cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pontiac Trans Am
Pontiac Trans Am (produsert 1969 til 2002) er en amerikansk sportsbil som ble produsert av Pontiac. Bilen er en Pontiac Firebird med «Transam pakke», det vil si en mere luksuriøs bil enn en standard Firebird. På slang sies det Transam, selv om dette kun er en utstyrspakke levert av Pontiac på en Firebird. Bilen Transam er oppkalt etter Transam kuppen, men hadde helt til i 1984 for stor motor for å kunne delta. Bilen ble de første årene levert med en V8 på 6,6 liter, eller 400 kubikktommer. I 1969 ble det ikke produsert mange biler med Transam pakke, kun 697 stk., alle med 345 hk. Utstyret som vises utvendig på 1969 er doble scoop fremst på panseret (lenger frem enn på Formula 400-utgaven), spoiler på koffertluken og utbygde falske luftinntak på fremskjermene (også de større enn på Formula 400-utgaven) og en «leppe» (spoiler) under steinbrettet framme. Bilene ble levert med topp moderne Goodyear dekk. Bilen presterte 14,1 sek. på 1/4 miles, eller 402 meter og 103 miles/h i slutthastighet, og 5,7 sek 0-60 mils/h. Innvendig ble det levert det samme utstyret i både standard Firebird, Espirit og Formula 400.
HTC HD Mini
HTC HD Mini er en Windows Mobile-basert mobiltelefon fra HTC. Den kom i salg i Norge i april 2010, og omtales gjerne som «lillebror» til HTC HD2.
Den har kapasitiv berøringsskjerm på 3,2 tommer. Menysystemet er HTCs brukergrensesnitt Sense, og kameraet er på 5 megapiksler.
Pontiac Trans Am
1977-modellen av Trans Am ble produsert i ca. 400 000 eksemplarer. Den hadde om lag 420 hk og bakhjulstrekk. Dette var også den første fabrikk-lakkerte bilen med sort og gull tema.
I 1984 (1500 produserte) kom Transam med 305 motor på 190 hk og Recaroseter, men da med katalysator og obligatorisk blyfri bensin. I 1989 (20-årsjubileum) kom den eneste serieproduserte bilen som var godkjent av Transam kuppen. Den trengte ingen modifikasjoner, det var bare å ta den med på banen og kjøre. Tre av dem ble brukt i løp. Bilen var da utstyrt med en turboladet 3,8 liters V6 som var oppgitt til 250 hk. Det er den raskeste av alle Transam som er produsert. Den gjorde 0–60 miles/h på 4,6 sek. og kjører kvartmilen på lave 13 sek, som er raskere enn en Corvette. Men den var dyr og kostet da 41 000 USD, og ble ikke akkurat noen bestselger.
Pontiac Trans Am har vært med i en rekke filmer, som Old school og Rocky II, men er kanskje best kjent fra Smokey and the Bandit-filmene, samt tv-serien Knight Rider med David Hasselhoff.
Annette Bjelkevik
Annette Bjelkevik (født 12. mai 1978 i Myra, Arendal) er en norsk tidligere skøyteløper. Hun representerte Arendal Skøiteklub som aktiv løper.
Hun var tatt ut i Norges tropp til OL 2006 i Torino. Søsteren Hedvig var også i troppen. Også hennes andre søster Silje var aktiv på skøyter og fikk med seg medaljer fra norgesmesterskap på skøyter.
Internasjonale mesterskap
Olympiske leker (Vinter) deltatt i ett OL ved 3 konkurranser.
Allround-VM på skøyter deltatt tre ganger.
Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i 2 VM ved 3 konkurranser.
EM på skøyter deltatt i 6 EM.
Junior-VM på skøyter deltatt i 2 VM ved 2 konkurranser.
Sammenlagt i Verdenscupen
Sort-markert rubrikk = Ikke avholdt konkurranser for sesongen.
– = ikke deltatt på distansen for nevnte sesong.
Tor Arne Lau-Henriksen
Tor Arne Lau-Henriksen (født 22. februar 1974, død 23. juli 2007) var en norsk hæroffiser, løytnant i Kavaleriet og spesialjeger i FSK-HJK.
Annette Bjelkevik
Sammenlagt i Verdenscupen
0 = ikke samlet poeng under nevnte sesong, men deltatt.
Tor Arne Lau-Henriksen
Lau-Henriksen vokste opp i Rørvik i Nord-Trøndelag, men flyttet senere til Hedmark, hvor han bodde med sin kone og datter.
Annette Bjelkevik
Trivia
Under Enkeltdistanse-NM 2003 på Geithus gikk søsken-trioen bort og tok alle medaljene på 1500m for damer med Annette på toppen av pallen og med Hedvig på sølvplass og da med Silje på bronse-plass. Dette var første gang dette skjedde i et senior-norgesmesterskap i hurtigløp på skøyter.
Tor Arne Lau-Henriksen
Dødsfallet
Under tjeneste i Afghanistan ble Lau-Henriksen drept i en skuddveksling i Lowgar-provinsen 23. juli 2007. Norske soldater var på rekognoseringsoppdrag sammen med afghanske styrker da de ble beskutt. Tor Arne Lau-Henriksen ble skutt på kloss hold av én eller flere ukjente. Lau-Henriksen ble den første soldat fra FSK-HJK som falt i strid.
Hasundgot Stadion
Hasundgot Stadion er hjemmebanen til Hasundgot IL. Banen ligger midt mellom Gjerdsbakk og Sundgotmarka i Ulstein kommune og er bygget på et myrområde tidlig på 80-tallet. I tillegg til hjemmelagets kamper ble stadionet brukt som treningsbane for IL Hødd, spesielt den siste sesongen de var i Tippeligaen.
Tilskuerrekorden er ukjent, men da Hasundgot var i 3. og 4. divisjon på 80- og 90-tallet var det flere hundre tilskuere på hjemmekampene.
Tor Arne Lau-Henriksen
Utmerkelser
Løytnant Lau-Henriksen ble den første nordmannen som fikk tildelt Militærkorset. Han mottok medaljen «for eksepsjonell bragd». Lau-Henriksen var også dekorert med Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner, Forsvarets operasjonsmedalje for Afghanistan, NATO-medaljen for Afghanistan og NATO-medaljen for Kosovo. Han ble etter sin død hedret med Forsvarets medalje for falne i strid.
Lau-Henriksen ble kåret til «Årets navn» av leserne i avisen VG, den 21. desember 2007, for sin innsats i Afghanistan. Prisen bestod av statuetten «Blomstergutten» laget av kunstneren Nils Aas.
