cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Intel Pentium II
Pentium Pro var optimalisert for å kjøre 32-bit programmer, på bekostning av en tregere utførelse av eldre 16-bit programvare. Selv om dette utvilsomt var et teknologisk fremskritt, var markedet for hjemme-PC-er fortsatt dominert av 16-bit operativsystemer og programvare. I så måte representerte Pentium II en liten «snuoperasjon», der Intel tilføyde logiske kretser for å øke hastigheten på utførelsen av 16-bit programmer.
I motsetning til Pentium, Pentium MMX og Pentium Pro, som benyttet en CPU socket, ble Pentium II innpakket i en slot. Mikroprosessoren og dens tilknyttede komponenter ble plassert loddrett som et sidekort eller «datterkort» på det vannrette hovedkortet, på en lignende måte som andre kort for periferieneheter (f.eks. skjermkort). En kjøleribbe ble plassert på den ene siden, noen ganger også kombinert med en kjølevifte.
Pentium II hadde også 32 Kb nivå-1 hurtigminne: 16 Kb for data og 16 Kb for instruksjoner. Dette var dobbelt så mye som på forgjengeren Pentium Pro.
Liksom tilfellet var på Pentium Pro, var nivå-2 hurtigminnet ikke-blokkerende: Pentium II kunne overføre data fra og til dette, samtidig som det pågikk dataoverføringer fra og til datamaskinens hovedminne. Likeledes var den bestemte typen nivå-2 hurtigminne standardisert, liksom i Pentium Pro, ved å være integrert i et to-brikke modul under samme kapsel. Dette i motsetning til Pentium og Pentium MMX, der det eksterne nivå-2 hurtigminnet var plassert adskilt på hovedkortet, og medførte en situasjon med et uoversiktlig antall forskjellige typer og størrelser nivå-2 hurtigminne.
Til gjengjeld var hastigheten på nivå-2 hurtigminnet tregere enn mikroprosessoren. På Pentium Pro hadde det samme klokkefrekvens som prosessoren. På Pentium II kjørte det med halve hastigheten til prosessoren. Intel valgte denne løsningen for å redusere produksjonskostnadene, og på denne måten lettere kunne tilby en sjette-generasjons x86 prosessor for det store markedet av hjemme-datamaskiner. Reduksjonen i ytelse som dette medførte, ble kompensert ved å øke dens minimums-størrelse fra 256 Kb til 512 Kb, og ved å doble størrelsen på nivå-1 hurtigminnet.
Første generasjon
De første Pentium II-prosessorene (kodenavn: «Klamath», produktkode: A80522) kjørte i 233 og 266 Mhz, og ble produserte med en 280 nanometers CMOS-prosess. En 300 Mhz versjon ble lansert senere i 1997. Likeledes ble det den 7. februar 1997 produsert en 400 Mhz demo-versjon. Disse prosessorene hadde en 66 Mhz front side bus mot minnet, og ble opprinnelig benyttet på hovedkort sammen med brikkesettet Intel 440 FX, som var blitt konstruert for Pentium Pro.
Prosessorens størrelse var 203 mm², og hadde en intern spenning på 2,8 Volt.
I Intels offisielle terminologi, som ble benyttet av operativsystemer, ble disse prosessorene klassifiserte som CPU familie 6, modell 3.
Andre generasjon
Neste generasjon av Pentium II (kodenavn: «Deschutes», produktkode A80523) debuterte den 26. januar 1998 i en hastighet på 333 Mhz og en 66 Mhz front side bus. Prosessoren var produsert med en 250 nanometers CMOS-prosess.
Andre utgaver med en 66 Mhz front side bus, ble lansert i hastigheter på 266, 300 og 333 MHz.
Senere utgaver av «Deschutes» hadde en 100 Mhz front side bus, og ble lansert i hastigheter på 350 og 400 Mhz den 15. april 1998, og deretter i 450 Mhz den 24. august 1998.
Prosessorens størrelse var 113 mm², og hadde en intern spenning på 2,0 Volt.
«Deschutes» tilføyde de to instruksjonene FXSAVE og FXRSTOR.
157 Dejanira
157 Dejanira er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Dejanira. Den ble oppdaga den 1. desember 1875 av Alphonse Louis Nicolas Borrelly fra Observatoire de Marseille i Marseille. Den er oppkalt etter Deianeira fra gresk mytologi.
Intel Pentium II
Andre generasjon
I Intels offisielle terminologi, som ble benyttet av operativsystemer, ble disse prosessorene klassifiserte som CPU familie 6, modell 5.
Pentium II Xeon
Den 29. juli 1998 lanserte Intel en høyhastighetsversjon av «Deschutes» under navnet Pentium II Xeon (kodenavn: «Drake»). Prosessoren kjørte i 400 MHz, og hadde et 256 Kb nivå-2 hurtigminne med samme klokkefrekvens som prosessoren, liksom i den opprinnelige Pentium Pro. Den 6. oktober 1998 ble det lansert en 450 MHz utgave med 512 Kb nivå-2 hurtigminne, og den 5. januar 1999 lanserte Intel ytterligere to 450 MHz Xeon-prosessorer med henholdsvis 1 og 2 Mb nivå-2 hurtigminne.
Pentium II Xeon benyttet en annen slot (Slot 2) enn andre Pentium II prosessorer, med en størrelse på 15.24 cm x 12.29 cm x 1.86 cm, og med 528 pinner. Den støttet symmetrisk multiprosessering og var ikke beregnet på hjemme-PC-er.
Knut Holter
Knut Holter (født 12. oktober 1958) er en norsk teolog som fra 2022 er professor ved NLA Høgskolen s avdeling for lærerutdanning.
Intel Pentium II
Pentium II Xeon
Pentium II Xeon ble benyttet i Sun Fire, en serie arbeidsstasjonene og tjenere fra Sun Microsystems, i modellene X2250, X4150, X4250 og X4450.
Knut Holter
Han er utdannet cand.theol. fra Misjonshøgskolen (1985) og dr.theol. fra Universitetet i Oslo (1993). Han har også en bachelorgrad i samfunnsvitenskap fra Universitetet i Oslo (2010).
Intel Pentium II
Celeron og Mobile Pentium II
Intel Celeron var en lavkostnads-utgave av Pentium II, og kom i flere utgaver. To utgaver i 266 og 300 MHz («Covington», produktkode: P856) ble lanserte henholdsvis den 15. april og 8. juni 1998, uten nivå-2 hurtigminne, med en størrelse på 131 mm².
Knut Holter
Holter var fra 2002 til 2022 professor i bibelvitenskap ved Misjonshøgskolen (som fra 2016 gikk inn i VID vitenskapelige høgskole). Som rektor for Misjonshøgskolen i perioden 2004–2010 ledet han blant annet arbeidet med utvikling og akkreditering av Misjonshøgskolen som vitenskapelig høgskole.
