cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nigeria
Historie
I 1966 ble det gjennomført to militækupp i Nigeria. Her ble landets lederskap, inkludert president Nnamdi Azikiwe og Balewa, erstattet. General Johnson Aguiyi-Ironsi overtok makten, men ble drept etter et halvt års styre. Året etter brøt en borgerkrig ut mellom delstaten Biafra og resten av landet. Det var ikke før i 1970 at dette opprøret ble knust.
Den nye lederen, Ibrahim Babangida, satt imidlertid ikke trygt. Både i 1986 og 1990 var det nye kuppforsøk.
Etter tre måneder med sivilt styre tok det militære igjen makten, denne gangen ved general Sani Abacha. Valgvinneren Moshood Abiola ble fengslet, og konen hans ble drept etter at hun ledet protestene etter kuppet.
Etter mislykkede kupp i 1995 og 1997 skulle Nigeria igjen få en sivil regjering i 1998. Abacha ble imidlertid eneste kandidat til presidentvalget, noe som førte til opptøyer og mange drepte.
Etter Abachas plutselige død i senere i 1998 ble det gjennomført frie valg i 1999. Olusegun Obasanjo vant med klar margin, og han ble også gjenvalgt fire år etter. Konstitusjonen hindrer presidenten i Nigeria å sitte over tre perioder, og forsøk på å endre dette ble blokkert av parlamentet i 2006. Valget i april 2007 ble derfor vunnet av presidenten Obasanjos utvalgte etterfølger, Mr Yar'Adua fra samme parti ( Folkets demokratiske parti ), som ifølge de offisielle slo den nærmeste motkandidaten Muhammadu Buhari med 24 638 063 stemmer mot 6 605 299. Det har kommet protester mot valgresultatet.
Politikk
Parlamentet i Nigeria er todelt, man har et Senat på 109 seter som overhus og et Representantenes hus på 360 seter som underhus. Representanter og senatorer velges også for fireårsperioder.
People’s Democratic Party (PDP) dominerer Nigerias politikk, og har en majoritet i begge kamre. President Olusegun Obasanjo kommer også fra PDP. Han ble valgt for første gang i 1999, og ble gjenvalgt i 2003. De viktigste opposisjonspartiene er All Nigerian People’s Party (ANPP) og Alliance for Democracy (AD).
Nigerias juridiske system har den nigerianske høyesteretten som øverste nivå. I tillegg til denne kommer en føderal ankerett (Federal Court of Appeal). Dommere i høyesterett og den føderale ankeretten utpekes av regjeringen.
Økonomi
Nigeria er rikt på olje, men grunnet korrupsjon og økonomisk kaos er ikke rikdommen kommet landets innbyggere til gode. Oljen står for 20 % av BNP, 95 % av de utenlandske investeringene i landet og 65 % av inntektene på statsbudsjettet. Nigeria er medlem av OPEC, og landets oljereserver anslås til ca. 25 milliarder fat. Staten regulerer og deltar i landets petroleumsvirksomhet gjennom det nasjonale oljeselskapet Nigerian National Petroleum Corporation (NNPC).
Jordbruket sysselsetter over halvparten av befolkningen i Nigeria. De viktigste matsortene som produseres er mais, hirse og yams. For eksportmarkedene produseres det kakao, jordnøtter og noe sukkerrør. Av mineralressurser utvinnes det kull og tinn.
På tross av at industrien bare sysselsetter vel 6 % av arbeidsstyrken står industrien for 42 % av BNP.
Nigerias viktigste handelspartnere er USA, Storbritannia, Tyskland, Spania, Frankrike og India.
58 % av befolkningen lever på mindre enn 1 US$ per dag, 32 % av befolkningen lever på mellom 2-4 US$ per dag og 10 % av befolkningen lever på mer enn 5 US$ per dag (2008).
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Xuanwei
Xuanwei (kinesisk: 宣威; pinyin: Xuānwēi) er et byfylke i byprefekturet Qujing i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 1,279,597 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Subdistrikter: Storkommuner: Kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 326 løper gjennom området. Den begynner i Xiushan i Chongqing og går mot provinsen Guizhou, og ender i Hekou i Yunnan, ved grensen til Vietnam og den vietnamesiske byen Lao Cai.
Bidenkaps gate (Oslo)
Den fikk i 1901 sitt navn etter stadsfysikus Johan Lauritz Bidenkap (1828–1892), konstituert stadsfysikus i Christiania fra 1867 og utnevnt fra 1869.
Det svenske vestindiske kompani
Det svenske vestindiske kompaniet eller Svenska Västindiska Kompaniet var et svensk handelskompani som bedrev handel på Vestindia. Mellom 1786 og 1805 drev det handel fra den svenske øya Saint-Barthélemy.
Kompaniet var et privat selskap med kongelig monopol på all svensk handel via Saint Barthélemy. Av toll og avgifter gikk tre firedeler til kompaniet, resten tilfalte den svenske staten som avgift.
Kompaniet var hovedaktøren i den svenske slavehandelen.
Claudio Morel Rodríguez
Claudio Morel Rodríguez (født 2. februar 1978 i Asunción) er en paraguayansk profesjonell fotballspiller som spiller for den argentinske fotballklubben Boca Juniors. Han spiller forsvar, og er også en del av. Rodríguez har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet San Lorenzo fra Argentina.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Checkpoint Charlie Audio Productions
Checkpoint Charlie Audio Productions (CCAP) er et norsk plateselskap basert i Stavanger. Det ble grunnlagt i 2000 av Tom Brekke, eieren av Checkpoint Charlie Hard Rock Café i Vågen i Stavanger. CCAP har gitt ut musikk av artister og band som Thomas Dybdahl, The Low Frequency in Stereo, Popface, The Substitutes, Helldorado og Lano Places.
Clark L. Hull
Clark Leonard Hull (født 1884 i Akron i New York i USA, død 1952) regnes som en av de største og mest innflytelsesrike teoretikerne på læringspsykologiens område. Hans viktigste arbeider – «Principles of Behavior» (1943), «Essentials of Behavior» (1951) og «A Behavior System» (1952) – kom i perioden mellom 1930 og 1950 – som var de store systembyggernes tid (Sigmund Koch: «The age of theory»). Tiden var preget av ett metodologisk grunnsyn, behaviorismen, ett begrepssystem, den såkalte S-R (stimulus-response) psykologien og ett forsøksdyr, den hvite rotten. Kjente forskere som Edgar C. Tolman (1886–1961), Edwin R. Guthrie (1886–1952), Fredrick B. Skinner (1904 – 1990) og mange andre prøvde på grunnlag av rotteksperimenter å konstruere enhetlige teoretiske syn på læringsprosessene og å integrere tradisjonene fra Ebbinghaus, Thorndike og Pavlov. Hulls forskning var i særlig grad preget av teoretisk rigorøsitet. Han la stor vekt på matematikk og kvantifisering i teoridannelsen, og på en streng objektivitet i datagrunnlaget. Filosofisk inntok han nærmest en fysikalistisk (materialistisk) posisjon.
