cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drengsrud gård
Senere historie
I 1926 overtok trelasthandler Sigurd Knudsen gården Drengsrud. Han klarte ikke forpliktelsene og Petra Fougner måtte ta eiendommen tilbake i 1927. Samme år ble gården delt i to, og ny eier ble Ingjald Engelsen fra Bergen kjøpte gårdsdriften for 195 000 kroner. Petra Fougner beholdt Øvre Drengsrudvann og omliggende skog.
I 1936 solgte Ingjald Engelsen gården til Hans Røise for kr 115 000 kroner. Røise var en svært dyktig skogbruker og tømmerhogger, og første hogsten var mastetømmer som ble fraktet til Loenga stasjon i Oslo. Mastetømmer er snorrette stokker på rundt 17 meter og nesten uten kvist og var svært eksklusive. I 1964 døde Hans Røise og hans datter Helene Holter og svigersønn Per Holter fra Lier tok over gården. Holter fikk blant annet en pris for sin skogsdrift.
I 1975 valgte Helene og Per Holter å selge hovedhuset, stabburet og totalt 19 mål tomt til Bruusgaard-Kiøsteruds nye datterselskap Fibrefocus Thoresen International AS. På den ubebygde tomten ble det reist et kontorbygg på 2000 kvm i tilknytning til hovedhuset. Noen år senere ble det solgt til Norske Fina.
I 1998 var det Trygve Martin Sundelius som kjøpte gården av Holter og hovedhuset og deler av kontorbygget ble tilbakeskaffet. Det er i dag, fra og med oppbyggelsen i 2001, lokaler for selskap og konferanser.
Nino Bibbia
Nino Bibbia (født 15. mars 1922 i Bianzone, død 28. mai 2013 i St. Moritz) var en italiensk sportsutøver som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.
Bibbia ble olympisk mester under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han vant konkurransen i skeleton foran John Heaton fra USA og britiske John Crammond. Det var Italias første medalje under et vinter-OL. Bibbia kom på sjetteplass i firerbob og åttende i toerbob.
Alexander M. Bradshaw
Alexander Marian Bradshaw (født 12. juli 1944 i Bushey i Storbritannia) er en britiskfødt tysk fysiker. Han var vitenskapelig direktør for Max-Planck-Institut für Plasmaphysik i Tyskland. Fra 1998 til 2000 var han president for Deutsche Physikalische Gesellschaft og fra 2000 til 2002 visepresident.
Libanons riksvåpen
Libanons riksvåpen er rødt med et sølv diagonalt felt og i midten et naturfarget sedertre. Treet symboliserer styrke, hellighet og evighet.
Alexander M. Bradshaw
Bradshaw studerte kjemi ved Queen Mary College ved University of London og tok doktorgraden i fysikalsk kjemi i 1969. I 1974 fulgte hans habilitasjon ved Institut für physikalische Chemie ved Technische Universität München. Fra 1976 til 1998 arbeidet Bradshaw ved Fritz-Haber-Institut der Max-Planck-Gesellschaft i Berlin. I 1980 ble han vitenskapelig medlem og medlem av direktørkollegiet ved instituttet. Samtidig var han vitenskapelig forretningsfører for Berliner Elektronenspeicherring-Gesellschaft für Synchrotronstrahlung fra 1981-85 og 1988-89.
Libanons riksvåpen
Offisielt har ikke Libanon eget riksvåpen. Ved behov er det siden 1920-tallet benyttet et emblem tillempet fra nasjonalflagget.
Alexander M. Bradshaw
I 1997 ble han utnevnt til professor II ved Technische Universität Berlin og 2000 ved Technische Universität München.
Fra 1999 til 2008 har han vært vitenskapelig direktør ved Max-Planck-Institut für Plasmaphysik. Siden desember 2008, er Bradshaw aktiv igjen på Fritz-Haber-Institut som professor emeritus.
Utmerkelser
I 1994 fikk han Max-Planck-Forschungspreis og i 2001 European Physical Society for Public Understanding of Physics' medalje. Han er æresdoktor ved University of London og æresmedlem av American Institute of Physics. I 2007 ble han utnevnt til Commander of the Order of the British Empire av dronning Elisabeth II.
Kent Conrad
Gaylord Kent Conrad (født 12. mars 1958 i Bismarck) er en amerikansk politiker. Han er en senator og representerer Nord-Dakota og North Dakota Democratic-Nonpartisan League Party, som er partiorganisasjonen til Det demokratiske parti i Nord-Dakota. Han kom inn i Senatet i 6. januar 1987, etter å ha vunnet over den sittende republikanske senatoren Mark Andrews med cirka 2 100 stemmer.
Under valgkampen i 1986 lovet Conrad å ikke stille til gjenvalg hvis USAs underskudd ikke ble mindre. Høsten 1992 var det klart at dette ikke ville skje, og Conrad stilte ikke til gjenvalg for senatssetet sitt. Byron Dorgan vant dette setet. Daværende senator Quentin Burdick døde 8. september 1992. Burdicks enke, Jocelyn Burdick, ble utnevnt til setet midlertidig, men det måtte avholdes et spesialvalg samtidig som det ordinære valget. Conrad stilte til valget, og anså at dette ikke var å stille til gjenvalg, siden det var et annet sete.
18. januar 2011 kunngjorde han at han ikke kom til å stille til gjenvalg i 2012.
Louisiana kunstmuseum
Historie
Museet ble grunnlagt i 1958 av Knud W. Jensen, som ervervet villaen med det formål å etablere et museum for moderne kunst. Jensen var også museets direktør fram til sin død i 2000. Helt fra begynnelsen var det Jensens visjon å skape et museum med sjel og hvor kunsten skulle komme publikum i møte, ikke høystemt, men som noe som kommuniserte direkte med beskueren. Han understreket det betydningsfulle i behovet med «supplerende innhold» som kunne medvirke til å levendegjøre og berike miljøet.
Louisiana fikk sitt navn av hoffjegermester Alexander Brun. Han oppførte villaen i 1855. Den utgjør fremdeles hovedinngangen på museet, som har blitt utvidet flere ganger. Villaens navn er sannsynligvis inspirert av de i alt tre kvinner han rakk å gifte seg med – de het alle Louise! Knud W. Jensen valgte å beholde navnet fra dets landsted.
Sjakkbrettmarihøne
Sjakkbrettmarihøne (Propylea quatuordecimpunctata) er en av marihønene (Coccinellidae), en av de mange polyphage billene.
