cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rain Man
Sammendrag
Etter å ha innkassert den store gevinsten i Las Vegas, klarer Charlie å dekke hele gjelden sin, og han forsoner seg også med kjæresten Susanna. Charlie tar med Raymond til en jernbanestasjon, og Raymond går ombord på et Amtrak-tog sammen med Dr. Bruner for å reise tilbake til institusjonen som har vært hjemmet hans i en årrekke. Charlie lover Raymond at han skal komme på besøk i løpet av et par uker.
The Double Room Mystery
The Double Room Mystery er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Hobart Henley.
Handling
Morris, en herdet kriminell, blir fengslet for tyveri. Han engasjerer snart William Newman, en advokat, til å forsvare seg. Som kompensasjon gir Morris et av klesplaggene sine hvor det er sydd inn fire verdifulle diamanter. I mellomtiden blir Newman også romantisk tiltrukket av en ung kvinne som sliter for eieren av det samme pensjonatet hvor Newman holder til.
Georgianna, som er redd Newman, blir kort tid senere arrestert for tyveri av flere billige ringer. Newman lover å betale kausjonen hennes. Når saken mot Georgianna blir avvist kort tid senere, tror hun at det er Newman som var ansvarlig for at hun blir satt fri. Men senere blir Newman skutt og drept av Morris, og Georgianna blir raskt anklaget for å ha begått dette drapet.
The Dormant Power
Handling
Christine Brent, som bor sammen med faren sin i en liten by i Texas, blir fristet av Maurice Maxwell - en skruppelløs forretningsmann fra New York. Christine avviser Maxwells romantiske fremskritt. Hun blir i stedet venn med Carl Randolph, en ung mann som søker tilflukt i hytta hennes etter å ha skutt en meksikaner for å ha fornærmet det amerikanske flagget.
Russland under VM i friidrett 1993
Russland deltok under VM i friidrett 1993 (utendørs) fra 13. til 22. august 1993 i Stuttgart i Tyskland.
The Dormant Power
Handling
Christine gir Carl penger, og råder ham til å reise østover - noe han snart gjør. Etterlatt hjelpeløs etter at faren hennes blir skadet i en lammende ulykke, går Christine med på å gifte seg med Maxwell slik at faren hennes kan leve i relativ økonomisk komfort. Imidlertid blir faren hennes etter hvert demoralisert. Han begår selvmord, og kort tid senere flytter Maxwell og Christine fra Texas til New York.
The Double Standard
The Double Standard er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Phillips Smalley.
The Dormant Power
Handling
Skruppelløs som alltid frarøver Maxwell oppfinneren Brinkeroff et veldig verdifullt patent, og myrder ham deretter. Brinkeroffs kone Metta, som mistenker Maxwell for drapet på ektemannen hennes, sikrer seg en jobb ved Maxwell-hjemmet i forsøk på å skaffe seg beviser mot ham. Senere overhører Maxwell innrømme å stå bak forbrytelsen, og rasende dreper hun ham. Men hun blir snart frikjent i en rettssak, på grunn av en sympatisk jury.
Erik Knudsen
Erik Knudsen (født 27. mars 1922, død 12. november 2007) var en dansk forfatter.
Erik Knudsen var født i Slagelse som sønn av lærere, noe han selv også utdannet seg til. Etter noen år innenfor folkeskolen ble han lærer på Krogerup Højskole, hvor han var i perioden 1954–82.
Down to Earth (1917)
Down to Earth er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av John Emerson.
Nidelven stille og vakker du er
«Nidelven stille og vakker du er» er omtalt som en «halvoffisiell bysang» for Trondheim. Den er skrevet både som en hyllest til en kjæreste og til Nidelven som renner gjennom Trondheim. Hoveddelen av sangen ble diktet og komponert i 1940 av namsosingen og motstandsmannen Oskar Hoddø. I 1941 ble den fullstendige sangen ferdigstilt, inkludert et fire linjer langt vers («Langt i det fjerne bak fjellene blå …») antagelig skrevet og komponert av Christian Christensen, som, ved siden av Hoddø, har rettigheter både som tekstforfatter og komponist til sangen i TONOs verksregister. Kjell Rian har, ifølge samme register, rettigheter som arrangør, mens forlagsrettighetene innehas av Musikk-husets forlag.
Opphavsmenn
Historiene om Nidelvens tilblivelse og opphavsmenn kan se ut til å være motstridende. I enkelte kilder står det at Oskar Hoddø skrev og komponerte sangen i 1940. Dette er omtalt i Asbjørn Øksendals bok Operasjon Oleander og bekreftet av Hoddøs datter i et intervju med Adresseavisen i 2014. Datteren har også fortalt at faren ikke kunne noter selv, så han nynnet melodien for sin bror, som skrev ned notene.
I andre kilder står det at sangen ble skrevet i 1941. Enkelte steder står Christensen og Kjell Rian som komponister og Hoddø som tekstforfatter. I Norsk visebok er både tekst og melodi kreditert Hoddø. Ved siden av notene står denne teksten: «Både Chr. Christensen og Kjell Rian står også vanligvis oppført som opphavsmenn, men begge har bare bidratt med musikalske arrangementer». Det siste er nok ikke helt riktig (se ovenfor om TONOs verksregister og nedenfor om brevet fra 1950).
I 1950 kom antagelig forklaringen på de de tilsynelatende motstridende opplysningene. Signaturen «Nils» (Nils Hallan) skrev i januar dette året en artikkel i Arbeideravisa om suksessen Nidelven. Han siterte her fra et brev han hadde mottatt fra Christian Christensen. I brevet skrev Christensen at han hadde vært i Trondheim på turné i 1941, og at han der ble kjent med Oskar Hoddø. Christensen var på den tiden i gang med å skrive en sang. Han hadde skrevet tekst og musikk til et vers på fire linjer («Langt i det fjerne bak fjellene blå …») «men manglet refreng. Da kom Hoddø med en strofe om «Nidelven stille og vakker du er», og til slutt blev det en vals ut av det».
