cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fylkesvei 4156
Fylkesvei 4156 går mellom Nuland og Rødland i Flekkefjord kommune. Veien er 6,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 929 (Vest-Agder).
Dharma Mountain
Dharma Mountain AS ligger i bygda Hedalen i Sør-Aurdal kommune i Innlandet. Bedriften markedsfører seg som "Meditation & Freedom Resort", og arragerer/leies ut til kurs, retreater, grupper og andre aktiviteter. De fleste aktivitetene er relatert til meditasjon og selvutvikling. Deler av året holder Vassfaret Leirskole til på Dharma Mountain.
Bedriften er etablert av en gruppe mennesker rundt den åndelige læremesteren/guruen Vasant Swaha (alias Tor Opheim). Vasant Swaha var selv med den indiske guruen Osho (Bhagwan Shree Rajneesh) i 13 år, frem til Osho døde i 1990. Meditasjonsretreater med Vasant Swaha er en del av aktiviteten på stedet.
Media om Dharma Mountain
I 2005-2007 ble gruppen som driver Dharma Mountain og stedets egne aktiviteter (meditasjonsretreater med Vasant Swaha) tema for flere kritiske avisartikler. Dagens Næringsliv trykket i 2006 en seks siders lørdagssak under tittlen "Guruen i Granskogen". Og Oppland Arbeiderblad /Magasinet Innlandet hadde også flere kritiske saker på trykk. En helt annen form for omtale av miljøet rundt Dharma Mountain, finner man i det alternative magasinet Ildsjelen ("magasin for spiritualitet, livskraft og åndelighet"). Ildsjelen har trykket flere saker som omhandler Dharma Mountain, meditasjonsretreater med Vasant Swaha og også et portrettintervju med Vasant Swaha under tittelen "Profet i eget land".
I 2009 ble sakene fra både Dagens Næringsliv, Oppland Arbeiderblad og Ildsjelen tema i en 15 siders sak i magasinet "Din" forskningstidsskrift for religion og kultur som utgis av Novus Forlag. Under tittelen "Guruen i granskogen og profet i eget land – mediediskusjoner og mediefortellinger om en norsk guru", tar artikkelforfatteren for seg hvordan forskjellige typer medier omtaler samme sak sett ut ifra deres ståsted og synsvinkel.
Eksterne lenker
Link til tidsskriftet "Din" "Profet i eget land", intervju med Vasant Swaha i magasinet Ildsjelen
Stahlhelm, Bund der Frontsoldaten
Stahlhelm, Bund der Frontsoldaten (tysk for «Stålhjelm, frontsoldatenes forbund»), ofte forkortet Stahlhelm, var en av flere paramilitære organisasjoner (frikorps) som vokste fram i Weimarrepublikken etter det tyske nederlaget i første verdenskrig. Organisasjonen var i første rekke for krigsveteraner fra første verdenskrig, men ble etter hvert også et samlingsted for nasjonalistiske elementer og motstand mot Weimarrepublikken.
Organisasjonen ble grunnlagt 23. desember 1918 av Franz Seldte, reserveoffiser i Magdeburg, og Theodor Duesterberg, tidligere offiser ved Preussens krigsministerium, for å stå imot tilløpene til revolusjon fra venstresiden i Tyskland. Organisasjonen blad, Stahlhelm ble redigert av grev Hans-Jürgen von Blumenthal, som senere ble hengt for sin deltakelse i 20. juli-attentatet.
De fleste av medlemmene var sterkt nasjonalistiske, og mange var tilhengere av å gjeninnsette huset Hohenzollern. Organisasjonen hadde en rekke underavdelinger, blant annet en avdeling for krigsveteraner med jødisk bakgrunn, Reichsbund jüdischer Frontsoldaten. Med rundt 500 000 medlemmer i 1930, var Stahlhelm den største paramilitære organisasjonen i Weimarrepublikken. Stahlhelms medlemmer bar feltgrå uniformer under offentlige marsjer.
En del medlemmer gikk etterhvert over i Reichswehr, men Stahlhelm ble en viktig politisk styrke i 1920-årene og begynnelsen av 1930-årene. I 1929 samarbeidet denne under ledelse av Duesterberg med NSDAP og DNVP og en rekke andre høyreorienterte grupper mot Youngplanen, noe som vakte oppsikt. Disse arbeidet for å få avsatt regjeringen til Heinrich Brüning.
Duesterberg stilte som uavhengig nasjonalistkandidat i presidentvalget i 1932 for Deutschnationale Volkspartei og fikk 2 557 729 stemmer. I andre valgomgang trakk han seg til fordel for Adolf Hitler.
Etter at Hitler kom til makten ønsket han ikke å ha noen konkurrerende grupper i Tyskland, og ved et dekret av 1. desember 1933 ble alle medlemmer av Stahlhelm som var yngre enn 35 innlemmet i Sturmabteilung (SA). De eldre medlemmene ble innlemmet i SAs reserve. Dette var en svært upopulært handling, ettersom disse organisasjonene var ulike både ideologisk og medlemsmessig. Det hadde lenge vært et dypt fiendskap mellom Stahlhelms og SAs medlemmer, og de hadde til tider angrepet hverandre under møter eller gatekamper.
Forskjellene lå blant annet i Duesterbergs og andres uvilje mot den skarpe antisemittismen hos NSDAP og den venstreorienteringen som var innen SA. Samtidig var det et eksempel på hvordan Hitler sikret egen kontroll gjennom både å splitte og nøytralisere ved å skape indre spenninger, potensielle maktstrukturer utenfor hans direkte kontroll.
17. februar 1934 ble Stahlhelm omdøpt til Den nasjonalsosialistiske liga for veteraner. Franz Seldte forble arbeidsminister inntil andre verdenskrigs slutt.
Det gjenopplivede Stahlhelm
I 1951 ble Stahlhelm gjenopprettet med hovedkvarter i Köln. Året etter, i 1952 og før han ble løslatt fra fengsel, ble den tidligere generalfeltmarskalken Albert Kesselring valgt til leder av organisasjonen, et verv han hadde fram til sin død i 1960.
Den gjenopplivede organisasjonen har aldri oppnådd noen støtte av betydning, og har ikke hatt noen nevneverdig innvirkning på Tysklands politikk.
Reisen til Melonia
Handling
Melonia er lykkens øy. Der skinner solen gjennom ren og usmittet luft, der vokser frukt og grønnsaker, selv om det er ved hjelp av trollmannen Prosperos «kraftsuppe». Plutonia derimot er sot og slaveri, mishandling og utsuging. Der hviner pisken over barnearbeiderne, og der ruller samlebåndene som i Charlie Chaplins film Moderne tider.
