cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hedeby
Utgravninger
Både innenfor festningsverkene og særlig utenfor mot sydvest lå de betydelige gravsteder både med og uten trekister og trekammer. Trekammergravene er mer rikt utsmykket og inneholdt også spyd og skjold. Det har vært store utgravninger i mange år, men fortsatt er bare rundt 5% av områdene undersøkt, men man likevel se omrisset av en større byområde enn noen annen nordisk kaupang. Man har sporet Hedebys gater av treverk, grunnplanene av bygninger som tjente til boliger, verksteder av omfattende typer håndverk og salgshus for varer.
Bosetningen var meget godt organisert med hus på rekke, adskilt med gjerder og tredekte grøfter, dype brønner for å sikre nok vann. Undersøkelser av havnebunnen har gitt informasjon om bryggekonstruksjoner. Hedeby lå lavt i terrenget og den vannholdige jorda har bevart store mengder organisk materiale som treverk, lær og tekstiler. Også deler av bygningsverket er blitt bevart. En replika av et typisk Hedeby-hus er blitt reist på Moesgård Museum i Danmark. Alt i alt er rundt 340,000 gjenstander funnet. Det er også funnet flere runesteiner ved byen som ses i Vikingmuseet i Hedeby (tysk:Wikingermuseum Haithabu). I tillegg er det funnet vraket av et langskip fra sen vikingtid i bukta. Det er noe fantasiløst døpt til «Hedeby 1». Det er bygget i nordisk klinktradisjon, men endte i en brann ved et angrep på Hedeby, sannsynligvis tett ved det sted hvor det ble bygget.
Betydning
Munken Ansgar fikk omkring 848 tillatelse til å bygge en kirke i Hedeby, og utførte her den første kristne misjon i Danmark. Adam av Bremen har rapportert at skip ble sent fra Hedebys portus maritimus og til de slaviske områdene, til Sverige, Sambia (i nåværende Russland) og til og med til Hellas. Hedeby var også bispesete og tilhørte metropolitanprovinsen til erkebiskopen av Hamburg-Bremen.
Muligens ble Hedeby i en tid kontrollert av et svensk styre av en viss Olav på slutten av 900-tallet og fram mot 1000-tallet. Det ble fortalt til Adam av Bremen av den danske kongen Svein Estridsson, og blir støttet av tre runesteiner funnet i Danmark. To av dem ble reist av mor til Olavs sønnesønn Sigtrygg Gnupasson. Den tredje er Eriksteinen som ble reist av en Erik på 900-tallet og gjenoppdaget i 1796 og hadde norske eller svenske runer som adskilte seg fra danske, men kan også ha vært skrevet av dansker med yngre utgave av futhark.
Ødelagt av Harald Hardråde
I 934 ble Hedeby erobret av Henrik I av Sachsen, også kalt ‘Henrik Fuglefangeren’. Mer banebrytende var det da Hedeby ble erobret og herjet i 1050 av den strie norske kongen Harald Hardråde som en del av krigen mot Svein Estridson. Snorre Sturlason gjengir en norsk skald i Harald Hardrådes saga som beskriver herjingen (side 173):
Det er mulig ettertiden ikke ser på verket like beundrende som skalden måtte ønske. Skalden Torleik mumler om at «slikt var bedre ugjort», og etter at nordmennene satte fyr på byen ble den kort tid etter, i 1066, plyndret av slavere. Innbyggerne flyttet da til Schleswig og Hedeby ble etterlatt til historiens mørke.
Marcus Gerhard Hoff-Rosencrone
Marcus Gerhard Hoff-Rosencrone til Rosendal (1823–1896) var en norsk godseier og stamhusbesitter.
Han var sønn av friherre til Rosendal Christian Henrik Hoff-Rosencrone og Karen Henriette Fleischer (1786–1861). Marcus Gerhard Hoff-Rosencrone overtok Rosendal i 1838 og innehadde godset i nesten 60 år. Han fikk betydning for utvikling av landbruket i Hardanger, og drev privat skole på godset, hvor han selv underviste.
Järntorgsgatan
Järntorgsgatan  er en gate i Gamla stan i Stockholm. Den går mellom Järntorget og Slussplan, og nærmeste parallellgater er i øst Triewaldsgränd og i vest Skeppsbron.
Historikk
Gaten har sitt navn etter Järntorget som nevnes allerede i 1489 (Jerntorgith). På torget sto byens offisielle jernvekt, som i 1662 ble flyttet til Järngraven på Södermalm. Gatens eldste dokumenterte navn er Jerntorgs gatun (1685). Før det ble den kalt Stora gatan siden den var Stadsholmens største innfartsåre fra sør.
Tre venner
Tre venner er en roman av Olav Duun, utgitt i 1914.
Romanen skildrer vennskapet og rivaliseringen mellom de tre unge mennene Hemming Dyresen, Edvin Leinland og Iver Ramsholmen, med kompliserte og underbevisste bindinger mellom dem. Den fjerde hovedpersonen er Marta, søstera til Iver. Både Hemming og Edvin har forhold til henne. Arnulf Øverland beskriver boka som moderne og preget av psykologisk skarpsinn. Heming Gujord mener at boka er «høydepunket i Duuns forfatterskap før storverket Juvikfolke.»
Innhold
Romanen foregår i et realistisk kystbygdmiljø i 1890-åra. De to første delene utspiller seg over en treårsperiode, mens den tredje delen foregår halvannet år senere, i løpet av et år. Romanen er den første av en lang rekke bøker, fram til novellesamlinga Blind-Anders (1924) som foregår i det samme landskapet med de samme stedsnavnene og med hovedpersoner som opptrer som bipersoner i andre bøker. Otto Hageberg snakker om «Duuns storroman», og også Juvikfolket foregår innenfor dette universet. Romanen er også den første hvor Duun kombinerer den individuelle psykologiske analysen med folkelivsskildring; her er varierte miljøbilder fra et fiskerbondesamfunn. Synsvinkelen skifter mellom de forskjellige personene gjennom romanen.
Hemming er ytre sett en «lykkemann», selvsikker og framgangsrik. Han er likevel rastløs og tom innvendig, med en «frihetsfølelse uten skapende trang». Iver er «djuplyndt» og «den mest interessante av dei tre». Han er drevet av en religiøs trang, en trang til soning og en ansvarsfølelse. Edvin er «mindre 'spennande' og meir jordnær enn dei andre, med eit praktisk grep om livet.»
Forholdet mellom personene i boka utvikler seg som «ei rekkje seriekobla trekantar», Iver-Marta-Hemming, Hemming-Marta-Edvin, Iver-Marta-Eva, og Hemming-Iver-Eva.