Barndom og oppvekst
Hull ble født på en gård i Akron, nær New York, i 1884, og hadde som mange av de andre behavioristene en rural bakgrunn. Han var i sin barndom og sine tidlige voksne år mye plaget av sykdom og strevde hele sitt liv med dårlig syn. Han pådro seg blant annet tyfoid feber og ble rammet av poliomylitt 24 år gammel, med det resultat at han var lam i den ene leggen resten av livet. I sine dagbøker – de såkalte «idea books» – som han førte fra 1902 til 1906, og igjen fra 1916 og frem til atten dager før sin død tilskrev han (på Adleriansk vis) sitt handicap mye av sin profesjonelle motivasjon, men det kan være grunn til å tro at dette ikke er hele historien. Hull gir nemlig i «idébøkene» uttrykk for dagdrømmer om fremtidig storhet allerede 7 år før han fikk poliomylitt. Familien (som ikke var velstående) forlot New York, og Hull vokste opp i Winsconsin. Sykdom, men også pengemangel, førte til avbrudd i hans skolegang og akademiske karriere, og det tok tid før han fikk sin doktorgrad. Hull måtte i sin ungdom tidvis arbeide som lærer på forskjellige landsens skoler, og han var også en stund lærer på en normalskole i Kentucky, Etterhvert fikk han imidlertid (29 år gammel) sin bachelor- og master grad ved Universitetet i Michigan. Hull hadde utpreget analytiske evner og begavelse for logikk og matematikk. Han kunne utvilsomt ha blitt en glimrende logiker eller matematiker. Opprinnelig ønsket han å bli gruveingeniør, men «forelsket» seg etterhvert i psykologien og fant sin løpebane der. Hans idébøker viser at han ofte var bekymret for at den sene starten på hans akademiske karriere skulle hindre ham i nå den storhet som han aspirerte til. På et tidspunkt forventet han bare å ha seks skapende år igjen. Etter å ha lest om hvor gamle Kant og Leibniz var da de skapte sine største verker, økte han imidlertid anslaget til elleve år. Men også dette anslaget var feil. Da han fremsatte det, hadde han i virkeligheten 20 svært produktive år igjen til sin død!
Akademisk karriere
Hull fullførte sin doktorgrad (Ph.D.) ved Universitetet i Wisconsin i 1918 på en avhandling om læring av begreper (begrepsdannelse). Han var da 34 år gammel. Han ble ved Wisconsin-universitetet i 10 år som medlem av fakultetstaben der, og han forsket i denne tiden på virkningen av tobakksrøkning, på evnetesting og på hypnose og suggestibilitet. I 1929 ble han så forskningsprofessor ved Yale universitet, hvor han virket frem til sin død i 1952. I tiden ved Yale var det hele tiden det systematiske arbeidet med læringspsykologien som stod i fokus.
Begrepslæring
Hull tok sin doktorgrad med en avhandling om læring av begreper i 1920. Dette var en objektiv og rent eksperimentell undersøkelse. Uten å nedvurdere sine forgjengeres introspektive studier på området – man var kommet frem til enkelte interessante kvalitative resultater – påpekte han dog at området fortsatt avventet utviklingen av adekvate objektive metoder. I denne forbindelse viste han hvordan de metodene Ebbinghaus hadde utviklet i studiet av hukommelse, kunne anvendes for dette formålet. Hull betraktet seg på dette tidspunktet ikke som behaviorist og brukte fra tid til annen ord som «mental aktivitet», «bevissthetens fokus», «hukommelsesbilder» og «ubehag». Hovedvekten lå imidlertid på objektive metoder og funksjonelle lover.
Tobakk
Etter at Hull hadde etablert seg i Wisconsin, gikk han i gang med å undersøke tobakksrøykingens virkninger på mental og atferdsmessig effektivitet. Disse – ofte siterte – studiene fremhevet seg ved sin gode kontroll av de sansemessige faktorene som ledsager røyking (for eksempel den luftvarmen som frembringes av en pipe). At han også kontrollerte for suggestibilitet ved å skjule om det faktisk forelå tobakk eller ikke, peker fremover mot hans senere interesse for dette emnet.
Hypnose
Hull neste forskningsinteresse var suggestibilitet og hypnose. Interessen kom som en følge av at han måtte holde forelesninger og laboratorieøvelser for medisinerstudenter. Han brukte ti år av sitt liv på forskning innenfor dette området, veiledet et stort antall doktorgradskandidater som arbeidet med temaet, og han og hans forskningsgruppe publiserte flittig. Resultatene av hans arbeid på dette felt – som i alt vesentlig var eksperimentelt og statististisk orientert – ble publisert i boken «Hypnosis and suggestibility» i 1933. Hull avliver her en gang for alle myten om at hypnose har noe med søvn å gjøre: «… hypnose er ikke søvn … har ingen spesiell relasjon til søvn, og selve begrepet om søvn anvendt på hypnose tilslører bare hele situasjonen». Han forsøkte nøkternt å tilbakevise overdrevne påstander om hypnosen, spesielt at man under hypnose skulle kunne forbedre sine sansemessige og kognitive prestasjoner i betydelig grad. Hulls eksperimenter dokumenterte realiteten av visse klassiske fenomener som hyponostisk anestesi (ufølsomhet) og posthypotisk amnesi (glemsel), og de viste også at man kunne indusere moderat økning av fysiske kapasiteter, samt forandre terskelverdiene for sansemessig stimulering. «Hypnosis and suggestibility» ble en klassisker på hypnoseområdet.
