cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konfirmasjon
Luthersk konfirmasjon
Ved kirkeordinansen av 1537, en omfattende lovsamling som ble utgitt som en praktisk-teologisk håndbok for kirkens virksomhet i 1539, ble den evangelisk-lutherske kirke og obligatorisk konfirmasjon innført i Danmark-Norge.
Konfirmasjon var tvungen fram til 1912. Da ble konfirmasjonen frivillig, og alle straffebestemmelsene rundt ordningen ble opphevet. I alterboken fra 1920 ble løfteavleggelsen utelatt og konfirmasjonen ble oppfattet som en ren velsignelseshandling.
I Den norske kirke sees konfirmasjonen først og fremst som en forbønnshandling der kirken bekrefter løftene som Gud gir i dåpen. Dåpen er en forutsetning for å delta i den avsluttende forbønnsgudstjenesten. Slik understrekes dåpens grunnleggende betydning for tro og tilhørighet til Kristus og kirken. Handlingen forutgås av en opplæring i troen; tidligere var dette forbundet med strenge regler i Den norske kirke, og utspørringen i kirken på konfirmasjonsdagen kunne være svært krevende for kandidatene.
Som det heter på Den norske kirkes hjemmeside:
I de øvrige lutherske kirker som praktiserer konfirmasjon, er meningen mye av den samme, skjønt elementet med at konfirmasjonen skal føre den enkelte frem til kristen bekjennelse og inn i sin kristne menighet er ofte mye sterkere.
Dette elementet er imidlertid ikke fraværende i Statskirken:
Vanlig konfirmasjonsalder er i Den norske kirke 14-15 år.
En undersøkelse blant konfirmanter i Norge, Sverige, Danmark, Finland, Sveits, Tyskland og Østerrike i 2009 viste at godt under halvparten av de spurte konfirmantene trodde på at Gud skapte verden eller at Jesus stod opp fra de døde. Disse grunnene ble hyppigst oppgitt som motivasjon for konfirmasjon:
En annen undersøkelse, fra 2011, tydet på at en gjennomsnittlig konfirmant i Norge fikk 26 000 kroner i gaver til konfirmasjonen. Konfirmanter i Sverige, Danmark og Finland fikk betydelig mindre.
I 2019 ble 54,4 % av 15-åringene i Norge konfirmert i Den norske kirke. Tendensen var synkende med nærmere 2 prosentpoeng per år.
Baptistisk konfirmasjon
Kristne samfunn som praktiserer troende dåp som baptistsamfunnene og pinsebevegelsen, tror i utgangspunktet ikke på konfirmasjonen som en rituell handling. Dåpen blir bekreftelsen da den skjer i voksen alder på den enkeltes tro og selvstendige valg. Likevel praktiserer mange av disse samfunnene en tilsvarende alternativ konfirmasjon, for å bevare tradisjonen rundt ritualet og for å undervise ungdom om den kristne tro. I Norge finnes tentro, som er et samarbeid mellom frikirkelige trossamfunn der målet er å kunne tilby ungdom en alternativ konfirmasjon.
Konfirmasjon i andre protestantiske trossamfunn
Enkelte andre protestantiske trossamfunn kjenner også en konfirmasjonsseremoni, men det gjelder slett ikke alle, heller ikke alle lutherske trossamfunn. En grunn er at konfirmasjonen, slik den var overlevert fra Den katolske kirke, faktisk ble avvist som sakrament av Martin Luther (slik at den lutherske konfirmasjon er innholdsmessig teologisk vesensforskjellig fra den forkastede katolske konfirmasjon). I Norge har enkelte ikke-lutherske trossamfunn, som f.eks. Metodistkirken, en konfirmasjonsseremoni som ligner noe på den lutherske. Fra 1964 av ble i Metodistkirken den første offentlige bekjennelsen av troen kalt konfirmasjon hos dem som var døpt som barn. En begrunnelse for riten lyder slik på metodistisk hold:
I Den Evangeliske Forente Brødrekirken fantes det ingen slike ritualer før unionen med Metodistkirken i 1968.
Katolsk konfirmasjon
I Den katolske kirke regnes konfirmasjon, også kalt ferming, som ett av syv sakramenter, nærmere bestemt som et av de tre initieringssakramenter (ved siden av dåp og nattverden når den gis for første gang). Det regnes som et pregende sakrament, noe som innebærer at det gir et uutslettelig merke på sjelen og derfor ikke kan gjentas.
Den katolske konfirmasjon forankres i en praksis som beskrives i Det nye testamente og som de første kristustroende ble gjenstand for. Selve ordet konfirmasjon finnes riktignok ikke i Bibelen (det dukker opp i kirkelig autoritativ sammenheng på galliske bispesynoder i 439 og 441), men det finnes beskrivelser for eksempel i Apostlenes Gjerninger 8,14-17 og 19,5-6, og i Hebreerbrevet 6,2. Her mener man å se sakramentet i beskrivelsen av håndspåleggelsen og dens virkning, og det fremgår at selv om den vanligvis skjedde i direkte sammenheng med og innholdsmessig tilknyttet dåpen, var det likevel en distinkt og vesentlig rite.
Man bruker ofte navnet ferming (av latin firmare, «å styrke»), men ordet konfirmasjon er også hyppig i bruk. Fermingen forstås som et tillegg til dåpen. Den foretas ved salving med hellig olje (krisma) og håndspåleggelse. Den hellige krisma som benyttes skal være velsignet av biskopen under oljevigselsmessen i forkant av den forutgående påskefeiring.
Den sakramentale virkning av fermingen oppsummeres slik i Den katolske kirkes katekisme (nr. 1303):
Med «Den hellige ånds gaver» har man gjerne anført som «visdoms og forstands ånd, råds og styrkes ånd, kunnskaps og fromhets ånd, gudsfrykts ånd» (Jes. 11,1-2).
Vanlig fermingsalder i henhold til katolsk kirkerett for den latinske kirke er omkring 7 år, men i Norge har Den katolske kirke av hensyn til norske tradisjoner valgt å legge fermingen til samme alderstrinn som Den norske kirke. Denne beslutningen ble tatt på et tidspunkt da det i Norge var lovpåbudt at lutheranere skulle konfirmeres, og at den lutherske lå i en alder som gjorde at den ble oppfattet også som en uteksaminering til voksenlivet. For den katolske kirke å holde på sin generelt mye lavere fermingsalder ville da ha påført unge mennesker en ytterligere annerledeshet i forhold til storsamfunnet.
Historisk sett har fermingsalderen ligget ennå lavere enn syvårsalderen; i norsk katolsk middelalder var nok syvårsalderen å anse som i seneste laget for dette sakramentet.