Intel Pentium II
Celeron og Mobile Pentium II
En senere variant kalt Celeron A (kodenavn: «Mendocino»), med 128 Kb nivå-2 hurtigminne, ble lansert den 24. august 1998 i 300 og 333 MHz. Den 4. januar 1999 kom to utgaver i 366 og 400 MHz, og den 22. mars 1999 ble det lansert en utgave i 433 MHz.
Knut Holter
Holter er også «extraordinary professor» ved University of Stellenbosch i Sør-Afrika, og har som forsker særlig arbeidet med analyse og nettverksbygging i forhold til afrikansk bibelvitenskap.
Holter har ledet flere internasjonale forskningsprosjekt, senest (2014–2018) et NFR-prosjekt om bibeltolkning blant masaier. Han har gitt ut flere vitenskapelige monografier, og har også vært redaktør for flere antologier og tidsskrift innen samme tematikk.
Intel Pentium II
Celeron og Mobile Pentium II
En fjerde avart kalt Mobile Celeron A BGA ble lansert den 25. januar 1999 i 266 og 300 MHz, etterfulgt den 5. april 1999 av en versjon i 333 Mhz, og av en utgave i 366 MHz den 17. mai 1999.
En femte avart kalt Mobile Celeron A A µPGA ble lansert den 17. mai 1999 i 366 MHz. Endelig ble en sjette avart, kalt Mobile Celeron A, lansert den 14. juni 1999 i 400 MHz. To utgaver i 433 og 466 MHz ble lansert den 15. september 1999.
En variant med 128 Kb nivå-2 hurtigminne, kalt Mobile Pentium II (kodenavn: «Tonga», produktkode: 80523), ble lansert den 2. april 1998 i klokkefrekvenser på 233 og 266 MHz. Den 9. september 1998 kom en utgave i 300 MHz. Nivå-2 hurtigminnet kjørte med halv hastighet, front side bussen var 66 MHz og størrelsen var 154 mm².
Den 25. januar 1999 ble det lansert to ny utgaver, kalt henholdsvis Mobile Pentium II PE og Mobile Pentium II PE BGA, begge i 266, 300, 333 og 366 MHz. En 400 MHz utgave av Mobile Pentium II PE ble lansert den 14. juni 1999.
Historis
Historis er en slekt av sommerfugler som tilhører den store familien flikvinger (Nymphalidae). Disse store og robuste artene finnes bare i skog i Sør-Amerika. Den best kjente arten er Historis odius, som utmerker seg med en ubehagelig lukt.
Utseende
Store, robuste sommerfugler (vingespenn 80 – 100 mm), brunrøde og svarte med sigdformede forvinger, vingenes underside ligner et vissent blad.
Levevis
Disse sommerfuglene drikker ofte fra råtnende frukt. Larvene lever på trær i slekten Cecropia (neslefamilien, Urticaceae).
Pandaceae
Se teksten
Pandaceae er en plantefamilie i ordenen Malpighiales, som inngår i gruppen Eurosidae I innenfor den store gruppen Rosidae. Denne gruppen har 4 slekter og 28 arter. Slektene plasseres tidvis i to andre familier.
Artene vokser i tropene, fortrinnsvis Vest-Afrika og det sørøstlige Asia, og er ikke representert naturlig i floraen i Norge. Arten Panda oleosa har spesielt harde nøtter, og sjimpanser er ofte observert mens de forsøker å åpne disse nøttene.
Slekter og noen arter
Familien har 4 slekter, her angitt i kursiv og fete typer. Tre av disse kan igjen inndeles i et varierende antall underslekter. Bare noen av artene er nevnt her:
Citroën C4 Picasso
Citroën C4 Picasso fra den franske bilprodusenten Citroën kommer i to utgaver, C4 Picasso og Grand C4 Picasso.
C4 Grand Picasso: 2006-2012
C4 Grand Picasso er den første bilen lansert med Visiospace utseende, noe som innebærer at den har større vindusflate i kupeen enn vanlig. Den har 2m² frontrute, og kan leveres med glasstak som går bakover til tredje seterad.
C4 Picasso: 2006-2012
C4 Picasso er den minste av C4 Picasso-bilene. Citroën lanserte den som etterfølgeren etter Grand Picasso, og dermed en bil med litt mer sportslige kjøreegenskaper enn Grand Picasso.
Hovedforskjellene er at Grand-modellen har en mer tverr bakende, en seterad mer, og en litt annen vindusprofil for sidevinduene. Bakenden til Grand modellen er også litt lengre, noe som gjør at denne modellen har bagasjerom selv om den har tre seterader.
Begge bilene leveres med de samme kombinasjonene av motor og gearkasse, samme utstyrsnivåene, innredning og akselavstand.
C4 Grand Picasso: 2013-2022
C4 Picasso er den største av C4 Picasso-bilene. Denne har syv seter.
C4 Picasso: 2013-2020
C4 Picasso er den minste av C4 Picasso-bilene. Denne har kun fem seter.
Eksterne lenker
Citroën C4
Sigmund Torsteinson
Sigmund Torsteinson (født 25. januar 1905, død 16. oktober 1987) var musikkskribent og museumsintendant, knyttet til Troldhaugen.
Etter studier i musikk, teater og litteratur i Oslo, Stockholm og København, debuterte Torsteinson med en lyrikkaften i Oslo i 1930. Han var siden en meget benyttet resitatør, og skrev regelmessig i norsk og utenlandsk presse og tidsskrift. Han var teaterkritiker og kulturskribent i Morgenavisen i Bergen 1955-1977.
Torsteinson ble utnevnt til statsstipendiat i 1955.
Dampgenerator (kjernekraft)
thumb|right|Svingen på toppen av et gammelt kjernekraftverks dampgeneratorNRC En dampgenerator er innen kjernekraft en varmeveksler som brukes til å konvertere vann til damp fra varme produsert i en reaktorkjerne. De brukes i trykkvannsreaktorer mellom de primære og sekundære kjølevæskesløyfene. I kommersielle kraftverk kan dampgeneratorer være opptil 21,3 m (70 fot) høye, og veie så mye som 800 tonn. Hver dampgenerator kan inneholde alt fra 3000 til 16000 rør, hver om lag tre fjerdedeler av en tomme i diameter. Kjølevæsken (behandlet vann), som er opprettholdt ved høyt trykk for å hindre koking, pumpes gjennom reaktorkjernen.