Både Hemming og hovedpersonen i Harald sees av Thesen som forstudier til Odin, hovedpersonen i de tre siste bøkene i Juvikfolket: «det 'frie' mennesket, som rår over sin egen lagnad.» Hageberg mener at det er vanskelig å oppfatte Hemming som hovedperson og helt, og at det er «noko ufritt og perspektivlaust over vitaliteten til Hemming.»
Et utdrag fra romanen som skildrer et sildesteng var lenge brukt som tekst i lesebøker, som eksempel på arbeidslivet langs kysten.
Ruwenzori
Ruwenzori en fjellkjede som ligger i grenseområdet mellom Uganda og Den demokratiske republikken Kongo i Sentral-Afrika Det høyeste punkt heter Mont Ngaliema (5 109 moh) og er Afrikas tredje høyeste (etter Kilimanjaro og Mount Kenya). Under toppene finnes flere mindre isbreer, tross beliggenheten tett ved ekvator. Om lag 1 000 km² av området er i dag utlagt som nasjonalpark, men i 1990-årene var det et uframkommelig berg og har vært tilholdssted for bander og opprørsgjenger som opererer herfra. De herjet både Uganda og DR Kongo. Ruwenzori nasjonalpark er også utpekt som verdensarvområde.
Vegetasjon
Ruwenzorifjellene er en av Nilens kilder og er et av de mest særpregede fjellområder i verden. De lavere deler av Ruwenzori er bevokst med tett tropisk regnskog som gjennomstrømmes av elver. Det er frodig overalt, noe som først og fremst skyldes den rikelige nedbøren. Etterhvert som man kommer høyere opp i Ruwenzori tynnes vegetasjonen litt ut og blir annerledes. Først går man gjennom skoger av kjempelyng med merkelige, forkrøplede trær som er overvokst med lag av mose som henger nedover. I nærheten av snøgrensen er det skoger og sumper med kjempe-svineblom og kjempe-lobelie
Historie
Skriftlige kilder om eksistensen av dette fjellmassivet kan spores i overleveringer helt tilbake til vår tidsregnings begynnelse. Allerede gjennom de gamle egypteres handelsforbindelser ble ryktet spredt om at Nilens kilder lå ved foten av et veldig, snøkledd massiv, dypt inne i Afrika. Men dengang var det umulig å få eksakte opplysninger, så Ruwenzori kom for de fleste til å høre hjemme i fantasiens verden.
Da Ptolemaios tegnet sitt berømte verdenskart i det 2. århundre etter Kristi fødsel anbrakte han et kolossalt berg midt i Afrika og beskrev det som «Måneberget» og som Nilens kilde. Beskrivelsen og plasseringen er sett med datidens geografiske viten forbløffende riktig, og selv om Ruwenzori er inntegnet på nyere kart opp gjennom historien, angir ingen av dem fjellets posisjon så nøyaktig som det Ptolemaios gjorde. Etter som århundrene gikk, ble Ruwenzori betraktet som noe mer eller mindre uvirkelig, og det er jo heller ikke så merkelig å forstå at mange stilte seg skeptiske overfor tanken om et snøkledd berg helt under ekvator.
Selv da oppdagelsesreisene i Afrika begynte forble Ruwenzori i lang tid et mysterium. I 1864 trengte Samuel Baker langs Nilen inn til Albertsjøen, og i 1876 nådde Stanley fra øst frem til Edvardsjøen – men ingen av dem oppdaget at det mellom disse to sjøer hevet seg en over 5 000 meter høy fjellkjede på 150 kilometers lengde og 50 kilometers bredde. Forklaringen er at Ruwenzori så godt som alltid er skjult i tåke. På de lokale innfødtes språk betyr Ruwenzori faktisk «tåkekongen» eller «regnskaperen». Først i 1888, da Stanley for andre gang var ved Albertsjøen ble den oppdaget, og det skjedde ved et rent tilfelle. Da Stanley etter en måneds opphold brøt opp fra vestbredden av Albertsjøen, ble han av en av de innfødte gjort oppmerksom på et eiendommelig fenomen ute i horisonten – «et berg av salt» – som afrikaneren kalte det. Det gåtefulle måneberg var nå blitt oppdaget av mennesker utenfor Afrika.
Vannbregneordenen
Gruppen utgjøres av akvatiske arter og er unike blant bregnene ved at de har heterospori, det vil si at de har to ulike typer sporer (megasporer og mikrosporer) som utvikler seg til hnhv hunn- og hann-gametofytter. Dermed har deres gametofytter endospori, det vil si at de gjennomgår hele sin utvikling inne i sporen. Denne kombinasjonen av heterospori og endospori gjør denne ordenen av bregner mer lik frøplanter enn andre bregnegrupper.
Familier og slekter
Gruppen inneholder ifølge nyere taksonomi (Smith et. al 2006) følgende tre familier med slekter og arter, hvorav Azollaceae av enkelte forskere regnes under Salviniaceaefamilien:
Vandrepokal
Det finnes to hovedtyper av vandrepokaler:
Vandrepokaler blir gjerne satt opp av sponsorer eller ulike celebriteter som på denne måten gjerne får sitt navn eller varemerke profilert i forbindelse med konkurransen.
Sjelens mørke natt
«Sjelens mørke natt / Sjelens dunkle natt» (spansk originaltittel: «Noche oscura del alma») er et mystisk dikt skrevet på 1500-tallet av karmelittermunken Johannes av Korset (1542–1591). Begrepet «(Sjelens) Mørke natt» er en metafor som beskriver en åndelig krise i reisen mot forening med Gud. Sammen med diktene Åndelig lovsang (Cántico espiritual) og Kjærlighetens levende flamme (Llama de amor viva) er disse diktene de mest anerkjente verkene innen mystisk poesi fra middelalderen. Mystisk poesi handler ofte om oppnåelsen av en mystisk forening mellom sjelen og Gud.
Sammendrag
Diktet handler om et kjærlighetsforhold der en person rømmer hjemmefra en mørk natt for å lete etter og møte sin elskede. Kvinnen forlot huset sitt i stillhet når huset hennes var falt til ro og flukten foregikk midt på natten og ingen så henne rømme. Hun hadde verken lys eller guide for å lede henne på veien i søket etter sin Elskede, hun brukte bare sitt indre lys som ledet henne rett dit hennes Elskede var. Når hun nådde fram til foreningen med sin Elskede, sovner hennes elskede på hennes bryst, og forfatteren beskriver videre kjærtegnene mellom de elskede, og til slutt hvordan hun støttet seg til sin Elskede, og at alle hennes problemer og bekymringer forsvinner, at hun føler seg lykkelig, glad og finner fred.
