cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bouvetøya
Naturgeografi
Øya har et areal på 49 km² og total kystlengde er 29,6 km. 93 % av øya er dekket av isbreer og det er dermed få isfrie steder. Det største isfrie stedet er Nyrøysa som ble dannet mellom 1955 og 1958 av en rasmorene. Nyrøysa er ca. 700 meter lang og med en gjennomsnittshøyde på mellom 25 og 40 meter. Overflaten er ujevn og består av steinblokker, lavastein og grus. Erosjon har gjort at Nyrøysa har mistet 50-100 meter land i perioden 1966-1979, og 6-9 meter forsvant i perioden 1996-1999.
Bratte klipper på alle sider av øya gjør det vanskelig å gå i land. De to største isbreene er Posadowskybreen og Christensenbreen.
Olavtoppen på 780 moh er det høyeste punktet på øya. Andre topper er Lykketoppen (766 moh), Mosbytoppen (670 moh), Skoddenuten (665 moh) og Randtoppen (645 moh).
Ved sørvestkysten ligger en ca. 500 m lang, men ganske lav holme, Larsøya. Utenfor nordkysten ligger to mindre holmer, Store-Kari og Litle-Kari, og vest av Norvegiaodden, Bennskjera.
Øya er av vulkansk opphav, hvor Olavtoppen er toppen av en vulkan som stikker opp av Sør-Atlanteren nær det sørligste punktet for Den midtatlantiske ryggen. Det er lenge siden vulkanutbrudd, men utslipp av vulkanske gasser fra fumaroler har blitt registrert flere ganger i nyere tid. I 1978 ble det målt en temperatur på 25 °C 30 cm nede i bakken.
Det opprinnelige navnet, Cap de la Circoncision, brukes nå om den nordvestlige odden på øya. Av andre kapp kan nevnes øyas nordkapp, Kapp Valdivia, mot øst ligger, Kapp Meteor, mot sør, Selodden, mot sørvest Catoodden, og mot vest Norvegiaodden.
Dyreliv
Bouvetøya er det eneste landfaste området i et stort havområde og er viktig for dyregrupper som er avhengig av land i perioder av sin livssyklus. Sel, pingviner og andre sjøfugl er helt avhengig av et fast underlag for gjennomføring av reproduksjon, pels- og fjærskifte. De grunne områdene rundt øya med undersjøiske fjelltopper og rygger skaper omrøring og strømninger i vannmassene som gir gunstige vekstvilkår for planteplankton som større dyr, som krill er avhengig av. Den antarktiske krillen utgjør verdens største enkeltarts biomasse og er et viktig ledd i det antarktiske økosystemet.
Fugler
Tolv fuglearter er registrert hekkende på øya og åtte av disse er det nye registreringer på. Nåværende hekkende fugler er ringpingvin, gulltoppingvin, sørlig havhest, flekkpetrell, antarktishvalfugl, oseanstormsvale, svartbukstormsvale og sørhavsjo. Tidligere registrete hekkende fugler er adeliepingvin, snøpetrell, sørhavsterne, sørkjempepetrell.
Pingvinkolonien i Nyrøysa hadde en bestandsnedgang mellom 1990 og 1997, hvor spesielt ringpingvinen er utsatt. I 1990 ble det registrert henholdsvis 2 700 og 5 900 ring- og gulltoppingvin. I 1997 var antallet redusert til 422 og 4 700. Endringene i pingvinbestandene kan sannsynligvis ses i sammenheng med den store økningen i pelsselbestanden, hvor pelsselen har overtatt pingvinenes territorium.
Flere av artene som omfattes av Albatrossavtalen finnes i området rundt Bouvetøya, men kun sørkjempepetrell (Macronectes giganteus) har vært registrert hekkende på øya. .
Fuglelivet i Nyrøysa oppfyller kravene til å være et Ramsarområde under beskyttelse av Ramsarkonvensjonen, ved å oppfylle tre av fire kriterierer, men er ikke utpekt til å være et slikt område. Nyrøysa tilfredsstillerer kriteriene 4 (et våtmarksområde må være internasjonalt viktig ved å ha planter eller dyreliv som er i en kritisk fase eller som kan søke tilflukt under vanskelige omstendigheter), 5 (et våtmarksområde må ha en bestand på over 20 000 sjøfugler av internasjonal interesse) og 6 (et våtmarksområde som anses internasjonalt viktig ved å ha 1 % eller mer av sjøfuglbestanden til en art eller underart).
Zapoljarnyj
Bakgrunn
Petsjenga-området hvor byen Zapoljarnyj i dag ligger tilhørte Finland mellom 1920 og 1944. Byen ble grunnlagt i 1956 som Zjdanovsk og fikk bystatus og nytt navn i 1963 til ære for politikeren Andrej Zjdanov. Den ligger vest i Murmansk oblast, 10 km sør for Kola Superdeep Borehole-prosjektet. Bakgrunnen for byetableringen var de store forekomstene av kobber og nikkel i området.
Bouvetøya
Seler
Kolonien av antarktisk pelssel i Nyrøysa økte fra ca. 7 900 individer til ca. 65 000 individer mellom 1990 og 1997. Etter dette har utviklingen stabilisert seg, trolig på grunn av mangel på egnet areal. Pelsselbestanden i hele Antarktis er i vekst, og bestanden synes å ha kommet seg etter opphøret av selfangsten.
Erik Banner
Han var hoffmarskalk hos kronprins Christian (V) og fulgte ham til Norge i 1661. Fra 1661 til 1674 var han Generalkrigskommissær i Norge, fra 1671 ble han stiftsamtmann i Smaalenenes amt – samme år ble han også Dannebrogsridder. 1673 til 1679 var han stiftsamtmann på Fyn og deretter visestattholder i Norge.
Zapoljarnyj
Bakgrunn
Etter områdereformene på 2000-tallet har Zapoljarnyj et areal på rundt 4 620 km² og er dermed den byen i Russland med det største arealet.
Germansk
Germansk kan vise til
Zapoljarnyj
Virksomheter
I 1940 ble kombinatet Petschenganikel etablert for å utvikle kobber- og nikkelforekomstene. I dag er dette en del av det russiske bergverkskonsernet Nornickel.