Prospero lever et bekymringsløs liv på Melonia sammen med datteren Miranda, hjelperen Ariel, gartneren Caliban og poeten William. I det fjerne lurer skurkene Slusk og Slask fra den onde øya Plutonia.
Om filmen
Den ble produsert mellom 1982 og 1989.
Burkhard Gantenbein
Burkhard Gantenbein (født 14. juli 1912, død 27. august 2007) var en sveitsisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Gantenbein vant en olympisk bronsemedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i håndballturneringen bak Tyskland og Østerrike. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Sveits vant to av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, tapte de mot Østerrike med 6-11 og mot Tyskland med 6-16 men de vant over Ungarn med 10-5. Gantenbein spilte to kamper i OL-turneringen.
Reitan
Reitan er et stedsnavn i Norge og et norsk etternavn. Ordet reit betyr avgrensa jordstykke eller åkerlapp. Reitan kan vise til:
Geografi
Reitan er et vanlig stedsnavn, og finnes flere steder i Trøndelag og Møre og Romsdal Foruten disse finnes det også steder kalt Reitan i Orkdal, Tydal, Namsos, Steinkjer, Averøy, Heim, Hustadvika, Tingvoll, Midtre Gauldal, Todal, Rennebu, Skåla, Rinndal, Gjølme, Vinjerøa, for å nevne noen.
Kjøpmannsfamilien Reitan
Kjøpmannsfamilien Reitan kommer fra Hemnesslekt til gårdbrukerætt på Reitan i Soknedal. Ole Ingebrigtsen Reitan ble den første til å bytte fra sin fars etternavn Anshus til gårdsnavnet Reitan.
Skolefamilien Reitan fra Ålen
Stiger Jørgen Pedersen Rugelsjøen tok navnet Reitan tidlig på 1800-tallet og er opphavet til en rekke av akademikere.
Tunisias flagg
Tunisias flagg har gjennomgått svært små endringer siden det første gang ble tatt i bruk i 1831. Halvmånen og stjerne er tradisjonelle symboler for islam, da på bakgrunn av at halvmåne og stjerne var symboler for Det osmanske rike, som i århundrer også hersket over Nord-Afrika og Tunisia. Tunisias flagg er avledet av Tyrkias flagg.
Jim Ronny Andersen
Jim Ronny Andersen (født 4. mai 1975 i Songdalen) er en badmintonspiller. Han representerer Kristiansand Badminton Klubb.
Tunisias flagg
Samme flagg benyttes som nasjonalflagg, handelsflagg, statsflagg og orlogsflagg.
Jim Ronny Andersen
Andersen har vunnet single i NM i badminton seks ganger, double fire ganger, og han har seks seiere i mixed double. Han deltok under sommer-OL for Norge i 2004 i Athen der han spilte seg frem til 16.-delsfinalen og kom dermed på delt 9.-plass.
Han er gift med badminton-kollegaen Helene Abusdal.
Mann (andre betydninger)
Mann har flere beslektede betydninger:
Personer
Nord-Darfur
Nord-Darfur (arabisk: شمال دارفور) er én av 15 wilayat eller delstater i Sudan, og en del av Darfur-regionen. Området er på 296 420 km² og har en befolkning på omtrent 1 583 000 (2006). Al-Fashir er hovedstaden i staten, mens andre viktige byer er Kutum og Tawila.
Cuitláhuac metrostasjon
Cuitláhuac er en stasjon på Mexico bys metros Linje 2. Den ligger i det administrative distriktet Miguel Hidalgo.
Stasjonen befinner seg på hjørnet mellom Calzada México–Tacuba og Avenida Cuitláhuac, som den har fått navnet sitt fra. Cuitláhuac var den nest siste aztekiske herskeren.
Det er overgangsmulighet til trolleybuss Linje I.
Tornedalen
Tornedalen (finsk: Tornionlaakso) er navnet på det geografiske området der Torneälven har sitt utløp. De fleste oppfatter dog den svenske termen Tornedalen som en videre kulturterm på den svenske siden av grenseelven.
En kulturdefinisjon av Tornedalen inkluderer de svenske, finske og samisktalende kommunene Gällivare, Kiruna, Pajala, Övertorneå og Haparanda. Siden 2000 er dette området også et territorium for områdets offisielle minoritetsspråk finsk, meänkieli og delvis samisk. Samisk er offisielt språk i Kiruna og Gällivare kommuner. I kulturområdet Tornedalen tales, i tillegg til svensk, således også finsk, meänkieli og samisk. Hvert individ har rett til å kreve offentlig service på ett av disse språkene. Innenfor eldreomsorg og barneomsorg kan man kreve service og samtalespråk på et av disse tre minoritetsspråkene.
Meänkieli og svensk brukes som språk i den svenske delen av Tornedalen. I den finske delen av Tornedalen brukes også meänkieli, men der anses det være en dialekt av finsk.
Tornedalrådet / Tornionlaakson neuvosto
Medlemmer
Warren Hastings
Hastings kom på mange måter til å forme det engelske kolonistyret i India. Han innså at Englands herredømme i India bare kunne opprettholdes dersom man tok hensyn til de eksisterende sosiale og religiøse institusjonene. Derfor ble det for eksempel bestemt at indiske lærde skulle være til stede ved rettsforhandlingene, for at de engelske dommerne skulle kunne ta hensyn til indiske rettsbøker. Han bidro også til å fremme studiet av indisk språk og kultur blant engelskmennene i India, særlig da han støttet grunnleggelsen av William Jones’ Asiatic Society.
Eurosko
Eurosko-kjeden er Norges og Nordens største skokjede med over 217 butikker i Norge og 93 butikker i Sverige. Kjeden ble etablert i 1983 og eies og driftes av selvstendige skokjøpmenn. Antall butikker hver eier driver er varierende, der de største gruppene i Norge er Falkanger og Skoinvest ALP. Butikkene har gjerne en lokal tilknytning og flere er familieselskap som har gått i flere generasjoner. Overordnet mål for dannelsen av kjeden var at butikkene skulle selge sko til hele familien til bedre priser enn noen enkelt butikk kunne klare ved å stå helt alene. I dag har kjeden også en nettbutikk.