Litteraturprofessor Willy Dahl har analysert sangteksten, og påpeker at Christensens brev forklarer hvorfor det er en forskjell i språktone mellom første vers («Langt i det fjerne, bak fjellene blå, ligger et sted jeg har kjær. Dit mine tanker og drømmer vil gå, alltid du er meg så nær») og resten av sangen. Dahl skriver at Hoddø nok var en bedre lyriker enn Christensen, og mener også at hvis sangen er skrevet av to ulike forfattere, blir de ulike betydningene av «du» i teksten (elva eller jenta) enklere å forklare. Christensens fire linjer følger «tradisjonen staden-som-er-tapt-og-langt-borte». Hoddø skrev sin tekst bokstavelig talt på selve stedet for minnene, om henne, den tapte.
Dahls analyse og TONOs verksregister, sannsynliggjør og omtaler altså to opphavsmenn til sangen, med Hoddø som den som har skrevet mesteparten, både av tekst og melodi.
Tekstvarianter
Teksten i sangens andre vers, tredje linje, finnes i to varianter: «drømmer om deg som jeg hadde så kjær», og «drømmer om henne jeg hadde så kjær».
I tidlige utgaver av teksten, siste vers, lyder de to første linjene: «Den gamle bybro er lykkens portal, sammen vi seiler i stjerners koral». Da Adresseavisen utga en LP-plate med trønderviser julen 1978, het det, både i den trykte teksten og i sangen, «sammen vi seiler i stjernekorall». Korall rimer ikke på portal, og man kan vanskelig seile i en korall. «Derimot kan du, metaforisk, segle i korsongen til stjernene». Tekstversjonen med «stjernekorall» er senere brukt både i sangbøker og noter.
Sangteksten har gitt opphav til begrepet «Lykkens portal» om Gamle Bybro som binder sørenden av Kjøpmannsgata til Bakklandet.
Utenlandske versjoner
I Danmark er det elven Mølleåen som blir besunget til Nidelvens melodi, i Benelux-landene ble den en suksess med hollandsk tekst, tittelen var Waterval.
Bo Andersson har skrevet en kristen svensk tekst. Tittelen er «Jublande, sjungande går jag». Bo Andersson och Per-Göran Ekeroos, duett, med ensemble spilte den inn 3. desember 1962. Sangen ble utgitt på EP-platen Harmoni HEP 264.
Jimmy Kennedy skrev en engelskspåklig tekst under tittelen «Why Did You Call Me Sweetheart». Den ble spilt inn av Sven Ingvars kvartett på EP-platen Te dans mä Karlstatösera (Philips 421 593 PE).
Gem Lifestyle
Gem Lifestyle var et selskap grunnlagt av Mark Campbell i 2008 og registrert på Guernsey.
Selskapet tilbød online pengespill, og markedsførte seg gjennom multi-level marketing.
I oktober 2009 knivstakk grunnlegger Mark Campbell sin kone til døde i en bisarr sjalusisak. Etter dette stoppet mye av selskapets virksomhet opp, og mot slutten av 2010 forsvant alle av selskapets nettsider.
Cypridina (Amphisiphonostra)
Gruppen Cypridinidae har arter med mykt skall (carapax) på overkroppen (thorax) og lang ytter-gren (i stedet for lang inner-gren) på andre antenne-par. Det særegne for artene er at antennen sitter på et feste med en nebb-liknende utvekst (rostrum). Individene er små.
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En vanlig oppdeling anerkjenner muslingkreps som en av seks ulike klasser av krepsdyr. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og detaljene gis etter WoRMS-databasen.
Morgan Center (Ohio)
Morgan Center er et kommunefritt område (unincorporated community) i Morgan Township i Knox County, i delstaten Ohio i USA.
Historie
Navnet ble historisk også gjengitt som Morgan Centre. Et postkontor kalt Morgan Centre ble etablert i 1890, navnet ble endret til Morgan Center i 1893, og postkontoret ble stengt i 1901.
Astrometri
Astrometri er den delen av astronomien som omhandler posisjonene til stjerner og andre himmelobjekter både i forhold til oss og til hverandre og deres bevegelser.
I tillegg til å gi et grunnleggende referansesystem for astronomer for rapportering av observasjoner, så gir astrometri et viktig grunnlag for felt som himmelmekanikk, stjernedynamikk og galaktisk astronomi. Innenfor observasjonell astronomi blir astrometriske teknikker brukt for å identifisere stellare objekter ved hjelp av deres unike bevegelser, og til å beregne parallakse til stjerner i Melkeveien og dermed avstanden til disse.
Das Tagebuch des Dr. Hart
Das Tagebuch des Dr. Hart er en tysk stumfilm fra 1917 regissert av Paul Leni.
Omo-levningene
Omo-levningene er levninger av arkaisk homo sapiens som ble oppdaget i 1967 og 1974. Levningene ble oppdaget ved Omo Kibish formasjonen i nærheten av elven Omo i det sørvestlige Etiopia. Beinene ble oppdaget av et vitenskapelig team fra Kenya National Museum under ledelse av Richard Leakey og andre. Levningene fra det arkeologiske stedet til Kamoya Kimeu ble kalt Omo I, og de fra utgravningene til Paul I. Abell ble kalt Omo II.
I 2022 ble de geologiske lagene til Omo-levningene daterte til å være minimum 233,000 år.
Funnet
Levningene ble oppdaget ved Omo Kibish formasjonen i nærheten av elven Omo i det sørvestlige Etiopia. Beinene ble oppdaget av et vitenskapelig team fra Kenya National Museum under ledelse av Richard Leakey og andre. Levningene fra det arkeologiske stedet til Kamoya Kimeu ble kalt Omo I, og de fra utgravningene til Paul I. Abell ble kalt Omo II.
Funnene omfatter to delvis komplette kranier, fire kjevebein, et bein fra en fot, omkring 200 tenner og flere andre deler. Omo I og Omo II er begge klassifiserte som arkaisk homo sapiens, men har forskjellige morfologiske trekk. Omo I indikerer mer moderne trekk, mens studier av kroppsdelene utenfor kraniet i restene av Omo II indikerer en overveiende moderne menneskelig morfologi med enkelte primitive trekk. Fossilene ble funnet i et lag med tuffstein, mellom et eldre geologisk lag (Member I) og et høyere og nyere lag (Member III). Fossilene av Omo I og Omo II ble hentet fra lignende stratigrafiske lag over Member I.
På grunn av den svært begrensede fauna og de få steinartefakter som ble funnet nær Omo-levningene, er både proveniensen og den estimerte alderen til Omo-levningene usikker. I 2008, ble nye beinfragmenter avdekket fra Awoke's Hominid Site (AHS). Fossilenes tibia og fibula ble funnet i Member I, det samme laget som de øvrige Omo-levningene stammer fra.
