cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asamblea Nacional del Poder Popular de Cuba
Sosialistisk forsamling (1976 til i dag)
Kommunistpartiets 3. kongress vedtok å styrke landets folkevalgte organer i 1986 med å foreslå etableringer av institusjonen Folkets råd. Nasjonalforsamlingen vedtok kommunistpartiets forslag den 4. juli 1986. Landets provinsielle forsamlinger fikk dermed muligheter til å etablere folkeråd i kommuner med et betydelig befolkningsgrunnlag. Den ville være ansvarlig for å håndtere økonomiske og sosiale utfordringer i kommunen, og representere kommunen i produksjons- og tjenestespørsmål. Videre er rådet pålagt å rapportere sitt arbeid til kommuneforsamlingen og dens utøvende komité om sitt arbeid. Folkets råds sammensetning blir valgt av den respektive kommuneforsamlingens medlemmer. Den valgte sammensetningen ville deretter velge rådets president blant sine medlemmer. Videre har masseorganisasjoner i kommunen rett på en representant hver i Folkets råd.
Synagogen i Calmeyers gate
Synagogen i Calmeyers gate 15B var en synagoge i Oslo fra 1921 til 1942.
Asamblea Nacional del Poder Popular de Cuba
Sosialistisk forsamling (1976 til i dag)
Det første Folkets råd ble etablert i 1988 i kommunen San Antonio de las Vegas. I perioden 1988–90 ble det opprettet 225 nye institusjoner rundt om i landet. Dette ble fulgt opp av statsrådet i 1990 med etableringen av et Folkets råd i hovedstaden Havana. I desember 1991 vedtok nasjonalforsamlingen å etablere et folkets råd i alle landets kommuner. Forsamlingen uttalte at de nye institusjonene var med på å styrke de folkevalgtes makt i Cubas politiske institusjoner med å etablere en permanent folkevalgt institusjon på kommunenivå. I 1992 vedtok nasjonalforsamlingen å legitimere den nye institusjonen med å grunnlovsfeste den.
Synagogen i Calmeyers gate
Synagogen ble oppført av Den israelittiske menighet, som i 1918 hadde brutt ut av Det Mosaiske Trossamfunn. Samme år kjøpte menigheten en fire-etasjers bygård i Calmeyers gate, og 17. august 1920 startet byggingen av synagogen med Erik Fjeld som arkitekt. Den ble oppført med et hovedrom med plass til 200 menn, og et galleri med plass til 100 kvinner, og innviet i 1921. Interiøret var inspirert av den store synagogen i Frankfurt am Main, og inngangspartiet var dekorert av Lars Fjeld. Odd Hølås i Oslo Aftenavis beskrev synagogen som «overordentlig vakker».
Asamblea Nacional del Poder Popular de Cuba
Partiets rolle
Fidel Castro formidlet i 1973 at Cubas kommunistparti (CPK) «regulerer og veileder samfunnet og staten. Partiet administrerer ikke staten ... Det er et behov for staten som et instrument for de revolusjonære for å gjennomføre prosessen som fører til sosialisme og kommunisme.» CPK har ikke rett til å innblande seg inn i rutinearbeidet til nasjonalforsamlingen samt de kommunale og provinsielle forsamlingene. Grunnen er at partiet kun fungerer som Cubas høyeste politiske og ideologiske autoritet ifølge Raúl Castro, men at den maksimale statlige og administrative myndighet er oss forsamlingen. I det sosialistiske systemet er det partiets ansvar å bidra til å koordinere aktivitetene til folkemaktens organer og masseorganisasjoner, kontrollere og støtte opp om folkemaktens organer og å styrke folkemaktens organer.
Kommunistpartiet har ikke rett til å foreslå lovgivning, men er konferert med under høringsprosessen. Partiet har innflytelse på nasjonalforsamlingens agenda, statsrådet og de permanente kommisjonene og godkjenner kandidatene som stiller til nasjonalforsamlingens president, visepresident og sekretær, og statsrådet. Det er i nasjonalforsamlingen at overlappet mellom partiledelsen og statsledelsen har vært mest markant; for eksempel i 2003 var Fidel Castro partiets førstesekretær, statspresident og statsminister, mens Ricardo Alarcón var medlem av partiets politbyrå, medlem av statsrådet og nasjonalforsamlingens president. Partiet (og ungkommunistene) leder ikke arbeidet til Den nasjonale valgkomiteen og har ikke tillatelse til å blande seg i nominasjonsprosessen på lavere nivåer. Videre har ikke partiet tillatelse til å stille kandidater til valg. Til tross for dette var 96,1 % av nasjonalforsamlingens representanter medlem av kommunistpartiet i 2002.
Nasjonalforsamlingens president
Forsamlingen ledes av en president, en visepresident og en sekretær, som velges blant medlemmene. Disse tre er ex officio-medlemmer av statsrådet. Kun nasjonalforsamlingens representanter kan stille til valg til en av de tre embetene. Som statsråds medlem har man ikke lov til å være medlem av ministerrådet.
Nasjonalforsamlingens president er ansvarlig for å overholde og sikre respekt for Cubas grunnlov og lover. Videre er presidenten ansvarlig for å lede møtene til nasjonalforsamlingen og statsrådet, og for å sikre at de relevante lover som regulerer de to institusjonene blir opprettholdt. Som nasjonalforsamlingens president har man myndighet til å kunne innkalle statsrådet til ordinære og ekstraordinære møter. Nasjonalforsamlingens president har myndighet til å foreslå dagsorden for møtene til nasjonalforsamlingen og statsrådet. Presidenten er ansvarlig for å lede og organisere arbeidet til de permanente og de midlertidige kommisjonene i nasjonalforsamlingen. Fra dette utleder nasjonalforsamlingens presidents myndighet til å undertegne lover, dekreter som er bundet i lov og avtaler vedtatt av nasjonalforsamlingen og statsrådet etter behov, og å offentliggjøre dekreter og andre rettslig dokumenter i relevante organer. Visepresidentens rolle er å assistere nasjonalforsamlingens president i sitt arbeid. I tilfeller der presidenten har fravær, sykdom eller har avgått ved døden vil visepresidenten erstatte presidenten i sin rolle i samsvar med loven.