Usbekistan
Republikken Usbekistan er et land i Sentral-Asia som grenser til Afghanistan, Kasakhstan, Kirgisistan, Tadsjikistan og Turkmenistan. Viktige importvarer er maskiner, metallvarer, lette industriprodukter, matvarer og kjemikalier. Viktige handelspartnere er Russland, Kasakhstan, Turkmenistan og Ukraina.
Viktige eksportvarer er olje, gass, bomull og elektrisitet. Jernbanenettet har en total lengde på 3 380 km. Veinettet har en total lengde på 78 400 km, der 86 % er asfaltert. Det finnes også 9 flyplasser med regulær trafikk.
Naturgeografi
Usbekistan er et tørt land der 10 % av arealet består av tett kultiverte, irrigerte elvedaler. Det er ett av to dobbelt landlåste land i verden (landet grenser ikke til hav og har heller ikke naboland som grenser til hav), det andre er Liechtenstein. I Usbekistans tilfelle er ikke dette like selvsagt, siden det grenser til to land (Kasakhstan i nord og Turkmenistan i sør) som har grenser med det landlåste, men salte Kaspihavet fra hvor båter kan nå Azovhavet og dermed Svartehavet, Middelhavet og de øvrige verdenshavene.
Demografi
Usbekistan har Sentral-Asias største befolkning med 25 millioner mennesker konsentrert i sør og øst i landet. Dette er nesten halvparten av regionens befolkning. Usbekistan var en av de fattigste republikkene i Sovjet, mye av befolkningen var opptatt med å dyrke bomull i små bondesamfunn. Befolkningen fortsetter å være hovedsakelig bondesamfunn og avhengig av landbruk for sitt levebrød.
Folkegrupper
Usbekere er med 80 % av befolkningen den dominerende etniske gruppen. Andre etniske grupper er russere 5,5 %, tadsjiker 5 %, kasakhstanere 3 %, karakalpakere 2,5 % og tatarer 1,5 %.
Språk
Usbekisk er det offisielle språket, men russisk er et uoffisielt språk for kommunikasjon på tvers av de etniske gruppene, dette inkluderer det daglige styret av landet og i forretningsbruk.
Historie
På slutten av 1400-tallet ble den timuridske dominansen brutt av en tyrkisk stammeføderasjon som erobret Transoxiana under ledelse av khanen Shaybani og etablerte usbekiske dynastier i Turkestan. Denne stammeføderasjonen, som hadde sitt hjemland lenger nordvest ved grensen mellom dagens vestlige Kasakhstan og Russland, ble kalt usbek og har gitt navn til de moderne usbekere.
Russlands erobring og kolonisering
Da tsarens tropper ankom på 1860-tallet var området delt inn i to khanater, Kokand og Khiva, og emiratet Bukhara. Da den såkalte silkeveien mistet sin viktige stilling etter at sjøveien til Asia hadde blitt oppdaget, ble Sentral-Asia en bakevje, lite eksponert for verden utenfor. En følge av dette var at områdets ulike riker utviklet seg lite. Den øverste leder var emiren eller khanen med bortimot ubegrenset makt. Han var igjen nært alliert med mullaene som, spesielt i Khiva og Bukhara, overvåket et strengt religiøst samfunn basert på en føydal samfunnsstruktur, med livegne og vasaller under emiren/khanen. Kulturelt har området vært et skjæringspunkt mellom den tyrkiske og den persiske verden. Over tid kom de tyrkiske gruppene i flertall, mens persisk forble likevel hoff- og administrasjonsspråk. Fra tiden rundt Amir Timur ble det tyrkiske skriftspråket Tsjagatai skapt, som fungerte som litteraturspråk helt frem til 1920. Ved russernes erobring bestod befolkningen i dagens Usbekistan hovedsakelig av tre hovedgrupper; den persisktalende befolkningen, etterkommerne av Shaybanis invasjon og den opprinnelige tyrkisktalende befolkningen (altså før Shaybanis invasjon). Både blant den fastboende og den nomadiske befolkningen eksisterte persisk og tyrkisktalende om hverandre og språk fungerte i liten grad som identitetsmarkør: Flerspråklighet var heller normen enn unntaket.
Fra kjerneområdet i det sentrale Russland var det det russiske imperiet fra middelalderen og frem til 1.verdenskrig i kontinuerlig vekst. I det 16. og 17-århundre ble området øst for Ural og helt til Stillehavet underlagt fyrsten i Moskva, området som oftest er kjent som Sibir. På 1700-tallet ble store deler av dagens Kasakhstan erobret. Men det var først i 1850-årene Russland så interesse i kontroll over det som i dag er Usbekistan. Bukhara og Khiva var et stort marked for russiske slaver tilfangetatt i området rundt Det kaspiske hav. Russland ønsket å frigjøre disse, samt stanse videre slavebinding av russere. Russerne så også med interesse på kontroll over handelen i byene i Bukhara og omegn, og spesielt mulige områder for bomullsproduksjon. Til slutt kom den spente situasjonen mellom England og Russland, blant annet materialisert gjennom Krimkrigen. Russland ville derfor underlegge seg Sentral-Asia både for å ha muligheten til å falle England i ryggen over britisk India samt hindre engelsk kolonisering i området. Den britisk-russiske kampen om kontroll over Sentral-Asia er i engelsk litteratur kjent som «The Great Game». Wakhankorridoren, som med få kilometer skilte britisk India (i dag Pakistan) og russisk Sentral-Asia (i dag Tadsjikistan), er et resultat av denne konflikten, hvor korridoren hindret en felles grense mellom det russiske og det engelske imperiet over det nøytrale Afghanistan.
På 1870-tallet erobret tsarrussland khanatet Kokand (som ble innlemmet i oblasten Turkestan), mens de gjorde Bukhara og Khiva til protektorater. Området ble med tiden integrert i den russiske økonomien hvor spesielt bomullproduksjon ble fremmet. Bomullsproduksjonen forandret den tidligere samfunnsstrukturen radikalt, uten at det endret stillingen til khanene og emiren. Erobringen forenklet kontakten med andre muslimske folkeslag i tsarimperiet (spesielt med tatarene), som igjen gjorde området mer eksponert for verden utenfor. Når det gjaldt selve erobringen var det en rekke slag mellom emirens og tsarens tropper, og motstanden var til tider hard mot russerne. Til tross for at betegnelsen kolonial kan beskrive forholdet, må det sterke indre selvstyre fremheves. Russiske kolonimyndigheter blandet seg lite inn i innbyggernes liv, såfremt ro og orden var opprettholdt. Med erobringen fulgte også en større tilflytting av innbyggere fra resten av det russiske imperiet, spesielt slaviske folk, men også andre. Tilflyttingen var spesielt sterkt fra år 1900 og vedvarte også under kommuniststyret. I de ca. 50 årene med tsarstyre var det også en rekke opprør, for eksempel i Kokand i 1874, Andijan i 1898 og over hele Turkestan i 1916.