Datering og implikasjoner
Omkring 30 år etter de originale funnene, ble det gjort en detaljert stratigrafisk analyse av området omkring fossilene. Laget Member I ble argon–argon datert til 195,000 år, og Member III ble tilsvarende datert til 105,000 år. En rekke steinredskaper verifiserer også at lagene Member I og III tilhører midten av steinalderen.
Member I er betydelig eldre enn den 160,000 år gamle homo sapiens idaltu. De regnfulle forholdene på denne tiden—som er kjent fra en radiometrisk datering av Kibishformasjonen til alderen på middelhavet sapropeler—antyder økt vanntilførsel i Nilen og, derfor også økt vanntilførsel i Omo-elven. Men klimaet endret seg såpass mye slik at etter 185,000 år siden ble tilstandene så tørre at speleothemer ikke kunne vokse i hulene i landbru-regionen over Levanten, den vitale inngangsporten til migrasjon til Eurasia.
Fossilene er de eldste som har blitt klassifisert som arkaisk homo sapiens av Leaky. I 2004 ble de geologiske lagene omkring fossilene datert, og "Kibish hominidene" har en estimert alder på 195 ka [tusen år]. En stund ble Omi-levningene klassifiserte som de eldste kjente fossiler av homo sapiens. Med dateringen av Jebel Irhoud 1–5 til før 315 ± 34 ka og 286 ka i 2017, så vel som klassifiseringen av Florisbadkraniet som arkasisk homo sapiens, er dette ikke lenger tilfelle.
Norge under VM i friidrett 1993
Norge deltok i VM i friidrett 1993 (utendørs) fra 13. til 22. august 1993 i Stuttgart i Tyskland.
Friidrett under Sommer-OL 1992 – 100 meter menn
Øvelsen 100 meter menn ved Sommer-OL 1992 ble avholdt på Estadi Olímpic Lluís Companys i Barcelona med finale 1. august.
Rekorder
Før konkurransen var verdens- og olympisk rekord som følger:
Finalen
Avholdt 1. august 1992.
Qibao
Qibao (kinesisk: 七宝, pinyin: Qībǎo, «syv skatter») er en by og en storkommune nordvest i bydistriktet Minhang i Shanghai i Folkerepublikken Kina.
Den kan spores tilbake til De fem dynastiers og ti kongedømmers tid. Navnet kommer fra et tempel som tidligere stod i området.
Liste over nasjoner som har deltatt i vinter-OL
Liste over nasjoner som har deltatt i vinter-OL er en oversikt over nasjoner, representert ved sine nasjonale olympiske komiteer (NOK), som har deltatt i vinter-OL mellom 1924 og 2018.
De olympiske vinterleker har blitt arrangert hvert fjerde år (en gang i løpet av hver olympiade) siden 1924, med unntak av de avlyste lekene i 1940 og 1944 – på grunn av andre verdenskrig – og i 1994, da vinterlekene ble flyttet til midten av olympiaden, to år etter forrige leker. 110 av dagens 206 NOK-er har deltatt i minst ett vinter-OL, og tolv nasjoner (Canada, Finland, Frankrike, Italia, Norge, Polen, Storbritannia, Sveits, Sverige, Ungarn, USA og Østerrike) har deltatt i alle tjuetre vinterleker til dags dato.
Antall deltakernasjoner har vært økende gjennom tidene. De første lekene i 1924 samlet deltagere fra seksten nasjoner, mens hele 82 nasjoner deltok i Vinter-OL 2010 i Vancouver. Noe av økningen kan forklares med veksten i antall land i verden og medlemsnasjoner i IOC, mens en annen del skyldes større interesse for lekene. Likevel har det vært både opp og ned i antall deltakende land, på grunn av forhold som reisetid, boikotter og interesse. Ved de tidligste lekene som ble arrangert i USA var så mye som en firedel av utøverne fra vertsnasjonen på grunn av reisetid og kostnader for de europeiske nasjonene.
Mellomkrigstid
De første vinterlekene ble arrangert i Chamonix i 1924. Det ble opprinnelig kalt International Winter Sports Week og ble holdt i forbindelse med Sommer-OL 1924, men har i ettertid blitt utpekt av Den internasjonale olympiske komité (IOK) som olympiske vinterleker. Seksten nasjoner deltok i disse lekene: 14 fra Europa og to fra Nord-Amerika. Fire år senere var 25 nasjoner representert under Vinter-OL 1928 i St. Moritz i Sveits, inkludert Argentina, som ble den første nasjonen fra den sørlige halvkule, Japan, som ble den første asiatiske nasjonen, og Mexico. Vinter-OL 1932 i Lake Placid hadde kun 17 nasjoner på grunn av den store depresjonen, men det ble satt ny rekord fire år senere, i Garmisch-Partenkirchen, med 28 deltakende. Dette var de siste vinterlekene på tolv år, ettersom de planlagte lekene i 1940 og 1944 ble avlyst på grunn av andre verdenskrig.
Etterkrigstid
Etter krigen møttes 28 nasjoner i St. Moritz for å delta under Vinter-OL 1948, men Tyskland og Japan ble ikke invitert på grunn av sine roller under krigen. I Oslo i 1952 deltok 30 nasjoner, mens det i Cortina d'Ampezzo i 1956 deltok 32 nasjoner, blant annet debutanten Sovjetunionen og 31 andre nasjoner. I tillegg ble utøvere fra Øst-Tyskland og Vest-Tyskland representert av ett enkelt tysk lag, en ordning som fortsatte til 1964. I Vinter-OL 1960 i Squaw Valley deltok 30 nasjoner, deriblant Sør-Afrika, som ble den første afrikanske nasjonen i vinterlekene. 36 nasjoner var representert i Innsbruck i 1964.
Vinter-OL 1968 i Grenoble markerte første gang at Øst-Tyskland og Vest-Tyskland, to av de 37 nasjonene som deltok, konkurrerte som uavhengige lag. Lekene i 1972 ble holdt i Sapporo, og var første gang vinterlekene ble avholdt utenfor Europa eller USA. Totalt 35 nasjoner var representert, inkludert Filippinene, den første deltakelsen av en sørøstasiatisk nasjon. Vinterlekene ble igjen arrangert i Innsbruck i 1976, der 37 nasjoner deltok.