Bakgrunnfaktorer
Hull ble kjent med Pavlovs arbeider gjennom en engelsk oversettelse av Anrep – «Conditioned reflexes» – i 1927. Fra da av dreide hans interesser mer og mer i retning av læringspsykologi og generell atferdsteori. Han ønsket å bygge opp en teori om all menneskelig atferd. I tiden som forskningsprofessor ved Yale – fra 1929 og frem til han døde i 1952 -. var dette det altdominerende fokus for hans arbeid. I denne perioden skapte han da også sine viktigste verker: «Matematico-deductive theory of rote learning» 1940), «Principles of behavior» (1943), «Essentials of behavior» (1951) og «A behavior system» (1952).
Psykologi som naturvitenskap
Hull ble påvirket av den logiske empirismen (logiske positivismen) og var aldri i tvil om at psykologien kunne bli en naturvitenskap. Hans overordnete ramme var derfor naturialistisk. Han la stor vekt på objektivitet og kvantifisering når det gjaldt observasjonsgrunnlaget, og på logikk og matematikk når det gjaldt formuleringen av teorier.
Hans hang til objektivitet og kvantifisering avslører seg i at han betraktet atferd ikke som det vi i dagliglivet kaller «handling», men som sekvenser av stimulus-response forbindelser, der såvel «stimulus» som «response» må beskrives i rent fysiske termer og måles eksakt. Hans posisjon kan slik karakteriseres ikke bare som behavioristisk, men også som «fysikalistisk» (det vil si alt er dypest sett fysiske størrelser, eller av fysisk natur). For å sikre objektive observasjoner foreslo Hull videre at man i studier av mennesker skal prøve «… å tenke i termer av atferden til subhumane organismer som sjimpanser, aper, hunder eller albino rotter». Hvis dette ikke er tilstrekkelig for å forhindre forskeren fra å føle et visst slektskap med det han eller hun studerer, bør vedkommende «….fra tid til annen, betrakte den handlende organismen som en fullstendig selvopprettholdende robot, bygget opp av materialer som er så ulike oss selv som mulig».
Teorier bør etter Hulls oppfatning formuleres mest mulig matematisk, slik at den logiske strukturen i teorien trer tydelig frem, og slik at alle utsagn som avledes fra den kan gis eksakte bevis. (Knfr. det nedenstående om hypotetisk-deduktive teorier.)
Tolmans begrepsramme.
Det er karakteristisk for disse innskutte, formidlende variablene at man ikke kjenner til annet om deres natur enn deres antatte lokalisering til organismen. Siden man tenker eller konstruerer seg til deres egenskaper ut fra direkte observerbare, empiriske variabler (S- og R-variabler), kalles de også ofte for «hypotetiske konstruksjoner». Slik kan de i det psykologiske referansesystemet betegnes med en «H». Dermed blir den skjematiske formel seende slik ut: S – H – R.
«Hypotetiske konstruksjoner» er altså størrelser, hendelser eller prosesser som man antar finnes i organismen, og som man innfører for (bedre) å kunne forklare de iakttagelige kjensgjerningene (S-R-forbindelsene). Tolman fremhevet at psykologien ikke behøver å vente på fysiologiens resultater for å kunne forklare atferd ut fra en objektiv begrepsramme. Man kan nemlig benytte seg av innskutte, formidlende hypotetiske variabler, ev. et helt system av slike, det vil si en «modell» eller en «teori». Dessuten er det slik at forskerne fritt kan tillegge de hypotetiske konstruksjonene egenskaper fra ulike erfaringsområder. Noen vil for eksempel tenke seg at de er av fysiologisk natur, andre at de er av mental natur, atter andre at de hverken er av fysiologisk eller mental natur, men kanskje likner de prosesser som finner sted i datamaskiner, el. De hypotetiske konstruksjonene får dermed en «tilleggsmening» («surplus meaning»), og enkelte vitenskapsteoretikere mener derfor at man kan snakke om hypotetiske konstruksjoner med «fysiologisk surplus mening», «mentalistisk surplus mening», «neutralt-formal surplus mening», osv.
François Mazet
François Mazet (født 24. februar 1943, Paris, Frankrike) er en fransk tidligere racerfører som kjørte et Formel 1-løp i.
Clark L. Hull
Tolmans begrepsramme.
Bruken av hypotetiske konstruksjoner gjør ikke psykologien forskjellig fra andre vitenskaper. Enkelte vil for eksempel hevde at atomære partikler av ulike slag må regnes som hypotetiske konstruksjoner til forklaring av en mengde empirisk konstaterte (observerbare) fenomener.
François Mazet
Karriere
Mazet vant det franske Formel 3-mesterskapet i 1969 med en Tecno, og gikk i 1970 videre til Formel 2 med Sports Motor-teamet sammen med Tim Schenken. Det var ikke særlig vellykket, og med Shell Petroleum som sponsor kjørte Mazet den sveitsiske føreren Jo Sifferts Formel 2-Chevron når Siffert ikke var tilgjengelig, samt standardbiler for Ford Tyskland. Tilknytningen til Siffert førte til at Mazet kjørte teamets March 701 på Paul Ricard-banen i Frankrikes Grand Prix 1971. Han startet bakerst på en 23.-plass, men han klarte til slutt og komme seg opp på en 13.-plass.
Clark L. Hull
Tolmans begrepsramme.
Hverken Hull eller Tolman benektet bevissthetens eksistens (metafysisk behaviorisme eller materialisme). Hull hevdet imidlertid at en vitenskapelig psykologi ikke kunne starte med, eller forutsette bevisstheten, ettersom bevisstheten nettopp var noe som måtte forklares. Dessuten kan vi bare studere bevissthet objektivt på grunnlag av atferd, ettersom bevisstheten er privat, og siden kun observasjoner av atferd kan verifiseres intersubjektivt. Hull og Tolman (og de fleste av de andre læringsteoretikerne i denne perioden) var derfor ikke metafysiske eller radikale behaviorister. De forsvarte derimot en metodologisk behaviorisme.
François Mazet
Karriere
Mazet sluttet med racing i 1972 etter en kombinasjon av manglende finansiering, et stort krasj i et landeveisløp, og dødsfallet til hans venn og kollega Jo Siffert i 1971. Han arbeidet innen motorsportsponsing til først på 1990-tallet, og jobbet også som forsikringsmegler en periode. Mazet driver nå en sitronfarm på den franske Rivieraen. Farmen, som han kjøpte allerede i 1965, er fra 1800-tallet og ligger i utkanten av Menton.
Clark L. Hull
Hypotetisk-deduktiv metode.
