cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den sentralafrikanske republikk
Næringsliv
Økonomien er i hovedsak basert på jordbruk. Maniok, jordnøtter, mais, hirse, sorghum og kokebananer er viktige avlinger som både dyrkes for eget konsum i husholdene, og salg. Brygging av øl for salg, basert på egne avlinger, er vanlig, og et viktig supplement til inntektene for vanlige familier. Landet har som mange andre fattige afrikanske land store naturressurser, blant annet diamanter, gull og uran. Inntektsfordelingen er blant verdens skjeveste, og 85 % av befolkningen har under to dollar dagen å leve for, og 67 % under én dollar.
Den sentralafrikanske republikk hadde i 2002 en gjeld som var om lag like stor som bruttonasjonalproduktet, det vil si om lag én milliard amerikanske dollar. Landet er ett av de førti landene som har blitt identifisert som kandidat til gjeldslette under HIPC-initiativet, men hører til de elleve landene hvor det ennå ikke er tatt noen avgjørelse (per august 2006).
Landet eksporterte i 2004 for 131 millioner dollar, og importerte for 203 millioner dollar. Eksportvarene var hovedsakelig diamanter, tømmer, kaffe og tobakk, mens importvarene var mat, klær, petroleumsprodukter, maskiner, biler, kjemikalier og medisiner. Tømmereksporten har i mange år vært drevet av ulike østeuropeiske firmaer, for eksempel Slovenia Bois og Carombois.
I 2003 utgjorde registrert utviklingshjelp til landet ca. 50 millioner dollar. Landet er medlem av Communaute Financiere Africaine-CFAF, og deler derfor pengeenhet med en rekke andre vest- og sentralafrikanske land.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Ambitions
«Ambitions» er en singel av drammensbandet Donkeyboy. Singelen ble utgitt 24. mars 2009 av Warner Music Norway.
Den sentralafrikanske republikk
Oppføring på UNESCOs lister
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Ambitions
Den toppet VG-lista i tolv uker mellom uke 27 og 38 i 2009. Den var også nummer én i uke 43. Tidligere Idol-deltaker Linnea Dale er gjestevokalist i refrenget og bidro også på Donkeyboys andre singel «Sometimes», som tok over ledelsen på VG-lista etter denne sangen i uke 39 samme år. Den skjøv «Ambitions» ned på andreplass. Dette førte til at Donkeyboy hadde singler inne på både første- og andreplass samtidig, som første norske band noen gang. Tidligere hadde The Beatles (England) og O-Zone (Moldova) gjort det samme. Like etter klarte Alexander Rybak samme bragd som soloartist.
Den sentralafrikanske republikk
Oppføring på UNESCOs lister
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Ambitions
Sangen og musikkvideoen ble nominert til årets hit og årets musikkvideo under Spellemannprisen 2009, og vant sistnevnte.
Den sentralafrikanske republikk
Oppføring på UNESCOs lister
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Ambitions
Video
Før singelen ble lansert i England ble det laget en ny og mer «publikumsvennlig» musikkvideo. Den ble filmet i London i januar 2010, og er regissert av Brett Sullivan.
Coverversjoner
Gruppa Soup fra Trøndelag lagde en cover som ble spilt mye på NRK P3 samtidig som originalversjonen ble spilt. Soup gjorde den til en rolig låt, hvor de kun brukte piano og vokal. Vinneren av den sjette sesongen av britiske X Factor, Joe McElderry, ga ut låten som den første singelen fra sitt debutalbum.
Toru Sagara
Toru Sagara (født 25. juni 1976) er en japansk fotballdommer, og ble FIFA-dommer i 2007. Sagara var assistentdommer for Yuichi Nishimura under fotball-VM i 2010, og assisterte i VM 2014.
Gunnar Brusewitz
Kurt Gunnar Brusewitz (født 7. oktober 1924 i Ekerö, død 10. juli 2004) var en svensk forfatter, kunstner og tegner.
East China gasskraftverk
East China gasskraftverk er et varmekraftverk i St. Clair County, i delstaten Michigan i det sentrale USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 362 MW fordelt på 4 like store turbiner med effekt på 73–91 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet DTE East China LLC.
Gunnar Brusewitz
Bakgrunn
Brusewitz kom fra en slekt med kunstneriske tradisjoner og allerede tidlig ble det vekket i ham en interesse for naturen. Han gikk på Viggbyholmsskolan og studerte deretter videre i Strängnäs, men hans kunst- og naturinteresse gjorde at studiene ble lidende.
East China gasskraftverk
Det stod ferdig utbygd i 2002. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Gunnar Brusewitz
Bakgrunn
Han studerte da med større interesse skulptur, maleri og grafikk i årene 1941-45, samt ved Kungliga Akademien för de fria konsterna i 1949.
Karriere
Brusewitz utformet diplomet til Nobelprisen i litteratur for årene 1963–1988. Han har hatt separatutstillinger i London, Helsingfors, Raumo, Reykjavík, Melbourne, Mainau, Chicago, San Francisco og Philadelphia samt utstillinger på Naturhistoriska riksmuseet, Sjöhistoriska museet og Stockholms stadsmuseum. Han er representert i det svenske Nationalmuseum.
Brusewitz memoarer består av de tre bøkene Vågens barn (1994), Den ordkynniga pennan (1996) og Upptecknat och nedskrivet (1998).
Jeong Hae-sang
Jeong Hae-sang (født 1. juni 1971) er en sørkoreansk fotballdommer, som dømmer i den sørkoranske ligaen. Han ble FIFA-dommer i 1984, og dømmer som assistentdommer/linjedommer. Han har dømt ett verdensmesterskap i fotball, Fotball-VM 2010 der han var assistentdommer for Yuichi Nishimura fra Japan.
T-banestasjon
T-banestasjoner er jernbanestasjoner som betjener et t-banesystem, ofte kjent ved navn som "undergrunnsbane", "tunnelbane", "metro" etc. De befinner seg ofte under bakken, på bakken og i enkelte tilfeller over bakkenivå, i hevede traséer. En t-banestasjon kan betjene én eller flere linjer og ha plattformer for av og påstigning i flere nivåer eller knyttet til forskjellige tunneler i samme plan.
176 byer har t-baner med en samlet lengde på mer enn 8 000 km og mer enn 7 000 stasjoner.
På gatenivå markerer ofte t-baneselskapets logo inngangen til stasjonen. Informasjonstavler som viser linjenettet og avgangs- og ankomsttider er også viktige elementer på stasjonen. Ofte har én stasjon flere inn- og utganger for å gjøre det enklere og raskere for passasjerene og komme til og fra. Disse kan være kombinert med fotgjengerunderganger, -overganger, -tunneler, -broer og liknende installasjoner og konstruksjoner som gir økt tilgjengelighet. Stasjoner er mange steder knyttet direkte til store bygninger eller sentre som har stor publikumstilstrømning.
