cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Janis Joplin
Woodstock 1969
I 1969 deltok Janis Joplin på den verdensberømte Woodstockfestivalen, som ble en stor nedtur for Janis Joplin. Ifølge biografien Scars of Sweet Paradise satt Janis Joplin full av angst og ventet på det som skulle bli det desidert store gjennombruddet i karrieren hennes. Hun fikk sin elskerinne Peggy Caserta og en mengde heroin fløyet inn med helikopter i et forsøk på å roe seg ned. Sammen satte de seg heroin på et av de få portable toalettene blant en mengde avføring. Janis Joplin ble så ruset at da hun gikk ut på scenen, så klarte hun knapt å stå oppreist. Hun slet med å holde mikrofonen og klarte bare så vidt å mumle frem sangene. Etter konserten gråt Janis over opptredenen sin.
Festival Express 1970
I 1970 ble Trans Continental Pop Festival, også kalt Festival Express, arrangert. Festival Express var et privat tog, bygget og benyttet for å skape en kreativ turné for Grateful Dead, Janis Joplin og The Band. Toget var fylt med musikere, ulovlige rusmidler, alkohol, en eksklusiv bar samt en restaurant. Togets rute gikk over den sørlige delen av Canada, fra Toronto til Calgary. Det har siden blitt laget en dokumentarfilm fra hendelsen, der filmsnutter fra både konsertene og hendelsene på toget er inkludert. Janis Joplin var veldig fornøyd med turneen og fremførte noen av sine beste prestasjoner sammen med Monterey og konserten i Tyskland.
Død
Natten til 4. oktober 1970 var Janis Joplin blitt avvist av både en kvinne og en mann hun var forelsket i. Ensom og deprimert som alltid gikk hun inn i resepsjonen på et hotell og vekslet en 5-dollarseddel. Hun skulle kjøpe røyk og bestilte et rom. Janis Joplin gikk inn på rom nr. 105 og kom aldri ut i live. Suksessrik, rik, berømt og dypt ulykkelig, som hun hadde vært hele sitt liv, satte hun en stor dose heroin i den venstre overarmen og sovnet for alltid, 27 år gammel.
Joplin ble funnet på formiddagen den 4. oktober på hotellrommet sitt. Hun hadde et kutt over nesen som kunne tyde på at hun hadde falt. Den offisielle dødserklæringen er dødelig heroinoverdose ved et uhell. Det har likevel alltid vært rykter om selvmord, og enkelte indikasjoner kan knyttes til denne teorien. Enkelte mener til tross for at det er beviselig avvist at hun ble myrdet, enten som en tilknytning til mafia eller som et opplegg fra plateselskapets side og at det kan knyttes til Jimi Hendrix' død tidligere den samme høsten.
Opplysninger som kan knyttes til teorien om selvmord er følgende:
Janis Joplin ble kremert og asken strødd fra fly langs California-kysten etter ønske fra Janis.
Det nesten ferdige og aller mest berømte og mest solgte albumet til Janis Joplin, Pearl, ble utgitt post mortem. Albumet inneholder en av Janis Joplins aller mest berømte og mest spilte låter: «Me and Bobby McGee».
Trivia
Hennes sterke, raspete, sårbare stemme kunne strekke seg over hele fire oktaver.
Den hvite Texas-jenta har også plassert navnet sitt på RIAA-listen der hun har slått både Christina Aguilera, John Lennon, Spice Girls og Paul McCartney i antall solgte plater.
Leonard Cohens «Chelsea Hotel #2» (utgitt på New Skin for the Old Ceremony i 1974, «Chelsea Hotel» ble bare spilt på konsert) er inspirert av et møte med Joplin på hotellet. Cohen angret senere på at han gjorde det offentlig kjent at sangen omhandlet Joplin.
Mesna kraftverk
Mesna kraftverk er et vannkraftverk i Lillehammer kommune i Innlandet fylke. Kraftverket utnytter fallet på 360 m mellom Mesnaelva og Mjøsa ved Lillehammer sentrum.
Kraftverket ble satt i drift i 1984. Anlegget er bygd inn i fjell under Lillehammer sentrum.
I 1985 ble stasjonen oversvømmet etter kraftig regnvær, som medførte store skader og et driftsavbrudd på 2 måneder. Den offisielle innvielsen ble dermed utsatt til 1986.
Nord-Mesna og Sør-Mesna er magasin for verket og reguleres mellom 520 og 511 moh.
Bruken av Mesnafossen til å produsere elektrisk kraft tok til i 1894. Vannet ble da ført i en rørgate fra Kroken til kraftverket.
Lykkja kapell
Lykkja kapell er en langkirke fra 1961 i Hemsedal kommune, Viken fylke.
Byggverket er i tre og har 130 plasser.
Geraint Thomas
Geraint Thomas (født 25. mai 1986 i Cardiff i Wales) er en britisk syklist som siden 2010 sykler for Team Sky. Han er tre ganger verdensmester på bane i lagforfølgelse, og var med på laget som tok OL-gull i 2008 og 2012. Thomas vant Tour de France sammenlagt i 2018. Han var den yngste deltakeren i Tour de France 2007.
Thomas ble utnevnt til medlem av Order of the British Empire. Han ble i 2018 forfremmet til offiser av samme orden for sin innsats for sykkelsporten.
Hao Ran
Hao Ran eller Haoran (kinesisk: 浩然, kunstnerpseudonym for Liang Jinkuang 梁金广, født i 1932 i Tangshan i provinsen Hebei i Kina, død 20. februar 2008) var en kinesisk forfatter.
Han ble født en fattig familie i Tangshan og ble foreldreløs da han var 10 år og avbrøt sin skolegang etter bare tre år. 14 år gammel ble han bykader medlem av kommunistpartiet to år senere.
I 1949 begynte han å arbeide for kommunistpartiets ungdomsorganisasjon og fra 1954 arbeidet han som journalist og redaktør for Hebei Ribao, Youyibao og Hongqi. Sitt første litterære verk, novellesamlingen Xique deng zhi, ble utgitt i 1956. I 1964 ble han forflyttet til Beijing og ble yrkesforfatter. Hans mest berømte verk, Yanyangtian («En strålende dag»), kom i 1965 i tre deler, og ble senere filmatisert under samme navn.
De fleste av Hao Rans bøker handler om livet for fattige bønder, og han blir ofte ansett som den mest typiske revolusjonære forfatteren fra Mao-tiden. Han ble av flere beskyldt for å skrive propagandaverk helt uten kunstnerisk verdi, men en del av hans bøker har selv i det postmaoistiske Kina vunnet priser og hatt en del suksess. Hao har også skrevet barnelitteratur.