Statsrådet
Nasjonalforsamlingen møtes som regel én til to ganger i året, og er ikke et permanent organ. Det er nasjonalforsamlingens president eller statsrådet som innkaller til plenumsmøter. Ved plenumssamlingene vedtas lover. I tillegg behandles rapporter fra de permanente kommisjonene, og det blir utøvd kontroll med statsforvaltningen sentralt og regionalt. Statsviter Ted Henken påpeker at «siden [nasjonalforsamlingen] kun avholder møter et par ganger i året og sjeldent iverksetter original lovgivning, blir de fleste av det daglige lovgivningsarbeidet og viktige politiske beslutninger [...] henvist til statsrådet. Statsrådet er den cubanske stats reelle beslutningsorgan, og styrer stort sett gjennom dekreter som alltid blir senere ratifisert enstemmig og overfladisk av nasjonalforsamlingen.»
Skarbø skule
Skarbø skole var en fådelt barneskole i Skarbø i Ørskog. Skolen var de siste årene tredelt med to årstrinn sammen, utenom 5.-7. trinn i en gruppe. Skolen hadde de siste årene kun 35 elever og ble nedlagt i 2018. Elevene er siden flyttet til den nye skolen i området, Ørskog skule.
Asamblea Nacional del Poder Popular de Cuba
Statsrådet
Selv om statsrådet ikke har myndighet til å endre eller oppheve nasjonalforsamlingens vedtak, ser man at statsrådet i praksis gjør dette ofte. Statsrådets innflytelse over nasjonalforsamlingen vises også ved at nasjonalforsamlingen aldri har avvist forslag fra statsrådet. Ted Henken mener at dette maktforholdet skyldes at Cuba ikke har sterke juridiske institusjoner som kan beskytte nasjonalforsamlingen. Dette kan antas å være en villet situasjon, i og med at marxist-leninistisk ideologi er imot maktfordeling og maktgrener som kontrollerer hverandres arbeid. Et sosialistisk politisk system ønsker å samle maktgrenene for å iverksette et politikk på vegne av flertallet – noe som i ikke-kommunistiske tradisjoner oppfattes som støtte for flertallets tyranni over mindretallet.
Konsensuskultur
Debatter i nasjonalforsamlingen er preget av jakten på konsensus, og valg er nesten alltid enstemmig. En artikkel i avisen Arbeidere påpeker at konsensusen man ser i nasjonalforsamlingen ikke er «falsk enstemmighet», men heller «samlingen av mange ulike meninger for å komme fram til enhetlighandling.» Avisartikkelen argumenterer at konsensus blir nådd fordi representantene ikke er underlagt fremmede interesser og/eller at nasjonalforsamlingen er et resultat av at konkurrerende interessegrupper kjemper om innflytelse. Videre blir det argumentert av forsamlingens sammensetning er såpass heterogen at den fremmer et klima for mangfoldighet og grunnlag for meningsforskjeller. Representanter som er imot et forslag kan påklage til relevante organer i nasjonalforsamlingen før et plenum, og kan offentliggjøre sin opposisjon på et plenum. Ideen om konsensus på plenumsmøter samsvarer med den cubanske forståelsen forståelsen av sosialismen om å forsøke å etablere et harmonisk forhold mellom kollektive og individuelle interesser, og et samfunn der nasjonal harmoni råder over konkurranse. Likevel er det de som tolker den utbredde bruken av konsensus på plenum er et bevis på at institusjonen er en nikkedukke forsamling.
Anna Ivarson
Liv og virke
Sesongen 1898-1899 drev hun sammen med William Ivarson et teaterselskap i Norge, med flere forestillinger i Christiania Tivoli, og delvis på turné. I perioden 1899-1913 var hun ansatt ved Den nationale Scene. I årene 1913-1921 var hun skuespiller og sceneinstruktør ved Trondhjems Nationale Scene. Senere drev hun sporadisk teatervirksomhet i Trondheim, blant annet med iscenesettelse av Ibsens Gengangere i 1928. Tidlig i 1930-årene reiste hun som instruktør og skuespiller på turné med Johan Falkberget.
Der Leidensweg der Inge Krafft
Der Leidensweg der Inge Krafft er en tysk stumfilm fra 1921, regissert av Robert Dinesen.
Asamblea Nacional del Poder Popular de Cuba
Konsensuskultur
Ofte blir motsigelser og andre forbehold til lover og andre forslag behandlet av nasjonalforsamlingen kommunisert før plenumet. Dette skjedde når nasjonalforsamlingen var i ferd med å vedta ny valglov i 1992. Flere representanter var kritiske til at den foreslåtte valgloven ikke la opp til konkurrerende valg til de provinsielle forsamlingene til nasjonalforsamlingen samt kritisk til hvordan valgt av kommunale embetsmenn ble håndtert. Til tross for denne kritikken ble det ikke gjort noen endringer til lovforslaget, og avstemning om vedtak av ny valglov var enstemmig. En lignende hendelse fant sted den 4. august 1993 da nasjonalforsamlingen diskutere endringer i skatteloven. Flere representanter som var tilsluttet Arbeidernes sentrale fagforening offentliggjorde deres opposisjon til endringene, men loven ble likevel enstemmig vedtatt. Mer interessant i det siste tilfellet var at selv om endringene ble vedtatt så har de ikke blitt iverksatt.
Flere folkevalgte representanter har formidlet at de føler et press om å innrette seg ledelsen (spesielt før avstemninger). En representant formidlet i en samtale med samfunnsviter Peter Roman at han stemmer med forsamlingen for frykt om å ikke bli renominert og gjenvalgt. Dette har skjedd tidligere; en representant som ga uttrykk for uenighet med deler av valgloven i 1992 under forsamlingens debatt ble ikke renominert. Andre har uttrykt bekymring for å bli straffet–selv om ingenting tyder på at en representant har blitt straffet før. Samfunnsforsker Roman resonnerer at dette kan ha en sammenheng med at representanten ikke besitter en selvstendig maktbase fra partiet. Det finnes flere episoder der forsamlingsrepresentanter som har motsatt ledelsen ikke har blitt renominert til å stille til gjenvalg.
Permanente kommisjoner
Nasjonalforsamlingens permanente kommisjoner er saksforberedende fagorganer, og per dags dato er det 10 permanente kommisjoner. Kommisjonene avgir innstillinger om lovforslag, utarbeider rapporter og kommenterer utarbeidede rapporter og lovforslag for ordinære sammenkomster av nasjonalforsamlingen. De årlige agendaene til de permanente kommisjonene blir fastsatt av nasjonalforsamlingens presidentskap. For eksempel nasjonalforsamlingens permanente kommisjon for økonomiske saker kontrollerer og forbereder kommentarer på utkastet til statens årlige nasjonale økonomiske plan og statsbudsjett. Mens den permanente kommisjonen for konstitusjonelle og juridiske saker er ansvarlig for å kontrollere all foreslått lovgivning for å sikre at lovendringer ikke bryter med Cubas grunnlov og/eller eksisterende lover.