Piltjern
Piltjern (eller Piltjenna) er to vann på Mangenskogen øst for tettstedet Lierfoss i Aurskog-Høland kommune i Viken. Like sørøst for Store Piltjern ligger Langmyrtjern. Øst for Piltjern ligger Paddetjern.
Vikeidet
Vikeidet er et flatt eid på Langøya i Vesterålen. På østsiden av Vikeidet ligger Vik og Vikosen, og på vestsiden ligger Frøskeland og Eidsfjorden. Vikeidet deler nesten Langøya i to. På nordsiden av eidet er den nordvestre delen av Sortland kommune, og Øksnes kommune lenger nord. På sørsiden av eidet er den sørvestre delen av Sortland kommune. Eidsfjorden og den vestlige delen av Vikeidet tilhørte fram til 1963 Hadsel kommune.
Fylkesvei 820 fra Sortland til Bø krysser Vikeidet fra øst til vest. Størstedelen av veien over Vikeidet går i rett linje, og veien er derfor kjent som en av veistrekningene i Vesterålen som har mye råkjøring.
Vesterålen RC-klubb arrangerte i 2004 nordnorsk mesterskap i modelflyvning på et anlegg ved Maskinførerskolen.
Fra slutten av 1990-tallet har kortnebbgjess beitet på deler av Vikeidet i trekkperioden om våren. Tidligere har gjessene beitet mer på grasmarkene og myrene langs Sortlandssundet, men senere har gjessene i større og større grad blitt jaget fra de beiteområdene, og gjessene har begynt å finne nye beiteområder i større avstand fra sundet.
Bolagen
Bolagen (sørsamisk: Båålege) er en innsjø i Røros kommune i Trøndelag.
Karamell (film)
Karamell (arabisk:سكر بنات Sukkar banat) er en libanesisk film om livet til fire kvinner i Beirut.
Handling
Karamell handler om fire libanesiske kvinner som driver en skjønnhetssalong i Beirut. Alle har de sine ulike drømmer og små hemmeligheter. Fjernt fra krigen presenteres vi for et multikulturelt mikrokosmos der folk lever sammen, ikke nødvendigvis i et fredelig, men i hvert fall i et fargerikt og levende fellesskap.
Produksjon
Filmingen av Karamell sluttet bare 9 dager før den israelske krigen mot Libanon i juli 2006, og ble sluttet nøyaktig et år etter at kampene begynte på filmfestivalen i Cannes. En gammel klesbutikk i Gemmayze-distriktet i Beirut ble gjort om til en hårsalong der filmingen skjedde. Caroline Labaki, Nadines søster, var en av de som var ansvarlig for kostymene i filmen. Musikken i filmen ble lagd av Khaled Mouzanar. Like etter filmen ble sluppet, giftet Labaki med han.
Priser og nominasjoner
Filmen var Libanons offisielle innslag til Oscar for beste utenlandske film for 2007.
Korsgård skole
Historie og anlegg
Den eldste delen av Korsgård skole ble bygget i 1956. Skolen var da en videreføring av Dehli skole som lå like ved der Korsgård ligger nå. I 1974 kom det to tilbygg med klasserom og aktivitetsfløy. Disse fløyene inneholder klasserom, gymnastikksal, svømmehall, musikkrom og skolekjøkken og saler for sløyd og tegning og tekstil forming.
I 2008-09 ble skolen totalrenovert, og sto ferdig i mars 2009. Skoleåret 2009–10 var det første hele skoleåret med totalrenovert skolebygg.
Det ble også anlagt fotballbane ved skolen på 80-tallet, for det da nyoppstartede Korsgård IL
Skolen er nå delt inn i tre bygg: Samtlige baser er utstyrt med interaktive tavler, som gir muligheter for variert og moderne undervisning.
Uteområdet er stort og gir muligheter for variert lek og undervisning. Skolen har egen Scansisløkke og skatepark. I tillegg disponerer skolen et skogsområde som er flittig i bruk i både undervisning og friminutt.
Norges Røde Kors Fortjenstmedalje
Norges Røde Kors Fortjenstmedalje er en medalje innstiftet i 23. november 1951 av Norges Røde Kors. Medaljen tildeles personer som har ytt en langvarig og betydningsfull innsats for Norges Røde Kors. Den er én av tre medaljer i Norges Røde Kors, de andre er Norges Røde Kors Hederstegn og Norges Røde Kors Hjelpekorps Fortjenstmedalje.
Utforming
Norges Røde Kors Fortjenstmedalje er gjort i sølv med emalje. Den er rund og har en diameter på 31 mm. Avers har en hvitemaljert midtmedaljong med rødemaljert likearmet kors, et såkalt gresk kors. Medaljongen er omgitt av omskriften «NORGES + RØDE + KORS +». Reversen har en laurbærkrans, men er også kjent med slett revers.
Mottagere
Inntil 1991 var Norges Røde Kors Fortjenstmedalje tildelt omkring 560 personer.
Prapawadee Jaroenrattanatarakoon
Prapawadee Jaroenrattanatarakoon (thai:ประภาวดี เจริญรัตนธารากูล [pra.pʰaː.wa.diː t͡ɕa.rɤːn.ra.ta.na.tʰaː.raː.kuːn] opprinnelig navn: Junpim Kuntatean) (født 29. mai 1984 i provinsen Nakhon Sawan i Nord-Thailand) er en thailandsk vektløfter.
Under VM i vektløfting i Doha i 2005 vant hun sølvmedalje i vektklassen 53 kg (også kalt fjærvekt). I universitets-VM i 2006 vant Prapawadee gullmedalje i samme vektklasse. Under OL 2008 i Beijing vant hun gull i fjærvekt med olympisk rekord på 221 kg.
Prapawadee endret sitt navn i 2007 etter råd fra en spåkone som sa at det ville forbedre hennes sjanser til å vinne OL-gull.
Dolaucothi gullgruve
Dolaucothi gullgruve, også kjent som Ogofau gullgruve, var en romersk gullgruve nær Pumsaint i Carmarthenshire, Wales. Den ligger i dalen elven Cothi renner gjennom. Den er den eneste gullgruve i Wales utenom gullbeltet i Dolgellau, og er registrert som et fornminne.
Arkeologiske undersøkelser ha vist at gruvedriften startet i bronsealderen. Den var da betraktelig grunnere enn den romerske gruven. Romerne kom omkring 75, og drev gruven som et offentlig foretak frem til 140. De brukte antagelig slaver fra området som arbeidere. Det ble også reist et fort like ved for å beskytte gruven.
Det finnes ikke spor av at man har slått mynt i området, så gullet må ha blitt fraktet til andre steder. Det ser ut til at noe av det har blitt sendt helt til Roma, hvor man har brukt det til å slå mynt.