Andre pseudonymer han benyttet var Baixue (白雪) og Panshan (盘山).
Kunståret 1222
Kunståret 1222 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1222.
Dødsfall
1222 in art
Transatlantisk tunnel
En transatlantisk tunnel er en teoretisk jernbanetunnel mellom Europa og Nord-Amerika, foreslått blant andre av ingeniørene bak tunnelen under Den engelske kanal. Hvis tunnelen blir bygget vil den enten gå direkte 5,000 km fra New York i USA til Storbritannia, eller gå via Newfoundland, Grønland, Island, Færøyene og Shetlandsøyene til Storbritannia og Norge. Den vil ikke ligge under havbunnen som vanlige undersjøiske tunneler, men er tenkt som et vakuumrør som vil flyte ca. 50 meter under havoverflaten.
Tunnelen vil bli trafikkert av maglevtog som kan bevege seg i hastigheter inntil 600 km/t, og turen under Atlanterhavet vil ta om lag en time. På maks fart vil togene bevege seg raskere enn en kule avfyrt av en pistol. Togene vil kunne nå disse hastighetene på grunn av maglev-teknologien, som eliminerer friksjon, og at rørene toget går gjennom er helt vakuum, noe som fjerner all luftmotstand.
For å kunne lage et slikt rør må 54,000 forhåndslagde seksjoner kobles sammen under vann, så tett at røret blir både vann- og vakuumtett. Utsiden av røret må være av rustfritt stål. Deretter må hver seksjon ankres opp slik at de ligger 150 meter under havoverflaten, som er en ideell høyde for både å unngå båttrafikk og for å få minst mulig trykk. 100,000 slike anker vil være nødvendig. På innsiden av tunnelen vil det gå tre spor. Ett for trafikk mot USA, ett for trafikk mot England og et nødspor. Togene vil ikke ha kontakt med sporene, men sveve over dem ved hjelp av magnetisk levitasjon. Store vakuumpumper må også monteres slik at det i rørene blir et stabilt vakuum. Et annet problem ingeniørene må ta hensyn til hvis en slik jernbane skal bygges er G-kreftene. I slike høye hastigheter vil passasjerene oppleve en aksellerasjon på flere G, noe som blir svært ubehagelig. En løsning på dette problemet er at hver passasjer plasseres på roterende seter, og hver togvogn blir som sitt eget lukkede romskip.
Eldar & Nigar
Nasjonal utvelgelse
Qasimov og Jamal var en del av den aserbajdsjanske nasjonale utvelgelsen, Milli Seçim Turu 2011. De kvalifiserte seg fra semifinalen sammen med tre andre artister til finalen 11. februar 2011, hvor de vant retten til å representere Aserbajdsjan i Eurovision Song Contest 2011 i Düsseldorf, Tyskland i mai 2011. Fra starten var planen at bare en av finalistene skulle representere Aserbajdsjan, men til slutt ble det bestemt at både Eldar og Nigar skulle dra til Tyskland.
Eurovision Song Contest 2011
De opptrådte sammen som duoen Eldar & Nigar. Sangen deres, kalt «Running Scared», er skrevet av Stefan Örn, Sandra Bjurman og Iain Farguhanson fra Sverige. De vant Eurovision-finalen 14. mai, og Aserbajdsjan arrangerte dermed Eurovision Song Contest 2012.
Klassisk nahuatl
Klassisk nahuatl (også kjent som aztekisk, eller bare nahuatl) er et begrep som brukes for å beskrive varianten av språket nahuatl som ble snakka av blant annet aztekerne i Mexicodalen – og i det sentrale Mexico som et lingua franca – på 1500-tallet da Mexico ble erobra av Spania. I de påfølgende århundrene ble det fortrengt av spansk.
At de alle de moderne nahuatldialektene som er i bruk i dag har utvikla seg fra klassisk nahuatl er ikke riktig. Områdene som snakker nahuatl i dag har sin egen historie, og flere av dem var aldri en del av det aztekiske riket. Det er imidlertid enkelte av de moderne variantene som stammer direkte fra klassisk nahuatl.
Selv om klassisk nahuatl regnes som et utdødd språk, har det overlevd gjennom et stort antall skriftlige kilder som ble transkribert av nahuaene og spanjolene med det latinske alfabetet.
Lars Christian Krogh Gerson
Lars Christian Krogh Gerson (født 5. februar 1990) er en norsk-luxembourgsk fotballspiller som spiller for.
Kongsvinger IL
Krogh Gerson startet karrieren som fotballspiller i. Han spilte sammenlagt 57 kamper og scoret sju mål for klubben, hvorav 20 kamper og ett mål i Tippeligaen.
IFK Norrköping
Krogh Gerson ble hentet til IFK Norrköping i 2012. Han har spilt 75 seriekamper, samtlige i Allsvenskan, scoret ni mål for klubben.
GIF Sundsvall
Krogh Gerson forlot IFK Norrköping da kontrakten utløp mot slutten av 2014, og var 11. januar 2015 klar for GIF Sundsvall, som igjen var klar for Allsvenskan. Krogh Gerson spilte første kamp i Allsvenskan for sin nye klubb, et 1–4-tap for Malmö FF, 6. april 2015.
Landslagskarriere
Han spilte første landskamp for 26. mars 2008, et 0–2-tap på hjemmebane for, og debuterte dermed på landslaget før han hadde spilt sin første offisielle kamp for.
Krogh Gerson har også spilt kamper for Luxembourgs U17- og U19-lag.
Tritonussubstitusjon
En tritonussubstitusjon er en form for reharmonisering i avansert jazz, men finnes også i andre populærmusikalske genre som filmmusikk eller rock.
Musikkteoretisk definisjon
I sin grunnidé er en tritonussubstitusjon en erstatning av én akkord med en annen som ligger tre heltoner fra den første. Intervallet mellom tonene til den gamle og den nye akkorden er kjent som forstørret kvart eller tritonus. En annen definisjon som imidlertid kommer ut på det samme, er at en akkord kan erstatte en annen når begge akkorder har den samme tritonus til felles. En spesialform for tritonussubstitusjon oppstår når det i en 9 akkord tas bort tersen, og kvinten senkes med en halvtone. I dette tilfelle oppstår det en ny treklang som ligger et tritonus intervall fra den opprinnelige akkordens grunntone.
Septimakkorder
Som regel er det en firklang eller septimakkord som blir tritonussubstituert. Denne septimakkorden er gjerne en ledeakkord til neste akkord. I det følgende eksemplet leder G7 til målakkorden C eller Cm.