Lake Placid var igjen arrangør for vinterlekene i 1980, med 37 deltakende nasjoner, der blant annet Folkerepublikken Kina gjorde sin Vinter-OL-debut, mens Republikken Kina boikottet lekene, etter å ha deltatt i 1972 og 1976. Sarajevo var verten for Vinter-OL 1984, som ønsket velkommen 49 nasjoner, blant annet Puerto Rico og Jomfruøyene, som var de to første karibiske nasjonene til å konkurrere i et vinter-OL.
Under Vinter-OL 1988 i Calgary deltok flere tropiske nasjoner, inkludert det berømte jamaicanske boblaget. Totalt 57 nasjoner deltok i 1988.
Siste år
Den kalde krigens slutt førte til en stor økning i deltakende nasjoner i OL. Under Vinter-OL 1992 i Albertville deltok totalt 64 nasjoner, inkludert ett enkelt tysk lag etter den tyske gjenforeningen i 1990 og et lag med seks av de tidligere sovjetrepublikkene. De baltiske statene konkurrerte uavhengig for første gang siden 1936, og også noen de jugoslaviske statene begynte å konkurrere uavhengig i 1992.
I oktober 1986 bestemte IOK seg for å avholde de olympiske vinterleker halvveis gjennom fireårs-olympiaden, snarere enn i samme år som sommerlekene, og denne endringen startet med Vinter-OL 1994 på Lillehammer. Totalt 67 nasjoner deltok, deriblant Tsjekkia og Slovakia som uavhengige nasjoner, samt de statene som tidligere utgjorde Sovjetunionen.
Vinterlekene har fortsatt å vokse i de siste årene, med 72 nasjoner i Vinter-OL 1998 i Nagano, 77 nasjoner ved Vinter-OL 2002 i Salt Lake City, 80 nasjoner ved Vinter-OL 2006 i Torino,, 82 nasjoner under Vinter-OL 2010 i Vancouver, 88 nasjoner under Vinter-OL 2014 i Sotsji og 92 nasjoner under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.
Navneendringer
ROC: Republikken Kina ble kalt Kina fra 1932 til 1948, og representerte hele Kina, inkludert Taiwan. Den nasjonale komiteen ble kalt Republikken Kina i 1956, 1960, og 1972, og Taiwan i 1964 og 1968 etter den kinesiske borgerkrigen. I 1979 startet IOK å bruke Kinesisk Taipei som navn, et kompromiss som ble akseptert av Kina. IOK flyttet i 2020 trebokstavskoden ROC fra Republikken Kina til Russiske utøvere under Sommer-OL 2020 og Russiske utøvere under Vinter-OL 2022.
SCG: Serbia og Montenegro, bestående av statene Serbia, og Montenegro, ble slått sammen i 2003. Etter lekene i 1998 og 2002 ble staten fortsatt kalt Jugoslavia. Serbia og Montenegros kode ble dermed først og sist tatt i bruk til lekene i 2006.
Cypridina (Cypridina)
Cypridina (Cypridina) er en underslekt av slekten Cypridina. Den igjen er en av tretten slekter i familien Cypridinidae. Den igjen er en av fem familier innenfor ordenen Myodocopida, under klassen av muslingkreps som er små krepsdyr. Mye av den tidlige forskningen, inklusive beskrivelsen av Myodocopida-gruppen, er gjort av den norske marinbiologen og havforskeren Georg Ossian Sars.
Gruppen Cypridinidae har arter med mykt skall (carapax) på overkroppen (thorax) og lang ytter-gren (i stedet for lang inner-gren) på andre antenne-par. Det særegne for artene er at antennen sitter på et feste med en nebb-liknende utvekst (rostrum). Individene er små.
Taksonomisk plassering av gruppen
Taksonomien til muslingkrepsene er omstridt og inneholder vanskelig systamiserte grupper. Det er generelt omstridt å fin-inndele organismer taksonomisk. Skillene mellom de ulike gruppene av muslingkreps er usikre, og stort sett basert på morfologi snarere enn molekylær analyse. En vanlig oppdeling anerkjenner muslingkreps som en av seks ulike klasser av krepsdyr. En moderne oppdatering av systematikken gis av Martin and Davis, som følgende oversikt følger ned til nivået orden, mens lavere nivåer i enkelte tilfeller følger Catalogue of Life: - og detaljene gis etter WoRMS-databasen.
Æbbe
Æbbe er et gammelengelsk kvinnenavn og et gammelsvensk mannsnavn.
Etymologi
Kvinnenavnet Æbbe har ukjent opprinnelse og betydning. Ebba er en nyere form av dette navnet, men er også en feminin form av Ebbe (se nedenfor).
Mannsnavnet Æbbe er en gammelsvensk form av norrøne Ebbe eller Æbbi, som har opprinnelse i gammelhøytyske Ebbo, en kortform av navn basert på navneleddene ebur, «villsvin», agí, «skrekk», eller adal, «edel».
Utbredelse
Æbbe var et populært kvinnenavn i England fra 600-tallet til 700-tallet.
Kvinnenavnet Æbbe er ikke i bruk i dag, men den nyere formen Ebba er vanlig i Norden.
Mannsnavnet Æbbe er heller ikke lenger i bruk, men formen Ebbe er vanlig blant annet i Sverige.
The Drifter
The Drifter er en amerikansk stumfilm fra 1917 regissert av Fred Kelsey.
Draft 258
Draft 258 er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Christy Cabanne.
Handling
Mary Alden, og hennes to brødre Matthew og George, har ekstremt forskjellige politiske synspunkter. Matthew er en engasjert pasifist, og holder stadig taler mot krig. George får beskjed om å melde seg til militærtjeneste, men han nekter. Mary, på den annen side, er intenst patriotisk og kommer opp med en plan for å skamme ham til å melde seg til tjeneste.
I mellomtiden blir Matthew satt opp som en syndebukk av en gjeng med tyske hemmelige agenter, ledet av Van Bierman, som planlegger å ødelegge en fabrikk som produserer fly.
Spinogramma
Spinogramma er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, lange og tynne, mørke trebukker med lange antenner. Pronotum er sylindrisk uten tenner på sidene. Denne slekten er påfallende tynne også sammenlignet med andre Agapanthiini. Spinogramma ruficollis er svart med purpuraktig metallisk glans på pronotum.