Palaiseau
Palaiseau er en kommune i departementet Essonne i regionen Île-de-France, og er en av de sørlige forstedene til Paris. Den ligger 16,9 km fra sentrum av Paris, og er underprefektur i departementet Essonne. Innbyggerne i Palaiseau kalles for Palaisiens.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Palaiseau
Bouvetøya
Seler
Selarter: antarktisk pelssel og sørlig sjøelefant
Planter
Vegetasjonen på øya består utelukkende av ikke-karplanter som mose, lav, sopp og alger. Torstein Engelskjøn klassifiserte i 1981 vegetasjonen på Bouvetøya i 20 miljøer, inkludert snøalgene på isbreene og to alger i tidevannsonen. Vegetasjonen er av typisk maritimt antarktisk sammensetning og har en lik plantegeografi med øyer i vestantarktis, som Sør-Sandwichøyene og Sør-Shetlandsøyene. Vegetasjonen er på grunn av isbreene begrenset til kystnære klipper, nes og strender, samt de få isfrie fjellspissene. De fleste isfrie områder er for bratte eller utsatt for snøskred, slik at kun lav og alger kan overleve. Fem arter av mose, fem lav, en sopp og 20 alger har vært registrert i Nyrøysa.
Klima
Bouvetøya ligger nord for den sørlige polarsirkel, i en subantarktisk sone, men sør for den antarktiske konvergens hvor kaldt vann fra Antarktis møter varmere vann fra Atlanterhavet. Isfjell er ikke uvanlig i farvannene rundt øya.
Vestlige vinder dominerer, men vindstyrken er ikke spesielt høy. Årsgjennomsnitts­temperaturen ved havnivået ligger rundt −1 ℃, med et månedsgjennomsnitt på rundt 1 ℃ og −3 ℃ i henholdsvis januar og september. 14 ℃ er den høyeste målte temperaturen og ble målt i mars 1980. Solskinn på steiner i beskyttede omgivelser kan gi lokale temperaturer opp til 20 ℃. Øya er vanligvis innhyllet i skyer eller tykk tåke, noe som er en medvirkende årsak til at øya var vanskelig å gjenfinne etter Bouvets oppdagelse.
En norsk ekspedisjon i 1985 opplevde i en kort periode at Bouvetøya var helt skyfri, slik at luftfoto kunne tas av øya og dermed danne grunnlaget for det første presise kartet over øya.
Naturvern
Fangst av pelssel og sjøelefanter ble forbudt på Bouvetøya fra 27. februar 1953.
Zapoljarnyj
Virksomheter
Mange nordmenn besøker Zapoljarnyj for eksempel for grensehandel. Det er den største byen innenfor 100 km fra Kirkenes. Innbyggere i Sør-Varanger kan søke grenseboerbevis og deretter besøke Zapoljarnyj fritt antall ganger uten ytterligere visum.
Bouvetøya
Naturvern
Bouvetøya naturreservat ble opprettet 17. desember 1971 og omfatter Bouvetøya og territorialfarvannet rundt øya. Naturreservatstatusen innebærer at landskapet skal være fredet mot alle tekniske inngrep som vegbygging, oppføring av bygninger og anlegg av enhver art eller annen virksomhet som medfører terrenginngrep og forstyrrelser av naturmiljøet. Nødvendig husvær for oppsyn skal likevel kunne oppføres. Avtalen om værvarslingsstasjonen som er inngått mellom Norge og Sør-Afrika er unntatt fra fredningen. Dyrelivet, inkludert fuglreir og -egg, er fredet hele året og det er forbud mot ilandføring av hunder. Plantelivet er fredet mot alle skader som ikke skyldes vanlig ferdsel.
For å sikre at utviklingen av sel- og sjøfuglbestandene i Nyrøysaområdet på Bouvetøyas nordvestkyst minst mulig påvirkes av menneskelig aktivitet, ble det 24. juni 2005 innført restriksjoner på ferdsel i området. I perioden fra 1. november til 15. mars skal ferdsel og opphold i Nyrøysaområdet kun skje i forbindelse med miljøovervåkingsvirksomhet godkjent av Norsk Polarinstitutt. I perioden fra 1. november til 1. mai skal luftfartøy holde en vertikal og horisontal avstand på 500 meter til Nyrøysaområdet.
Bouvetøya ble sammen med Jan Mayen foreslått av Riksantikvaren og Direktoratet for naturforvaltning som kandidat til UNESCOs verdensarvliste 22. september 2006, hvor de to øyene bør inngå som en del av en flernasjonal nominasjon av Den midtatlantiske ryggen. Dette er en undersjøisk fjellkjede som oppsto som et resultat etter vulkanisk aktivitet, hvor Bouvetøya er den sørligste og Jan Mayen den nordligste øya på Den midtatlantiske ryggen. Miljøvernminister Helen Bjørnøy førte opp Bouvetøya på Norges tentative liste til UNESCOs Verdensarvkonvensjon 3. juni 2007. En tentativ liste er en oversikt over områder man har til hensikt å nominere til verdensarvlisten i løpet av de nærmeste år.
1. april 2008 ble territorialfarvannet utvidet fra fire til tolv nautiske mil, som betyr en økning i sjøareal fra 500 til 2213 km². Naturreservatet ble utvidet tilsvarende.
Oppdagelsen av øya
Bouvetøya ble oppdaget av den franske marineoffiseren Jean-Baptiste Charles Bouvet de Lozier 1. januar 1739 med skipene «Aigle» og «Marie». Bouvet de Lozier trodde at øya var en del av Terra Australis og ga stedet navnet Cap de la Circoncision (norsk: Omskjærelsens forberg - i dag Kapp Circoncision) etter kirkefesten samme dag. Til tross for at Bouvet de Lozier var ved øya i 10 dager, klarte han ikke å gå i land. Bouvet de Lozier var upresis i registreringen av øyas posisjon.
Det britiske Admiralitetet besluttet i 1772 at det var på tide å finne ut om Terra Australis eksisterte. Britisk Admiralty ønsket James Cook til å lede ekspedisjonen, hans andre oppdagelsesreise, hvor han skulle reise sørover for å finne Bouvets Cap de la Circumcision. Målet var å finne ut om stedet var del av det ukjente kontinentet, og - hvis så var - annektere området på vegne av Storbritannias konge, Georg III. Skulle Cap de la Circumcision vise seg å ikke være en del av Terra Australis, så måtte han reise så langt sør som ismassene tillot.
James Cook klarte ikke å finne øya, men beviste at Bouvet de Loziers oppdagelse ikke kunne være en del av det antarktiske kontinent. 17. januar 1773 ble han den første til å krysse den sørlige polarsirkel.
10. desember 1825 oppdaget kaptein George Norris to øyer i området, Thompson Island og Liverpool Island, som han tok i besittelse for den britiske kongen Georg IV seks dager senere. Ingen nasjoner hadde gjort krav på øya før Storbritannia.