Tonene som leder fra en G7 til en C, er h (til tonen c i en C eller Cm akkord) og f (til tonen e i en C akkord eller tonen e i en Cm akkord). Erstattes G7 akkorden med en D7, vil man oppdage at disse to akkordene har de to ledende toner som fellestoner. (H i G7 akkorden er enharmonisk til c i D7 akkorden). En D7 akkord har derfor en like ledende effekt som en G7 akkord.
Med definisjon nr. 2 som grunnlag kan man si at de ledende toner i begge akkorder danner en tritonus h – f. Begge akkorder kan derfor brukes som erstatning for hverandre.
Nonakkorder
En nonakkord kan tritonussubstitueres ved erstatning av grunntonen. Det følgende eksemplet er bare ett av mange. Her brukes det en Cm7 som målakkord.
blir da til
G9 akkorden og D13 akkorden har fellestonene h og f samt a (i G9) resp. h (i D13). H og f leder til hhv. c og e i Cm7 akkorden. A i G9 resp. h i D13 er igjen fellestone med målakkorden Cm7.
Tritonussubstitusjon med felles grunntone
Dette er en spesialform for tritonussubstitusjon for en 9 akkord, dvs. en Dur treklang med tilføyd liten septim og senket non. En A9 f.eks. består av tonene a - c - e - g - hundefined. Erstatter man kvinten e med en e ved samtidig å sløyfe tersen c, oppstår det en E/A, dvs. en E akkord med a som basstone. Akkordens opprinnelige grunntone a og den nye grunntonen e ligger en tritonus fra hverandre.
Bryn skole
Bryn skole kan vise til flere skoler i Norge:
Lemnisk
Lemnisk er et utdødd språk som ble talt i oldtiden på den greske øya Limnos i den nordlige delen av Egeerhavet.
Språket er attestert på 16 inskripsjoner fra Limnos, som alle er daterte til det 6. århundre f.Kr.
Lemnisk ble lenge antatt å være et isolert språk. I morfologi, fonologi, vokabular og syntaks har det imidlertid etterhvert blitt påvist likheter mellom lemnisk og de to språkene etruskisk og raetisk.
Den tyske lingvisten Helmut Rix (1926–2004) foreslo i 1998 at disse tre språkene var medlemmer av språkfamilien tyrsenske språk. Også kamunisk tilhører muligens denne språkfamilien.
Isolerte språk ?
Både lemnisk, etruskisk, raetisk og kamunisk har lenge vært ansett som isolerte språk som ikke tilhører noen språkfamilie. De regnes også som paleo-europeiske og førindoeuropeiske språk. Disse språkene, eller deres forgjengere, eksisterte i Europa før de indoeuropeiske språkene og de uralske språkene kom inn fra Asia.
Oppdagelsen av den tyrsenske språkfamilien er derfor et stort fremskritt for lingvistikken. I neste omgang kan dette hjelpe arkeologer og historikere i å gjenskape oldtidens hendelser både i Middelhavet og i Alpene.
Den tyske lingvisten Helmut Rix (1926–2004) foreslo i 1998 at de tre førstnevnte språkene utgjorde en tyrsensk språkfamilie. Også kamunisk har etter hvert blitt regnet til denne språkfamilien. Hypotesen til Rix støttes av en rekke lingvister, deriblant Stefan Schumacher, Carlo De Simone, Norbert Oettinger, Simona Marchesini, og Rex E. Wallace.
Den etruskiske gåte
Forskjellige forsøk på å plassere etruskisk innenfor en større språkfamilie har vært omstridt. Denne diskusjonen har ofte vært knyttet til spørsmålet om etruskernes opprinnelse som etnisk gruppe. Helt siden oldtiden har de lærde vært uenige om hvorvidt etruskerne var Italias urbefolkning, eller om de var innvandrere østfra.
I det 8. århundre f.Kr. omtalte den greske historiker Hesiod i sitt verk Theogony at tyrsenerne (etruskerne) bebodde det sentrale Italia sammen med latinere. Den homeriske hymne til Dionysos fra det 7. århundre f.Kr. omtaler dem som pirater. I det 5. århundre f.Kr. begynte greske forfattere å assosiere tyrsenerne med pelasgerne, et ikke-gresk folk som var bosatt på øyene i det nordlige Egeerhavet. Historikerne Thucydides (4.109) og Herodotus (6.137) omtalte Limnos som pelasgernes bosted, og Thucydides identifiserte dem som «hørende til tyrsenerne» (τὸ δὲ πλεῖστον Πελασγικόν, τῶν καὶ Λῆμνόν ποτε καὶ Ἀθήνας Τυρσηνῶν). I sitt verk Geografika (V, 2) siterte den greske historikeren Strabon den tidligere historikeren Anticlides. Han hevdet at pelasgerne migrerte til Italia via Lydia. De kom fra øyene Limnos og Ímvros, og deltok i grunnleggelsen av Etruria.
Ifølge Strabon og Herodotus (1.94) ble migrasjonen ledet av Tyrsenos, sønn av kong Atys av Lydia. Strabon tilføyde at pelasgerne på Limnos og Ímvros fulgte med Tyrsenos til den italienske halvøy. Ifølge logografen Hellanikos av Lesbos (1.28–3) var det også en pelasgisk migrasjon fra Thessalia til Italia. Den førte til den pelasgiske kolonisering av Tyrrenia, og derfor ble de kjent som tyrsenere.
I det første århundre f.Kr. avviste imidlertid Dionysios fra Halikarnassos (f. 60 f.Kr.) påstandene fra andre greske historikere om en migrasjon østfra. Han hevdet at etruskerne var Italias urbefolkning og var forskjellige fra både pelasgere og lydiere.
Et studium av mtDNA, som ble publisert i 2013, viser at genene til etruskerne hadde mye til felles med andre neolittiske folkegrupper fra det sentrale Europa og fra Toscana. Og det samme gjelder talere av raetiske språk, som ble snakket sør og nord for Alpene. Et genetisk studium fra Stanford University som ble publisert i journalen Science i 2019, hadde analysert autosomal dominant DNA hos 11 individer fra jernalderen i og omkring Roma. Studiet konkluderte med at etruskere (900–600 f.Kr.) og latinere (900–200 f.Kr.) fra det gamle Latium var samme folket, selv om språket var forskjellig. Etruskerne hadde, i likhet med latinerne, også gener fra de vestlige steppehorder i dagens er Ukraina. De hadde gener fra det som betraktes som det urindoeuropeiske hjemland, selv om de snakket et førindoeuropeisk språk.
