cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hister
Liste over arter som ikke forekommer i Norge
• Hister californicus Marseul, 1854
• Hister canariensis Wollaston, 1864
• Hister capicola Marseul, 1854
• Hister capsirensis Auzat, 1922
• Hister carinifrons Schaeffer, 1912
• Hister cavifrons Marseul, 1854
• Hister cavilabris Bickhardt, 1919
• Hister ciliatus Lewis, 1888
• Hister circularis Lewis, 1889
• Hister circulus Schmidt, 1889
• Hister civilis J. E. LeConte, 1845
• Hister coenosus Erichson, 1834
• Hister comes Lewis, 1888
• Hister concolor Lewis, 1884
• Hister conductus Marseul, 1862
• Hister congener Schmidt, 1885
• Hister contemptus Marseul, 1854
• Hister cooperi G. Müller, 1944
• Hister coprophilus Reiche, 1850
• Hister coreanus Ôhara in Ôhara and Paik, 1998
• Hister coronatus Marseul, 1861
• Hister cribrurus Marseul, 1854
• Hister criticus Marseul, 1861
• Hister cruentus Erichson, 1834
• Hister cuna Caterino, 1999
• Hister curtatus J. E. LeConte, 1844
• Hister curvatus Erichson, 1834
• Hister defectus J. E. LeConte, 1860
• Hister denysi Marseul, 1870
• Hister depurator Say, 1825
• Hister diadema Marseul, 1854
• Hister dispar J. E. LeConte, 1844
• Hister distans Fischer de Waldheim, 1823
• Hister distinguendus Schmidt, 1895
• Hister doyeni Caterino, 1999
• Hister encaustus Marseul, 1854
• Hister erbelingi Mazur, 2008
• Hister falsus Solskiy, 1876
• Hister fossor Erichson, 1834
• Hister foveipygus Wenzel and Dybas, 1941
• Hister fungicola Schaeffer, 1912
• Hister furciger Marseul, 1869
• Hister furcipes Marseul, 1854
• Hister furtivus J. E. LeConte, 1860
• Hister gagatinus Reiche, 1850
• Hister gehini Marseul, 1854
• Hister gringo Caterino, 1999
• Hister guanacaste Caterino, 2004
• Hister guatemalica Caterino, 1999
• Hister guinensis Paykull, 1811
• Hister hanka Kapler, 1994
• Hister haroldi Marseul, 1864
• Hister helluonides Marseul, 1854
• Hister hipponensis Marseul, 1854
• Hister hormiguera Caterino, 1999
• Hister humilis Fall, 1910
• Hister humpatanus Marseul, 1886
• Hister illigeri Duftschmid, 1805
• Hister impunctatus Osawa, 1952
• Hister incertus Marseul, 1854
• Hister incisifrons Marseul, 1862
• Hister indistinctus Say, 1825
• Hister inexspectatus Desbordes, 1923
• Hister inflexus Lewis, 1914
• Hister janzeni Caterino, 1999
• Hister japonicus Marseul, 1854
• Hister javanicus Paykull, 1811
• Hister judaicus Mazur, 2008
• Hister kalaharii Thérond, 1965
• Hister katangensis Burgeon, 1939
• Hister kovariki Caterino, 1999
• Hister laevimargo Lewis, 1900
• Hister laevipes Germar, 1824
• Hister lagoi Caterino, 1999
• Hister latimargo Schmidt, 1893
• Hister latistrius Lewis, 1891
• Hister latobius Marseul, 1854
• Hister lentulus Erichson, 1834
• Hister leopoldi Desbordes, 1929
• Hister limbatus Truqui, 1852
• Hister lineisternus Lewis, 1908
• Hister lissurus Marseul, 1854
• Hister litus Marseul, 1861
• Hister loandae Marseul, 1854
• Hister lucanus Horn, 1873
• Hister lucia Leivas, Moura and Caterino, 2015
• Hister lugubris Truqui, 1852
• Hister luvungiensis Burgeon, 1939
• Hister maroccanus Schmidt, 1887
• Hister matador Caterino, 1999
• Hister mazuri Kapler, 1997
• Hister mediterraneus Lundgren in Johnson et al., 1991
• Hister megalonyx Reichardt, 1922
• Hister melanarius Erichson, 1834
• Hister militaris Horn, 1870
• Hister mirus Bickhardt, 1919
• Hister moerens Erichson, 1834
• Hister mongol Sokolov, 2012
• Hister monitor Lewis, 1907
• Hister montanus Marseul, 1857
• Hister montenegrinus J. Müller, 1900
• Hister montivagus Lewis, 1888
• Hister nachtigalli Bickhardt, 1919
• Hister nattereri Schmidt, 1889
• Hister nepalensis Mazur, 1997
• Hister newtoni Caterino, 1999
• Hister niloticus Marseul, 1854
• Hister nodatus Lewis, 1888
• Hister nomas Erichson, 1834
• Hister obtusisternus Schmidt, 1889
• Hister opacus Schmidt, 1889
• Hister paganus Schmidt, 1889
• Hister paraincognitus Chakraborty and Biswas, 2003
• Hister parumstriatus Desbordes, 1924
• Hister paykullii Kirby, 1837
• Hister pharaonis Schmidt, 1889
• Hister pioti Marseul, 1870
• Hister planiformis Lewis, 1897
• Hister pransus Lewis, 1892
• Hister pulicarius Thunberg, 1784
• Hister punctifemur Mazur, 2010
• Hister punctifer Paykull, 1811
• Hister punctipygus Desbordes, 1914
• Hister pushtunus Kryzhanovskij, 1980
• Hister pustulosus Géné, 1839
• Hister putridus Erichson, 1834