Noen stasjoner, spesielt langs linjer som kjører fullautomatiserte tog, er hele plattformen skjermet fra sporene med en vegg, oftest av glass, med automatiske dører. De åpner seg på samme måte som heisdører når et tog er stoppet for av- og påstigning og på denne måten elimineres faren for at passasjerer faller i sporene ved et uhell eller hopper foran toget og blir overkjørt eller skadet av de stømførende skinnene.
Den største t-banestasjonen i verden er komplekset rundt Châtelet/Les Halles i Paris.
Enkelte t-banesystemer som i Montreal, Stockholm, Praha og Moskva er kjent for sin vakre arkitektur og kunstneriske utsmykning. Metroen i Paris er berømt for sine stasjonsinnganger i art nouveau, mens anlegget i Athen er kjent for utstilling av arkeologiske funn som ble gjort under byggingen.
I større grad enn på jernbaner og busslinjer, har t-banestasjoner ofte karakteristisk design som bidrar til å gi den enkelte stasjon en egen identitet. Noen har skulpurer eller fresker. Baker Street-stasjon i London er dekorert med fliser som viser Sherlock Holmes. Tunnelen til Concorde-stasjonen i Paris har fått fliser med teksten fra Menneskerettighetserklæringen. I Valencia i Spania har hver eneste stasjon en egen skulptur i billetteringsområdet.
Menin Gate
Porte de Menin (nederlandsk: Menenpoort, engelsk: Menin Gate Memorial to the Missing) er et krigsminnesmerke i Ieper i Belgia. Minnesmerket minnes de fallene fra Storbritannia og Samveldet i området rundt Ieper under første verdenskrig som har forsvunnet eller er begravd i umerkede graver.
Minnesmerket ligger på østsiden av byen Ieper og stedet var samlingssted for allierte soldater på vei til fronten. Det er tegnet av Reginald Blomfield og bygget av britiske myndigheter. Minnesmerket ble avduket 24. juli 1927.
TUIL Arena
TUIL Arena (tidligere Tromsdalen stadion) er et fotballstadion i Tromsø, og hjemmebanen til fotballaget Tromsdalen Fotball. Arenaen ligger i Tromsdalen, og grenser til Tromsdalen kunstisbane.
Menin Gate
Fallene fra New Zealand og Newfoundland er minnet ved egne krigsminnesmerker.
Sumpter gasskraftverk
Sumpter gasskraftverk er et varmekraftverk i Wayne County, i delstaten Michigan i det sentrale USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 340 MW fordelt på 4 like store turbiner med effekt på 80–90 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet FirstEnergy Generation Corp LLC.
TUIL Arena
Tromsdalen stadion ble tatt i bruk i 1983. Publikumsrekorden er 3200, og er satt under en kamp mellom Tromsdalen og Bodø/Glimt i 1992.
De internasjonale øylekene 2011
De internasjonale øylekene 2011 (De 14. internasjonale øylekene) ble avholdt på Wight i perioden 25. juni til 1. juli 2011. Arrangør av øylekene er International Island Games Association.
Påmeldte
Alle de 24 medlemsøyene er påmeldt til konkurransene på Wight. Antall deltagere påmeldt i parentes. Prince Edward Island var påmeldt, men trakk seg senere fra konkurransen, og deretter fra International Island Games Association. <!--
Medaljestatistikk
De to norske deltagerøyene deltok. Frøya deltok med svømmere og et herre fotballag, Hitra med friidrettsutøvere og et dame volleyballag. Den eneste norske medaljen i mesterskapet kom da Hitras Turi Malme tok seiren i halvmaraton for damer. Hun klarte også en 7. plass på 10000 meter. Fotballaget fra Frøya endte på en åttendeplass, mens Hitras volleyballjenter endte sist på 14. plass.
Anette Støvelbæk
Anette Støvelbæk (født 27. juli 1967) er en dansk skuespiller.
Biografi
Anette Støvelbæk er oppvokst på Amager og ble etter ett år på Gøglerskolen og andre skuespillerkurs utdannet på Skuespillerskolen ved Odense Teater i 1997. Seinere har hun hatt engasjementer blant annet på Nørrebros Teater og Hippodromen.
Hun fikk sitt gjennombrudd med rollen som Olympia i Lone Scherfigs film Italiensk for begynnere. På TV har hun medvirket i TV-serien Forsvar, og som ''Frk. Toft i TV-serien Krøniken''.
Hun er gift med kollegaen Lars Mikkelsen.
Anne Sexton
Anne Sexton (født 9. november 1928 i Newton i Massachusetts i USA, død 4. oktober 1974 i Weston) var en amerikansk innflytelsesrik poet og forfatter kjent for sine svært personlige dikt.
Nøgne Ø
Nøgne Ø er et norsk øl-bryggeri som er eid av Hansa Borg-konsernet. Det bruker slagordet «det kompromissløse bryggeri». Navnet Nøgne Ø er en referanse til diktet Terje Vigen av Henrik Ibsen.
Anne Sexton
Etter flere forsøk på selvmord, tok hun sitt eget liv i 1974.
Nøgne Ø
Historie
Aksjeselskapet ble stiftet vinteren 2002 av Gunnar Wiig og Kjetil Jikiun. Bryggeriet startet på Bergemoen i Grimstad, men flyttet høsten 2005 inn i de gamle lokalene til Rygene Kraftstasjon på Rygene, like ved grensen til Arendal kommune. Det er bygget et større og moderne produksjonsanlegg i de gamle lokalene. Bryggeriselskapet Nøgne Ø – Det kompromissløse bryggeri AS hadde driftsinntekter på NOK 1,5 mill. i 2004 og 2 mill. i 2005. Produksjonen har økt fra 30,000 liter i 2003 til 250,000 liter i 2007, deretter fra 280,000 liter i 2009 til over 400,000 liter i 2010.
Anne Sexton
Banebøker
Alle skrevet ammen med Maxine Kumin
Nøgne Ø
Historie
I 2010 begynte produksjon av den japanske risvinen sake. Sakeproduksjonen ble avsluttet i mars 2018 etter å ha gitt negativ avkastning i åtte år.
I 2013 kjøpte Hansa Borg Bryggerier 54,5 % av aksjene i Nøgne Ø, og i mai 2020 kjøpte dette konsernet ut de resterende aksjonærene og eiet da 100 % av bryggeriet.