Fylkesvei 731 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 731 i de følgende fylkene:
The Amazing Race Australia 1
The Amazing Race Australia 1 var den første sesongen av den australske realityserien . Serien er basert på den amerikanske serien The Amazing Race. Den første sesongen fulgte elleve lag, alle bestående av to personer med en eksisterende relasjon, i et kappløp rundt om i verden. Hovedpremien i konkurransen er 250 000 AUD. var programleder for den første sesongen.
Sesongen hadde premiere 16. mai 2011.
Surferne og bestevennene Tyler Atkins og Nathan Jolliffe vant den første sesongen av The Amazing Race Australia.
Produksjon
Den første sesongen av The Amazing Race Australia strakk seg 50 000 km gjennom elleve land på fire kontinenter i løpet av 24 dager. Innspillingen av den første sesongen startet 5. november og avsluttet 29. november 2010. Indonesia, Sør-Afrika, Tsjekkia og Israel var noen av landene som ble besøkt. Indonesia hadde på det tidspunktet ikke blitt besøkt av den amerikanske versjonen, men ble besøkt i den nittende sesongen. Israel har enda ikke blitt besøkt av den amerikanske versjonen.
Under etappen i Vietnam, ble rutemarkørene farget gul og grønn istedenfor gul og rød. Dette ble gjort for å unngå å bli forvekslet med flagget til den tidligere staten Sør-Vietnam.
Den syvende etappen, var en dobbeletappe, med to Veivalg og to Veisperringer.
Cast
Søknadsfristen for den første sesongen endte 17. september 2010. Søkerne måtte ha statsborgerskap eller permanent oppholdstillatelse i Australia. Opprinnelig var aldersgrensen for å søke satt til 18 år, men på grunn av forsikringssaker i utlandet, ble aldersgrensen hevet til 21 år.
Casten inkluderte gifte entreprenører, bønder, venner med egyptisk herkomst, modeller og gjenforente søstre. Nathan, som reiste sammen med Tyler, er kjæreste med Miss Australia 2006, Erin McNaught. Renae kom på andreplass i Miss Australia 2010. Ryot og Liberty er bror og søster til komikeren Rebel Wilson.
Nathan deltok i den andre sesongen av Celebrity Apprentice Australia, der han kom på andreplass. Han klarte å samle inn A$80 000 til organisasjonen Epilepsy Australia.
Markedsføring
Canon, National Australia Bank, Honda, Vodafone og Gloria Jean's var noen av sponsorene for den første sesongen av The Amazing Race Australia. The Amazing Race Australia hadde også en app for Android, iPhone og BlackBerry der brukerne kunne følge lagene og se episodene.
Resultat
Følgende lag deltok i kappløpet, med deres relasjon på det tidspunktet innspillingen foregikk.
Premier
Premien for hver etappe ble gitt til laget som vant etappen.
Etappe 1 (Australia → Indonesia)
I sesongens første Veisperring, måtte et lagmedlem klatre opp en av Melbourne Cricket Grounds seks lystårn. Deretter måtte de rappellere 75 meter ned igjen for å få neste ledetråd. I sesongens første Veivalg, måtte lagene velge mellom Cash (Kontant) eller Carry (Bære). I begge oppgavene, måtte lagene dra til Mandalika-markedet. I Cash, måtte lagene lage og selge 15 skåler med den lokale, tradisjonelle retten bakso for minst 5 000 indonesiske rupiah. Når de hadde solgt 15 skåler, fikk de neste ledetråd. I Carry, måtte lagene finne en merket bod. Der måtte de ta med seg tradisjonelle råvarer, og bære dem på hodet til en annen merket bod inne på det samme markedet, uten å miste det. Hvis de mistet det, måtte de tilbake til start. Når de hadde klart det, fikk de neste ledetråd.
Tilleggsoppgaver:
Etappe 2 (Indonesia → Vietnam)
I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Carry Fowl (Bære fugl) eller Carabou (Vannbøffel). I Carry Fowl, måtte lagene måtte lagene samle tyve levende høns og bære dem, på den tradisjonelle måten - over skulderen, til en merket bod ved den nærliggende markedet. Når hønsene var levert, fikk de neste ledetråd. I Carabou, måtte lagene velge en merket jorde og lede en vannbøffel rundt på jordet mens de pløyde etter et nedgravd tau med deres neste ledetråd på. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem hente syv mynter, som representerte de syv keiserne under Nguyen-dynastiet i Vietnam, ved graven til Minh Mạng og bringe dem tilbake til keiser Khải Địnhs gravkammer. Der måtte de plassere myntene i riktig rekkefølge, etter hvor lenge de regjerte. Når de hadde plassert myntene i riktig rekkefølge, fikk de neste ledetråd.
Tilleggsopplysning:
Tilleggsoppgaver:
Etappe 3 (Vietnam → Kina)
Tilleggsoppgaver:
Etappe 4 (Kina → Sør-Afrika)
I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Smash (Knuse) eller Bash (Slag). I begge Veivalgsoppgavene, måtte lagene kjøre til Kragga Kamma nasjonalpark. I Smash, måtte lagene, fra en avstand, kaste en tradisjonell, sørafrikansk klubbe kalt knobkierie på fire vaser som hang i luften. Når de hadde truffet og knust vasene, fikk de neste ledetråd. I Bash, måtte lagene bygge en stor sjiraffmater, ved hjelp av utdelt verktøy og materialer. Hvis materen var blitt bygd etter forvalterens preferanser, ville han gi dem neste ledetråd. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem gjennomføre verdens høyeste strikkhopp fra Bloukrans Bridge, fra en høyde på 216 meter, for å få neste ledetråd.
French Open 1979
French Open 1979 ble spilt i mai på Roland Garros-stadion i Paris og er en tennis-turnering på grus. Björn Borg vant singleturneringen for herrer for fjerde gang og Chris Evert-Lloyd vant sin tredje singletittel for damer. Brødreparet Sandy og Gene Mayer vant doubletittelen for herrer. Wendy Turnbull som tapte damefinalen i single vant både double- og mixeddoubleturneringen sammen med henholdsvis Betty Stöve og Bob Hewitt.