Tolkning
Dette kjærlighetsforholdet som forfatteren presenterer er egentlig av åndelig natur. Det skal bemerkes at hans «Elskede» (Amado) er skrevet med store bokstaver, noe som indikerer at vesenet som forfatteren refererer til, er Gud. Det romantiske forholdet som blir presentert i dette diktet, presenterer indirekte et indre og åndelig kjærlighetsforhold mellom sjelen og Gud, og forfatteren beskriver også personens situasjon som: «ivrig og betent av kjærlighetens lidenskap», noe som indikerer at det er en dyp lengsel i sjelen til å forene seg med Gud, og at denne foreningen med Gud uttrykker den høyeste lykke som en person kan oppnå, uttrykt som: "O gledelige lykke", og personen i diktet søker nettopp denne høyeste lykken.
I første og andre strofe kan vi se at hendelsen skjer på et hemmelig sted og at flukten skjer i det skjulte: «Opp stod jeg, stille, utsett». Gjennom språket og de lyriske beskrivelser laget av forfatteren, så forstår vi at personen er av feminin karakter; en kvinne. Kjærlighetsforholdet er veldig lidenskapelig og subjektet, denne kvinnen, føler mye lengsel etter sin elskede: «blev jeg av kjærlighetens ild betuset». Dette kjærlighetsforholdet beskriver en gledelig (lykke) flukt fra kroppen (huset) og at kroppen allerede har funnet ro og i fred (rolig). De nevner også en "hemmelig trapp" som først, i poesi generelt, ofte er relatert til kjærlighet, men det viser også til et typisk objekt ofte brukt av personer for å forenkle flukt. Det kan også relateres som et religiøst objekt, brukt til å klatre opp stigen til himmelen, til Gud. Den første og andre strofen er viet den første fasen mot Gud; "den løndomsfulle trappe", der sjelen forlater kroppen i hemmelighet og med glede. På denne veien må personen gi opp lidenskapene og ønskene sine, litt etter litt.
Den tredje og fjerde strofe indikerer igjen at handlingen skjer midt på natten og at personen flyktet uten lys og uten at noen så henne. Men forfatteren påpeker at det ikke var nødvendig å ha en guide for å komme seg dit, fordi hennes kjærlighet og lidenskap var nok til å lede henne helt dit hennes elskede var. Disse to strofer er viet den andre fasen på ferden mot Gud; «Den lysfylte stien», der sjelen har både forlatt kroppen og forlatt den fysiske verden (huset, trappene ...) og flydd til en annen verden; en vektløs verden, en eterisk verden av lys, der kjærlighetens lys til Gud er den eneste guiden. På denne måten blir personens sjel belyst med omtanke og de evige goder fra Kristi lidenskap og forløsning. I den fjerde strofe leser vi at dette indre, kjærlige lyset var det eneste lyset som ledet kvinnen til å nå sin Elskede, Gud.
I den femte og sjette strofen oppdager vi at skildringene i strofene er av en av en opphøyet natur, der kvinnen tilber «natten» som gradvis veiledet henne til å kunne forene seg med sin Elskede. Den sjette strofe tar henne videre til prosessen for å nå denne kjærlighetsforeningen, og mot slutten av denne strofen sover hennes Elskede på brystet og frisker opp hennes hjerte. Disse strofene beskriver den siste fasen mot Gud; "Den enhetlige stien", der man opplever forening, der sjelen har muligheten til å forene seg helt med Gud (som tydelig er det mest ønskede scenariet i mystisk litteratur).
I de to siste strofer, den syvende og åttende, finner vi en post-tilstand etter unionen. Den syvende fokuserer på følelsene mellom de elskede; luften, kjærestens kjærtegn på dens elskedes nakke osv., mens den i den åttende og siste strofen mister hun alle bekymringene sine, de forsvinner når hun lener seg på sin elskede. Hun føler seg lykkelig, glad og i fred.
Som vi har sett representerer hver strofe et skritt på veien mot foreningen mellom sjelen og Gud. I dette diktet kan man se at dette utviklet seg gjennom tre forskjellige veier (stier), tre åndelige stadier for å oppnå at sjelen når den mystiske foreningen med Gud: La vía purgativa (Den rensende stien), la vía iluminativa (Den lysfylte stien) y la vía unitiva (Den enhetlige stien). Dette er vanskelige stier som krever at sjelen renser seg for sine synder og ønsker - bare slik kan sjelen oppleve lykken ved guddommelig forening.
Oversettelsen av diktet til norsk er av Kristen Gundelach (1962), i antologien Den levende kjærlighets flamme, hentet fra Nasjonalbibliotekets kopi. .
Diktets struktur
Diktet består av åtte «liras». En «lira» er en type strofe som har sin opprinnelse og brakt til Spania, takket være sangen ”A la flor de Gnido” av Garcilaso de la Vega. En lira består av to linjer på elleve stavelser (den andre og den femte) og tre linjer på syv stavelser, med enderim på første og tredje linje og på andre, fjerde og femte linje. Lira har også vanligvis har en konsonantrytme. .
Musikk
Diktet har blitt tonesatt av blant andre Fartein Valen, som hans opus 32: «Die dunkle Nacht der Seele» for sopran og orkester (1939).
Mesterligaen i fotball for kvinner 2013/14
Tyske VfL Wolfsburg vant 4–3 over svenske Tyresö FF i finalen på Estádio do Restelo i Lisboa den 22. mai 2014. Om lag 11 000 tilskuere overvar finalen på denne hjemmebanen til CF Os Belenenses.
54 lag deltok. Fra Norge deltok LSK Kvinner Fotballklubb som vant Toppserien 2012, men de tapte allerede i 32-delsfinalen mot svenske LdB FC Malmö med 1–3 og 0–5.
Cyatheales
Trebregner eller Cyatheales er en orden av bregner (Pteridophyta). Gruppen utgjøres av meget store, oppreiste arter og er unike ved at de er store som trær, inntil 20 meter høye.
Plantene har en overjordisk og vertikal rotstokk som minner stammen til palmer, og bladene løftes derved over bakken og får planten til ofte å se ut som palmetrær. Bregnekronen, som kan bli opptil 6 meter i diameter, er åstedet for veksten og knoppskytingen, og avskjæring av kronen fører enten til mulig omplanting, eller til at individet dør.
Eksterne lenker
سرخس (نبات)
Buskblomsterfluer
Buskblomsterfluer (slekten Parasyrphus) er en gruppe av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Det er kjent 30 arter, 10 av dem forekommer i Norge.