Kjetil Jikiun forlot Nøgne Ø i 2015 i protest mot hvordan Nøgne Øs nye eiere styrte selskapet. Han flyttet til Kreta hvor han opprettet bryggeriet Σολο. I 2022 startet han som bryggmester hos Telemark Bryggeri hvor han forble inntil bryggeriet gikk konkurs samme år.
Øl
Nøgne Ø produserer øl i ulike styrker i tillegg til et utvalg alkoholfritt øl. Ølet tappet på flaske er upasteurisert og flaskemodnet, og inneholder derfor levende gjær. Kullsyren i ølet produseres av ettergjæring i flasken.
Bryggeriet bruker malt produsert i Norge. Ølet Norsk høst ble tildelt «Spesialitet-merket» fra Matmerk i 2016.
Nøgne Ø har samarbeidet med flere større utenlandske håndverksbryggerier om å utvikle og produsere øl. Et eksempel på dette er Black Tokyo Horizon, et resultat av et samarbeid med danske Mikkeller og skotske BrewDog.
I 2012 ble et enzym som bryter ned gluten tilsatt under bryggingen av både port- og bitterøl. Øltypene ble derfor glutenfrie eller hadde et sterkt redusert nivå av gluten. Grunnet at dette ølet brygges på samme anlegg som de øvrige bryggene, er ikke den resterende mengden gluten dokumentert og ølet markedsføres derfor ikke som et glutenfritt øl.
Sake
I 2010 startet Nøgne Ø sakeproduksjon som første europeiske bryggeri.
Bryggeriet vant flere utmerkelser for sine sake-produkter, inkludert bronse i London Sake Challenge 2014 i kategorien Junmai med sin Junmai og bronse i London Sake Challenge 2015 i kategorien Sparkling med sin Sparkling Sake, en musserende junmai sake.
Produksjonen ble avsluttet i mars 2018.
Manicouagan
Manicouagan er ei elv i Quebec, Canada. Den er rundt 560 kilometer lang (inkludert den lengste tilløpselva til Manicouagansjøen), og har utspring i den sørøstlige delen av Quebec. Den renner i sørlig retning, passerer gjennom Manicouagansjøen, og munner ut i St. Lawrence-bukta nær Baie-Comeau. Det er bygget flere vannkraftverk langs Manicouagan.
Elvenavnet antas å stamme fra et Innu-ord med betydningen «hvor det finnes trebark».
Vannkraft-demninger
Elva er sterkt utbygd, mer enn 100% av vannstrømningen er regulert. De viktigste vannkraftverkene er:
Riksväg 40
Riksväg 40 i Sverige er en svensk stamvei som går mellom Göteborg og Västervik over Jönköping. Veiens lengde er 321 km. Av det er 96 km motorvei, mest av alle ikke europaveier i Norden. Den mest brukte veien for reiser mellom Göteborg og Stockholm er Riksväg 40 og E4. Det er 470 km, herav 420 km motorvei.
Holmen Idrettsforening
Holmen Idrettsforening (stiftet 18. april 1918) er det lokale fler-idrettslaget for området Billingstad, Nesbru, Holmen, Hvalstad, Vakås, Høn, Reistad og Undelstad. Foreningen hadde i 2006 ca. 1000 medlemmer, de aller fleste er barn og unge. Foreningen har et idrettsanlegg i Asker i området mellom E18, Holmen Senter og Syverstadkollen. Holmen idrettspark består av tre fotballbaner (to kunstgressbaner og en gress), Holmen Ishall, innendørs idrettshall (for bl.a. håndball, turn, judo og friidrett), tennisanlegg med hall og fem utendørs baner og en tre kilometers lysløype.
Historie
Foreningen ble grunnlagt 18. april 1918 av lokale ungdommer. Fra starten var aktivitetene knyttet til idretter som fotball, hopp og friidrett. I 1934 startet Holmen sammen med fire andre klubber Norges Ishockeyforbund, og i årene etter hadde foreningen blant annet tre landslagsspillere og en 2.-plass i NM å vise til. Fotballen hadde også en storhetstid på 30-tallet, spesielt de årene landslagsspilleren Harald Strøm var i klubben. Etter krigen ble foreningen slått sammen med Hvalstad IF og ble etter dette det dominerende fleridrettslaget i denne delen av Asker med et stadig økende medlemstall. På 70- og 80-tallet ble idretter som langrenn og tennis tatt opp i klubben, og har i alle år siden hatt stor aktivitet. Tennisgruppa etablerte seg som egen forening i 1997, og ishockeygruppa gjorde det samme i 1998.
Anlegget
Dugnadskulturen har stått sterkt i Holmen, og anlegget er blitt til gjennom en stor dugnadsinnsats fra medlemmene. Ishallen er et eksempel på dette, hele hallen er mer eller mindre bygget på dugnad. Utbygging av Fjellhallen på 80-tallet ga ny idrettshall lokalt og bedre treningsmuligheter for Holmens håndballgruppe, dessuten gjorde massene fra fjellet det mulig å forbedre og utvide den eksisterende grusbanen. Tidlig på 1990-tallet ble det i tillegg laget et midlertidig treningsfelt for fotball og på dette feltet kom kunstgressbanen i 2006. I løpet av 2007 hadde foreningen dermed kunstgressbane med lys og under-varme, grusbane med lys i tillegg til gressbane. I 2014 ble grusbanen omgjort til kunstgress. Status for 2016 er dermed 2 kunstgressbaner og 1 gressbane i stor størrelse, samt 1 stykk 7`er kunstgressbane.
Gamle bilder fra Holmen idrettsanlegg:
Fotball
Fotballgruppa i Holmen IF består av senior lag for herrer og et stort antall ungdoms- og barne lag. Seniorlaget for herrer spiller sesongen 2016 i 3.divisjon avdeling 4 etter å ha rykket ned fra 2.divisjon avdeling 1 i 2015.
Kärrtorp tunnelbanestasjon
Kärrtorp tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane. Den ligger i bydelen Kärrtorp i Söderort, og trafikkeres av T-bane 1 (grønn linje).
Den ligger mellom stasjonene Björkhagen og Bagarmossen.
Stasjonen ble åpnet for trafikk 19. november 1958. Det er en stasjon i dagen, med billetthall med inngang fra Kärrtorpsplan.
Fylkesvei 5978
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 160.
Rombikosidodekaeder
Areal og volum
Arealet A og volumet V til et rombikosidodekaeder med sidelengde a er:
Laurentius av Canterbury
Laurentius (død 3. februar 619 i Canterbury) var andre erkebiskop av Canterbury.
