cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gustave Garrigou
Gustave Garrigou (født 24. september 1884 i Vabre-Tizac, død 28. januar 1963 i Esbly) var en fransk landeveissyklist som er mest kjent for å ha vunnet Tour de France i 1911. I tillegg til denne seieren avsluttet han blant de tre beste i Tour de France hele fem ganger.
Are You a Mason?
Are You a Mason? er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Thomas N. Heffron.
Handling
Frank Perrys kone Helen er bortreist og besøker moren sin, samtidig som Frank tilbringer natten med drikking ved en nattklubb. Dessverre, når han forsøker å returnere hjem i fylla, går han inn i feil hjem og blir nesten arrestert. Når Helen kommer tilbake forteller han henne at denne hendelsen faktisk var en innvielsesrite planlagt av frimurerne, vel vitende om at hans kone alltid har ønsket at han skulle bli med i en slik gruppe.
Hans kone forteller begeistret faren sin om at Frank endelig har begynt som frimurer, ettersom faren hennes også er en frimurer. Det verken hun eller Frank vet, er at faren hennes i virkeligheten har gjort nøyaktigdet samme som Frank nettopp har gjort: å late som han er en frimurer, når han egentlig aldri har vært det. Det oppstår snart en rekke komplikasjoner.
Ubarana
Ubarana er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Idiovalgus
Idiovalgus er en slekt av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster. Slekten omfatter bare én kjent art.
Levevis
Larven utvikler seg i morken ved. De voksne billene kan finnes på blomster, ofte flere sammen.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Burma.
Yangcheng kullkraftverk
Yangcheng kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Shanxi i det nordlig-sentrale Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 2100 MW fordelt på 3 turbiner. Anlegget stod ferdig i 2002. Det amerikanske selskapet AES er deleier, og var med i utbyggingen fra starten i 1999. Dette er selskapets eneste eierpost i et stort kraftverk i Kina.
NRK1
NRK1, før 1996 kjent som bare NRK eller Fjernsynet, er en av NRKs fjernsynskanaler og Norges største og eldste fjernsynskanal. Prøvesendingene startet 12. januar 1954, de første regulære prøvesendinger 13. april 1958 og de første regulære sendingene 20. august 1960. I 2020 hadde NRK1 en markedsandel på 35,7 prosent og var med det Norges desidert største tv-kanal.
Bortsett fra norskproduserte programmer (75 prosent på bokmål, og 25 prosent på nynorsk) sender kanalen en god del engelskspråklige produksjoner (eller oversettelser og norske tilretteleggelser) fra USA, Storbritannia og Australia. Kanalen kjøper også inn serier fra andre land i Norden (for eksempel gjennom Nordvision-samarbeidet) og i Europa (for eksempel gjennom Den europeiske kringkastingsunion).
Navn og grafisk identitet
Kanalen het offisielt NRK Fjernsynet fram til og med 1995, men ble i dagligtale som regel bare kalt «NRK». Inntil etableringen av TV2 i 1992 var kanalen den eneste i Norge, og før dette ble NRK Fjernsynet derfor ofte omtalt som «fjernsynet» eller «tv».
1. januar 1996 endret kanalen navn til NRK1 i forbindelse med etableringen av NRK2 samme år. Samtidig ble kanalens visuelle profil endret.
NRK1 har byttet ut sin grafiske identitet flere ganger gjennom sin historie, og den siste omleggingen ble foretatt i 2011. NRK1s grafikk er for det meste i blått. NRK har i hele sin historie benyttet seg av kanalverter i bildet, noe NRK1 er den eneste kanalen som fortsatt gjør i Norge.
Historie
Tirsdag 12. januar 1954 gjennomførte NRK sin første tekniske prøvesending. Prøvesendingen varte i 32 minutter og besto av en klokke med bevegende sekundviser og rutenett. Seansen ble holdt på Marienlyst med pressen til stede.
Søndag 3. februar 1957 sendte NRK skøyteløp fra Bislett stadion med Halfdan Hegtun som reporter. Det var bare 51 privatpersoner i Norge som hadde fjernsynslisens da sendingen gikk. De fleste som så mesterskapet på tv, så det i diverse butikkvinduer hvor forhandlere hadde utstilt tv-apparater. Registreringsavgiften på den tiden var 5 kroner. Rent teknisk var NRK på dette tidspunkt i stand til å nå ut til om lag én million mennesker, hovedsakelig i Oslo, Vestfold og Østfold.
NRK startet regulære tv-prøvesendinger 13. april 1958. På den tiden var det elleve ansatte i NRK Fjernsynet: tre på programsiden og åtte teknikere. De tre på programsiden var Otto Nes, Anders Buraas og Oddvar Foss. På den tekniske satt blant annet overingeniør Torbjørn Navelsaker og overingeniør Kjell Løvaas.
Markedsandel
Fra starten og fram til slutten av 1980-tallet hadde NRK Fjernsynet tv-monopol i Norge. Unntaket var husstander nærme Sverige som kunne ta inn svensk fjernsyn via såkalte svenskeantenner, og husstander som hadde tilgang til kabel-tv. På slutten av 1980-tallet ble TVNorge og TV3 etablert som de første reelle konkurrentene til NRK Fjernsynet. I 1992 startet TV 2 opp som Norges første riksdekkende, kommersielle tv-kanal.
Tross konkurransen har NRK1 siden oppstarten vært den klart største tv-kanalen i Norge med en markedsandel på over 30 prosent. I 2020 hadde NRK1 en markedsandel på 35,7 prosent.
Markedsandeler i Norge
Oversikt over markedsandelen til de største kanalene i det norske tv-markedet. Tallene gjelder for hele året. For årene frem til og med 2017 omfatter tallene alle seere over 12 år, etter 2018 omfatter tallene alle seere 10–79 år:
Hverdager (mandag–torsdag)
NRK1s sendeflate på hverdager var i mange år relativt uendret, men sendeskjemaet under består av følgende programmer per oktober 2021
Helg (fredag–søndag)
I helgene er NRK1s sendeskjema mer underholdningspreget, og er utformet omtrent slik:
Fredag
Lørdag er NRK1s tilbud også ganske underholdningspreget. Også søndager er NRK1s tilbud underholdningspreget, men det kan forekomme programmer mer i retning av dokumentarsjangeren, og gjerne en film.