I de orientalske katolske kirker utføres ferming etter tilnærmet samme regler som i Den ortodokse kirke; se nedenfor.
Ortodoks konfirmasjon
I Den ortodokse kirke og de orientalske ortodokse kirker kalles konfirmasjonen gjerne krismering (samme ord som går igjen i Kristus = den salvede), ferming eller myronsalving. Krismering betyr salving. Oljen som brukes kalles hellig myron.
For tydeligere å fremheve Den hellige ånds gave ved konfirmasjonen føyde man meget tidlig i kirkens historie til en salving med velluktende olje (krisma). Denne salvingen peker hen på kristennavnet, for «kristen» betyr «salvet» og kommer av Kristi eget navn, Han som «Gud salvet med Hellig Ånd» (Apg 10, 38). Denne salvingsriten eksisterer ikke bare i de ortodokse kirker, men òg i Den katolske kirke.
Normalt fermes ortodokse kristne i forbindelse med dåpen, så i praksis er de fleste ortodokse «konfirmert» under barnedåpen. Konfirmasjonen innebærer dermed ingen forutgående opplæring i troen, men det innebærer at ortodokse kirker anser småbarn som fullverdige kirkemedlemmer som allerede fra de er døpt kan ta fullverdig del i kirkens liv og i nattverden.
Den ordinære måte er at presten salver kandidaten med krisma idet han lager korsstegn med sin salvede finger på vedkommendes panne, øyne, ører, nesebor, brystkasse, rygg, hender og føtter og hver gang sier: «Den hellige ånds gaves innsegl» (gresk: Σφραγὶς δωρεᾶς Πνεύματος Ἁγίου). Følger man deretter reglene når det gjelder voksne (og det skjer ikke alltid) skal den nydøpte bære sin hvite khiton i syv dager, hvorpå krismaen vaskes av av en prest.
Flere steder i den ortodokse kirke,hvor kirken er i diasporas, legges det opp til en "ungdomsvelsignelse" som følger årskullet til de som konfirmeres som for eksempel i Den norske kirke. Men dette er ikke en "konfirmasjon" i tradisjonell betydning, kun en forbønnshandling.
Anglikansk konfirmasjon
Den tradisjonelle lære blant anglikanerne, slik det uttrykkes i De trettini artikler, er at konfirmasjonen er et av de fem alment betegnede sakramenter («commonly called sacraments»). Kun en biskop kan meddele konfirmasjonen. Når konfirmasjonen gis i meget ung alder, oppfordres kandidatene til å foreta en ytterligere fornyelse av dåpsløfter når de nærmer seg attenårsalderen.
Unitarisk konfirmasjon
Unitarisk konfirmasjon er en forbønnshandling, vanligvis når konfirmanten er 14 år gammel. Forut for konfirmasjonen har kandidaten gått gjennom ett år med undervisning i katekisme. Under konfirmasjonsgudstjenesten besvarer konfirmanten et spørsmål fra den unitariske katekisme. Presten vil deretter lede menigheten i forbønn for konfirmanten. I noen unitarmenigheter vil konfirmanten også for første gang motta nattverden og avlegge en spesiell unitarisk ed, der konfirmanten bekrefter sin unitariske dåp og sin tilhørighet i unitarmenigheten.
Konfirmasjon hos mormonene
I De siste dagers helliges kirke regnes konfirmasjonen som en frelsesnødvendig ordinans, og meddeles vanligvis kort etter dåpen. En eller flere som har del i det melkisedekske prestedømme legger hendene på vedkommendes hode, og en av dem fremsier ordinansens formular og tilføyer eventuelt noen passende velsignelsens ord. Ved konfirmasjonen blir den konfirmerte offisielt medlem av kirken og mottar Den hellige ånds gave.
Ikke-religiøse konfirmasjoner i Norge
Humanistisk konfirmasjon arrangeres av Human-Etisk Forbund. De fleste deltagerne fyller 15 år i løpet av det året konfirmasjonen finner sted. Forbundet har siden 1997 kunnet innhente navne- og adresselister fra Det sentrale folkeregister over alle i aktuell alder, og kan derfor med brev invitere alle, både medlemmer og ikke-medlemmer til konfirmasjon. Kurset tar utgangspunkt i et ikke-religiøst, sekulært verdensbilde, og har til hensikt å støtte og styrke konfirmanten (ordet "konfirmasjon" kan også bety "støtte" og "styrke"), samtidig som man foretar en symbolsk markering av overgangen fra barn til voksen. Humanistisk konfirmasjonen består av et kurs og en seremoni. På kurset tar konfirmantene opp sentrale tema som menneskerettigheter, identitet, ungdom og samliv, rus, ansvar for verden, livssyn og humanisme, verdensreligioner, med mer. Avslutningshøytideligheten finner gjerne sted i rådhus eller kulturhus, og inneholder som regel en høytidelig prosesjon, hilsningstale, kulturinnslag og utdeling av kursbevis.
Holistisk forbund arrangerer holistisk konfirmasjon; første gang våren 2006. Holistisk konfirmasjon er et årlig tilbud i Oslo. I 2012 ble det for første gang arrangert holistisk konfirmasjon i Stavanger. I 2013 blir det også arrangert holistisk konfirmasjon i Bergen.
Humanistene arrangerer et alternativ til humanistisk konfirmasjon, første gang i Oslo i 2006. Programmet består av en sommerleir som kombinerer kursundervisning og sosiale aktiviteter, etterfulgt av en seremoni. Kursene tar for seg samfunnsaktuelle tema som utfordrer ungdommene til å reflektere. Aktuelle tema er humanisme og menneskeverd, demokrati og deltakelse, etikk, mangfold og inkludering, klima og miljø, kropp og selvbilde, og psykisk helse. Sommerleiren går over fem dager i skolens sommerferie, ved leirsteder på Østlandet, Vestlandet og Trøndelag. Avslutningsseremonien gjennomføres i september i Oslo, Bergen og Trondheim.
Martin Lowry
__PEKER__
Potiraguá
Potiraguá er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Sumatraserov
Sumatraserov (Capricornis sumatraensis) er en geiteantilope i slekten serovgeiter (Capricornis) som inngår i tribuset sauer og geiter (Caprini) i kvegfamilien (Bovidae). Arten består som tre underarter og regnes som sårbar og endemisk for Sørøst-Asia. Under beskrives nominatformen.