I 1924 ble Sentral-Asia delt opp i først to sovjetrepublikker, den turkmenske og den usbekiske (som frem til 1929 inkluderte det senere Tadsjikistan), senere til fem (den Kirgisiske republikk og Kasakhstan var først en enhet under RSFSR). Grensetrekkingen tok ingen hensyn til tidligere politiske grenser, men baserte seg på kulturelle og spesielt språklige kriterier. Tidligere har vestlige forskere kritisert bolsjevikene for med bruk av klassisk splitt-og-hersk-teknikk, å trekke opp kunstige grenser etter eget forgodtbefinnende. Senere års forskning har derimot vist at sentralasiatiske eliter var til dels medvirkende i denne prosessen. Det er allikevel liten tvil om at grensetrekkingen foregikk etter bolsjevikenes ønsker og at både realpolitiske og ideologiske årsaker lå til grunn.
Bolsjevikstyret førte til et enormt brudd med det gamle samfunnet. Frem til 1938 var den tidligere jadidisten Faizulla Khodjajev førstesekretær i Usbekistans kommunistparti (UzKP), men han ble skutt under terroren, anklaget for å være «trotskist» og «høyrevridd». I perioden 1959 til 1983 var Sjarof Rasjidov UzKPs førstesekretær og hans lange regjeringstid preget republikken på en rekke felter. Selv om en del av politikken ble styrt lokalt, var det i realiteten kadre sendt fra Moskva (slavere) som regjerte. Andresekretærer i parti og styre var som regel europeere, og så til at politikken var i tråd med Moskvas mål. Økonomisk speilet utviklingen i Den usbekiske sosialistiske sovjetrepublikk (Usbekiske SSR) den i Sovjetunionen. Jordbrukskollektiv (Kolkos) ble opprettet og spesielt ble bomullsproduksjon prioritert som igjen ble en enorm industri på bekostning av vanlig jordbruk. Til tross for de negative sidene ved det sovjetiske styret, medførte bolsjevikisk politikk en sterk modernisering av samfunnet. Den gjennomsnittlige levestandarden økte betraktelig. Det samme gjorde også lese- og skrivekunnskapene. Et utbredt kulturelt tilbud som tidsskrifter, teater, musikk etc. for hele befolkingen som kjennetegnet Sovjetunionen, gjorde seg også gjeldende i Den usbekiske sovjetrepublikken. Sovjetunionen la også sterk vekt på velferdstilbud slik at området hadde et utbredt helsetilbud, noe som igjen førte til at en sterk demografisk vekst.
Uavhengighet
1. september 1991 erklærte Usbekistan nølende uavhengighet. Mens de baltiske stater ledet kampen for uavhengighet, var Sentral-Asia redd for den. «Sentrifugal-kreftene som trekker unionen fra hverandre var svakest i Sentral-Asia. En god stund etter kuppforsøket i august 1991, trodde alle sentralasiatiske ledere at unionen på en eller annen måte kunne opprettholdes,» skrev Michel McFaul i Russia's Unfinished Revolution (Russlands uferdige revolusjon).
29. desember 1991 ble det holdt et omdiskutert presidentvalg og Islom Karimov vant med 86 % av stemmene. Han ble senere bekreftet i embedet med nye, like omstridte valg. I praksis var han en autokratisk hersker over Usbekistan.
Etter Karimovs død 2. september 2016 ble Sjavkat Mirzijajev utpekt til å lede begravelseskomiteen, et signal om at han var ønsket som Karimovs etterfølger. Han ble oppnevnt som interimspresident 8. september og valgt til president 4. desember 2016 med 88,6 % av stemmene.
Politikk og administrasjon
Konstitusjonelt står regjeringen i Usbekistan for maktfordelingsprinsippet, ytringsfrihet og representativt styre. I virkeligheten holder den utøvende makten nesten all makt. Den dømmende makten mangler uavhengighet og den lovgivende, som bare møtes noen dager hvert år, har liten makt til å påvirke lovene.
Folkeavstemningen i 2002 inneholdt også en plan for å etablere et tokammers parlament. Bygningen som skal huse det nye parlamentet er for tiden under oppføring. Valget til det nye tokammers parlamentet ble holdt 26. desember 2002, men ingen reelle, uavhengige opposisjonskandidater eller partier fikk anledning til å delta. OSCEs begrensede observasjonsoppdrag konkluderte med at valgene var betydelig under OSCE-forpliktelser og andre internasjonale standarder for demokratiske valg.
Flere politiske partier har blitt grunnlagt med regjeringens godkjennelse, men har fremdeles ikke vist interesse for å stå for alternativer til regjeringens politikk. I tillegg har flere medier (radio, TV, aviser) blitt opprettet på lignende vis, men disse forblir enten under regjeringens kontroll, eller behandler bare sjelden politiske temaer. Uavhengige politiske partier har fått lov til å organisere seg, rekruttere medlemmer og holde konvensjoner og pressekonferanser, men har blitt nektet å registrere seg under restriktive registrerings-prosedyrer. Et bombeangrep 28. mars–1. april 2004 i Tasjkent og Bukhara ble utført av terrorister. Det er ikke klart hvem som utførte angrepene. Regjeringens reaksjon på angrepene har så langt vært begrensede.
Administrativ inndeling
Usbekistan er delt inn i 12 provinser (viloyatlar; entall – viloyat), 1 autonom republikk* (respublika), og 1 by** (shahar):
merk: Administrative inndelinger har samme navn som deres administrasjonssenter (unntak og forskjeller i staving har administrasjonssenteret i parentes)
Menneskerettigheter
Usbekistan er nominelt et demokrati, men har blitt beskrevet som en politistat. Flere prominente opponenter til regjeringen har flyktet, og andre har blitt arrestert. Regjeringen slår alvorlig ned på de som den mistenker for islamsk ekstremisme, særlig de som mistenkes for å være medlem av det forbudte Islamske Frigjøringspartiet (Hizb ut-Tahrir). Mellom 5300 og 5800 mistenkte ekstremister sitter i fengsel.
Storbritannias ambassadør til Usbekistan, Craig Murray, satte i 2003 frem påstander om at informasjon ble framskaffet fra arresterte under ekstrem tortur, og at informasjonen med ujevne mellomrom ble brukt av Storbritannia og andre vestlige demokratiske land som var mot bruk av tortur.