Levevis
Larvene lever vanligvis i de hule stammene på storvokste urter, særlig tistler og lignende. De voksne billene finnes ofte på blomster.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Vest-Malaysia og på Sumatra.
Kate Fastner
Kate Fastner er en argentinsk tidligere friidrettsutøver, som konkurrerte i kulestøt og spydkast.
Idrettskarriere
Fastner deltok i Søramerikansk mesterskap i friidrett 1939, som ble arrangert i Peru, og fikk der bronse i kulestøt og spydkast. Ruth Caro vant begge disse øvelsene.
Referanser
<References />
Ljudmila Maslakova
Ljudmila Maslakova (født 26. februar 1952) er en russisk friidrettsutøver.
Hun representerte Sovjetunionen under Sommer-OL 1980, hvor hun tok sølv på 100 meter stafett. Hun tok bronse på samme distanse under Sommer-OL 1968 og 1976.
Orconectes rafinesquei
Orconectes rafinesquei er en av de om lag 85 artene i slekten, og lever i elver og innsjøer i delstaten Kentucky.
Artens taksonomiske plassering
En moderne oppdatering av systematikken til artene i slekten gis her med basis i WoRMS-databasens systematikk fra 2013, og med basis i Fetzner et al (2005):
Asbjørn Kvalbein
Asbjørn Kvalbein (født den 14. mars 1944 i Oslo) er prosjektleder i Norea Mediemisjon og forkynner i Norsk Luthersk Misjonssamband.
Han er utdannet cand.theol. og har en amerikansk mastergrad i kommunikasjon. Han var første redaktør for bladet Ungdom og tiden, senere redaktør for misjonsbladet Utsyn og leder for Kristelig Pressekontor.
I 1981 ble han rektor for Gimlekollen Mediesenter i Kristiansand. Han har også undervist på bibel- og misjonsskolen på Fjellhaug i flere omganger. Han har vært forlagssjef i Lunde Forlag fra 1994 til 2005. Han har skrevet en rekke bøker.
Han er gift med Aud Kvalbein, og bror av Jon, Hans og Aage Kvalbein.
Vera Anisimova
Vera Anisimova (født 25. mai 1952) er en russisk friidrettsutøver.
Hun representerte Sovjetunionen under Sommer-OL 1980, hvor hun tok sølv på 100 meter stafett. Hun tok bronse på samme distanse under Sommer-OL 1976.
Nationalsozialer Verein
Nationalsozialer Verein (NSV) (norsk: Nasjonalsosial forening) var et tysk, nasjonalliberalt, sosialistisk politisk parti, som eksisterte fra 1896 til 1903. Partiet ble grunnlagt Friederich Naumann og Hellmut von Gerlach, under innflytelse av Max Weber. Det gikk inn for demokrati, sosiale reformer i Det tyske keiserrike, og en ekspansiv tysk utenrikspolitikk.
NSV var et forsøk på å fornye liberalismen i det tyske industrisamfunnet. Et slagord var «det sosiale keiserdømmet» («Das soziale Kaisertum»). Partiet er senere beskrevet som et forsøk på å integrere arbeiderne i staten. Videre var nasjonalisme og imperialisme hovedelementer i partiets program. NSV ble nedlagt i 1903.
Partiets talerør var avisen Die Hilfe (Hjelpen). Den senere tyske forbundspresidenten Theodor Heuss, sluttet seg til partiet allerede i skoledagene. Heuss var medlem av redaksjonen i Die Hilfe fra 1907 til 1912, og utgiver av avisen fra 1933 til 1936, da den ble forbudt av nasjonalsosialistene. Den senere forbundskansler i Tyskland, Gustav Stresemann var i sin studietid også medlem av NSV.
Poslední radost
Poslední radost er en tsjekkoslovakisk stumfilm fra 1921, regissert av Václav Binovec. Filmen bygde på Knut Hamsuns roman Den siste Glæde, som utkom i 1912.
Den hadde premiere i Tsjekkoslovakia 6. januar 1922.
Malawiella
Malawiella er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Middelsstore (ca. 10 millimeter), lange og slanke, mørke praktbiller med tydelig metallglans. Oversiden har kraftig, nettmasket mikroskulptur. Hodet er smalere enn pronotum, med ganske store fasettøyne og en lengdefure mellom dem. Pronotum er avrundet firkantet. Dekkvingene er lange og smale, litt innsnevret i midten.
Levevis
Som det norske navnet skulle tilsi utvikler disse billene seg gjerne i død ved av små dimensjoner - greiner og kvister. I motsetning til mange av de større praktbillene er utviklingstiden ikke svært lang.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika (Malawi, Kongo).
Olga Bogoslovskaja
Olga Bogoslovskaja (født 20. mai 1964) er en russisk friidrettsutøver.
Le droit à la vie
Le droit à la vie er en fransk stumfilm fra 1917, regissert av Abel Gance.
Handling
En ung kvinne gifter seg med en forretningsmann, vel vitende om at han bare har kort tid igjen å leve - slik at hun snart kunne arve alle pengene hans.
Men hennes tidligere kjæreste, som i mellomtiden har tjent en stor formue i Amerika, vender tilbake og vil fremskynde finansmannens død for å beholde kjæresten sin for seg selv.
Det armenske kongedømmet Kilikia
Det armenske kongedømmet Kilikia (klassisk armensk: Կիլիկիոյ Հայկական Թագաւորութիւն), må ikke forveksles med kongedømmet Armenia i antikken), var en stat dannet i middelalderen av armenske flyktninger som flyktet fra seldsjukkenes invasjon av Armenia. Det lå ved Iskenderunbukta i Middelhavet i det som i dag er det sørlige Tyrkia. Kongedømmet forble uavhengig fra rundt 1078 til 1375.
Kilikia ble grunnlagt av rubenide-dynastiet, en sidegren av det større bagratid-dynastiet som ved forskjellige tidspunkt satt på tronen i Armenia og Georgia. Hovedstaden var Sis. Kilikia var en sterk alliert av de europeiske korsfarerne og så på seg selv som kristendommens bastion i øst. Det fungerte også som samlingspunkt for armensk nasjonalisme og kultur, siden Armenia var under fremmed okkupasjon på denne tiden.