Taksonomi
En relativt nylig publisert reklassifiseringsstudie av goraler og serovgeiter bekrefter definitivt at sumatraserov er en selvstendig art, men det knytter seg fortsatt stor usikkerhet til om arten er monotypisk, slik noen hevder, eller består som flere underarter, slik blant annet IUCNs rødliste hevder. Skal man tro den nye reklassifiseringen av Mori, Nerva & Lovari (2019), må altså denne arten bestå som flere underarter.
Biologi
Arten utviser lite kjønnspreg, så det kan være vanskelig å se forskjell på kjønnene. Sumatraserov, som er noe mindre enn både himalayaserov (C. thar) og kinaserov (C. milneedwardsii), har en kroppslengde på cirka 140–155 cm og en skulderhøyde rundt 91 cm. Halen er kort og måler kun 8–16 cm. Horna vokser i ei bakovervendt svak bue og er relativt korte, typisk opptil cirka 23 cm lange. Arten veier cirka 85–140 kg.
Pelsen er relativt lang og stri og gjennomgående mørk koksgrå til nærmest sort med et skjær av brunt noen steder. Arten har lang, stålgrå til sort man, som vokser ned nakken og over mye av ryggen på dyret. Nakken er kort og bred. Halen er sort og busket. Ekstremitetene og horna er sorte, men hodet har et hvitaktig innslag på underkjeven og to brest ansatte lange, spisse ører. To store og godt synlige duftkjertler sitter rett under øynene på dyret.
Sumatraserover er territoriale og lever stort sett solitært, men den observeres også av og til å små grupper. Arten oppretter territorier som dekker de daglige behovene, som tilgang på vann, mat og skjulesteder, og vil forsvare det aggressivt mot artsfrender av samme kjønn. Bukker og geiter kan imidlertid har overlappende territorier. Territoriene markeres med avføring, urin og duftavsetninger fra de preorbitale kjertlene. Dyra er mest aktive tidlig på morgenen og sent på kvelden.
Paring kan pågå året rundt, men det topper seg typisk i oktober–november. Geita går drektig i cirka 210 dager og føder normalt kun ett kje, og bare sjelden to. Avkommet avvennes først omkring ett år gamle. Geiter blir kjønnsmodne omkring 30 måneder gamle, mens bukkene typisk er omkring 30–36 måneder gamle. Forventet levetid er cirka 10 år.
Inndeling
Inndelingen følger Mori, Nerva & Lovari (2019), men det knytter usikkerhet til noen varianter.
Canterbury erkebispedømme
Canterbury erkebispedømme er et erkebispedømme i England og erkebiskopen av Canterbury er seniorbiskop og øverste kirkelige leder av den engelske kirke, samt det symbolske overhodet av hele den anglikanske kirke verden over. Erkebiskopen har sete i byen Canterbury. Den nåværende erkebiskop er Justin Welby. Hans innsettelse skjedde i Canterburykatedralen den 21. mars 2013. Han er den 105. i en linje av erkebiskoper som går mer enn 1400 år tilbake til Augustin av Canterbury, den første erkebiskop av Canterbury, og «apostel av de engelske», sendt fra Roma i 597. Welby etterfulgte Rowan Williams.
Fra tiden til Augustin på 500- og fram til 1500-tallet var erkebiskopene av Canterbury katolske og i fellesskap med den hellige stol i Roma og de mottok vanligvis pallium. Under den engelske reformasjonen brøt den engelske kirke med pavens autoritet og den katolske kirke.
Historie
Erkebispedømmet York er det eldste i England, men det er Canterbury som har forrang. Forholdet mellom de to bispeseter og kirkeprovinsen var på 100-tallet og 1100-tallet gjenstand for en innenkirkelig strid.
Hundekjøring (fagblad)
Hundekjøring er et fagblad som ble etablert av Norges Hundekjørerforbund i 1997. Bladet eies og drives av Monica Celius (redaktør).
Canterbury erkebispedømme
Historie
Canterbury har en over 900 år lang historie som katolsk jurisdiksjon, før det gikk over til å bli anglikansk.
Hundekjøring (fagblad)
Hundekjøring er et blad for sledehundkjøring, nordisk stil og friluftsliv med hund. Bladet utgis seks ganger i året, og distribueres i abonnement og løssalg.
Canterbury erkebispedømme
Før reformasjonen
Canterbury bispedømme ble grunnlagt i 597 av St. Augustin, en misjonær som ble sendt til England av pave Gregor den store. Han skulle egentlig grunnlegge et bispedømme i London, men det viste seg at dette ikke var mulig, da kristendommen ikke hadde fått fotfeste der. Han bestemte seg derfor å finne et sted ikke for langt unna London, og valget falt på Canterbury. I 601 ble bispedømmet oppgradert til erkebispedømme. Det var det andre bispedømmet som ble opprettet i England; bare York er eldre (senest 314).
Hundekjøring (fagblad)
I tillegg har magasinet også en nettside som oppdateres regelmessig med nyheter om hundekjøring fra inn- og utland.
Canterbury erkebispedømme
Reformasjonen
I 1533, under reformasjonen, ble Thomas Cranmer erkebiskop av Canterbury. Som sine forgjengere mottok han palliet fra paven, men han regnet seg om kongens erkebiskop. Derfor viet han straks etter utnevnelsen Henrik VIII med Anne Boleyn, og i mai 1533 erklærte han kongens første ekteskap, med Katarina av Aragón, for ugyldig.
Katolsk intermezzo
Thomas Cranmer døde i 1556, mens den katolske dronningen Maria I satt på tronen. Derfor ble det igjen utnevnt en katolsk erkebiskop, kardinal Reginald Pole. Han arbeidet hardt for å gjenopprette Den katolske kirke i England, men døde etter bare to år i embetet, 17. november 1558. Tilfeldigvis var dette samme dag som den protestantiske Elisabeth I kom til makten, og det ble derfor ikke utnevnt noen ny katolsk erkebiskop.
Jurisdiksjon
Erkebispedømmet omfatter det østlige Kent. Ettersom erkebiskopen er primas for Den engelske kirke finnes det også en biskop av Canterbury, som utfører de normale biskopelige funksjoner. Normalt er biskopen av Dover også biskop av Canterbury.
Det er et metropolitanerkebispedømme, med fire direkte suffraganer: Dover, Ebbsfleet, Maidstone og Richborough. I tillegg har Canterbury overoppsyn med de andre anglikanske bispedømmene i det sørlige England, totalt 30 stykker. De siste fjorten ligger under erkebispedømmet York.
Forholdet Canterbury/York
Det var lenge en diskusjon om hvilke erkebispedømme som skulle ha forrang i England, Canterbury eller York. Dette ble midlertidig løst i 1071 etter av erkebiskopene Lanfranc av Canterbury og Thomas av York la saken fram for pave Aleksander II. Han bestemte at erkebiskopen av Canterbury skulle ha forrang, og at framtidige erkebiskoper av York skulle innsettes av og sverge troskap til ham.