Nattetid, typisk fra mellom klokken ett og to til rundt klokken seks (sju i helgene), sendte NRK1 i mange år som oftest forskjellige typer «jukebokser». Fra januar 2012 begynte NRK1 å sende repriser av andre programmer på nattetid. Grunnen til at en av jukeboksene, deriblant Country jukeboks, sluttet som følge av opphavsrett på musikken. Dansefot jukeboks fortsatte likevel sendingene natt til søndag frem til utgangen av 2014. Dansefot jukeboks fortsatte sommeren 2015, etter forespørsel fra mange seere.
Nåværende programmer
Dette er programmer som er produsert av NRK og går på NRK1 per 2020:
Tidligere programmer
Dette er programmer som tidligere har gått på NRK1:
Convair B-36 Peacemaker
Convair B-36 «Peacemaker» var et strategisk bombefly produsert av Convair utelukkende for det amerikanske luftforsvaret. Flyet ble uoffisielt kalt «Peacemaker» og er verdens største masseproduserte propellmotorfly, og det største krigsflyet som noensinne er bygget. Alle større militærfly som siden er blitt bygget, har vært transportfly. B-36 startet sin tjeneste i 1948, og det siste oppdraget ble fløyet i 1959. Totalt 384 fly ble bygget, det siste i 1954.
Flyets historie
Starten på den kalde krigen og Sovjetunionens atmosfæriske prøvesprengning i 1949, samt USAs doktrine om gjengjeldelse med atomvåpen, krevde et bombefly som kunne avlevere de veldig store og tunge, førstegenerasjons atombombene. Convair B-36 var det eneste bombeflyet som hadde både rekkevidde og kapasitet til å frakte disse bombene fra amerikansk jord og slippe dem over mål i Sovjetunionen. Lagring av kjernefysiske våpen i andre land var (og er fortsatt) et ømtålig emne. Den avskrekkende effekten flyet hadde kan muligens ha forhindret Sovjetunionen fra å ta del i Koreakrigen på nordkoreansk og kinesisk side.
B-36 var foreldet da den kom, fordi den var drevet av stempelmotorer i en verden av jagerfly med jetmotorer. Men dens største rival, den jetdrevne Boeing B-47 Stratojet ble ikke satt inn i tjeneste før i 1953. Den manglet også den nødvendige rekkevidden for å angripe sovjetisk moderland fra nordamerikanske flybaser og kunne heller ikke frakte førstegenerasjons hydrogenbombe. (Disse begrensningene gjaldt også andre fly med stempelmotorer fra den tiden, B-29 og B-50). Interkontinentale, ballistiske missiler (ICBM) ble ikke satt inn før på 1960-tallet. B-36 «Peacemaker» var derfor det eneste interkontinentale bombeflyet i Strategic Air Command (SAC) helt til B-52 Stratofortress ble satt inn i tjeneste på slutten av 1950-tallet.
Kritikk
B-36 var vanskelig å fly, mye på grunn av tidlige barnesykdommer (småfeil) flyet hadde fremvist, med katastrofale motorbranner og andre kostbare feil som følge.
For kritikerne av flyet var dette uholdbart. Spesielt De forente staters marine så på flyet som en kostbar «flopp», et fly som ikke tilfredsstilte sin intensjon, og tok tildelte midler fra deres prosjekt; hangarskip, med jetdrevne jagerfly oppsatt med kjernefysiske våpen. I 1947 kritiserte marinen finansieringen av B-36, og hevdet at flyet ikke tilfredsstilte Pentagons krav. Marinen hevdet at dominansen hangarskipene utgjorde i Stillehavet under den 2. verdenskrig viste at hangarskipbaserte luftangrep ville bli avgjørende i fremtidige kriger. Som en følge av dette utviklet marinen «superhangarskipet» USS United States, som var i stand til å utplassere store formasjoner med fly. Dette prosjektet banet vei for å få flyttet en stor del av finansieringen fra B-36 til USS United States. Det amerikanske luftforsvaret klarte imidlertid å forsvare B-36-prosjektet, og marinens hangarskipprosjekt ble stoppet av forsvarsminister Louis A. Johnson. Flere høytstående marineoffiserer stilte spørsmål angående ministerens avgjørelse, og ville ha den omgjort fordi Johnson en gang hadde vært styremedlem i Convair. Oppstyret i etterkant av kanselleringen av USS United State ble kalt «admiralenes opprør».
Design og utvikling
Produsenten Convair introduserte B-36 som en «lang rifle» og ga SAC en global rekkevidde, takket være en stridsdyktig rekkevidde på minst 5 500 km. General Curtis LeMay ledet SAC mellom 1949–1957, og med B-36-flyene i sentrum, formet han en effektiv kjernefysisk leveringsstyrke. Selv om B-36 ikke var testet i kamp, forsvarte SAC dens ytelser. Flyets maksimale våpenbærekraft var fire ganger større enn B-29s, og overgikk også B-52. Det hadde også høyere hastighet enn B-36 og hadde mulighet for å tanke drivstoff i luften, noe som gjorde det mulig å fly oppdrag på 50 timer. I tillegg hadde det en marsjhøyde rundt 12 000 m, på grunn av den store løftekraften fra vingene, noe som gjorde det uoverkommelig for propelldrevne fiendtlige jagerfly.
Convair B-36 hadde enorme proporsjoner. Det var over to ganger større enn det forrige superbombeflyet, B-29 Superfortress. Halehøyden overgikk selv Antonov An-22 og vingespennet overgikk det senere frakteflyet Lockheed C-5 Galaxy. B-36 enorme vingestørrelse med interne drivstofftanker gjorde det mulig å fly veldig lange oppdrag uten påfylling. Fremdriftssystemet til flyet gjorde det til en uvanlig kjempe. Samtlige fly hadde seks Pratt & Whitney R-4360 radialstempelmotorer som hver hadde et volum på 71,4 liter, og er noen av de sterkeste og mest sofistikerte propellmotorer som har blitt laget. Hver motor montert i vingens bakkant hadde en propell med tre blader og en diameter på 5,8 m. Dette på grunn av en aerodynamisk teori om å ikke interferere propellenes turbulens med vingenes løftekraft.
Prototypen XB-36 hadde seks enkelte landingshjul som krevde de største hjulene som ble produsert på den tiden. Hele 2,7 m høye, 1 m brede, en egenvekt på 600 kg og med like mye gummi som 60 biler tilsammen. Disse dekkene hadde et så stort marktrykk på rullebaner at prototypen fikk restriksjoner om å holde seg på Fort Worth-flystripen, ved Convair-fabrikken, og to andre USAF-baser. Det fremre, enkle landingshjulet ble etter hvert erstattet av en mer konvensjonell firehjuls boggie. Et stridsvognlignende landingshjul ble utprøvd på XB-36, men viste seg å være for tungt og støyende og ble fort oppgitt.