Bakgrunn, misjonær
Han ankom til Thanet i kongedømmet Kent (dagens Kent i England) i 597, sammen med Augustin av Canterbury og andre misjonærer. Etter at kong Æthelbert av Kent hadde latt seg døpe ble han sendt tilbake til Roma med bud til pave Gregor den store, og vendte tilbake våren 601 med palliet, tegnet på erkebispeverdighet, til Augustin.
Erkebiskop
Etter at Augustin døde i 604 eller 605 ble Laurentius valgt til hans etterfølger. I hans tid som erkebiskop døde Aethelbert (616, og hans sønn Eadbald vendte tilbake til den gamle troen.
Flere av misjonærene forlot da De britiske øyer, og i følge Den angelsaksiske krønike ønsket også Laurentius selv å vende tilbake til Roma. Krøniken forteller videre at han hadde en visjon av apostelen Peter, som irettesatte og pisket ham, og at han deretter bestemte seg for å bli. Merker etter denne piskingen skal ha vært synlige, og da han viste dem til Eadbald lot kongen seg omvende.
Språklyd
Språklyder er de artikulerte lydene som mennesker frembringer med munnen. De er de minste elementene i tale, og bygger opp ord og setninger.
Språklyder deles i vokaler og konsonanter. Hvis forskjellen på to språklyder endrer betydningen på et ord, kalles lydene fonemer. Hvis forskjellen ikke endrer betydningen av ord, kalles lydene allofoner og foner.
Vasyl Ivantsjuk
Vasyl Mykhajlovytsj Ivantsjuk (ukrainsk: Василь Михайлович Іванчук), født 18. mars 1969 i Kopytsjyntsi) er en ukrainsk stormester i sjakk. På FIDEs rankingliste per 1. mai 2010 har Ivantsjuk en rating på 2741, og er med det rangert som verdens tolvte beste spiller, og Ukrainas nest beste etter Pavel Eljanov. Ivantsjuk vant VM i lynsjakk i 2007 og vant VM i hurtigsjakk i 2016.
Ivantsjuk slo for alvor igjennom internasjonalt da han vant Linares-turneringen i sjakk i 1991. Fjorten spillere deltok, åtte av dem rangert blant verdens topp ti, blant andre verdensmesteren Garri Kasparov, og alle de øvrige var blant verdens 50 beste spillere.
På dette tidspunktet trodde mange at Ivantsjuk ville bli den neste verdenmesteren, men slik ble det ikke. Han har vært rangert blant verdens ti fremste spillere siden 1990, og har enkelte ganger vært helt oppe på andreplass. Ivantsjuk har i blant vært preget av dårlige nerver, og har gjort tabber i kritiske stillinger.
Ivantsjuk har blant annet vunnet Corus-turneringen i 1996, og Linares i 1989, 1991 og 1995. I finalematchen under FIDEs VM i sjakk i 2002 tapte Ivantsjuk for landsmannen Ruslan Ponomarjov i finalematchen.
Kara (region)
Kara er en av Togos 5 regioner. Byen Kara er administrasjonssentrum i regionen. Andre større byer er Bafilo, Bassar og Niamtougou. Ved folketellingen i 2010 hadde regionen 769,940 innbyggere.
Høytysk lydforskyvning
Den høytyske lydforskyvning er en regelrett forskyvning av konsonanter som har gitt regelmessige og systematiske forskjeller mellom høytysk og alle andre germanske språk.
Lydforskyvningen begynte antageligvis lengst sør i det tyskspråklige området rundt år 600, og spredte seg de neste hundreårene nordover til andre tyske dialekter. Den høytyske lydforskyvningen var ikke helt fullført i begynnelsen av den gammelhøytyske perioden som begynner ved år 800. En viktig forskjell mellom gammelhøytysk og gammelsaksisk er at lydforskyvningen ikke fant sted i gammelsaksisk. Lydforskyvningen representerer den dag i dag den mest markante (men ikke eneste) forskjellen mellom høy-e og nedertyske dialekter.
Detaljer
Det er først og fremst de ustemte plosivene /p/, /t/ og /k/ og delvis de stemte /b/, /d/ og /g/ som endres under den høytyske lydforskyvningen. Dersom /p/ står først i ordet, etter /m, n, r, l/ eller forekommer som dobbelkonsonant, forskyves den til affrikaten /pf/. På samme måte forskyves /t/ til /ts/ (skrevet <z> på tysk) og /k/ til [kx]. Der hvor /p/, /t/, /k/ står i utlyd etter vokal eller i innlyd mellom vokaler, forskyves den til frikativene /f/, /s/ og [x].
Disse endringene blir særlig tydelige om man sammenligner høytysk med moderne, germanske språk som ikke har gjennomgått disse endringene, for eksempel nedertysk, engelsk og norsk. Alle germanske språk har gått gjennom den germanske lydforskyvningen, som vises i første kolonne, mens bare høytysk har vært gjennom den høytyske lydforskyvningen. I første kolonne står G for endringer iht. Grimms lov og V for endringer iht. Verners lov.
Gjennomføring
Den høytyske lydforskyvningen er bare helt konsekvent gjennomført lengst syd i det tyske språkområdet, det vil si i Sveits og i Tirol. I disse områdene er [k] forskjøvet til [kx] (som noen steder er blitt forenklet til [x]), som for eksempel høytysk Kind ([kind], «barn»), som uttales [kxind] i Tirol og [xind] i Sveits.
De fleste over- og middeltyske dialekter har med andre ord bare delvis gjennomført den høytyske lydforskyvningen.
Kurt Weill
Kurt Julian Weill (født 2. mars 1900 i Dessau i Tyskland, død 3. april 1950 i New York City) var en tysk komponist som var aktiv fra 1920-tallet frem til sin død. Han var en ledende komponist for teateret, men skrev også konsertmusikk. Han er særlig husket for sitt samarbeid med dramatikeren Bertolt Brecht.
Ungdomsverk
Han ble født i en jødisk familie. Faren Albert Weill stammet fra Kippenheim, og var da Kurt ble født kantor i det jødiske trossamfunnet i Dessau i Preussen, senere også i Eichstetten ved Kaiserstuhl i Baden. Kurt Weill påbegynte 18 år gammel studiet i musikk ved Hochschule für Musik i Berlin.
Allerede før han fylte 20 år hadde han komponert en serie med arbeider, sangsyklusen Ofrahs Lieder, en strykekvartett og en suite for orkester. Senere studerte han musikkomposisjon med Ferruccio Busoni, og skrev sin første symfoni. Busoni fikk stor betydning for Weills senere verk, og for hans operaestetikk. Selv om han hadde noe suksess med sitt første modne arbeid av ikke-scenisk musikk, sterkt influert av Gustav Mahler, Arnold Schönberg og Igor Stravinskij (som for eksempel Strykekvartett op. 8 eller Konsert for fiolin og blåseorkester, op. 12), tenderte Weill mer og mer mot vokalmusikk og musikkteater.