Når det gjelder den materielle kulturen, så vei vi at raeterne oppholdt seg i et område som ble dekket av urnemarkskulturen (1300–700 f.Kr). Den etruskiske sivilisasjon er knyttet til villanovakulturen, som igjen utsprang fra urnemarkskulturen omkring 1200 f.Kr. Det som preget disse kulturene var at de kremerte sine døde og la dem i urner. Urnemarkskulturen er ofte definert som «urkeltisk», men etruskerne var ikke keltere. De hadde bare overtatt gravskikkene fra keltiske naboer i nord, og dette tilsier igjen at de har vært i Italia veldig lenge.
Både etruskisk og lemnisk har to spesielle former for dativ, hvor type-I er markert med suffikset *-si og type-II med suffikset *-ale. Dette er kasus som er helt unike for disse språkene. På Lemnos-stelen er dette dokumentert på lemnisk i ordene Hulaie-ši («for Hulaie») og Φukiasi-ale («for Phocaean»). Eksempler i etruskisk er aule-si («til Aule») på steintavlen Cippus Perusinus, såvel som inskripsjonen mi mulu Laris-ale Velχaina-si («Jeg ble velsignet for Laris Velchaina»).
Etruskisk og lemnisk deler også et genitiv i form av suffikset *-s og et enkelt tempus i a-i. Etruskisk ame («var») er således en bøyning av *amai, mens genitiv-endelsen -ai på lemnisk er dokumentert i šivai («levde»).
Skriftsystem
Det finnes 16 lemniske inskripsjoner, og de er alle daterte til det 6. århundre f. Kr. De er skrevet med en skrift som ligner det etruskiske alfabetet og skriften i eldre frygiske inskripsjoner. Skriften er avledet av det arkaiske vestlige greske alfabetet fra Khalkis og det frygiske alfabetet fra Anatolia.
Limnos-stelen
Limnos-stelen er en gravstele som ble oppdaget i 1885 av de to franske arkeologene Cousine og Dürrbach. Stelen ble funnet innebygd i en kirkevegg i den lille landsbyen Kaminia på den sørøstlige delen av øya Limnos. Stelen befinner seg i dag i det nasjonale arkeologiske museum i Athen. Stelen er datert til det 6. århundre f.Kr. basert på det faktum at attiske grekere under ledelse av Miltiades den yngre (554–489 f.Kr.) invaderte Limnos og helleniserte øya i år 510 f.Kr.
Stelen er en tungeformet plate av lokal sandstein som er blitt glattet ut på fremsiden. På fremsiden vises relieffet av en kriger i profil. Han bærer en hette og er bevæpnet med en lanse. Et stort skjold dekker kroppen hans. Deler av bunnen av stelen mangler; hvor mye det dreier seg om, er omstridt.
Stelen bærer to inskripsjoner: Inskripsjonen på fremsiden fyller rommet bak (a), over (b) og foran (c) hodet til krigeren. Inskripsjonen på stelens høyre side består av to deler, (a) og (b). Inskripsjonene på forsiden og høyresiden er utført av to forskjellige personer. Bokstavene theta, omicron og phi har avrundede former på forsiden, men firkantige former på høyresiden.
Bokstavene er skrevet i noe som har sine røtter i det frygiske alfabetet, men bokstavene theta, phi og khi er lånt fra det arkaiske vestlige (khalkiske) greske alfabet. For bedre å presentere det lemniske lydsystem har bokstavene for plosiver og for vokalen ypsilon blitt fjernet.
Inskripsjonen er bustrofedon (leseretningen ombyttes i hver etterfølgende linje). Den består av 198 tegn som former mellom 33 og 40 ord. Separasjon av ord er indikert med kolon eller trikolon.
Forsiden
Inskripsjonen har blitt translitterert, men oversettelsen ble ikke vellykket før man tok i bruk sammenligninger med etruskisk. Dette har igjen sammenheng med et gjennombrudd i oversettelsen av etruskisk.
På forsiden finnes følgende tekst:
(a) hulaieš ⋮ naφuθ ⋮ šiaši
(b) sialχvei⋮š : avi⋮š
(b) evisθu ⋮ šerunaiθ
(b) šivai
(c) aker : tavaršiu
Høyresiden
På høyre side finnes følgende tekst:
(a) hulaieši : φukiasiale : šerunaiθ : evisθu : tuveruna [
(a) ]rum : haraliu : šivai : eptešiu : arai : tiš : φuke
(b) šivai : aviš : sialχviš : marašm : aviš : aumai
Dette er en gravstele til minne om en attisk kriger ved navn Holaie Phokiaš‎ (hulaieši : φukiasiale, «for Holaie Phokiaš»). Holaie døde 40 år gammel (šivai : aviš : sialχviš, «han levde i 40 år») og hadde en embedstittel kalt maras (marašm : aviš : aumai, «og han var maras i et år»).
Den lemniske frasen aviš sialχviš er språklig beslektet med den etruskiske frasen avils maχs śealχisc («og var 45 år gammel»).
Inskripsjonen fra Efestia
I 2009 ble det rapportert om oppdagelsen av en inskripsjon i oldtidsbyen Efestia. Efestia var i oldtiden hovedstaden på Limnos. Det dreier seg om fundamentet til et alter av stein som kom for dagen i 1990-årene, da den arkeologiske skolen i Athen (Scuola Archeologica Italiana di Atene) foretok utgravninger i området.
Fronten på alteret har en inskripsjon med 26 bokstaver og fire ord, arrangert i to linjer med bustrofedon skrift. På den øvre linjen (a) går teksten fra venstre mot høyre. På den nedre linjen (b) går teksten fra høyre mot venstre:
(a) h(e)ktaonosi ⋮ heloke
(b) soromš‎ ⋮ aslaš
Det etruskiske ordet helu opptrer på stelen Cippus Perusinus (Pe 8.4, a20–21) fra Perugia i sammenheng med konstruksjonen av et gravkammer (eca velθ‎inaθ‎uraś‎ θ‎/aura helu teš‎ne rasne: «dette monumentet av Velthina-familien ble konstruert på offentlig land»).
Inskripsjonen kan oversettes som: «S. og A. konstruerte (dette alteret) for H(e)ktaonosi.»; soromš‎ og aslaš ‎er nominale former, og muligens navnene på donorene av monumentet, mens h(e)ktaonosi er mottageren av alteret. Mottageren er plassert i begynnelsen av setningen, som en æresmarkering.
Andre inskripsjoner
Ut over dette er lemnisk kjent fra 14 fragmentariske inskripsjoner. De er inngraverte eller malt på keramikk, og finnes på lokalt produserte potter fra Limnos.
Genesis (romsonde)
Genesis var en romsonde som ble sendt opp av NASA den 3. august 2001. Etter oppskytningen reiste romsonden 1,5 millioner km ut i rommet for å finne solvind som ikke var blitt påvirket av Jorden.
Romsonden samlet inn partikler av vinden som blåser fra solen. Dette skulle bidra til mer informasjon om solen og om hvordan solsystemet vårt ble til.