Utseende
Middelsstore (6-11 mm), slanke blomsterfluer, svarte, bakkroppen med gule flekker. Ansiktet er for det meste gult med en svart midtstripe, det er vanligvis forholdsvis bredt. Antennene varierer i farge fra helt gult til helt svart. Pannen og issen er kledt med utstående, svarte hår. Deler av den er dekket av støvflekker som er viktige karakterer for å skille artene. Fasettøynene er nakne eller med spredte, korte hår. Thorax er svart, mer eller mindre glinsende, bortsett fra scutellum som er mørkgult. Beina er gule og svarte, i det minste leggene på for- og mellombeina er nesten alltid gule. Vingene er nokså smale, glassklare bortsett fra et brunt vingemerke. Åren R4+5 er rett. Bakkroppens grunnfarge er dypt svart. På det andre leddet har den avrundede, gule sideflekker. De tredje og fjerde leddene har enten gule sideflekker eller gule tverrbånd som er litt insskåret i midten bak. De ligner mest på artene i slekten Syrphus men er slankere.
Levevis
Larvene lever av bladlus, mest på bartrær, men også på løvtrær og busker. De kan også spise larver av bladbiller (Chrysomelidae). De voksne fluene besøker gjerne blomster. Blomsterfluer i denne slekten kan påtreffes fra april til september, men de enkelte artene har kortere flygetider. Noen av artene ser man lite til då de stort sett oppholder seg oppe i trekronene.
Utbredelse
De fleste av artene er utbredt i den palearktiske sone, dessuten forekommer de i Nord-Amerika og Sørøst-Asia. Flere av artene har svært vide utbredelser.
Clara Ursin
Clara Hansine Ursin (født Hansen 6. mai 1827 i København, død 6. august 1889 i Kristiania) var en norsk (opprinnelig dansk) skuespiller, operasanger og sangpedagog.
Biografi
Clara Ursin var datter av stolmakermester C. B. Hansen. Hun ble 13. juli 1851 gift i Holmens kirke i København med fiolinist i Christiania Theaters orkester Fredik Ursin (ca. 1825-1890).
I 1828, da hun bare var 12 år gammel, ble hun opptatt ved musikkonservatoriet i sin fødeby København, hvor hun ble elev av professorene Hartmann og Helsted. Hun ga 16 år gammel sin første konsertopptreden, med Cavatine fra operaen Robert le Diable.
Hun debuterte 7. desember 1847 ved Det kongelige Teater i København i rollen som Irma i syngespillet Murmesteren. Hun var ansatt ved denne scenen til 1849. I årene 1849-1876 var hun ansatt ved Christiania Theater. I sin såkalte tredjedebut tildelte komponisten Herman Severin Løvenskiold henne hovedrollen i operetten Ildprøven.
Ifølge et historisk verk om Christianias Theater utgitt i 1899, kunne Clara Ursin da hun feiret sitt 25-årsjubileum ved teateret se tilbake på en karriere der hun "«ikke (havde) indtaget nogen høi Rang som Skuespillerinde, men i lange Tider været Theatrets bedste Sangerinde og udført betydelige Sangpartier saavel i Operaen som i Operetten.»"
Tour of Norway 2015 poengtrøye
Tour of Norways poengtrøye deles ut til den syklist under Tour of Norway 2015 som samler flest poeng på innlagte spurter og ved målgang.
Beate Marie Dahl Eide
Eide har siden 2014 vært leder av Senterkvinnene og møter derfor fast med fulle rettigheter i Senterpartiets sentral- og landsstyre.
VM i fotball for kvinner 2011 kvalifisering
Kvalifiseringen til VM i 2011 i Tyskland er kampen om de 15 plassene i VM i fotball for kvinner som er ledige i tillegg til Tyskland, som er automatisk kvalifisert. De 15 plassene er fordelt på FIFAs seks kontinentalbaserte undergrupper slik:
Løvenskiolds gate (Oslo)
Løvenskiolds gate (1–23, 2A–26) er en gate på Frogner i Oslo. Den begynner i Frognerveien og går i nordøstlig retning over Arno Bergs plass og Briskebyveien til Briskeby brannstasjon.
VM i fotball for kvinner 2011 kvalifisering
Pr. 30. august 2010 er 122 lag påmeldt til kvalifiseringen.
Løvenskiolds gate (Oslo)
Gaten har navn etter stattholder Severin Løvenskiold. Mesteparten av bebyggelsen i nedre del består av leiegårder fra ca. 1900. Dette gjelder særlig fra Frognerveien (og Amtmann Furus plass) opp til krysset med Balders gate og Tors gate samt på nordvestsiden videre opp til Arno Bergs plass. Bygningene har for en stor del fire etasjer og karakteristiske karnapputbygg, og mange av dem er tegnet av Syver Nielsen.
VM i fotball for kvinner 2011 kvalifisering
Kvalifiserte lag
Følgende 16 lag er kvalifisert, i kronologisk rekkefølge:
Løvenskiolds gate (Oslo)
Den øvrige bebyggelsen består for det meste av leiegårder fra 1930-tallet. Først på den tiden ble gaten forlenget forbi Arno Bergs plass og opp til Briskebyveien og etterhvert til Briskeby brannstasjon.
VM i fotball for kvinner 2011 kvalifisering
UEFA
41 land fra UEFA kjemper om fem plasser, fire direkte og en til omkamp, i den eneste kvalifiseringen til VM som ikke også er et kontinentalt mesterskap. De 41 lagene er delt opp i 8 grupper, der gruppe 1 har seks og de andre gruppene har fem medlemsland. Bare vinnerne av gruppene går videre, og der møter de hverandre to og to. De fire vinnerne er kvalifisert til VM. De fire taperne spiller en cup mot hverandre, og vinneren møter CONCACAFs tredje beste lag til kvalifisering om den siste plassen.
Ikke alle UEFA-land stiller i kvalifiseringen. Færøyene, Litauen, Latvia, Moldova og Luxembourg deltar ikke. Alle disse bortsett fra Moldova var med i kvalifiseringen til EM. I tillegg stiller ikke Albania, Andorra, San Marino, Liechtenstein eller Kypros, men ingen av disse har kvinnelandslag godkjent av FIFA, og Kypros er de eneste av disse som har et kvinnelandslag.
Kvalifiserte lag (4):
Utslåtte lag:
AFC
Asiamesterskapet i 2010 fungerte som kvalifisering til VM; de tre beste lagene i sluttspillet kvalifiserte seg til VM-sluttspillet. I alt 11 lag fra AFC stilte til kvalifiseringen til asiamesterskapet, mens de fem beste lagene i mesterskapet 2008 fikk friplass i sluttspillet.