Musikkteater
Hans arbeid for musikkteater og hans sanger ble ekstremt populære hos et bredere publikum i Tyskland på slutten av 1920-tallet og på begynnelsen av 1930-tallet. Weills musikk var beundret av komponister som Alban Berg, Alexander von Zemlinsky, Darius Milhaud og Stravinsky, men ble også kritisert av andre som Anton Webern og Arnold Schönberg, som riktignok reviderte sin mening senere.
Weill arbeidet allerede i Royal Palace og Der Zar lässt sich photographieren med en stilblanding som skulle komme til å bli hans kjenningsmerke. Den sofistikerte vekslingen mellom det dominerende, nærmest ekspresjonistiske tonespråket og det populære i tangoens form fant sin dramaturgiske form i begge operaene hans.
Bertolt Brecht
Weills mest kjente verk er Tolvskillingsoperaen (Die Dreigroschenoper) fra 1928, skrevet i samarbeid med Bertolt Brecht. Stykket er i seg selv en bearbeidelse av John Gays The Beggar’s Opera. Operaen inneholder Weills mest berømte sang, «Die Moritat von Mackie Messer», ofte bearbeidet og framført, blant annet av Louis Armstrong, under tittelen «Mack the Knife». Siden har også «Sjørøver-Jennys vise» («Die Seeräuber-Jenny») blitt et populært nummer for kvinnelige kabaretsangere, slik som Nina Simone og Marianne Faithfull.
Fjellmarikåpe
Fjellmarikåpe er en flerårig plante i rosefamilien som har en amfi-atlantisk utbredelse.
Det nasjonale gjennombrudd
«Det nasjonale gjennombrudd» er en karakteristikk av det tematiske innholdet i Norges kunst og åndsliv på 1840- og 50-tallet. Begrepet er skapt av Moltke Moe i 1890-årene, gjennom forelesningsserien Det nationale gjennembrud og dets Mænd. Det nasjonale gjennombrudd henger sammen med den økende bevisstheten om nasjonal kultur, og knyttes gjerne til nasjonalromantikken, som utvilsomt var en viktig inspirasjonskilde. Men når folk som Andreas Faye, Asbjørnsen og Moe, Ivar Aasen, Olea Crøger, Landstad, Ole Bull, Edvard Grieg og Lindemann arbeidet med å samle inn og dokumentere folkets diktning og musikk og folkets levende språk så grundig som det etter forholdene var mulig, hadde de vitenskapelige ambisjoner, og arbeidet som nasjonale realister.
Fjellmarikåpe
Planten blir omtrent 10 cm høy, og har 5-7-koblede blader som er bare ovenpå og glisende silkehår under. Gulgrøne blomstrer på korte skaft. Blomstrer omtrent i juni på heier, enger og snøplasser til fjells og ikke sjeldent i lavlandet i det meste av Norge. Den er funnet helt opp til 1760 meters høyde i Jotunheimen.
Kurt Weill
Bertolt Brecht
Weills heldige samarbeid med Brecht, som han gjorde noe av sitt beste arbeid sammen med, varte bare i tre år, fra 1927 til 1930, med ett senere unntak. Samarbeidet ble brutt på grunn av politisk uenighet, og ifølge Lotte Lenya, kom Weill med en hissig kommentar om at det var umulig «å sette musikk til det tyske kommunistpartiets manifest».
Fjellmarikåpe
Som hos alle marikåper forplanter også fjellmarikåpen seg ukjønnet. Mens de andre marikåpeartene i Norden står hverandre svært nær skiller fjellmarikåpen seg klart fra disse.
Kurt Weill
Eksil
Weill ble tvunget til å flykte fra Tyskland i mars 1933 på grunn av nazistenes forfølgelser. Han ble sett på som en betydelig trussel av de nazistiske autoritetene ved å være jødisk komponist. Nazipartiet organiserte bråk og trakassering på fremføringene av hans arbeid, bl.a. ved premieren av Byen Mahagonnys oppgang og fall (Aufstieg und Fall der Stadt Mahagonny) i Leipzig 1930.
For Weill var det ikke noe annet valg enn å gå i eksil, i første omgang til Paris i Frankrike, hvor han igjen arbeidet sammen med Bertolt Brecht etter at et prosjekt med Jean Cocteau falt sammen. Resultatet var balletten De syv dødssyndene (Die sieben Todsünden). I 1934 fullførte han sin Symfoni no. 2, hans siste rene orkesterverk, og det ble framført i Amsterdam og New York med Bruno Walter som dirigent. Han komponerte også påtagelig franskinspirert musikk til Jacques Devals skuespill Marie Galante.
USA
I 1935 emigrerte han til USA og han fikk statsborgerskap i 1943. Da passasjerbåten la til havnen i New York var han overbevist om at det Tyskland som han hadde forlatt ville ødelegge hans arbeid. Bare sjelden og motvillig kom han til å snakke tysk igjen, unntatt i brevene til foreldrene som hadde unnsluppet til Israel.
Mye av Weills amerikanske arbeid er blitt ansett for å være av lavere kvalitet enn hans tyske verk, men hans arbeid for Broadway inkluderer en rekke respekterte show. Blant disse blir Lady in the Dark og Love Life ansett som begynnelsen på utviklingen av den amerikanske musikalen. Weill arbeidet sammen med forfattere som Maxwell Anderson og Ira Gershwin. Han skrev også filmmusikk for Fritz Lang – You and Me (1938).
Med unntaket av «Mack the Knife», inkluderer hans mest berømte sanger «Alabama Song» (fra Mahagonny) som blant annet er innspilt av The Doors; «Surabaya Johnny» (fra Happy End), «Youkali» (fra Marie Galante), og «September Song» (fra Knickerbocker Holiday).
Sangsykluser
Hvert år finner Kurt-Weill-Fest sted i Dessau, og varer som regel ti dager. Til arrangementene hører utstillinger, foredrag og musikalske fremførelser innen opera, klassisk og samtidsmusikk.
Det nasjonale gjennombrudd
Inspirasjonen fra 1814
Behovet for å utvikle en egen norsk kultur ble tilskyndet av de politiske begivenhetene i 1814 og de nærmeste årene deretter. Dette behovet fikk etterhvert drahjelp av den nasjonalromantiske kulturstrømning eller bølge som reiste seg i Europa og nådde vårt land 1833 med Andreas Fayes "Norske Sagn". Den kulminerte i et nasjonalt gjennombrudd. Bølgen var virksom på 1840 og 50-tallet, og flatet etter hvert ut og gikk over fra å være en til dels kulturpolitisk, dels idylliserende og idealistisk stemningsbølge (Jf. maleriet «Brudeferd i Hardanger»), til å bli en mer politisk radikal selvstendighetsbestrebelse som til slutt resulterte i oppløsningen av personalunionen med Sverige og etableringen av et norsk kongehus i 1905.