Genesis begynte på veien tilbake til jorden i april 2004. Tilbakeferden gikk fint, men under landingen gikk det ikke etter planen. Fallskjermene fungerte ikke som de skulle, og sonden krasjet i ørkenen i delstaten Utah i september 2004.
Finlands historie
Finlands historie er historien om ulike innvandrede folk som i et hardt klima utviklet en tidlig jordbrukskultur med østlige kulturelle impulser, men som gjennom årtusener kom i stadig sterkere kontakt med sine språklig germanske nabofolk, og i dag er et vesteuropeisk integrert, nordisk demokrati. Finland har en svært lang bosettingshistorie med rester av bosetting fra siste mellomistid for 120,000 til 125,000 år siden. Jakt og fiske, jordbruk, kobber og bronse oppsto tidligere eller like tidlig som i Norge, men med en klar «østlig» kulturell og språklig tilhørighet.
Finland har vært utsatt for skiftende og sterke stormaktsinteresser: Landet var en del av kongedømmet Sverige fra 1200-tallet og fram til 1809 da det ble avgitt til Russland ved erobring – som det selvstyrte Storfyrstedømmet Finland. I kjølvannet av det russiske sammenbruddet i første verdenskrig og den russiske revolusjonen i 1917 erklærte Finland uavhengighet. I borgerkrigen mellom sosialistene, «de røde», og de konservative, «de hvite», vant til slutt de hvite. I løpet av andre verdenskrig var Finland to ganger i krig mot sin mektige nabo, Sovjetunionen, og måtte avgi sitt østligste landområde, Karelen. I løpet av 1900-tallet utviklet Finland seg fra å være et av Europas fattigste land, til gjennom politisk konfliktskapende industrialisering, å bli et moderne, stabilt demokrati innenfor EU og Norden.
Tidlig historie
Det er funnet spor etter bosetting i Finland fra siste mellomistid (om lag 120,000–125,000 år siden), i Varggrottan («Susiluola») ved Kristinestad. Pollen og redskaper stammer fra inntil 123 000 før vår tidsregning (f.Kr.), mens det også er dateringer som kan være 72,000 før vår tidsregning. Varggrottan inneholdt redskaper av rød sandstein, og beboerne var utvilsomt neandertalere. Det landområdet som i dag utgjør Finland, ble igjen bosatt rett etter istiden, fra en gang rundt 8500 f.Kr. I Karelen er det funnet fiskegarn som er mellom 8422 og 8107 år gammelt. Videre er det gjort funn av en fem meter lang slede i Lappland som er 6000 år gammel.
Finland ble bosatt fra sør, og fra tiden 4200–3200 f.Kr. er det funnet kulturelle rester etter den nordøsteuropeiske Den kamkeramiske kulturen. Redskapene som er funnet, ble trolig importert, siden det ikke var noen folkevandring på den tiden. Funn av kobber ved innsjøen Onega og usikre lokasjoner i dagens Finland, daterer seg til 3000 før vår tidsregning.
Det første jordbruket falt sammen med en ny innvandring fra sør omkring 2500 f.Kr. På dette tidspunktet ble båndkeramikken tydelig etablert som del av Stridsøkskulturen, med funnsteder spesielt i det sørvestre Finland. Jordbruk fra 2500 f.Kr. er nesten utelukkende avgrenset til sørvest, men fra 2000 f.Kr. finnes også jordbruk innerst i Bottenviken og lengre øst i det sørøstre av dagens Finland rundt Finskebukta. Det ble samtidig drevet jakt og fiske. Ved Vanda har man funnet graver, økser og redskaper av kvarts ved Jönsas. Bronsealderen dateres til 1500–1300 f.Kr. Omtrent på samme tid ble også Åland permanent bebodd.
Svensk overherredømme
Erik den hellige la Finland under svensk herredømme rundt 1150, under påskudd av å føre et korstog. Den svenske erobringen fortsatte med Birger Jarl i 1250 og Torgils Knutsson i 1293. Ved freden i Nöteborg 1323 ble grensen trukket mellom svensk og russisk område, og Sveriges lov ble innført. På 1500-tallet ble reformasjonen innført av Mikael Agricola. Økonomisk fremgang skjedde under Gustav Vasas styre, mens grensekrigene med Russland skjedde i perioden 1555–1557 og 1570–1595. Et bondeopprør skjedde i perioden 1596–1597 («køllekrigen»), og på denne tiden ble finsk utviklet som riksspråk. Åbo Akademi ble grunnlagt i 1623. Det ble og ført en ny krig mot Russland i periodene 1700–1721 (Store nordiske krig), 1741–1743 og 1788–1790.
Russisk styre, gryende nasjonalfølelse og selvstendighet
Russland erobret Finland i 1808–1809, og Finland ble et russisk storfyrstedømme, formalisert ved Borgå lantdag. Helsingfors ble hovedstad i 1812. I likhet med en rekke andre europeiske land, opplevde også Finland en sterk nasjonal vekkelse på 1800-tallet.
Elias Lönnrot ga ut Kalevala i 1835–1849, et episk dikt som betraktes som Finlands nasjonalepos. Diktet er et av de viktigste finske litterære verker og har hatt stor betydning for finsk nasjonal selvbevissthet. Johan Ludvig Runeberg ga ut egne dikt. En rekke reformer ble innført i årene etter 1856. Finsk ble sidestilt med svensk i 1863.
Fra rundt 1890 og særlig under generalguvernør Nikolaj Ivanovisj Bobrikov 1898–1904, ble det imidlertid drevet en hard russifiseringspolitikk. Omtrent samtidig vokste arbeiderbevegelsen frem, og russifiseringen ga grobunn for nasjonal kultur. Zacharias Topelius skrev historiske romaner, mens Aleksis Kivi skrev en rekke realistiske romaner. Malerne Albert Edelfelt og Akseli Gallen-Kallela produserte også en rekke patriotiske verk.
I 1898 ble Nikolaj Bobrikov utnevnt som storfyrstedømmets generalguvernør for å nedkjempe den finske separatist-bevegelsen. Han førte en streng politikk, noe som medførte at han ble forhatt og fryktet av det finske folket. 16. juni 1904 utførte den unge nasjonalisten Eugen Schauman et attentat mot Bobrikov, som døde av skuddskader dagen etter. Attentatet førte til stengere russifisering av landet.
I årene 1905–1907 stoppet russifiseringen på grunn av intern uro i det russiske storfyrstedømmet etter en mislykket krig mot Japan. Dette utnyttet finnene, som fikk innført Riksdagen og allmenn stemmerett i 1906. Russifiseringen tiltok igjen fra 1908.