Etter år 140 ser det ut til at gruven ble tatt over av privatpersoner. Driften fortsatte frem til slutten av det 4. århundre, kort tid før slutten på det romerske styret i Britannia. Den var deretter stengt helt frem til det 19. århundre, da det ble forsøkt å drive den igjen. I 1930-årene hadde sjakten nådd en dybde på 131 meter, men på grunn av problemer med sikkerheten på grunn av oversvømmelser og dårlig vedlikehold ble den nedlagt i 1938.
Gruven eies nå av National Trust, som arrangerer guidede turer til både gruven og romerske funn i nærheten.
Río Ulúa
Río Ulúa er den største elva i det vestre Honduras, og renner fra høylandet sør i Honduras og nordover ut i Det karibiske hav ved byen Puerto Cortéz. Den starter i Intibucá sørvest i Honduras. Río Ulúa er 358 km lang og nedslagsfeltet til elva er på 22 817 km². nederst heter elvadalen Valle de Sula og utgjør landets industrisentrum, konsentrert med millionbyen San Pedro Sula.
Sideelvene omfatter Río Sulaco, Río Humuya, Río Blanco, Río Otoro, Río Jicatuyo, og nederst den meget store Río Chamelecon som deler deltaet med Ulúa-elva. Río Comayagua er ei mindre sideelv og renner blant annet gjennom byen Comayagua 80 km fra hovedstaden Tegucigalpa. Den er regulert gjennom El Cajón-demningen.
Stanislav Petukhov
Petukhov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1964 i Innsbruck. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran Sverige og Tsjekkoslovakia. Det var seksten lag som deltok, etter en kvalifiseringsrunde gikk de åtte vinnerne videre til finalegruppe som spilte en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle sju kampene og vant serien med maksimale 14 poeng foran Sverige, Tsjekkoslovakia og Canada alle med ti poeng
Petukhov ble verdensmester i ishockey to ganger, 1963 i Stockholm og 1964, OL-turnering i Innsbruck var også det 31. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 46 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret nitten mål.
Sofienbergparken
Sofienbergparken er en 74 mål stor park i bydel Grünerløkka i Oslo. Sofienberg kirke ligger i parken.
Parken
Parken grenser mot Sofienberggata i syd, Toftes gate (og Grünerløkka) i vest, Helgesens gate og Rodeløkka i nord og Sofienberg skole i øst. Rathkes gate går gjennom parken nord-syd.
Sofienberg kirke ligger på en høyde omtrent midt i parken. Mellom kirken og Helgesens gate finnes en jødisk kirkegård.
I den østlige delen, som kalles Hundeparken, ligger Sofienbergparken barnehage.
I parken har det vært skøytebane om vinteren (opplysning om 1990-tallet). Nord for kirken ligger en kommunal gjenbruksstasjon for spesialavfall, åpnet i 2001.
Horten Futsal
Horten Futsal er et futsallag fra Horten i Vestfold. Laget spiller i Eliteserien i futsal.
Sofienbergparken
Parken
Sofienbergparken er en av de mest brukte parkene i Oslo. Friluftsetaten har talt 3 000 besøkende på en sommerdag med pent vær. Det har sannsynligvis sammenheng med at den er så stor, og at den ligger i et svært tett befolket leiegårdsområde.
1800-tallet
Christiania kommune kjøpte i 1857 eiendommen Sofienberg i daværende Aker herred til bruk som kirkegård (ved byutvidelsen i 1859 liggende i Christiania). Kirkegården som ble tatt i bruk i 1858 var byens alminnelige gravplass og ble flere ganger utvidet inntil den dekket omtrent det område som parken utgjør i dag.
I 1864 ble gatenettet rundt området etablert. Kirken ble tatt i bruk i 1877. Sofienberg skole sto ferdig i 1883.
Jødisk gravplass
I 1869 ble det 672 kvadratmeter store området som skulle bli byens første jødiske gravplass overdratt til Isak Glückstadt på vegne av den mosaiske menigheten, som da talte under 20 mennesker. Den første begravelse skjedde i 1885, den siste i 1940. Fra 1917 ble gravplassen avløst av en jødisk gravplass på Helsfyr. Et gravkapell som ble satt opp trolig i 1890-årene ble tatt ned i 1930-årene. Gravplassen har 150 graver. Smijernsgjerdet rundt gravplassen ble satt opp etter 1945. Jødisk lov og skikk om gravfred er bakgrunnen for at denne kirkegården fortsatt er der, selv om den ble tatt ut av bruk i 1917.
I 19. desember 2022 ble den jødiske gravlunden i Sofienbergparken fredet av Riksantikvaren.
1900-tallet
Rodeløkkbekken gikk gjennom parkens østre side, og rant ut i Tøyenbekken nedenfor nåværende Lakkegata skole. Denne ble lagt i rør rundt 1900. Torshovbekken, som rant gjennom parkens vestre del, ble også lagt i rør frem til 1901. Den gamle løkkebygningen som lå inntil skolen var bolig for kirkegårdsforstanderen inntil 1909, da den ble revet.
I et leserinnlegg i 1915 kom det første kravet om at kirkegården måtte legges ut til park. Kirkegård i et så tett boligområde var uheldig av hygieniske grunner, dessuten var behovet for park størst her midt i den tette byen. Bystyret vedtok i 1918 at kirkegården vest for Rathkes gate skulle nedlegges og brukes som park etter fredningstiden på 40 år. Allerede i 1920 ble et tre mål stort område mot Toftes gate tatt i bruk som park. Kirkegården øst for Rathkes gate var full i 1929 og ble nedlagt i 1931. Da hadde til sammen cirka 60 000 Oslofolk blitt gravlagt her.
I 1935/36 ble det opparbeidet lekeplass mot Sofienberggata. I 1961 ble området vest for kirken gjort om til park, og i 1972 var hele området unntatt den jødiske kirkegården tatt i bruk som park. I Byplankontorets «Transportanalyse for Oslo-området» fra 1965 var parken foreslått gjort om til et stort veikryss i det nye motorveisystemet som skulle forbinde øst og vest i byen.
I 1991 kom skateboardrampe. Et forslag samme år om å ta i bruk 21 mål av parken til kirkegård igjen møtte lokal motstand og ble i 1993 lagt til side av byrådet.
2000-tallet
I 2006 ble lekeplassen rustet opp. På 2000-tallet har det vært debatt om søppeltømming og kommunens ansvar i sommerhalvåret, da konsum av hurtigmat medfører betydelige mengder søppel. Sofienbergparken har stått i sentrum av debatten sammen med andre svært mye brukte parker som St. Hanshaugen og Kuba.