XB-36 fløy for første gang den 8. august 1946. Men hastigheten og rekkevidden for prototypen feilet i å møte kravene satt av Army Air Corps i 1941. Hovedgrunnen til dette var svake motorer, som ble brukt i påvente av produksjonen til de som var påtenkt flyet. Prototypen nummer to, YB-36 fløy for første gang den 4. desember 1947. Det hadde et forbedret cockpitvindu, som ble brukt i senere produksjon. Alt i alt ble dette flyet, som var mer effektivt og med sterkere motorer enn den forrige prototypen, ganske lik den senere produksjonsmodellen. YB-36 ble faktisk overgått av den første produksjonsmodellen i å komme til luften. Denne ble fløyet til flybasen Wright-Patterson, hvor flykroppen undergikk flere fysiske tester.
Den første av 21 B-36A-modeller ble levert i 1948. Disse ble levert med midlertidige flykropper, ment for mannskapstrening og senere modifisering. Ingen defensive våpen ble montert siden ingen var klare. Når senere modeller ble klare, ble alle B-36A-modellene konvertert til RB-36E rekognoseringsfly. Den første B-36 varianten ment for normal bruk var B-36B, som ble levert i november 1948. Dette flyet møtte alle kravene fra 1941, men hadde store problemer med motorpålitelighet, og mangel på bevæpning og reservedeler. Senere fly hadde kraftigere varianter av R-4360 motoren, forbedret radar og en nydesignet mannskapsbysse. De fire jetmotorene økte drivstofforbruket og reduserte rekkevidden. Samtidig gjorde nye luft-til-luft missiler de defensive, håndstyrte kanonene foreldet. I februar 1954 fikk Convair kontrakt på å redusere vekten på hele B-36-flåten ved å gjennomføre en ny og lettere design gjennom tre konfigurasjoner:
Ved å fjerne de seks kanonene ble mannskapsbehovet redusert fra 15 til ni. Innlemmelsen av disse konfigurasjonene gjorde at flyet fikk lengre rekkevidde og en marsjhøyde på 14 000 m, noe som gjorde det verdifullt på rekognoseringsoppdrag. De siste 14 flyene som ble produsert, B-36J-III hadde en enkel, radarstyrt halekanon, ekstra drivstofftanker på de ytre vingedelene og nytt landingsunderstell som gjorde det mulig å øke totalvekten til 190 000 kg.
Bevæpning
De fire bomberommene kunne bære opp til 39 tonn bomber, nesten syv ganger kapasiteten til arbeidshesten under annen verdenskrig, B-24 Liberator. B-36 var ikke bygd med tanke på å bære kjernefysiske våpen, fordi slike våpen var hemmelige i den perioden da flyet ble utviklet (1941–49), og våpenets leveringsform var heller ikke avklart. Likevel gikk flyet inn i rollen som leverandør av slike våpen da det ble satt inn i tjeneste, akkurat som den sovjetiske motparten Tupolev Tu-95, som antas å fortsatt være i tjeneste. Inntil B-52 ble en del av USAF var B-36 den eneste som kunne levere første generasjons Mk.17 hydrogenbombe, som var 7,5 m lang, 1,5 m i diameter og hadde en egenvekt på 19 000 kg, noe som er det største amerikanske våpenet som har blitt produsert. For å bære dette våpenet var man nødt til å slå sammen to bomberom.
Den defensive bevæpningen bestod av seks fjernstyrte, tilbaketrukne plattformer, og statiske hale- og neseplattformer. Hver plattform bestod av to 20 mm automatkanoner, tilsammen 16 kanoner, den største slagkraften som har blitt båret av et bombefly. Rekylen fra kanonene under øvelse kunne få deler av flyelektronikken til å feile. Dette bidro til krasjet av en B-36B med produksjonsnummeret 44-92035 den 22. november 1950.
Rekognosering
Mer enn en tredjedel av alle produserte B-36 modeller var rekognoseringsversjoner, med benevnelsen RB-36. Før utviklingen av Lockheed U-2, var RB-36 hovedelementet av amerikansk fotorekognosering over fremmed territorium. Det var det eneste amerikanske flyet som hadde rekkevidde til å fly til Asia fra baser i USA, og størrelse nok til å bære datidens store og uhåndterlige høydefinisjonskameraer. RB-36 var godt egnet og gjennomførte flere mindre anerkjente rekognoseringsoppdrag, og er mistenkt for å ha utført flere inntrengninger i kinesisk og sovjetisk luftrom.
Flyets store marsjhøyde gjorde det vanskelig å avskjære, og drivstoffkapasiteten gjorde det mulig å gjennomføre oppdrag på opptil 50 timer. RB-36 hadde et trykksikkert kamerarom med et mannskap på syv personer i det fremre bomberommet. Det bakre bomberommet var ombygd for å romme ekstra drivstofftanker. Flytypen skilte seg ut fra andre B-36 ved at kamerarommet, det ombygde bomberommet, var dekket av blank aluminium i motsetning til resten av flykroppen som var av matt magnesium. Disse versjonene hadde også flere radarkupler under flykroppen, som varierte i størrelse, plassering og antall.
Aktiv tjeneste
I motsetning til B-52, som fikk stridserfaring i Vietnamkrigen, Gulfkrigen og Invasjonen av Irak, hadde B-36 ingen erfaring. Det nærmeste B-36 kom strid var den ungarske revolusjonen i 1956 og Suezkrisen, hvor flyet hadde armerte kjernefysiske våpen, og var plassert i Tyrkia og Marokko.
Selv om flyet hadde en sikkerhetskurve godt over gjennomsnittet, hadde flytypen ti store uhell mellom 1949 og 1954, hvor tre 36-B, tre 36-D og fire 36-H krasjet. B-36 var også involvert i to såkalte Broken Arrow–episoder, som er et amerikansk begrep for kjernefysiske våpen som er blitt mistet, avfyrt eller gått av ved et uhell. Det er elleve kjente tilfeller av våpen som har blitt borte fra USAs kjernefysiske arsenal. Flyet B-36B med produksjonsnummeret 44-92075 stod for den første tapet av et amerikansk atomvåpen da det den 22. mai 1957 mistet en Mk. 17 hydrogenbombe i et øde område, i det flyet drev nedstigning til flybasen Kirtland Air Force Base i Albuquerque i New Mexico. Bomben var ikke ladet og bare den konvensjonelle utløseren detonerte. Disse episodene var hemmeligstemplede i flere tiår.