Forskningsprosessen starter med at forskeren fremsetter en generell lovmessighetshypotese om de fenomener som han eller hun er interessert i å forstå. Denne hypotesen kan logisk bringes på formen «Alltid hvis A, så B», der A og B er logisk uavhengige av hverandre og forholdet mellom dem kontingent, det vil si ikke-nødvendig. A og B «defineres» operasjonelt, det vil si i form av resultatene av bestemte tester eller måleprosedyrer, og det avledes gjennom gyldige slutninger empirisk prøvbare konsekvenser fra hypotesen. Disse konsekvensene prøves mot objektive observasjoner eller «data», og avhengig av utfallet aksepteres, modifiseres eller forkastes hypotesen. I de to siste tilfelle fremsettes nye hypoteser, de foretas nye avledninger, disse prøves igjen, og så videre i en (i prinsippet) uendelg «forskningsspiral».
François Mazet
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Clark L. Hull
Hypotetisk-deduktiv metode.
Metodens objektivitet og nøytralitet garanteres dels av at observasjonene er intersubjektivt gyldige, det vil si kan gjentas av andre forskere forutsatt at observasjonsmetoden er klarlagt, dels av de samles inn – kontrollert og systematisk – i overensstemmelse med en bestemt, helst eksperimentell plan.
Resultatet av forskningsprosessen vil være en teori forstått som et system av empirisk vel bekreftete lovmessighetshyposer (lover) om sammenhengene mellom de variablene (eller «hypotetiske konstruksjonene») som inngår i den, og som forklarer de empirisk iakttatte regelmessighetene (S-R-relasjonene). Ideelt sett bør disse ordnes aksiomatisk eller deduktivt, i slike som er overordnete og ubegrunnete (postulatene, aksiomene), og slike som er avledet (bevist) (ut fra postulatene), det vil si teoremene. Siden tilslutning til eller forkastelse av systemet (teorien) avhenger av de observasjoner man gjør, og siden disse observasjoner alltid kan tenkes å falsifisere det, kalles teorier i denne forstand også ofte for hypotetisk deduktive systemer. Deres nytte ligger i at de foruten å beskrive en gitt iakttagelsesmateriale (av S-R-relasjoner) med en høy grad av økonomi, også kan bidra til å predikere nye og forklare allerede kjente iakttagelser.Gitt en iakttagelse, A, og loven «Alltid hvis A, så B», kan det ved en enkel slutning («modus ponens») predikeres en ny iakttagelse, B. Gitt at jeg undrer meg over iakttagelsen B, kan jeg omvendt forklare denne ved hjelp av loven «Hvis A, så B», forutsatt at jeg tidligere har iakttatt A.
Hull var en sterk tilhenger av hypotetisk-deduktiv metode brukt i psykologien, og av teorier i betydningen hypotetisk-deduktive systemer om de mellomliggende variablene eller hypotetiske konstruksjonene som kan predikere og forklare de observerte S-R-relasjonene.. Han var videre en sterk tilhenger av å formulere såvel postulater og teoremer i et kvantitativt-matematisk språk, som likninger (og gjorde da også det), fordi bare dette ville muliggjøre stringente bevis (av teoremene) og presise prediksjoner og forklaringer. «En teori» skriver han i «Principles of behavior» (1943) er «… en systematisk deduktiv avledning av sekundære prinsipper om observerbare fenomener fra et relativt lite antall primære prinsipper eller postulater» (p. 3) Han eksemplifiserte sitt teorisyn ved å henvise til Euklids geometri og, fremfor alt, til Newtons teori om himmellegemenes mekanikk, som ble formulert på grunnlag av syv definisjoner og tre bevegelseslover.
Noen sentrale idéer.
All læring, mente Hull, har form av en sekvens bestående av stimulering, en gitt respons og en etterfølgende motivasjons-feedback. Etter Hulls oppfatning vil det si at man legger vekt på organismens kamp for tilværelsen gjennom belønning av responser som fører til et mål. Mange har pekt på at man på sett og vis kan kalle Hulls lære en teori om «survival of the fittest response», det vil si de responser som blir belønnet blir bevart og overlever, mens de andre blir forkastet og glemt.
Motivasjonsteorien som lå til grunn for Hulls analyse av forholdet mellom læring og motivasjon, var den såkalte «motiv-drift-målobjekt»-modellen. Man antok at all motivasjon hadde sitt utgangspunkt i behov som representerte et avvik fra en antatt likevektstilstand i kroppen. Denne behovstilstand ble tenkt omsatt i en drift som styrte organismen til det målobjekt som ville kunne tilfredsstille behovet og bringe organismen tilbake i kroppslig likevekt.
Denne enkle homeostasemodell har forholdsvis god støtte gjennom en mengde motivasjons-psykologiske undersøkelser og ligger blant annet ganske tett opp til psykoanalysens syn på motivasjon.
Behov kan imidlertid være ulærte eller lærte. De ulærte behovene er biologisk gitt, så som sult, tørst og behovet for sex, og blir ofte kalt de «primære» eller grunnleggende. De lærte behovene er sekundære eller avledet på den måten at deres tilfredsstillelse er en indirekte tilfredsstillelse av de primære behov. Behovet for mat (sult) er for eksempel primært, mens behovet for tre måltider om dagen med bestemte retter til fastlagte tidspunkter, er sekundært. Når et målobjekt for et primært behov blir gitt etter en S-R-sekvens i et læringsforsøk, blir dette kalt «primær forsterkning». Når målobjektet for et sekundært behov på tilsvarende måte blir gitt, kalles det «sekundær forsterkning».
Teoriens hovedbegreper.
Hull baserte i stor grad sin læringsteori på observasjoner av, og eksperimenter med hvite rotters læring i labyrinter. I 1940 foretok han imidlertid en ekskursjon til området verbal læring (et av hans tidligere interessefelter), nærmere bestemt utenatlæring av meningsløse stavelser i Ebbinghaus-tradisjonen. I forsøket på å utarbeide forskningsresultatene i en teori, fikk han hjelp av dyktige logikere og matematikere, og resultatet ble boken «Matematisk-deduktiv teori om utenatlæring». Teorien fremstilles som et logisk tett sammenknyttet system av postulater, korrolarier (følgesetninger) og teoremer (læresetninger), for en stor del formulert og bevist matematisk. Da boken kom ut, ble den feiret som et landmerke i utviklingen av vitenskapelig psykologi. Bokens tekniske og vanskelig tilgjengelige form gjorde imidlertid at den ble sjeldent lest, og den var omtrent ikke forskningsproduktiv.