Louisiana kunstmuseum
Samlingen
Museets samling var opprinnelig overveiende dansk modernisme, men har siden blitt utvidet til moderne internasjonal kunst med kunstnere som Jean Arp, Max Ernst, Pablo Picasso og Andy Warhol. Samlingen teller over 3 500 verker. De omhandler tiden fra 1945 og fram til i dag. Samlingen inneholder stort sett alle sjangre, men hovedvekten er på maleri og skulptur. Foruten de nevnte finnes også Alberto Giacometti, Jean Dubuffet, Yves Klein, Andy Warhol, Robert Rauschenberg, Henry Moore, Asger Jorn, George Baselitz, Sigmar Polke, Anselm Kiefer og Per Kirkeby.
Sjakkbrettmarihøne
Utseende
Sjakkbrettmarihøne er mellom 3,5 og 4,5 millimeter lang. Dekkvingene er gule med flere ganske firkantede mørke flekker. Størrelsen på flekkene varierer, slik at dekkvingene kan synes svarte med gule flekker eller gule med svarte flekker. Mønsteret kan minne om et sjakkbrett, og det er nok grunnen til dens norske navn.
Louisiana kunstmuseum
Samlingen
Det er årlig mellom fire og seks større utstillinger av moderne og samtidig kunst. Av andre aktiviteter kan nevnes film, konserter, barnehus, kafé og museumsbutikk med kunstbøker, grafikk, plakater og design.
Sjakkbrettmarihøne
Levevis
Sjakkbrettmarihøne finnes på flere ulike planter.
Louisiana kunstmuseum
Drift
Som privat statsanerkjent museum er Louisiana underlagt museumsloven. Museet mottar ca. 1/3 driftsstøtte fra Kulturministeriet og Kulturstyrelsen. Resten av inntektene kommer fra billettsalg og sponsorer. Som privat museum mottager Louisiana ingen offentlig støtte til å anskaffe seg kunstverker til samlingen.
Museets ledelse er som følgende:
Kebra Nagast
Kebra Nagast eller Kebra Negast (ge'ez: ) er en etiopisk tekst fra ca. 1320 som har spilt en betydelig rolle for Keiserriket Etiopias historie og selvforståelse og innen koptisk kristendom og den etiopisk-ortodokse kirke.
En kongeslekt
Omtrent én tredjedel av teksten utgjøres av fortellingen om møtet mellom kong Salomo og den etiopiske dronningen Makeda, omtalt i Bibelen som dronningen av Saba. Møtet fører til at de får en sønn sammen, Menelik I, som ble konge i Etiopia.
Teksten argumenterer for at rollen som «Guds utvalgte folk» i og med dette har blitt overført fra jødene, som omtales svært kritisk, til etiopierne. For å understreke dette fortelles det i teksten at Paktkisten har blitt flyttet fra Jerusalem til Etiopia. Teksten legger vekt på å underbygge den lange avstamningen fra Gud, via Adam til Salomo og deretter til det etiopiske kongehuset. Slik blir Etiopia og dets kongehus en betydelig maktfaktor i Guds plan for verden.
Bokens siste tredjedel er en resonnerende tekst om frelsen, og betydningen av Jesu offerdød. I tillegg til Jesu frelsesgjerning er det tre midler til frelse: Paktskisten, jomfru Maria og Korsets tre.
Tekstens historie
Flere håndskrifter av teksten inneholder en tilføyelse som angir at teksten ble skrevet på koptisk og deretter oversatt til arabisk i år 1225, og så til geez omkring år 1300. Enkelte deler av teksten er imidlertid langt eldre, slik som tradisjonene omkring dronningen av Saba, som kan være fra 1000 f.Kr.
I motstrid med de nevnte opplysningene om tekstens historie står imidlertid de mange (ca. 250) bibelsitatene i teksten. I de tilfellene hvor disse er ordrette, er de sammenfallende med bibelteksten slik den finnes i den etiopiske bibeloversettelsen som ble utarbeidet fra 400–600-tallet. Dette tyder på at teksten neppe har gått veien via koptisk og arabisk, men er skrevet på ge'ez, kanskje så tidlig som på 500-tallet.
Virkningshistorie
Verket har spilt en stor rolle for å etablere og opprettholde legitimiteten til keiserdømmet i Etiopia, hvis siste regent var Haile Selassie.
634 Ute
634 Ute er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 12. mai 1907 av August Kopff fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter en venn av Kopff, i anledning av hennes forlovelse.
Blokkchiffer
Innen kryptografi er et blokkchiffer (blokkryptogram) et symmetrisk nøkkelchiffer som utfører en fastsatt omforming av grupper av bits med fastsatt lengde, som kalles blokker. Når det krypteres så kan et blokkchiffer eksempelvis ta en 128-bit blokk av klartekst som inndata, og produsere en tilsvarende 128-bit blokk med chiffertekst. Nøyaktig hvilken omforming som benyttes er kontrollert av en tilleggsinformasjon — den hemmelige krypteringsnøkkelen.
Dekryptering er tilsvarende: dekrypteringsalgoritmen tas som inndata chifferteksten og krypteringsnøkkelen, og i eksempeltilfellet produserer den opprinnelige 128-bit klarteksten.
For å kryptere meldinger lenger enn blokkstørrelsen (128 bit i eksempelet over), så brukes et blokkoperasjonsmodus.
Blokkchiffer kan skilles fra flytchiffer (flytkryptogram) ved at et flytchiffer opererer på individuelle tegn – en av gangen, og transformeringen varierer under den pågående krypteringen. Skillet mellom disse to typene chiffer er ikke alltid helt klart, for når et blokkchiffer brukes i enkelte blokkoperasjonsmodus, så er virker det i realiteten som et flytchiffer.
En tidlig og meget viktig implementasjon av et blokkchiffer er Data Encryption Standard (DES), utviklet hos IBM og publisert som en standard i 1977. En etterfølger til DES, Advanced Encryption Standard (AES), ble innført i 2001.
Generelt
Et blokkchiffer består av to algoritmer som er satt sammen i som et par. En for kryptering E og en for dekryptering E-1. Begge algoritmene aksepterer to inndata: inngående blokkstørrelse på n bit, og en krypteringsnøkkel på k bits, som gir en n-bit blokk med utdata. For enhver fast nøkkel, så er dekryptering den inverse funksjonen av kryptering, slik at for enhver blokk M og krypteringsnøkkel K.
For hver nøkkel K, så er EK en permutasjon over settet av inndata blokker. Hver nøkkel velger en permutasjon fra den mulige listen av 2^n!.