Til det nasjonale gjennombruddets menn regnes, i tillegg til Andreas Faye, Ivar Aasen, P. Chr. Asbjørnsen, Jørgen Moe, M. B. Landstad og Ludvig M. Lindeman også f.eks. historikeren P. A. Munch. Dertil kommer en lang rekke musikere, diktere og kunstmalere som Ole Bull, Rikard Nordraak, Edvard Grieg, Andreas Munch den unge Henrik Ibsen og den unge Bjørnstjerne Bjørnson, Adolph Tidemand og Hans Gude m.fl. Det var viktig å skape bevissthet om norsk kultur og hevde den i sakprosa, diktning, billedkunst, musikk og historieskriving. Det nasjonale gjennombrudd ble på 1870- og 80-tallet avløst av Det moderne gjennombruddet.
Utdyping
Anvendt på norsk kulturliv på 1800-tallet er forestillingen om det nasjonale gjennombrudd å forstå som kulminasjonen av en søken etter det genuint norske som grunnlag for å bygge en selvstendig kultur. Denne søken oppsto i kjølvannet av 1814 da Norge igjen ble en nasjonalstat med egen grunnlov. Norge unngikk ikke en personalunion med Sverige, men hadde i kraft av grunnloven en helt annen posisjon i den nye unionen enn landet hadde hatt i dansketida. Norge skulle gjenreises, ikke bare materielt, men også kulturelt. Den kulturelle gjenreisningen ble stimulert av nasjonalromantikken som bidro til å skape forståelse for verdien av folkelig kultur og folkeminner. Man ble mer og mer klar over at det i Bygde-Norge hadde levd og utviklet seg verdifulle kulturtradisjoner i hele dansketida, så som norske dialekter, rosemaling, folkemusikk, dansetradisjoner, treskjæring, draktskikker, sagn, eventyr, viser m.m. Disse tradisjonene ble oppfattet som et egnet grunnlag for å bygge en selvstendig norsk kultur. Innsamling av sagn, eventyr, folkeviser/ballader, ordtak, gåter, folketoner, etablering av norsk selvstendig historieskriving og gransking av sagalitteraturen var del av et større politisk prosjekt. Interessen for alt som var opprinnelig og norsk førte også til at skjønnlitterære forfattere, kunstmalere og musikere så det som en oppgave å ta for seg emner med røtter i folketradisjonen og bearbeide dem kunstnerisk.
Begynnelsen til innsamling av muntlige folketradisjoner var Andreas Fayes Norske Sagn (1833). Faye ble fulgt opp av Asbjørnsen og Moe som tok brødrene Grimm til forbilde. Asbjørnsen og Moe begynte på 1830-tallet, og den første serien med Asbjørnsen og Moes Norske Folkeeventyr, utkom heftevis i 1842-1844. Ivar Aasen samlet inn og skriftfestet norske dialekter og grunnla det såkalte landsmålet. Knud Knudsen arbeidet for et norsk riksmål, og oppfattet seg som viderefører av Henrik Wergelands språksyn. Jørgen Moe var tidlig ute med å gi ut en samling folkelige viser. Men i Telemark var allerede Olea Crøger og M.B. Landstad i gang med å samle inn folkeviseballader, stev av ymse slag og bygdeviser på slutten av 1830-tallet. L. M. Lindeman begynte å nedtegne folkemusikk. Den politiske og kulturelle utviklingen på 1830-tallet styrket bøndenes selvfølelse (jf. bondestortinget i 1833 ), og norske dialekter fikk økt status. Interesse for norske dialekter og det norske var tilstedeværende i Henrik Wergelands diktning fra tidlig ungdom av, blant annet i farser han skrev på 1820 og tidlig på 1830-tallet, altså før nasjonalromantikken for alvor nådde Norge. Han framstår først og fremst som venstreradikal høyromantiker. Men fra slutten av 1830-tallet ble også han berørt av nasjonalromantikken. Johan Sebastian Welhaven debuterte som sentrallyriker mye senere enn Wergeland. Han hadde imidlertid et mer konservativt og estetiserende bondesyn enn Wergeland og delte ikke dennes syn på norske dialekter som grunnlag for utviklingen av et norsk skriftspråk. (Jf. Konflikten mellom Wergeland og Welhaven). Men nasjonalromantiker var Welhaven like fullt. En ser det tydelig i «En Tribut til Kunstforeningen» som ble til i 1836 og trykt i hans samling Digte fra 1839, et dikt der det alluderes til Fayes sagnsamling.
«Det nasjonale gjennombrudd», et begrep skapt i ettertid
Samtidens skribenter og forfattere refererte aldri til sin egen tid som det nasjonale gjennombrudds tid. Begrepet ble trolig brukt første gang av Moltke Moe som tittel på en forelesningsserie han holdt på 1890-tallet: Det nationale gjennembrud og dets mænd (P.Chr. Asbjørnsen – Jørgen Moe – Ivar Aasen). Serien ble siden publisert som en storartikkel(som forøvrig aldri ble helt fullført). Den ble først ble trykt i Nordmænd i det 19de Aarhundrede, 1902 (ny utg. i 2 bd., 1914) Anders Krogvig brukte uttrykket i tittelen da han i 1915 utgav en bok som først og fremst inneholdt brev fra Jørgen Moe til P. Chr. Asbjørnsen, hentet fra Moltke Moes samlinger: Fra det nationale gjennemombruds tid. Han omtaler dokumentene som «aktstykker fra nationalromantikkens historie». Boka innledes med en biografisk framstilling av Jørgen Moes ungdom.
Valtellina
Valtellina (lombardisk Valtulina) er en alpedal i den norditalienske regionen Lombardia. Dalen begynner der elven Adda munner ut i Comosjøen og strekker seg oppover mot nordvest langs Addas løp mot Bormio. Valtellina er 100 km lang og utgjør med 2640 km² og 158 000 innbyggere mesteparten av provinsen Sondrio. Dalens viktigste byer er Sondrio, Morbegno, Tirano og Bormio.
Geografi
Den nedre Valtellina er bredere og ikke så bratt, og strekker seg i øst–vestlig retning. Den rammes inn av Bernina-Alpene (4049 moh.) i nord og Bergamo-Alpene (3052 moh.) i syd. Apricapasset danner en forbindelse til Valcamonica. Sidedaler er Valmalenco og Val Masino mot nord og Valle di Tartano mot syd.