Det skal her gis en forenklet fremstilling av Hulls teori. Hovedtrekkene fremgår av tabellen nedenfor.
Forholdet mellom teoriens hypotetiske konstruksjoner (H-variablene, de mellomliggende variablene) kan fremstilles i følgende formel:
sEr = f ((sHr x D x V x K) - Ir)
«sHr» betegner «vanestyrken» («habit strength»), det vil si styrken av forbindelsen mellom S og R – hvor bestanding eller hvor varig dette S-R-båndet er – hvor motstandsdyktig det er mot ekstinsjon eller «utslokking».
«D» er det samme som «drive» eller «drift». Driften er en generelt aktiverende tilstand: Den «vekker» organismen til reaksjon, men styrer ikke organismen mot noe mål eller målobjekt. Driften består av driftstimuli (ved tørst for eksempel «tørrhet i munnen») som har denne funksjonen.
«V» står for det Hull kalte «stimulus-dynamismen», og betegner den dynamiske (aktivitetstilskyndende) tilstand en ytre stimulus, som påvirker organismen, etterlater inne i organismen.
«K» er en betegnelse for «insentivmotivasjonen», det vil si for den verdi noe har for organismen. Det dreier seg om en indre tilstand som bestemmer hvor «tillokkende» eller «tiltrekkende» noe fortoner. (For en sulten tungvektsbryter har kanskje en saftig biff større insentivverdi enn en samling halvtørre salatblad!) Også dette er en adferdsvekkende variabel.
Samlet bidrar «sHr», «D», «V» og «K» (se «Mellomliggende variabler A» i tabellen) alle positivt til å øke «sEr», eller reaksjonspotensialet. De gjør også dette multiplikativt, det vil si slik at hvis en eller flere av faktorene er null, så blir også reaksjonspotensialet null. (Hvis det ikke foreligger noen kobling mellom S og R, og/eller ingen drift, og/eller intet insentiv, og så videre så heller ingen mulighet for at organismen «vekkes» til reaksjon eller atferd.)
Noen faktorer bidrar imidlertid negativt til reaksjonspotensialet «sEr» og må trekkes fra de faktorer som bidrar positivt til dette. Det kan for eksempel dreie seg om en tretthetstilstand inne i organismen. Hull bruker her symbolet
«Ir» (se «Mellomliggende variabler A» i tabellen) som betegner et «inhibitorisk potensial», det vil si tendenser i organismen som hemmer eller hindrer organismen i å reagere eller fremvise atferd. For eksempel tretthet.
Det effektive reaksjonspotensialet «sEr» (se «Mellomliggende variabler B» i tabellen) er derfor reaksjonspotensialet slik det blir bestemt ved «sHr», «D», «V» og «K» minus «Ir».(Se tabellen i det foregående.)
Alle de hypotetiske konstruksjonene (H-variablene) som inngår i Hulls system er forankret i har funksjonelle relasjoner til) S-variabler på¨den ene side og R-variabler på den annen side, gjennom «operasjonelle definisjoner», det vil si gjennom bestemte eksperimentelle oppsett og måleprosedyrer.
«N» står her for antallet av forsterkninger, det vil si hvor hyppig en bestemt S-R-sekvens er blitt etterfulgt av en drifts- eller behovsreduserende hendelse. Hull tenkte seg at «sHr» eller vanestyrken var en funksjon av N, slik at jo større antall forsterkninger, jo større ble også vanestyrken.
«S» står for «stimulus» og bestemmer «V», det vil si «stimulusdynamismen».og kan operasjonelt defineres på et utall måter, i form av størrelse, intensitet, lysstyrke, lydstyrke, avstand fra organismen, osv.
«w» står for en forsterkende hendelses eller et forsterkende objekts fysiske egenskaper, for eksempel belønningens natur, (sakarin, matpiller, sukkerbiter, ol.), kvalitet, størrelse og vekt (målt i antall gram), anretning, og så videre «w» er med på å bestemme «K», det vil si hvor tiltrekkende den er for organismen eller hvilken insentiv-verdi den har.
«W» står til slutt for det arbeid organismen må utføre for å gjennomføre en bestemt handling, atferd eller reaksjon. Hvis arbeidet er stort, vil det øke «Ir» – eller det «inhibitoriske potensialet» ved å gjøre organismen sliten eller trett.
R-variablene, det vil si selve adferden eller responsen (R), blir bestemt av «sEr», det vil si, reaksjonspotensialet. Disse variablene kan registeres eller måles med hensyn til for eksempel reaksjonstid eller latens, «str», sannsynligheten for deres forekomst, «P», antall eller frekvens, «N», osv.
Det ovenstående gir forhåpentlig et inntrykk av omfanget og kompleksiteten til Hulls teori, samt av dens spesielle, teknisk-behavioristiske karakter. I sitt siste verk – «A behavior system» – forsøkte Hull å utvide sin teori til også å omfatte områder som diskriminasjonslæring, mer omfattende labyrintlæring, læring ved innsikt (som Gestaltpsykologene hadde vært opptatt av) – og til verdier, altså enda høyere former for menneskelig atferd. Han ønsket å utvikle en virkelig generell atferdsteori, men nådde ikke dette målet for han døde, 68 år gammel, i New Haven, Connecticut.
Vurdering
Hulls arbeid ga i 1940- og 1950-årene opphav til en omfattende forskning. Utallige master- og doktorgradsstudenter, og mange etablerte forskere gikk i gang med å undersøke hans teoremer eksperimentelt. Hans to mest kjente elever var Kenneth W. Spence og Neal A. Miller. Spence videreførte hans arbeid både teoretisk og empirisk, om enn med mer beskjedne aspirasjoner. Miller ble kjent blant annet for sine studier av unngåelseslæring, av hvordan autonome reaksjoner (for eksempel blodtrykk) kan modifiseres ved læring, og for sitt samarbeid med John Dollard om å integrere psykoanalyse og læeringsteori. Hull var på 1940- og 1950 tallet en av USAs mest betydningsfulle psykologer – og den psykologen som ble hyppigst sitert.
Hans arbeid har imidlertid ikke stått for tidens tann og har i dag primært historisk interesse. Det er blitt sagt at den innflytelse han øvde på senere læringspsykologi mer skyldtes hans feiltagelser enn hans suksess.