Dette holdt bare til 1119, da Thurstan av York nektet å anerkjenne Canterburys forrang. Han ble derfor ikke innsatt i embetet, og klagde til Roma. Pave Callistus II innsatte ham personlig, og sendte ut en bulle der han trakk tilbake avgjørelsen om Canterburys forrang.
Spørsmålet ble endelig avgjort på 1200-tallet av pave Innocent VI. Han bestemte at erkebiskopen av Canterbury skulle ha forrang, og regnes som «Primat for hele England», mens erkebiskopen av York skulle være «Primat av England». Dette ble etter reformasjonen nedfelt i lovs form av parlamentet under Henrik VIII.
Camp Municipal Narcís Sala
Camp Municipal Narcís Sala er et offentlig eid idrettsstadion i Sant Andreu de Palomar i distriktet Sant Andreu i Barcelona. Det brukes som hjemmebane av fotballklubben Unió Esportiva Sant Andreu. Stadionet ble innvia 19. mars 1970, og har en kapasitet på 18.000 tilskuere. Den første kampen ble spilt mellom Sant Andreu og FC Barcelona, og endte 0-1. I tillegg til fotballkamper, har stadionet også huset flere arrangementer og konserter opp gjennom åra. I 2005 ble det lagt kunstgrass på banen.
Maike Vogt-Lüerssen
Maike Vogt-Lüerssen (født 24. mars 1956 i Wilhelmshaven) er en tysk historiker og forfatter. Hun har spesialisert seg på senmiddelalderen og renessansen.
Liv og virke
Vogt-Lüerssen gikk på gymnas i Wilhelmshaven ved Kathe Kollwitz-Gymnasium. Hun studerte deretter historie, biologi og pedagogikk ved Philipps-Universität Marburg som hun avsluttet med utmerkelsen magna cum laude i 1985. Siden 1995 bor hun sammen med sin familie i Australia.
Hun er forfatter av flere biografier og sakprosa. Hennes spesialiteter inkluderer kunsthistorie, kvinner og hverdagslivet i middelalderen og renessansen. Hun er kanskje mest kjent for sin teori om at modellen for Leonardo da Vincis portrett Mona Lisa var Isabella av Aragon, hertuginne av Milano, skjønt denne teorien har siden 2005 blitt motbevist ved at Lisa del Giocondo er avdekket som den reelle modellen.
Hennes ektemann er oversetteren Holger M. Lüerssen som hun skrev boken Lucrezia Borgia (2010) sammen med. Også hennes sønn Martin Lüerssen bidro til denne.
Torfinn Bjørnaas
Torfinn Johan Bjørnaas (født 1. august 1914 i Sulitjelma, død 15. september 2009) var en norsk soldat i Kompani Linge under andre verdenskrig. Han ble tildelt Krigskorset med sverd, Norges fremste utmerkelse.
Biografi
Bjørnaas vokste opp på Løkken. I 1936 avtjente han verneplikten i Hans Majestet Kongens Garde. Han gikk teknisk skole i Trondheim.
Ved utbruddet av andre verdenskrig studerte Bjørnaas ved Technische Hochschule Köthen i Tyskland. Han var hjemme på Løkken da overfallet på Norge kom 9. april 1940 og meldte seg til tjeneste for å kjempe mot invasjonsstyrkene. Bjørnaas deltok i kampene i Nåverdalen. Han forsøkte deretter å komme seg til Nord-Norge for å kjempe videre, men ble på turen via Sverige arrestert og internert. Etter Norges kapitulasjon vendte han tilbake til Løkken.
Våren 1941 tok han seg over til Storbritannia etter en fem måneders reise over Sverige, Finland, Sovjetunionen, Iran til India og derfra til Storbritannia med skip. I Storbritannia sluttet Bjørnaas seg til Norwegian Independent Company No. 1, etter krigen kjent som Kompani Linge. Bjørnaas ble sendt over til det okkuperte Norge og opererte i Sør-Trøndelag. Han var blant annet sentral i flere sabotasjeaksjoner mot Thamshavnbanen. Den 31. oktober 1943 sprengte han et lokomotiv på Løkken stasjon, for å hindre utførsel av kobber- og svovelkis til Tyskland.
Bjørnaas har senere fått en plass på Løkken oppkalt etter seg, Torfinn Bjørnaas' plass, området ved den gamle jernbanestasjonen og jernbaneverkstedet hvor han utførte en av aksjonene. Han deltok også i aksjoner i Sulitjelma og ved Terningmoen ved Elverum. Under frigjøringen var han i oppdrag i Trondheim.
Etter andre verdenskrig arbeidet Bjørnaas i Orkla Grube-Aktiebolag, det senere Orkla Industrier.
Bjørnaas var med i filmen Det grodde fram (1947) der han spilte seg selv.
Utmerkelser
I statsråd 25. august 1944 ble sersjant Bjørnaas tildelt Krigskorset med sverd for sin innsats i operasjon i Norge i oktober 1943, der Bjørnaas ifølge innstillingen alene hadde æren for at tre av seks objekter ble ødelagt. Diplomet fikk påskriften «For fremrakende [sic] personlig krigsinnsats for Norges sak.»
Bjørnaas fikk også St. Olavsmedaljen med ekegren for sin innsats under krigen, Deltagermedaljen med rosett, Haakon VIIs 70-årsmedalje og flere britiske utmerkelser for sin krigsinnsats.
Åseral kirke
Åseral kirke er en korskirke fra 1822 i Åseral kommune, Agder fylke.
Byggverket er i tre og har 300 plasser.
Adkomst til stedet, som er et velkjent turistmål, er via Fv356 og Fv352/Rv455.
Poções
Poções er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Deutschlandradio
Deutschlandradio er et tysk kringkastingsselskap som produserer de landsomfattende radiokanalene Deutschlandradio Kultur (hovedsete i Berlin), DRadio Wissen og Deutschlandfunk (hovedsete i Köln). Det er et offentligrettslig selskap, og ble grunnlagt i 1994 som et samarbeid mellom ZDF og kringkastingsselskapene som er medlemmer av ARD. Programmene er reklamefrie, og finansieres gjennom kringkastingsavgifter.