Sluttspillet i Asiamesterskapet ble spilt i Kina, men Kina tapte begge sine avgjørende kamper, og er dermed ikke kvalifisert for første gang i VM-historien. Australia kvalifiserte seg etter å ha slått Japan 1–0 i semifinalen, Nord-Korea vant sin semifinale Kina etter ekstraomganger, før Japan slo Kina 2–0 i bronsefinalen og tok dermed den siste plassen.
Deltakelsen på 16 lag var stor i historisk sammenheng, men mest på grunn av en del nye lag; blant allerede etablerte landslag stilte verken Filippinene, India, Indonesia, Laos, Libanon, Malaysia, Nepal, Singapore eller Syria.
De øvrige asiatiske land hadde per desember 2009 ikke egne kvinnelandslag: Oman, Jemen, De forente arabiske emirater, Afghanistan, Pakistan, Sri Lanka, Saudi-Arabia, Kuwait, Qatar, Bahrain, Kambodsja, Irak, Turkmenistan, Tadsjikistan, Mongolia, Øst-Timor og Brunei.
Kvalifiserte lag (3):
CONCACAF
VM-kvalifiseringen ble arrangert i Mexico, under stort sett samme format som kvalifiseringen i 2003. De to beste lagene kvalifiserte seg for VM; det tredje laget skal ut i en utslagskamp mot Europas femte beste lag om den siste plassen i VM 2011. Sluttspillet i Gold Cup ble spilt 28. oktober–8. november 2010.
17 lag fra Karibia deltok i VM. Anguilla debuterte i VM, sammen med Guyana, som trakk seg i 2003 og 2007. Cuba deltok i OL-kvalifiseringen 2008, med tre seire på fem kamper, men hadde aldri før deltatt i VM. Tross dette fikk de walkover i 1. runde, og nådde 3. og siste kvalifiseringsrunde.
I Karibia deltok ikke Aruba, Bermuda, Caymanøyene, De britiske Jomfruøyer, Jamaica eller De nederlandske Antiller, som alle deltok i 2007. Montserrat er det eneste landet i CONCACAF som ikke har kvinnelandslag.
Seks lag var påmeldt fra Mellom-Amerikas fotballforbund (UNCAF). Belize og Honduras deltok for første gang siden 2003; ingen av lagene maktet å ta poeng.
USA, Canada og Mexico var direkte kvalifisert til sluttspillet, i tillegg kvalifiserte tre lag fra Karibia og to lag fra Mellom-Amerika seg til sluttspillet. Jamaica og Panama, som begge kvalifiserte seg for sluttspillet i 2006, deltok ikke i denne kvalifiseringen.
Canada og vertsnasjonen Mexico kvalifiserte seg direkte for VM etter å ha vunnet sine semifinaler. USA hadde aldri før tapt en kamp i CONCACAF-mesterskapet og hadde kvalifisert seg for alle fem verdensmesterskapene hittil, men med 1–2 i semifinalen mot Mexico måtte laget vinne både bronsefinalen mot Costa Rica og en utslagskamp mot Italia for å komme til VM.
Kvalifiserte lag (3):
Utslåtte lag:
CONMEBOL
Kvalifiserte lag (2):
Utslåtte lag:
CAF
Afrikamesterskapet blir benyttet som kvalifisering til VM. Kvalifiseringen til mesterskapet begynte i mars 2010, og 24 land var påmeldt. Egypt, Kenya og Togo trakk seg, slik at 21 lag til slutt deltok. Sluttspillet spilles fra 29. oktober til 14. november. Lag fra CAF som ikke er påmeldt, er Burkina Faso, Den sentralafrikanske republikk, Benin, Uganda, Lesotho, Swaziland, Mosambik, Zambia, Zimbabwe, Liberia, Guinea-Bissau og Republikken Kongo. Niger stiller heller ikke. De er heller ikke anerkjent av FIFA på grunn av for få kamper. Kapp Verde, Mauritania, Sudan, Libya, Tsjad, Djibouti, Somalia, Rwanda, Burundi, Seychellene, São Tomé og Príncipe, Komorene, Madagaskar, Mauritius og Gambia har ikke egne kvinnelandslag.
Kvalifiserte lag (2):
Utslåtte lag:
OFC
Oseaniamesterskapet 2010 er kvalifisering. Turneringen ble spilt fra 29. september til 8. oktober 2010 i North Shore City utenfor Auckland i New Zealand. Åtte lag deltok, en ny rekord for VM-kvalifiseringen til OFC; 10 lag deltok imidlertid i kvalifiseringen til OL 2008. Tahiti og Vanuatu deltok i VM-kvalifisering for første gang. Fiji deltok for første gang siden 1999, og Cookøyene for første gang siden 2003.
New Zealand gikk gjennom turneringens fem kamper med 50 scorede mål og ingen baklengsmål, og tok Oseanias ene plass.
Utslåtte lag:
UEFA–CONCACAF play-off
Italia, som ble rangert som Europas femte beste lag etter et utslagsspill, møter USA, som ble nummer tre i CONCACAF-mesterskapet, til kamp om den 16. og siste plassen i VM.
USA vant 2–0 og kvalifiserte seg til VM.
Dagne Arnung
Dagne Arnung (født 9. september 1919 på Nesset prestegård i Romsdal, død 19. desember 2009 i Sverige ) var en norsk kunstner, illustratør, skulptør og reklametegner.
Norsk Fotohistorisk Forening
Norsk Fotohistorisk Forening er en norsk forening som ble stiftet i 1974 for å spre kunnskap om og interesse for fotohistorie.
Dagne Arnung
Liv og virke
Dagne Arnung vokste opp i Sigdal og Vestre Toten, der faren hadde presteembeter. Hun tok middelskoleeksamen i Østre Toten, før hun ble elev ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo. Utdanningen der var den gangen treårig, og Arnung hadde Per Krogh som lærer i frihåndstegning, og Carsten Lien som hovedlærer (faglærer). Andre lærere var Karl Høgberg og Carl von Hanno.
Norsk Fotohistorisk Forening
Blant foreningens aktiviteter er medlemsmøter og utgivelse av publikasjoner, deriblant årbøker og foreningens medlemsblad Nytt om Fotobevaring. Årboken hadde i begynnelsen tittelen Norsk fotohistorisk årbok, men etter hvert ble den faste tittelen ''Bildet lever ! Bidrag til norsk fotohistorie'' med publikasjonens nummer i utgivelsesrekken etter. Foreningen har også deltatt på og arrangert Nordisk fotohistorisk symposium.
Dagne Arnung
Liv og virke
I 1938 tegnet Arnung omslaget til Lars Hansens bok Storfossen, og i 1939 illustrerte hun eventyrboken Nå kommer julenissene av Ragnhild Wiesener.