The Amazing Race Australia 1
Etappe 4 (Kina → Sør-Afrika)
Tilleggsopplysning:
Tilleggsoppgaver:
Etappe 5 (Sør-Afrika)
I denne etappens Veisperring, måtte lagene dra til Melkboss Flystripe ved Melkbosstrand. Der måtte et lagmedlem gjennomføre et tandem fallskjermhopp fra 9 000 fots (2 700 meter) høyde. Det lagmedlemmet som ikke gjorde oppgaven, måtte veilede dem til landingsplassen ved hjelp av bluss. Når hoppet var gjennomført, ville instruktøren gi dem neste ledetråd. I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Guns (Pistoler) eller Rosé. I Guns, måtte lagene dra til Valley Pistolklubb. Der måtte de, ved hjelp av pistol, skyte ni bevegelige leirfliser. Når flisene var blitt utslettet, fikk de neste ledetråd. I Rosé, måtte lagene bære et stort vinfat til vingården Nelson's Creek Wine Estate. Så måtte de fylle tønnen til randen med rosévin for å få neste ledetråd.
Etappe 6 (Sør-Afrika → Nederland → Tsjekkia)
I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Chivalry (Ridderlighet) eller Delivery (Levering). I Chivalry, måtte lagene ta på seg full rustning, og deretter finne en mystisk mann med en nøkkel. Når de hadde fått en nøkkel av han, måtte de lete langs torget i gamlebyen etter en «jomfru i nød» (som satt på balkongen ved U Prince Hotel). Når de hadde funnet henne, måtte de knyte en nøkkel til et tau, som «jomfruen» ville bytte mot neste ledetråd. I Delivery, måtte lagene bære en ung prinsesse i en bærestol fra St. Agnes-klosteret til Narodni Galerie for å få neste ledetråd. I denne etappens Veisperring, måtte lagene dra til et middelalderlandsby på Střelecký-øyen. Der måtte et lagmedlem skyte med pil og bue og treffe et mål to ganger i løpet av 40 skudd for å få neste ledetråd. Klarte de å treffe blink, fikk de en bonus på A$50 som de kunne bruke i kappløpet.
Tilleggsoppgaver:
Etappe 7 (Tsjekkia → Polen)
I etappens første Veivalg, måtte lagene velge mellom Stack Up (Stable opp) eller Stack In (Stappe inn). I Stack Up, måtte lagene dra til bryggeriet Pilsner Urquell. Der måtte lagene laste en palle med kasser med flasker av bryggeriets pilsnerøl. Når pallen var ferdig lastet, fikk de neste ledetråd. I Stack In, måtte lagene spise 18 tradisjonelle, tsjekkiske pølser kalt játernice, som er laget av griseslaktavfall. Når pølsene var fortært, fikk de neste ledetråd. I etappens første Veisperring, måtte et lagmedlem klatre til toppen av Vår Frues kirke, og klatre inn vinduet på toppspiren. Deretter måtte de rappellere ned til kirkegulvet, mens kirkekoret sang dem ned til deres neste ledetråd.
I etappens andre Veisperring, måtte et lagmedlem skyve en gruvevogn gjennom gruven til de nådde slutten av linjen. Så måtte de grave gjennom vognen etter krystallinske nøkler, der en av dem ville låse opp en krypt som inneholdt neste ledetråd. I etappens andre Veivalg, måtte lagene velge mellom Herd (Samle opp) eller Hoe Down (Plukke ned). I Herd, måtte lagene dra til den polske landsbygden. Der måtte de bygge en innhegning, ved hjelp av gjerder som ble gitt. Så måtte de samle minst tre sauer som var merket med rød stripe for å få neste ledetråd. I Hoe Down, måtte lagene kle seg i tradisjonelle klær og lære seg en polsk øksedans. Når dommeren var fornøyd med dansen, fikk de neste ledetråd.
Tilleggsoppgaver:
Etappe 8 (Polen → Israel)
I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem sette seg i en containertruck og kjøre den gjennom en hinderløype merket med kjegler. Til slutt måtte de rygge den på plass til sin endelige destinasjon. Hvis lagene traff en kjegle underveis, måtte de begynne på nytt. Klarte de en feilfri runde, fikk de neste ledetråd. I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Find Unseen (Finn det usette) eller Make 13 (Klar tretten). I begge Veivalgsoppgavene, måtte lagene dra til Jerusalem Beach i Tel Aviv. I Find Unseen, måtte lagene bruke en metalldetektor til å lete i et merket område etter en nøkkel som ville låse opp en kiste med deres neste ledetråd i. I Make 13, måtte lagene spille matkat, et tradisjonelt israelsk racketspill som minner om strandtennis. Lagene måtte slå ballen fram og tilbake tretten ganger uten at ballen gikk i bakken for å få neste ledetråd.
Tilleggsoppgave:
Etappe 9 (Israel)
I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem dechiffrere en melding skrevet på hebraisk i en papyrusrull som minnet om Dødehavsrullene. Meldingen ville henvise dem til neste rutemarkør i Jerusalem. I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Pilgrim's Trail (Pilegrimsveien) eller Holy Grail (Den hellige gral). I Pilgrim's Trail, måtte lagene dra til gamlebyen i Jerusalem. Der måtte de hente et trekors på 80 kg og bære den langs Via Dolorosa, som regnes som veien Jesus fulgte på vei til sin korsfestelse. Lagene måtte finne alle stasjonene langs korsveien, før de kunne levere korset på slutten av Via Dolorosa, ved Gravkirken. Når korset var levert, fikk de neste ledetråd. I Holy Grail, måtte lagene dra til Vestmuren og slutte seg til en aktiv arkeologisk utgravingssted. Lagene måtte grave opp en leirkrukke, og levere den til en mann i Davids by for å få neste ledetråd.
Tilleggsoppgaver:
Etappe 10 (Israel → Sri Lanka)
I denne etappens Veivalg, måtte lagene velge mellom Count (Telle) eller Carry (Bære). I begge Veivalgsoppgavene, måtte lagene dra til St. John's Fiskemarked. I Count, måtte lagene finne en merket bod og velge en kurv med fisk. Så måtte de telle hvor mange fisk det var i kurven. Når de hadde oppgitt riktig antall fisk, fikk de neste ledetråd. I Carry, måtte lagene bruke en trevogn til å flytte femten isblokker gjennom fiskemarkedet til en merket bod. Når de hadde levert isblokkene, uten at de var blitt ødelagt, fikk de neste ledetråd. I denne etappens Veisperring, måtte et lagmedlem bruke en profesjonell symaskin til å sy en skjorte. Når skjorten ble godkjent, fikk de neste ledetråd.