I 2007 ble Sofienbergparken omtalt i mediene etter den såkalte Ambulansesaken, hvor en mann ble slått ned i parken og ambulansepersonell fra Ullevål sykehus unnlot å ta ham med seg.
Oskar Andersson
Oskar Emil Andersson, signaturen OA (født 11. januar 1877 i Kungsholmen i Stockholm, død 28. november 1906 i Ekerö, Stockholms län) var en svensk vittighets- og serietegner.
OA skapte bl.a. Mannen som gör vad som faller honom in, en absurd pantomimeserie som anses å være den første svenske tegneserie, og Urhunden. I tillegg lagde han mange frittstående vitsetegninger. OA tegnet først og fremst for vittighetsbladene Söndags-Nisse og Strix 1897–1906. Mange av OAs vitser er overraskende gangbare selv i dag. Han hadde forøvrig en unik sans for det absurde, og flere av hans tegninger er også politiske eller filosofiske.
Etter OAs død ble det holdt minst fire minneutstillinger, 1916, 1920, 1931 og 1944, og til 100-årsjubileet for hans fødsel (1977) ble det gitt ut en frimerkeserie i Sverige. Hans tegninger er utgitt i bokform flere ganger, den siste i 2005.
Søndre Bukkevatnet
Søndre Bukkevatnet er en innsjø i Narvik kommune i Nordland. Søndre Bukkevannet har tilløp fra Nordre Bukkevatnet gjennom ei kort elv, og utløp til Geitvatnet i vest via en naturlig kanal.
Sandabborer
Sandabborer er en familie av abborfisker. De forekommer naturlig i det indopasifiske området, men arten Sillago sihama har nå også spredt seg til Middelhavet gjennom Suezkanalen. Det fiskes mye etter sandabborer, særlig i Japan og på Filippinene.
158 Koronis
158 Koronis er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Koronis. Den ble oppdaga den 4. januar 1876 av Viktor Knorre fra Berliner Sternwarte i Berlin. Koronis er navnet på flere kvinneskikkelser i gresk mytologi.
Iran under Sommer-OL 2008
Iran under Sommer-OL 2008. Femtifire sportsutøvere, 51 menn og tre kvinner fra Iran deltok i tretten grener under Sommer-OL 2008 i Beijing. Iran kom på delt 51.-plass med en gull- og en bronsemedalje. Roeren Homa Hosseini var Irans flaggbærer under åpningsseremonien.
Lillevann
Lillevann er et tjern i Voksenåsen i Oslo. Bekken fra Lillevann renner videre mot Bogstadvannet via Strømsdammen.
Saarijärvi
Saarijärvi er en finsk by og kommune i landskapet Mellersta Finland. Kommunen har, etter at den ble slått sammen med Pylkönmäki 1. januar 2009, cirka 10 700 innbyggere og et areal på 1 030,48 km² hvorav 145,06 km² er vann. Saarijärvi er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Kannonkoski, Karstula, Multia, Soini, Uurainen, Etseri og Äänekoski.
Norges Røde Kors Hjelpekorps Fortjenstmedalje
Norges Røde Kors Hjelpekorps Fortjenstmedalje er en medalje innstiftet i september 1949 av Norges Røde Kors Hjelpekorps og tildeles personer som har gjort en langvarig og betydningsfull innsats for organisasjonen. Medaljen er én av tre medaljer i Norges Røde Kors og rangerer etter Norges Røde Kors Hederstegn og Norges Røde Kors Fortjenstmedalje.
Utforming
Norges Røde Kors Hjelpekorps Fortjenstmedalje er gjort i sølv, er rund og har en diameter på 31 mm. Avers bærer i midten emblemet for Norges Røde Kors Hjelpekorps, et rødt likearmet såkalt gresk kors på en hvit skive satt i en trekant. Emblemet er satt på en eikekrans. Omskriften «NORGES RØDE KORS HJELPEKORPS FORTJENSTMEDALJE» er plassert langs kanten. Reversen har en laurbærkrans. Medaljen er opphengt i et hvitt bånd med to smale røde striper nær hver kant.
Tildeling
I henhold til statuttene tildeles medaljen "som påskjønnelse for betydningsfullt og langvarig arbeid, eller for en spesiell innsats i hjelpekorpsene.
Forslag om tildeling behandles av en komité for æresbevisninger oppnevnt av landsstyret i Norges Røde Kors. Endelig innstilling foretas av landsrådet i Røde Kors Hjelpekorps.
Inntil 1991 var Norges Røde Kors Hjelpekorps Fortjenstmedalje tildelt omkring 200 personer. Ved tildeling i 2015 ble det opplyst at det er foretatt tildeling til to personer de foregående ti år. 15 personer var da siden 1953 tildelt medaljen.
Pycina zamba
Utseende
En stor og kraftig sommerfugl med noe flikete vinger. Arten ligner overflatisk på en stor admiral (Vanessa atalanta). På oversiden er den farget i svart, rødt og hvitt. Undersiden av forvingen er rød ved roten, med et bredt, svart skråbånd i midten, utenfor dette mørkbrun med noen hvite flekker som danner et krumt bånd, bakvingen er brunspraglete med noen små øyeflekker.
Levevis
Arten lever for det meste oppe i trekronene. Larvene utvikler seg på planteslekten Urrera.
Utbredelse
Arten er utbredt i Sør-Amerika.
Systematisk inndeling
Artens plassering innen Nymphalinae er usikker. Muligens bør den regnes til gruppen Coeini, eventuelt til Nymphalini. Noen inndelinger opererer med en art til i slekten, Pycina zelys, andre regner denne som en underart av P. zamba.
Rosegarden
Rosegarden er et fritt DAW-program utviklet for GNU/Linux med ALSA og KDE. Det fungerer som en audio og MIDI sequencer, med notasjon, musikk-komposisjon og redigerings-verktøy. Det er tenkt som en fri erstatning for applikasjoner som Cubase.
Rosegarden har ingen innebygd software synthesizer, så det forutsetter en hardware MIDI synthesizer, en soft-synthesizer slik som FluidSynth eller TiMidity++, eller en synthesizer plugin for å lage noen lyd fra MIDI-komposisjoner. De seneste versjonene av Rosegarden støtter DSSI software synthesizer plugin interface, og kan bruke noen Windows VST plugins gjennom en adapter.
Det nåværende Rosegarden-programmet ble opprinnelig kalt Rosegarden-4, for å skille det fra et tidligere program av de samme utviklerne kalt Rosegarden 2.1. Rosegarden 2.1 er svært begrenset, men fungerer stabilt på en bred varietet av Unix-lignende operativsystem og andre plattformer som OpenVMS. I motsetning kjører Rosegarden-4, fordi det benytter Linux ALSA-systemet, bare i svært begrenset grad på ikke GNU/Linux baserte system. .