Vedlikehold og motorproblemer
B-36 trengte en hel del vedlikehold mellom flyvningene, men flyet var for stort for de fleste hangarer. Og selv om flyene hadde stor rekkevidde, var det nødvendig å plassere dem så nær fienden som mulig, det vil si det nordlige USA, Alaska og arktiske strøk som f.eks. Grønland og Island. Som et resultat av dette ble vedlikeholdet utført utendørs, ofte i ekstrem kulde. Spesielle mobile overbygg ble bygget slik at vedlikeholdsarbeiderne kunne få beskyttelse mot været mens de jobbet med motorene. Vingene på flyet var rundt 2,3 m tykke, slik at mannskapet kunne utføre vedlikehold på motorer og landingsunderstell ved å krabbe på innsiden. I luften var dette kun mulig når flyet var på en sikker høyde hvor man ikke trengte kabintrykk. Hver stempelmotor krevde rundt 380 l smøreolje, som mer eller mindre ble brukt opp under hver flyvning.
Selv om flyet kunne fly med bare tre motorer var risikoen for stress på de gjenværende motorene stor, slik at de risikerte å feile. Disse stempelmotorene var kjent for å ta fyr, et problem som ble forsterket av plasseringen motorene hadde. Når et B-36 krasjet utviklet det seg en kraftig brann, forsterket av den magnesiumrike flykroppen. Fordi forgasserne i fronten av motorene ikke kunne dra fordel av motorvarmen og inntaksluften var veldig kald og fuktig, dannet det seg is i luftinntaket til forgasseren. Dette gjorde at mengden drivstoff økte i blandingen slik at rent drivstoff i eksosen tok fyr. Problemet ble løst ved å montere varmekilder ved forgasserens luftinntak.
Eksperimentmodeller
B-36 var involvert i flere varierte aerodynamiske eksperimenter. Det mest kontroversielle prosjektet var varianten NB-36H, som var ment som en testutgave utstyrt med en atomreaktor, og en forgjenger til Convair X-6-prosjektet. En fungerende atomreaktor ble plassert i det bakerste bomberommet, bak et fire tonns beskyttelsesskjold av bly. Mannskapet var innelukket i en kapsel bestående av 30 cm bly og gummi. Reaktoren var fungerende, men hadde ikke noen funksjon. Hensikten med prosjektet var å undersøke effekten av radioaktivitet på flyets interne systemer, og å bestemme om et atomdrevet fly var oppnåelig. Flyet hadde sin første flyvning i 1955 og ble skrapet i 1957 da programmet ble skrinlagt.
Andre eksperimenter involverte et «parasittfly», som delvis eller helt skulle fraktes i flyets bomberom som en beskyttelse av bombeflyet. Det lille parasittflyet var McDonnell XF-85 Goblin. Konseptet ble med suksess testet ved å bruke et B-29 bombefly som bærer, men å få parasittflyet til å knytte seg opp mot fangarmen under flyet viste seg å være veldig vanskelig selv for dyktige piloter. Parasittflyet var heller ingen fordelaktig modell mot sovjetiske jagerfly, så hele prosjektet ble kansellert.
Et prosjekt kalt «Tom-Tom» involverte bruken av et F-84 Thunderjet som skulle kobles til den ytterste vingedelen til B-36. Dette for å øke vingespennet og dermed øke den totale rekkevidden. Dette prosjektet undervurderte bombeflyets sterke vingeturbulens. Prosjektet ble kansellert da resultatet var at en F-84 rullet over vingen på B-36'en slik at begge flyene styrtet og mannskapene forulykket.
Et mer vellykket prosjekt var «FICON-prosjektet» som innebar en modifisert B-36, GRB-36D som et moderfly, hvor den fraktet en modifisert rekognoseringsversjon av jagerflyet F-84 Thunderjet, RF-84K, i bomberommet. GRB-36D kunne fly nær målet for rekognosering, hvor RF-84K kunne bli sluppet og utføre oppdraget. Ti GRB-36D og 25 RF-84K ble bygget. Disse var i tjeneste inntil 1959, hvor de i stillhet ble fjernet og erstattet av nyere rekognoseringsfly som ble introdusert.
Avslutningen på tjenesten
Flytypen B-36 ble fjernet fra tjenesten fordi:
B-36 ble gradvis tatt ut av tjeneste ettersom B-52 Stratofortress ble satt inn. Bare fire fly overlevde, en B-36H og tre B-36J, som alle er på museum. Versjonene er utstilt i forskjellige amerikanske flymuseer. Mangel på personell og midler hindrer trolig de gjenlevende flyene fra å ta til luften igjen.
Spesifikasjoner
* Gjelder for hovedmodellen B-36J-III
Viftefly
Viftefly (Herminiinae) er en gruppe av sommerfugler som tradisjonelt har blitt regnet til den store familien nattfly (Noctuidae), selv om enkelte klassifikasjoner regner dem som en egen familie, Herminiidae. Nylig ble gruppen ført til den ny-opprettede familien praktfly (Erebidae). De ligner ikke på de fleste andre nattfly i og med at de er små og slanke med temmelig brede forvinger. Da de også har lange, fremstrakte labialpalper kan de minne sterkt om enkelte medlemmer av familien mott (Pyralidae). Et annet særtrekk er at hannene hos mange arter har påfallende hårdusker på frambeina.
Levevis
I motsetning til de fleste andre nattfly, som har larver som lever på levende planter, lever vifteflyenes larver hovedsakelig på tørre blader.
Daman (distrikt i India)
Daman er et av to distrikter i det indiske forbundsterritoriet Daman og Diu.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 190,855 innbyggere i distriktet, mot 113,989 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 83,10 % av befolkningen.
Eksterne lenker
Daman district
Steven Fletcher
Steven Kenneth Fletcher (født 26. mars 1987) er en skotsk fotballspiller som fra den 30. juni 2022 er klubbløs.
Han kom til fra  i juni 2010. Han ble toppscorer i med 8 mål.
Edvard Munchs plass (Oslo)
Edvard Munchs plass er plassen foran Munchmuseet i Bjørvika i Oslo. Den er oppkalt etter maleren Edvard Munch, og navnet ble vedtatt i 2017.
Nr. 1 (Munchmuseet) er eneste nummer i bruk.
Jakob Paulli
Jakob Peter Mynster Paulli (født 24. mars 1844 i København, død 3. september 1915 i København) var en dansk prest og salmedikter. Han er særlig kjent som forfatteren av salmen Lær meg å kjenne dine veie, som finnes i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013.