• Hister quadrimaculatus Linnaeus, 1758
• Hister quadrinotatus Scriba, 1790
• Hister rectisternus Marseul, 1854
• Hister recurvus Marseul, 1854
• Hister ritsemae Marseul, 1882
• Hister saegeri Thérond, 1959
• Hister salebrosus (Schleicher, 1930)
• Hister sallei Marseul, 1854
• Hister salvador Caterino, 1999
• Hister sarcinatus Lewis, 1898
• Hister sedakovii Marseul, 1861
• Hister sedulus Lewis, 1898
• Hister semenovi Reichardt, 1924
• Hister semigranosus Marseul, 1854
• Hister semiplanus Marseul, 1854
• Hister sepulchralis Erichson, 1834
• Hister servus Erichson, 1834
• Hister shanghaicus Marseul, 1861
• Hister sibiricus Marseul, 1854
• Hister sikorae Lewis, 1891
• Hister simplicisternus Lewis, 1879
• Hister sindarae Yélamos, 1994
• Hister smetanai Mazur, 2011
• Hister spurius Marseul, 1861
• Hister sturnus Marseul, 1861
• Hister subquadratus (Marseul, 1853)
• Hister teter Truqui, 1852
• Hister thibetanus Marseul, 1857
• Hister thoracicus Paykull, 1811
• Hister tricuspis Lewis, 1903
• Hister trigonifrons Marseul, 1861
• Hister tristriatus Marseul, 1854
• Hister tropicola Schmidt, 1892
• Hister tropicus Paykull, 1811
• Hister turanus Solskiy, 1876
• Hister viduus Fahraeus in Boheman, 1851
• Hister vilis Fahraeus in Boheman, 1851
• Hister zairensis Mazur, 1974
• Hister ziczac Mazur, 1985
• Hister zulu Marseul, 1881
Dawenkoukulturen
Dawenkoukulturen (kinesisk: 大汶口文化, pinyin: Dàwènkǒu wénhuà) er fellesbetegnelse for en gruppe kinesiske steinalder bosetninger som arkeologene kjenner funnsteder for i provinsene Shandong (Dawenkou, ved Tai'an), Anhui, Henan og Jiangsu. Kulturen eksisterte fra ca. 4100 f.Kr. til 2600 f.Kr. side om side med Yangshaokulturen. Artefakter av turkos, jade og elfenbein er funnet.
Kjennetegn og levninger
Dawenkoufeltet ble i 1982 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over nasjonale kulturminner. Feltet ligger i byprefekturet Tai'an i Shandong, og ble utgravd i 1959, 1974 og 1978. Bare dets midtre skikt betegnes som Dawenkoukultur, ettersom det tidligste laget svarer til Beixinkulturen og det yngste laget er en tidlig variant av Longshankulturen.
Myelopati
Myelopati er en sykdom eller en skade i ryggmargen (margaffeksjon). Eksempelvis kan langvarig mangel på Kobalamin (vitamin B12) medføre degenerasjon av bakstrengene, dorsalhornene. Betegnelsen brukes videre for en rekke tilstander der ryggmargen er påvirket slik at det gir symptomer i de lavere ekstremiteter og kroppsdeler. Symptomer kan være balanseproblemer, lammelser og problemer med vannlating.
Selv om myelopati kan omtales som en ryggmargsskade, skilles den fra dette ved at myelopati blir definert som en sykdom, mens begrepet ryggmargsskade oftest nyttes for skader som resultat av en fysisk traume eller påkjenning.
Maurice Rousseau
Maurice Rousseau (født 28. september 1906 i La Machine, dødsår ukjent) var en fransk turner.
Han var med i et OL og et turn-VM. Hans beste resultat fra OL er 8.-plass i lagkonkurransen i 1936, der han deltok. I VM-sammenheng har han én medalje; sølv i lagkonkurransen i 1930. Tsjekkoslovakia vant laggullet.
Bjørn Føyn
Bjørn Føyn (født 21. september 1898 i Trondhjem, død 8. januar 1985 i Oslo) var en prisbelønt norsk zoolog, kjent for studier av algers genetikk.
Han tok examen artium ved Katedralskolen i Trondhjem 1918 og cand.real. 1927 ved Universitetet i Oslo (UiO) der han assisterte ved zoolab 1923–28, før han etter en oppsiktsvekkende cand.real.-oppgave fikk Rockefellerstipendiat for å studere videre hos Max Hartmann ved Kaiser Wilhelm Institut für Biologie i Berlin frem til 1932. Han var 1932–37 amanuensis ved C. Sundts lærestol for zoologi ved Bergens Museum, og fikk underveis sin dr.scient. fra UiO i 1935 for sine arbeider om hvordan alger gjennomgår sin forplantning, altså denne generasjonsvekslingen.
Bjørn Føyn døde i 1985, tre dager før sin kone Birgithe Føyn (1900-85) som også var botaniker fra samme lærested (veiledet av Haaken Hasberg Gran) og søster til marinbiologen Johan Tidemand Ruud. Oseanografen Ernst Føyn (1904-84) var hans fetter.
Etter han er forskningsfartøyet R/V Bjørn Føyn oppkalt, det er et mindre feltbiologisk fartøy som eies av Universitetet i Oslo, og er registret i Drøbak.
Rombout Faydherbe
Rombout Faydherbe (født 14. desember 1649 i Mechelen, død ca. 1673 på Naxos? ), var en flamsk maler.