På grunn av de mange sprikende observasjoner trodde man lenge det var snakk om en øygruppe. Den tyske Valdiviaekspedisjonen under ledelse av Carl Chun i 1898-99 kartla området og satt riktige koordinater.
Norsk annektering av øya
I perioden 1927-30 ble det utført tre norske ekspedisjoner til Antarktis, hvor alle var finansiert av Lars Christensen. Den første norske ekspedisjonen til Antarktis ble gjennomført med kaptein Harald Horntvedt som ekspedisjonsleder for Norvegia-ekspedisjonen med den ombygde selfangeren «Norvegia». 1. desember 1927 gikk ekspedisjonen på land på Bouvetøya, den første dokumenterte ilandsstigningen på øya noensinne. Det norske flagget ble plantet i bakken og øya erklært for norsk territorium. Ekspedisjonen foretok vitenskapelige obervasjoner og kartla, i havet rundt øya ble det foretatt oceanografiske observasjoner. En liten hytte ble bygd på et av de få ilandstigningsstedene og ble navngitt Ny Sandefjord.
Ved kongelig resolusjon av 23. januar 1928 ble Bouvetøya trukket inn under norsk statshøyhet. Britene bestred kravet, under henvisning til at kaptein Norris i 1825 hadde oppdaget to øyer i området, Thompson Island og Liverpool Island, som han hadde tatt i besittelse for den britiske monarken. Den ene øya hadde han også besøkt. Den ene øya, mest sannsynlig Thompson Island, fantes ikke lengre og posisjonen til Liverpool Island stemte ikke med posisjonen til Bouvetøya. Etter diplomatiske forhandlinger ga britene opp sitt krav i 1929 og en norsk lov ble 27. februar 1930 vedtatt som definerte Bouvetøya som norsk biland.
Den andre Norvegia-ekspedisjonen med kaptein Nils Larsen og Ola Olstad hadde til hensikt å etablere en bemannet meteorologisk radiostasjon på øya, men fant ikke noe egnet sted. Hytta som ble satt opp året i forveien var borte og ekspedisjonen satte opp to nye hytter, en på Kapp Circoncision og en på Larsøya. Den andre Norvegiaekspedisjonen gjennomførte den første landingen på Peter I Øy.
Den tredje Norvegia-ekspedisjonen ble utført i 1929-1930 hvor øya ble kartlagt og fotografert fra luften med Hjalmar Riiser-Larsen og Finn Lützow-Holm som piloter. Dette var første gang en antarktisk ekspedisjon brukte fly til vitenskapelige formål. Også denne gangen ble det satt opp to hytter, en på Kapp Circoncision og en mindre på Larsøya. En sørafrikansk forskningsekspedisjon med skipet HMSAS «Transvaal» besøkte i 1955 øya og meldte at lite var igjen av hytta, kun noen kabler, sement og deler av en ovn.
Velasaken
Den amerikanske Vela-satellitten som overvåkte Den delvise prøvestansavtalen observerte 22. september 1979 et dobbelt lysglimt som ble antatt å ha vært en atombombesprengning mellom Bouvetøya og Marionøya.
Naturreservat og forskning
I 1964 ble det funnet en forlatt livbåt på øya sammen med diverse forsyninger. Passasjerene fra livbåten har aldri blitt funnet.
På 1960-tallet undersøkte Sør-Afrika muligheten for å sette opp en værstasjon, men fant ikke noe egnet sted. En rasmorene dannet senere en ny kyststripe, Nyrøysa, hvor Norsk Polarinstitutt i 1977 satte opp en automatisk værstasjon. I 1978-79 var stasjonen bemannet i to måneder.
17. desember 1971 ble Bouvetøya naturreservat opprettet og omfatter Bouvetøya og territorialfarvannet rundt øya, hvor landskapet ble fredet mot alle tekniske inngrep som vegbygging, oppføring av bygninger eller annen virksomhet som medfører terrenginngrep og forstyrrelser av naturmiljøet. Dyrelivet, inkludert fuglereir og -egg, ble fredet hele året og plantelivet ble fredet mot alle skader som ikke skyldes vanlig ferdsel.
Krillfangst
På grunn av sin høye biomasse og rike innhold av proteiner, fargestoffer (karotenoider), naturlige antioksidanter og Omega-3-fettsyrer, kan krill være en viktig art for fiskerinæringen med stort potensielt omfang. Kunnskapen om denne ressursen er minimal og i denne sammenheng ble konvensjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis (CCAMLR) inngått mellom 25 stater, for å koordinere forskningsaktiviteter som skal gi grunnlag for retningslinjer for fangstmetodikk og sette kvoter for uttak av krill i Sørishavet.
Fiskeridirektoratet utlyste de første fire krillkonsesjonene 16. mars 2007, som ga tillatelse til å fiske krill med trål innenfor CCAMLR-området i Sørishavet. Fiskeridirektoratet mottok tolv søknader og fire båter fra tre selskaper ble tildelt konsesjon 31. mai 2007. Det var ikke tilknyttet noen kvote til konsesjonene, da det er Kommisjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis som er ansvarlig for regulering av uttak av krillen.
Området rundt Bouvetøya har aldri vært undersøkt for marine ressurser i det åpne hav, før Antarctic Krill and Ecosystem Studies (AKES) gjorde dette i desember 2007 til februar 2008. AKES brukte forskningsskipet «G.O. Sars» som er spesialutstyrt for å gjøre akustiske og biologiske undersøkelser. Krillen rundt øya er større og i bedre hold enn andre steder som er undersøkt.
Forskning
Bouvetøya inngår i det internasjonale miljøovervåkingsprogramet CCAMLR Ecosystem Monitoring System (CEMP) under ledelse av Kommisjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis. Forskere fra Norsk Polarinstitutt har regelmessige ekspedisjoner til øya, hvor næringsstrategier hos og utbredelse av pelssel- og pingvinbestandene blir studert. Overvåkingen inngår også i en forskningsavtale mellom Norge og Sør-Afrika. Sist forskere fra Norsk Polarinstitutt besøkte Bouvetøya var i 2001, men i forbindelse med Antarktisekspedisjonen i 2003-2004 var ekspedisjonsmedlemmer fra Norsk Polarinstitutt i land på øya.