Biografi
Han var sønn av stiftsprost J. H. V. Paulli. Jakob Paulli ble student i 1862 og cand.theol. i 1868. Etter noen år som prest i Asminderød og Grønholt på Nordsjælland, tiltrådte han i 1876 som kapellan i Vor Frue kirke i København. I 1884 etterfulgte han biskop Martensen i stillingen som kongelig hoffpredikant og kongelig konfessionarius. I tillegg til dette underviste han på Pastoralseminaret fra 1877-1915. I 1892 ble han sokneprest og stiftsprost. Han døde i sitt hjem i København i 1915, av et hjerteinfarkt. .
Bibliografi
Jakob Paullis virke som forfatter faller hovedsakelig innenfor det religiøse område. Han gav ut prekensamlinger og oppbyggelige betraktninger. Fra 1869 til 1876 gav han ut Kristelig Kalender sammen med sokneprest Harald Stein. Publikasjonen inneholdt både kirkehistoriske artikler og dikt.
Han hadde «en udpræget digterisk Aare, der røber sig i de paa én Gang fint og kraftigt malede Billeder og i Sprogets Vellyd, .... en betydelig og selvstændig poetisk Evne, et ikke almindeligt Herredømme over den metriske Form, og Tanker og Syner, som kun fødes i et varmt og bevæget Digtersind». (Vilhelm Østergaard).
Jens Mouris
Jens Mouris (født 12. mars 1980) er en nederlandsk landevei- og banesyklist. Som landeveissyklist er han under kontrakt med Drapac Cycling.
MK «Kvalsund I»
MK «Kvalsund I» M-64-HØ, var et fiskefartøy fra Nerlandsøya i Herøy kommune på Sunnmøre, bygget i 1939.
«Kvalsund I» ble bygget i 1939 ved Einar Hellands båtbyggeri og eiere var Gunnvald Kvalsund, Paul K. Kvalsund og Andreas K. Kvalsund. I begynnelsen var «Kvalsund I» i bruk som fiskebåt, men krigsutbruddet endret forutsetningene og båten ble benyttet i alliert tjeneste, blant annet i Shetlandsbussen. Etter andre verdenskrig gikk «Kvalsund I» tilbake til fiskeriet, før den ble solgt til Garten på Fosen, videre til Skillebotn i Brønnøy og etterhvert havnet båten i Namsos der den ble kjøpt til Surnadal som vrak i 1993. Båten skal nå være bortimot ferdig oppusset og blir benyttet i fritidssammenheng.
«Kvalsund I» som fiskefartøy
Etter at båten stod ferdig ble den benyttet til håbrannfiske og sildefiske. Etter starten av andre verdenskrig ble «Kvalsund I» ògså brukt til frakte sild for Gerh. Voldnes AS. Etter krigen gikk båten tilbake til fiske av håbrann, sild og annet banklinefiske. Den hadde fiskerinummer M-64-HØ
Andre verdenskrig
6. oktober 1941 ble det nødvendig å flykte over Nordsjøen med «Kvalsund I», en flukt som var organisert av Joakim P. Kvalsund og Albert Teige. Båten kom til Tórshavn på Færøyene 9. oktober med 17 personer ombord. Joakim P. Kvalsund og Albert Teige fortsatte med fraktfart i dette området, men etter at de ble angrepet av et fiendtlig fly og måtte rømme til Klaksvík kom båten etterhvert inn i alliert tjeneste.
«Kvalsund I» ble godkjent for tur til Norge etter en inspeksjon av Einar Kristiansen på Shetland. Deretter den den stasjonert i Peterhead i Skottland og la ut på sitt første oppdrag 4. april 1942. Kursen ble satt mot Nord-Norge med våpen, annet materiell og SIS-agenten Einar Johansen. Turen gikk til Hillesøy ved Kvaløya i Troms på 70 grader nord, og ble det lengste vellykkede oppdraget med fiskekutter under krigen med sine 2 500 nautiske mil. Einar Kristiansen var skipper på denne turen. Senere var Hans Feie skipper på den neste turen som gikk til Batalden ved Florø, en vanskelig tur da det var svært dårlig vær.
Ubåtjagerne KNM «Hitra», KNM «Vigra» og KNM «Hessa» tok over jobben til «Kvalsund I» langs norskekysten i 1943 og «Kvalsund I» ble liggende i opplag i Peterhead frem til slutten av året. Da måtte båten igjen benyttes til fraktfart til Nord-Norge etter at dårlig vær hadde hindret både fly, motortorpedobåter og andre båter i nå fram til Trænstaven ved Lurøy innenfor Træna. Også denne gangen var Einar Kristiansen skipper på det som ble det siste oppdraget med kutter fra basen i Peterhead.
Etter dette, i romjulen 1944, ble «Kvalsund I» med en konvoi nordover, og gikk inn til Petsamo 22. januar 1945. Senere ble båten benyttet under evakueringen av Finnmark, blant annet kaptein Johan Godø og troppen hans på Sørøya. Mot slutten av krigen gikk «Kvalsund I» som minesveiper i havnen i Hammerfest, der en mine gjorde stor skade på båten.
Fakta om MK «Kvalsund I»
«Kvalsund I» er 67 fot lang og hadde ved bygging i 1939 en Wichmann-motor på 50 hestekrefter. I 1945 lå Kvalsund lenge på verksted etter skaden som oppstod under minesveiping. I 1953 ble motoren oppgradert til en Finnøy diesel med 130 hk. Den ble videre ombygd i 1955/56. Da «Kvalsund I» ble kjøpt fra Namsos, var den i svært dårlig stand og de nye eierne har brukt mye tid og penger for å rette opp i skadene.
Ubatuba
Ubatuba er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Finnmark sykepleierhøyskole
Finnmark sykepleierhøgskole var en høgskole for sykepleierutdanning i Hammerfest. Skolen er i dag en del av UiT Norges arktiske universitet.
Høyskolen ble etablert i 1960 under navnet Finnmark sykepleierskole. 1. august 1994 fusjonerte den med to andre høyskoler i fylket til Høgskolen i Finnmark. I 2013 ble høgskolen slått videre sammen med det daværende Universitetet i Tromsø.
Finnmark sykepleierhøgskole hadde en kvoteordning som tilsa at 80 % av studentene skulle være fra Finnmark eller ha bodd to år i fylket, og 10 % av opptaket skulle være samisktalende søkere.