Blokkstørrelsen n er typisk 64 eller 128 bit, selv om noen chiffer har variabel blokkstørrelse. 64 bit var den vanligste størrelsen inntil midt på 90-tallet, når ny design begynte å bruke den lengre 128-bit størrelsen. En av flere blokkoperasjonsmodi brukes gjerne med en utfylling for å tillate at klartekster med uodd størrelse kan krypteres. Hver modus har forskjellige karakteristikker i forhold til feilhåndtering, tilgjengelighet og svakheter overfor spesifikke angrep. Typiske nøkkelstørrelser (k) inkluderer 40, 56, 64, 80, 128, 192 og 256 bit. I 2006 så regnes 80 bit som minste nøkkelstørrelse som er påkrevet for å unngå bruteforce angrep.
Itererte blokkchiffer
De fleste blokkchiffer er laget ved å gjenta en enklere funksjon. Denne fremgangsmåten er kjent som itererte blokkchiffer (se også produktchiffer). Hver iterasjon er betegnet som en runde, og den repeterte funksjonen er betegnet rundefunksjon. Alt mellom 4 og 32 runder er typisk.
Mange blokkchiffer kan kategoriseres som Feistel-chiffer, eller mer generelt substitusjon/permutasjon-chiffer. Aritmetiske operasjoner, logiske operasjoner (særlig XOR), S-bokser og forskjellige permutasjoner blir ofte brukt som komponenter.
Historie
DES ble utviklet for blant annet å motstå et spesifikt kryptoanalytisk angrep som var kjent av NSA, og som ble gjenoppdaget av IBM. Selv med denne historien har angrepet ikke vært alment kjent, inntil det ble gjenoppdaget ennå en gang, og publisert av Eli Biham og Adi Shamir på slutten av 80-tallet. Teknikken kalles differensiell kryptoanalyse og er en av få generelle angrep mot blokkchiffer. Lineær kryptoanalyse er en annen teknikk som faktisk kan ha vært ukjent for NSA inntil den ble publisert av Mitsuru Matsui. DES var årsaken til mye utført arbeide og publiseringer innenfor kryptografi og kryptoanalyse i samfunnet for åpen kildekode, og DES var inspirasjonskilde til utvikling av mange nye chiffermetoder.
DES har en blokkstørrelse på 64 bits og en nøkkelstørrelse på 56 bits. 64-bit blokker ble vanlige i blokkchiffer design etter DES. Nøkkellengder var avhengige av flere faktorer, blant dem offisielle retningslinjer. Mange observatører på 70-tallet kommenterte at 56-bit blokkstørrelsen som ble brukt i DES ble for kort. Etterhvert som tiden gikk ble utilstrekkeligheten klarere, og påpekt særlig gjennom en spesiallaget maskin som hadde som fokus på å knekke DES. Denne ble demonstrert i 1988 av Electronic Frontier Foundataion. En variant av DES, Trippel DES, utfører en trippel-kryptering (chifrering) på blokker med (vanligvis) to forskjellige nøkler (2TDES), som resulterer i en 112-bit nøkkel og 80-bit sikkerhet. Dette ble jevnt over akseptert som en erstatter, og er fremdeles (2004) ansett som sikkert.
Walther-Schreiber-Platz undergrunnsstasjon
Walther-Schreiber-Platz undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Walther-Schreiber-Platz er på linjen U9. Stasjonen ligger på grensen mellom Friedenau i Tempelhof-Schöneberg og Steglitz i Steglitz-Zehlendorf. Den ligger under torget med samme navn.
Stasjonen har også en ubenyttet plattform som ble bygget til den planlagte U10-linjen.
Arkeologiåret 1964
Arkeologiåret 1964 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1964.
Hajime Isogai
Hajime Isogai (født 26. oktober 1871, død 19. april 1947) er en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan i 1937 av Kodokan.
Isogai ble medlem i Kodokan i 1891 og trente under Jigoro Kano. Ble i 1899 valgt ut til å dra til Butokai i Kyoto hvor han jobbet i mange år med utbredelsen av judo og utvikle nye trenere.
Han ble tildelt 10. dan 22. desember 1937 av Jigoro Kano, bare noen måneder før Kano døde. Han er en av kun tre judoka som er tildelt 10. dan av grunnleggeren selv.
Deregulering
Deregulering er det motsatte av regulering, og omfatter en prosess hvor myndigheter fjerner, reduserer eller forenkler restriksjoner i næringslivet eller på mennesker. Tilhengerne av deregulering hevder ofte at færre og enklere reguleringer vil føre til større konkurranseevne, og dermed høyere produktivitet, større effektivitet og lavere priser totalt sett. Deregulering er forskjellig fra liberalisering fordi et liberalisert marked, som ofte har færre og enklere reguleringer, også kan ha reguleringer for å øke effektiviteten og beskytte forbrukerens rettigheter, for eksempel lovgivning om antitrust.
Byron Dorgan
Byron Leslie Dorgan (født 14. mai 1942 i Bismarck) er en amerikansk politiker. Han var en senator og representerte Nord-Dakota og North Dakota Democratic-Nonpartisan League Party, som er partiorganisasjonen til Det demokratiske parti i Nord-Dakota. Han kom inn i Senatet i 15. desember 1992, etter å ha vært Nord-Dakotas medlem i Representantenes hus siden 1981.
Dorgan kunngjorde 5. januar 2010 at han ikke stilte til gjenvalg i kongressvalget 2010.
Schloßstraße undergrunnsstasjon
Schloßstraße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Schloßstraße er på linjen U9. Stasjonen ligger i Steglitz i Steglitz-Zehlendorf under gaten med samme navn.
Stasjonen ble åpnet 30. september 1974 som del av den sørlige utvidelsen av U9.
Stasjonen har også en ubenyttet plattform som ble bygget til den planlagte U10-linjen.
Antonio Ghiardello
Antonio Ghiardello (født 21. mars 1898 i Santa Margherita Ligure, død 5. januar 1992) var en italiensk roer som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.
Aletter vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på den italienske båten som kom på tredjeplass i firer uten styrmann, bak Storbritannia og Tyskland. Mannskapet på den italienske fireren var Antonio Ghiardello, Francesco Cossu, Giliante D'Este og Antonio Garzoni Provenzani.
Fire år senere, under sommer-OL 1936 i Berlin, kom han på fjerdeplass i roing firer uten styrmann.
Fjortenprikket marihøne
Fjortenprikket marihøne (Calvia quatuordecimguttata) er en av marihønene (Coccinellidae), en av de mange polyphage billene.
Levevis
Fjortenprikket marihøne finnes på løvfellende trær. Den foretrekker åpen skog, både på tørre og litt fuktige habitater (leveområder). Som larve lever den som predator (rovdyr), særlig på bladlus.