Kong Levon av Armenia hjalp til med å bygge opp Kilikias økonomi og handel, etter hvert som handelen med europeiske handelsmenn vokste. Betydelige byer og festninger i kongedømmet inkluderte havnen Korikos, Lampron, Partzerpert, Vahka (dagens Feke), Hromkla, Tarsus, Anazarbe, Til Hamdoun, Mamistra (dagens Misis), Adana og havnen Aias som fungerte som en vestlig terminal mot øst. Pisanerne, genoveserne og venetianerne etablerte kolonier i Aias gjennom avtaler med det armenske Kilikia i det 13. århundret. Marco Polo dro for eksempel ut på sin reise til Kina fra Aias i 1271.
Tidlige armenske forbindelser med Kilikia
I en kort stund i det 1. århundre f.Kr. klarte det mektige kongedømmet Armenia å erobre en stor region i Levanten, inkludert området Kilikia. Etter en blodig strid i 83 f.Kr. om tronen i Syria som ble styrt av selevkidene, bestemte de hellenske syrerne seg for å velge den armenske herskeren Tigranes den store som beskytter for deres kongedømme og tilbød ham tronen i Syria. Tigranes erobret så Fønikia og Kilikia og gjorde effektivt slutt på selevkidriket, selv om noen få byer holdt ut og ser ut til å ha anerkjent gutten Selevkos VII Kybiosaktes som den legitime kongen under hans styre. Den sørlige grensen til hans rike nådde så langt som Ptolemais (dagens Akko). Mange av innbyggerne i de erobrede byene ble sendt til hans nye metropol Tigranakert.
På sitt største strakte hans imperium seg fra de pontiske fjella (i dagens nordøstlige Tyrkia) til Mesopotamia, og fra Det kaspiske hav til Middelhavet. Tigranes invaderte tydeligvis så langt som Ekbatana og tok tittelen kongenes konge som til og med de parthiske kongene ikke tok på den tiden. Fra tidspunktet for hans erobringer, er noen armenske bosetninger antatt å ha blitt værende i regionen Kilikia.
Armensk masseemigrasjon til Kilikia under bysantinerne
Kilikia ble gjenerobret fra araberne av den bysantinske keiseren Nikeforos II rundt 965. Han utviste muslimene som bodde der, og kristne fra Syria og Armenia ble oppmuntret til å slå seg ned i regionen. Keiser Basileios II (976-1025) forsøkte å ekspandere inn i armensk Vaspurakan i øst og det arabiske Syria mot sør. Resultatet av bysantinernes militære felttog var at armenerne spredte seg inn i Kappadokia og østover fra Kilikia inn i de fjellrike områdene i det nordlige Syria og Mesopotamia.
Den armenske migrasjonen økte med den formelle annekteringen av det utvidede Armenia til Østromerriket i 1045 og seldsjukkenes erobring 19 år senere, som førte til to nye migrasjonsbølger. Etter fallet til bagratidenes Armenia, og i de påfølgende århundrene, klarte ikke den armenske staten å reetablere seg og sin uavhengighet. Den forble under styret til tyrkiske stammer.
Grunnleggingen av det armenske kongedømmet Kilikia
Armenerne kom for å tjene bysantinerne som militære offiserer og guvernører. De ble gitt kontroll over viktige byer på Østromerrikets østlige grense. Da den keiserlige makten i regionen ble svekket i de kaotiske årene etter slaget ved Manzikert, grep noen av dem muligheten til å etablere seg som suverene herrer, mens andre forble i det minste i navnet lojale mot imperiet.
Den mest vellykkede av disse tidlige armenske krigsherrene var Filaretos Brakamios, en tidligere general under Romanos IV Diogenes. Mellom 1078 og 1085 bygget Filaretos et fyrstedømme som strakte seg fra Malatia i nord til Antiokia i sør, og fra Kilikia i vest til Edessa i øst. Han inviterte mange armenske adelsmenn til å slå seg ned på sitt territorium og gav dem land og festninger. Staten som Filaretos hadde skapt begynte å smuldre opp allerede før hans død i 1090, og etter hans død falt riket hans fra hverandre og ble til flere små lokale fyrstedømmer.
En av disse prinsene var Ruben som hadde nære bånd med den siste armenske kongen, Gagik II. Han trodde at han aldri ville kunne gjeninnsette bagratikongedømmet, derfor gjorde han opprør mot Østromerriket i Kilikia. Han samlet mange andre armenske landeiere og adelsmenn. Dermed ble grunnlaget for det uavhengige armenske fyrstedømmet Kilikia, og det fremtidige kongedømmet, lagt under Rubens lederskap og hans etterkommere som ble kalt rubenidene.
Innen slutten av det 11. århundret, da Ruben døde i 1095, var der flere viktige armenske fyrstedømmer i området :
Med unntak av Gigh Vasil og Konstantin var disse armenske herrene fremmedgjort fra de fleste av sine armenske medborgere og mislikt av syriske kristne fordi de enten var gresk ortodokse eller hadde offisielle titler som den bysantinske keiseren hadde gitt dem.
Det første korstog og rubenidenes fyrstedømme
Korsfarerne angrep Anatolia og Midtøsten for å frigjøre Jerusalem fra den seldsjukkiske okkupasjonen. Dette skjedde under styret til Konstantin I. Med det første korstog fikk armenerne i Kilikia mektige allierte blant de frankiske korsfarerne. Med deres hjelp sikret de Kilikia fra tyrkene, både gjennom direkte militære aksjoner i Kilikia og ved å etablere korsfarerstater i Antiokia og Edessa. Armenerne hjalp også korsfarerne slik det beskrives av pave Gregor XIII:
Armenerne og korsfarerne var delvis allierte, delvis rivaler i de neste to århundrene.
Til slutt dukket det opp en form for sentralisert styresmakt i området med fremveksten til rubenideprinsene. I det 12. århundre var de det nærmeste man kom et herskende dynasti, og de konkurrerte med bysantinerne om makten over regionen. Prins Levon I integrerte de kilikiske kystbyene i det armenske fyrstedømmet og konsoliderte dermed armensk kommersielt lederskap i regionen. Han ble til slutt beseiret av keiser Johannes II i 1137 som fremdeles regnet Kilikia som en bysantinsk provins. Levon ble fengslet sammen med flere andre familiemedlemmer. Han døde i fengsel tre år senere. Levons sønn og etterfølger, Thoros II, ble også fengslet, men flyktet i 1141. Han dro tilbake for å lede kampen mot bysantinerne. Til å begynne med lyktes han, men til slutt underkastet han seg keiser Manuel I i 1158.