Finland under andre verdenskrig
I oktober 1939 stilte Sovjetunionen en rekke territoriale krav som Finland nektet å gå med på. Dette førte til Vinterkrigen (1939–1940) som igjen endte med at Finland måtte avstå økonomisk viktige landområder. Blant dem var det meste av Karelen med Viborg (Viipuri), landets nest største by. 450 000 mennesker ble fordrevet.
Under fortsettelseskrigen 1941–1944 kjempet Finland på tysk side mot Sovjetunionen. Dette førte at den internasjonale sympatien for Finlands sak ble svekket, særlig fordi Finland under fortsettelseskrigen invaderte Sovjetunionen som en del av Operasjon Barbarossa. Denne finske invasjonen skulle vinne tilbake de områdene landet hadde tapt under vinterkrigen. Invasjonen støttet også tanken om et Stor-Finland som omfattet Øst-Karelen, der befolkningen hadde nære kulturelle bånd til Finland. Invasjonen av Sovjetunionen førte til at Storbritannia erklærte Finland krig 4. desember 1941.
Våpenstillstandsavtalen av september 1944 gjenopprettet grensene fra 1940. I tillegg måtte finnene avstå Petsamo og gi Sovjetunionen en militærbase i Porkala ved Helsingfors. Finland måtte også betale store krigserstatninger til Sovjetunionen.
Finland i etterkrigstiden
Finland forble et selvstendig demokrati, selv om landet til tider ble påvirket av Sovjetunionen under den kalde krigen. I hele etterkrigstiden, under presidentene Juho Kusti Paasikivi og Urho Kekkonen, var behovet for et godt forhold til Sovjetunionen avgjørende for finsk utenrikspolitikk. I 1948 hadde de to landene undertegnet en «vennskaps- og bistandpakt», og Finland hadde særavtale med COMECON. 1956 fikk Finland Porkala tilbake. Kekkonen ble avløst av Mauno Koivisto i 1982. I kulturlivet denne perioden markerte billedhoggeren Wäinö Aaltonen og arkitekten Alvar Aalto seg.
De politiske endringene i Sovjetunionen førte til at Finland i 1991 begynte å definere sin utenrikspolitikk på nytt og innledet en prosess i retning av medlemskap i EU. Vennskapsavtalen med Sovjetunionen ble sagt opp i oktober 1991. Bortfallet av det sovjetiske markedet og virkningene av den internasjonale krisen, førte Finland inn i en omfattende økonomisk krise med høy arbeidsløshet fra 1992. Finland ble medlem av EU fra 1995, etter at ja-siden fikk 57 prosent oppslutning under folkeavstemningen i oktober 1994. Finland var med i EFTA fra 1986 til 1994.
Riksdagsvalget i 1995 ble vunnet av sosialdemokratene, og Paavo Lipponen ble statsminister i en bred samlingsregjering. Han ble siden gjenvalgt i 1999. Etter valget i 2003 dannet en koalisjon av Senterpartiet, Sosialdemokratene og Svenska Folkpartiet regjering med Anneli Jäätteenmäki (Senterpartiet) som statsminister. Hun gikk av etter åtte uker etter angivelig å ha løyet for Riksdagen.
Matti Vanhanen (Senterpartiet) ble valgt til ny statsminister i juni 2003. Sosialdemokraten Tarja Halonen var president fra mars 2000 til 2012. Siden da har Sauli Niinistö fra Samlingspartiet vært Finlands president.
Boston United FC
Boston United Football Club er en engelsk fotballklubb som spiller i Conference North. Klubben ble stiftet i 1933, kvalifiserte seg for The Football League i 2002, men rykket ned igjen i 2007. På grunn av økonomiproblemer må «The Pilgrims», som er kallenavnet til Boston United, spille i Conference North. De spiller hjemmekampene sine på The Jakemans Stadium i Boston. Byen Boston ligger i den engelske regionen Øst-Midlands.
Breitscheidplatz
Breitscheidplatz er en plass i Berlin, som ble anlagt i 1889. Plassen ble opprinnelig kalt Gutenbergplatz etter trykkekunstens oppfinner, men skiftet i 1892 navn til Auguste-Viktoria-Platz til ære for keiserinnen. 31. juli 1947 ble navnet på nytt skiftet for å hedre SPD-politikeren Rudolf Breitscheid som døde i konsentrasjonsleir 1944.
Historie
Kort tid etter anleggelsen av plassen reiste keiser Wilhelm II Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche til ære for sin farfar, keiser Wilhelm I av Tyskland. Kirken er bygget i nyromantisk stil. Allerede før første verdenskrig hadde plassen utviklet seg som et viktig kulturelt og kommersielt område.
Etter første verdenskrig var Auguste-Viktoria-Platz en viktig møteplass for intellektuelle og kunstnere, spesielt var Romanisches Kafé populær.
Plassen fikk store skader under andre verdenskrig, og Kaiser-Wilhelm-Gedächtniskirche ble lagt i ruiner. Etter delingen av Tyskland ble Auguste-Viktoria-Platz liggende i sentrum i Vest-Berlin, og ettersom den provisoriske hovedstaden lå i Bonn, fikk plassen stor symbolsk verdi. Plassen ble omdøpt i 1947 og Gedächtniskirche bevart som ruin, som en sterk påminnelse om krigens redsler. Kirken fikk sitt moderne tilbygg i 1965 under ledelse av arkitekten Egon Eiermann, og fungerer den dag i dag som et viktig minnesmerke.
Plassen fikk på 50-tallet Bikini Haus-komplekset, og senere, i 1965, Europa-Center, på den tiden en av de mest moderne kjøpesentre i Europa. Begge var viktige i symbolmarkeringen av vestens frihet og vellykkethet. Etter murens fall mistet plassen sin symbolverdi (og sine subsidier). I dag virker plassen noe umoderne, men er fortsatt et populært turistmål med Gedächtniskirche som trekkplaster. Det er de siste årene lagt en rekke planer for utvikling og renovering av plassen.
I dag ligger Breitscheidplatz med Gedächtniskirche i sentrum i Charlottenburg, på sørenden av Tiergarten og Zoologischer Garten Berlin, mellom Kurfürstendamm og Budapester Straße. Plassen ligger rett ved Bahnhof Zoo, bygget i 1882, som i dag er den viktigste S- og U-Bahn-stasjonen i sentrum vest, men som siden åpningen av Berlin Hauptbahnhof i 2006 har mistet sin posisjon som den viktigste jernbanestasjonen i Berlin.
Den 19. desember 2016 skjedde et terrorangrep på Breitscheidplatz, da en semitrailer raste inn i folkemengden på julemarkedet, drepte tolv mennesker og skadet nesten femti.