Tilleggsoppgaver:
Etappe 11 (Sri Lanka → Singapore → Australia)
I sesongens siste Veivalg, måtte lagene velge mellom Dare (Våge) eller Stair (Trapp). I begge Veivalgsoppgavene, måtte lagene dra til Marina Bay Sands. I Dare, måtte lagene krysse de to tårnene ved å gå en stram line. Når begge på laget hadde gjennomført turen, fikk de neste ledetråd. I Stair, måtte lagene bruke trappene til å gå opp til toppen av den 56-etasjers høye tårn nr. 1, hente en singaporsk suvenir. Så måtte de gå ned igjen og gå opp trappene til toppen av det andre tårnet av hotellet. Der måtte de bytte suveniren mot neste ledetråd. I sesongens siste Veisperring, måtte et lagmedlem ta flagg fra de ti landene de hadde besøkt i løpet av sesongen, og plassere dem i samme rekkefølge som de hadde besøkt dem. Når de hadde plassert riktige flagg i riktig rekkefølge, fikk de sesongens siste ledetråd.
Tilleggsoppgaver:
Neverdal
Bygda har kommunens største korps, eget idrettslag, båtforening og velforening.
Næringsliv
Neverdal hadde en Jokerbutikk som ble nedlagt i januar 2020, men ble gjenåpnet kort tid etter, da som Snarkjøp og med nye eiere. Bygda har også en kafé/pub (Svengen kafé og pub), barnehage og privat barneskole, samt ei båtforening med 66 båtplasser. Noen av kvinnene i bygda har startet eget utsalgsted av husflidsartikler, stedet heter Krambua.
Et statlig støttet avlingsprosjekt ble startet i Neverdal senhøsten 1984.
Skole
Neverdal skole, som var bygdas kommunale skole, ble nedlagt etter vinterferien i 2019. Elevene ble da flyttet til nye Spildra skole i Ørnes, som stod ferdig i mars 2019. Privatskolen Neverdal EnSpire skole ble startet som en direkte reaksjon på at den offentlige skolen i Neverdal skulle nedlegges, og har vært i drift siden skolestart august 2018.
Organisasjonsliv
Lag og foreninger i bygda drifter en egen hjemmeside for å profilere bygda og som en infotavle til innbyggerne.
Neverdalsturneringa (fotballturnering) blir arrangert hver år i første helgen i mai på kunstgressbanen som idrettslaget disponerer. Normalt er det påmeldt 50-55 lag med spillere i aldersgruppen fra 6 år til 14 år, og turneringen varer fra fredag ettermiddag til søndag kveld. Denne turneringen er Idrettslagets hovedinntektskilde, og sørger for at det finnes penger til de andre aktivitetene som idrettslaget arrangerer.
Pinsemenigheten Sion Neverdals kirke ligger midt i bygda. Menigheten driver menighetsarbeid i Meløy, Rødøy og Gildeskål kommuner.
Historie
Neverdal har bunkersanlegg fra krigens dager samt kanonstillinger på Neverdalsneset. Det var en fangeleir her under krigen og der døde 33 fanger av russisk og ukrainsk opprinnelse. Leiren huset ca 120 fanger på det meste. Elevene på nå nedlagte Neverdal skole skrev boka Nært på Neverdal i krigsårene 40-45. Elevene skrev også boka Stedsnavn på Neverdal.
Leinster
Leinster (irsk: Laighin eller Cúige Laighean) er en av Irlands provinser fire provinser, og ligger øst i Irland. Provinsen omfatter de gamle kongedømmene Mide (anglifiserte Meath), Leinster og Osraige. Etter den normanniske invasjonen av Irland fra 1100-tallet, fusjonerte de historiske «femdelene» av Leinster og Mide gradvis, hovedsakelig på grunn av virkningen av anglo-normanniske The Pale rundt Dublin, som gikk over begge deler, og dannet dermed den nåværende provinsen Leinster. De gamle kongedømmene ble delt inn i en rekke grevskap for administrative og rettslige formål. I senere århundrer har lokal myndighetslovgivning ført til ytterligere underinndeling av de historiske grevskapene som er grevskapene Carlow, Dublin, Kildare, Kilkenny, Laois, Longford, Louth, Meath, Offaly, Westmeath, Wexford og Wicklow. Provinsens flagg viser en gyllen harpe mot en mørk grønn bakgrunn. Harpen er et gammelt irsk symbol, som blant annet har blitt brukt på mynter siden middelalderen, og oppfattes også som et nasjonal symbol for hele Irland.
Leinster har ingen offisiell funksjon for lokale myndigheter. Imidlertid er det en offisielt anerkjent underavdeling av Irland og er oppført på ISO 3166-2 som en av de fire provinsene i Irland. «IE-L» tilskrives Leinster som landets underavdelingskode. Leinster hadde en befolkning på 2 858 501 i henhold til de foreløpige resultatene av folketellingen i 2022, noe som gjør den til den mest folkerike provinsen i landet.
Tidlig historie
Det irsk-gæliske kongeriket Leinster før 1171 var betydelig mindre enn dagens provins, og omfattet vanligvis ikke bestemte territorier som Meath, Osraige eller de norrøne byene Wexford og Dublin.
Den første delen av navnet Leinster stammer fra Laigin, navnet på en stor irsk folkestamme som en gang bodde i området. Den siste delen av navnet stammer enten fra det irske tír, «tørt land (i motsetningen til innsjø) eller fra det norrøne staðr, som begge oversettes som «land» eller «område». Norrøne staðr tilsvarer moderne norske «sted» som henviser til et avgrenset område.
Den irske overkongen Úgaine Mór, som tradisjonen hevder bygde bygdeborgen og det sermonielle Dún Ailinne, nær Kilcullen i grevskapet Kildare, forente stammene i Leinster. Han er en sannsynlig, men usikker, kandidat som den første historiske kongen av Laigin (Leinster) på 700-tallet f.Kr. En gang i tiden 175/185 e.Kr., etter en periode med borgerkriger i Irland, gjenopprettet den legendariske Cathair Mór kongeriket Laigin. Den legendariske Fionn mac Cumhaill (anglifisert som Finn Mac Cool), bygde visstnok en borg ved den vulkanske høyden Hill of Allen (Cnoc Almaine) på kanten av Bog of Allen, en stor, opphøyd, torv-myr sentralt på Irland.
På 300- og 400-tallet e.Kr., etter at romerske Magnus Maximus hadde forlatt Britannia i 383 e.Kr. med legionene sine, og etterlot et maktvakuum, slo nybyggere fra Laigin seg ned i nordlige Wales, nærmere bestemt i de områdene som nå heter Anglesey, Carnarvonshire og Denbighshire. I Wales etterlot noen av de irske nybyggerne fra Leinster navnet sitt på Llŷn-halvøya i Gwynedd, som har sitt navn fra Laigin.