Overvintringen skjer som voksen (imago), litt nedgravd i det øverste jord eller strølaget.
Kjeledress
En kjeledress, eller overall, er et sammensydd bukse- og bluseplagg av tykt bomullsstoff med lang knapping eller glidelås foran. Kjeledresser blir blant annet brukt som arbeidstøy.
Kjeledressen oppstod som et beskyttende overtrekksplagg for maskinister og andre som håndterte kulldrevne fyrkjeler og oljete skipsmotorer. Plagget er fortsatt svært utbredt som ytterplagg ved mer eller mindre skittent eller grovt kroppsarbeid, for eksempel i verksteder, industrien og landbruket.
Den klassiske kjeledressen er blå, mens en i dag kan få den i flere farger og andre tekstiler, avhengig av bruksområde, alt fra engangsutgaver i papir for bruk i laboratorier og under malerarbeid til russedresser med dekor. Forede og brannsikrede kjeledresser, ofte i signaloransje tekstiler, er vanlige i industrien og for kroppsarbeid i kaldt vær.
Kotaro Okano
Kotaro Okano (født april 1885, død 1967) var en japansk judoka. Han var en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan etter sin død 2. juni 1967 av Kodokan.
Han var den første som ble uteksaminert fra Budo Senmon-Gakko (kampsport-skole) og ble shihan (mester i kampsport) i 6th Okayama Higher School og Okayama Police.
633 Zelima
633 Zelima er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Eos. Den ble oppdaga den 12. mai 1907 av August Kopff fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Navnet er trolig inspirert av asteroidens provisoriske navn, 1907 ZM.
Mo kirke (Modalen)
Historie
Den første kirken på Mo ble sannsynligvis bygd på siste halvdel av 1100-tallet, men er ikke nevnt i skriftlige kilder før i 1360. Dette var en stavkirke og den ble utvidet med et kor i 1550. I 1593 ble det så bygd en ny kirke med plass til omtrent 130 mennesker. Denne kirken ble så revet da dagens kirke ble bygd i 1883.
Kunisaburo Iizuka
Kunisaburo Iizuka (født 1875, død 1958) er en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan i 1946 av Kodokan.
Ble medlem i Kodokan i 1891, og fikk 10. dan 5. april 1946.
Som ung ønsket han å dra utenlands, men i 1906 ble han spurt om å bli judoinstruktør på Keio (det eldste private universitetet i Japan) og ble der i mer enn 50 år.
Sekstenprikket marihøne
Sekstenprikket marihøne (Halyzia sedecimguttata) er en av marihønene (Coccinellidae), en av de mange polyphage billene.
Utseende
Sekstenprikket marihøne er mellom 5 og 7 millimeter lang. Dekkvingene er orange med seksten hvite flekker. Brystskjoldet og hodet er orange med flere gule flekker.
Levevis
Sekstenprikket marihøne finnes på løvfellende trær.
Deutsche Physikalische Gesellschaft
Deutsche Physikalische Gesellschaft (DPG) er et verdensomspennende vitenskapelig selskap for fysikere. Det er både verdens største og eldste fysiske selskap, med 62 000 medlemmer (2012).
Foreningen har sitt opphav i et fysikk-kollokvium ledet av Heinrich Gustav Magnus, og ble grunnlagt som Physikalische Gesellschaft zu Berlin den 14. januar 1845 i Berlin. Grunnleggende medlemmer var blant annet Emil du Bois-Reymond og Ernst Wilhelm von Brücke. Fra denne foreningen ble Deutsche Physikalische Gesellschaft dannet 1. januar 1899. Etter andre verdenskrig ble DPG oppløst av de allierte og levde bare videre i forbundet av tyske fysikk-foreninger. I 1963 ble foreningen grunnlagt på nytt.
DPG deler årlig ut Max-Planck-Medaille for fremragende forskning innen teoretisk fysikk, Stern-Gerlach-Medaille for fremragende forskning innen eksperimentell fysikk og Gustav-Hertz-Preis til unge forskere, samt en rekke andre priser. Sammen med Gesellschaft Deutscher Chemiker og byen Frankfurt am Main deler DPG ut den anerkjente Otto-Hahn-Preis.
Den katolske kirke i Storbritannia
Den katolske kirke i Storbritannia refererer til Den katolske kirkes hierarki i England og Wales, samt i Skottland. Nord-Irland regnes som en del av Den katolske kirke i Irland. Det er viktig å merke seg at Den katolske kirke anerkjenner at Skottland og England og Wales er helt uavhengige enheter i forhold til hverandre. Disse ledes av hver sine hierarki og bispekonferanser og er ikke underlagt hverandre. Det hender imidlertid at lederne av bispekonferansene for England og Wales, Skottland og Irland møtes for å diskutere saker av felles interesse, men de er selvstendige nasjonale enheter.
Kirkens historie på De britiske øyer går tilbake til romersk tid, men opprettelsen av et formelt hierarki kom i 597, da St. Augustin opprettet Canterbury erkebispedømme.
Historie
I det 16. århundre ble den katolske kirke i Storbritannia oppløst som en følge av reformasjonen. Det siste bispedømmet som holdt stand var St. Asaph; dets siste biskop døde i 1585 i Roma.
I 1622 ble Det apostoliske vikariat England opprettet av Propaganda Fide. På det tidspunkt var katolsk virksomhet i England regnet som høyforræderi, og ble straffet med døden for presters vedkommende. Legfolk, de såkalte recusanter som nektet å gå til anglikanske gudstjenester, risiskerte i første omgang inndragning av eiendom og som ytterste konsekvens dødsstraff.
I 1688 hadde forholdene endret seg, etter den ærerike revolusjonen. Det apostoliske vikariatet ble delt i fire, og et reelt hierarki begynte å ta form. Det skulle allikevel gå mer enn halvannet århundre før et av distriktene ble elevert til bispedømmestatus. I 1850 ble Westminster erkebispedømme og tolv suffraganer opprettet.
Struktur
Kirken i Storbritannia er delt i to hierarkier: England og Wales, og Skottland. I England og Wales er det frem erkebispedømmer og sytten bispedømmer, mens det i Skottland er to erkebispedømmer og seks bispedømmer.
I tillegg til den vanlige strukturen finnes det er militærordinariat og et eksarkat for ukrainsk-bysantinerne, det vil si katolikker av østlig ritus.
Yonne (departement)
Der er tre arrondissementer, 42 kantoner og 455 kommuner i Yonne.