Max Wolf (astronom)
Max Wolf (fullt navn Maximilian Franz Joseph Cornelius Wolf, født 21. juni 1863, død 3. oktober 1932) var en tysk astronom, og en pioner innen astrofotografi.
Han ble født i Heidelberg i Tyskland. I 1888 fikk han en doktorgrad ved Universitetet i Heidelberg, hvor han også ble ansatt i 1890.
Han arbeidet ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl, og oppdaget fra 1891 mer enn 200 asteroider. Den første, 323 Brucia, ble oppkalt etter Catherine Wolfe Bruce, som hadde donert $10 000 til byggingen av teleskopet. Han var en foregangsmann innen bruk av astrofotografiske teknikker for å automatisere oppdagelsen av asteroider, i motsetning til eldre, visuelle metoder. Med langtidseksponerte fotografier framstår asteroider som korte streker, på grunn av deres begegelse relativt til fiksstjernene. Som et resultat av de nye teknikkene økt mengden av nyoppdagede asteroider raskt.
Blant hans mange oppdagelser var 588 Achilles (den første trojanske asteroide) i 1906, samt to andre trojanere: 659 Nestor og 884 Priamus. I 1918 oppdaget han også 887 Alinda, som nå regnes som en Amor-asteroide som krysser Jordens bane. Like etter hans siste oppdagelse (den 6. februar 1932) ble hans rekord på 248 oppdagelser slått av hans elev Karl Wilhelm Reinmuth, den 24. juli 1933.
Han var også oppdager eller med-oppdager av enkelte kometer, herunder 14P/Wolf og 43P/Wolf-Harrington, og fire supernovaer: SN 1895A (også kalt VW Vir), 1909A (også kalt SS UMa), 1920A, og 1926A (den siste sammen med Reinmuth).
Han oppdaget også Wolf 359, en rød dverg som er en av de nærmeste stjernene til solsystemet. Wolf-Rayet-stjerner ble imidlertid ikke oppdaget av han, men av den franske astronomen Charles Wolf.
I 1910 foreslo Wolf for optikkselskapet Carl Zeiss å lage et nytt instrument, nå kjent som et planetarium. Første verdenskrig brøt ut før dette kunne utvikles ferdig, men Zeiss vendte tilbake til prosjektet etter krigsslutt, og det første vellykkede planetariet ble fullført i 1923.
Max Wolf døde i Heidelberg 3. oktober 1932.
Sigurd Ring
Sigurd Ring (norrønt Sigurðr hringr) ca. 759, var en delvis legendarisk konge i Svitjod (Sverige) og Danmark, og skal ha vært far til Ragnar Lodbrok.
Max Wolf (astronom)
Note
Minor Planet Center krediterer hans oppdagelser som «M. F. Wolf», mens «M. Wolf» refererer til de nyere oppdagelsene av den tsjekkiske astronomen Marek Wolf.
Sigurd Ring
Kildene
Sigurd Ring er nevnt i blant annet Gesta Danorum, Hervors saga og Sögubrot af nokkurum fornkonungum í Dana- ok Svíaveldi‎, I henhold til Bosi og Herrauds saga (Bósa saga ok Herrauðs) skal det ha vært en egen saga om Sigurd Ring, men denne saga er gått tapt. I de eldste kildene blir han æret for å ha vunnet slaget ved Bråvalla mot sin onkel Harald Hildetann og for å være far til den kjente vikinghøvdingen Ragnar Lodbrok.
Hervors saga
Hervors saga forteller at da Valdar døde ble hans sønn Randver konge av Danmark mens broren Harald Hildetann ble konge av Gøtaland. Deretter erobret Harald alt land som tidligere hadde tilhørt hans morfar Ivar Vidfamne. Etter Randvers død ble hans sønn Sigurd Ring konge av Danmark, antagelig underkonge av Harald. Da Harald ble gammel møttes han og nevøen Sigurd Ring til et stort slag på vollene av Østergøtland hvor Harald Hildetann og mange av hans menn døde i slaget ved Bråvalla. Sigurd styrte deretter Danmark til han døde og ble etterfulgt av sin sønn Ragnar Lodbrok mens Harald Hildetanns sønn Eystein Bele, også kalt for «Ilråde», styrte Sverige inntil han ble drept av sønnene til Ragnar Lodbrok.
Sögubrot af nokkrum fornkonungum
I det fragmentariske islandske skriftet Sögubrot af nokkurum fornkonungum í Dana- ok Svíaveldi er Sigurd Ring nevø på farssiden av den danske kongen Harald Hildetann og er antagelig (denne delen av Sögubrot er ikke bevart) sønn av Randver som var sønn av Haralds mor Aud Djupauga og hennes ektemann kong Radbart av Gardariket. Harald Hildetann begynte å føle seg gammel da han gjorde Sigurd Ring konge av Sverige og Vestergøtland. Sigurd Ring beseiret sin onkel i det store slaget ved Bråvalla, og ble da konge av Danmark også. Han gjorde ei skjoldmøy, valkyrjen Hed til dronning av Danmark, og ifølge Lejrekrøniken grunnla hun handelsbyen Hedeby.
Sigurd Ring giftet seg med Alvhild, datter av kong Alv av Alvheim, og sammen med Alvhild fikk han sønnen Ragnar Lodbrok.
Etter som Sigurd ble eldre begynte mer fjerntliggende deler av hans rike å gjøre seg uavhengig, og det blir fortalt hvordan han tapte England grunnet alderdom. En dag da han var i Vestergøtland og besøkte sine svogere, sønnene til Gandalv, og de ba ham om å bli med og angripe kong Øystein i Vestfold i Norge. I Vestfold var det store blotgilder i Skiringssal, men ulykkeligvis ender Sögubrot her og den øvrige fortellingen har gått tapt. Man antar at Skjoldungesaga er den opprinnelige saga som Sögubrot har basert sin fortelling på, og som fortsetter fortellingen (se nedenfor).
Liss
Liss og Lis er kortformer av kvinnenavnet Elisabet som har opprinnelse i hebraiske Elisheba, «Gud er fullkommen».
Sigurd Ring
Skjoldungesaga
Skjoldungesaga forteller at Sigurd Ring var gift med Alvhild, datter av kong Alv av Alvheim, og at deres sønn var Ragnar Lodbrok. Når Sigurd Ring er en gammel mann er Alvhild død, og han kommer til Skiringssal for å delta i de store blotgilder. Der oppdager han en svært vakker kvinne ved navn Alvsol. Hun var datter av kong Alv av Vendel.