På 500-tallet erobret de framvoksende stammeklanen Uí Néill i Connacht områdene Westmeath, Meath og Offaly fra Uí Enechglaiss og Uí Failge fra Laigin. Overkongen i Uí Néill forsøkte å kreve Boroimhe Laighean (storfe som økonomisk verdi) fra Laigin på den tiden og med dette ble deres tradisjonelle fiender.
På 800-tallet hadde herskerne i Laigin delt seg i to dynastier:
Perioden med Kongeriket Irland
Leinster omfatter de utvidede det engelsk «The Pale», områder som var kontrollert fra Dublin, på begynnelsen av 1600-tallet. De tre andre provinsene hadde sine egne regionale maktområder, basert på en walisisk administrasjonsmodell, i teorien om ikke faktisk, fra 1570- og 1580-årene til 1670-tallet, og ble ansett som adskilte enheter. Gradvis innbefattet «Leinster» begrepet «The Pale», ettersom kongeriket ble pasifisert og forskjellen mellom det gamle området The Pale og den langt større provinsen, nå også under engelsk administrasjon, ble langt mindre tydelig.
Utvidelsen av provinsen skjedde ved at området som utgjorde det gamle kongeriket Mide og omfattet store deler av dagens grevskaper Meath, Westmeath og Longford med fem vestlige baroniene i grevskapet Offaly. Lokale herredømmer ble innlemmet under Huset Tudors erobring av Irland og påfølgende ordninger med engelske og skotske nybyggere.
Andre grenseendringer omfattet grevskapet Louth, offisielt fjernet fra Ulster i 1596, baroniene Ballybritt og Clonlisk (tidligere Éile Uí Chearbhaill i grevskapet Tipperary) i Munster som ble en del av Leinster i 1606, og «landene i Ballymascanlon» overført fra Armagh til Louth rundt 1630. Provinsgrensene ble tegnet på nytt av Oliver Cromwell av administrative og militære årsaker, og sognene Annally og Lusmagh i Offaly, tidligere en del av Connacht, ble overført i 1660.
De siste store grenseendringene innenfor Leinster skjedde med opprettelsen av grevskapet Wicklow (1603–1606), fra land nord i Carlow (som tidligere strakte seg til havet) og det meste av det sørlige Dublin. Senere og mindre endringer omhandlet «øyer» i et grevskap for et annet. På slutten av 1700-tallet så Leinster ut som vist på kartet ovenfor fra 1784.
Populasjon
Med en befolkning på 2 858 501 fra og med 2022, er Leinster den mest folkerike provinsen i Irland. Dublin er den eneste offisielle byen i provinsen, og er den desidert største bosetningen.
Utstein kloster
Utstein kloster er et kloster på Klosterøy i Stavanger kommune nord for byen i Rogaland fylke. Klosterøy ligger nordvest for Mosterøy. Klosteret var tilknyttet augustinerkorherrene, og kirken var viet til St. Laurentius og underlagt biskopen i Stavanger. Klosteret ble bygd fra 1260-årene, men det er mulig at noen bygningsdeler er eldre og skriver seg fra et tidligere kongsgårdanlegg. Kirken er enestående i sitt slag i Norge, med tårnet plassert midt mellom kor og skip
Utstein kloster er landets eneste bevarte klosteranlegg fra middelalderen, med både kirken og nedre etasje av øst- og sørfløyen stående og i bruk. Klosteret ligger dominerende, som et lukket kompleks rundt en kvadratisk klostergård i et åpent landskap, og med vid sikt.
På det meste bodde her ikke mer enn 10 – 12 brødre, men med mange flere tjenestefolk som stod for gårdstell, husbygging og matlaging. Klosteret hadde betydelige jordeiendommer og kunne brødfø omtrent 250 mennesker årlig.
Klosteret er hovedsakelig bygd i stein og med portaler og vinduer i kleberstein. Klebersteinen ble trolig hentet ut lokalt fra Ertenstein på Rennesøy, og fra Åmøy.
Halsa (andre betydninger)
Halsa er betegnelsen på flere steder i Norge:
Fylkesvei 739 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 739 i de følgende fylkene:
Utstein kloster
Historie
Tradisjonelt er opprettelsen av Utstein kloster knyttet til Magnus Lagabøte. Han fikk Rygjafylket i len i 1257 og skal i årene etter i stor grad ha holdt til i Stavanger. En har ment at han i denne perioden også startet bygging av en ny kongsgård på Utstein. Etter at faren, Håkon Håkonsson, døde i 1263, ble Magnus konge. Han hadde da ikke lenger bruk for Utstein, og lot Olavsklosteret i Stavanger overta stedet med den påbegynte kongsgården. Imidlertid nevnes ikke dette forhold i Magnus Lagabøtes testamente. Ifølge denne oppfatninga er klosteret på Utstein blitt til omkring midten av 1260-åra som en videreføring av Olavsklosteret.
I en bok om Utstein fra 2005 presenterer historikeren Eldbjørg Haug synspunkter som bryter med den tradisjonelle dateringen av klosteret. Hun argumenterer for at Olavsklosteret i Stavanger trolig var et benediktinerkloster, som i så fall ikke kan ha vært noen forløper til Utstein. I stedet finner Haug det sannsynlig at klosteret på Utstein ble grunnlagt samtidig med Halsnøy kloster i forbindelse med kongekroningen av Magnus Erlingsson i Bergen i 1164. Grunnleggeren av begge klostrene, som fikk store jordegodsdonasjoner ved stiftelsen, mente hun var Magnus' far, lendmannen Erling Ormsson Skakke fra Stødle i Etne som var gift med Kristin Sigurdsdatter, datter til Sigurd Jorsalfare. Denne omdateringen av Utstein kloster blir støttet blant annet av en døpefont fra 1100-tallet som fremdeles finnes i klosterkirken. Dessuten hadde augustinerkorherreordenen sin blomstringstid omkring midten av 1100-tallet, da de andre norske klostrene i denne ordenen ble grunnlagt.
Michael Walford
Michael Moore Walford (født 27. november 1915, død 16. januar 2002) var en britisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Utstein kloster
Historie
At Utstein kloster var en videreføring av Olavsklosteret i Stavanger, begrunnes med at to brødre fra konventet på Utstein kloster forrettet i Olavskirken i Stavanger, og at Utstein kloster overtok eller hadde disposisjonsrett over Olavskirkens eiendommer. Augustinerkorherrene levde etter et sett leveregler satt opp av biskop Augustin av Hippo, og som hadde apostlene som ideal.