Alle forskningstokt til Bouvetøya i senere tid har vært basert på Nyrøysa, siden dette området er den mest tilgjengelige delen av øya. Norsk Polarinstitutt satte i 1996 opp en feltstasjon på 36m² på i Nyrøysa. 19. oktober 2007 meldte Norsk Polarinstitutt at den norske feltstasjonen på Bouvetøya var forsvunnet, mens den automatiske værstasjonen fortsatt stod der. I 2006 var det et jordskjelv i havet utenfor som ble registrert til 5,5 på Richters skala av European-Mediterranean Seismological Centre i Essonne i Frankrike. En mulig årsak til at feltstasjonen og en mindre container ble borte er at jordskjelvet har svekket barduneringen og fundamenteringen og at ekstreme vinterstormer kan ha blåst feltstasjonen på havet. En ny prefabrikkert forskningsstasjon på 40m² ble satt opp på øya i 2014. Denne kostet fire millioner kroner, eksklusiv transportkostnader, og har blant annet laboratorium, oppholdsrom, kjøkken, lager og to soverom, samt en vindmølle i hvert hjørne som sørger for elektrisitet. Bygget står på en plattform halvannen meter over bakken, av hensyn til vær og vind, men også for å slippe å stå midt i illeluktende ekskrementer.
Suverenitet
Bouvetøya har status som norsk biland, en status øya deler med Dronning Maud Land og Peter I Øy. Et norsk biland betyr at territoriet er under norsk overhøyhet, uten å være en del av Kongeriket Norge og kan dermed avgis uten at det kommer i strid med Grunnloven § 1. Ingen stater bestrider Norges suverenitet over Bouvetøya. Forskriften om Bouvet-øya, fastsatt 19. september 1930, gir regler for norske myndigheters administrasjon av øya. Oslo tingrett er gitt domsmyndighet for Bouvetøya.
I 2009 fremmet Norge krav til FNs kontinentalsokkelkommisjon om å få underlagt et havområde på 540 000 kvadratkilometer rundt øya, tilsvarende tre ganger større enn den norske delen av Nordsjøen. Det norske kravet rundt Bouvetøya består av kontinentalsokkelen som strekker seg 200 nautiske mil fra kysten, og om utgjør 430 000 kvadratkilometer. I tillegg ble det krevet et område på 110 000 kvadratkilometer, i nordøstlig retning fra øya, basert på topografiske og geologiske egenskaper ved havbunnen. Kommisjonen støttet det norske kravet i 2019.
Let Me Touch Your Mind (album)
Let Me Touch Your Mind er det 17. studioalbumet til Ike & Tina Turner som ble gitt ut i 1972. Albumet ble spilt inn i Bolic Sound i Inglewood i California i juli 1972.
Sporliste
Side 1:
Side 2:
Hugo Celmiņš
Hugo Celmiņš (født 30. oktober 1877 i Lubāna, død 30. juli 1941 i Moskva i Sovjetunionen) var en latvisk politiker i det selvstendige Latvia i mellomkrigstiden. Han var Latvias statsminister av den latviske bondeunionen fra 19. desember 1924 til 23. desember 1925 og fra 1. desember 1928 til 26. mars 1931.
Sega Game Gear
Sega Game Gear er en håndholdt spillmaskin som var Segas respons på Game Boy. Maskinen var den tredje kommersielle håndholdte konsollen, etter Atari Lynx og Turbo Express.
Arbeidet på konsollen begynte i 1989 under dekknavnet «Project Mercury», som fulgte Segas daværende policy med å oppkalle prosjektene deres etter planeter. Maskinen ble utgitt 6. oktober 1990 i Japan, mens den ble utgitt i Nord-Amerika, Europa og Brasil i 1991 og Australia først ett år senere. I starten av 1997 stoppet Sega salget av konsollen.
Design
Game Gear var mer eller mindre en håndholdt Master System; til tross for at skjermen hadde lavere oppløsning, så tillot det en større fargepalett. I tillegg kunne den også produsere stereolyd (gjennom hodetelefoner) i motsetning til Master Systems mono; likevel var det få spill som tok i bruk stereomulighetene. I motsetning til den originale Game Boyen (1989) var knapper plassert på siden av skjermen; dette førte til at maskinen ikke ga de samme krampene i håndleddet.
Spill
300 titler ble utgitt for Game Gear; ved utgivelsen var det derimot kun seks spill tilgjengelig. Sega sørget for stor variasjon mellom spillene for å appellere til folk flest. Populære titler fra maskinen inkluderer Segas egne serier; mest kjent er kanskje Sonic.
Karin Park
Karin Maria Erika Park (født 6. september 1978 i Djura församling i Kopparbergs län) er en svensk/norsk låtskriver, musikkprodusent og vokalist. Karin Park vokste opp i Sverige og tok sin musikkutdannelse ved konservatoriet i Stockholm. Hun bosatte seg i Bergen etter et tre års opphold i Japan. Hun skapte overskrifter da hun hadde på seg en t-skjorte fra Amnesty på sin Kina-turné, med ordet «menneskerettigheter» skrevet på kinesisk. I tillegg til sin musikkarriere, arbeider Karin Park også som modell og skuespiller.
Biografi
Karin Park debuterte 2003 med debutsingelen «Superworldunknown» og albumet med samme navn. Hun ble nominert til Spellemannprisen i kategoriene «Årets nykommer», samt «Beste kvinnelige popsolist» samme år. «Superworldunknown» ble dessuten nominert til «Norges beste låt» av magasinet Spirit og radiokanalen P3.
Etter utgivelsen av Karin Parks andre album. Change Your Mind (2006) utviklet musikken seg i en mørkere og mer beat- og synthbasert retning. Det tredje albumet, Ashes To Gold (2009), ble produsert av Fredrik Saroea fra det norske elektrobandet Datarock.
Deretter har Karin Park fortsatt med å utvikle en elektronisk/industriell musikkstil, med et stadig mer eksperimentelt lydbilde. Hun har også utført remixer for andre band, blant annet den svenska elektronika-duoen Systraskap.
Sammen med sin bror David Park, Barry Barnet og Christoffer Berg produserte hun sitt fjerde album, Highwire Poetry (2012).
2013 var Karin Park med som låtskriver til Margaret Bergers sang «I Feed You My Love», Norges bidrag til Eurovision Song Contest 2013. Den fikk 191 poeng og endte på en fjerdeplass.
2015 deltok Karin Park selv som artist i Melodi Grand Prix som sanger og låtskriver med sangen «Human Beings».
Hennes femte album, Apocalypse Pop kom ut i 2015.
Hun er også sanger og låtskriver i det London-baserte bandet Pandora Drive, som ga ut sin første EP, Albino Heart, 2018.
Hun hadde en rolle i den norske filmen Skjult (2009). I soundtracket var hennes låt «Out of the Cage».
Diskografi
Album
Singler
Newfoundland-engelsk
Noen av Newfoundland-dialektene ligner på dialektene i den sørøstre delen av Irland, i Wexford og Waterford, mens andre ligner de som brukes i West Country, eller en kombinasjon av disse, hovedsakelig på grunn av innvandring fra disse regionene.