Pat LaFontaine
Patrick «Pat» Michael LaFontaine (født 22. februar 1965) er en amerikansk tidligere ishockeyspiller. Han tilbrakte hele sin karriere i National Hockey League (NHL) hos New York-baserte lag; fra 1983 til 1991 spilte han for New York Islanders, fra 1991 til 1997 spilte han for Buffalo Sabres og deretter for New York Rangers før han ble tvunget til å legge opp som spiller i 1998 grunnet hjernerystelser. Han scoret i alt 468 mål og 1 013 poeng, og hans 1,17 poeng i snitt per kamp (1 013 poeng på 865 kamper) er stadig en rekord blant amerikansk-fødte ishockeyspillere. Siden 2013 har han vært Buffalo Sabres' President of Hockey Operations.
Marcel Carné
Marcel Carné (født 18. august 1906 i Paris, død 31. oktober 1996) var en fransk filmregissør. Han var en viktig bidragsyter innen den poetiske realismen, med filmer som Tåkekaien (1938), Dagen gryr (1939) og Paradisets barn (1945), hvorav sistnevnte ofte anføres som en av filmhistoriens beste.
Esther Bergerud
Esther Bergerud var en av lederne for venstreopposisjonen i Norges Kommunistiske Parti på slutten av 1960-årene. Hun var sentralstyremedlem i NKP og dermed den fremste representant for venstreopposisjonen i NKP. I 1969 ble første nummer av tidsskriftet «Røde Fane» utgitt av NKPs opplysningsutvalg for Oslo og Akershus, med Esther Bergerud som ansvarlig redaktør. Hun ledet bokhandelen «Oslo Bok- og Papirhandel». I juli 1970 ble 27 medlemmer av  kretsen rundt «Røde Fane» ekskludert fra NKP. Blant disse var Esther Bergerud og Kjell Hovden. Disse var ledende i «Marxist-leninistisk Front i NKP» (MLF), en organisering av venstrelinja i partiet. Esther Bergerud var den eneste kvinnen i sentralstyret av NKP da hun ble ekskludert.
Fylkesvei 6466
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 431 (Sør-Trøndelag).
Gunnar Gurholt
Gunnar Oscar Gurholt (født 19. april 1937, død 6. juni 2016) var en norsk biolog, informatiker og pedagog, kjent for en rekke fagbøker og pionerprosjekt innen bruk av IT.
Han ble i 1963 tilsatt ved Skien yrkesskole for handel- og kontorarbeid som senere ble en del av Skien videregående skole og var ansatt der til 2000. Han tok hovedfag i biologi i 1966. Gurholt er kjent for å ha etablert et av landets første EDB-studier i 1972, et 1-årig fagkurs for databehandling og organisasjon. Linjen hadde uteksaminert 2 kull med 20 elever da det i 1974 ble utpekt til nasjonal prøveinstitusjon for dette nye faget. Han representerte også Norge ved de årlige konferansene for International Federation for Information Processing (IFIP) og mottok Kongens fortjenstmedalje i gull i 2007. Gurholt utga flere lærebøker i EDB og bedriftsøkonomi.
Krita
Krita er et digitalt tegneprogram tilgjengeliggjort under fri og åpen kildekode og som benyttes for å arbeide med rastergrafikk (bitmap) og vektorillustrasjoner.
Hovseter stasjon
Hovseter stasjon er en av stasjonene på Røabanen. Den ligger i bydelen Vestre Aker. Stasjonen ble åpnet 24. januar 1935 og trafikkeres av linje 2. I nærheten ligger Persbråten videregående skole, Huseby barneskole og Huseby leir.
Dagens utgave av stasjonen ble bygget om til metrostandard og ble gjenåpnet 18.05.1995.
Våpenhvile
Våpenhvile er en overenskomst mellom krigførende parter av varierende varighet som avbryter kamphandlinger. Våpenhvilen er en modus vivendi og er ikke det samme som fredsslutning, noe som det kan ta måneder og år å komme fram til.
Våpenhvilen som avsluttet kamphandlingene i Koreakrigen er et eksempel på en våpenhvile som ikke er etterfulgt av en fredsavtale. En annen kjent våpenhvile inntrådte 11.11. klokken 11 i 1918 og betydde slutten på den første verdenskrig.
Heminodes
Heminodes er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Middelsstore (7-11 millimeter), avlangt ovale, glatte, skinnende metallisk fargede bladbiller. Antennenes ytre ledd er sammentrengte, betydelig bredere enn lange. Dekkvingene er betydelig bredere enn pronotum, som mer nokså firkantet.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (India, Myanmar, Laos).
Thomas Martin Lowry
Thomas Martin Lowry (1874–1936) var en engelsk fysikalsk kjemiker som utviklet Brønsted-Lowry syre-baseteorien samtidig med og uavhengig av Johannes Nicolaus Brønsted og var grunnlegger-medlem og president (1928–1930) av Faraday Society.
Biografi
Lowry ble født den 26. oktober 1874 i Low Moor, Bradford, West Riding of Yorkshire, England, i en kornisk familie. Han var den andre sønnen til pastor E. P. Lowry som var minister for Wesleyan Church i Aldershot fra 1892 til 1919. Han ble utdannet ved Kingswood School, Bath, Somerset, og deretter ved Central Technical College i South Kensington. I løpet av disse årene skjønte han at han ønsket å bli kjemiker. Han studerte kjemi under Henry Edward Armstrong, en engelsk kjemiker hvis interesser først og fremst var i organisk kjemi, men inkluderte også naturen til ioner i vandige løsninger. Fra 1896 til 1913 var Lowry assistent for Armstrong, og mellom 1904 og 1913 jobbet han som foreleser i kjemi ved Westminster Training College. I 1913 ble han utnevnt til sjef for den kjemiske avdelingen i Guy's Hospital Medical og ble den første læreren i kjemi ved en medisinsk skole som ble utnevnt til universitetsprofessor ved University of London. Fra 1920 til hans død, tjente Lowry som styreleder for fysikalsk kjemi ved University of Cambridge. Han giftet seg med en datter av pastor C. Wood i 1904 og ble overlevd av sin enke, to sønner og en datter.
Siden opprettelsen av Faraday Society i 1903, hadde Lowry vært dets aktive medlem og fungert som dets president mellom 1928 og 1930. I 1914 ble han valgt til stipendiat i Royal Society. Under og etter første verdenskrig fungerte Lowry som direktør for skjellfylling (1917–1919) og jobbet for Trench Warfare Committee, Chemical Warfare Committee og Ordnance Committee. For denne tjenesten ble han tildelt Order of the British Empire og Order of Saints Maurice and Lazarus.
Han døde den 2. november 1936 i Cambridge i England.
Purola holdeplass
Purola holdeplass (forkortelse: Pur, finsk Purolan seisake, svensk: Purola hållplats) er en jernbaneholdeplass i Träskända i bydelen Wärtsilä. Den ligger mellom stasjonene Saunakallio og Nuppulinna. Avstanden fra Helsingfors sentralstasjon er 40,5 kilometer. Nærtrafikkens tog T og H (Helsingfors-Riihimäki) stopper ved holdeplassen.