Sigurd Ring ville gifte seg med Alvsol, men hennes to brødre ville ikke tillate det. Sigurd slåss da med brødrene og drepte dem, men han tapte likevel Alvsol. Hun hadde tatt gift som brødrene hadde gitt henne slik at hun ikke skulle falle i Sigurd Rings vold. Da hennes lik ble vist fram til ham, bar han henne om bord i stort skip, la hennes brødre ved siden av henne, og ga dem en skipsbegravelse ved å la skipet seile ut mens det brant. Sigurd Ring skal selv ha blitt dødelig såret i kampen med brødrene, og det skal ha blitt opprettet en gravrøys på stranden Ringshaug i Tønsberg.
Liss
Andre former av navnet er Liz (engelsk), Lys (tysk) og Lies (nederlandsk).
Sigurd Ring
Skjoldungesaga
Ragnar Lodbrok etterfulgte sin far, men plasserte en underkonge på den svenske tronen, kong Eystein Bele, som senere ble drept av Ragnars sønner.
Liss
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Sigurd Ring
Gesta Danorum
Saxo beskriver de ulike underkongene og deres hendelser. I bok 9 kommer han tilbake til Sigurd Ring og kaller ham da «Siwardus Ring», far av Ragnar Lodbrok.
Bipolar Integrated Technology
Bipolar Integrated Technology var en produsent av halvledere, med sete i Beaverton, Oregon. Selskapet solgte produkter implementert med transistorer av typen Emitter-coupled logic. Det ble grunnlagt i 1983 av tidligere ingeniører fra selskapene Floating Point Systems, Intel og Tektronix. Selskapet ble senere omdøpt til BIT Inc..
Deres første produkt var en koprosessor for flyttall. Senere produserte de B500 SPARC ECL, en mikroprosessor av typen SPARC som ble benyttet av Floating Point Systems. De produserte også mikroprosessoren R6000 ECL, som ble benyttet i minimaskiner fra MIPS Technologies.
Selskapet gikk også inn i teleommunikasjonsmarkedet med utstyr for Asynchronous Transfer Mode og svitsjer for Ethernet. Selskapet ble i 1996 oppkjøpt av PMC-Sierra
Satis
Satis (gammelegyptisk: Sṯt eller Sṯı͗t; også transkribert som Satet, Setjet) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en skytsgudinne i Øvre Egypt hvor hun inngikk sammen med Khnum og Anuket som en del av triaden på den hellige øya Elefantine. Hennes særskilte rolle var som katraktgudinne for å beskytte Egypts sørlige grense mot Nubia, men kom til å personliggjøre den årlige oversvømmelsen av Nilen. I tillegg ble hun forstått som en gudinne for jakt, krig og fruktbarhet.
Satis eller Satet ble antagelig dyrket på Elefantine siden Det gamle rike hvor hun inngikk gudetriaden med Khnum og Anuket. Helligdommen som var viet til henne ble stadig bygget ut gjennom årene helt fram til gresk-romersk tid. Hun ble forstått som «den som skaffet det kjølige vannet som kommer fra Elefantine». Hun ble framstilt i kunsten med Øvre Egypts hvite krone med påsatte gasellehorn. Grekerne likestilte henne med Hera.
Koksoak (elv)
Koksoak er en elv langt nord i den canadiske provinsen Quebec. Den er 100 km lang, men hele 874 km inklusive de to tilførselselvene Caniapiscau (737 km) i øst og Rivière aux Mélèzes i vest. Elvesystemet har et samlet nedbørfelt på om lag 133 000 km².
Satis
Navn
Den nøyaktige uttalen av hennes gammelegyptiske navn Sṯt eller Sṯı͗t er usikker da vokaler ikke er nedtegnet før i Senepoken. I transkripsjonen har hennes navn ble ulikt gjengitt som Satis, Setis, Sati, Setet, Satet, Satit, og Sathit. Navnet er avledet fra sṯ i betydningen «kaste», «skyte», og «helle», og navnet er alternativt oversatt som «Hun som skyter» eller «Hun som heller», avhengig av hvilken rolle som skal framheves.
Koksoak (elv)
I elven Caniapiscau er Caniapiscau-reservoaret – som er Canadas nest største kunstig oppdemmede vannmagasin – oppdemmet av Brisay-demningen med utbygd 469 MW.
Satis
Navn
Hennes navn ble opprinnelig skrevet med hieroglyfen for et linplaggs skulderknute (S29); dette ble senere erstattet av Anuket dyreskinn gjennomhullet av en pil (F29). Hun er også kjent ved sine epiteter, slik som «Herskerinnen av Elefantine» og «Hun som løper som en pil», antatt å referere til elvens strøm.
Historie
Som en gudinne for Øvre Egypt, er hennes kult først bevitnet på krukker nedenfor Djoserpyramiden i Saqqara under det tredje dynasti. Hun opptrer i pyramidetekstene under det sjette dynasti som renset den avdøde faraos lik med fire krukker med vann fra Elefantine.
Myter
Som en krigsgudinne beskyttet gudinnen Egypts sørlige grense mot Nubia, framstilt i kunsten som ved at hun drepte faraos fiender ved å skyte dem med sine skarpe piler.
Som en fruktbarhetsgudinne er det antatt hun innvilget ønskene til de som søkte kjærlighet.
I kunsten
Satis ble vanligvis framstilt som en kvinne i en trang sliredress med hedjet, den hvite krone til Øvre Egypt og med påsatte gasellehorn. Hun kan også være symbolisert som en gasell eller antilope. Hun er tidvis vist med bue og piler; holder en ankh eller et septer; eller tilbyr krukker med rensende vann. Hennes symboler var pilen og den strømmende elven.
Eksterne lenker
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Shanghais maglevbane
Shanghais maglevbane (tradisjonell kinesisk: 上海磁浮線, forenklet kinesisk: 上海磁浮线) er den første kommersielle høyhastighets maglevbane i verden. Den 30 km lange strekningen forbinder Pudong internasjonale lufthavn og Shanghai. Byggingen av banen startet i mars 2001, og banen er i drift siden 1. januar 2004.
Statistikk
Banen er av typen Transrapid og drives av Shanghai Maglev Transportation Development Co., Ltd..
Toget går fra 0 til 350 km/t på 2 minutter, og har en normal topphastighet på 431 km/t. Under en testkjøring 12. november 2003 oppnådde toget en hastighet på 501 km/t. Prosjektet kostet 10 milliarder yuan (ca. 8 milliarder norske kroner) og det tok ca. 2,5 år å bygge de 30,5 km med bane.
Banen går fra Longyanggaten stasjon i Pudong på Shanghais metrolinje 2 til Pudong internasjonale lufthavn, i tillegg til en sidebane som går til verkstedet. Toget bruker 7 minutter og 20 sekunder på turen.