Bakgrunn
Faydherbe var sønn av billedhuggeren og arkitekten Lucas Faydherbe (1617–'97) og sønnesønn av Hendrik Faydherbe. Han gikk i lære hos Jacob Jordaens, Diepenbeeck og hos en av markgreve de Nointels hoffmalere, markgreven var en av Ludvig XIVs ambassadører.
Sytten år gammel ble han knivstukket i ryggen av Cornelis Vanden Brande, 23. mai 1666. Dette skjedde like utenfor «Koepoort», ved «van de Liersesteenweg». Vanden Brande ble 18. mai 1668 idømt en straff på åtte dager på vann og brød, ved siden av at han måtte be om tilgivelse og betale en bot på fjorten Brabantske skillinger. Knivstikket må ha vært livstruende, for domsdokumentene beskriver forbrytelsene blant annet med ordene op peryckel van sterven – med fare for å dø.
Serbia
Fra 1670-'72 var Rombout i Serbia, nærmere bestemt Beograd, og i brevene han skrev hjem var det tydelig at han trivdes. Bortsett fra at han ba om penger, var det eneste han savnet sengetøyet sitt. 22. juli 1671 forteller han at den tyrkiske storvesiren hadde vært i Beograd, og at det i øyeblikket er forbudt å sende proviant dit.
Fremmet av ambassadør de Nointel
Etter sin «serbiske periode» oppholder han seg i selskapet til Charles Francois Olier, markgreve de Nointel, Frankrikes ambassadør i Konstantinopel. Faydherbe malte portrettene og medaljongene av sultan Mehmed IV og Reiskitab mellom 22. mai og 16. juni 1672, videre malte han også et bilde av Adrianopel (Edirne i dagens Tyrkia) og et portrett av den tyrkiske storvesiren. Portrettet han malte av sultanen var ifølge flere tyrkere en meget god gjengivelse av ham.
20. september 1673 reiste markgreve de Nointel og hans selskap fra Konstantinopel. Med i selskapet var blant annet Faydherbe og hans kollega, maleren J.F. Mareschal. 25. september 1673 gikk ambassadøren og følget hans ombord på et lasteskip i Therapia for å begynne på reisen som blant annet skulle føre dem til de greske øyene. Selskapet besøkte flere steder, som for eksempel Troja, Mykonos og Naxos før de fortsatte videre til Rhodos, Tripoli, Jaffa, Jerusalem, Pireus og Aten. Nointel hadde gitt Rombout Faydherbe i oppdrag å male alt som virket interessant under reisen.
Maassluis
Maassluis er en by og kommune i Nederland i provinsen Zuid-Holland.
Rombout Faydherbe
Fremmet av ambassadør de Nointel
Dessverre kom ikke Rombout til å bli med følget under hele reisen. Enkelte hevder at han døde på slutten av 1673 på øyen Naxos, mens andre vitenskapsmenn ikke er enige i dette. Etter hva Philippus Van Thielen (Jan Philips sønn) fra Graz skrev til Guilliam Forchondt, en handelsmann fra Antwerpen som bodde i Wien, døde Rombout av pest uten at han fortalte hvor det skulle ha skjedd. Brevet er datert 14. desember, og man antar at året var 1673.
Carlos González
Carlos E. González Gallo (født 1930, død 18. juli 1971) var en uruguayansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.
González vant en olympisk bronsemedalje i basketball under OL 1956 i Melbourne. Han var med på det uruguayanske laget som kom på tredjeplass i basketturneringen bak USA og Sovjetunionen. Det var fjerde gangen som basketball sto på det olympiske programmet, femten lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 22. november til 1. desember 1956. Uruguay tapte semifinalen til USA med 38-101 som siden vant finalen over Sovjetunionen. Uruguay beseiret Frankrike i bronsefinalen med 71-62. González spilte alle åtte kampene og scoret 4 poeng for Uruguay.
Cellegift
Cellegift eller cytostatika er en samlebetegnelse på medisiner mot ulike kreftsykdommer. Cellegift gis for å bekjempe kreftcellen, eventuell drepe den. Vanligvis angripes cellenes DNA-metabolisme for å forhindre at den kan dele seg på nytt. Siden også kroppens friske celler er mottakelige for cellgiftens virkning har den mange og til dels alvorlige bivirkninger. Medisinen gis intravenøst i form av drypp eller sprøyter, eller i form av tabletter. Behandlingsform, dosering og antall cellegiftkurer avhenger blant annet av typen kreftsykdom som behandles og dennes utbredelse i kroppen.
Høydosebehandling
Når cellegiftbehandlingen har et kurativt mål (altså å fjerne all kreft) gis som regel doser som er så høye som mulig i forhold til hva pasienten kan forutsettes å tåle. Dette beregnes blant annet etter vekt, alder og blodverdier. Særlig barn tåler høye doser med cellegift ved behandling av kreft.
Særlig ved en del kreftsykdommer i blod og lymfe (leukemi, lymfom), kan det være aktuelt å gi såkalt høydosebehandling med autolog stamcelletransplantasjon (HMAS-behandling), hvis dette kan gi utsikt til å kurere pasienten. Pasienten må da avgi stamceller fra benmargen før behandlingen og ligge i isolat. Cellegiften vil ødelegge benmargen og dermed produksjonen av hvite blodlegemer slik at immunforsvaret blir borte. Etter behandlingen sprøytes stamceller tilbake i kroppen og produksjonen av hvite blodlegemer kommer igang igjen.
Bivirkninger
Cellegiftbehandling har en rekke bivirkninger. De vanligste er håravfall, kvalme og tretthet. Andre bivirkninger kan være stikking i fingertuppene og tærne, og sterilitet. De fleste bivirkningne forsvinner etter avsluttet behandling, dette vil også avhenge noe av alder og fysikk. Vanligvis gis medisiner som demper bivirkningene (kvalmestillende midler, hormoner) sammen med cellegiftkurene.