Murray uttalte senere at han følte at han tilfeldigvis hadde snublet over det han kalte «tortur ved hjelp av stedfortredere». Han trodde at vestlige land sendte folk til regimer og nasjoner der det var kjent at informasjon ville bli framskaffet ved tortur og bli gjort tilgjengelig for dem.
Anklagene førte ikke til at hans arbeidsgiver, Utenriks- og Samveldedepartementet, satte igang etterforskning, og Murray sa opp etter at disiplinære tiltak ble iverksatt mot ham i 2004. Det ble ikke påvist at han hadde misbrukt sin makt. Departementet blir selv etterforsket av det nasjonale etterforskningskontoret på grunn av anklager om trusler, mobbing og ofring av eget personell, slik det ble rapportert av Sunday Times (London) 20. mars 2005.
Fengselsforholdene forblir dårlige, særlig for dem som er dømt for ekstremistisk aktivitet, og et antall slike fanger er antatt å ha mistet livet i løpet av de siste årene av fengselssykdommer og misbruk. Politistyrken og etterretningstjenesten bruker rutinemessig tortur som etterforskningsteknikk. Ingen uavhengige politiske partier har blitt registrert, selv om de for første gang kunne foreta grasrotsaktiviteter og organisere kongresser. Etter besøket til FNs spesialrapportør på tortur, laget Usbekistans regjering et forslag til handlingsplan for å gjennomføre spesialrapportørens anbefalinger.
I en rapport datert 21. mars 2005 sa Amnesty International at:
Usbekistan har fengselsstraff inntil tre år for homofili.
Næringsliv
Usbekistan var et av de fattigste områdene av det tidligere Sovjetunionen, mer enn 60% av befolkningen lever i tett befolkede bondesamfunn. Usbekistan er nå verdens tredje største bomullseksportør, en betydelig produsent av gull og naturgass samt en betydelig regional produsent av kjemikalier og maskiner.
Etter uavhengigheten i desember 1991 forsøkte regjeringen å bygge opp sin sovjetiske kommandoøkonomi med subsidier og tett kontroll over produksjon og priser. Men i møtet med høy inflasjon, begynte regjeringen å reformere i midten av 1994 ved å innføre strengere pengepolitikk, utvide privatiseringen, en liten redusering i statens rolle på økonomien og forbedre miljøet for utenlandske investorer. Staten fortsetter å ha dominerende innflytelse på økonomien og reformer har så langt mislykkes i å få til strukturelle endringer. IMF suspenderte Usbekistans avtale om frysing av et lån på 185 millioner dollar på grunn av regjeringens steg som gjorde det mulig å oppfylle betingelsene til fondet umulig. Den asiatiske finanskrisen og Russlands finansielle krise har gjort at regjeringen i Usbekistan har valgt å styrke kontrollen over eksport og pengeenheten innenfor sin allerede stengte økonomi. Økonomisk politikk som har skremt vekk utenlandske investeringer er en betydelig faktor i økonomiens stagnasjon. En voksende gjeldsbyrde, fortsatt inflasjon og dårlig forretningsklima skygger for vekstmuligheter.
Utdanning
Utdanningssystemet har oppnådd 97 % lesedyktighet, og den gjennomsnittlige skoletiden for både menn og kvinner er 11 år. Men på grunn av budsjett-problemer og andre overgangsproblemer etter kollapsen til Sovjet er tekster og annet læremateriell, læringsmetoder, læreplan og utdanningsinstitusjoner utgått på dato, upassende og dårlig vedlikeholdt. I tillegg har andelen av personer i skolealder som går på skole sunket. Selv om regjeringen er bekymret for dette, forblir budsjettene trange.
Helse
I helsesektoren er forventet levealder høy, men etter at Sovjet ble delt opp, har ressursene til helsesektoren blitt dårligere, kvaliteten, tilgjengeligheten og effektiviteten har sunket.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Chris Rea
Christopher Anton Rea (født 4. mars 1951) er en låtskriver, gitarist og sanger fra Middlesbrough i England. Rea har solgt 30 millioner album over hele verden. Han er også skuespiller. Chris Rea er kjent som en produktiv artist og har sluppet over 20 album. Har gjort mange poplåter med melodier og tekster om kjærlighet, men har som en rød tråd gjennom karrieren vært inspirert av blues og jazz og på de seneste skivene er hans musikkstil mot bluesen tydelig.
Han spiller ofte slidegitar og er kjent og respektert for sitt følelsesmessige gitarspill og sin nesten rustne sangrøst. Han begynte å spille gitar først som 19-åring, og det var en Joe Walsh-plate som han fikk høre hos en kompis, som fikk ham til å kjøpe sin første gitar. I 2005 slapp han elleve plater samtidig i én boks, Blue Guitars, med egne malerier med relevans til musikken. Platene er egne tolkninger og hans kjærlighetsforklaring til bluesen.
Rea har aldri turnert i USA. Hans er best kjent der for singelen «Fool (If You Think It's Over)», fra 1978 som klatret til nr. 12 på Billboard Hot 100 og lå tre uker som nr. 1 på Adult Contemporary chart, noe som gav ham en Grammy nominasjon som "Best New Artist" i 1978.
Rea lever et tilbaketrukket liv. Hans hobbyer er italiensk mat, motorsport og Ferrari-biler.
Vihanti
Vihanti er en tidligere kommune i landskapet Norra Österbotten i Finland. Kommunen hadde cirka 3 300 innbyggere og et areal på 485,21 km². Vihanti var en finskspråklig kommune som grenset til kommunene Haapavesi, Oulainen, Pyhäjoki, Brahestad, Siikajoki og Siikalatva.
Den 1. januar 2013 ble Vihanti en del av kommunen Brahestad.
The Latin Touch (album)
The Latin Touch er et musikkalbum av den nederlandske sangerinnen Laura Fygi, utgitt i 2000. På denne utgivelsen synger hun på spansk med unntak av de tre siste sporene som er bonusspor innspilt på engelsk.
Pyhäntä
Pyhäntä er en kommune i landskapet Norra Österbotten i Finland. Kommunen har cirka 1 700 innbyggere og et areal på 847,43 km².
Pyhäntä er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Kajana, Kiuruvesi, Kärsämäki, Pyhäjärvi, Siikalatva og Vieremä.