Ved byen Tirano, som ligger mellom den nedre og øvre Valtellina, begynner dessuten Valposchiavo. Denne er også en sidedal til Valtellina, men hører til den sveitsiske kantonen Graubünden.
Kommunen Livigno utgjør en egen dal, som hydrologisk sett ikke hører til Valtellina, men til Engadin. Den drenerer nemlig via elven Spöl til Inn, Donau og Svartehavet, ikke via Adda til Po og Adriaterhavet. Likevel regnes Livigno politisk og historisk til Valtellina.
Den nedre Valtellina utgjør et viktig geologisk skille. Den er nemlig del av en stor forkastning (den periadriatiske forkastning) som skiller sydalpine fra østalpine bergarter.
Administrativ inndeling
Ved siden av Valtellina består provinsen Sondrio av dalen Valchiavenna. Denne dalens 13 kommuner utgjør provinsens femte distrikt. Begge dalene møtes ved Comosjøen.
Navn
Dalens navn betød sannsynligvis opprinnelig «Tellius-dalen», der Tellius var navnet på dagens landsby Teglio, som ligger omtrent midt i dalen. På tysk omtales dalen som Veltlin.
Historie
1348 tilfalt Valtellina, Valchiavenna og Valposchiavo hertugdømmet Milano. Innbyggerne i Valposchiavo meldte seg imidlertid i 1408 inn i De tre forbund (dagens Graubünden). De tre forbund prøvde også å få kontrollen over de resterende dalene, og lyktes med det i 1512. Valtellina (tysk Veltlin) inkludert Bormio (tysk Worms) og Valchiavenna (tysk Kleven) ble deretter gjort til Untertanenlande (vasallstater).
Natten til den 19. juli 1620 ble reformasjonen i Valchiavenna stoppet gjennom drapet på mange hundre reformerte innbyggere. Dette skapte borgerkrigsaktige tilstander, som varte til 1639. Kontrollen over dalen lå i denne tiden midlertidig ved Milano (som da tilhørte den spanske linjen av huset Habsburg).
Tiden som vasallstat under Graubünden tok slutt i 1797, da Napoleon slo Valtellina til den nyoppretta Cisalpinske republikken. Forhandlingene mellom Valtellina og Graubünden om medlemskap i kantonen førte ikke frem. Dermed kom dalen med Wienerkongressen (1815) til det habsburgske Lombardo-venetiske kongedømmet, 1859 til Kongedømmet Sardinia og 1861 til Kongedømmet Italia.
Ringnebbmåke
Ringnebbmåke (Larus delawarensis) er en monotypisk art i slekten Larus, som inngår i delgruppen måker (Larinae) i måkefamilien (Laridae). Arten holder til Nord-Amerika og hekker i innlandet, nordover til det sentrale Canada. Den overvintrer sørover til det nordlige Mellom-Amerika og i Karibia. Arten tilhører treårsmåkene.
Biologi
Ringnebbmåka blir cirka 43–54 cm lang og veier typisk omkring 300–700 g, avhengig av underart og kjønn. Hannen blir i snitt cirka 100 g tyngre enn hunnen. Vingespennet utgjør cirka 115–135 cm. Arten karakteriseres av en sort ring rundt den ytre halvdelen av nebbet.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske navn i parentes er uoffisielle beskrivelser.
Sarpy County kraftverk
Sarpy County kraftverk er et varmekraftverk i Sarpy County, i delstaten Nebraska i det sentrale USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 340 MW fordelt på 1 olje-turbin og 5 gass-turbiner med effekt på 55–120 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet Omaha Public Power District.
Det stod ferdig utbygd i 1972–2000. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass, og litt fyringsolje i én turbin på bare 3,5 MW.
Conny Andersson
I sine yngre år var Andersson en dyktig motocross-fører. Fra 1970 til 1976 deltok han i Formel 3 som privatist i nesten ti år, med betydelig suksess. I 1975 konkurrerte han i det europeiske Formel 3-mesterskapet, hvor han vant i Monaco. Sesongen etter vant han ytterligere fire løp.
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)
Truls Gerhardsen
Truls Gerhardsen (født 18. mai 1937 i Oslo, død 25. februar 2022) var en norsk typograf, fagforenings­person, lokal­politiker (Ap) og tillitsvalgt innenfor idretten.
Han arbeidet som typograf i Emil Moestue fra 1960-tallet og hadde flere verv i Norsk Grafisk Forbund, som forbunds­styremedlem og senere som ansatt i forbundet. Fra 1978 arbeidet han i Arbeidernes Opplysningsforbund. Han var leder av Oslo Arbeidersamfunn, og medlem av Oslo bystyre 1971–1974. Han var også general­sekretær i Framfylkingen.
Innen idretten var han blant annet styreleder i Oslo krets av Norges Svømmeforbund, styreleder i Vålerenga Ishockey, vise­president i Norges Ishockeyforbund, styreleder i Oslo Idrettskrets og styreleder i Oslo Bedriftsidrettskrets.
Han var sønn av arbeiderparti­politiker og statsminister Einar Gerhardsen. Han reviderte sin fars bok Tillitsmannen – en håndbok for tillitsvalgte fra 1931 i en rekke utgaver, senest i 2009. Truls Gerhardsen var bror til Oslo-politikeren og idretts­lederen Rune Gerhardsen (1946–2021).
Bjørn Nilsen (musiker)
Bjørn Nilsen er en norsk musiker født i 1968. Han er tidligere kjent for å være låtskriver, vokalist og gitarist i blugrasskvartetten Marshall Monrad Band og rockebandet Jetsurfers. I 2010 ga han ut første plata med sitt nye prosjekt, Nilsen's Southern Harmony.
Nilsen er en av svært få europeiske komponister som årlig blir invitert til den prestisjetunge Frank Brown International Songwriters Festival, sammen med noen av de aller største låtskrivernavnene i USA. Mer enn 60 av hans låter utgitt av andre internasjonale og norske artister (Linda Gail Lewis, Dallas Moore, Billy Don Burns, Petter Baarli, Claudia Scott + Ottar Big Hand, Hilljacks, Anders Brodersen etc).
Fredrik Christian Schübeler
Frederik Christian Schübeler, født 25. september 1815 i Fredrikstad, død 20. juni 1892 i Oslo, var en norsk botaniker. Schübeler var cand. med. og praktiserte en tid som lege, men han hadde alt tidlig hatt botaniske interesser og gikk fra 1848 helt over til botanikken. 1848–51 foretok han med offentlig stipend en omfattende utenlandsreise, hvor han studerte hagedyrkning og spesielt botaniske hager og museer. Deretter ble han universitetsstipendiat og konservator ved det botaniske museum og var fra 1866 professor ved universitetet i Kristiania og bestyrer av universitetets botaniske hage og museum.