Andre forhold
Det har i noen land blitt mulig å få forskrevet medisinsk cannabis for å lindre bivirkningene av cellegift.
Bennett Reisebureau
Bennett Reisebureau A/S var et norsk reisebyrå. Det ble etablert i 1850 og regnes som landets eldste reisebyråkjede. I 1995 ble selskapet kjøpt av den britiske konsernet Hogg Robinson Group plc. (HRG). HRGs nettverk spenner over nesten 120 land.
Det var briten Thomas Bennett som startet selskapet. Han kom til Norge i 1848, 34 år gammel. Han hadde stor virketrang, noe som særlig gav seg utslag innen transportbransjen. Blant annet reformerte han drosjenæringen i byen, da han importerte diligenser fra England og etablerte ruter mellom hovedstaden og Drammen, Eidsvoll og Fredrikstad. Som sekretær for den britiske konsulen fikk han i oppgave å rådgi og assistere briter som kom på reise til Norge. Denne virksomheten blei etter hvert så omfattende at Bennett gjorde den til fulltidssyssel.
Han kjøpte Store Strandgade 17 (nå Fred. Olsens gate) og etablerte seg der. Fra 1850 regner en så at driften var etablert forretningsmessig, og dette omtales som starten på norsk turistnæring. Fra Bennett gikk det diligenser og karjoler utover i landet. I butikken kunne en kjøpe all nødvendig utrustning og få gode råd. Firmaet fikk et godt rykte, og Bennett i Store Strandgade nevnes i Jules Vernes roman Lotteribilletten (1886).
Eierskapet til Bennett Reisebureau AS ble etter hvert knyttet til andre aktører i norsk reiseliv. De to rederiene Bergenske Dampskibsselskab og Nordenfjeldske Dampskibsselskab hadde således sammen aksjemajoriteten på begynnelsen av 1980-tallet. SAS var også en stor eier. I 1984 solgte BDS og NFDS sine aksjer til det amerikansk-eide Bermuda-registrerte rederiet Royal Viking Line. Det utenlandske eierskapet varte imidlertid bare en drøy måned, ettersom Knut Utstein Klosters selskap Norwegian Caribbean Lines like etter kjøpte RVL. Bennett-aksjene ble da plassert i Klosters selskap Vard. To år seinere ble de solgt til A/S Kosmos, som i 1988 solgte majoritetsposten til den svenske Wallenberg-gruppa (Stockholm-Saltsjön AB).
Senere ble Bennett Travel Group (BTG) en periode eid av Volvo. I 1995 ble selskapet solgt til det britiske konsernet Hogg Robinson Group plc. Ltd., HRG var den største eieren i reisebyråalliansen Business Travel International (BTI ble opprettet i 1990). Etter oppkjøpet fikk Bennett-kjeden navnet Bennett BTI Nordic. I 2003 endredes navnet til BTI Nordic. I 2006 skilte BTI og HRG lag og kjeden fikk navnet HRG Nordic AS. HRG Nordic AS er siden den gangen en del av den internasjonale virksomheten til HRG. Forretningsreiser utgjør kjernevirksomheten. HRG Nordic AS har i dag 31 reisebyråer i Norge, hvorav 23 er franchiser. De har en egen avdeling for konferanser og arrangementer HRG Nordic Events & Meetings Management, og selger feriereiser gjennom merkevaren Bennett Ferie.
Edwin R. Thiele
Edwin R. Thiele (født 1895, død 1986) var en amerikansk misjonær i Kina, redaktør, arkeolog, forfatter, og spesialist på Det gamle testamente i Bibelen. Han er best kjent for sine kronologiske studier av den hebraiske kongetid.
Biografi
Thiele var født i Chicago og fikk utdannelse ved Emmanuel Missionary College (som i 1960 ble omdøpt til Andrews University) i 1918 med en akademisk grad i oldtidsspråk. Etter to år som misjonsskretær for East Michigan Conference for trossamfunnet Syvendedagsadventister, lot han seg verve som misjonær i Kina. I løpet av hans 12 år lange arbeid i Kina var han også redaktør og leder for forlagshuset Signs of the Times Publishing House i Shanghai.
Etter å ha kommet tilbake til USA tok han en akademisk grad i arkeologi på Universitetet i Chicago i 1937. Han ble deretter medlem av religionsfakultet ved Emmanuel Missionary College samtidig som han fortsatte sitt doktorarbeid ved Universitetet i Chicago. Han tok filosofisk doktorgrad (PhD) i bibelsk arkeologi i 1943. Hans doktorgradsavhandling, senere utgitt som The Mysterious Numbers of the Hebrew Kings er gjennomgående blitt vurdert som det endelige verk i å kronologisere de hebraiske kongene. Han reiste meget i hele Midtøsten mens han gjorde sin forskning.
I tillegg er Thiele også forfatter av en populærframstilling, Christianity, Knowing God (1979). Etter at hans hustru Margaret døde fullførte han studiet av Jobs bok, kalt Job and the Devil (1988), som ble skrevet i samarbeid med sin hustru. I dette verket argumenterte forfatterne for at Leviatan (og Behemot) er knyttet til kaos- eller ondskapsmysterier i Midtøsten. Således forslår forfatterne at Job er et bilde på Guds kamp med Det Onde som det bakenforliggende temaet for Jobs lidelser.
Albert Brewer
Bakgrunn
Brewer var født i Tennessee, og studerte ved University of Alabama.