Den katolske kirke i Storbritannia
Bispedømmer i England og Wales
Opprettelsesåret viser til opprettelsen av jurisdiksjonen, og ikke nødvendigvis til året den fikk status som bispedømme eller erkebispedømme.
Jocelyn Burdick
Jocelyn Birch Burdick (født 6. februar 1922 i Fargo i Nord-Dakota, død 26. desember 2019) var en amerikansk senator. Hun representererte Nord-Dakota og North Dakota Democratic-Nonpartisan League Party, som er partiorganisasonen til Det demokratiske parti i Nord-Dakota, en liten periode i 1992. Guvernør George Sinner utnevnte henne til senator da mannen hennes, senator Quentin Burdick, døde den 8. september 1992. Hun ønsket ikke å stille til valg for senatsetet og gikk av etter at Kent Conrad hadde blitt valgt.
Burdick er den eneste kvinnen som har representert Nord-Dakota i Kongressen.
Shotaro Tabata
Shotaro Tabata (født 1884, død 25. mai 1950) var en japansk judoka. Han var en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan i 1948 av Kodokan.
Ble medlem av Kodokan i 1900 og ble tildelt 10. dan 5. april 1948. Han var da den tredje yngste til å motta denne beltegraden.
Fra 1905 var han instruktør på Butokai i Kyoto hvor han lærte opp mange nye instruktører og bidro sterkt til utvikingen av judo.
Sammen med Hajime Isogai, også 10. dan, har han en spesiell plass i Kansai Judo.
Maria Zambaco
Maria Zambaco (født Maria Theresa Kassavetti/Cassavetti 29. april 1843 i London, død 14. juli 1914 i Paris) var en rik gresk arving som er kjent for å ha vært modell og elskerinne for den engelske maleren Edward Burne-Jones (1833–1898).
Bakgrunn og virke
Maria kom fra en betydningsfull og rik gresk familie som hadde flyktet fra Hellas for å unnslippe den tyrkiske-muslimske forfølgelsen. Hun skremte sin første beundrer George du Maurier og giftet seg i stedet med en ordinær lege, dr. Zambaco og levde med ham i Paris. Ekteskapet var mislykket, og hun forlot ham med deres to barn for bosatte seg hos sin mor Euphrosyne Cassavetti i London, hvor hun ønsket å bli en skulptør.
Forholdet mellom Zambaco og Burne-Jones varte fram til 1871 eller 1872 og hennes ansikt finnes på en rekke av hans bilder: Cupid Finding Psyche (1866), Portrait of Maria Zambaco (1870), Mirror of Venus (1870) og Phyllis and Demophoön (1870) hvor Demophoön antagelig representerer Burne-Jones selv som sliter med å fri seg fra sin elskerinne.
Det er mulig at paret levde sammen i Paris i noen måneder til Burne-Jones endte forholdet ettersom han følte skyldig, men hun var fortsatt i hans bevissthet og hennes ansikt går igjen som fristerinne i hans store maleri The Beguiling of Merlin (1872–1877).
I løpet av 1870-tallet stilte Burne-Jones ikke ut, etter en rekke fiendtlige angrep i kunstpressen. Etter det lidenskapelige, men håpløse forholdet til sin modell Maria Zambaco måtte han utstå en skandale da hun forsøkte å begå selvmord i all offentlighet. Høy på laudanum forsøkte Maria Zambaco å få sin elsker med på en felles selvmordspakt ved bredden av kanalen Regent's Canal. Da den forskrekkede Burne-Jones avviste forslaget truet Zambaco med å kaste seg i vannet på egen hånd. Naboene, blant annet ekteparet Robert og Elizabeth Browning tilkalte politiet mens Burne-Jones skal ha besvimt.
Maria Zambaco aksepterte etterhvert at Burne-Jones ikke ville noen gang forlate sin hustru. Det er indikasjoner på at forholdet likevel fortsatte til og fra en stund videre. Burne-Jones innledet også et forhold til May Gaskell i 1892 da han var 59 år gammel, selv om forholdet ikke var seksuelt og hun heller ikke – i motsetning til Maria Zambaco – poserte for hans malerier. Helsen hans forverret seg fra 1896 og han døde to år senere.
Maria Zambaco levde fram til hun døde i Paris i 1914, men hun er gravlagt på West Norwood Cemetery i den gresk-ortodokse seksjonen, i London.
Joachim Christian Geelmuyden Gyldenkrantz d.e.
Joachim Christian Geelmuyden Gyldenkrantz (født 1. februar 1730 i Nordhordland, død 1795) vokste opp i Bergen i meget gode kår i en embetsmannsfamilie, som hadde sine røtter i Nederland. Hans far, Gert Geelmuyden, var sogneprest og embetsmann, og hans farfar handelsmann.
Joachim Christian Geelmuyden begynte som elev ved Bergen katedralskole i 1746, og i 1749 fortsatte han studier innenfor teologi. Innen 1752 hadde han også fullført et studium innen juss, men uten å ta noen embetseksamen. Herfra og ut satte karrieren hans fart:
Joachim Christian Geelmuyden giftet seg i 1753 med Elisabeth Both (22. juni 1731–6. mai 1800), og de fikk sønnen Hans Both (Booth) Geelmuyden Gyldenkrantz (1759–1813), som i 1785 ble gift første gang med Frederikke Louise v. Linstow (1759 Ardal-88 Damsgaard), datter av Hartwig Christoph v. Linstow (1710-Bergen 17. sept. 1782), kgl. dansk bergjunker i Norge (ved kopperbergverket Ardal), og 1. hustru Catharina Eleonore Lohmann (1727-59). Andre gang ble han gift med Christina Sophia de Fine (1766 Bergen-1806 sst.), datter av Ferdinand Anthon de Fine og Beatha Frøchen.
Til tross for et godt utvalg av andre titler, var det som generalkrigskommissær at Joachim Christian Geelmuyden den 29. januar 1783 ble adlet under navnet Gyldenkrantz og med nytt våpenskjold.
Familienavnet Gyldenkrantz forsvant etter et par generasjoner da slektens siste mann døde, og det er ikke i bruk i dag.
VM i turn 2002
Det 36. verdensmesterskapet i turn ble arrangert i perioden 20. til 24. november 2002 i Debrecen i Ungarn.
Det ble ikke avholdt lagkonkurranse og individuell mangekamp, kun konkurranse i enkeltapparater.
Frittstående
Gervasio Deferr (ESP; 9.700) vant opprinnelig sølv i denne øvelsen, men ble fratatt medaljen i 2003 da han testet positivt marihuana i konkurransen.