Real Burgos CF
Real Burgos Club de Fútbol er en spansk fotballklubb fra Burgos. Siden 2017 har klubben spilt på fjerde nivå i det spanske ligasystemet.
Burgos spilte tre sesonger i øverste divisjon på starten av 1990-tallet.
Prado (Bahia)
Prado er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Raphaël Burtin
Raphaël Burtin (født 9. februar 1977 i Bonneville) er en fransk alpinist.
Burtin har kjørt for det franske landslaget siden 1997. I verdenscupen kjører han utelukkende storslalåm. Hittil har han en plassering blant de 10 fremste: I februar 2000 ble han nummer 9 i Yongpyong i Sør-Korea.
I 1999 deltok han i verdensmesterskapet i Vail og kom på tiendeplass. Under OL 2006 i Torino ble han nummer 21 i storslalåm.
Raphaëls eldre bror Nicolas var også medlem av det franske alpinlandslaget.
Henry Quinteros
Henry Edson Quinteros Sánchez (født 19. oktober, 1977 i Lima) er en midtbanespiller fra Peru, som debuterte for 16. februar 2000. Han ble kalt El Pato i Sporting Cristal og har senere i Polen blitt kalt for Kaczor, siden det er det polske ordet for «and». Han blir også kalt for Kwinto. Han spiller sentral midtbane for Lech Poznań.
Something Wild (album)
Something Wild er debutalbumet til det finske Death metal-bandet Children of Bodom.
Tarana Burke
Tarana Burke (født 12. september 1973) er en amerikansk aktivist fra The Bronx i New York, som startet MeToo-bevegelsen.
Burke begynte å bruke metoo i 2006 for å hjelpe andre kvinner med lignende opplevelser å stå opp for dem selv. Over et tiår senere, i 2017, ble #MeToo en viral hashtag da Alyssa Milano og andre kvinner begynte å bruke den til å tweete om Harvey Weinsteins seksuelle overgrepssaker. Frasen og hashtaggen utviklet seg raskt til et bredt, og etterhvert internasjonal bevegelse.
Presidente Dutra
Presidente Dutra kan vise til:
Fylkesvei 2836
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 146.
Vanlig vingenøtt
Vanlig vingenøtt (Pterocarya fraxinifolia) er et løvfellende tre i valnøttfamilien.
Den blir opptil 25 m høy og har enten en kort stamme med buede greiner videre oppover, eller flere stammer. Barken er matt grå med ribber. Vinterknoppene er uten skjell. Bladene er spredte, finnete og inntil 60 cm lange. Hannraklene er tykke, gule og 5–12 cm lange. Hunnraklene er 10–15 cm, og blomstene har rosa arr. Frukten er en nøtt omgitt av en sirkelrund vinge.
Vanlig vingenøtt vokser i de artsrike euxino-hyrkanske skogene ved sørbreddene av Svartehavet og Det kaspiske hav. Her finnes den på fuktige steder i lavlandet sammen med svartor, påfuglbusk (Parrotia persica), Zelkova carpinifolia, Acer velutinum, agnbøk og ask. Utbredelsen omfatter nordlige Anatolia, Transkaukasia og den iranske kysten mot Det kaspiske hav. Det finnes også små, isolerte bestander i de iranske Zagrosfjellene og ved İskenderunbukta i sørøstlige Tyrkia.
Pterocarya fraxinifolia, eller nære slektninger var vanlig i Europa fra miocen til midtre pleistocen. På Island er vingenøtt av europeisk type funnet i lag fra yngre miocen for 9–6 millioner år siden. Pollen fra vingenøtt er funnet i avsetninger fra Holstein-mellomistiden i Polen, Tyskland, Danmark, Nederland og England. Tett skog dominert av dette treslaget dekket landskapet rundt Riano Romano nær Roma for omtrent 300 000 år siden. De yngste italienske funnene er fra isotoptrinn 7. I forrige mellomistid, eem, var arten helt borte fra Europa.
VM i hagleskyting 1959
VM i hagleskyting 1959 (verdensmesterskapet i skyting) ble arrangert i Kairo i Egypt i 1959.
Portuguesa (delstat)
Portuguesa er en av 23 delstater i Venezuela. Delstatens hovedstad er Guanare. Portuguesa dekker et areal på 15 200 km². Ved folketellingen i 2011 hadde delstaten 876,496 innbyggere.
Bogué
Bogué er en by og en kommune i Brakna regionen sørvest i Mauritania. Byens befolkning er 49 000 mennesker.
Adalberto Pereira da Silva
Adalberto Pereira da Silva (født 12. mai 1979) er en brasiliansk profesjonell håndballspiller, som representerte det brasilianske håndballandslaget under Sommer-OL 2004 i Athen.
Bayingolin
Bayingolin (kinesisk: 巴音郭楞; pinyin: Bāyīnguōlèng; Wade-Giles: Pā-yīn-kuō-lèng; uigurisk: بايىنغولىن; uigur-latin: Bayingholin) er et autonomt prefektur for mongolene og ligger i Xinjiang i Kina. Bayingolin har et areal på 462.700 km². Det er dermed Kinas største prefektur.
Administrative enheter
Det autonome prefekturet Bayingolin har jurisdiksjon over ett byfylke (市 shì), 7 fylker (县 xiàn) og ett autonomt fylke (自治县 zìzhìxiàn).
Presidente Dutra (Bahia)
Presidente Dutra er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Frank Mugisha
Frank Mugisha (født 17. juni 1979) er en ugandisk forkjemper for seksuelle minoriteter. Han er direktør i Sexual Minorities Uganda (SMUG). Den 6. november 2011 mottok Frank Mugisha Rafto-prisen på vegne av SMUG. Siri Gloppen som delte ut prisen slo fast at «Mugisha og organisasjonen hans, SMUG, setter livet på spill i kampen for grunnleggende menneskerettigheter.»
Han har også i 2011 mottatt Robert F. Kennedys menneskerettighetspris. Frank Mugisha har åpent kjempet for de homofiles sak i Uganda og fått flere drapstrusler.
Frank Mugisha er utdannet innenfor informasjonsteknologi og journalistikk.
John Martyn
John Martyn (født Iain David McGeachy 11. september 1948 i New Malden i London, død 29. januar 2009 i Kilkenny i Irland) var en britisk sanger, låtskriver og gitarist.