Newfoundland-engelsk ble anerkjent som en egen dialekt på slutten av 1700-tallet, da George Cartwright ga ut en ordliste med newfoundlandske ord.
Linje 2 (andre betydninger)
Mange undergrunnsbaner har en Linje 2:
Gunnar Engedahl
Gunnar Engedahl (født 10. desember 1919, død 23. mars 1969) var en kjent norsk sanger og låtskriver i norsk platehistorie. Han er mest kjent for sitt samarbeid med Erling Stordahl, til inntekt for Norges Blindeforbund; begge var blinde. De var aktive på platemerket Odeon. EMI gav i 2007 ut en samle-CD, Diamanter – Vil Du Gjøre Verden Bedre, med Gunnar Engedahl og Erling Stordahl.
Gelsenkirchen
Gelsenkirchen er første gang omtalt i 1150, men byen forble en liten landsby inntil 1800-tallet, da den industrielle revolusjonen førte til stor vekst i hele området. I 1840, da man begynte å utvinne kull, bodde det 6000 innbyggere i Gelsenkirchen. I 1900 hadde folketallet steget til 138 000.
Byens kullindustri viste seg å bli viktig for Tyskland under 2. verdenskrig og for utviklingen av byens oljeindustri frem til idag. For å kunne være selvforsynt med olje, ble det før andre verdenskrig startet oljeproduksjon basert på kull. Dette var starten på oljeselskapet Veba Oel AG som bl.a. forsynte Aral Tankstellen. I 2001 ble Veba Oel solgt til BP.
Fotballklubben FC Schalke 04 er fra Gelsenkirchen. Schalkes hjemmebane, Veltins-Arena, blir regnet for å være et av de mest innovative stadionanleggene som er bygd de siste årene.
Atlanterhavets blå bånd
Atlanterhavets blå bånd (Blue Riband, Blue Ribbon) er en utmerkelse som de passasjerskip / atlanterhavsskip som har foretatt den raskeste tur over Atlanterhavet kan bruke i sin markedsføring. Det blå bånd kan settes i begge retninger, enten i vestlig eller østlig retning. På grunn av havstrømmene er seilingstiden alltid kortere for seilaser i øst-vest retning (fra USA til Europa). Navnet «Det blå bånd» er tatt fra Hosebåndsordenen som er den høyeste utmerkelse en brite kan oppnå.
Den tidligst registrerte overfarten var i 1838, mens begrepet «Blå bånd» først ble anvendt omkring 1860. Innehaveren av båndet har rett til å føre en blå vimpel i toppen av en mast.
I 1930 tok sir Harold Hales initiativet til stiftelse av et trofé (Hales Trophy), som deretter ble tildelt den hurtigste passasjerbåten.
I dag er det den (tidligere) danske fergen «Cat-Link V», fra Scandlines, som er innehaver av det blå bånd og det prestigetunge Hales Trophy, med en seilingstid på 2 dager, 20 timer og 9 min. Rekorden ble satt i 1998 (1 dag og 10 timer raskere enn SS «United States»). Denne hurtigbåten eies i dag av det norske rederiet Fjord Line AS og har navnet «Fjord Cat». Båten trafikkerer strekningen Kristiansand-Hirtshals.
Opprinnelig var det meningen at båndet skulle tildeles passasjerskip over 10 000 Brt. Dette ble endret i 1990. Det siste skip som oppfylte tonnasjebetingelsene var den amerikanske SS «United States», som hadde rekorden fra 1952 til 1990.
Svetlana Khorkina
Svetlana Vasiljevna Khorkina (russisk: Светлана Васильевна Хоркина; født 19. januar 1979 i Belgorod) er en russisk turner som har vunnet 7 OL-medaljer, og som nå er fullmektig ved den russiske Statsdumaen.
Khorkina har vunnet til sammen 9 gull, 8 sølv og 3 bronsemedaljer under VM i turn, noe som gjør henne til en av de mestvinnende turnerne i moderne tid. I tillegg har hun gjort seg bemerket ved å vinne medaljer i internasjonale konkurranser i over et tiår, og hun har deltatt i til sammen 3 OL. Hun har også opplevd tre omlegginger av poengsystemet i turn; code of points. Nest etter Larisa Latynina, som ble verdensmester i mangekamp i en alder av 27 år, er Khorkina sammen med Vera Caslavska den nest eldste sammenlagtvinneren i VM, med 24 år. Dette var i 2003.
Med sine 165 cm er Khorkina uvanlig høy til å være en toppturner. Til tross for at hun ble anbefalt å ikke satse på turn har hun, sammen sin trener Boris Pilkin, brukt sin elegante lengde til å skape flere nye turnmomenter, som er oppkalt etter seg, og i stedet utnyttet lengden til noe positivt. Hennes styrke var i skranke, der hun vant til sammen to olympiske gull og fem VM-gull fra 1995 til 2001. Hun var den første turneren som vant tre mangekampgull i VM.
1994–1995
Khorkina vant sine første internasjonale medaljer som senior under VM 1994 i Brisbane. Her fikk hun sølv i hopp, der hun introduserte et nytt hopp: araber på brettet, halv vending inn på hesten og piquert Cuervo ut av hesten. Hun fikk også sølv i skranke, der hun bl.a. gjorde slippmomentet Markelov, som dermed fikk navnet Khorkina for kvinner.
Under turn-EM senere samme år gikk det enda bedre. Hun fikk delt sølv i mangekampen, sammen sin lagvenninne Dina Kochetkova, og vant gull i skranke. Samme år deltok hun også i Goodwill Games. I Europacupen 1995 vant hun sin første internasjonale gullmedalje i mangekamp, og hun fikk i tillegg medaljer i hopp, skranke og frittstående. Hun var ventet å være en av favorittene til gullet i mangekampen under turn-VM 1995. Her droppet hun trippel skrudd salto på frittstående, noe som gjorde at hun fikk dårlig karakter der, men gode øvelser i bom og hopp, og 9,90 i skranke gjorde at hun fikk sølv sammenlagt, bak Lilija Podkopajeva.
1996
Før OL befestet Khorkina sin posisjon i skranke, ved å vinne både VM- og EM-gull i dette apparatet. Hun bidro også til russisk sølv i lagkonkurransen i EM i Birmingham, og hun fikk i tillegg bronse i hopp. Et fall i bom gjorde at hun ikke vant medalje sammenlagt i EM; hun endte på sjetteplass.