Politiker
Han var representant i Alabama House of Representatives, underhuset i delstaten Alabamas lovstiftende forsamling i perioden 1954 til 1966. Han var opprinnelig en alliert med George Wallace, og tiltrådte som viseguvernør i Alabama i 1967 samtidig som Wallaces hustru Lurleen Wallace tiltrådte som guvernør.
Guvernør Lurleen Wallace døde i 1968 i embedet, og Brewer etterfulgte henne som guvernør. George Wallace var på denne tid presidentkandidat for American Independent Party. Brewer valgte å styre Alabama uten å ta instruksjoner fra Wallace, og tok kraftig avstand fra ham i demokratenes primærvalg forut guvernørvalget i 1970.
Liste over Mordovias overhoder
Under følger en liste over Mordovias overhoder. Navnene er transkribert fra russisk.
Albert Brewer
Politiker
Mens George Wallace førte en kampanje som appellerte særlig til de i den hvite befolkning som hadde negative holdninger til afroamerikanere, nektet Brewer å bruke noe som kunne oppfattes som rasistisk retorikk i sin kampanje. Han forsøkte å bygge en koalisjon av velutdannede hvite av middelklassen, den venstreorienterte arbeiderklassen i delstatens nordre del og svarte velgere som bare en kort tid hadde hatt reell mulighet til å registrere seg som velgere i Alabama. Etter primærvalgets første omgang var Brewer i ledelsen. George Wallace, som ble båret frem av en nesten uforblommet rasistisk kampanje, vant så knapt i primærvalgets andre omgang.
Etter at Wallace hadde vunnet i selve guvernørvalget ettertrådte han i 1971 Brewer som guvernør.
I primærvalgkampen ble Brewers kandidatur motarbeidet ved offentliggjøringen av forfalskede fotografier som viste Brewer med en anfører for radikale svarte, Elijah Muhammad. Det ble også satt ut rykter om at guvernør Brewer skulle være homoseksuell og at hans hustru var en mentalt ustabil alkoholiker. Én statsviter har betraktet denne demokratiske primærvalgkampanjen til guvernør i Alabama i 1970 som «den mest skitne valgkamp noensinne».
Brewer gikk etterpå tilbake til sin praksis som advokat i Montgomery og arbeidet der til 1979. Deretter praktiserte han i Decatur til sent på 1980-tallet. Han var i 1978 atter kandidat til guvernør, men tapte igjen.
Ryggmargsskade
Ryggmargsskade er en skade på ryggmargen som leder til myelopati eller skader på nerver eller aksoner som bringer motoriske og sensoriske signaler til og fra hjernen. Skadene kan medføre følelsesløshet, balanseproblemer eller lammelser.
Det canadiske armékorpset
Det canadiske armékorpset (The Canadian Corps) var et canadisk armékorps formet fra Canadian Expeditionary Force da den andre canadiske divisjonen ankom Frankrike i september 1915. Det ble ytterligere utvidet med den tredje canadiske divisjon ankom i desember 1915 og den fjerde canadiske divisjon i august 1916. I februar 1917 begynte man å organisere en femte canadisk divisjon, men den ble forkastet i februar 1918 og mannskapene ble brukt til å forsterke de fire andre divisjonene. Soldatene, to-tredjedeler var britiskfødt, var for det meste frivillige. Verneplikten ble ikke gjennomført før helt på slutten av krigen (se vernepliktskrisen i 1917). Bare 24 132 vernepliktige ble sendt til Frankrike før våpenhvilen i november 1918.
Selv om korpset var under britisk overkommando var det også et betraktelig press fra canadiske politikere om at korpset måtte kjempe som en enhet istedenfor å være spredd over hele fronten. Spesielt etter slaget ved Somme. Frem til 1916 ble korpset ledet av generalløytnant E.A.H. Alderson, før kommando ble gitt til generalløytnant Julian Byng, som senere ble generalguvernør i Canada. Da Byng ble forfremmet sommeren 1917 ble kommando gitt til general Arthur Currie, korpsets første canadiske kommandør.
På slutten av krigen var korpset, slik som ANZAC kjent som en av de mest effektive og respekterte militærenhetene på vestfronten. Korpset angrep og erobret Vimyhøyden i en av de mest suksessfulle angrep under krigen. Korpset ledet Slaget ved Amiens, her ble de tyske styrkene påført et nederlag som den tyske generalstabssjefen Erich Ludendorff betegnet som «den svarteste dagen for den tyske hæren». Denne perioden startet perioden av krigen som ble kjent som Canadas hundre dager. Den canadiske fremrykningen sluttet ved våpenhvilen i Mons der britiske styrker hadde først møtt de tyske i 1914.
Etter krigen tok den første og den andre canadiske divisjonen del i okkupasjonen av Tyskland og korpset ble tilslutt demobilisert i 1919.
Langangsfjordbruene
Langangsfjordbruene er to fritt frambygg-broer i betong som går over tettstedet Langangen i Porsgrunn kommune i Vestfold og Telemark. Østre Langangfjordbrua går over den indre delen av Langangsfjorden. Broen er 376 meter lang, og hovedspennet er 112 meter. Broen har syv spenn. Vestre Langangsfjordbrua er 298 meter lang, og hovedspennet er 130 meter. Boren har fire spenn. Største høyde fra kjørebanen til bakken er 70 meter. Broene er en del av E18, og de ble åpnet 25. oktober 1979. Byggingen startet i 1977, og broene kostet 38 millioner kroner i datidens kroneverdi. Broene var en del av et 6,5 kilometer langt veiprosjekt mellom Solum og Kokkersvoll, der E18 ble lagt utenom tettstedet Langangen og flaskehalsen Korketrekkeren.