Ikke alle av nasjonalforsamlingens representerer er medlem av en permanent kommisjon. For eksempel under den 5. lovgivende forsamlingen som startet i 1998 var 290 av de valgte representantene (48,3 prosent av de totale representantene) medlemmer av en kommisjon. Representanter som ikke også var kommunale tillitsvalgte er som oftest ikke medlem av en permanent kommisjon siden de som oftest er framtredende embetsmenn i regjeringsapparatet. Nasjonale representanter som også er kommunale tillitsvalgte utgjør flertallet av kommisjonenes medlemssammensetning.
Grunnloven og lovverket
Nasjonalforsamlingen er ansvarlig for å utstede en generell og obligatorisk tolkning av grunnloven og lovverket i nødvendige tilfeller i samsvar med prosedyrer foreskrevet i relevante lover. Videre er nasjonalforsamlingen tildelt myndighet for å godkjenne, endre eller oppløse lover og forelegge dem til forhåndskonsultasjon hos folket når det anses som passende. Å vedta avtaler i samsvar med gjeldende lover og for å sikre og overvåke håndhevelsen av dem er også en oppgave. Nasjonalforsamlingen har rett til å ratifisere dekreter og avtaler vedtatt av statsrådet før de blir iverksatt, og fullstendig eller delvis tilbakekalle rettslige forordninger, presidentdekreter, ordinære dekret, avtaler og generelle bestemmelser som er i strid med grunnloven eller lovverket. Videre har nasjonalforsamlingen rett til å nullstille eller delvis tilbakekalle vedtak vedtatt av folkemaktens provinsielle og kommunale organer. Det er kun nasjonalforsamligen som kan iverksette endringer i landets grunnlov. Om endringer skal bli iverksatt må det være i samsvar med grunnlovens «Tittel XI».
Lovgivende funksjon
I Cubas grunnlov heter det at nasjonalforsamlingen er «det øverste organet for statens makt» Det er den eneste institusjonen i Cuba som er tildelt lovgivende og konstituerende makt. Det betyr at av folkemaktens organer er det kun nasjonalforsamlingen som har initiativrett. Forsamlingen har myndighet til å vedta lover. Forsamlingens representanter kan foreslå lovforslag har ikke representantene historisk tatt eget initiativ på dette feltet. Grunnen er at representanter verken har tid (siden de fleste ikke er fulltids politikere og holder en vanlig jobb på siden) eller har tilgang den nødvendige støtten for å gi dem tilstrekkelig uavhengighet. Dermed fungerer nasjonalforsamlingen mer som et rådgivende institusjon enn et initierende et der foreslått lover og/eller lovendringer blir forelagt for gjennomgang, endring og godkjenning av landets ledere. Initiativrett har hovedsakelig kommet fra departementer og ikke-statlige enheter som for eksempel Arbeidernes sentrale fagforening (som har initiativrett på arbeidsrett spørsmål) eller andre masseorganisasjonene. Departementenes tjenestemenn samarbeider med den tilsvarende forsamlingskommisjonen for å utarbeide endelig lovforslag, og kommisjonens rolle er å komme med innspill til endringer og finpuss. Deretter er det tjenestemennenes oppgave å møte folkevalgte provinsielle representanter for å forklare lovforslaget og svare på relevante spørsmål.
Prosessen beskrevet over gir har betydelig påvirkning på det endelig resultatet. For eksempel forslaget til ny straffelov i 1988 gikk gjennom flere endringer etter initiativ fra grunnlovkommisjonen. Loven om skogbruk gikk også gjennom flere endringer etter konsultasjon med landets innbyggere. Forsamlingensrepresentanter iverksatte en nasjonal diskusjon om ny skogbruk lov, og satte i gang samtaleforumer i fjellområder og i Pinar del Rio-provinsen for å få flere innspill. Sluttresultatet var at Landsbruksdepartementet måtte foreslå gjentakende ganger før den ble endelig godkjent av nasjonalforsamlingen.
Kontrollarbeid
Nasjonalforsamlingens er ansvarlig for å godkjenne den nasjonale økonomiske planen og statsbudsjettet og kontrollere arbeidet til statsrådet og ministerråd mellom sammenkomster av nasjonalforsamlingen, å kontrollere, inspisere og overvåke arbeidet til regjeringsdepartementene og andre statlige organer, inkludert Folkets høyesterett og statsadvokatens kontor, og for å føre tilsyn med folkemaktens lokale organer (først og fremst de provinsielle forsamlingene). Mangelen på debatt om den økonomiske planen og statsbudsjettet kan tilskrives materialets kompleksitet og det faktum at forsamlingens representanter bare får sammendrag (vanligvis på stemmedagen). Noe som betyr at representanter får liten tid til å bli kjent med materialet. Det samme problemet gjelder debatten rundt rapportene til ministerrådet og statsrådet. Representantene mangler informasjon å dette vises med at for eksempel tekstene til rapporter og lovforslag som er oppført for diskusjon ikke gjort tilgjengelig for dem før møte.
Valgordning
Cubas nasjonalforsamling er valgt for en femårs periode. Forsamlingens valgperiode kan forlenges om minst to-tredjedeler av forsamlingens representanter stemmer for en forlengelse. Man kan kun søke om forlenge i eksepsjonelle omstendigheter som hindrer den normale valgprosessen. Representanter er valgt i direkte valg organisert slik at det er like mange kandidater som plasser i nasjonalforsamlingen. Minst 50 prosent av nasjonalforsamlingens representanter er samtidig representanter i sin respektive kommuneforsamling. I henhold til loven skal det være en representant for hver 20,000 velgere eller en fraksjon på 10,000 om det gjelder en kommunal valgkrets. Hver valgskrets må ha minst to plasser i nasjonalforsamlingen og ingen valgkrets er representert med mer enn fem plasser i nasjonalforsamlingen.