1997–2000
Khorkina ble en svært dyktig turner, med sine lange linjer, og en kombinasjon av høy vanskelighetsgrad og høy score også for utførelsen av sin øvelser. Hennes prestasjoner svingte imidlertid disse årene. Samtidig var poengsystemet i turn (Code of Points) et hett tema i denne perioden. Poengsystemet ble endret før VM 1997 i Lausanne, noe som var antatt å slå ut negativt for Khorkina, men hun greide likevel å vinne gull sammenlagt, etter bl.a. å ha fått mesterskapets høyeste poengsum i skranke med 9,875. Hun henviste den olympiske mesteren i hopp, Simona Amanar, til andreplass, noe hun også gjentok i EM året etter.
I 1998 vant hun gull sammenlagt i EM, men feilet under mangekampen i Goodwill Games. Under VM 1999 feilet hun i bom, og havnet et godt stykke unna medalje, til tross for at hun var regnet som favoritt til gullet sammenlagt. Hun vant imidlertid gull i skranke, for fjerde gang på rad.
Olympiske leker 2000
Khorkina deltok under sommer-OL 2000 i Sydney, og var igjen regnet som en av favorittene i mangekampen. Selv om hun ikke lyktes i Tianjin vant hun EM-gull, og hun gjorde det godt i de innledende rundene under OL. I hopp gjorde hun et nytt sprang som ingen hadde sett før; araber, halv vending inn på hesten og halvannen salto med halvannen skru ut. Dette ga 9,762 poeng, og bidro til sølvet deres i lagkonkurransen. Hun kvalifiserte seg også til finalen i frittstående og skranke. Også i bom var karakteren hennes høy nok til å kvalifiseres til apparatfinalen, men siden hvert land kun kan stille med to utøver i hvert apparat i apparatfinalen måtte hun la Lobaznjuk og Produnova delta, siden begge disse hadde høyere poengsum enn Khorkina. Resten av laget gjorde det også godt i kvalifiseringen, og slo verdensmesterne fra Romania, så alt lå til rette for russisk seier i lagkonkurransefinalen.
Finalen ble imidlertid ingen suksess for russerne. Khorkina falt ned fra skranken, Elena Produnova falt i hopp, og både Elena Zamolodsjikova og Jekaterina Lobaznjuk falt ned fra bommen. Dette gjorde at til tross for mange høye karakterer endte de opp 0,2 poeng bak Romania sammenlagt. Bare i bom tapte de over et poeng i forhold til rumenerne. Russland sto dermed fortsatt uten et laggull i OL. Uhellene gikk også ut over kjemien i det russiske laget, som kranglet om hvem som hadde skyld i at gullet glapp. Det ble splittelse mellom Khorkina og resten av laget, som trøstet hverandre, men ignorerte Khorkina. Khorkina tok av seg sølvmedaljen med en gang hun var nede fra podiet. For andre OL på rad måtte Russland nøye seg med sølv i lagkonkurransen.
Før den individuelle mangekampen startet gjorde arrangørene en alvorlig feil, hoppet ble satt opp 5 cm for lavt, noe som er mye i en marginal sport som turn. Flere av utøverne gjorde uvanlige feil, bl.a. Elise Ray og Annika Reeder, Reeder ble også så skadd at hun ikke kunne fortsette konkurransen. Khorkina klagde til en australsk funksjnær etter oppvarmingen, men ble ikke hørt. Først da også australske Allana Slater gjentok klagen ble høyden justert. Khorkina ledet etter første hopp, men falt i sitt andre hopp da hun hoppet på den for lave hesten. Hun landet på knærne og slo hodet i matten, og fikk bare 9,025 poeng. Dette påvirket henne såpass mye at hun også feilet i sitt favorittapparat, skranke. Like etter dette fikk hun beskjed om at høyden var justert, og at de som hadde blitt påvirket av feilen skulle få gjøre dette hoppet om igjen. Siden hun uansett ikke hadde noen sjanse til å vinne medalje takket hun nei til dette, og løp gråtende ut. Hun endte på 10.-plass i mangekampen.
Romania tok opprinnelig alle tre medaljene i den individuelle mangekampen, med Andreea Răducan, Simona Amânar og Maria Olaru på de tre første plassene. Răducan ble imidlertid fratatt gullet etter å ha blitt tatt for doping. Dette skyldtes medisiner hun hadde tatt i forbindelse med en forkjølelse. Amânar ble utnevnt til ny verdensmester, men aksepterte aldri dette, og ga gullet sitt til Raducan.
Til tross for disse skuffelsene slo Khorkina tilbake i apparatfinalene, og vant tilbake gullet sitt i skranke.
2001–2004
Khorkina fortsatte å konkurrere, og siktet mot en plass i sitt tredje OL. Hun deltok i VM i 2001, og vant gull i mangekamp og hopp. Hun vant også sitt femte VM-gull på rad i skranke. Dette, sammen med to OL-gull i samme apparat, gjør henne til den mestvinnende turneren noensinne i ett apparat. Fra 1995 til 2001 vant hun alle gullmedaljene i VM og OL.
Hun vant også gull i mangekampen under EM i turn 2002, der hun slo Verona van de Leur fra Nederland med kun 0,05 poeng, til tross for at Khorkina var nedi med knærne i landingen i hopp, og fikk 9,118. Mange, deriblant TV-kommentator og tidligere olympiske turner Bart Connor mente at Van de Leur burde ha vunnet mangekampen, og at Khorkina vant på grunn av at dommerne favoriserte henne.
I 2003 måtte Khorkina innrømme at turningen begynte å merkes på kroppen, at hun "begynte å kjenne alderen". Hun satset likevel fram mot sitt tredje OL. VM 2003 ble arrangert i Anaheim i California, her vant hun sitt tredje sammenlagtgull i VM – som første kvinne i historien.
OL 2004
Khorkina dro til Sommer-OL 2004 som en av favorittene. Hun turnet ikke opp imot sitt beste i kvalifiseringene, men kvalifiserte seg til finalen i mangekamp og skranke. I lagkonkurransen hadde ikke Russland et like godt lag som forrige OL, men de vant bronse, noe de var svært fornøyde med.
I mangekampen fikk Khorkina sølv, bak amerikanske Carly Patterson. Hun ledet etter to øvelser, men fikk en ustøhet på bommen, og fullførte ikke sin triple skru helt på frittstående, samtidig som Patterson hadde høyere vanskelighetsgrad på sine øvelser i frittstående og bom, dermed gikk Patterson forbi og vant gullet.