Rosegarden-prosjektet ble startet i 1993 ved Universitetet i Bath. Rosegarden 2.1 ble utgitt under GPL i 1997; Rosegarden-4 begynte i april 2000. Versjon 1.0 ble utgitt den 14. februar, 2005 og versjon 1.2.4 den 14. juli, 2006.
Rosegardens hovedutviklere er Chris Cannam, Richard Bown og Guillaume Laurent.
Konstantin Rokossovskij
Konstantin Konstantinovitsj Rokossovskij (født 21. desember 1896 i Warszawa i Kongress-Polen eller Velikije Luki, død 3. august 1968 i Moskva) var en russisk offiser av polsk adelig avstamning (Szlachta).
Bakgrunn
Konstantin Rokossovskij var sønn av en polsk jernbanearbeider og en lærerinne av lavadelig russisk byrd. Det er strid mellom kildene om han ble født i Warszawa eller kanskje i Velikije Luki i Russland.
Militær
Det er derimot uomstridt at han i 1914 gikk med som frivillig i Den keiserlige russiske hær og deltok i første verdenskrig. Ved tiden for den russiske revolusjon gikk han med i bolsjevikpartiet og i 1919 i Den røde armé.
I 1940 ble han uten nærmere forklaring gjeninnsatt som sjef for et armékorps i Kyiv-regionen.
Etter operasjon Barbarossa og videre under andre verdenskrig hadde han en rekke sentrale kommandoer, både i forbindelse med slaget om Stalingrad hvor han ledet Don-styrkene som stod for innringingen av de tyske styrkene, slaget ved Kursk, fram til gjenerobringen av Kyiv.
Under Warszawaoppstanden var det Rokossovskijs styrker som ble beordret om å stoppe framrykkingen og ikke assistere opprøret mot de tyske okkupantene. Det er ikke kjent hva han tenke om å ikke kunne assistere opprøret i sin oppvekstby, men da han ble intervjuet av den polskfødte, britiske reporteren Alexander Werth da oppstanden raste på sitt verste, viste han liten sympati for oppstanden. På spørsmål om hvorfor ikke britiske fly fikk lande på østsiden av Warszawa, svarte han at det ikke var aktuelt med «alskens britiske fly svevende rundt her nå».
I krigens avslutning ledet han en av de tre arméene under slaget om Berlin.
Fylkesvei 5348
Fylkesvei 5348 (Fv5348) går mellom Nordnes og Torgalmenningen i Bergen kommune.
Hele traséen: Starvhusgaten – Markeveien – Klostergaten – Klosteret – Haugeveien – Nordnesbakken – Nordnesgaten – Strandgaten – C. Sundts Gate
Tidligere (2013) fortsatte veien over Torgalmenningen og gjennom Starvhusgaten til Olav Kyrres gate.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 270 (Hordaland).
Toivakka
Toivakka er en finsk kommune i landskapet Mellersta Finland. Kommunen har cirka 4 700 innbyggere og et areal på 413,94 km² hvorav 48,44 km² er vann. Toivakka er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Joutsa, Jyväskylä, Muurame, Laukas, Hankasalmi og Kangasniemi.
Bjarte Hjelmeland
Bjarte Hjelmeland (født 1970) er en norsk skuespiller, regissør, teatersjef og sanger. Han var teatersjef ved Den Nationale Scene fra 2008 til 2012 og ved Christiania Theater siden 2022. Han har hatt et lengre ansettelsesforhold ved Nationaltheatret.
Teater
Ved Nationaltheatret har han blant annet hatt tittelrollen i Jeppe på Bjerget, Mack the Knife i Tolvskillingsoperaen og monologen Natt rett før skogene. Ved sistnevnte stykke var scenen byttet ut med en bytrikk.
Ved Den Nationale Scene har han spilt Vilegeschrei i Den stundesløse, Henrik i Mascarade og Albin i La cage aux folles. Andre roller som kan nevnes er Che i Evita, Freddy Benson i Svindlere med stil ved Chateau Neuf, Erasmus i Absolutt Holberg på Grønnegårds Teater i København, tittelrollen i Peer Gynt (som ble spilt foran Keopspyramiden og Sphinxen i Egypt), hovedrollen i Kirsebærtreet blomstrer i mai av Arthur Johansen (som ble spesialskrevet til fredsjubileet i 1995) og enmannsforestillingene Helt besatt og Gu kor gøy. Fra 1996 til 1998 var han med i den kunstnerisk ledelsen ved Torshov-teatret, der han markerte seg i tittelrollen i Tracy Letts' Killer Joe og som Sebastian Bliss i Oppvokst i fangenskap – av Nicky Silver.
Han har også vært instruktør for flere oppsetninger ved en rekke forskjellige scener. Blant annet stykker som Vaginamonologene, Den syngende Frøken Detektiv, Snarvei to heaven, The End, Flammefjes, Da Hilde ble 50, Kunst, Jakten på ærligheten, Alt om min mor og Otto Jespersen-showet O.J. – Fremad i alle retninger.
Fra 2008 til 2012 var Hjelmeland teatersjef for Den Nationale Scene i Bergen.
Hjelmeland har vunnet flere priser. Han vant Komiprisen 2011 i klassen årets mannlige artist revy eller scene for innsatsen i La cage aux falles, Komiprisen 2016 i klassen årets mannlige scenekomiker for forestillingen I lånte fjær. Han ble tildelt Per Aabels ærespris i 1995, Radioteatrets Blå Fugl i 2000 (for tittelrollen i Ibsens Brand), Aase Byes legat i 2004 og Leif Justers ærespris i 2015.
I 2022 ble Hjelmeland teatersjef på Christiania Theater.
Film og TV
Hjelmeland har medvirket i over 30 film og TV-produksjoner. Han var opprørsk paneldeltaker i den aller første sesongen av Mandagsklubben på TVNorge. Det var i Mandagsklubben i 1996–1997 at han ble et kjent fjes for nordmenn flest. Programmet ble foreløpig nedlagt etter han tilsynelatende urinerte på bladet Se og Hør. I 2014 var han dommer i Norske talenter på TV2.
Musikk
Hjelmeland har hatt sitt eget countryband og med jevne mellomrom har gjort opptredener. I 2008 utgav CDn Bjarte Hjelmeland, som er et melodiøs countryalbum innspilt i Nashville.
Annet
Hjelmeland sto frem som homofil på midten av 80-tallet.
I 2009 kåret Bergensavisen ham til årets bergenser.
159 Aemilia
159 Aemilia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 26. januar 1876 av Paul-Pierre Henry fra Observatoire de Paris i Paris. Den er trolig oppkalt etter Via Aemilia, den romerske veien mellom Piacenza og Rimini, som igjen har navn etter slekten Aemilius.