Innvendingene mot Hulls psykologi er mange. Man har for eksempel tvilt på gyldigheten av at hans påstand om at læring alltid er en funksjon av forsterkning, i form av driftsreduksjon. Det har vært reist tvil om den generelle gyldigheten av hans system. Mange av hans matematisk formulerte hypoteser inneholdt konstanter som ofte var basert på få og spesielle eksperimenter, altså på et svært spinkelt empirisk grunnlag. Videre er det grunn til å være skeptisk til muligheten av å generalisere fra studier av hvite rotters læring til menneskelig læring i sin alminnelighet. Enkelte har.også fremhevet at Hull hadde en overdrevent optimistisk tilnærming til et svært sammensatt felt av fenomener, og at hans tro på at psykologiske teorier kunne konstrueres som strengt deduktive systemer i det minste var prematur. Særlig sterk kritikk har vært rettet mot det man kunne kalle «logiske brister» i Hulls system. Hans teori er ikke så «tett logisk knyttet» som mange trodde at den var. Hull mislyktes mange steder i å bygge logisk nødvendige forbindelser mellom sine konstrukter. I denne forbindelse kan det være verd å nevne Sigmund Kochs kritikk, som kom allerede i 1954. Den er spesielt ødeleggende – fordi den er svært detaljert dokumentert og logisk sofistikert. Det er en illusjon å tro at prøvbarheten av relasjonene mellom teoriens ulike konstrukter er så enkel som Hull forespeilet seg. Cotton gir for eksempel en overbevisende demonstrasjon av umuligheten av å gjøre prediksjoner fra Hulls teori, slik han selv presenterte den. Vanskelighetene består selv når man gjør «vennlige» antagelser for å muliggjøre avledningene. Hulls teori var et uavsluttet verk, også i en rent logisk forstand.
Omaniidae
Omaniidae er an familie som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. De lever i fjæra og er aktive ved fjære sjø.
Utseende
Små (1 – 2 mm) teger, mørke eller blåaktige. Fasettøynene er svært store og utstående, punktøynene er flate. Hodet har en markert "hals". Pronotum er rektangulært, mye bredere enn langt. De mangler bakvinger og kan følgelig ikke fly. Bakbeina er tilpasset for hopping.
Systematisk inndeling
Familien  er systematisk plassert i gruppen Leptopodomorpha, sammen med: Saldidae, Leptopodidae og Aepophilidae
Trosterud
Trosterud er et strøk i Bydel Alna i Oslo.
Stedet har navn etter Trosterud gård. Denne er bevart, og ligger i Dr. Dedichens vei.
Trosterud ble utbygd på 1960- og 1970-tallet, men hadde også før det noe småhusbebyggelse. I samme periode stod Trosterud senter ferdig. I dag består senteret av en Kiwi-butikk, kiosk (MIX), ungdomsklubb, legesenter og et fysikalsk institutt. Senterets fasade ble opprustet høsten 2013 og ungdomsklubben åpnet i januar 2014. Uteområdet har fått ny belysning og beplantning.
Trosterud skole kom i 1969, og Trosterud stasjon på Furusetbanen i 1974. Skolen nærmest Trosterud er Lutvann skole.
Dr. Dedichens vei, som skjærer gjennom området fra Tvetenveien opp til Lutvann, har navn etter Henrik Dedichen, som fikk oppført et sinnssykehus på Trosterud på begynnelsen i 1901. Henrik Dedichen grunnla og drev «Dr. Dedichens privatasyl» på Trosterud i Østre Aker fra 1901 til 1933, og arbeidet for reformer innen sinnssykepleien og lovgivningen omkring den.
Willemstad
Willemstad er hovedstaden i Curaçao og den største byen i De små Antiller. Den var fram til 2010 hovedstaden i De nederlandske Antiller. Den har en befolkning på om lag 140,000 (1. januar 2009).
Geografi
Byen ligger ved det 1,6 km lange og 90–300 meter brede sundet Bahia di Santa Ana (nederlandsk: Sint Annabaai, engelsk: Santa Anna Bay) som ligger ved innløpet til Schottegat, bukta som danner en dyp naturlig havn.
Historie
Willemstad ble grunnlagt i 1634, da nederlenderne erobret Curaçao fra Spania. Byen ble bygget som en befestet by beskyttet av Fort Amsterdam ved innløpet til havnen og med en bymur som omga byen på landsiden. Den opprinnelige bykjernen lå på østsiden av sundet og ble kalt Punda. På 1700-tallet spredte bebyggelsen seg til Pietermaai og Scharloo på samme side Punda og til Otrabanda på den andre siden av sundet. Otrobanda kommer fra papiamento otro banda, som betyr «den andre siden».
Bymuren ble revet 1861–1866. Etter dette ekspanderte den bymessige bebyggelsen. Ferger sørget for transport over sundet inntil det ble bygget bruer mot slutten av 1800-tallet.
Punda og Otrobanda er forbundet med en svingbro på pongtonger, Koningin Emmabrug, som ble bygd i tre i 1888. Etter at biltrafikk over broen ble forbudt på 1970-tallet går nå det meste av trafikken mellom de to bydelene over Konigin Julianabrug.
På grunn av plasseringen er Willemstad en utmerket havn. Selskapet Royal Dutch Shell etablerte et oljeraffineri i havnen i 1915. Virksomheten ved oljeraffineriet førte til at byen vokste. Nye boligstrøk for funksjonærer og arbeidere ble anlagt. På 1930-tallet ble det bygget leilighetsbygg etter nederlandsk mønster på Negropont like ved raffineriet. Rimeligere boliger for arbeiderne ble senere bygget i Surinamendorp og Suffisantdorp. Emmastad nord for Schottegat og Julianadorp i innlandet vest for Willemstad ble bygget som boligområde for funksjonærer ved oljeraffineriet.
Verdensarv
Willemstads bysentrum ble erklært som verdensarvsted av UNESCO i 1997. De eldste bygningene i det gamle bysenteret er inspirert av nederlandsk 1600-tallsakitektur, med smale og høye hus. Flere bygninger fra 1700-tallet er i curaçobarokk kjennetegnet av bueformer.
Samferdsel
Byen er et viktig turistmål.
Willemstad betjenes av Hato internasjonale lufthavn, som også er hjemmebasen til Insel Air, Curaçaos flyselskap.
John Munro Longyear
John Munro Longyear (født 15. april 1850 i Lansing i Michigan i USA, død 28. mai 1922 i Brookline i Massachusetts) er mest kjent som grunnlegger og navngiver til tettstedet Longyearbyen på Svalbard.