Charles Wilkins
Charles Wilkins (født 1749 i Frome i Somerset, død 13. mai 1836 i London) var en engelsk typograf og indolog. Han er særlig kjent som den første som oversatte Bagavadgita til engelsk, og som den første som støpte egne typer for devanagari-skriften.
Wilkins arbeidet som typograf for Det britiske ostindiske kompani. Den engelske guvernøren Warren Hastings bidro til at han kunne studere sanskrit under en brahminsk paṇḍit i Varanasi. I 1785 kunne han utgi en engelsk oversettelse av Bagavadgita, den første oversettelsen av et sanskritverk til et europeisk språk. To år senere fulgte en oversettelse av fabelverket Hitopadeśa og i 1795 en oversettelse av Śakuntala-episoden i Mahabharata. Han vendte tilbake til England i 1786, hvor han utviklet egne typer for devanagari-skriften. Disse brukte han ved trykkingen av sin egen Grammar of the Sanskrita Language («Grammatikk over sanskrit-språket») i 1808.
Pyhäjärvi
Pyhäjärvi (1993–95: Pyhäsalmi) er en by og kommune i landskapet Norra Österbotten i Finland. Kommunen har 6 019 innbyggere (2009) og et areal på 1 460 km². Pyhäjärvi er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Haapajärvi, Kiuruvesi, Kärsämäki, Pielavesi, Pihtipudas og Pyhäntä.
Fylkesvei 4062
Fylkesvei 4062 går mellom Optedal og Moi i Lyngdal kommune. Veien er 13,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 554 (Vest-Agder).
Det blinde teater
Det blinde teater er et eksperimentelt teaterstykke som ble oppført under Samtidsfestivalen på Nationaltheatret i Oslo i 2009. Et formål med stykket var å skape et sanse-demokratisk opplevelsesrom og likeverdig teateropplevelse for både blinde og seende.
Teknologi
Ved vibrotaktil berøring og binaural lyd skriver en elektronisk kroppsdrakt stykkets historier direkte på hver av deltagernes kropper. Den bærbare kroppsdrakten som ble brukt er basert på Arduino open source hardware og egenutviklet programvare.
Innhold
Tema for oppsetningen er 'om det å være kvinne'. De fem historiene erfares direkte gjennom berøring og stykket søker slik å gi brukerne opplevelsen av en oppdagende, personlig og intim lek med det kvinnelige, fra seksualitet til frustrasjon. Ved å ikles en kvinnelig ham spørres deltagerne hva det betyr å være kvinne.
Konsept og kunstnerisk ledelse: Ståle Stenslie
Dramaturg: Kate Pendry
Tekst: Veronika Bökelmann (D), Shiva Falahi (Iran), Narve Hovednakk, Kate Pendry og Edy Poppy
Kunstnerisk programmering: Jonas Jongejan (DK)
El Coahuilón
El Coahuilón er en fjellkjede som befinner seg sydøst i de meksikanske delstatene Coahuila og Nuevo León. Den høyeste fjelltoppen er omtrent 3460 meter over havet. Fjellene er en del av østlige Sierra Madre.
Donaukommisjonen
Donaukommisjonen er en mellomstatlig organisasjon stiftet for å oppfylle Overenskomsten om reguleringen av skipsfarten på Donau av 18. august 1948 (Beogradoverenskomsten). Ved stiftelsen i 1948 hadde kommisjonen sete i Galați. Fra 1954 er hovedkontoret i Budapest.
Beogradoverenskomsten slår fast retten til fri ferdsel for handels- og lystfartøyer på Donau. Overenskomstens formål er å styrke de økonomiske og kulturelle bånd mellom medlemsstatene og andre nasjoner.
Donaukommisjonen har 11 medlemsstater: Bulgaria, Tyskland, Kroatia, Moldova, Østerrike, Romania, Russland, Serbia, Slovakia, Ukraina og Ungarn. Kommisjonen består av en representant fra hvert medlemsland. Den velger blant sine egne en president, en visepresident og en sekretær for en valgperiode på tre år av gangen. Kommisjonen har til disposisjon et sekretariat med spesialister innenfor forskjellige fagområder. Sekretariatet ledes av en generaldirektør. Embetsspråket i Donaukommisjonen er tysk, fransk og russisk.
Donaukommisjonens ansvarsområde går fra Kelheim i Tyskland til Svartehavet. Dette er identisk med den delen av Donau som det er mulig å trafikkere med større skip.
Historie
Donaukommisjonens forløpere var Den europeiske Donaukommisjonen av 1856 og Den internasjonale Donaukommisjonen av 1921 som begge ble oppløst av Tyskland i 1940.
Donaukommisjonen ble etter forslag fra Sovjetunionen og mot vestmaktenes stemmer, stiftet under konferansen om Donau i Beograd i 1948. Medlemsstatene ble i tillegg til Sovjetunionen, Bulgaria, Ungarn, Romania, Ukraina, Tsjekkoslovakia og Jugoslavia.
Østerrike er medlem av kommisjonen fra 1960 og Tyskland fra 1998, da også tysk ble offisielt språk i kommisjonen i tillegg til fransk og russisk.
Kristian Elster d.e.
Kristian Mandrup Elster (født 4. mars 1841 i Overhalla, død 11. april 1881 i Trondheim) var en norsk forfatter og forstmann.
På grunn av nærsynthet måtte han oppgi planen om å gjennomgå krigsskolen, og vendte seg i stedet til studier. Hans interesse for scenekunst og dramatisk forfatterskap virket imidlertid så forstyrrende på studiene, at han 1864 strøk til examen artium. Siden levde han som aviskorrespondent i Kristiania, studerte skogsvitenskap i Giessen 1867–68, og var fra 1869 bosatt i Kristiania som medarbeider i «Aftenbladet» og «Norsk Folkeblad». Fra 1873 til sin død bodde han i Trondheim som ansatt ved skogetaten, hvor han fungerte som skogforvalter for Bymarka.
Han var sønnesønn av amtmann Christen Elster og far til Kristian Elster d.y.. Elsters gate i Oslo er oppkalt etter ham.
LUFS
LUFS er en desentralisert dugnadsorganisasjon, og er partipolitisk nøytral. Det politiske arbeidet har siden starten handlet om å synliggjøre skolens plass som samfunnsaktør og som sentralt knutepunkt i lokalsamfunnet. Det har i stadig sterkere grad også handlet om å hjelpe foreldregrupper som slåss for skolen sin, så de får rettledning angående lovverket. LUFS samarbeider også med en rekke landsdekende organisasjoner om Fellesfråsegna Nærmiljøskolene forsvinner.