Shelby County (Tennessee)
Shelby County er et fylke lengst sørvest i den amerikanske delstaten Tennessee.
Oscar Olson
Oscar Doglas Olson (født 7. oktober 1878 i St. Croix County Wisconsin, død februar 1963 i St. Croix County Wisconsin) var en amerikansk sportsutøver som deltok under OL 1904 i St. Louis.
Anastetha
Anastetha er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstore, spoleformet, blankt svart trebukk med for det meste gulbrune dekkvinger. Antenner og bein er gulbrune. Oversiden er glatt og sparsomt punktert, ganske blank. Antennene er litt lengre enn kroppen, i alle fall hos hannene. Pronotum er nærmest kjegleformet, uten pigger eller knøler. Dekkvingene er jevnt tilsmalnende bakover, gulbrune med svart spiss og et svart skråbånd rundt midten. Beina er middels lange.
Utbredelse
Arten er utbredt i Australia, Queensland og skal også være funnet på Fiji, men dette funnet er usikkert og kan kanskje dreie seg om et innført individ..
Systematisk inndeling
Slektslisten følger.
Ekte gauper
Ekte gauper eller gaupeslekten (Lynx) er mellomstore rovpattedyr som hører hjemme i gruppen med mindre kattedyr, som er en av tre underfamilier i kattefamilien. Slekten består av fire nålevende arter og refereres også til som gaupelinjen.
Beskrivelse
Ekte gauper kjennetegnes gjennom at artene i gaupeslekten har kort hale og karakteristiske hårdusker på øretuppene. Kroppen er relativt kvadratisk til katt å være og bakparten steil på grunn av ekstra lange bakbein. Også labbene er store i forhold til kroppen, noe som tilpasser artene til områder med snøfall.
Utbredelse
To arter har tilhold i Nord-Amerika; kanadisk gaupe og rødgaupe. Av disse har rødgaupa størst spredning. Den er også den fysisk minste av de fire gaupeartene, og den har mindre labber i forhold til kroppen enn de andre. En art er endemisk for Den iberiske halvøya (der den tradisjonelt har hatt sitt tilhold i grensestrøkene mellom Spania og Portugal) i Europa; pantergaupe, mens vanlig gaupe finnes over store deler av det nordlige Eurasia. Sistnevnte er den fysisk største av gaupeartene. Pantergaupa finnes nå mer kun i to større populasjoner i Andalucía, Spania. Den er kritisk truet av utryddelse.
Taksonomi
Den såkalte gaupelinjen oppsto sannsynligvis for omkring 7,2 millioner år siden, i Asia. Forfedrene til gaupene vandret imidlertid ut fra Eurasia og tok seg over til Nord-Amerika for omkring 5,5 millioner år siden, der slekten Lynx oppsto. Dannelsen førte fram til de to artene rødgaupe og kanadisk gaupe. Sistnevnte splittet seg imidlertid (for omkring 1,5 millioner år siden), og den ene parten av denne splittelsen vandret tilbake til Eurasia, der den etter hvert (for omkring 1 million år siden) førte til en ny splittelse, som ga opphav til dannelsen av de to artene gaupe og pantergaupe.
Fylogeni
Fylogeni etter Johnson m. fl., 2006.
Artene
Forskerne tror at Lynx issiodorensis, som fantes i Europa under pleistocen, kan være en slags progenitor for denne slekten. Arten kan ha oppstått i Afrika under sen pliocen, og døde trolig ut under siste istid. Fossile funn tyder på at denne katten må ha hatt kortere og mer robuste lemmer enn dagens gauper. Nakken kan ha vært noe lengre og hodet noe større. Disse anatomiske forskjellene gjorde den trolig mer lik andre katter enn gauper.
Fylogenien under er i henhold til Johnson m .fl., 2006. Den viser blant annet at gaupe og pantergaupe er søstertaxa.
Maricopa County
Maricopa County er et fylke i den amerikanske delstaten Arizona. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot La Paz County i vest, Yuma County i vest, Pima County i sør, Pinal County i sørøst, Gila County i øst og mot Yavapai County i nord. Maricopa County sitt totale areal er 23 891 km² hvorav 55 km² er vann. I 2000 hadde fylket 3 635 528 innbyggere, og administrasjonssenteret ligger i byen Phoenix. Flere store energiprodusenter omfatter Gila River gasskraftverk, Agua Fria gasskraftverk, Kyrene gasskraftverk og West Phoenix gasskraftverk, sistnevnte eid av delstaten.
Liste over ordførere i Nannestad
Liste over ordførere i Nannestad er en liste over ordførere i Nannestad kommune i Akershus.
Nåværende ordfører i Nannestad er siden 2015 Hans Thue fra Arbeiderpartiet.
Kulturministeriets Illustratørpris
Kulturministeriets Illustratørpris, på dansk Kulturministeriets Illustratorpris, er en årlig, dansk kunst- og litteraturpris som overrekkes i januar året etter. Illustratørprisen blir tildelt en illustratør eller bildekunstner som gjennom sine illustrasjoner uttrykker en kunstnerisk originalitet, og som med sin realisme og fantasi øker leserens opplevelse av det skrevne ord. Strid om endringer i reglene forsinket utdelingene for 2007 og 2008 som først skjedde i juni 2009.
Gouraudskyggelegging
Gouraudskyggelegging, oppkalt etter franskmannen Henri Gouraud, er en metode innenfor interpolasjon som benyttes i datagrafikk. Kontinuerlige funksjoner brukes til å produsere en skyggelegging av overflater, som er presentert av polygon-nettverk. I praksis brukes metoden oftest for å oppnå kontinuerlig belysning av overflater til triangler. Dette skjer ved å beregne belysningen i hjørnene til hver triangel og lineært interpolere de resulterende fargene for hvert piksel som utgjør triangelet. Gourad publiserte denne metoden for første gang i 1971.
Armstrong’s Wife
Armstrong's Wife er en amerikansk stumfilm fra 1915 regissert av George Melford.
Handling
Harvey Arnold er en gambler som blir tvunget til å forlate San Francisco, og han havner deretter i en liten by på landsbygda som er midt i en reform-bevegelse. Han gifter seg med den lokale unge kvinnen May Fielding, som ikke har noen anelse om det virkelige yrket hans.
Når Mary endelig oppdager dette, lover Harvey å slutte med gamblingen. Men det viser seg etter hvert at yrket hans ikke var den eneste hemmeligheten han hadde forsøkt å holde skjult fra May.