De cubanske valgloven har historisk gitt myndighetene mye innflytelse over valgprosessen. Stemmeberettigede borgere kan fritt nominere hvem de ønsker på valgmøter. På disse valgmøtene blir ikke politikk diskutert eller kandidatenes politiske ståsted. Velgerne har heller ikke mulighet til å stille kandidatene spørsmål om deres personlig standpunkt–kun spørsmål om kandidatenes kvalifikasjoner er tillatt. Statsviter Ted Henken påstår at de folkevalgte representantene «har ingen mulighet til å påvirke planer eller politikk vedtatt på høyere statlig nivå eller å foreslå alternativer til dem. I denne forstand reduseres representantene til å bli formidlere mellom det lokale området de representerer og den kommunale forsamlingen som instruerer representantene i hvordan de skal kommunisere med velgerne som valgte dem.»
De folkevalgte representantene i nasjonalforsamlingen mottar ingen lønn. Medlemmene av statens høyeste organer samt lederne for nasjonalforsamlingens komiteer mottar lønn for sitt arbeid. En person som stiller til valg trenger ikke å være bosatt i den kommunen valgkomiteen har bestemt at personen skal representere i nasjonalforsamlingen. Dette fenomenet har ført til at cubanere flest kjenner til sin representant i kommunestyret, men kjenner ikke til sine representanter i sin provinsielle forsamling, eller i nasjonalforsamlingen.
Valg- og kandidatkomité
Ted Henken hevder at systemet med valg- og kandidatkomiteer har ført til at myndighetene styrer valgprosessen. Disse komiteene er som oftest ledet av partimedlemmer. Inntil 1992 måtte alle kandidatene nominert av valg- og kandidatkomiteene i landet bli godkjent av kommunistpartiets sentralkomité. Dette ble endret i 1992 da kommunistpartiet og ungkommunistenes rolle i valgprosessen ble redusert, og valg- og kandidatkomiteenes konsultasjonsprosess ble utvidet til å inkludere Arbeidernes sentrale fagforening, Komiteen for forsvar av revolusjonen, Føderasjonen for cubanske kvinner, Landsforeningen for småbrukere, Universitetsstudentforbundet og Landsforeningen for ungdomsskoleelever blant andre.
Loven sier at minst 50 prosent av nasjonalforsamlingens representanter skal samtidig være folkevalgt representant på kommunenivå. Det er den nasjonale valgkomiteen som bestemmer hvem av de ca. 15,000 folkevalgte kommunerepresentantene som får stille til valg til nasjonalforsamlingen. Dette gjør at myndighetene lett kan misbruke myndigheten sin med å diskvalifisere kandidater som ikke er politisk pålitelige fra styresmaktenes ståsted. Denne valgordningen har også sikret at over 90 prosent av representantene i alle de valgte sammensetningene av nasjonalforsamlingen har vært kommunistpartimedlemmer.
Eline Berger
Eline Berger (født 28. mars 1997) er en nederlandsk roer.
Der Leidensweg der Inge Krafft
Handling
Ingeborg Krafft, som en dag blir kastet ut av hjemmet av ektemannen sin, ønsker å bli medlem av et kloster. Men hun møter sin tidligere barndomskjæreste, oppdageren Henryk Overland. Han lover å gifte seg med henne, så snart han kommer tilbake fra en ekspedisjon til New Zealand. I mellomtiden venter Ingeborg på ham sammen med Dagmar Overland, søsteren til Henryk. En dag får kvinnene beskjed om at Hendrik og alle medlemmene på ekspedisjonen hans skal ha blitt myrdet av villmenn. Samme dag dør Dagmars barn.
Dagmar skal visstnok være sinnssyk, og blir innlagt ved en institusjon. Harry, Dagmars ektemann, skiller seg fra henne på grunn av dette. Deretter blir Ingeborg og Harry forelsket. Men dagen etter bryllupet til de to dukker Hendryck plutselig opp igjen, som alle tidligere trodde var død. Dagmar blir frisk igjen, så snart hun ser Hendryck. Den desperate Ingeborg ønsker å stikke av, men Harry forhindrer dette. Hun velger deretter å begå selvmord, ved å hoppe ut av et vindu.
Skarbø skule
Skolen hadde også spesialundervisning for funksjonshemmende og norskopplæring for innvandrere med ujevne elevtall.
Synagogen i Calmeyers gate
På 1920-tallet var aktivitetsnivået i synagogen høyt, med åpen synagoge hver dag. Menigheten hadde egen rabbiner, kantor, lærer, skolelokale og guttekor. Menigheten hadde sin første kantor i årene 1921-1924. Inntil forbudet mot jødiske slaktemetoder ble innført i 1930, hadde menigheten også egen schächter (slakter).
På 1930-tallet ble aktivitetsnivået redusert, og i 1939 gikk menigheten inn i Det Mosaiske Trossamfunn igjen. Gjelden i forbindelse med oppføringen av synagogebyggingen kan ha vært en av årsakene, samtidig som man kan ha sett fordeler av å stå samlet i forhold til den økende antisemittismen i Europa. De neste årene ble synagogen i Calmeyers gate brukt som hovedsynagoge for begge menighetene om vinteren, fordi den var enklest å varme opp.
I 1942 ble synagogen stengt av de tyske okkupasjonsmyndighetene. Etter krigen var det verken nok mennesker eller økonomi til å drifte to synagoger, og synagogen i Calmeyers gate ble i stedet leid ut til ulike formål.
Inngangen til synagogen eksisterer fortsatt i bakgården til Calmeyers gate 15, og i synagogens tidligere lokaler har Jødisk Museum holdt til siden 2008.
Skarbø skule
Den tidligere fylkesmann og politiker Lodve Solholm var lærer ved skolen i 1973.
Skarbø gamle skole
Skapbø skoles gamle skolestue står hvor den ble bygget og brukt som klasserom og kontorlokale.
Chloris aurelioi
Chloris aurelioi er en utdødd finkefugl fra Tenerife i Kanariøyene.
Den var omtrent like stor som slektningen grønnfink (C. chloris), men skilte seg ut i mange morfologiske trekk. Vingene var små, og den var antagelig en dårlig flyger. Arten levde sannsynligvis på bakken i laurbærskogene. Fossiler av spurvehauk er funnet på samme sted, og Chloris aurelioi skjulte seg sikkert i den tette undervegetasjonen. Det eneste daterte eksemplaret er fra overgangen mellom pleistocen og holocen, 11 460±60 år BP.
Eline Berger
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun var styrmann for den nederlandske herrebåten i åtter.