Kilikia hadde blitt så betydelig i løpet av disse årene at lederen for den armenske kirken i 1151 overførte sitt sete til Hromkla. Rubenideprinsene fortsatte å styre Kilikia.
Kongedømmet Kilikia
Kong Leon I startet sitt styre som prins Leon II i 1187. Han ble en av de viktigste figurene i den armenske kilikiske staten. I sin regjeringstid måtte han ta seg av herskerne i Konya, Aleppo og Damaskus. Dermed integrerte han nye landområder i Kilikia og doblet fyrstedømmet ved middelhavskysten. Han la også ned mye krefter i å styrke statens militære makt.
Saladin av Egypt svekket på denne tiden korsfarerne og tvang europeerne til å sette i gang nok et korstog. Prins Leon trakk fordel av situasjonen ved å forbedre sine relasjoner til europeerne. Takket være støtten han fikk av den tysk-romerske keiser (Fredrik Barbarossa og hans sønn Henrik VI), klarte han å heve fyrstedømmets status til kongedømme. Prins Leon klarte i 1198 å sikre seg tronen og ble den første kongen av det armenske Kilikia som kong Leon I.
Tronen gikk senere til det rivaliserende Hetumid-dynastiet gjennom Leons datter, Zabel. Da hun ble dronning, ble hennes første ektemann forgiftet i 1225 av Konstantin av Baberon som så i 1226 tvang henne til å gifte seg med Konstantins sønn, som ble medhersker Hetoum I.
Mongolriket ekspanderte raskt fra Asia under styret til Zabel og Hetoum og hadde nådd Midtøsten. Mogolene erobret raskt Mesopotamia, Bagdad og Syria i sin fremrykning mot Egypt. Mongolenes erobringer var katastrofale for Armenia, men dette var ikke tilfellet i Kilikia, siden Hetoum valgte å legge Kilikia under mongolsk autoritet ved å sende sin bror Sempad til mongolenes hoff i 1247 for å forhandle om en allianse.
Felttog med mongolene
Hetoum og hans styrker kjempet under det mongolske banneret til Hulagu i erobringen av det muslimske Syria og erobringen av Aleppo og Damaskus i 1259-1260. Mamelukklederen Baibars beordret i 1266 Hetoum I til å oppgi sin lojalitet til mongolene, i stedet akseptere mamelukkenes overherredømme og gi tilbake til mamelukkene territoriene og festningene som Hetoum hadde skaffet seg gjennom sin underkastelse for mongolene. Etter disse truslene dro Hetoum I til det mongolske hoffet til Il-Khan i Persia for å skaffe seg militær støtte. Men i hans fravær marsjerte mamelukkene mot Kilikia, ledet av Mansur II og kommandanten Qalawun, og beseiret armenerne i katastrofen ved Mari. Hetoums sønn Thoros ble drept og Hetoums sønn, Levon ble tatt til fange sammen med titusenvis av armenske soldater. Hetoum betalte en høy løsepenge for sin sønn ved å betale en stor pengesum og overføre mange festninger. Kort tid etter rystet det store jordskjelvet i Kilikia i 1268 landet ytterligere.
Hetoum abdiserte i 1269 til fordel for sin sønn Levon II som ble tvunget til å betale store årlige skatter til mamelukkene. Men selv med skattene, fortsatte mamelukkene å angripe Kilikia med noen få års mellomrom.
Våpenhvile med mamelukkene (1281-1295)
Etter nederlaget til mongolene og armenerne under Möngke Temur i 1281 mot mamelukkene i det andre slaget ved Homs, ble en våpenhvile påtvunget Armenia av mamelukkene. Videre måtte armenerne signere en 10 års våpenhvile i 1285 etter en kraftig offensiv av Qalawun. Denne avtalen overførte mange armenske festninger til mamelukkene, forbød armenerne å gjenoppbygge sine defensive befestninger, påbød dem å betale en skatt på en million dirhamer og tvang dem til å handle med mamelukkene, og på denne måten omgå handelsblokaden innført av paven. Mamelukkene fortsatte derimot å raide Kilikia ved tallrike anledninger. Kilikia ble i 1292 invadert av Khalil, den mamelukkiske sultanen i Egypt, som hadde erobret restene av kongedømmet Jerusalem i Akko året før. Hromkla ble plyndret, noe som tvang den hellige stol til å flytte til Sis. Hetoum II ble tvunget til å oppgi Behesni, Marash og Tel Hamdoun til tyrkerne. Hetoum II var mer kirkens mann enn statsmann, men måtte stadig bidra i de politiske tumultene til Kilikia. Han abdiserte i 1293 til fordel for sin bror Thoros III og trakk seg for første gang tilbake til klosteret i Mamistra.
Felttog med mongolene (1299-1303)
Sommeren 1299 var Hetoum II tilbake og stod ovenfor trusler om angrep fra mamelukkene. Han sendte en beskjed til mongolkhanen i Persia, Mahmud Ghazan for å få hans støtte. Ghazan marsjerte med sine styrker mot Syria og sendte brev til frankerne på Kypros (kongen av Kypros og lederne for Tempelridderordenen, Malteserordenen og Den tyske orden) der han inviterte dem til å komme og slutte seg til hans angrep på mamelukkene i Syria.
Mongolene lyktes i å ta Aleppo hvor kong Hetoum sluttet seg til dem. Hans styrker inkluderte noen tempelriddere og maltesere fra kongedømmet Armenia som deltok i resten av offensiven De samlede styrkene beseiret så mamelukkene i slaget ved Wadi al-Khazandar, den 23. eller 24. desember 1299. Hovedstyrken av den mongolske hæren måtte så trekke seg tilbake, antagelig fordi hestene deres trengte beitemark. I deres fravær, samlet de egyptiske mamelukkene seg, og tok tilbake området i mai 1300.
Mongolene forsøkte å ta tilbake Syria, denne gang med en større armé (rundt 80 000 soldater) sammen med armenerne, men de ble beseiret ved Homs den 30. mars 1303 og i det avgjørende slaget ved Shaqhab, sør for Damas, 21. april 1303. Det regnes som den siste betydelige mongolske invasjonen av Syria. Da den mongolske lederen Ghazan døde den 10. mai 1304, ble drømmen om en rask gjenerobring av Det hellige land ødelagt.