17. serierunde i Tippeligaen 1990
Kampfakta
<div id="Fyllingen vs Lillestrøm">
<div id="Moss v Strømsgodset">
<div id="Vålerengen v Tromsø">
Diu (distrikt)
Diu er et av to distrikter i det indiske forbundsterritoriet Daman og Diu.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 52,056 innbyggere i distriktet, mot 44,215 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 46,06 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 12,17 % ved folketellingen i 2011 mot 17,08 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter var 923 i 2011 mot 960 i 2001.
Lotrubroen
Lotrubroen er en bro over elven Olt mellom byene Piatra Olt og Drăgăşani.
Broen er 200 meter lang med 4 spenn på 50 meter, hver bygget som en fagverkbro av stål.
Hedvig Sophie av Brandenburg
Hedvig Sophie av Brandenburg, (født 1623, død 1683), landgrevinne og senere regent av Hessen-Kassel. Datter av Georg Vilhelm av Brandenburg og Elisabeth Charlotte av Pfalz. Gift i 1649 med landgreve Vilhelm VI av Hessen-Kassel. Regent 1663–1677 som formynder for sine sønner.
Pinal County
Pinal County er et fylke i den amerikanske delstaten Arizona. Det ligger i de sørlige delene av staten og det grenser mot Maricopa County i vest og nord, Gila County i nord, Graham County i øst og Pima County i sør. Pinal County totale areal er 13 919 km² hvorav 12 km² er vann. I år 2000 hadde fylket 179 727 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Florence.
Podovalgus
Podovalgus er en slekt av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae). Disse billene har larver i død ved eller humus, de voksne finnes ofte på blomster.
Levevis
Larven utvikler seg i morken ved. De voksne billene kan finnes på blomster, ofte flere sammen.
Utbredelse
Begge artene er beskrevet fra India.
Andrew McDonald (vannpolospiller)
Andrew John «Drew» McDonald (født 19. oktober 1955 i Vancouver i Canada), amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles. McDonald vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Jugoslavia. Jugoslavia vant finalegruppen som besto av fem lag med ni poeng, samme som USA men med bedre målforskjell. Kampen mellom USA og Jugoslavia ble uavgjort 5-5. McDonald spilte sju kamper og scoret fire mål i OL-turneringen.
Kantslått (instrumental)
«Kantslått» er en norsk instrumental skrevet av Øystein Sunde og utgitt 1. mars 1999 på Sundes musikkalbum Nå er begeret nådd. Hovedtyngden av instrumentalen ble tatt opp i Nashville. Einar Mjølsnes sitt bidrag ble spilt inn i Oslo. Tittelen henspiller på bilene som arbeider ved veikanten spesielt i perioden etter at snøen har smeltet.
Musikkåret 930
Musikkåret 930 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 930.
Sidney Johnson
Sidney B. Johnson (født 1877 i Ohio død ?) var en amerikansk sportsutøver som deltok under OL 1904 i St. Louis.
Johnson ble olympisk mester i tautrekking under OL 1904 i St. Louis. Han var med på laget Milwaukee Athletic Club som beseiret Southwest Turnverein of St. Louis 1 i finalen. De andre tautrekkerne på det vinnende laget var Oscar Olson, Patrick Flanagan, Conrad Magnusson og Henry Seiling.
Videoklubben månedens film
Videoklubben månedens film var et norsk filma som drev med salg av videofilmer til privatpersoner etter samme konsept som De norske Bokklubbene. Firmaet ble etablert i august 1982 og opphørte i 1988. Videoklubben drev i hovedsak med salg spillefilmer, der medlemmene en gang i måneden fikk firmaets medlemsblad i posten med månedens film som hovedattraksjon. Den var ved etableringstart den eneste videoklubben i verden som drev etter samme prinsipp som bokklubbene. Direktør var Lasse Breien. Klubben var en del av Fønix Forlag.
Det store valget
Det store valget (originaltittel: State of the Union) er en amerikansk spillefilm fra 1948 regissert av Frank Capra med teater-stykket State of the Union av Myles Connolly og Anthony Veiller som forelegg.
Videoklubben månedens film
Videoklubben hadde i 1983 ca 7000 medlemmer og en omsetning på ca 20 millioner kr.
Det store valget
Handling
Den velstående avis-eieren Kay Thorndyke (spilt av Angela Lansbury) har til hensikt å gjøre sin elsker, Grant Matthews (spilt av Spencer Tracy) til USAs president - med henne som den virkelige makten bak tronen. Thorndyke planlegger først å bruke avis-kjedens innflytelse for å få republikanerne til å velge Matthews som deres kandidat i stedet for de andre kandidatene Thomas E. Dewey, Robert A. Taft, eller tidligere guvernør for Minnesota, Harold Stassen.
Matthews er i begynnelsen skeptisk til ideen om å stille som president-kandidat. Men Thorndyke, sammen den republikanske strategen Jim Conover og kampanje-sjef Spike McManus overtaler Matthews til å være med. Matthews gjenforenes også med sin fremmedgjorte kone, Mary (spilt av Katharine Hepburn) og hun blir med på kampanjen. Til tross for at hun visste om Thorndyke og ektemannens affære, samtykker Mary i å støtte ham offentlig på grunn av hans idealisme og ærlighet.
Thorndyke forklarer Matthews at hvis det blir offentliggjort at de var elskere kan dette bli en stor offentlig skandale, og de kan ikke lenger møtes som elskere. Matthews blir etter hvert besatt av å bli valgt som president, og går med på alt Jim Conover sier at han skal gjøre. Thorndyke forblir i bakgrunnen, fordi kunnskap om deres affære ville ødelegge Matthews sjanser for nominasjonen - og desto mer for presidentskapet. Matthews inngår også en rekke avtaler med forskjellige motstridende Interesseorganisasjoner for å skaffe deres støtte under valget.
Ubirajara
Ubirajara er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Ålefamilien
se tekst
Ålefamilien (Anguillidae) er en familie av ålefisker. Den kalles også ferskvannsål eller «egentlige ål». Den omfatter arter som kjennetegnes på sin lange, tynne, nesten slangeaktige kropp. De har bare én gjelleåpning på hver side av hodet. De har to lange finner, én på oversiden og én på undersiden av kroppen. De har også to små finner nær hodet. I Norge finnes en art, ål.