Norsk Fotohistorisk Forening
Historikk
Ved etableringen var foreningens fremste mål å være pådriver for etablering av et nasjonalt fotomuseum. Dette målet ble innfridd i 1976 da Norsk fotografisk museum (nå Preus museum) ble opprettet. I april 2009 ble Preus museums venner og Norsk Fotohistorisk Forening samlet i én organisasjon. Etter tolv år skilte Preus museums venner og Norsk fotohistorisk forening lag i 2021.
Dagne Arnung
Liv og virke
På begynnelsen av 1940-årene ble hun student ved grafisk avdeling (illustrasjon og reklame) ved Staatliche Meisterschule des Deutschen Handwerks i Dresden. Etter dette var hun i to år elev hos dyremaleren Rudolf Schramm Zittau ved Kunstakademiet i Dresden.
Norsk Fotohistorisk Forening
Historikk
Fotografen, professoren og historikeren Robert Meyer s hovedinteresse midt på 1970-tallet var fotohistorisk forskning, noe som førte til at han i 1976 tok initiativet til å reorganisere Norsk fotohistorisk forening etter at foreningens hovedmål var innfridd i og med åpningen av museet. Meyer var foreningens styreformann fra 1976 til 1980.
I 1977 meldte Forbundet Frie Fotografer (FFF) seg inn i Norsk Fotohistorisk Forening, for å markere at FFF støttet «de institusjoner som ivaretar fotohistoriske interesser».
Park Sung-ja
Park Sung-ja (født 26. august 1980) er en sørkoreansk judoka.
Dagne Arnung
Liv og virke
Rundt 1958 ble hun ansatt som reklametegner hos Åhlén & Holm i Stockholm. Noen år senere skal hun for det meste arbeidet for firmaets filialer rundt om i Sverige. Ved siden av dette arbeidet var hun ekstralærer i skrift ved Stockholms Stads Handelsskola.
Park Sung-ja
Hun representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2000 i Sydney, der hun ble utslått i første runde.
Norsk Fotohistorisk Forening
Historikk
I boken ''Pas nu paa! : nu tar jeg fra hullet! Om fotografiets 100 første år i Norge – 1839–1940, som ble utgitt i 2000, fremholdes betydningen av Norsk Fotohistorisk Forening: «Det viktigste forum for fotohistorisk interesserte har vært Norsk Fotohistorisk Forening'' siden den ble opprettet i 1974.».
Dagne Arnung
Liv og virke
I 1964 arbeidet hun noen måneder i Zürich som reklametegner. Der skapte hun blant annet den visuelle identiteten for firmaet Jelmolis vårkolleksjon, produserte skulpturer til en utstilling om Israel, og laget reklame for firmaet BOAC. Den skulpturteknikken hun hadde lært i Dresden var til da ukjent i Sverige, og etter hjemkomsten fikk hun svært god respons på en serie skulpturer hun laget til Åhléns vårutstilling Festa Italiana. På 1960-tallet var hun ellers spesielt interessert i å arbeide med lettbetong som materiale for skulpturer.
Norsk Fotohistorisk Forening
Historikk
I 2020 hadde foreningen ca. 200 medlemmer. Foreningen er medlem av bransjeorganisasjonen Foto-Norge.
Dagne Arnung
Familie
Dagne Arnung var datter av sogneprest Nils Andreas Arnung (født Andersen; 1875–1942) og Astrid født Kobro (1884–?). Faren fikk tillatelse til å endre etternavn til Arnung ved kongelig resolusjon av 31. august 1907. Hun hadde en søster og en bror. Dagne Arnung forble ugift.
Erike Kirstine Kolstad
Familie
Hun var datter av prokurator Erich Kolstad og hans hustru Birgitha Maria Walseth, og ble døpt i Trondheim den 11. mars 1792. Hun giftet seg 4. mars 1829 med skuespillerkollegaen Poul Olsen Boiflin (1797-1841). Hun var mor til skuespilleren Clara Laura Boiflin.
Liv og virke
Ericha Kolstad startet sin skuespillerkarriere på scenen ved håndverkernes teater i Trondheim. Ericha Kolstad var deretter en av skuespillerne i den første sesongen som Det Strømbergske Theater var i virksomhet i Christiania. Det Strømbergske Theater åpnet dørene for publikum for første gang tirsdag 30. januar 1827; i samtidige omtaler av åpningsforestillingen fremgår det at «jomfru Kolstad» etter alt å dømme har spilt den kvinnelige hovedrollen i stykket. Det fremgår av andre samtidige teateranmeldelser at samtlige skuespillere ved teateret på denne tiden må ha hatt bakgrunn fra lavere samfunnsklasser, ettersom det ifølge et teaterhistorisk verk fra 1899 jevnlig ble klaget over «deres provincielle Talesprog og feilagtige Udtale», også når skuespillerne for øvrig fikk rosende omtale for sine sceneprestasjoner. Forfatteren av det samme teaterhistoriske verket finner grunn til å tro at Kolstad og hennes senere ektemann Poul Olsen, med kunstnernavnet «Boiflin», må ha vært de mest talentfulle av denne første skuespillerstaben.
Senere var hun ansatt ved Christiania Theater i Christiania til 1830, som var det året hun døde.
Åros (Søgne)
Åros er et gårds- og stedsnavn i Søgne i Kristiansand kommune i Agder. Åros ligger på østsiden av Søgneelvas utløp og har en fin sandstrand som er en populær badeplass om sommeren. Her ligger også Åros Feriesenter. Et av Søgnes mest kjente landemerker var Årosmasta. Dette var en 155 meter høy militær radiomast som ble revet 11. februar 2009. På Årosstranda er en bronserelieff av motstandsmannen Fredrik Aaros (1911 - 1943) som seilte med selbåten «Lady Nancy» fra Åros til England i mai/juni 1940 og sluttet seg til Kompani Linge.
Michel Ney
Michel Ney (født 10. januar 1769 i Saarlouis som da var i Frankrike, henrettet 7. desember 1815 i Paris), kalt Le Rougeaud og le Brave des Braves, var en fransk offiser og feltmarskalk. Han kjempet under revolusjonskrigene og Napoleonskrigene. Han begynte sin militære løpebane i 1787, og markerte seg som en impulsiv og modig soldat som skulle bli et eksempel på hva det innebærer å «lede fra fronten». Ney ble en av Napoléons første marskalker. Han ble gjort til hertug av Elchingen den 6. juni 1808 og til fyrste av La Moskowa den 25. mars 1813 (franskmennene kalte slaget ved Borodino for slaget ved Moskova, en elv ved slagmarken vest for Moskva).