Veiselskapet Nye Veier AS har planer om å erstatte broene med to doble motorveibroer. Planlagt utbygging er i perioden 2020–2025, og etter åpning blir de nåværende Langangsfjordbruene nedklassifisert til lokalvei.
LGA 2011
LGA 2011, også kalt Socket R, er en prosessorsokkel for Intel-prosessorer. Den erstattet Intels LGA 1366 sokkel og LGA 1567 sokkelen for prosessorer med høy ytelse for entusiaster og servere. Sokkelen har 2011 små metallpinner som lager kontaktpunkter mellom prosessoren og sokkelen for overføring av data og strøm.
Sokkelen ble lansert 14. november 2011, og støtter opptil fire DDR3 eller DDR4 RAM kanaler med opptil tre ikkebuffrede DIMMer per kanal, i tillegg til opptil 40 PCI Express 2.0 eller 3.0 kanaler.
Den originale LGA 2011 sokkelen blir brukt med Sandy Bridge-E/EP og visse Ivy Bridge prosessorer med X79 brikkesettet for entusiaster, og C600 brikkesettet for serverprosessorer. LGA 2011-1 er en oppgradert versjon av LGA 2011 Sokkelen og er etterfølgeren til LGA 1567 sokkelen, som ble brukt for Ivy Bridge-EX (Xeon E7 v2) prosessorer, og ble lansert i februar 2014.
LGA 2011-v3, også kjent som LGA-2011-3 er enda en oppgradert versjon av sokkelen, og blir brukt med Haswell-E og Haswell-EP prosessorer, som ble lansert i august og september i 2014. De oppdaterte soklene ser like ut i fysisk form, men er ikke kompatible med eldre prosessorer som ville passet i eldre LGA 2011 sokler.
Fysisk design og sokkel generasjoner
Intel LGA prosessorsokler bruker en såkalt «Independent Loading Mechanism» eller ILM retensjonsenhet som holder prosessoren på plass og samtidig legger en nøyaktig mengde trykk på prosessoren for at den skal sitte riktig.
Trichotobia
Trichotobia er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.
Levevis
Disse billene lever knyttet til maur (såkalte myrmekofiler), spesielt hærmaur i slekten Aenictus. Maurene bærer disse billene rundt på sine vandringer.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Malaysia.
En samling
En samling er et samlealbum med Thomas Dybdahl, utgitt i 2009.
MaK DE 1024
MaK DE 1024 er en serie med tre dieselelektriske lokomotiv bygget av Maschinenbau Kiel (MaK) i samarbeid med Krupp og ABB i 1989. Lokene har akselrekkefølge Co'Co' og er utstyrt med en MaK 12M282 forbrenningsmotor. Loket har en effekt på 2 650 kilowatt, en starttrekkraft på 405 kN og en maksimal hastighet på 160 km/t.
Lokene ble opprinnelig utleid til Deutsche Bundesbahn som type 240. Grunnet Tysklands gjenforening og sammenslåingen med Deutsche Reichsbahn, fikk jernbanen et overskudd av DR type 130. Typen ble derfor i 1996 solgt til Häfen und Güterverkehr Köln (HGK). Lokene ble da omnummerert til HGK DE 11 til DE 13.
Mellom 16. og 28. juni 1990 var 240 003-4 i Norge på prøvekjøring. Loket ble testet opp mot Di 4 som det også var aktuelt å skaffe en oppgradert utgave av. I 1992 bestilte NSB tolv Di 6-lok som er en videreutvikling av denne loktypen.
Eleuterius
Bakgrunn
Under pave Anicetus (ca. 155-166) virket han, ifølge den samtidige kronikør Hegesippus, som diakon i Roma, og forble det under pave Soter, som han etterfulgte omkring år 174.
Pave
Hans tid som pave var kjennetegnet av relativ fred med romerske myndigheter, men av indre stridigheter blant de kristne i Roma. Enkelte kjetterske bevegelser hadde begynt å få innpass i byen, og blant annet erklærte Eleuterius at ingen mat som egnet seg som menneskeføde skulle foraktes av kristne; dette var sannsynligvis rettet mot manikeerne eller montanistene, som forbød sine medlemmer å spise kjøtt.
I 177 eller 178 besøkte Ireneus av Lyon paven, som utsending fra biskop Pothinus. Menigheten der ble utsatt for harde forfølgelser, men hans hovedanliggende var striden med montanistene.
I Liber Pontificalis fortelles det at en britisk konge skrev til Eleuterius og ba om at det ble sendt misjonærer til landet. Paven skal ha sendt to prester ved navn Fugatius og Damian. Historikere mener nå at dette er en avskriftsfeil, og at det dreide seg om kongen i Britium i Mesopotamia (dagens Urfa i Tyrkia), Agbar IX. Det er kjent fra andre kilder at han ble kristen, og tidspunktet stemmer med at han kan ha skrevet til paven. At noen britisk konge skal ha skrevet og at misjonærer skal ha blitt sendt dit så tidlig er derimot usannsynlig.
Han er lenge blitt regnet som martyr, men den tidligste kilden for dette er Ado av Vienne som skrev om det i 858, og det kan derfor ikke festes lit til opplysningen. Han ble gravlagt på Vatikanhøyden. Hans minnedag er 26. mai.
Emlyon Business School
École de Management de Lyon eller EM Lyon ble grunnlagt i Lyon, Frankrike, i 1872 av det lokale næringslivet.