Cylindrophelipara
Cylindrophelipara er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, avlang, lyst brunlig trebukk, noe mer kraftig bygd enn de fleste andre Agapanthiini. Antennene er en del lengre enn kroppen. Propnotum er trapesformet med en liten knøl midt på hver sidekant. Dekkvingene er avsmalnende bakover, med markerte "skuldre".
Utbredelse
Arten lever på Sumatra og Java.
Stalker (film)
Stalker (russisk originaltittel Сталкер) er en sovjetrussisk spillefilm fra 1979 regissert av Andrej Tarkovskij. Stalker er en science fiction-film med et religiøs-filosofisk tema som blir fortalt i et langsomt tempo. Filmen handler om tre menn som vandrer gjennom «Sonen», et forbudt, overgrodd og øde, post-apokalyptisk ruinområde, på leting etter et rom som sies å kunne oppfylle ens innerste ønsker. Alexander Kaidanovskij spiller hovedrollen som Stalker, en veiviser som fører Forfatteren, spilt av Anatoli Solonitsyn, og Professoren, spilt av Nikolai Grinko, gjennom området. Stalkers kone blir spilt av Alisa Freindlich.
Stalker er en allegorisk framstilling av konflikten mellom vitenskap og åndelighet, fornuft og følelser. Historien blir fortalt i dvelende, drømmeaktige scener og tablåer og bygger fritt på fortellinga i forfatterbrødrene Arkadij og Boris Strugatskijs sciencefiction-roman Piknik ved veikanten (originaltittel Пикник на обочине) som ble utgitt i 1972.
I Piknik ved veikanten er sonen full av merkelige gjenstander og fenomener som utfordrer den kjente vitenskapen. En rest av dette opptrer i filmen ved at Stalker stadig må kaste metallmutre fram på stien før de våger å gå videre. Personene i Piknik ved veikanten gjør noe liknende når de frykter at de nærmer seg unormale gravitasjonsfelt som kan knuse dem. Et tidlig utkast av filmmanuset ble også utgitt som egen roman under tittelen Stalker, en historie som flere steder skiller seg fra den ferdige filmen.
Navnet Stalker er i romanen og filmen lånt fra det engelske ordet stalker i den opprinnelige betydninga «jaktlos» eller «snikjeger», ikke i den moderne betydninga «tvangsmessig forfølger».
Sivert Adeler
Sivert Cortsen Adeler (også Sijvert Coertz) (født 1647 i Hoorn i Nederlandene, død 24. januar 1683 ved Kappstaden) var en dansk-norsk sjøoffiser, kommandant på Dansborg.
Han var eldste sønn av Cort Adeler og hustru Engelke Sophronia, også kjent som Engeltje Sijverts. Han kom til sjøs med faren til Danmark hvor han i 1663 ble utnevnt til kaptein og i 1668 ble anvendt som befalingsmann på skipet Færø som var blitt utsendt for å gjenopplive handelsforbindelsene med Ostindia. Skipet ankom Trankebar i mai 1669 og i samme år og det etterfølgende var han i Bantam på Java. Her inngikk han et forbund med kongen av Bantam, som tillot danskene å opprette en handelslosje. Med seg på hjemreisen fikk Adeler en kostbar diamant til Christian V samt et brev fra Bantamkongen med ønske om å få tilsendt våpen.
Schoutbynacht
I september 1670 vendte Adeler tilbake til København, og ble den etterfølgende måned utnevnt til schoutbynacht. I de følgende år ble han sendt til Nederlandene for å utdanne seg i sjøtjenesten. 1672 ble han utnevnt til kommandant i Dansborg, fikk tittel av indisk råd og reiste samme år igjen til Ostindia. I 1683 var han på vej hjem til Danmark med skipet Den flyvende Ulv hvor han den 24. januar døde ved Kappstaden. Han ble senere begravet i den reformerte kirke i samme by.
Girón
Girón var en bussprodusent i Havanna som spesialiserte seg på reparasjon, ombygging og tilpasning av utenlandskbygde busser for det innenlandske bussmarkedet på Cuba. Girón bygde også egne bussmodeller.
Historie
Før den cubanske revolusjonen i 1959 var hele kjøretøyparken på den kubanske øya importert, som resultat av den sterke økonomiske innflytelsen fra USA. Den innenlandske bilindustrien var praktisk talt ikke-eksisterende. Etter Fidel Castro overtok ble den nasjonale bussflåten utvidet med nye importerte busser, deriblant 931 Leyland-busser fra Storbritannia, 101 Pegaso-busser fra Spania og 867 busser fra forskjellige østeuropeiske land. (Ikarus 55, Ikarus 66 og 200 eksemplarer av bussmodell Ikarus 630). Girón-selskapet ble grunnlagt i 1959 i den kubanske hovedstaden. Fra 1970 startet selskapet en fornyelse av den nasjonale bussflåten ved å reparere og ombygge eldre busskjøretøyer, og startet produksjonen av nye busser basert på gjenbruk av utrangerte busser. Den ungarske bussprodusenten Ikarus startet eksport av et stort antall busser som umonterte chassiser til Cuba, hvor de ble ferdigstilt i Girón-fabrikken under det kubanske selskapets egen logo.
Girón har også bygget egne kjøretøy, hovedsakelig basert på de leverte bussdelene fra Ikarus.
Liste over Girón-busskjøretøy:
De ovennevnte modellene er de meste populære. Det finnes andre modeller i tillegg til disse basert på Ikarus 200-serien. Det er usikre opplysninger om produksjonstallene, det er oppgitt at produksjonen var på 4057 busskjøretøy fra 1970 til 1975, 9000 kjøretøy fra 1975 til 1980 og 12.000 kjøretøy fra 1980 til 1985. Andre kilder nevner totalt 15 000 kjøretøy. Det er vanskelig å ha presise data over den reelle produksjonen ettersom mange importerte busser var levert som CKD (Completely Knocked Down) som betyr at arbeidet fullføres i importlandet. Delene brukes for den innenlandske bussproduksjonen, som også tok for seg eksisterende busser til ombygging. Men produksjonstallene overgår så langt det oppgitte tallet over importerte Ikarus-kjøretøyer i eksportlisteopplysningene fra Ikarus.