Da Paris falt i 1814 og bourbonene kom til makt igjen, ble Ney forfremmet og lovprist. Men da han ble sendt for å arrestere Napoléon som hadde rømt fra sitt eksil på Elba og var på vei mot Paris, lot han seg på nytt overtale til å skifte side.
Etter at Napoléon var blitt beseiret nok en gang, denne gang i slaget ved Waterloo i 1815, ble Ney stilt for en eksekusjonspelotong og skutt i Paris. Han nektet øyebind og ble innrømmet retten til selv å gi skyteordren.
Nataliya Kuligina
Nataliya Kuligina (født 12. august 1971) er en kirgisisk judoka.
Michel Ney
Bakgrunn
Micvhel Ney var sønn av en fattig bøkker (tønnemaker) i Saarlouis. Han gikk på skole i det stedlige augustinerkollegiet (i dag: Gymnasium am Stadtgarten) frem til han var tretten år gammel. Da begynte han på utdannelse til notar, og fikk så arbeide som skriver ved statsadvokatskapet.
Nataliya Kuligina
Hun representerte Kirgisistan under Sommer-OL 2000 i Sydney, der hun ble utslått i første runde.
Michel Ney
Militær karriere
Etter ansettelse ved Dillinger Hütte trådte han i 1788 inn som menig soldat i Régiment Colonel-Général hussards, og var underoffiser da den franske revolusjon utbrøt. I 1792 ble han kaptein, og i 1796 brigadegeneral (fransk: général de brigade). Under koalisjonskrigene inntok han i 1799, da som generalmajor (fransk: général de division), byen Mannheim. Deretter kjempet han under André Masséna i Sveits og under Jean Victor Marie Moreau i Tyskland.
Etter sin keiserkroning utnevnte Napoléon I Ney i 1805 til marskalk av Frankrike. Som kommandant for et korps innledet Ney felttoget i 1805. Under Ulm-felttoget slo enheter fra hans armékorps styrker under østerrikeren erkehertug Ferdinand ved Günzburg den 9. oktober. Så fulgte seieren i slaget ved Elchingen 14. oktober og byen Ulms kapitulasjon ved den østerrikske general Karl Mack von Leiberich. Den 6. juni 1812 ble Ney derfor utnevnt til hertug av Elchingen. I krigen 1806-1807 bidro Ney sterkt til fremganger ved sin ledelse av VI. korps, særlig ved sin forfølgelse av den beseirede prøyssiske hær etter slaget ved Jena og Auerstedt. Erfurt og Magdeburg kapitulerte for ham. I 1807 kjempet han i slaget ved Eylau og slaget ved Friedland mot russerne og prøysserne.
I 1808 ledsaget Ney keiseren til Spania, men ble imidlertid uenig med Masséna i 1811 om det videre felttog og strittet da så meget i mot at Masséna fikk ham fjernet fra armeen. Ney trakk seg da tilbake, til han i 1812 fikk befal over III. korps.
Ney utmerket seg så fremfor alt under Russlandsfelttoget i 1812, som under slaget om Smolensk, og særlig under slaget ved Moskova. Om aftenen under slaget gav Napoléon han tittelen «Moskovas fyrste». Ney var siden slaget ved Vjasma fører av baktroppen under tilbaketrekningen fra Russland og var under slaget ved Krasnoje nær ved å bli tatt til fange av russerne.
Under felttoget i 1813 holdt Neys styrker stand under de alliertes første angrep i slaget ved Lützen, kommanderte ved slaget ved Bautzen sentrumsavsnittet og trengte deretter frem mot Schlesien. Angrepet av Blücher ble Ney tvunget til å trekke seg fra sin stilling ved Liegnitz. Han måtte overlate sine styrker til den franske marskalk Jacques MacDonald og vendte tilbake med Napoléon til Dresden, der han hjalp med å beseire Karl Philipp zu Schwarzenberg den 26. og 27. august. Etter Nicolas-Charles Oudinot nederlag ved Großbeeren fikk Ney kommando over styrker som skulle rykke fram mot Berlin, men ble slått 6. september av Friedrich Wilhelm von Bülow i slaget ved Dennewitz.
Kool & the Gang
Kool & the Gang er ei amerikansk jazz-, R&B-, soul-, funk- og disco-gruppe. Gruppa ble oprinelig dannet i Jersey City i delstaten New Jersey i USA i 1964 og bestod av bassisten og vokalisten Robert «Kool» Bell (født i 1950), saksofonistene Ronald Bell (1951-2020) og Dennis Thomas (født i 1951), trompetisten Robert «Spike» Mickens (1951–2010) og keyboardisten Ricky Westfield (død i 1985). De fikk med seg trommeslageren George «Funky» Brown (født i 1949) og gitaristen Claydes «Charles» Smith (1948–2006) og singledebuterte i 1969.
Michel Ney
Militær karriere
I 1814 ble Ney kommandør for den keiserlige garde. Han kjempet ved slaget ved Brienne, slaget ved Montmirail, slaget ved Bienne og ved Châlons-sur-Marne og utmerket seg i disse. Etter de keiserlige armeers nederlag og fiendens erobring av Paris oppfordret han Napoléon I til fratreden, og gikk over til bourbonerne. Ludvig XVIII gjorde ham til pair av Frankrike og utnevnte ham til kommandant for 6. militærdivisjon.
Etter Napoléons tilbakekomst fra Elba trådte han imidlertid den 25. mars 1815 ved Auxerre atter i hans tjeneste og fikk kommando over den 38 000 mann sterke venstre fløy (1. og 2. korps) under slaget ved Waterloo. Fem hester ble skutt under ham og til slutt stormet han frem til fots. Han ledet de store kavaleriangrepene mot det britiske sentrum og ledet så personlig den gamle garde under det avgjørende angrep, som slo feil.
Kool & the Gang
Variert karriere
De har gått gjennom flere musikalske faser og genere i sin karriere. Kool & the Gang begynte innen jazz, gikk så over til R&B og funk, utviklet seg innen disco og avsluttet sin suksessrike periode av sin karriere på 1970- og 1980-tallet med å produsere pop og R&B. De er kjent for låtene «Hollywood Swinging», «Jungle Boogie» og «Open Sesame», dansbare låter som «Ladies' Night», «Celebration», «Get Down on It», «Let's Go Dancing (Ooh, La, La, La)» og «Fresh», samt noen ballader, så som «Cherish» og «Joanna». James "J.T." Taylor ble med i 1979 som vokalist og frontfigur, men forlot bandet i 1988 og kom tilbake med en plateinnspilling i 1996. Etter 1980-tallet har gruppa laget noe nytt materiale, men først og fremst turnert med en musikkstil, nærmere de musikalske røttene (jazz/funk/soul). De opptrådte på Hamar Music Festival i 2007. Kool & the Gang har solgt over 70 millioner album på verdensbasis.
