbard for å være reserveflyver og en del av bakkemannskapet i Ny-Ålesund da Roald Amundsen skulle dra mot Nordpolen med luftskipet «Norge». På Svalbard møtte Balchen Richard E. Byrd og bistod ham med å reparere flyet «Josephine Ford», en Fokker Trimotor om skulle brukes på luftferden mot Nordpolen. Det karakteriseres som «generøst» at Roald Amundsen lånte ut et ekspedisjonsmedlem til en konkurrent. Det var da også lenge ansett at Byrd var den første som fløy over Nordpolen, mens Amundsen/Nobile ekspedisjonen bare ble nr 2.
Kjersti Ericsson
Hun har utgitt diktsamlinger, romaner, faglitteratur, politiske skrifter mv. på norsk, engelsk og tysk. I 2009 ble hun tildelt Språklig samlings litteraturpris «for sin konsistente og bevisste bruk av radikalt bokmål gjennom et langt og svært allsidig liv som forfatter og skribent».
Bernt Balchen
Flyver og eventyrer
Byrd inviterte imidlertid Balchen til USA under sin mellomlanding på tilbaketuren etter forslag fra Russel Owen, som var med Byrd som korrespondent for The New York Times. I 1926 reiste Balchen til USA. Et nært samarbeid med Byrd som varte i mange år startet. Balchens første oppgave var å presentere flyet «Josephine Ford», som stod på utstilling. Sammen med Floyd Bennett, som hadde ført «Josephine Ford» for Byrd, dro han så på en stor USA-turné med flyet den 7. oktober. Turnéen var sponset av Guggenheim Foundation og varte til 23. november. Deretter ble flyet plassert på permanent utstilling hos Ford i Detroit.
Det var planen at Bennet skulle være flyver også på Byrds neste ekspedisjon, men han døde plutselig. Anthony Fokker, den legendariske flydesigneren og produsenten, insisterte på at Balchen skulle ta Bennets plass – og slik ble det. Siden Charles Lindbergh allerede hadde krysset Atlanterhavet i fly, valgte Byrd en litt annen vinkling for å være først ute på sitt område. I 1927 fløy derfor Balchen verdens første post- og passasjerfly over Atlanteren. Byrd var passasjer. Dårlig vær og lavt skydekke gjorde landingen i Paris umulig etter gjentatte forsøk. Drivstoffet begynte også å ta slutt så de ble enige om å returnere til kysten av Frankrike og lande flyet på en strand. Alle strendene var fulle av fiskebåter så de hadde ikke annet valg enn å lande flyet på sjøen. Fokker F.VII Trimotor var ikke designet for å lande på vann. Mirakuløst kom ingen av besetningsmedlemmene til skade, mye takket være Balchens dyktighet som pilot. Flyet var totalvrak.
I 1928 fløy Balchen til Grennly Island nord for Newfoundland for å redde mannskapet på det tyske flyet «Bremen», som hadde krasjlandet under en atlanterhavsflyvning.
Den 28. og 29. november 1929 var han førsteflyver ombord på flyet «Floyd Bennett», en Ford Trimotor, som tok Richard E. Byrd til Sydpolen. Dette var første gang Sydpolen ble overfløyet. Balchen hadde på oppdrag av Byrd søkt råd av den norske polfareren Roald Amundsen i forkant av ekspedisjonen. Byrd valgte å følge mange av rådene til Amundsen, bl.a. fløy Balchen og Byrd Amundsens rute frem til polpunktet. Flyturen over Sydpolen og tilbake til basen tok 18 timer og 40 minutter. Til sammenligning hadde Amundsen brukt 99 dager med ski og hundesleder i 1911.
Amerikaner og offiser i USAF
I 1931 vedtok Kongressen en lov som gjorde Balchen til amerikansk statsborger. Fra midten av 1930-tallet til 1948 hadde Byrd og Balchen bare sporadisk kontakt.
Fra 1939 da andre verdenskrig startet og et par år fremover, hadde han ansvaret for å forsyne britiske styrker i England og Singapore med fly. I september 1941 ble Bernt Balchen utnevnt til offiser i det amerikanske flyvåpen. Han ble sjef for Task Force 8. Han etablerte og ledet den militære flybasen Bluie West 8 på sørvestkysten av Grønland. Herfra organiserte han flere allierte operasjoner mot Norge og Skandinavia. Han fløy også selv flere spektakulære tokt for å redde havarerte flymannskap fra den visse død i isødet. Balchen var stasjonert på Grønland i to år.
I 1943 hadde Balchen fått graden oberst og ble forflyttet til 8th Air Force som opererte mot Norge og Sverige, blant annet med våpen- og utstyrsslipp til motstandsbevegelsen i Norge. Flyene han hadde under sin kommando sørget også for at 4.399 nordmenn og andre flyktninger ble fløyet ut av Sverige slik at de kunne delta aktivt på alliert side. Det var knapt med transportfly og de allierte prioriterte forsyninger til Milorg lavt. Balchen startet derfor sommeren 1944 en slipptjeneste med seks gamle B-24 Liberator-fly. Disse fløy i alt 64 tokt til det okkuperte Norge.
Han organiserte også «Operasjon Balder», flyvninger med norske mannskaper fra Sverige til Storbritannia. Fra november 1944 til august 1945 ledet også Balchen innflyving av mat, medisiner og polititropper til Finnmark fra Kallax flyplass i Luleå i Nord-Sverige.
Utmerkelser
Balchen mottok mens han levde en rekke ordener. For sin innsats som flypioner mottok han i 1930 en Special Congressional Medal fra USA. For sin krigsinnsats mottok han Distinguished Flying Cross og Distinguished Service Medal, den norske Deltagermedaljen og ble i 1945 utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden. Han mottok også Bronze Star Medal, Air Medal, Legion of Merit, Soldier's Medal with Oakleaf Cluster, den amerikanske National Defense Service Medal med stjerne, samt flere kampanjemedaljer.
Visdommens bok
Visdommens bok eller Salomos Visdom er en av de deuterokanoniske bøker i Det gamle testamente. Boken tilhører visdomslitteraturen, og foregir å være skrevet av kong Salomo.
Bernt Balchen
Utmerkelser
Han ble også hedret med Norsk Aero Klubbs hederstegn og var æresmedlem i American Polar Society.
Visdommens bok
Teksthistorie
Boken er skrevet på gresk, trolig av en ukjent jødisk forfatter i Alexandria en gang i det 1. århundre f.Kr.. Teksten er skrevet på godt gresk, men viser også kjennskap til det hebraiske Tanákhs stil og innhold.