EM Lyon er en ledende fransk handelshøyskole med trippel akkreditering: EQUIS, AMBA og AACSB. I 2006 ble skolen rangert som nummer tre i Frankrike, og topp 25 i Europa, både av Financial Times og The Economist. I 2007 ble EM Lyon rangert som nummer fem i Europa for sitt Master of Science in Management-program av Financial Times.
Kjente alumni
• Catherine Quittet, tidligere fransk alpinist
• Florence Masnada, tidligere fransk alpinist
• Frédéric Bessy, tidligere profesjonell fransk landeveissyklist
• Vincent Jay, fransk tidligere skiskytter
• Éric Bouvier, fransk volleyballspiller
• Mariama Signaté, fransk profesjonell håndballspiller
• Nathalie Péchalat, fransk kunstløper
• Gwendal Peizerat, fransk kunstløper
• Marion Limal, fransk håndballspiller
• Sébastien Chabal, fransk rugby unionspiller
• Jan Sverre Sivertsen, polfarer, leder for utvikling av naturbasert reiseliv
Athene (ugler)
Athene er en gruppe små ugler. Slekten omfatter fire nålevende arter. De har brune og hvite flekker, gule øyne og hvite øyenbryn. Slekten finnes på alle kontinenter unntatt Australia, Antarktis og Afrika sør for Sahara.
Utdødde arter:
Noen av representanter for denne slekten fra øyer er bare kjent som fossiler.
Kretaugle var en form som ikke kunne eller nesten ikke kunne fly. Den var mer enn 50 cm høy og døde ut kort tid etter at øya ble befolket av mennesker.
Sen miocen (om lag 11 millioner år siden) fossiler fra Rudabánya (nordøst i Ungarn) har vært forsøkt knyttet til denne slekten, (Bernor et al. 2002). I betraktning av det kjente omfang av fossiler av Athene og feilkoblingene av mange miocene-ugler fra Europa, kan det være en basal medlem av denne slekten eller ikke høre til her. Den antatte arten "Athene" murivora er navnet gitt til subfossile bein av hanner av Rodrigues Owls.
Cauda equina syndrom
Cauda equina-syndromet er en samling symptomer som kan oppstå ved et prolaps i korsryggen, dersom dette ligger midtstilt (medialt), og presser mot Cauda equina. Cauda equina er spinalnervene som går i ryggmargskanalen nedenfor der selve ryggmargen, medulla spinalis, slutter. Dette er som regel ca. ved første eller andre korsryggvirvel (L1-2).
Ved cauda equina-syndrom kan pasienten få sensibilitetsforandringer i perineum (underlivet) og innsiden av lårene, svekkelse av muskler i beina og blære-tarm-forstyrrelser. Ved det sistnevnte krever tilstanden rask operasjon; helst innen 24 timer, og aldri senere enn 48 timer. Etter så lang tid er det stor fare for varig skade av nervene til blære- og tarmmuskulaturen.
Tegn og symptomer
Symptomer kan være en eller flere av:
Årsaker
Andre årsaker kan for eksempel være en svulst som klemmer på nerverøttene, eller andre årsaker listet under.
Fysisk skade
Fysiske skader kan også forårsake cauda equina syndrom. De vanligste årsakene er iatrogen spinalpunksjon, bristefrakturer som resulterer i posterior migrering av fragmenter i vertebrallegemet, alvorlige skiveforstyrrelser, spinalbedøvelse som involverer traumer fra katetre og høye lokalbedøvelseskonsentrasjoner rundt cauda equina, penetrerende traumer som knivsår eller ballistiske traumer.
Diagnose
Diagnose blir vanligvis bekreftet med MR eller CT, avhengig av hva som er tilgjengelig. Tidlig operasjon i akutte tilfeller har vist seg å være viktig.
Forebygging
Tidlig diagnose muliggjør også forebyggende behandling. Tidlige tegn inkluderer endringer i vannlating og/eller mage, og tap av følelse i skrittet.
Vossloh
Vossloh AG er en tysk produsent av jernbaneinfrastruktur og lokomotiver. Selskapet er basert i Werdohl i Westfalen, har 4700 og en omsetning på €1,2 milliarder. Selskapet inkluderer det tidligere Maschinenbau Kiel.
Eclipse (Tore Morten Andreassen-album)
Eclipse er et progressivt rock/fusionalbum med Tore Morten Andreassen, utgitt i 2007 på TMA Music.
Ahimsa
Ahimsa er et religiøst konsept som forfekter ikke-vold og respekt for alt liv. Ahimsa er sanskrit og betyr unngå skade. Det er nært knyttet til vegetarianisme innen østlige religioner og til moderne bruk av ikke-vold som politisk pressmiddel.
Begrepet finnes i hinduskriftene kalt Upanisjadene. I jainismen er ahimsa-vrata eller løftet om ahimsa, det første av fem maha-vrata, grunnleggende løfter. Her blir alt dyreliv og det meste av planteliv regnet å være bevisst, og alle gjerninger som truer slikt liv er forbudt. I hinduismen er ahimsa et av fem løfter innen yoga.
På 1900-tallet videreutviklet Mahatma Gandhi idéen om ahimsa. I tillegg til å bruke ikke-vold i dagliglivet, mente han det også kunne brukes som politisk virkemiddel. Satyagrahabevegelsen hans brukte ikke-voldelig sivil ulydighet for å oppnå målet om et fritt India. Denne filosofien inspirerte deler av den amerikanske borgerrettsbevegelsen og Martin Luther King jr.
David Jones
David Jones (født 4. november 1984) er en engelsk fotballspiller som fra 30. juni 2019 er klubbløs.
Jonah, som er kallenavnet hans, er midtbanespiller og han har spilt 1 U-21 landskamp for England.