Musikalsk begynnelse
Foreldrene var artister og ble skilt da Martyn var 5 år, noe som resulterte i at han flyttet mye i mellom England og Skottland. Han fikk sterkest tilknytning til Glasgow, hvor han bodde hos sin bestemor og gikk på skole på Shawlands Academy.
Martyn startet karrieren i en alder av 17, med en stil inspirert av amerikanske bluesartister som Robert Johnson og Skip James, skotsk tradisjonsmusikk og Davey Grahams eklektiske folkemusikk. Han har fortalt at Graham forble en innflytelse og et forbilde for han gjennom hele karrieren. Ved hjelp av sin mentor, Hamish Imlach, begynte Martyn å gjøre seg bemerket i musikkmiljøet. Han flyttet etter hvert til London, hvor han frekventerte klubber som «Les Cousins» og «The Kingston Folk Barge», som også tiltrakk seg artister som Bert Jansch, Ralph McTell og Al Stewart. Island Records' grunnlegger Chris Blackwell, ble oppmerksom på Martyn og ga ham platekontrakt. Martyn ble da den første hvite soloartisten, som sluttet seg til Blackwells reggae-baserte plateselskap.
Debut i 1968
Selv på turné fortsatte Martyn å eksperimentere med lydbildet og å legge forskjellige effekter på sitt gitarspill, blant annet ved hjelp av fuzzbox og Maestro Echoplex, som gjorde det mulig å spille inn looper av eget gitarspill mens man fortsetter å spille over den innspilte lyden. Dette ble en integrert del av Martyns innspillinger og konserter i 70-årene. I 1969 giftet John seg med Beverley Kutner, soloartist fra Coventry, som han opprinnelig ble engasjert som gitarist for på hennes kommende soloalbum.
1970-tallet
John og Beverly slo seg sammen både privat og musikalsk og duoen ga ut to plater sammen i 1970, Stormbringer og The Road to Ruin, spilt inn i Woodstock, USA, med amerikanske musikere, inkludert medlemmer av The Band. På ett av sporene på deres andre album ble Pentangle-bassisten Danny Thompson hyrt inn, og han ble en fast samarbeidspartner for John gjennom mesteparten av 70-tallet, men også senere i karrieren, både på scenen og i studio. John planla sitt tredje soloalbum da Beverley trakk seg tilbake for å ta seg av parets barn, noe som angivelig også var etter press fra Island Records for å kunne relansere John som soloartist.
De neste par årene videreutvikler Martyn sin unike blanding av folkemusikk, blues, rock og jazz samt musikk fra Midtøsten, Sør-Amerika, og Jamaica. Stemmen hans fortsetter å utvikle seg både med hvert album og i konsertsammenheng; den ble røffere, men uten å miste sin myke side. Bless the Weather (1971) og Solid Air (1973) var med på å danne grunnlaget for Martyns økende anerkjennelse, og inneholder noen av hans mest avholdte sanger: «Solid Air», skrevet om hans nære venn og kollega, sanger og låtskriver Nick Drake, som døde året etter (1974); «May You Never», senere spilt inn av Eric Clapton; «Head and Heart», senere spilt inn av America. Innen neste utgivelse i 1973, Inside Out, hadde Martyns bruk av echoplex tatt stadig mer over, mens hans vokal ble mer av et instrument; dypere og mer bluespreget, med en sløret diksjon hvor ord glir over i hverandre.
På midten av 70-tallet gikk Martyn inn i en mye omtalt periode med alkoholisme som begynte å påvirke karrieren hans. Han ble en uberegnelig og til tider selvdestruktiv artist. Han kunne servere en kveld med elektroniske gitareksperimenter for et folkemusikkinteressert publikum eller et sett av tradisjonelle akustiske ballader når han spilte for et rock-interessert publikum. Hans konsertprestasjoner varierte fra det tragiske hvor han falt beruset av scenen til ren musikalsk briljans, som fanget på den uavhengig utgivelsen Live at Leeds (1975). Konserten fra Leeds University 13. februar 1975 var tenkt som et live album, men Island Records var ikke interessert, så John tok selv ansvar både for produksjon, albumdesign og markedsføring av albumet. Det begrensede opplaget på ti tusen plater ble solgt på postordre fra Johns hjem i Hastings og er nå et samlerobjekt. Hendelsen bekreftet Martyns skepsis til plateindustrien, noe han ga uttrykk for gjennom hele karrieren. Han likte ikke musikkbransjens båssetting av artister, forståelig nok med tanke på det varierte musikalske uttrykket og den genreoverskridende musikken han selv stod som eksponent for.
September og november 1975 var Martyn på turne igjen og ved utgangen av året var han helt utmattet. Han bestemte seg for å ta et sabbatsår og brukte alle sine sparepenger på en tur til Jamaica, hvor han møtte Lee «Scratch» Perry. Oppmuntret av Perry begynte han å spille igjen og dukket opp på Burning Spears Man In The Hills. Sabbatsåret fortsatte gjennom mesteparten av 1976. Etter Sunday's Child (1974), Live At Leeds, og 1977’s best-of samling, forlot Martyn for en stor del sitt akustiske gitaruttrykk til fordel for en slags rock, world og jazz-fusion. One World utgitt i november 1977 ble kritikerrost, hadde kommersiell appell og solgte relativt godt. Stilistisk og stemningsmessig variert, fra «Big Muff» skrevet sammen med Lee Perry, til den romantiske «Couldn't Love You More», som har blitt omarrangert og spilt inn flere ganger siden og fremdeles er en favoritt blant Martyn-tilhengere. Albumet avsluttes med den fortryllende «Small Hours» – en «live» echoplex-utflukt sammen med en flokk kanadiske gås!
1980-tallet
Selv om Martyn stilmessig fjernet seg mer fra sine musikalske røtter, beholdt sangene hans lidenskapen og intensiteten fra hans tidlige periode. Grace and Danger (1980) skildret på pinlig og ærlig vis hvordan John og Beverleys ekteskap smuldrer bort i noen av hans mest følelsesladde sanger på mange år. Det så også ut til at interessen for Martyns karriere steg. Ved hjelp av vennen Phil Collins, signerte Martyn for WEA, hvor han spilte inn to plater, Glorious Fool (1981) og Well Kept Secret (1982). Glorious Fool, en utmerket utgivelse, var produsert av Collins og med Eric Clapton på gitar og Collins på trommer, piano og vokal. Det så ut til å være hans beste sjanse til å oppnå kommersiell suksess, men utgivelsen klarte ikke å utvide hans kultstatus. Martyn ga ut sitt andre uavhengige live-album, praktfulle Philentropy, før han gikk tilbake til Island Records og ga ut to studioalbum, et livealbum og en 12" singel, som inneholdt en versjon av Bob Dylans «Tight Connection to My Heart». Han ble droppet av Island i 1988.