Girónbusser har også blitt ombygd i ettertiden til busstilhengere, semitrailerbusser, jernbanevogner og endog dobbeltdekkerbusser. Det ble også reist busskarosseri på lastebilkjøretøy som IFA W50L, hvor førerhuset forble intakt. Flere busser ble også ombygd for å fungere som slepevogner for berging av tungkjøretøy. Toakslede skinnebusser ble bygget i Cuba med utgangspunktet i Ikarus 200-bussen for passasjertogvirksomheten på den kubanske øya. Men et interessant konsept som ble utviklet av Girón-selskapet har blitt populært i senere tid, ettersom mangel på motortransport betød stor sykkelbruk i pendeltrafikk og mange eldre busser ble renovert for å kunne romme et stort antall sykler som kan føres raskt ut og inn. Disse bussene fikk betegnelsen Ciclobus i Havanna, og var en fast del av transporttilbudet gjennom Havanna-tunnelen.
Etter jernteppets fall var det ikke lenge mulig å fortsette importen fra Ungarn, og bussproduksjonen kollapset etter 1990. Fabrikken ble omstilt for sykkelproduksjon, men bussverkstedene ble opprettholdt på grunn av etterspørsel på reparasjon og utbedring av eksisterende og nye importerte busser.
Giron XVII med to etasjer
To kjente busser av bussmodellen Giron XVII ble sett i Cuba i sommeren 1994, som fikk karosseriet endret ved å løfte taket for å skape en ekstra etasje som dels senkes ned i passasjerkabinen. De to bussene ble bygget i den verste krisetiden da Cuba opplevde Período especial - «spesialperioden» som så tapet av 80 % av både importen og eksporten i årene etter 1989.
Aberdeen (andre betydninger)
Aberdeen kan være:
Tingvoll barne- og ungdomsskole
Tingvoll barne- og ungdomsskule er en barne- og ungdomsskole i Tingvoll i Møre og Romsdal. Skolen er den største skolen i kommunen med 205 elever. Skolen tar også imot elever fra Meisingset skole. Tingvoll BU er mottaksskole for asylsøkerbarna i kommunen.
Halvor Steinulvsson Borgja
Halvor Steinulvsson Borgja (født 1625 i Bø, død 1692 i Bø) var en norsk storbonde og lensmann fra Bø i Telemark, som var en av de rikeste bøndene i Telemark i andre halvdel av 1600-tallet.
Halvor Steinulvsson Borgja hadde en rekke etterkommere, som var storbønder i Bø til vår tid. Storgården Borgja ble eid av etterkommerne til 1927. Minnene om Halvor Steinulvsson Borgja har vært levende i den muntlige tradisjonen i Bø til moderne tid, og det ble fortalt at han gikk med rød langelue, som han hang i vinduet når han ikke var ute og inspirerte arbeidsfolkene, slik at de skulle tro at han stod og så på dem. Halvor Steinulvsson Borgja er omtalt i romanen Det uoppløselige episke element i Telemark i perioden 1591–1896 av Dag Solstad, som en av forfatterens forfedre. Blant Halvor Steinulvsson Borgjas etterkommere er også dronning Sonja og kronprins Haakon.
Allan Octavian Hume
Allan Octavian Hume (født 6. juni 1829 i St Mary Cray i Kent i London, død 31. juli 1912 i London) var en embetsmann, politisk reformator, amatørornitolog, hortikulturist, lege, og en av grunnleggerne av den Indiske nasjonalkongressen, et politisk parti som seinere skulle lede den Indiske selvstyrekamp. Han var en bemerkelsesverdig ornitolog, Hume er blitt kalt «faren til Indisk ornitologi» og, av dem som fant ham dogmatisk, «paven av Indisk ornitologi». Han var sønn av parlamentsmedlemmet Joseph Hume.
Hume reiste til India i 1849 og ble ansatt som britisk embetsmann i Etawah i det nåværende Uttar Pradesh. Han gifte seg med Mary Ann Grindall 1853, og ble tildelt Order of the Bath i 1860 for sin innsats under Sepoy-opprøret. Hume ble utnevnt i 1867 til sjef for tollvesenet i Nordvestprovinsene og 1870 til jordbruksminister i Indias regjering. Etter at i 1879 å ha vendt tilbake til provinsregjeringen i Allahabad ble Nasjonalkongressen grunnlagt under Humes ledelse i 1885.
Stordal skole
Stordal skole (Stordal skule) er en barne- og ungdomsskole i Stordal i Fjord kommune. Skolen henter sine 118 elever fra bygdene Stordal og Dyrkorn og har 27 ansatte. I 2012 ble skolen utbygd og rehabilitert. Skolen ligger på Kirkebø, like ved Stordalshallen og Kirkebø stadion.
Drag (Sverige)
Drag er et tettsted i Kalmar kommune i Kalmar län i Småland i Sverige. Det består av de to sammenvokste stedene Söregärde og Drag. I 2010 hadde tettstedet 274 innbyggere. Før 2010 hadde stedet mindre enn 200 innbyggere og ble regnet som småsted (småort) under navnet Drag och Söregärde.
Abarth 2000 Sport
Bilen er kanskje best kjent i Norge gjennom spillefilmen Flåklypa Grand Prix hvor Heinrich von Schnellfahrer («fartsfenomenet med monokkel og glassøye») sin racerbil er basert på Abarth 2000, oppgradert med blant annet bakvinge og større motor.
Afrikamesterskapet i friidrett 2014 – Kulestøt menn
Kulestøt for menn ved Afrikamesterskapet i friidrett 2014 ble arrangert 10. august 2014 på Stade de Marrakech.
Ann-Kristin Straume
Ann-Kristin Straume (født Ann-Kristin Granrud i 1955) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte IL Yrjar.
Hun vant NM-gull i diskos i 1973, 1974, 1977 og 1978.
Wu Xinxiong
Wu Xinxiong (kinesisk: 吴新雄; pinyin: Wú Xīnxióng; født i 1949 i Jiangyin i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker. I januar 2007 ble han utnevnt til guvernør for provinsen Jiangxi.
Den epiolmekiske kulturen
Den epiolmekiske kulturen var et kulturområde i de sentrale delene av den nåværende mexicanske delstaten Veracruz i den sene førklassiske perioden i Mesoamerika, fra omkring 300 f.Kr. til omkring 250 e.Kr. Kulturen etterfulgte den olmekiske og kjennetegnes av sofistikerte elementer som den mesoamerikanske kalender og et skriftsystem som ikke er kjent fra olmekerne.
Anne Karine Storsveen
Anne Karine Storsveen (født 11. mars 1958) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte BUL.