Både Barneombudet og andre offentlige instanser viser til LUFS, som sitter på høy kompetanse innenfor feltet sakshandsaming i skolenedleggelsessaker. I Statsbudsjettet 2005 sier Stortinget: «Komiteen viser til at LUFS – Landslaget for nærmiljøskolen – gjør et viktig arbeid for foreldre og elever på små skoler.»
14. mars
14. mars er den 73. dagen i året, den 74. i skuddår. Det er 292 dager igjen av året. Denne dagen er også pi-dagen, som kommer av den amerikanske skrivemåten med måned først, 3.14.
Jimmie Angel
James «Jimmie» Crawford Angel (født 1. august 1899 i Springfield, Missouri, USA, død 8. desember 1956 i Panama) var en amerikaner som ga navn til verdens høyeste foss, Angelfossen. Jimmie oppdaget fossen av en tilfeldighet på en av sine mange flyturer på jakt etter gull.
14. mars
Datoen har gitt navn til 14. mars-alliansen, en koalisjon av politiske partier i Libanon etablert i 2005.
Navnedag
Navnedagen er etter den hellige Mathilde, dronning gift med Henrik I av Sachsen, død denne dagen i 968
Fødsler
Se flere som er født 14. mars i Kategori:Fødsler 14. mars.
Dødsfall
Se flere som døde 14. mars i Kategori:Dødsfall 14. mars.
Jon Lennart Mjøen
Jon Lennart Mjøen (født 22. oktober 1912 i Oslo, død 3. januar 1997 samme sted) var en norsk skuespiller og regissør.
Efter examen artium studerte han ved Max Reinhardt (1873–1943) sin teaterskole i Berlin. Mjøen debuterte på Søilen Teater i 1933 som «Frank» i George Bernhard Shaw sin Fru Warrens forretning. Han var tilsatt ved Det Nye Teater fra 1936 til 1937 der broren Frithjof var teatersjef. Deretter ved Trøndelag Teater til 1938, ved Centralteatret til 1959 (bortsett fra noen av krigsåra) og ved Oslo Nye Teater til 1967. Deretter var han frilanser og ofte brukt i Radioteatret hos NRK.
Han regisserte spillefilmene Troll i ord (1954) og Stevnemøte med glemte år (1957), og han spilte i en rekke filmer. Det var Mjøen som i 1970 skrev manuskriptet til Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe.
Han var sønn av den tyskfødte Claire Grevérus Mjøen (1874–1963) som var oversetter. Faren var farmasøyt og eugeniker Jon Alfred Mjøen (1869–1939) fra Gjøvik gård. De fleste søskene ble skuespillere, som Sonja Mjøen (1898–1993) og Fridtjof Mjøen (1897–1967). De vokste opp på Vinderen. Jon Lennart ble gift med skuespiller Else Heiberg (1910–1972; se Heiberg-slekten) og de var foreldre til komiker Lars Mjøen (født 1945). Jon Lennart bidro til flere av sønnens utgivelser som musikkalbumet Røverkjøp fra 1978.
Trianon-traktaten
Trianon-traktaten, eller fredsavtalen i Trianon, er en fredstraktat undertegnet den 4. juni 1920 i lystslottet Grand Trianon i Versailles i Frankrike mellom de allierte og tilsluttede makter på den ene side, og Ungarn på den andre. Traktaten regulerte situasjonen for de statene som erstattet det tidligere ungarske kongedømme, deler av det førkrigs Østerrike-Ungarn etter den første verdenskrig. De seirende parter bak traktaten omfattet «de allierte maktene» (USA, Storbritannia, Frankrike, Italia og Japan) og de mindre, tilsluttede maktene som nøt godt av de territoriale etterkrigsforandringene: Kongedømmet Romania, Kongedømmet for serberne, kroatene og slovenerne og Tsjekkoslovakia. Den tapende part var Ungarn, siden Østerrike-Ungarn som på denne tiden var gått i oppløsning. Ved freden mistet Ungarn 70 prosent av sitt territorium som hadde strukket seg fra Trieste og nesten til București.
Ungarns grenser
Krigslykken til Østerrike-Ungarn på Balkanfronten (første verdenskrig) hadde snudd kraftig i løpet av 1918 og de allierte nærmet seg Kongeriket Ungarns grenser. Ungarn proklamerte sin uavhengighet fra Østerrike den 16. november 1918. Våpenhvilen i november-desember 1918 hadde definert Ungarns midlertidige grenser. Sammenlignet med det tidligere ungarske kongedømmet omfattet grensene ikke disse landene:
Etter at den rumenske hæren rykket frem over våpenhvilelinjen, spurte ententemaktene om Ungarn kunne anerkjenne den nye linjen som var trukket langs elven Tisza. Ute av stand til å avslå og uvillig til å akseptere betingelsene, gikk lederne i Den første ungarske republikk av og kommunistene grep makten. Den Ungarske sovjet republikken ble dannet og en ny Ungarns røde hær ble hurtig organisert. Til å begynne med hadde hæren medgang mot de tsjekkoslovakiske legioner og gjorde det mulig for Ungarn nesten å nå det tidligere Galicia (den polske grensen) og dermed slå en kile mellom de tsjekkoslovakiske og rumenske tropper.
Entente-maktene gjenreiste den ungarske staten og hjalp admiral Horty til makten i november 1919. Den 1. desember 1919 ble den ungarske delegasjonen offisielt invitert til fredskonferansen i Versailles. Imidlertid var de ungarske grensene på det nærmeste fastlagt uten ungarernes nærvær.
Gjennom Trianon-traktaten ble byene Pécs, Mohács, Baja og Szigetvár, som var under jugoslavisk administrasjon etter november 1918, innlemmet i Ungarn.
En voldgiftsdomstol overdro i 1920 en liten del av de nordlige, tidligere fylkene Árva og Szsepes i Det ungarske kongedømmet med polsk majoritet til Polen.
Sammenliknet med det tidligere Kongedømmet Ungarn ble befolkningen i Ungarn etter Trianon-traktaten redusert fra 20,8 millioner til 7 millioner, og landområdene ble redusert med 72 %.
Etter 1918 hadde Ungarn ikke lenger tilgang til havet. Det tidligere kongedømmet hadde i over 800 år hatt tilgang til havet gjennom den kroatiske kysten og havnebyen Fiume.