Hetoum II abdiserte igjen, denne gang til fordel for sin nevø, Levon III, og ble fransiskanermunk. I 1307 ble Hetoum II, Levon III og hele hans følge myrdet av Bilarghu, mongolenes representant i Kilikia og nylig konvertitt til islam, mens de besøkte Bilarghus leir rett utenfor Anazarbus.
Religiøs forbrødring med Roma
Det ble proklamert en union i 1198 mellom Roma og den armenske kirke av den armenske katholikos av Sis, Gregor VI. Men dette ble ikke fulgt opp i gjerninger, siden de lokale geistlige og befolkningen var sterkt i mot en slik union.
Tallrike romersk-katolske misjonærer ble også sendt til Kilikia for å hjelpe til med forbrødringen med begrensede resultater. Fransiskanerne fikk ansvaret for denne misjoneringen. Selveste Johannes av Montecorvino ankom Kilikia i 1288. Den armenske kongen Hetoum II ville selv bli fransiskanermunk da han abdiserte. Den armenske historikeren Nerses Balientes var fransiskaner og medlem av enhetsbevegelsen som talte for forening med den latinske kirken.
Lenge etter kongedømmets fall, i 1441, proklamerte igjen den armenske katholikos Gregor IX Musabekiantes unionen mellom de armenske og latinske kirkene ved konsilet i Firenze, men dette ble møtt av et armensk skille under Kirakos I Virapetsi som innsatte katholikosens sete i Edjmiatzin og marginaliserte Sis.
Kultur og samfunn
Kontakten med korsfarere fra Vest-Europa, særlig Frankrike, førte til viktige nye innflytelser på armensk kultur. Den kilikiske adelen adopterte ivrig mange sider av vesteuropeisk liv, inkludert ridderskap, klesmoter og bruk av franske kristne navn. Den lingvistiske innflytelsen var så stor at to nye bokstaver (Ֆ ֆ = «f» og Օ օ = «o») ble lagt til det armenske alfabetet. Strukturen i det kilikiske samfunnet ble mer likt den vestlige føydalismen enn det tradisjonelle nakharar-systemet i Armenia hvor kongen kun var «fremst blant likemenn» i adelen. På andre områder var det fiendskap mot de nye trendene. Fremfor alt var den jevne armener sterkt imot konvertering til romersk-katolisismen eller gresk-ortodoksien. Den kilikiske perioden produserte også viktige eksempler på armensk kunst, mest kjent er de illustrerte manuskriptene til Thoros Roslin som arbeidet i Hromkla i det 13. århundre.
4. serierunde i Toppserien 2020
4. serierunde i Toppserien 2020 startet fredag 24. juli med oppgjøret mellom og  på Intility Arena i Oslo, og ble avsluttet med 4 kamper lørdag 25. juli.
Det armenske kongedømmet Kilikia
Nedgang med lusignan-dynastiet
Hetoumidene hersket over Kilikia frem til mordet på Levon IV i 1341. Til tross for hans allianse med det kristne kongedømmet Kypros, var Levon IV ikke i stand til å stå i mot angrepene til de egyptiske mamelukkene.
Kinesisk tallsymbolikk
Kinesisk tallsymbolikk, det vil si kulturelle og/eller folkereligiøse forestillinger om talls spesifikke symbolikk og til tider lykkebringende eller ulykkesvangre, har stått sterkt i sinosfæren i mange hundre år.
Det armenske kongedømmet Kilikia
Nedgang med lusignan-dynastiet
Hans fetter, Guy Lusignan, ble i 1341 valgt til konge. Lusignan-dynastiet var av fransk opprinnelse og hadde allerede et fotfeste i området, på øya Kypros. Det hadde allerede vært nære forbindelser mellom lusignanene på Kypros og armenerne. Men da de prolatinske lusignanene tok makten, forsøkte de å innføre katolisismen og europeisk livsførsel. Det armenske lederskapet aksepterte stort sett dette, men bøndene motsatte seg endringene. Til slutt førte dette til uro.
Kinesisk tallsymbolikk
Noen av de grunnleggende trekkene er:
Det armenske kongedømmet Kilikia
Nedgang med lusignan-dynastiet
Sent i det 14. århundret ble Kilikia invadert av mamelukker. Sis' fall i april 1375 gjorde slutt på kongedømmet. Dets siste konge, Levon V, fikk fritt leide og døde i eksil i Paris i 1393 etter at han forgjeves hadde mant til et nytt korstog. Tittelen ble gjort krav på av hans fetter, Jakob I av Kypros, og han forente den med titlene til Kypros og Jerusalem. På denne måten sluttet det helt uavhengige armenske området i middelalderen etter tre århundrer med suverenitet og blomstring. Tittelen ble beholdt gjennom århundrene til moderne tid av huset Savoy.
Sjumannsrugby under Sommer-OL 2016
Sjumannsrugby i Sommer-OL 2016 blir arrangert for første gang over seks dager i Rio de Janeiro i Brasil. OL i Rio markerte debuten til sjumannsrugby i sommer-OL, selv om rugby union sist ble spilt i Sommer-OL 1924. Selv om rugby ikke har vært en del i OL siden 1924 i noen form, valgte IOK å reintrodusere sjumannsversjon av sporten i OL. . Sjumannsrugby vil i tillegg til i OL 2016 også være en del av Sommer-OL 2020.
Det armenske kongedømmet Kilikia
Spredningen av den armenske befolkningen i Kilikia
Selv om de egyptiske mamelukkene hadde overtatt Kilikia, klarte de ikke å holde området. Tyrkiske stammer presset seg til slutt frem og etablerte seg der, noe som førte til Timur Lenks erobring av Kilikia. Resultatet var at 30 000 velstående armenere forlot Kilikia og slo seg ned på Kypros som fortsatte å være under fransk styre til 1489. Bare den lavere klassen av armenerne ble værende i Kilikia og opprettholdt dermed det armenske fotfestet i regionen frem til folkemordet på armenerne i 1915. Deres etterkommere er nå spredt i den armenske diasporaen og setet i Kilikia holder nå til i Antelias i Libanon.
Sjumannsrugby under Sommer-OL 2016
De vanlige reglene for sjumannsrugby gjaldt i sommer-OL 2016.