Den epiolmekiske kulturen
De største epiolmekiske sentere var Tres Zapotes og deretter Cerro de las Mesas, selv om ingen av dem i størrelse og viktighet kunne måle seg med hverken de store olmekiske byene før dem og El Tajín. Andre viktige epiolmekiske byer var El Mesón, Lerdo de Tejada, La Mojarra, Bezuapan og Chuniapan de Abajo.
Anne Karine Storsveen
Hun vant 12 NM-gull og 11 NM-sølv på 100 meter hekk, 400 meter, sjukamp og stafett i perioden 1975 til 1981.
Théodore Monbeig
Jean Théodore Monbeig-Andrieu (født 22. oktober 1875 i Salies-de-Béarn i Frankrike, død 12. juni 1914 i tibetanske Litang i det som senere ble del av provinsen Sichuan i Kina) var en fransk katolsk misjonær og botaniker som innsamlet planter for Paris Muséum national d'histoire naturelle i Paris fra det området han var misjonær, det nordlige Yunnan i Kina. Han samlet også sommerfugler for Charles Oberthur.
Théodore Monbeig ble presteviet for Det parisiske ytremisjonsselskap og sendt til den tibetanske del av Yunnan i 1899. Han assisterte fader Jules Dubernard som ble myrdet i 1905 i Tse-kou med andre kolleger. Fader Jean-André Soulié ble også drept under et lamaopprør den gang.
Fader Monbeig flyttet deretter til det sikrere Cizhong med sine sognebarn. Han studerte de tibetanske dialekter (som lo lo), og bygde en kirke i landsbyen Cizhong (dedisert til Jesu Hellige Hjerte) og grunnla et konvent for unge tibetanske kvinner og utdannet dem til landsbylærerinner. Han viet sin fritid til innhøsting av planter i fjellene. Han reiste også med engelske botanikere, of noen av deres funn ble sendt til Kew i London.
Han ble myrdet ved fjellet Ngaraba nær Litang på vei til en misjonsstasjon der, av tibetanske ryttere under ledelse av Lozong Daoua.
Mer enn 20 specier ble oppkalt etter ham, som gor eksempel Deutzia monbeigii W.W.Sm. og Cornus monbeigii Hemsl.
Tommy Tuberville
Thomas Hawley Tuberville (født 18. september 1954 i Camden i Arkansas) er en amerikansk politiker og tidligere trener for amerikansk fotball på collegenivå som ble valgt inn i USAs senat for Alabama i 2021. Før han tok opp politikk var han hovedtrener for amerikansk fotballaget på Auburn University fra 1999 til 2008. Han var også hovedtrener for University of Mississippi fra 1995 til 1998, Texas Tech University fra 2010 til 2012 og University of Cincinnati fra 2013 til 2016.
Tuberville ble utpekt til Walter Camp Coach of the Year og Bear Bryant Coach of the Year i 2004 etter å ha ledet Auburns lag gjennom en sesong uten nederlag og til tittelen i Southeastern Conference og seier i Sugar Bowl. Han er den eneste treneren i Auburns historie til å ha vunnet over delstatsrivalene Alabama Crimson Tide seks ganger på rad. I 2015 var han president for American Football Coaches Association. I 2017 jobbet han som ekspertkommentator for ESPNs dekning av college football.
Tuberville stilte til valg under Senatorvalget i Alabama i 2020. Han vant nominasjonen for Republikanerne over tidligere senator og Attorney General Jeff Sessions og slo demokraten Doug Jones i valget med over 20 prosentpoeng. Tuberville allierte seg med President Donald Trump både under valget og i etterkant; ikke lenge etter at han ble innsatt slo han seg sammen med en gruppe republikanske senatorer som forsøkte å velte valgresultatet i 2020 hvor Joe Biden vant over Trump.
Tidlig liv og utdanning
Tuberville var født og oppvokst i Camden i Arkansas, og var ett av tre barn født til Olive Nell (f. Chambliss) og Charles R. Tuberville Jr. Han ble uteksaminsert fra Harmony Grove High School i Camden i 1972. Han gikk på Southern Arkansas University hvor han spilte amerikansk fotball som safety og var på golflaget i to år. Han fikk en B.S. i kroppsøving i 1976. I 2008 ble han innlemmet i Southern Arkansas University Sports Hall of Fame og Arkansas Sports Hall of Fame.
TS Capital
Etter å ha sagt opp som hovedtrener for Auburn i desember 2008 inngikk Tuberville et 50-50 samarbeid med John David Stroud, tidligere megler for Lehman Brothers, og stiftet TS Capital Management og TS Capital Partners, hvor han hadde et kontor og hjalp med å finne investorer. I februar 2012 ble Tuberville og Stroud saksøkt av syv investorer, som anklaget dem for å ha svindlet dem for over $1,7 millioner som de hadde investert mellom 2008 og 2011. Tubervilles advokat benektet anklagene.
I mai 2012 ble Stroud siktet for å ha misbrukt $5,2 millioner fra forskjellige investeringsselskaper i Auburn, inkludert samarbeidet med Tuberville; Tuberville ble ikke siktet. I rettsdokumenter hadde Tuberville sagt at han også var et offer og hadde tapt $450 000; søksmålet mot ham endte i forlik i oktober 2013. I november 2013 erklærte Stroud seg skyldig og fikk en dom på ti år.
Tommy Tuberville Foundation
Tuberville stiftet veldedigheten Tommy Tuberville Foundation for å hjelpe amerikanske veteraner i 2014. I 2020 rapporterte Associated Press at skattearkivene viste at organisasjonen kun brukte rundt en tredjedel av pengene de samlet inn på veldedighet. Personer involvert i organisasjonen sa at skattedokumentene ikke reflekterte frivillig arbeid og materiale som var donert i samarbeid med oppussing av veteraners hus.
2020
I august 2018 flyttet Tuberville fra Florida til Alabama med planer om å stille til senatorvalget i 2020. I april 2019 annonserte han at han skulle registrere seg for primærvalget for senatorsetet som var fylt av Demokraten Doug Jones. Tubervilles valgkampanje ble beskrevet som «low-profile», med få planlagte pressekonferanser eller kampanjesamlinger. Han var en nær alliert av president Donald Trump. Tidligere pressesekretær for Det hvite hus Sean Spicer var ansatt av Tubervilles kampanje.