Michel Ney
Militær karriere
Ney vegret seg mot å flykte fra Frankrike, og ble arrestert den 3. august 1815 og stilt for krigsrett den 8. november. Han erklærte at han som pair av Frankrike ikke kunne dømmes av den. Ney ble dømt til døden 6. desember av pairkammeret for høyforræderi og skutt den 7. desember 1815 i Jardin du Luxembourg i Paris. Han ba om, og ble innrømmet, retten til selv å gi skyteordren.
Ney etterlot seg tre sønner som senere utgav hans Memoires. Hans navn er påført i 13. spalte på Triumfbuen i Paris.
Metaconchoecia skogsbergi
Metaconchoecia skogsbergi er art av slekten Metaconchoecia innenfor familien Halocyprididae - som igjen er den ene av to familier av underordenen Halocypridina, ordenen Halocyprida innenfor gruppen Myodocopa, en gruppe muslingkreps som er små krepsdyr.
Jurriën Timber
Jurriën David Norman Timber (født 17. juni 2001) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for den engelske klubben.
Metaconchoecia skogsbergi
Utbredelse
Arten er funnet i Sørishavet.
Jurriën Timber
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Metaconchoecia skogsbergi
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systematiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En moderne oppdatering som angis her, følger stort sett oppdelingen i Catalogue of Life:, mens detaljene, slektene og artene her følger WoRMS-databasen.
Jurriën Timber
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Pixley Mapogo
Pixley Mapogo er en norsk roman fra 2009 skrevet av Tore Renberg og utgitt på Oktober forlag.
Boken er den fjerde av fem bøker (per 2020) om med romanfiguren Jarle Klepp som hovedperson. De andre bøkene i serien er Mannen som elsket Yngve, utgitt i 2003, og Kompani Orheim, utgitt 2005, Charlotte Isabel Hansen, utgitt i 2008 og Dette er mine gamle dager, utgitt i 2011.
Handling
I Pixley Mapogo er Jarle Klepp flyttet hjem til Stavanger. Året er 2007, og Klepp er nå frilansjournalist i byens største avis, Stavanger Aftenblad. Men romanen foregår, som den eneste av Renbergs bøker, i Oslo, hvor Klepp er sendt for å skrive om (den fiktive) gjenforeningen til bandet han satte høyest av alle som tenåring, Manchesterbandet The Smiths, som spiller på Øyafestivalen det året. Pixley Mapogo foregår over noen få timer en kveld og en natt i august 2007, og forfatteren har selv sagt at han ønsket å forske i et 24-aktig tempo med teksten. På mange måter er Pixley Mapogo den mest kontroversielle av Jarle Klepp-romanene, den mest politiske og den mest omdiskuterte. På retorisk og vågalt vis tar romanen for seg hverdagsrasismen i samtiden ved at den tidligere venstreradikale Klepp får se sin datter, Charlotte Isabel Hansen, i seksuell omgang med en mørkhudet mann ved navn Pixley Mapogo, og Klepp reagerer slett ikke slik han selv forventet at han skulle eller leseren forventet eller ønsket at han skulle.
August Bebel
August Ferdinand Bebel (født 22. februar 1840 i Deutz nær Köln i Tyskland, død 13. august 1913 i Passugg i Sveits) var en tysk sosialdemokratisk politiker. Han regnes som grunnlegger av det tyske sosialdemokratiet og dessuten av Sozialdemokratische Arbeiterpartei, en av forløperne til partiet SPD.
Bakgrunn
August Bebel kom fra et fattig soldathjem, bosatt i en kasematte i festningen Deutz foran Köln. Faren var underoffiseren Johann Gottlob Bebel som stammet fra Ostrowo i provinsen Posen, og moren var Wilhelmine Johanna Bebel (født Simon). Fattigdom, tuberkulose og sult tok livet av hele hans familie, og som eneste gjenlevende ble han henvist til fattigpleien og fattigskoler innen han som syttenåring ble satt i lære hos en dreier mester.
Han la deretter ut på en vandring som lærling for å søke arbeidsmuligheter som etterhverkt kunne føre til fastere engasjement. Den førte ham først til Sørvest-Tyskland, til Freiburg im Breisgau. Senere kom han til Regensburg, München og Salzburg. Allerede i Freiburg var han trådt inn i det stedlige Kolpingsverk, en katolsk lærlingeforening som var åpen for protestanters medlemskap. Også i Salzburg tok han del i foreningsvirksomhet, tiltrukket av avisene som lå fremme, og av videreutdannelsesmulighetene han der kunne få informasjon om.
Etter sine lærlings- og vandringsår bosatte han seg 1860 i Leipzig som dreier, og sluttet seg snart til arbeiderbevegelsen. I 1867 ble han ordfører i Verband deutscher Arbeiterverbände, som var blitt grunnlagt av liberale aktivister. Under Wilhelm Liebknechts innflytelse førte han sitt forbund over til den sosialistiske leir, som bekjempet hele det bestående system.
Partigrunnleggelse, politisk lederskap
Bebel grunnla Sächsische Volkspartei i 1867 sammen med Wilhelm Liebknecht. Han satt i for dette partiet i Riksdagen for Det nordtyske forbund. I 1868 antok Verband deutscher Arbeiterverbände prinsippene til Den første internasjonales.
Socialdemokratische Arbeiterpartei ble dannet 9. august 1869. Det skjedde på Ersten Allgemeinen deutschen sozialdemokratischen Arbeiterkongress, under ledelse av Bebel og Liebknecht. Partiet gikk i 1875 sammen med Allgemeiner Deutscher Arbeiterverein (ADAV) og fikk navnet Sozialistische Arbeiterpartei Deutschland (SADP). Fra 1890 het partiet Sozialdemokratische Partei Deutschlands (SPD).
Painting the Clouds with Sunshine
«Painting the Clouds with Sunshine» er en amerikansk populærmusikksang med melodi av Joe Burke og tekst av Al Dubin. Den ble publisert i 1929. Sangen ble fremført av Nick Lucas i musikalfilmen Gold Diggers of Broadway, også i 1929.
August Bebel
Partigrunnleggelse, politisk lederskap
I 1872 ble Bebel dømt i en politisk rettssak, den såkalte Leipziger Hochverratsprozess, og dømt til to års festningsarrest (ærefull arrest), som han tilbragte på Burg Königstein. Bebel ble senere SPDs første formann og medlem av den tyske Riksdagen.