Manchester United
Jones signerte for Manchester United som junior den 2. juli 2001, og han spilte seg inn på U18-laget mot slutten av 2002. Etterhvert ble han kaptein på laget som spilte seg helt fram til finalen i juniorturneringen FA Youth Cup i april 2003. En 2–0 seier over Middlesbrough i returkampen av finalen gjorde at David Jones kunne løfte troféet på Old Trafford. Totalt fikk Jones 18 kamper, og scoret ett mål, før 2002/03-sesongen var over.
Den påfølgende sesongen etablerte han seg på Manchester Uniteds reservelag og i denne sesongen fikk han draktnummer 33 i United. Han fikk sin første smak av førstelagsfotball da han var ubenyttet reserve i en ligacupkamp mot West Bromwich Albion den 3. desember 2003, og på slutten av 2003/04-sesongen ble Jones kalt opp til Englands U21-landslag. Han fikk sin første og eneste opptreden for U21-landslaget i 2–2 kampen borte mot Sverige den 30. mars 2004 da han kom inn som innbytter for Nigel Reo-Coker i 2. omgang.
Foran 2004/05-sesongen fikk Jones draktnummer 31, og den 1. desember 2004 fikk han sin første opptreden for A-laget til Manchester United. I denne kampen kom han inn som innbytter i det 79. spilleminutt da United slo Arsenal 1–0 hjemme i Ligacupen. Bare en drøy måned senere fulgte hans første kamp fra start for Manchester United. Det skjedde den 8. januar 2005 på Old Trafford i FA-cupen mot Conference National laget Exeter City i en kamp som endte 0–0. Det ble ikke flere enn disse 2 cupkampene for the Red Devils i 2004/05-sesongen, og han måtte derfor nøye seg med reservelagsfotball i resten av sesongen.
I tillegg til reservelaget som spilte i FA Premier Reserve League North introduserte Manchester United nok et reservelag i 2004/05-sesongen, og dette laget deltok i Pontins' Holiday League. David Jones ble utnevnt til kaptein for det første reservelaget, men han spilte også flere kamper for det laget som deltok i Pontins' Holiday League. Reservelagene til United vant totalt fire troféer i 2004/05-sesongen, og Jones var med på å vinne FA Premier Reserve League North-troféet, Pontins Holiday League-tittelen og Pontins Holiday League Cup. Han var også kaptein på laget som slo Charlton Athletics reservelag, som hadde vunnet FA Premier Reserve League South-troféet, og som dermed kunne kåres som vinner av FA Premier Reserve League. I tillegg til disse triumfene var han kaptein da reservene til Manchester United tapte for Manchester Citys reserver i finalen av Manchester Senior Cup.
På lån til Preston og NEC Nijmegen
Da førstelagets midtbanespillere Phil Neville og Kleberson forlot Manchester United sommeren 2005, så det ut til at Jonah kunne få sin sjanse til å etablere seg på a-laget. Derfor var det overraskende da David ble sendt på lån til Championship-laget Preston North End for å få førstelagserfaring. Jones fulgte dermed i fotsporene til tidligere United-stjerne og England-kaptein David Beckham, som også ble sendt til Preston tidlig på nittitallet av samme grunn. David Jones fikk trøye nummer 31 i Preston, og gjorde sin debut mot Watford den 6. august 2005. Jones ble som regel brukt som innbytter av Preston-manager Billy Davies. En del imponerende innhopp gjorde imidlertid sitt til at Jones etablerte seg som førstevalg på midtbanen. Han scoret sitt første mål for klubben i 4–0-seieren borte mot Ipswich Town den 29. august 2005, da han skrudde et frispark fra 23 meter i mål. David spilte en nøkkelrolle da Preston spilte en rekke kamper uten å tape. Dette førte til at Preston karret seg opp til playoff-sjiktet i Championship. Jones hadde fått 25 kamper (inkludert 3 som innbytter) og scoret 3 mål da han forlot Preston i januar 2006.
På denne tiden hadde Manchester United mistet Roy Keane til Celtic og fått skadeproblemer på midtbanekollegaene Paul Scholes og Quinton Fortune. Dette gjorde sitt til at United var svært tynt besatt på den sentrale midtbanen (et problem som bare ble større da en alvorlig skade rammet Alan Smith i februar). Det var derfor forventet at David ville returnere til United for å kjempe om en midtbaneplass på førstelaget. Men nok en overraskende utlånsavtale gjorde at Jonah byttet ut Preston med Nederland og Æresdivisjon-klubben NEC Nijmegen. Utlånsavtalen strakte seg til sesongslutt. I NEC Nijmegen fikk Jones trøye nummer 5. Også her måtte han i starten finne seg i å sitte mye på benken. Men Jones imponerte såpass i de korte innhoppene mot Ajax og Sparta Rotterdam at han fikk en hel omgang mot ADO Den Haag den 22. januar 2006. Han skuffet ikke og scoret to mål i 5–0-seieren. Dette sikret ham en plass i startoppstillingen foran neste kamp. Der scoret han igjen to mål, i uavgjortkampen mot Willem II. Et av målene var fra straffemerket, hvilket viser at han allerede var høyt respektert i NEC.
David startet så resten av kampene, og mens NECs form gikk nedover, fortsatte Jonah å imponere. Han ble til slutt en publikumsfavoritt på De Goffert. Manchester Uniteds chief executive David Gill har uttalt at det vil komme forsterkninger på midtbanen i sommer. Det gjør at dette året kan bli et "være eller ikke være" for David Jones' United-karriere.
Liste over kulturminner i Sigdal
Liste over kulturminner i Sigdal er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Sigdal. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.