Content Addressable Network
Content Addressable Network (CAN) er en oppslagstjeneste for datanett, utviklet ved University of Berkeley i USA (2001). Den var et forskningsprosjekt, påtenkt bruk i filsystemer og meldingssystemer generelt, men ble lite brukt. Se distribuert hashtabell for nærmere beskrivelse.
Europavei 552
Europavei 552 går mellom München i Tyskland og Linz i Østerrike. Veiens lengde er rundt 230 km.
Trasé fastlagt av UNECE: München – Braunau – Wels – Linz.
De moravisk-schlesiske Beskidene
De moravisk-schlesiske Beskidene (tsjekkisk: Moravskoslezské Beskydy; slovakisk: Moravsko-sliezske Beskydy) er en fjellkjede i Tsjekkia med en mindre del i Slovakia. En mindre østlig del av fjellkjeden er en del av det historiske området Cieszyn Schlesien. De moravisk-schlesiske Beskidene utgjør den største delen av det vernede landskapet Beskydy (tsjekkisk: Chráněná krajinná oblast Beskydy eller CHKO Beskydy).
Om lag 80 prosent av fjellene er dekket med skog, hovedsakelig gran, som i deler av området er kraftig ødelagt av utslipp fra industriområdene i byen Ostrava. Området er et populært feriested både om vinteren (Bílá, Pustevny) og om sommeren, med sentre i landsbyene ved foten av fjellene (Frýdlant nad Ostravicí, Frenštát pod Radhoštěm og Rožnov pod Radhoštěm).
De moravisk-schlesiske Beskidene er en del av Vest-Karpatene, og består hovedsakelig av flysj med bratte skråninger, særlig i nord. Fjellkjedens høyeste punkt er Lysá hora med en høyde på 1,323 meter over havet, og blir regnet for å være den mest regnfylte stedet i Tsjekkia med en gjennomsnittlig nedbørsmengde på rundt 1,500 mm i året. Radhošť er også et kjent fjell i fjellkjeden.
635 Vundtia
635 Vundtia er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Laodica. Den ble oppdaga den 9. juni 1907 av K. Lohnert fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den tyske psykologen Wilhelm Wundt.
Bydel Frogner
Bydel Frogner er en administrativ bydel i Oslo, navnet kommer fra strøket Frogner, som igjen kommer fra Frogner hovedgård som i sin tid dekte store deler av området i dagens bydel, samt større skogsområder nordover.
Bydelen har 59 269 innbyggere (1. januar 2020) og et areal på 8,3 km². Ved bydelsreformen 1. januar 2004 ble de tidligere bydelene Uranienborg-Majorstuen og Bygdøy-Frogner (minus øyene i Oslofjorden) slått sammen til nåværende bydel Frogner.
Bydel Frogner har like mange arbeidsplasser som innbyggere. Eldrebefolkningen holder seg omtrent uendret, mens andelen barn og unge øker jevnt.
Delområder
Følgende av SSBs delomrområder inngår i bydelen:
Innbyggertall, fordelt på delområdene:
Politikk og bydelsforvaltning
Bydelen har en folkevalgt forsamling, bydelsutvalget. Største parti med over halvparten av representantene er Høyre. Leder for Frogner bydelsutvalg er Jens Jørgen Lie (H).
Bydelsadministrasjonen er underlagt både bydelsutvalget og byrådet. Administrasjonen ledes av bydelsdirektør Odd Rune Andersen.
Černá hora
Černá hora («Svart fjell», tysk: Schwarzenberg) er et 1,316 meter høyt fjell i fjellkjeden Šumava (Böhmerwald) i Tsjekkia. Fjellet ligger nær grensen mot Bayern i Tyskland. Toppen er ikke spesielt mye høyere enn det omliggende området, og er dekket av granskog. Like ved Černá hora ligger kilden til Tsjekkias lengste elv, Vltava.
Jin-Soo Kwon
Jin-Soo Kwon, kjent som kun Jin, er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien Lost som fulgte livene til en gruppe overlevende etter en flystyrt på en øde og mystisk øy i Stillehavet. Han ble spilt av Daniel Dae Kim. I serien er han framstilt som den ene halvparten av et koreansk ektepar. Hans hustru er Sun Kwon (spilt av Kim Yoon-jin).
Jin og hans hustru Sun var ikke opprinnelig en del av seriens utkast. Det var først da Kim Yoon-jin hadde prøve for rollen som Kate Austen at manusforfatterne besluttet å skrive inn fortellingen om det koreanske ekteparet.
Jin er framstilt som autoritær, tradisjonell og lojal koreaner. Forut flykrasjet tok han imot sine ordrer fra herr Paik, far til Sun, og han ønsket selv være den som bestemte over sin hustru. I den første tiden på øya vil han være den sterke i forholdet, men ble underlegen da han er den eneste av overlevende som ikke snakker engelsk. Han føler seg ydmyket da det viser seg at Sun kan snakke engelsk og således bli en del av fellesskapet som han er utestengt fra. I løpet av andre sesong endret han innstilling.
I det virkelige liv er skuespilleren Daniel Dae Kim riktignok koreansk, men har vokst opp i Pennsylvania og snakker derfor flytende engelsk og koreansk med amerikansk aksent. Under filmingen av Lost fikk han hjelp av en språklærer som hjalp ham med koreansk tale uten aksent. I Korea er det tradisjon for at familienavnet står først, og derfor burde han teknisk sett ha hatt navnet Kwon Jin-Soo.
Se også
Personatges de Lost
Francis Tyler
Francis William «Frank» Tyler (født 11. desember 1904, død 11. april 1956) var en amerikansk bobkjører som deltok i de olympiske leker 1936 i Garmisch-Partenkirchen og 1948 i St. Moritz
Tyler ble olympisk mester i bobsleigh under Vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det amerikanske laget som vant firerbob foran Belgia og et annet amerikansk lag. De andre på laget var Patrick Martin, Edward Rimkus og William D'Amico. Konkurransen ble avviklet 6. og 7. februar 1948.
Helvete (andre betydninger)
Helvete kan, i tillegg til den opprinnelige religiøse betydningen Helvete også være
Barrow Harbour
Barrow Harbour (irsk: Cuan Bhearrúin) er en tidevannsbukt ved den sørvestlige kysten av Tralee Bay i grevskapet Kerry i Irland. Dette var en gang den viktigste havna i regionen, som betjente klostersamfunnet i landsbyen Ardfert som ligger i underkant av 5 km mot østog området rundt Tralee. Havnen er i nærheten av lokalitetene Tawlaght og Chapeltown.