160 Una
160 Una er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 20. februar 1876 av Christian Heinrich Friedrich Peters fra Litchfield Observatory i Clinton, New York. Den er oppkalt etter en skikkelse i The Faerie Queene av Edmund Spenser.
NT
NT og nT kan referere til
Aviser i Finnmark
Aviser i Finnmark er en oversikt over tidligere og nåværende aviser i Finnmark fylke.
Nåværende
Aviser som gis ut i dag, samt disses forgjengere. Nåværende titler er uthevet.
Umeå universitet
Universitetet er organisert i fire fakulteter som til sammen har ansvaret for et 50-tall institusjoner, et 20-tall sentre samt åtte høyskoler, der de siste tilskuddene er Lärarhögskolan (2008/2009), Arkitekthögskolan (2009), og Idrottshögskolan (2013). Totalt ble det i 2012 tatt opp drøyt 34 000 personer for studier (tilsvarer drøyt 17 000 helårstudieplasser), hvorav nærmere 1 300 driver studier på forskernivå. Det ble i 2012 avlagt totalt 4 063 eksamener, inklusive magister- og masternivå.
Selv om Umeå universitet også driver undervisning i Kiruna, Lycksele, Skellefteå og Örnsköldsvik – med utbygde campus på de to sistenevnte stedene – er det et hovedtrekk at de aller fleste av universitetets utdanninger og forskningssentre er samlet rundt Campus Umeå. En viss endring ble gjort i 2009 med prosjektet Konstnärligt campus i sentrum av Umeå, der Designhögskolan og Konsthögskolan fra høsten 2010 har fått selskap av den nye arkitektutdanningen. Våren 2012 flyttet også Bildmuseet dit, samtidig som HUMlab etablerte en filial, kalt HUMlab-X. Konstnärligt campus ble innviet i mai 2012.
Historie
Allerede på begynnelsen av 1900-tallet var det diskusjoner om å opprette en høyskole i Norrland. Bak diskusjonen lå det faktum at utdanningsnivået hos befolkningen i Norrland var forholdsvis lavt, og at det var stor mangel på blant annet leger, lærere og jurister i landsdelen.
Spørsmålet ble aktualisert i Riksdagen i 1946 då Umeåbon og riksdagsmannen Gösta Skoglund foreslo en utredning av høyskolespørsmålet. I hvilken by en eventuell høyskole skulle lokaliseres var på det tidspunktet uklart, men de to hovedkandidatene var fra første stund Härnösand og Umeå.
Forslaget ble avslått, og samme skjebne møtte forslaget som kom i 1947 om å legge et rikssykehus med tilhørende tannlegeutdanning til Umeå. Til forslagets fordel talte dog den store mangelen på tannleger i Nord-Sverige. Tilbakeslagene til tross, det energiske arbeidet fra Umeåvenner styrket Umeås stilling som hovedkandidat blant de byer som konkurrerte om å få det første universitetet i Norrland. En avgjørende fordel for Umeå var beslutningen som ble fattet i 1951 om å legge et vitenskapelig bibliotek til Umeå med rett til «det femte exemplaret» av alt som ble trykket i Sverige. Biblioteksforholdene som tidligere hadde vært en bakdel med Umeå ble nå en stor fordel når man på nytt tok opp spørsmålet om medisin- og tannlegeutdanning i byen.
I 1956 fikk til slutt Umeå en odontologisk klinikk i form av Tandläkarinstitutet i Umeå (en filial av Tandläkarhögskolan i Stockholm) og arbeidet startet med en gang opp med lokaler til studentforeningen og bygging av studentboliger. Deretter var det en naturlig utvikling at Umeå også ble tildelt legeutdannelse i 1957. Da den Medicinska högskolan i Umeå, som ble grunnlagt i 1958, og startet undervisningen vårterminen 1959 med legeutdannelsens kliniske del ) med vitenskapelig bibliotek, tannlege- og legestudier vel var i drift var opprettelsen av Umeå universitet kun et tidsspørsmål. Riksdagen vedtok forslaget i 1963, i 1963 ble Umeå universitetsbibliotek opprettet og i 1965 ble Sveriges femte universitet innviet av kong Gustaf VI Adolf.
Da universitetet ble opprettet i 1964 gikk Medicinska högskolan og Tandläkarhögskolan (som i 1963 hadde blitt en selvstendig høyskole) inn i universitet i form av hvert sitt fakultet. I 1999 ble det daværende odontologiske fakultetet innlemmet som en institusjon i et nytt medisinsk-odontologisk fakultet, som i 2004 byttet navn til Medicinska fakulteten.
Kunsten på campus
I forbindelse med utformingen av universitetsområdet ble det i 1967 utlyst to riksdekkende kunstkonkurranser. I den ene, som gjaldt en skulptur med sentral utendørs plassering ble førstepremien delt mellom to unge kunstnere; Roland Haeberlein ("Björkbock") og Ernst Nordin, hvis forslag ble utført i 1969; siden da har hans skulptur Norra skenet blitt et symbol for universitetet. Norra skenet ble opprinnelig reist straks nord for Förvaltningshuset, men for å gi plass til det nye Lärarutbildningshuset ble den i 1995 flyttet til sin nåværende plass ved Universitetsdammen.
Den andre konkurransen gjaldt et muralt kunstverk på den lange veggen som omgir forelesningsalene mellom Samhällsvetarhuset og Universitetsbiblioteket. Her fikk et forslag av Anders Österlin førstepremie, men etter interne diskusjoner besluttet juryen å i stedet gi oppdraget til Lage Lindell, som ikke hadde deltatt i konkurransen. Lindells verk, som ble ferdigstilt 1970–1972, ble innledningsvis kritisert av visse studentgrupper for å ikke være politisk, men har med tiden blitt høyt verdsatt. Da den tidligere forelesningssalsrotunden ble bygget om i 2007–2008 – taket ble forhøyet, fasadene glasskledd og en kafé ble plassert på toppen av forelesningssalene – fikk den nyrenoverte bygningen således navnet Lindellhallen.
Rektorer
Som første rektor ble professor og overlege ved regionsykehusets radioterapi-klinikk (nå onkologisk klinikk), Lars-Gunnar Larsson utnevnt. Fram til i dag har universitetet blitt ledet av syv forskjellige ordinære rektorer:
(Mellom oktober 1998 og juli 1999 fungerte Jan-Olof Kellerth som midlertidig rektor.)
Organisasjon
Universitetets høyeste organ er universitetsstyret, som består av åtte medlemmer oppnevnt av regjeringen, samt rektor og tre representanter hver for henholdsvis lærere og studenter. Universitetets daglig virksamhet ledes av en rektor, en prorektor, to viserektorer, en universitetsdirektør samt en forvaltningssjef.