Klosteret har vært befestet. Det ble brannherjet to ganger på 1500-tallet. Det første angrepet fant sted ca. 1515, da biskop Hoskold av Stavanger angrep klosteret. Etter reformasjonen ble det i 1539 stormet og brent ned av Christoffer Rustung.
Michael Walford
Walford vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1948 i London. Han var med på det britiske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen. I semifinalen slo de Pakistan med 2-0 men tapte finalen til India med 0-4. Walford spilte alle fem kampene i OL-turneringen.
Utstein kloster
Historie
Klosteret opphørte ved innføringen av reformasjonen i Norge (1536/37), da den katolske kirkens eiendommer ble inndratt og lagt til kronen. Siden kom klosteret på flere hender. I 1537 fikk Trond Ivarson klosteret som len. Han var forpliktet til å ta vare på brødrene, men hva som siden skjedde med klosterfolket, forteller ikke kildene noe om. Antagelig var mange av dem eldre mennesker.
Erik Urne (1601–1630) fikk innredet klosterets kirke til sognekirke. Her bidro flere av de store kunstnerne man regner inn under stavangerrenessansen, blant andre Lauritz Snekker som stod for altertavlens utforming, og Gottfried Hendtzschel som malte denne.
Anlegget sto ubebodd i lengre tid og forfalt. Familien Frimann overtok klostergodset i 1700. Karen Frimann og Magrethe de Fine eide gården sammen fra 1707. de Fine kjøpte klosterkirken i 1724. Da hun døde gikk kirken og hennes eierdel til Karen Frimann og Johan Garmann. Da Christopher Garmann (1720-79) flyttet hit i 1750, ble bygningene satt i stand og sterkt forandret. Christopher Garmann var sterkt opptatt av saueavl. Utstein Gard hadde da 120 smaler, men Garmann interesserte seg også for import av finullet engelsk sau og skrev en avhandling om tiltak til saueavlens forbedring. Spesielt anbefalte han sauehold på øyene, der det ikke er rovdyr, mens kystklimaet er mildt, med vegetasjon egnet for sauefôr. I tillegg mente Garmann at saltinnholdet i tangen virket sykdomsforebyggende for sauene. Garmann forsynte sauebønder i Stavanger amt og Bergen stift med avlsdyr, og regnes som den første i Norge som la om til helårsbeitende besetning. Garmanns andre kone, Cecilie Widding Garmann (1734-59), døde i barsel i 1759 og ble gravlagt ved klosterkirkens vestvegg. Enkemannen skal ha lovet aldri å gifte seg igjen, men 20 år senere gjorde han det likevel. Under bryllupet i Stavanger domkirke mente Garmann å se Cecilie. Han falt i koma og døde en uke senere. I dag hevdes Cecilie å være klosterets spøkelse, kalt «Den hvite dame».
Eilert Gerhard Schanche (1859-1933) var adoptivsønnen til Børre Garmann (1817-1892) som hadde drevet gården fra 1849, og han tok over garden i 1885. Han var barnebarn av fasteren til Børre. Koret i kirken ble overført til staten i 1899. Omkring 1900 ble kirkens kor og tårn restaurert. Frem til 1930-tallet var klosterbygningene våningshus. Det øvrige anlegget ble satt i stand på 1950-tallet og 1960-tallet.
Klosteret eies i dag av MUST, Museum Stavanger AS. Det drives som museum, kurs- og konferansested, selskapslokale og til konserter. Store deler av anlegget er åpent for publikum i museets åpningstider.
Anlegget
Klosterbygningene, som dannet sentrum i det store Utsteingodset, har vært holdt i hevd opp gjennom årene, foretatt ombygninger og gjort andre endringer.
Flere omganger med undersøkelser og restaureringsarbeider 1900-tallet har brakt frem igjen middelalderbygningene, slik at anlegget nå gir oss et bilde nær det opprinnelige. Likevel kan middelalderanlegget være vanskelig å tolke i detalj, da vi ikke vet hvor mye som sto av kongsgårdsanlegget da augustinerkorherrenene overtok bygningene. Fremdeles bærer klosteret preg av senere tiders endringer, men med bakgrunn i arkitekt Gerhard Fischers bygningsarkeologiske undersøkelser kan vi nevne følgende deler som er fra middelalderen:
Kirken
Kirken er rektangulær og er innvendig ca. 37x7m. Den er delt i to av et tårn, som er plassert på midten, noe som gjør den enestående i norsk sammenheng. Skipet og koret har dermed omtrent samme lengde og bredde. I området ved tårnet, under gulvene, er det påvist murer etter en eldre rektangulær bygning (utvendig ca. 7x13m), som av Gerhard Fischer tolkes som en tidligere kirke knyttet til kongsgården.
I skipet er det en portal i vest, to vinduer i nord og ett i syd, som sitter så høyt at det lå over korgangen på utsiden. Gjennom den høye bueåpningen kommer en inn i tårnet, som har adkomst fra klostergården i syd. I denne porten går det en vindeltrapp opp i tårnet, og her finner en også to små kamre over hverandre.
Over den store spissbuede åpningen inn til koret er det en rundbuet åpning med brystning mot koret – et slags galleri i vest som gjør det naturlig å tenke på en kongsgårdskirke med vestverk i tårnet, hvor kongen hadde sin plass. Men til nå mangler sikre arkeologiske holdepunkter for en slik teori. På hver side av koråpningen inne i koret er det nisjer – kanskje sitteplass for abbed og prior. Vi har ingen beviser for at klosteret hadde både abbed og prior. Ellers ser en i koret tre vinduer i nord, ett i syd, foruten det store østvinduet. En døråpning leder ut mot syd til østfløyen, med adkomst til sovesalen i overetasjen.
Klosteranlegget
Østfløyen, som ligger inntil koret, har kjellere og over dem en førsteetasje med en rekke rom. Disse tolkes som et trapperom nærmest kirken, deretter konventsalen, en passasje og biblioteket. Passasjen ledet fra klostergården ut til kirkegården østenfor, her avgrenset av en mur i syd og hjørnetårnet i øst. Trolig skriver østfløyen seg fra kongsgårdstiden, men den er senere ombygget for å tjene klosterformålet. Et privatbygg er bevart og sto i forbindelse med sovesalen (dormitorium) i overetasjen.