Ved hjelp av Tyskland og Italia utvidet Ungarn grensene sine mot nabostatene ved utbruddet av andre verdenskrig, under München-forliket (1938 og de to Wien-erstatningene i 1938 og i 1940 som fulgte oppløsningen av Tsjekkoslovakia (okkupasjonen av de nordlige Karpatene og østre Slovakia) som ble fulgt av den tyske aggresjonen mot Jugoslavia. Denne territoriale ekspansjonen ble kortvarig siden grensene etter krigen, som man ble enige om i fredsforhandlingene i Paris i 1947, var så å si identiske med dem fra 1920 (med et mindre tap på to landsbyer som ble avstått til Tsjekkoslovakia).
Demografiske følger
Ifølge folketellingen av 1910 var den største befolkningsgruppen i Det ungarske kongedømmet madjarene (i alminnelighet på norsk kalt ungarere), som utgjorde omtrent 48 % av hele befolkningen (eller 54 % av befolkningen i det landområdet som kalles det egentlige Ungarn, dvs. unntatt Kroatia-Slavonia). Det ungarske kongedømmet var ikke en nasjonalstat som tilfellet var med mange vestlige, europeiske nasjoner.
Noen demografer mener at folketellingen av 1910 overvurderte madjarenes prosentvise befolkningsandel i det de hevdet at resultatet avvek fra tidligere og senere folketellinger i de nye statene. Et annet problem med å tolke resultatene av folketellingene var at folketellingen av 1910 ikke tok med den enkelte registrerte etniske tilhørighet, men bare mest brukte språk og religion. 1910-folketellingen gjenspeilte derfor først og fremst antallet brukere av de ulike språk, noe som ikke nødvendigvis helt samsvarte med den etniske befolkningssammensetningen.
Selv om de landområdene i det tidligere ungarske kongedømmet, som ble avstått til nabolandene gjennom traktaten, hadde en befolkningsovervekt av ikke-madjarer, hadde de også betydelige madjarske minoriteter, totalt 3 318 000 som fordelte seg slik:
Antallet madjarer i de ulike områdene etter folketellingen i 1910.
Befolkningen i de nevnte landområdene basert på tall fra folketellingen av 1910:
Minoriteter i Ungarn etter Trianon-traktaten
Antallet tospråklige var mye høyere. For eksempel talte 1 398 729 mennesker tysk (17 %), 399 176 slovakisk (5 %), 179 928 serbokroatisk (2,2 %) og 88 828 rumensk (1,1 %). Ungarsk ble brukt av 96 % av den totale befolkningen og var morsmålet til 89 %.
I de neste tiårene sank den prosentvise andelen og det absolutte antall av ikke-madjarske minoriteter, til tross for at det totale antall innbyggere økte. Tospråkligheten var også i ferd med å bli borte. Hovedårsaken til denne prosessen var spontan assimilasjon og statens ungariseringspolitikk. I de områdene som var omfattet av Trianon-traktaten utgjorde minoritetene 8 % i 1930 og 7 % i 1941.
Etter den annen verdenskrig ble omkring 200 000 tyskere deportert til Tyskland i samsvar med dekretet fra Potsdamkonferansen. Under det påtvungne bytte av befolkning mellom Tsjekkoslovakia og Ungarn forlot rundt 73 000 slovaker Ungarn. Etter disse folkeforflytningene ble Ungarn langt på vei etnisk homogent, bortsett fra det hurtig voksende antallet innbyggere av romanifolket i den andre halvdelen av det 20. århundre.
Politiske konsekvenser
Mange av byene i regionen som hadde en etnisk sammensatt befolkning i det 19. århundre, ble for det meste énspråklige eller dominert av ett enkelt språk eller én enkelt kultur.
Grensene etter Trianon-traktaten har vært gjenstand for uenighet. Mens majoriteten i områdene som hadde vært en del av Det ungarske kongedømmet, men som ikke ble en del av det selvstendige Ungarn etter fredsavtalen ble befolket av ikke-ungarske majoriteter, var der også mange områder som hovedsakelig var befolket av ungarere, men som etter fredsavtalen ikke lenger befant seg innenfor Ungarns grenser. Disse ungarsk-bebodde områdene inkluderer de nordøstlige delene av Transilvania (se Székelyföld) og noen langs den rumensk-ungarske grensen, sydlige deler av Slovakia (se Komárno), sydlige deler av karpatisk Ukraina, nordlige deler av Vojvodina etc. det ble ikke avholdt folkeavstemninger i noen av disse områdene, unntatt Sopron.
Fredsavtalen og konsekvensene av den diskuteres enda i sentraleuropeisk politikk. Behandlingen av etniske ungarske minoriteter som ble separert fra moderlandet etter at grensene ble bestemt i traktaten er enda et sentralt tema, kanskje særlig i Slovakia og Romania.
«Uredd» (P 41)
«Uredd» var en norsk ubåt under den andre verdenskrig som en del av 9th Submarine Flotilla ved Dundee og den eneste norske ubåten tapt i kamp. Ubåten ble bygget ved Vickers Armstrong i Barrow-in-Furness, sjøsatt 24. august 1941, og ble gitt av Royal Navy til Sjøforsvaret i slutten av 1941.
Trianon-traktaten
Andre konsekvenser
Grensene delte transportforbindelsene. I Det ungarske kongedømmet hadde vei- og jernbanenettet en radial struktur med Budapest i sentrum. I mange tilfeller lå veier og jernbaner langs de nye grensene med knutepunkt og forbindelselinjer innenfor naboterritoriene.
«Uredd» (P 41)
Oppdrag
Første oppdrag startet 8. mars 1942 og gikk ut på oppklaring langs Nordlandskysten. Mannskapet observerte to jagere i sleipner-klassen samt to fly. Andre oppdrag var eskortetjeneste for en konvoi til Murmansk. 30. april 1942 møtte «Uredd» opp ved konvoien sammen med ubåtene «Minerve» og «Jastrząb». Tyske fly angrep konvoien 1. og 2. mars, men mislykkes grunnet godt forsvar fra allierte jagerfly. «Jastrząb» ble senket av disse jagerne, da den ble tatt for en tysk inntrenger, da den hadde forvillet seg inn i selve konvoien. 15. mai kom konvoien til Murmansk, og «Uredd» var tilbake i Lerwick 7. mai.
Trianon-traktaten
Andre konsekvenser
De militære betingelsene tilsvarte dem som Tyskland ble pålagt i Versaillestraktaten. Den ungarske hæren ble begrenset til 35 000 mann og verneplikt ble ikke tillatt. Det ble også bestemt at jernbanenettet i Ungarn ikke skulle bygges ut med mer enn ett spor per linje (ensporet jernbanenett).