På pressekonferansen etter medaljeutdelingen hevdet Khorkina at Patterson vant kun fordi hun var fra USA. Like etter på sa hun at dette var en spøk, men sa også at hun selv var olympisk mester. Det er usikkert om hun med det mente at hun burde ha vunnet mangekampen i 2004, eller om hun henviste til sine tidligere olympiske seire i skranke. I et senere intervju med den russiske avisen Izvestija hevdet Khorkina at Pattersons seier var arrangert, og bestemt før konkurransen. Hun pekte da på hvor lang tid det tok før dommerne ga Pattersons karakter i hopp, der de konfererte lenge.
Livet utenfor turnhallen
Khorkina har fått nesten like mye oppmerksomhet for sine aktiviteter utenfor turnhallen. Hun poserte naken i den russiske versjonen av Playboy i november 1997. Hun har ambisjoner om å bli skuespiller, og sier selv at hun ikke har tålmodighet til å være turntrener.
Hun er også småbarnsmor; hun fødte en sønn i 2005. Siden desember 2004 har hun vært visepresident i det russiske turnforbundet. Hun har vært medlem av det politiske partiet Forent Russland siden 2003, og ble i 2007 valgt inn i den russiske Dumaen, der hun er visepresident for ungdomskomiteen.
12. mars 2007 ble det nye idrettsanlegget i Belgorod åpnet, et anlegg som er oppkalt etter Khorkina. Foran anlegget er det også en statue av henne.
Hennes selvbiografi ble utgitt i april 2008. Boken heter Salto på høye hæler. Boken er utgitt på Olma-Press, men foreløpig kun på russisk.
Under OL i 2008 i Beijing var hun TV-kommentator for turn i den russiske kanalen NTV+.
NDR
NDR kan vise til:
Islamsk ordliste
Islamsk ordliste er en liste over begrep, hovedsakelig fra arabisk, som er av betydning for islamsk lære, liv og historie.
Singapore under Sommer-OL 2012
Singapore deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Tjuetre utøvere, åtte menn og femten kvinner deltok i ni sporter, friidrett, badminton, padling, svømming, bordtennis, seiling, judo, skyting, turn og vektløfting. Det var femtende gangen Singapore deltok i et sommer-OL, de kom på delt 75.-plass med to bronsemedaljer. Bordtennisspilleren Feng Tianwei var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Nils Jönsson (Oxenstierna)
Gift med:
Gram (Danmark)
Gram (tysk: Gramm) er en by i det sentrale Sønderjylland med 2 440 innbyggere (2013). Navnet kommer av det olddanske Gra som betyr «grå» (fargen) og hem med betydningen «hjem».
Byen er mest kjent for herregården Gram slott, oppført i rød murstein på 1500-tallet, med tilhørende slottspark på fire hektar anlagt i barokkstil. På Slotsvej et par kilometer nord for byen ved Gram Lergrav finner man Museum Sønderjylland, som ligger på gammel havbunn hvor man kan se fossiler fra dyrelivet for 6 millioner år siden.
I den vestlige del av byen ligger Gram kirke, bygget på 1100-tallet, og i den nordlige delen, like ved slottet, ligger Sønderjysk Brandværnsmuseum med utstillinger om det sønderjyske brannverns historie gjennom 130 år. Byen har to eldre kroer, nemlig Den Gamle Kro fra 1855 på Slotsvej og Gram Slotskro fra 1714 like ved slottet.
Gram ligger i Haderslev kommune og ligger under Region Syddanmark. Fra byen er det 20 kilometer til Ribe, 32 kilometer til Haderslev og 39 kilometer til Kolding.
Colombo
Colombo er en by på Sri Lanka. Den er sete for regjeringen, og dermed en av landets to hovedsteder (den lovgivende forsamling sitter i Sri Jayewardanapura Kotte). Byen er også den største på øya og landets handelssentrum. Navnet var tidligere singalesisk «Kola-amba-thota», som betyr «Mangohavnen». Dette ble forandret av portugiserne til ære for Christofer Columbus, utvilsomt ansporet av uttalen av første del av det singalesiske navnet (Kola-amba). Det er 646 000 innbyggere (2004, beregning) i selve byen, og 2 234 289 (2001) med forstedene.
Historie
Colombo var antagelig kjent for romerske, arabiske og kinesiske handelsreisende for mer enn 2000 år siden. Muslimer slo seg ned det i det 8. århundre, og tok kontroll over mye av handelen mellom de singalesiske kongerikene og resten av verden.
Portugiserne ankom i det 16. århundre, og bygde et fort der for å beskytte handelen med krydder. Byen ble så tatt av nederlenderne i det 17. århundre. I 1802 var Ceylon blitt en britisk kronkoloni, og Colombo ble hovedstad i denne.
Borgerkrigen
31. januar 1996 kjørte Tamiltigrene en lastebil fylt med eksplosiver inn i porten til sentralbanken i Colombo. Eksplosjonen drepte minst 86 og såret over 1400. Dette var Tigrenes siste store angrep i byen.
Næringsliv
Svært mange srilankiske selskaper har sitt hovedkvarter i Colombo. Blant industrier i byen finner man produksjon av kjemikalier, tekstiler, glass, sement, lærvarer, møbler og smykker. Det ligger også et oljeraffineri ved byen.
Byen har en av de mest moderne infrastrukturer i det sørlige Asia, og subkontinentets største havn.
Utdanning og kultur
University of Sri Lanka og flere høyskoler ligger i byen. Man finner også et observatorium, Nasjonalmuseet og tallrike kirker, moskeer og buddhistiske og hinduistiske templer.
Sri Lanka Broadcasting Corporation, tidligere kjent som Radio Ceylon, har sitt hovedkvarter i Colombo. Den er det sørlige Asias eldste radiostasjon.
1812-krigen
Den britisk-amerikanske krig, eller 1812-krigen, var en væpnet konflikt mellom Storbritannia og USA i årene 1812–1815. Krigen hadde ingen klar vinner, og endret i praksis ingenting – derav uttrykket Status quo ante bellum (lik situasjon som før krigen).
Bakgrunn
I årene etter Den amerikanske revolusjon var forholdet mellom de to statene ofte meget anstrengt. Da Frankrike under Robespierre erklærte krig mot Storbritannia i 1793, holdt De forente stater seg nøytral. Nøytral var USA også under Napoleonskrigene fra 1803. Imidlertid hadde den britiske hæren fremdeles ikke trukket seg tilbake fra befestninger i området rundt de store sjøene, slik fredsavtalen fra 1793 tilsa, og fortsatte å støtte indianerne mot De forente stater. I 1795 ble Jay-traktaten inngått med Storbritannia og Greenville-traktaten med indianerne, og stridighetene ble bilagt for en tid.