Sørfløyen har også kjellere og over dem den store matsalen (refektoriet) med kjøkken ved siden av. Det praktfulle hvelvede matsalen hadde opprinnelig bare inngang fra klostergangen og serveringsluke mot kjøkkenet, der det nå er en døråpning. I inngangen fra klostergården fører en smal gang østover i muren og gjør det mulig å se inn i matsalen gjennom en liten glugge. I kjøkkenets vestvegg er serveringsluken inn til legbrødrenes matsal i vestfløyen (nåværende spisesal) bevart. Den opprinnelige vestfløyen er revet, men her er det nå reist et lavt bygg som lukker anlegget og gir en opplevelse av selve gardsrommet. Spor i veggene og påviste murer forteller at det har vært bueganger rundt hele klostergården.
Kirkegården utenfor klosteret er avgrenset med murer ved kirken og øst for bygningene. Noe vest for vestfløyen ligger en ruin etter et stort firkantet bygg som må ha inngått i anlegget. Spor etter bygningsrester i dette området tyder på at det har ligget flere bygninger her. Inntil vestfløyen er det påvist levninger etter et utedo (privet) og et rom som kan være brukt som smie.
Restaureringsarbeider som ble foretatt i 1900-1903 ved Johan Meyer og Einar Halleland konsentrerte seg om kirken. I 1937 fikk Gerhard Fischer i oppdrag å undersøke hele anlegget og utarbeide restaureringsplaner for det. I 1965 var oppdraget fullført og klosteret kunne tas i bruk som et lite konferansesenter.
Jiehkkevárri
Jiehkkevárri (også kjent som Jiekkevarri eller Jiekkevarre eller norsk Jæggevarre) er det høyeste fjellet i Troms på 1 834 moh. Toppen er kjennetegnet av en stor brekuppel som i tillegg til fjellets beliggenhet gjør toppen fysisk, men ikke teknisk, krevende å bestige. Fjellet er det høyeste og mest dominerende i Lyngsalpan, og kan sees på lang avstand.
Fjellet er det nest høyeste i Norge ut fra en primærfaktor på 1 737 meter (etter Galdhøpiggen). Jiehkkevárri er et av de fem fjellene i Skandinavia som har primærfaktor over 1 000 meter og sekundærfaktor over 100 kilometer.
Slaget ved Wavre
Slaget ved Wavre fant sted 18. og 19. juni 1815 i Nederlandene (nåværende Belgia). Franskmennene var tallmessige overlegent og beseiret prøyssiske tropper. Men seieren ble uten betydning ettersom trefningen medførte at franske tropper ikke kunne delta i slaget ved Waterloo, som fant sted samtidig noen kilometer lenger vest.
Acem-meditasjon
Acem-meditasjon er en norskutviklet metode for avspenning og personlig vekst. Den er en såkalt «lydbasert ledighetsteknikk», og praktiseres ved at man gjentar en metodelyd i tankene så uanstrengt som mulig.
Acem-meditasjon praktiseres gjerne to ganger om dagen, 30 minutter om morgenen og 30 minutter på ettermiddagen. Noen utøvere foretrekker å meditere 45 minutter én gang per dag. Ifølge Acem har rundt 60 000 personer lært teknikken.
Vanlige resultater av teknikken hevdes å være bedre søvn, bedre konsentrasjon og mer overskudd. Videre hevder Acem at på lengre sikt vil daglig praktisering av teknikken kunne bidra til større selvinnsikt og personlig vekst. Resultater av Acem-meditasjon og lignende ledighetsbaserte teknikker skal være dokumentert gjennom forskning.
Ledighetsmeditasjon stimulerer andre hjerneaktiveter enn de som er involvert når man arbeider konsentrert.
Teknikken sies å være nøytral, ikke-religiøs og ikke-mystisk, og basert på vestlig psykologi og livsstil.
Acem-meditasjon læres på kurs i regi av organisasjonen Acem.
Lavoslav Ružička
Lavoslav (Leopold) Ružička (født 13. september 1887 i Vukovar i dagens Kroatia, daværende Østerrike-Ungarn, død 26. september 1976 i kantonen Thurgau i Sveits) var en kroatisk kjemiker. Han ble tildelt Nobelprisen i kjemi i 1939 for sin forskning på polymetylener og høyere terpener.
Fylkesvei 762 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 762 i de følgende fylkene:
Fylkesvei 763 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 763 i de følgende fylkene:
Fiskeridirektoratet (Danmark)
Fiskeridirektoratet var en dansk statlig etat under Fødevareministeriet. Direktoratet hadde til oppgave å arbeide for en balansert og økonomisk sunn fiskeriindustri og bæredyktig fiskeri og for å bevare fiskeri som fritidsinteresse. Fiskeridirektoratet hadde fire fiskerikontrollskip: «Havørnen» (1995), «Nordsøen» (1968), «Vestkysten» (1987) og «Viben» (1977).
I oktober 2011 ble Fiskeridirektoratet slått sammen med FødevareErhverv og størstedelen av Plantedirektoratet til NaturErhvervstyrelsen som i 2017 skiftet navn til Landbrugsstyrelsen. Fiskeriområdet ble i 2017 flyttet til Udenrigsministeriet og samlet i Fiskeristyrelsen.
Silvia Moi
Silvia Moi (født 26. juli 1978 i Kvinesdal) er en norsk operasanger. Som liten ønsket hun å bli ballettdanser eller skuespiller. Moi har sin utdannelse fra Norges musikkhøgskole, Operahögskolan i Stockholm samt Royal College of Music i London. Hun er ansatt ved Den Norske Opera & Ballett. Moi ble i 2007 tildelt én million kroner i stipend fra StatoilHydro.
Qaanaaq museum
Qaanaaq museum er et museum i byen Qaanaaq, som ligger i Qaanaaq kommune, helt nordvest på Grønland.
Turi Josefsen
Turi Lillian Josefsen (født 1936 i Hammerfest) er en norsk-amerikansk forretningskvinne.
Hun var grunnlegger av og visepresident i United States Surgical Corporation (USSC), og administrerende direktør i den europeiske divisjonen, Auto Sutur Europa. På begynnelsen av 1990-tallet var hun den best betalte kvinnen i amerikansk næringsliv og på et tidspunkt angivelig verdens best betalte kvinnelige konsernsjef. Etter at USSC ble overtatt av Tyco International ble hun medlem av styret i WebSurg SA, et nettbasert kirurgisk treningsprogram.
Josefsen vokste opp i Hammerfest. Hun arbeidet på telegrafstasjonen der før hun reiste til USA som au-pair. Sammen med sin daværende ektemann Leon C. Hirsch bygde hun opp selskapet United States Surgical Corporation, som spesialiserte seg på kirurgiske instrumenter.