Under forvaltningssjefen ligger de ulike forvaltningsenhetene. Disse har som oppgave å utvikle og forvalte universitetets ulike ressurser. Blant forvaltningsenhetene er for eksempel IT (som blant annet innbefatter Umeå universitets datasentral), Studentcentrum, informasjonsenheten med flere. For utdanning og forskning er de respektive fakultet, som er en felles organisatorisk enhet for nærbeslektede emner, ansvarlige. Ved Umeå universitet er det fire fakulteter: humanistisk, medisinsk, samfunnsvitenskapelig samt teknisk-naturvitenskapelig (fakultetet for lærerutdanning ble ved årsskiftet 2008/2009 erstattet av Umeå School of Education som den 1. januar 2012 ble til Lärarhögskolan vid Umeå universitet. De ulike fakultetenes virksomhet ledes av dekanus.
Fakultetets besluttende organ er fakultetsnemnda, som har ansvaret for grunnutdanning, forskerutdanning og forskning innen sine respektive vitenskapsområder. Minst tre medlemmer i fakultetsnemnda skal være studenter.
Innen hvert fakultet finnes et antall institusjoner, som driver utdanning og forskning innen sitt emne, for eksempel fysikk, historie eller molekylærbiologi.
Umeå universitetsbibliotek
I Umeå finnes også Norrlands største vitenskapelige bibliotek, Umeå universitetsbibliotek (UmUB). Biblioteket er i første rekke til for universitetets ansatte og studenter, men er også åpent for allmennheten. UmUB har ca 110 ansatte fordelt på Universitetsbiblioteket (UB), Medicinska biblioteket (MB), Forskningsarkivet samt UB Campus Örnsköldsvik.
Campus
Umeå universitets opprinnelige campus på universitetsområdet er bygd etter nordamerikansk modell, men planmessig også inspirert av universitetet i Århus, Danmark, som er bygd rundt en sentral park med en stor dam i midten.
De aller fleste utdanninger og bygninger ligger samlet innen gangavstand med Universumhuset i sentrum. I utkanten av området ligger også Sveriges lantbruksuniversitets bygning, IKSU sportssenter samt Uminovas lokaler som i første rekke huser knoppskytingsbedrifter fra Umeå universitet. Innen gangavstand ligger også Norrlands universitetssjukhus med sine bygninger.
Umeå universitet på andre steder
Siden noen år tilbake driver Umeå universitet utdanning også ved Campus Skellefteå, Skellefteå og Campus Örnsköldsvik, Örnsköldsvik, samt i Lycksele, Kiruna og en mengde andre studiesteder.
Konstnärligt campus
Sommeren 2009 startet oppbyggingen av Konstnärligt campus på det området ved Umeälven nær sentrum av Umeå der Designhögskolan og Konsthögskolan har vært lokalisert siden de ble innviet på slutten av 1980-tallet. Høsten 2010 ble den nye Arkitekthögskolan innviet, og i løpet av våren 2012 ble nye lokaler for Bildmuseet, Konsthögskolan og en filial av Humlab ferdigstilt.
Kultur på campus
En satsing som startet i 2003 er Kultur på campus, som har til hensikt å gi ansatte og studenter ved Campus Umeå tilgang til kulturopplevelser, uten kostnad, hver uke. Prosjektet inngår nå også i Umeås satsing under kulturhovedstadsåret 2014.
Studentliv
På Campus Umeå, Konstnärligt campus, Campus Skellefteå og Campus Örnsköldsvik er det mange tilbud til studentene; studentnasjoner for studenter fra de respektive steder, studentting, foreninger, spex (et slags amatørteater), kor, idrett og fester. Studentlivet ved Umeå universitet er livlig, men ofte mindre bundet til tradisjoner enn på visse andre studentsteder, og ikke nødvendigvis isolert fra det øvrige tilbudet i Umeå, Skellefteå og Örnsköldsvik. Studenter har for eksempel fra starten på 1980-tallet vært engasjert i kulturforeningen Humlan, som driver mengder av prosjekt og står bak musikkfestivaler som Umeå Open.
Studentnasjoner
Samtlige nasjoner, bortsett fra Finlandssvenska Nationen, Gästrike Hälsinge Dala Nation og Övre Norrlands Nation, er for tiden hvilende. Yttre Rymdens Nation er en nasjon som ikke ligger under Nationernas Förbund noe som er et krav for å få være en studentnasjon ved Umeå universitet.
Kovvannet
Kovvannet (nordsamisk: Buođgajávri) er en innsjø i Alta kommune i Troms og Finnmark. Vatnet er hovedmagasin for Kåven kraftverk.
Gustaaf Schlegel
Gustaaf Schlegel (født 30. september 1840 i Oegstgeest i Nederland, død 15. oktober 1903 i Leiden) var en nederlandsk sinolog.
Gustaaf Schlegel begynte å lære seg kinesisk allerede i ni års alder. Han fikk et studiestipend i 1854 på betingelse av at han etterpå trådte inn i statens tjeneste.
Han virket så som kinesisktolk i Batavia på Java fra 1862 til 1872.
Han fikk doktorgrad fra Universitetet i Jena med arbeidet Chinesische Bräuche und Spiele in Europa.
I 1877 ble han professor ved universitetet i Leiden, i en lærestol i kinesisk som ble opprettet for ham. Han var en produktiv forfatter innen mange områder innen sinologien, men det vitenskapelige utbytte av hans forfatterskap led til tider under metodemangler og en trang til å begi seg ut i spekulasjoner. Han grunnla og redigerte sammen med Henri Cordier det sentrale sinologiske tidsskrift T'oung Pao (1890), og utgav en nederlandsk-kinesisk ordbok.
GT
GT og Gt kan sikte til flere ting:
Audaghost
Audaghost (arab.  أوداغوست, fr. Aoudaghost) (også kjent som Tegdaoust) var en større by i Vest-Afrika i middelalderen og lå i dagens sørøstlige Mauritania. Byen ble grunnlagt rundt det 5. århundre f.Kr. som et kommersielt sentrum i den sørlige enden av de transsahariske handelsveiene. Befolkningen besto for det meste av berbere, som i tillegg til handel stort sett livnærte seg ved sauehold og håndverk, jordbruket var meget beskjedent. De viktigste varene som gikk gjennom Audaghost var salt, som var en stor mangelvare i de mer utviklede jordbrukssamfunnene ved Niger-floden, samt kobber fra Nord-Afrika. Disse varene ble ofte betalt med gull, som det fantes mye av i skogsområdene lenger sør.