Bakgrunn
John Munro Longyear var sønn av juristen og kongressmedlemmet John W. Longyear (1820–1875). Han var opprinnelig ordfører og gruveeier i småbyen Marquette ved Lake Superior i nordre Michigan, men flyttet med sin kone Mary Beecher Longyear til Boston i Massachusetts. De ga store pengegaver til det kirkesamfunnet som utviklet seg til Christian Science-bevegelsen. Hustruen skulle senere grunnlegge Longyear Museum.
Lars Rise
Lars Rise (født 18. mars 1955 i Hamar) er en norsk politiker (KrF). Han ble innvalgt på Stortinget fra Oslo i 1997, og satt i to perioder.
Rise er utdannet statsviter ved Institutt for sammenliknende politikk, der han skrev hovedoppgave med tittelen En president i krise : president Jimmy Carters beslutninger i tilknytningen til gisselkrisen i Iran 1980. Lars Rise er en uttalt støttespiller av presidenten i Elfenbenskysten, Laurent Gbagbo.
John Munro Longyear
Gruvedrift på Svalbard
Sommeren 1899 dannet ishavsskipper Søren Zachariassen fra Tromsø og ishavsskipperen Henrik Næss fra Trondhjem et interessentfellesskap for å utnytte kull-forekomster i Platåberget på Svalbard. Det ble foretatt innsamlinger av kullprøver fra prøvefeltene til Trondhjem-Spitsbergen Kulkompani i Blomsterdalen og i fjellsiden ovenfor Hotellneset. Kullprøver ble tatt med hjem til USA hvor de ble analysert og funnet gode. Longyear hadde i 1901 sett kullbrudd ved Calypsobyen som turist, og kom i kontakt med Trondhjemsselskapet.
A Nightmare on Elm Street 3: Dream Warriors
A Nightmare on Elm Street 3: Dream Warriors er en amerikansk grøsser fra 1987 og den tredje filmen i A Nightmare On Elm Street-serien. Filmen ble regissert av Chuck Russell, mens de ledende rollene spilles av Patricia Arquette, Heather Langenkamp og Craig Wasson. Robert Englund spiller atter rollen som Freddy Krueger.
Store deler av handlingen i denne oppfølgeren foregår på et Mentalsykehus for ungdom der en av behandlerne har spesialisert seg på drømmeterapi.
Sammendrag
Nancy blir introdusert for flere av Dr. Gordons pasienter: Phillip; en søvngjenger, Kincaid; en tøff, hjemløs gutt som tidligere ble utsatt for vold, Jennifer; en skuespiller, Will; som sitter rullestol etter et selvmordsforsøk, Taryn; en tidligere rusavhengig kvinne, og Joey, som var alt for traumatisert til å snakke. Senere blir Kristen igjen angrepet i drømmene av Freddy, og hun drar Nancy ved et uhell inn i drømmen sin. Men begge to klarer å flykte. Kristen røper at hun har hatt evnen til å trekke folk inn i drømmene sine siden hun var en liten jente. I løpet av de neste to nettene blir Phillip angrepet av Freddy, og det ligner på enda et selvmordsforsøk fra Phillip. Han dreper også Jennifer ved å knuse hodet hennes i et TV-apparat.
Nancy avslører for de gjenværende pasientene at de er de aller siste overlevende barna til menneskene som slo seg sammen for å brenne Krueger i hjel mange år tidligere. Nancy og Neil oppfordrer dem til å forsøke gruppe-hypnose slik at de kan oppleve en delt drøm og oppdage hva slags krefter de har i sine drømmer. I drømmen vandrer Joey av gårde alene og blir tatt til fange av Freddy, og som et resultat blir han liggende i koma i den virkelige verden. Neil får vite at Freddy opprinnelig var sønn av en ung nonne som ble låst inne i et rom sammen med hundrevis av mentalt syke pasienter som voldtok henne gjentatte ganger. Nancy og de andre pasientene går igjen sammen i en hypnose i et forsøk på å angripe Freddy Krueger i deres drømmer.
John Munro Longyear
Gruvedrift på Svalbard
Ved Hotellneset anla Trondhjem-Spitsbergen Kulkompani «Trøndergruva» i 1903, med amerikansk kapitalbistand fra blant andre Longyear.
Amerikanerne som gikk inn i Trondhjemselskapet, dannet etter hvert Arctic Coal Company i februar 1906, der Longyear var hovedaksjonær. Han grunnla selskapet sammen med sin mangeårige partner Frederick Ayer og forskjellige småaksjonærer. Samme år solgte Henrik Næss og hans forretningspartnere Trondhjem-Spitsbergen Kulkompani inklusive «Trøndergruva» til dette selskapet.
I 1906 grunnla Longyear et gruvesamfunn ved navn Longyear City, mens navnet Longyearbyen kom i bruk først i 1925. Selskapet var registrert i Charleston i Vest-Virginia, men hadde hovedkontor i Longyears hjemby Boston. Deres viktigste gruve var «Amerikanergruva» (Gruve 1a), som hadde innslag fra østsiden av Platåberget.
Store Norske Spitsbergen Kulkompani startet opp som privat selskap i 1916, og samme år kjøpte de eiendommene til Longyear. Senere kjøpte de området ved Sveagruva fra et svensk selskap og flere andre område.
Spinkelt bakkefly
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 28 – 40 mm), spinkelt, grått nattfly. Forvingen er grå med tydelige, svarte tegninger. Mellomlinjene er svarte og kraftige. Nyre- og ringmerkene er lyse og forbundet med en kraftig, svart strek. Bølgelinjen langs vingens ytterkant er smal og utydelig. Bakvingen er lysgrå med et nokså smalt, grått tverrbånd rundt midt i vingen og en utydeleig, grå flekk litt foran midten.
Levevis
Arten lever i barskog, der larvene lever på blåbær (Vaccinium myrtillus). De voksne sommerfuglene flyr i juli.
Utbredelse
Den er utbredt i Fennoskandia og videre østover langs nordkysten av Russland til Stillehavet, dessuten i det nordlige Mongolia. I Norge finnes den på det indre Østlandet, og er funnet spredt i Trøndelag og Nord-Norge nord til Øst-Finnmark. Den er ikke vanlig, men ikke like sjelden som enkelte andre Xestia-arter.
Dr. Dedichens vei (Oslo)
Dr. Dedichens vei (23-75, 16-134) er en vei på Trosterud i Bydel Alna i Oslo. Den begynner ved Tvetenveien ikke langt fra Trosterud skole og går i en stor bue før den fortsetter som Lutvannsveien etter en knapp kilometer.