Hun har gjort betydelige investeringer i barndomsbyen Hammerfest, blant annet i flere hotellprosjekter og i «Turistua» panoramarestaurant, som åpnet i 1991 på byfjellet Salen. Hun har også gitt store pengegaver til ulike gode formål i Hammerfest, blant annet finansierte hun et flunkende nytt ridesenter i 2003.
Hun har også vært med på å publisere et tobinds bokverk om Finnmark, sammen med fotograf Gunnar Altmann og journalist Bjørn Moholdt. Verket heter ''The Fascinating Land. En reise i Vest-Finnmark / A Journey in West Finnmark; bind 1 har undertittelen . Naturen/Nature (1995) og bind 2 har undertittelen Mennesker i Vest-Finnmark''. Senere var hun også med på å finansiere dramatiseringen av Kautokeino-opprøret, som la grunnlaget for filmen Kautokeino-opprøret, regissert av Nils Gaup.
Josefsen har tildelt stipendiater og legater i kirurgi, inkludert en sjefskirurgstilling ved University of Illinois i Chicago (UIC).
LMFAO
LMFAO (et akronym for Laughing My Freaking Ass Off) var en amerikansk elektro hop duo fra 2006 til 2012. De startet i California i 2006, bestående av rapperne og DJ-ene Redfoo, (Stefan Kendal Gordy, født 3. september 1975) og SkyBlu (Skyler Husten Gordy, født 23. august 1986). Redfoo er SkyBlus onkel. De er sønn og sønnesønn, henholdsvis, av grunnleggeren av plateselskapet Motown, Berry Gordy. Musikken deres handler om festing og drikking, og gruppen refererer ofte til musikken sin som «party rock». Navnet LMFAO er Internett akronym for «Laughing My Fucking Ass Off», og uttales bokstav for bokstav.
Liv og karriere
Redfoo (Stefan Kendal Gordy) og SkyBlu (Skyler Gordy) vokste begge opp i Los Angeles-området i Pacific Palisades. De dannet gruppen LMFAO i 2009. Redfoo er den åttende og yngste sønnen til Berry Gordy, Jr, grunnleggeren av Motown, et Detroit-basert plateselskap som The Jackson 5 var signert til i seks år. Redfoo er sønn av Nancy Leiviska, en musikkvideoregissør og forfatter.
William White
William Neil White (født 2. mai 1920, død 19. februar 1990) var en britisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London. White vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1948 i London. Han var med på det britiske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen. I semifinalen slo de Pakistan med 2-0 men tapte finalen til India med 0-4. White spilte fire kamper i OL-turneringen.
Bård Vegar Solhjell
Bård Vegar Solhjell (født 22. desember 1971 i Kristiansand med oppvekst i Sunnfjord) er en norsk politiker (SV) og direktør i Direktoratet for utviklingssamarbeid (Norad) fra 2020. Han var i to perioder statsråd i Jens Stoltenbergs andre regjering og var stortingsrepresentant for Akershus fra 2009 til 2017. Solhjell er utdannet statsviter ved Universitetet i Oslo.
Fra mars 2018 til 2019 var han generalsekretær i stiftelsen WWF Verdens naturfond. Fra 1. januar 2020 er han direktør og leder for Norad.
Bakgrunn
Solhjell er født i Kristiansand og oppvokst i Naustdal i Sogn og Fjordane. Han er utdannet statsviter fra Universitetet i Bergen og Universitetet i Oslo med fagkretsen sosiologi, sammenlignende politikk og idéhistorie. Solhjell er også en habil sjakkspiller. Han bor i Son i Vestby kommune i Akershus.
Sosialistisk Venstreparti
Solhjell var nestleder i Sosialistisk Ungdom fra 1992 til 1994. Deretter ble han politisk rådgiver for SVs stortingsgruppe. Han har vært sentralstyremedlem i Sosialistisk Venstreparti og var partisekretær i SV fra 2002 til 2005. Han ble valgt til nestleder i partiet 25. mars 2007. Valget skjedde under en kampvotering på partiets landsmøte, der Solhjell fikk 114 stemmer og motkandidaten Ingrid Fiskaa 90 stemmer.
Da Kristin Halvorsen høsten 2011 kunngjorde at hun på partiets landsmøte påfølgende vår ville gå av som partileder, var Solhjell en av tre som meldte seg som kandidat til vervet. Han trakk seg imidlertid etter hvert og overlot kampen om ledervervet til Audun Lysbakken (som ble valgt) og Heikki Holmås.
Storting og regjering
Ved dannelsen av Stoltenberg-regjeringen i 2005 ble Solhjell statssekretær ved statsministerens kontor, og to år etter (høsten 2007) overtok han som kunnskapsminister.
Ved stortingsvalget 2009 ble Solhjell valgt inn fra Akershus. Han trådte like etter ut av regjeringen. På Stortinget var han 2. nestleder i Utenriks- og forsvarskomiteen og parlamentarisk leder for SVs gruppe.
Da Audun Lysbakken våren 2012 trakk seg fra regjeringen, trådte Solhjell igjen inn som statsråd, denne gang som miljøvernminister. Han ble også medlem av Regjeringens underutvalg, sammen med Arbeiderpartiets og Senterpartiets ledere. Solhjell ble dermed SVs reelle lederskikkelse i regjeringen og var formelt statsministerens stedfortreder.
Solhjell ble gjenvalgt til Stortinget ved valget i 2013 og var i denne perioden medlem av Utenriks- og forsvarskomiteen og nestleder i SVs gruppestyre. Fra høsten 2014 var han også medlem av Kontroll- og konstitusjonskomiteen. Han kunngjorde 1. juni 2016 at han ville trekke seg fra politikken og ikke søke gjenvalg i 2017. Han tiltrådte som generalsekretær i norske WWF Verdens Naturfond i mars 2018. Organisasjonen er knyttet til det internasjonale nettverket World Wide Fund for Nature og er organisert som en selvstendig stiftelse.
Solhjell er nestleder i styret for stiftelsen Fritt Ord, styremedlem i i fornybarselskapet Hafslund Eco og medlem av hovedprogramkomiteen for Arendalsuka.
Bibliografi
Høsten 2011 utga Solhjell boka Solidaritet på ny, hvor han skisserte sine tanker og visjoner for SVs videre utvikling. Her presenterte han det rødgrønne regjeringssamarbeidet som et langsiktig strategisk prosjekt som burde videreføres uavhengig av valgresultat.