Den trange inngangen til havna ble beskyttet av borgen Fenit Castle på øya Fenit Island, hvor det er en bortgjemt ankerplass under borgen i en stor, hvit sandlagune. Ankerplassen har beskyttelse mot alle forhold bortsett fra de med en nordlig komponent når den er helt eksponert. Navigering krever oppmerksomhet for tilgang ettersom inngangen er smal, hindret av holmer og vanskeliggjort av raskt tidevann.
Etymologi
Opprinnelsen til ordet Barrow er usikker og er mer kjent som navnet på elven Barrow, på irsk An Bhearú, en av Waterfords «De tre søstre»; de to andre er elvene Suir og Nore. Navnet kan være avledet fra et keltisk, eller før-keltisk, uttrykk som betyr «den flytende/strømmende». Dette beskriver i stor grad det hurtigflytende tidevannet i tidevannsinnløpet i Barrow Harbour, spesielt under borgen nær inngangen.
Historie
Den gamle havnens betydning er tydelig i de tre defensive borganleggene. Det runde tårnet til Barrow Castle med utsikt over inngangen, Fenit Castle som er et tårnhus, og Tawlacht har siden forsvunnet sporløst, men den sto en gang på fastlandet overfor Fenit Castle.
Den normanniske borgen Fenit Castle er antagelig bygget av Thomas FitzMaurice, 1. lord av Kerry, en gang rundt 1253, omtrent på samme tid som klosteret ved Ardfert ble bygget. Festningene Tawlaght og Barrow på fastlandet var eid av jarlene av Desmond. Det meste av Fenit Castle ble nesten helt ødelagt under Oliver Cromwells krigføring på Irland i 1641.
Forrest Carter
Asa Earl Carter (født 4. september 1925 i Anniston i Alabama, død 7. juni 1979 i Abilene i Texas) var en amerikansk forfatter, kjent under pseudonymet Forrest Carter. Han er i dag best kjent for den fiktive selvbiografiske romanen Lille Tre, en bok som er både kritikerrost og omstridt, ikke minst i lys av Carters virkelige bakgrunn og livsløp.
Barrow Harbour
Historie
For å beskytte havnen mot pirater og andre angripere var festningsanleggene avskrekkende, men det ble også benyttet en kjetting av jern eller stål som var strukket over innløpet mellom fastlandet og øya Fenit. Det ble benyttet en mekanisme for å heve eller senke av kjettingkjedet å stenge innløpet og holde angriperne fastlåst. Kjettinger på den tiden var både under vannoverflaten og laget for å flyte med flåter, tømmerstokker og andre materialer. Det er ikke kjent hva som ble brukt her, selv om dykkere har lett etter levninger, er det ennå ikke funnet noe.
Fugletitting
Barrow Harbour er velegnet for fugletitting, noe som også er organisert og dokumentert. Barrow Harbour tiltrekker seg et antall villfugler, snipefugler og måker utenom sommermånedene. En rekke sjeldne fugler er også registrert, blant annet rødfotand og tereksnipe. Det er også sett alpeseiler og ringnebbmåke.
Forrest Carter
Asa Carter ble født i Annistion som eldst i en søskenflokk på fire. Han tjenestegjorde i den amerikanske marinen under annen verdenskrig, og studerte journalistikk ved University of Colorado. Etter krigen giftet han seg med India Thelma Walker, og fikk fire barn. Carter arbeidet som programleder for flere radiokanaler før han ble ansatt i radiokanalen WILD, hvor han arbeidet fra 1953 til 1955. Carters program ble etterhvert også sendt av 20 andre radiokanaler. Programmet ble tatt av luften etter protester og boikott av kanalen, som følge av at Carter nektet å tone ned sin antisemittiske retorikk.
På 1960-tallet arbeidet Carter som taleskriver for Alabamas guvernør George Wallace, en sterk tilhenger av raseskille. Wallaces kjente slagord «Segregation today, segregation tomorrow, segregation forever» ble trolig skrevet av Carter. Carter var også utgiver av det rasistiske tidsskriftet The Southerner, som gikk inn for raseskille, og et aktivt medlem av Ku Klux Klan og White Citizens' Council. I sistnevnte organisasjon ledet han avdelingen i Nord-Alabama. I 1970 stilte han til valg som guvernør med et rasistisk program, men tapte.
Deretter flyttet han til Texas, der han til ære for sørstatsgeneralen Nathan Bedford Forrest tok navnet Bedford Forrest Carter, og innledet en karrière som forfatter. Han brøt med sitt tidligere liv, begynte å kalle sønnene sine for «nevøer», og ble på slutten av 1970-tallet separert fra sin kone.
Under navnet Forrest Carter utgav han to westernbøker, en fiktiv selvbiografi og en skjønnlitterær biografi-lignende roman om indianerhøvdingen Geronimo. Westernromanen The Rebel Outlaw: Josey Wales ble i 1976 filmatisert av Clint Eastwood. Den boken som siden har vekket mest oppsikt er likevel hans fiktive selvbiografi Lille Tre (engelsk: The Education of Little Tree), en vakker fortelling om hvordan han vokste opp på 1930-tallet hos sine indianske besteforeldre etter å ha blitt foreldreløs som femåring, og som ble presentert som en genuin selvbiografi. I motsetning til figuren «Forrest Carter» som blir skildret i Lille Tre hadde Carter vokst opp hos sine foreldre og var mest sannsynlig ikke av indiansk opprinnelse (skjønt han hadde også før han tok navnet Forrest Carter hevdet at han hadde noe cherokeeblod langt tilbake på morssiden).
I 1976 avslørte New York Times at Forrest Carter var den tidligere raseskilletilhengeren Asa Earl Carter. Carter brukte den siste delen av livet sitt på å forsøke å skjule sin bakgrunn som tidligere medlem av Ku Klux Klan og raseskilletilhenger, og hevdet i en artikkel i New York Times samme år at han, Forrest, ikke var Asa Carter. Han insisterte også på at Lille Tre var en selvbiografisk bok.
Carter arbeidet på The Wanderings of Little Tree, en oppfølger til Lille Tre, samt på et filmmanus basert på boken, da han døde i Abilene i 1979. Ingen av familiemedlemmene deltok i begravelsen.