Veien fikk navn i 1969 etter psykiateren Henrik Dedichen, som drev privatasyl (nedlagt 1966) i veien som senere fikk navn etter ham.
Langs veien finner vi blant annet Nordvoll skole og autismesenter (nr. 18), Haukåsen skole (nr. 20), overlegeboligen til nevnte privatklinikk (Trosterudvillaen i nr. 28) og Lutvann skole (nr. 75) samt flere borettslagsfelt (blokker av forskjellige størrelser og utforminger) fra sent 1960-tall til utpå 1970-tallet, blant dem Stubberudlia, Haukåsen og Fagerholt.
TOSE
TOSE Co., Ltd. (japansk: 株式会社トーセ, Kabushiki-gaisha Tōse) er en videospillutvikler som har hovedkvarter i Kyoto i Japan. Selskapet er mest kjent for å ha utviklet Nintendos spillserie Game & Watch Gallery så vel som andre Nintendo-relaterte spill. TOSE har utviklet over 1000 spill siden starten i 1979, men det er nesten umulig å identifisere alle siden TOSE er nesten aldri kreditert i spillene. Et nevneverdig unntak er Densetsu no Stafy-serien fordi TOSE eier rettighetene sammen med Nintendo. Visepresident for filialen i USA, Masa Agarida, har sagt at de ikke har en egen visjon, men at de følger kundens visjon. Som oftest nekter de også å sette selskapets navn eller stabens navn på spillene.
Nevneverdige titler TOSE har portet
TOSE har også portet noen spill, inkludert en del av Squares og Enix' spill som opprinnelig ble utgitt på NES og SNES.
Jackass: The Movie
Jackass: The Movie ble publisert for første gang i 25. oktober 2002. Filmen inneholder ville stunts av de samme gutta som er med i TV-serien Jackass.
Handling
Jackass: The Movie er en samling av forskjellige stunts, sketsjer eller skøyerstreker, sammen med intervjuer på settet med rollebesetningen. Filmen begynner med at alle karakterene skal kjøre på en gigantisk handlevogn i nedoverbakke. Men på bunnen krasjer gjengen inn i et frukt-stativ, og de treffer med hodet først i frukten.
De mest bemerkelsesverdige stuntene inkluderer: Steve-O som skal fnyse wasabi opp i nesten, Bam Margera som tuller med moren sin April, ved å plante en levende alligator på kjøkkenet hennes. Chris Pontius danser offentlig, samtidig som han ikke har på seg annet enn en tangatruse, Ryan Dunn kjemper mot en kvinnelig kickboksing-mester. Wee Man truer reiser rundt i Japan på en gigantisk trafikk-kjegle. Preston Lacy sitter på en benk, som er rigget til å kollapse foran intetanende tilskuere. Dave England går på do, ved et utstillingstoalett ved en jernvarehandel.
Enercon
ENERCON GmbH er en tysk produsent av vindturbiner. Eier er Aloys Wobben. Han etablerte ENERCON (ENERgy CONverter) i Aurich, Niedersachsen/Tyskland, i 1984. Enercon produserer vindturbiner med elektrisk effekt mellom 30 (E-10) og 6000 kW (E-126) og er markedsleder i Tyskland. Siden 1993 har Enercon bare bygget vindturbiner uten girkassen mellom rotor og synkrongeneratoren.
ENERCON utvikler også vannturbiner (kontrakt for turbiner for et vannkraftverk i elv Weser i Bremen), svinghjul for lagring av elektrisk energi, vind-diesel systemer og en vindkraftstøttet båt («E-Ship») som skal settes i drift i vinter 2008.
Skip med rotorseil
Enercon sjøsatte i 2008 to rotorskip med 4 stykk 25 meter høye rotorseil med en diameter på 4 meter, E-Ship 1 og 2. Designet med rotorseil benytter Magnuseffekten som er en kraft på et roterende objekt med fart gjennom luft. Når vinden blåser fra siden av de vertikale roterende sylinderen, skaper Magnuseffekten fremdrift. Enercon opplyser at det er en drivstoff besparelse på opptil 25 % sammenlignet med konvensjonelle fraktfartøyer av samme størrelse. Selskapet bruker skipene til å frakte turbindeler og utstyr.
Anker (mål)
Anker er et gammelt hulmål for flytende varer. Et anker tilsvarer 38,6038 liter, men volumet kan har variert gjennom historien.
Anker betegner også en beholder (tønneliknende) som rommer dette kvantum.
Måleenheten større enn anker var tønne. Det gikk tre ankre på en tønne, 115,8 liter.
Shilin Yi
Shilin (kinesisk: 石林彝族自治县; pinyin: Shílín yízú Zìzhìxiàn) er et autonomt fylke for yifolket i byprefekturet Kunming i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 219,985 innbyggere i 1999.
Verdensarven
Karstområdet i Shilin, med sitt særegne karst landskap, inngår i Sørkinas karstområder som er oppført på UNESCOs liste over Verdensarven. Ordet 石林 / Shílín betyr «steinskog».
Fredrik Ulvestad
Fredrik Stensøe Ulvestad (født 17. juni 1992) er en norsk fotballspiller som spiller for den tyrkiske klubben Sivasspor.
Han startet sin seniorkarriere i Aalesund, hvor han kom fra klubbens juniorlag. Han er sønn av den tidligere Brattvåg- og -spilleren Rune Ulvestad. Han etablerte seg fra 2012-sesongen som AaFks faste straffetaker, og vant den norske cupen med AaFK i 2011.
Den 10. mars 2015 meldte Ulvestad overgang til den engelske klubben Burnley FC på en fri overgang, hvor han skrev under på en treårskontrakt etter å ha vært på treningsopphold i klubben i februar. Den 16. mai 2015 fikk Ulvestad sin debut for Burnley FC når han kom inn i det 88. minuttet mot Stoke FC. Han ble dermed den 58. nordmannen til å spille en kamp i Premier League.
Grått fjellbakkefly
Grått fjellbakkefly (Xestia alpicola) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet i fjellet over det meste av Norge.
Fredrik Ulvestad
Han kom til Djurgården i februar 2018. I Djurgården vant han Svenska Cupen 2018 og Allsvenskan 2019.
I februar 2021 signerte Ulvestad for den kinesiske klubben Qingdao FC.