1990-tallet
Martyn fortsetter å kjempe med sin alkoholisme, men gjenopptok karrieren i 1990 med The Apprentice og 1992's Cooltide. Han ga også ut et album med nyinnspillinger av sine klassiske låter med et musikalsk stjernelag som Phil Collins, David Gilmour fra Pink Floyd, og Levon Helm fra The Band, samt ulike samleplater og live-innspillinger. Etter fire år ga Martyn ut And, et album med sterke jazz, trip-hop og funk overtoner, etterfulgt i 1998 av Church with One Bell, en samling coverlåter. I 1999 ga han også ut et dobbelt live-album fra en klassisk konsert fra The Shaw Theatre i 1990 med tittelen Dirty Down & Live.
2000 og fremover
Glasgow Walker fra århundreskiftet ble meget godt mottatt, og sørget for at Island-katalogen ble remastret og gjenutgitt – to av hans album, One World, og Grace and Danger, fikk Universals «deluxe»-behandling med bonusplater. I 2003 sprekker en cyste i John Martyns ene ben som resultat av diabetes. Det ender med amputasjon, men Martyn fortsatte å turnere med samme utrettelige energi og opptre med bandet sitt – i rullestol. Martyn trakk på skuldrene av det hele med utsagnet: «Jeg har blitt ranet i New York og kjempet meg ut av det. Jeg har blitt skutt et par ganger også, men jeg la meg bare ned og lot som om jeg var død.»
I 2007 dukket det opp to DVD-er, Live at the BBC fra 1970, og Voiceprint's dokumentar The Man Upstairs. I 2008 var Martyn ute med nye utgivelser. 4. februar 2008 mottok Martyn utmerkelsen lifetime achievement award av BBC Radio 2 Folk awards. Plateselskapet hans One World stod bak et par live utgivelser, den beste av disse var The Simmer Dim, og i desember ga Universal/Island ut den retrospektive boksen Ain't No Saint. I januar 2009 ble Martyn utnevnt til offiser (OBE) av Order of the British Empire, en ironisk tildeling siden han var en opprører av en skotte. Martyns helse var redusert som følge av et hardt liv med alkohol og rus. I de tidlige morgentimer 29. januar 2009 gikk han bort i en alder av 60 år, etter å ha pådratt seg dobbeltsidig lungebetennelse.
Heaven and Earth er John Martyns siste album, som ble utgitt posthumt i 2010. Sangene ble spilt inn i løpet av de åtte siste årene av John Martyns liv.
Med sitt karakteristiske backslap akustiske gitarspill, hans effektdrevne og eksperimentelle elektriske gitarspill, og hans katalog av gode låter og sjelfulle, jazzinspirerte sangstil, vil John Martyn forbli en viktig og innflytelsesrik artist i britisk musikkhistorie.
Søren Friedlieb
Søren Friedlieb (født 11. august 1717, død 1. mars 1779) var biskop i Bjørgvin bispedømme 1778–1779.
Are You Dead Yet?
Are You Dead Yet? er det femte studioalbumet fra det finske Death metal-bandet Children of Bodom.
Søren Friedlieb
Han tok teologisk embedseksamen i 1738 og ble i 1741 sogneprest i Vestre Moland. I 1760 ble han stiftsprost i Kristiansand og fungerte som biskop i fire år for Ole Tidemand. Han hadde et håp om å etterfølge Tidemand som biskop i Christiansands sitft, men denne posten fikk biskop i Bjørgvin Eiler Hagerup d.y. Søren Friedlieb ble deretter utnevnt til biskop i Bjørgvin, men han døde etter bare elleve måneder i embedet.
Søren Friedlieb giftet seg i 1743 med Ellen Christine Dumetius, datter til hans forgjenger i Vestre Moland Søren Olsen Dumetius (1695–1741) og hustu Maren f. Angell.
Marianne Gulli
Marianne Gulli (født 5. juni 1984) er en norsk statsviter, politisk aktivist og organisasjonskvinne. Hun er fra mars 2015 leder for Latin-Amerikagruppene.
Røa stasjon
Røa stasjon er en av stasjonene på Røabanen. Stasjonen lå opprinnelig på østsiden av Vækerøveien. I 1948 da banen ble forlenget videre fra Røa, ble stasjonen flytter til vestsiden, men den ble flyttet tilbake til østsiden i forbindelse med ombyggingen til metrostandard i 1995. Røa er et knutepunkt for busslinjene 32, 41 og 47, som fungerer som matebusser til t-banen.
Marianne Gulli
Gulli er utdannet statsviter fra panamerikanske forskningssenteret Facultad Latinoamericana de Ciencias Sociales (FLACSO), med Mellom-Amerika som spesialfelt. Hun blir hyppig brukt som intervjuobjekt i mediesaker om regionen.
Siden september 2015 har Gulli arbeidet som programrådgiver i FOKUS.Hun leder internasjonalt utvalg i Rødt Hun har tidligere vært engasjert i EL og IT Forbundet, miljø- og utviklingsorganisasjonen Spire og sitter i redaksjonen til Radikal Portal. Hun sto i 2015 på partiet Rødts liste under Kommune- og fylkestingsvalget 2015, i bydelen Gamle Oslo.
Røa stasjon
Begge stasjonene ble åpnet 24. januar 1935.
Arnar Gudjónsson
Arnar Þór Guðjónsson (født 28. januar 1999) er en norsk-islandsk fotballspiller som fra den 31. juli 2023 er klubbløs.
Ljosland kapell
Ljosland kapell er en kirke konstruert i en rektangulær form, fra 1959 i Ljosland i Åseral kommune, Vest-Agder fylke.
Byggverket er i tre og har 95 plasser.
Adkomst til stedet er via fylkesvei 4032 og fylkesvei 455.
Svalbard folkehøgskole
Svalbard folkehøgskole er en kristen folkehøgskole i Longyearbyen, Svalbard. Skolen er eid av Norges KFUK-KFUM og Longyearbyen lokalstyre. Skolen startet opp i 2019, og er med det en av de nyeste folkehøgskolen i Norge.
Skolen har i skoleåret 2021-22 65 elever og 16 ansatte, fra 49 elever året før.
Svalbard folkehøgskole er verdens nordligste folkehøgskole, og har åtte forskjellige linjetilbud som alle spiller på den unike naturen og/eller kulturlivet i Longyearbyen og Spitsbergen.
Linjetilbud 2022-23
Skoleåret 2022-23 tilbyr skolene åtte forskjellige linjer.
Espen Rotevatn er rektor ved skolen.