Tuberville er en abortmotstander og vil oppheve Affordable Care Act (Obamacare). Han støttet Trumps planer om å bygge en mur på grensen mot Mexico. Tuberville vil kutte USAs statsgjeld ved å innføre kutt på velferdsprogrammer, men er mot å kutte Social Security, Medicare eller Medicaid. Han er også en klimafornekter og har sagt at det globale klimaet «won't change enough in the next 400 years to affect anybody.»
Den 10. mars, før runoffavstemningen, uttrykte president Trump støtte for Tuberville. Trump hadde blitt sur på grunn av Sessions avgjørelse om å erklære seg inhabil for etterforskingen av den russiske innblandingen i det amerikanske presidentvalget da han var Attorney General. I mai 2020 kalte Trump Sessions for «slime» for hans avgjørelse. I reklamekampanjer før valget angrep Tuberville Sessions for å ikke være «man enough to stand with President Trump when things got tough.» I runoffavstemningen den 14. juli vant Tuberville med 60,7 % av stemmene.
Med Republikanernes fulle støtte var Tuberville en klar favoritt i forkant av valget. Han fikk støtte fra National Right to Life Committee, den største abortmotstandergruppen i USA. Den 3. november vant Tuberville over Jones med 60,1 % av stemmene.
I et intervju med Alabama Daily News etter valget sa Tuberville at det europeiske krigsteateret handlet om «to free Europe of socialism» og at de tre grenene i USAs føderale stat var «the House, the Senate, and the executive.» Han sa også at han se frem til å drive med pengeinnsamling som senator, som ville vært et brudd på føderal lov. Tubervilles ble kritisert for sine kommentarer.
Protest av presidentvalget i 2020
Etter å ha blitt innsatt i januar 2021 slo Tuberville seg sammen med en gruppe republikanske senatorer som annonserte at de kom til å formelt protestere mot tellingen av valgmannsstemmene vunnet av Joe Biden i presidentvalget. Protesten var en del av sittende president Donald Trump og hans allierte for å velte valgresultatet, og hans nederlag.
Tuberville stemte for protester mot valgmannsstemmer fra Arizona og Pennsylvania, to delstater Biden hadde vunnet. Han var en av seks republikanere som støttet den første klagen og en av syv som støttet den andre; resten av senatet slo ned klagen. Det ble ikke tatt opp videre protester mot valgmannsstemmene, og på morgenen 7. januar var tellingen av valgmannsstemmene ferdig, og Bidens seier over Trump var verifisert.
Stormingen av den amerikanske kongressen 2021
Den 28. mai 2021 stemte Tuberville mot opprettelsen av en uavhengig kommisjon som skulle etterforske stormingen av den amerikanske kongressen 6. februar 2021.
Komiteer
Tuberville annonserte komiteene han skulle tjene på for den 117. kongress 5. februar 2021.
Privatliv
Tuberville giftet seg med Vicki Lynn Harris, også fra Camden i Arkansas og uteksaminert fra Harmony Grove High School, den 19. desember 1976. Paret ble senere skilt. I 1991 giftet Tuberville seg med Suzanne (f. Fette) fra Guilford i Indiana; de har to sønner.
Tuberville investerte $1,9 millioner i GLC Enterprises, som The Securities and Exchange Commission beskrev som en Ponzi-svindel til $80 millioner. Han tapte rundt $150 000 da selskapet ble stengt ned og begjært konkurs i 2011.
Periestola
Periestola er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, brunlig trebukk. Antennene er litt lengre enn kroppen. Pronotum er omtrent trapesformet med en liten knøl litt bak midten av hver sidekant. Dekkvingene har lett rundete sider og kraftige punktgroper som danner mer eller mindre tydelige rader.
Levevis
Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Costa Rica.
Vermillion
Vermillion kan være:
Gassbuss
Gassbuss er et busskjøretøy med gass som drivstoff istedenfor væskebasert brensel som diesel og bensin. I nyere tid vil det si bruk av naturgass eller biogass. Ettersom gassdrift har lavere virkningsgrad enn bensin eller diesel, har den bare blitt benyttet unntaksvis og i nødstid, når vanlig brensel har vært vanskelig å få tak i. Under de to verdenskrigene ble gassdrift tatt i bruk av busselskaper som kunne ha lokal fremstilling av gass, oftest ved å reise et stillas på taket for å romme en ballong som innholdt gassen. I nyere tid er mer effektive gassalternativer som propan tatt i bruk, og bedre motorteknologi har muliggjort større virkningsgrad.
Gassbuss
Etter hvert som kravet til klima- og miljøvennlige busser vokste på slutten av det tjuende århundret, valgte ulike bussprodusenter og busselskaper å satse på gassdrift, og etter hvert er fossilbasert gass som naturgass enten blitt erstattet eller supplementert med biobasert gass produsert for eksempel fra lokalt avfall. Men ettersom gass har lavere virkningsgrad enn diesel/bensin vil drivstofforbruket være høyere - med redusert nyttelast og rekkevidde som konsekvens. Dessuten betyr valg av gass som brensel høyere innkjøpspris og hyppigere service for en gassbuss fremfor en dieselbuss. Men miljømessig sett kan man kutte ned utslippet av CO₂ med naturgass og deretter biogass ned til 50 % i forhold til diesel.
Catacantha
Catacantha er en slekt av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Gassbuss
Gassbuss
De miljømessige gevinstene er allikevel noe omdiskutert, ettersom gassbrensel egentlig bare innbar en reduksjon i utslippsmengden fra kjøretøyet, først og fremst ettersom forbrenningsprosessen som skjer i en ottomotor slipper ut metan, som er flere ganger sterkere som klimagass enn CO₂. Men gassbussene har blitt mer attraktive etter hvert som det er blitt mulig å utvinne og distribuere lokalprodusert biogass, som gir flere miljøgevinster i forhold til selve naturgassen.
Catacantha
Utseende
Nokså små (vingespenn ca. 50 millimeter) og spinkle, bredvingede, brunlige påfuglspinnere. Grunnfargen er brun eller gråaktig, av og til med et rosa skjær. Forvingen har en mørk skråstripe.
Gassbuss
Gassbuss
De første originalbygde gassbussene i Oslo ble satt inn i 1991, da fire propanbusser som de første «miljøvennlige busser» kom i tjeneste. I 2018 var 820 gassbusser på naturgass og biogass i drift, som er 5,2% av den nasjonale bussflåten på 15 500 busser i Norge. En av de største ordrene på gassbusser kom i 2020 da Tide bestilte og fikk levert 125 MAN Lion City busser for Bergen.