Han utga en rekke populære skrifter om hagedyrkning, slik som Havebog for almuen (1856) og Kjøkkenhaven (1865), som kom ut i flere opplag og ble oversatt til flere europeiske språk. Han foretok også forsøk med kulturplanter og fikk interesserte hagedyrkere over hele landet til å dyrke planter som han sendte til dem som levende planter eller frø. På den måten skaffet han seg omfattende kunnskaper om hvor i Norge forskjellige planter kunne trives. I Viridarium Norvegicum opplyser han hvor langt nord i landet de enkelte planteslagene kan vokse, og det er for manges vedkommende det nordligste i verden. Frederik Christian Schübeler ble internasjonalt berømt for dette arbeidet.
Schübelers gate på Tøyen, like ved Botanisk hage er oppkalt etter ham.
Togos flagg
Togos flagg ble antatt 27. april 1960. Det har grønn bunn og to like store horisontale gule striper og med en fem-takket stjerne på rød bunn øverst ved masten. Det benytter seg av Etiopias pan-afrikanske farger, men mønsteret minner om Liberia. De grønne og gule stripene står for landets fem regioner. Den grønne fargen symboliserer jordbruket, den gule står for landets mineralrikdommer, det røde symboliserer selvstendighetskampen, og stjerna står for håp.
Bagarmossen tunnelbanestasjon
Bagarmossen tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane i bydelen Bagarmossen i Söderort i Stockholm kommune.
Stasjonen ligger på T-bane 17 (grønn linje) mellom stasjonene Skarpnäck og Kärrtorp.
Den gamle stasjonen ble innviet 19. november 1958 på en annen plass enn den nåværende; den lå langsmed og sør for Lagavägen og Lagaplan, og hadde en utendørs plattform på bakkenivå. Stasjonen var endestasjon for linje 17 til 8. juli 1994.
Den nye stasjonen ble innviet 15. august 1994 og ligger i fjellrom 19 meter under bakken.
Gressvik (Tysfjord)
Gressvik, eller Grasvik, (lulesamisk: Rásjvássjá) er ei grend i Hamarøy kommune i Nordland.
Grenden ligger midt i, og på vestsiden av, Grunnfjorden, en arm av Tysfjorden.
Det er ingen veier i selve bygda, bare stier. Nærmeste vei er en lokal vei fra Råna, rett over på motsatt side av fjorden, til Tjårrnes og Kjerrvika. I Kjerrvika er nærmeste anløp av rutegående hurtigbåt. Dette gjør at all transport til og fra Gressvik skjer med privatbåter.
Tidligere var her tre gårdsbruk: Gressvik, Solvoll og Lønes. Beboerne livnærte seg av jordbruk, fiske, skogbruk og tok seg jobber på båter i innen- og utenriksfart. De tre hovedhusene står fortsatt, og av dem er to bebodd på helårsbasis. Her er også 7 hytter. Gårdene (og noen hytter) har innlagt strøm, mens vann hentes fra private brønner eller elven MilloUsikker på korrekt skrivemåte.
Liste over kommunestyrerepresentanter i Eidsvoll
Liste over kommunestyrerepresentanter i Eidsvoll kommune, fordelt etter kommunestyremandater og parti.
Kommunestyret 2003-2007
+2
+1
Alta Valtellina
Alta Valtellina er Valtellinas øverste dalavsnitt i Nord-Italia (Lombardia) og et av provinsen Sondrios fem forvaltningsdistrikter. Distriktet omfatter 24 000 innbyggere i seks kommuner:
Alta Valtellina er sammenfallende med det historiske landskapet Bormio (tysk Worms, retoromansk Buorm), som var omstridt mellom fyrstbiskopene av Chur og Como. De førstnevnte overlot forvaltningen til fogder av den lokale adelsslekten Matsch. Fra 1348 til 1512 hørte Bormio til hertugdømmet Milano, og var deretter og frem til 1797 et graubündensk Untertanenland. Selv om Bormio var en vasallstat, hadde innbyggerne nokså stor autonomi, spesielt i motsetning til resten av Valtellina. Graubünden stilte bare dommeren, mens lovgivning og forvaltning var i lokale hender. I 1797 kom Worms sammen med resten av Valtellina til Den cisalpinske republikk og senere til Italia.
Bormio lå ved krysningen av flere passveier (Foscagnopasset til Val di Livigno, Fraelepasset til Engadin, Umbrailpasset til Val Müstair, Stilfspasset til Vinschgau, Gaviapasset til Valcamonica). Her passerte bl.a. Valtellinas vin på vei nordover og salt fra Tirols gruver på vei sydover. Denne handelen, i kombinasjon med frodige fjellbeiter og egen gruvedrift, gjorde Alta Valtellina til et velstående område. I dag tar transporten andre veier, og Alta Valtellina er hovedsakelig kjent for gode muligheter for fjellvandrere og vinterturister.
Eksterne lenker
Turistisk informasjon (italiensk og engelsk)
Crema catalana
Crema catalana er en tradisjonell, spansk dessert som lages av melk, eggeplommer og sukker. Den anses av en del være forløperen til crème brûlée. Den er fra Catalonia i Spania der den er en spesialitet.
Retten kalles også Crema de Sant Josep, etter Josef fra Nasaret, og desserten har derfor en spesiell plass den 19. mars i feiringen av Josefs navnedag.
Crème brûlée
Columbia Law School
Columbia Law School er det juridiske fakultetet ved Columbia University og et av fem juridiske fakulteter i Ivy League, grunnlagt i 1858.
Grader
Columbia Law School tildeler gradene Juris Doctor (J.D.), Master of Laws (LL.M.) og Doctor of Juridical Science (J.S.D.).
Tidsskrift
Tidsskriftet Columbia Law Review er det nest mest siterte juridiske tidsskrift på verdensbasis.
Val di Lei
Val di Lei (italiensk og retoromansk Val = «dal», retoromansk Lei = «innsjø») er en ubebodd dal nord i den italienske regionen Lombardia, på grensen til den sveitsiske kantonen Graubünden. Den hører administrativt til kommunen Piuro og distriktet Valchiavenna i provinsen Sondrio. Dalens 51 km² er det eneste arealet i Italia som ligger i Nordsjøens tilsigsfelt. Dalens elv, Reno di Lei («innsjø-Rhinen») er nemlig én av Rhinens kildeelver.