Fiskene er kjent for å vandre mellom ferskvann og saltvann. Mange av dem svømmer veldig langt i forbindelse med forplantningen. De gyter ute i havet, men voksne individer svømmer inn i elver og ferskvann. Hovedsakelig svømmer hunner lengst, mens hanner blir ute i havet eller ved elvemunninger. Yngelen (Leptocephalus-fiskene) har en nærmest øyeformet kropp. Mens de vokser blir de smalere og smalere, inntil de får den karakteristiske ålekroppen.
Arter
Ålefamilien består av en eneste slekt, Anguilla, med en rekke arter. Flere av artene er av interesse for kommersielt fiske.
Aczo (distrikt)
Aczo er et distrikt i provinsen Antonio Raymondi i regionen Ancash i Peru. Distriktet grenser til distriktet Chingas i vest og i nord, til provinsen Huari i øst og i sør og til distriktet San Juan de Rontoy i vest. Distriktets nasjonale statistikkode er 020302 og hovedstaden er Aczo. Distriktet ble opprettet den 2. februar 1956 med lov nr. 12 646.
Suzuki TS 100 ERX
Suzuki Ts 100 ERX, også kjent som ER 100, var en lett motorsykkel.
Motoren er på 98 cm³, 5 gir, våt clutch og toppfart på 80 km/t. Med 21" felg foran, bred 16" bak og høy markfrigang, har den kjøreegenskaper på veien og i terreng.
Modellen ble produsert i årene 1980-82, men solgt som ny i Norge fram til 1995. Importøren var framsynt og kjøpte inn mange sykler i 1982, da avgiftene på lett mc ble fordoblet i 1984. Sykkelen fantes også i 125, 185, 250 cm³ i utlandet. Fargene var rød, hvit, gul, blå og muligens også sort. Ved ønske om større topphastighet, gikk det an å kjøpe 125 cm³ sylinder og stempel, effekteksosanlegg fantes også. Dette fikk sykkelen opp i en fart av 110 km/t.
Forskningsjournalistikk
Forskningsjournalistikk er en gren innen journalistikken som omhandler dekning av forskningsnyheter og formidling av vitenskapelig kunnskap overfor allmennheten.
Forskningsjournalistikk skiller seg fra forskningsformidling ved at førstnevnte er journalisters dekning av forskningsstoff, mens forskningsformidling er forskeres egen virksomhet med å spre innsikter fra sitt fagfelt.
Forskningsjournalistikk i Norge
Kun et fåtall aviser har journalister som kun skriver om forskningsstoff. På NRK er TV-programmet Schrödingers katt og radioprogrammet/podcasten Ekko (tidligere Verdt å vite) faste forskningsprogram. NRK P2 har siste tiår sendt Museum - et program om norsk historie. Nettavisen Forskning.no, som eies av 85 forskningsinstitusjoner, egenproduserer og syndikerer forskningsjournalistikk fra de fleste fagfelt. Magasinet Apollon gis ut av Universitetet i Oslo. Forskerforbundet gir ut bladet Forskerforum.
I 2013 ble Norsk forening for forskningsjournalister (NFFJ) grunnlagt. Organisasjonen er åpen for redaktører, journalister, fotografer og andre som har journalistikk som hovedgeskjeft og som arbeider med forskningsjournalistikk under redaktørplakaten, samt uavhengige forskningsskribenter.
Flere universiteter og universitetsmuseer har egne blader som har en blanding av forskningsformidling fra egen kommunikasjonsavdeling og fra vitenskapelig ansatte. Disse er ikke uavhengige redaksjoner med redaktørplakat. Labyrint gis ut av Universitetet i Tromsø, forskningsmagasinet Gemini gis ut av NTNU og SINTEF i Trondheim, Forskningsrådet ga tidligere ut Bladet Forskning.
Allround-NM på skøyter junior 2016
Allround-NM på skøyter junior 2016 ble avholdt 6. og 7. februar 2016 på Tromsdalen kunstisbane i Tromsø. Teknisk arrangør var Tromsø Skøyteklubb.
Været var på første dag: opphold, vindstille, -9 grader celsius og på andre dagen: opphold, litt vind, -1 grad celsius.
Norgesmestere ble Inga Anne Vasaasen, Stange Spk for damene og Marius Bratli, Aktiv SK for herrene.
Mesterskapets stevnehotell var Scandic Ishavshotell som da også var arena for fredagens partrekninger for lørdagens distanser samt lørdagskveldens bankett.
Arne Andersen
Arne Johan Andersen (født 21. april 1900, død 26. oktober 1986) var en norsk fotballspiller. Han representerte Kvik Halden og ble norgesmester for klubben i 1918. Han var tapende finalist i 1922.
Allround-NM på skøyter junior 2016
Medaljevinnere sammenlagt
Flere banerekorder ble forbedret under stevnet og distansene det ble gjort på var: 1,500 meter kvinner ved Inga Anne Vasaasen, 1,500 meter menn ved Marius Bratli og Vetle Stangeland på både 3,000 meter menn og 5,000 meter menn i tillegg til at det ble nye banerekorder sammenlagt på henholdsvis minifirkamp damer ved Inga Anne Vasaasen og i liten firkamp for herrer for Marius Bratli.
Arne Andersen
Andersen debuterte på det norske landslaget med scoring mot Italia i OL i Antwerpen i 1920. Til sammen spilte han seks landskamper og scoret fire mål.
Andersen arbeidet i politiet. 15. september 1944 ble han arrestert av de tyske okkupasjonsstyrkene i Norge under andre verdenskrig, og han satt på Grini fra oktober 1944.
FSF India
Free Software Foundation India (FSF India) er en stiftelse opprettet etter inspirasjon fra FSF i USA, men er juridisk og økonomisk uavhengig. FSF India ble startet 2002.
Straffeloven (Danmark)
Straffeloven eller den borgerlige straffelov er en dansk lov som inneholder en alminnelig og en særlig del.
Den alminnelige del inneholder de alminnelige betingelser for straff (for eksempel regler om gjerningsmannens alder (§ 15), hans statsborgerskap og gjerningssted (§ 7), nødverge (§ 13), medvirkning til en forbrytelse (§ 23), forsøk på utførelse av en forbrytelse (§ 21) med videre). Den særlige del inneholder de tradisjonelle forbrytelsene, blant annet forbrytelser mot staten, den offentlige orden, liv og legeme, den personlige frihet, kjønnssedeligheten, vinningskriminalitet, narkotikakriminalitet med mer. Det er dog ikke alle straffbelagte lovovertredelser som finnes i straffeloven. Det følger direkte av straffelovens § 1: «Straf kan kun pålægges for et forhold, hvis strafbarhed er hjemlet ved lov, eller som ganske må ligestilles med et sådant.»