I 1803 begynte en ny krig mellom Storbritannia og Frankrike, og den britiske marinen begynte, i mangel på arbeidskraft, å borde amerikanske handelsskip for å få tak i britiske sjømenn som arbeidet der. Imidlertid ble også amerikanske statsborgere tvunget til å tjenestegjøre i den britiske marinen, blant annet fordi Storbritannia ikke anerkjente amerikansk statsborgerskap utstedt til tidligere britiske undersåtter. Storbritannia var ikke villig til å stanse bruken av tvangsutskrivning, og av den grunn ble ikke Monroe-Pinkney-traktaten (1806), som ikke forbød dette, ratifisert av USA. Da det britiske skipet HMS Leopard beskjøt og bordet det amerikanske USS Chesapeake, drepte tre og tok fire (deriblant fire amerikanere) til fange, forlangte mange amerikanere krig mot Storbritannia for å befeste USAs suverenitet og ære.
Napoleons kontinentalsystem (fra 1806) og britenes tilsvar førte til embargoer (handelsforbud) som gjorde internasjonal handel både usikker og farlig. Mellom 1807 og 1812 ble rundt 900 amerikanske skip anholdt. Den amerikanske president Jefferson forsøkte å unngå krig, og svarte med Embargoloven i 1807, som forbød amerikanske skip å seile til utenlandske havner, og stengte amerikanske havner for britiske skip. Jeffersons embargo var særlig upopulær i Ny-England (nordøstlige USA), hvor handelsmennene klaget over fallende inntekter. På et tidspunkt var det til og med snakk om å løsrive Ny-England fra De forente stater.
Embargoloven fikk ingen innvirkning på Storbritannia og Frankrike, og ble erstattet av en ny lov som hevet alle embargoene, unntatt for britiske og franske havner, hvilket ikke var gjennomførbart. En ny lov hevet alle embargoer, men sa dessuten at dersom én av de to europeiske stormaktene stanset sin innblanding i amerikansk skipsfart, ville De forente stater innføre en embargo mot den andre. Napoleon lovet stans i fransk innblanding – han hadde ikke tenkt å holde løftet, men De forente stater gjeninnførte embargoen mot Storbritannia.
I den amerikanske kongressen talte en gruppe «hauker» for krig med Storbritannia, for å stanse britisk innblanding, noen gikk så langt som til å foreslå invasjon av Canada.
1. juni 1812 vedtok Representantenes hus å erklære krig mot Storbritannia (79 stemmer mot 49), og 11. juni vedtok Senatet det samme (17 stemmer mot 13). President James Madison undertegnet krigserklæringen 18. juni. Det var første gang De forente stater erklærte krig mot en annen stat, og det var det jevneste slike vedtak noensinne.
Krigens gang
Til tross for flere år med diplomatisk konflikt forut for krigen, var ingen av partene forberedt på den. Storbritannia var opptatt med Napoleonskrigene, og måtte bruke det meste av sine styrker og ressurser på krigen i Europa. Etter hvert som britene gjorde fremskritt mot Napoleon, kunne de sende store skipsstyrker inn i amerikansk farvann.
De forente staters regulære styrker talte ved krigens begynnelse under 12 000 mann. Kongressen vedtok å utvide styrkene til 35 000, men soldatyrket var frivillig og lite populært, og de fleste offiserene var uerfarne og manglet utdannelse. I den britiske marinen ble sjøfolkene innrullert for ubestemt tjenestetid. I USA var den vanlige tjenestetiden 2 år. Dermed ble mange båter bemannet med folk som hadde liten utdannelse og erfaring. Derimot var det lønnsomt å jobbe i den amerikanske skipsbyggingsindustrien. Amerikanerne behandlet arbeiderne sine bedre enn britene. Det hadde skaffet amerikanerne nyttig hjelp, selv om det var forholdsvis få briter som ble lokket over til amerikanske skipsbyggere.
Krigen til sjøs
Etter slaget ved Trafalgar i 1805 hadde Storbritannia vært verdens overlegent største sjømakt, og hadde i 1812 97 fartøyer i amerikanske farvann – elleve linjeskip og 34 fregatter blant dem – mens De forente stater hadde 22 fartøyer, ingen av dem linjeskip.
Gent-traktaten og slaget ved New Orleans
Fram til 1814 hadde begge sidene oppnådd sitt mål med krigen eller blitt trette av en kostbar krig som hadde lite annet å tilby enn en fastlåst situasjon. Begge sendte delegasjoner til et nøytralt sted i Gent i Flandern (nåtidas Belgia). Forhandlingene startet tidlig i august og endte på 24. desember, da den endelige avtalen ble undertegnet. Begge parter måtte ratifisere den før den kunne tre i kraft. I mellomtida planla begge parter nye invasjoner.
I 1814 startet britene en blokade av USA, og USAs økonomi ble brakt nær konkurs  , noe som gjorde USA avhengig av lån så lenge krigen varte.
Saab Spyker Automobiles
Saab Spyker Automobiles er et firma som ble stiftet i 2010 da Spyker kjøpte Saab Automobile fra General Motors
Go west
Go West er en engelsk popduo, dannet i 1982 av vokalist og trommeslager Peter Cox og vokalist og gitarist Richard Drummie. De har hatt mange hitsingler i England men er nok best kjent internasjonalt for sangene «Call Me», «We Close Our Eyes», «King of Wishful Thinking» og «Faithful».
16. oktober 2009 ble det kjent at Peter Cox er den ny vokalisten i Manfred Mann's Earth Band.
Agano-klassen
Agano-klassen var en japansk klasse av fire lette kryssere brukt under den andre verdenskrig. Klassen ble utviklet som lett pansrede, raske kryssere ment å fungere som flaggskip for jagerflottiljer.
Agano-klassen bestod av følgende skip:
Royal Marines Police
Royal Marines Police var militærpolitiet i det britiske marineinfanteriet Royal Marines. Det var en liten avdeling, kun av tropps størrelse, men den hadde sin egen etterforskningsenhet, Special Investigation Branch, som etterforsket kriminalitet. Royal Marines Police hadde tilhold i Plymouth.
Som del av forbandet 3 Commando Brigade utgjorde Royal Marines Police en tropp i brigadens Command Support Group. Under amfibiske operasjoner hadde troppen ansvar for å koordinere transport fra brohodet, merke forsyningsruter og eskortere konvoier. Troppen utførte i tillegg vanlige politioppgaver og sørget for nærbeskyttelse av brigadesjefen.
Royal Marines Police ble innlemmet i Royal Navy Police i 2007.