Lille Tre solgte bare beskjedent i Carters levetid, men ble en internasjonal bestselger etter hans død. I 1985 kjøpte University of New Mexico Press rettighetene til boken. Fra midten av åttitallet økte salget av boken betydelig – boken ble gjennom åtti- og nittitallet solgt i millioner av eksemplarer og oversatt til flere språk. Selv om Carters identitet og bakgrunn var kjent og diskutert i akademiske kretser, var den, til tross for artikkelen i New York Times, lite kjent blant publikum. I 1991 vant Lille Tre prisen American Booksellers Book of the Year og var nr. 1 på New York Times' bestselgerliste for sakprosa i flere uker. Dette førte til en ny debatt om Carters identitet og bokens kvaliteter. Litteraturkritikeren Henry Louis Gates, Jr. mente at man kan verdsette Lille Tres budskap om toleranse og andre litterære kvaliteter, til tross for forfatterens biografi. Historieprofessoren Dan T. Carter, en fjern slektning av Forrest Carter, skrev en artikkel kalt «The Transformation of a Klansman» i New York Times som kastet nytt lys over Carters doble identitet og førte til at avisen flyttet boken fra sakprosa- til skjønnlitteratur-listen. Enkelte indianske grupper har hevdet at boken gjør bruk av stereotypier om indianere, og har kritisert Carter for å ha dårlig kunnskap om cherokeenes kultur og livsvilkår.
I 1997 ble Lille Tre filmatisert av Richard Friedenberg. Filmen ble i utgangspunktet laget for TV, men ble likevel kinolansert. Carters enke, India Carter, avviste stort sett å la seg intervjue, men bekreftet at Forrest og Asa var samme person.
Janica Kostelić
Janica Kostelić (født 5. januar 1982) er en kroatisk tidligere alpinist. Hun er søster til Ivica Kostelić.
Karriere
Janica begynte å kjøre på ski i niårsalderen, og da hun var 14 år, vant hun alle de 22 konkurransene hun stilte opp i.
Janica Kostelić vant verdenscupen i alpint sammenlagt i 2001, 2003 og 2006. Under OL 2002 tok hun hele fire medaljer, tre gull og en sølv. Sesongen 2004 var hun borte på grunn av struma samt en langvarig kneskade, og en stund trodde hun ikke at hun ville komme tilbake i verdenstoppen.
I 2005 kom hun imidlertid sterkt tilbake og vant tre VM-gull (i slalåm, utfor og kombinasjonen). På slutten av sesongen var hun innblandet i en spennende innspurt om den sammenlagte verdenscupen, som først ble avgjort i sesongens siste renn. Janica måtte bli dårligst nummer 7 for å vinne, men kjørte 0,09 sekunder for sakte. Dermed måtte hun nøye seg med andreplass i sammendraget, tre poeng bak Anja Pärson.
VM og OL
VM 2003 – gull i slalåm og kombinasjon
Nonylfenoletoxylat
Nonylfenoletoxylat er et kjemisk stoff. Det blir brukt ved rengjøring av forskjellige materialer.
Nonylfenoletoxylat blir klassifisert som meget farlig for enkelte organismer i havet.
Nonylfenol har hormonforstyrrende effekter som for eksempel resulterer i at hannfisker kan bli tvekjønnet og at forplantningen kan bli forstyrret.
I henhold til EUs begrensningsdirektiv får verken nonylfenoletoxylat eller nonylfenol bli solgt eller brukt i konsentrasjoner som overstiger 0,1 prosent.
Einar Diesen
Søren Einar Gjerding Diesen (født 4. oktober 1897 i Bergen, død 8. mai 1994) var en norsk journalist og avisredaktør.
Etter litt skole var han journalistlærling i Stavanger Aftenblad 1919-1921. Han fikk jobb i Aftenposten i 1921, der hans far Thorstein Diesen var sjefredaktør 1913-1925. Han dekket Sommer-OL 1924 og et par radiosendinger fra fotballkampene der (overtatt av P. Chr. Andersen). Han drev kolonnen Argus i sytten år etter Augusta Stang.
Under den andre verdenskrig dro han til Sverige og senere til Storbritannia. I London arbeidet han i regjeringens informasjonskontor. Etter frigjøringen fortsatte han i Aftenposten og var avisens sjefredaktør fra 1948 til 1968. Han ledet avisens Argushjelpen en tid, var leder av Norsk Redaktørforening 1956-1966, og leder for Norsk Presseforbunds faglige utvalg 1957-1972.
Han ledet Norges Tennisforbund 1933-1948. Tidligere ledet han Nordstrand Tennisklubb 1927-1929.
Shozo Nakano
Shozo Nakano (født januar 1888, død 1977) var en japansk judoka. Han var en av verdens høyest graderte judoutøvere, tildelt 10. dan etter sin død 22. desember 1977 av Kodokan.
Han ble mesterinstruktør på Tokyo Ikashika University (medisinstudier). Med sin energi promoterte han kodokan judo til verden. Hans uchi-mata var veldig kjent, og ikke minst følgende utsagn: – Min strategi er å la motstanderen få sitt favorittgrep, og så kaster jeg ham så hardt jeg kan.
Europavei 533
Trasé fastlagt av UNECE: München – Garmisch-Partenkirchen – Mittenwald – Seefeld – Innsbruck.
Bjørn Lyng
Bjørn Daniel Lyng (født 8. juli 1925 i Hurum, død 12. oktober 2006 på Gran Canaria) var en norsk forretningsmann, industrigründer og oppfinner. Han vokste opp på Kråkmo i Leksvik, nå Indre Fosen, hvor han startet sin karrière som ung gutt idet han bygde småkraftverk og smie i Kvernhusfossen. Gjennom hele sin yrkeskarrière var han opptatt av å igangsette nye virksomheter, ifølge Jon Gunnar Arntzen «for å utnytte muligheter hvor de fleste andre bare så problemer.» Etter Lyngs død konstaterte Adresseavisen at han hadde «etterlatt seg en fantastisk arv», og at «det er knapt mulig i løpet av kort tid å få full oversikt over alle bedrifter og alle arbeidsplasser han har etablert gjennom et langt liv.» Lyng var opptatt av hjembygda Leksvik, hvor han ved siden av et aktivt engasjement i næringslivet også etablerte en stiftelse med eldreboliger. Lyng var også aktiv i lokalpolitikken i en periode som varaordfører for Høyre.
Industrietableringer
Like etter krigen flyttet han til Vanvikan, der smia ble til en jernvarefabrikk som bl.a. produserte dørhengsler og brekkjern; i 1947 startet han et jernstøperi (nedlagt 1971), og i 1959 Trøndelag Emaljeverk i Rissa.
I 1958 ble Leksvik Edelmetall etablert i Leksvik (konkurs 1960, gjenoppsto som Leksvikarmatur i 1961. Bedriften produserte kraner og blandebatterier, og eksisterer den dag i dag under navnet Oras.