cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ralph Hewins
Da biografien om Quisling oversatt til norsk og utgitt på forlaget Store Bjørn, ble den svært kontroversiell i Norge ettersom Quisling ble positivt framstilt som idealist, mens nordmenn forøvrig ble framstilt som både urealistiske og hevngjerrige. Den ble derimot positivt omtalt som en velkommen revisjon av det tradisjonelle Quisling-bildet i The Times Literary Supplement (TLS) 6.5.1965, og senere i flere britiske og amerikanske aviser. Sentrale personer fra okkupasjonstidens Norge stemplet boken som historieforfalskning og saken førte til debatt om rettsoppgjøret etter krigen. Annæus Schjødt d.e., aktor i Quislingsaken 1945, karakteriserte boken som «frekk historieforfalskning», og Johs. Andenæs påpekte en rekke feilaktige og uheldige formuleringer. Det samme gjorde historikerne Magne Skodvin og Olav Riste.
Fevang Fotballklubb
Fevang Fotballklubb (stiftet 26. august 1966) er en fotballklubb fra Sandefjord.
Klubben har fokus rettet mot talentutvikling og hobby-fotball, og har holdt seg i midtsjiktet i norsk fotball. Fevang er en samarbeidsklubb med Sandefjord Fotball. Klubben har også et damelag. Noen av talentene klubben har produsert er Sandefjord Fotballs assistent trener og tidligere spiller Geir Ludvig Fevang og Bjørn Erik Rui som igjen spiller for klubben.
Piet Bromberg
Pieter «Piet» Marie Johan Bromberg (født 4. mars 1917 i Haag, død 27. juli 2001 i Wassenaar) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London. Bromberg vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Storbritannia. Nederland tapte semifinalen med 1-2 til India som siden vant finalen og ble olympiske mestere. I bronsefinalen møtte de Pakistan og første kampen endte uavgjort 1-1 og i neste kamp vant Nederland med 4-1. Bromberg spilte alle sju kampene i OL-turneringen.
Eildon Hill
Eildon Hill er en ås eller lite fjell, som ligger rett sør for byen Melrose i området Scottish Borders i Skottland. Åsen har utsikt over Melrose. Navnet er tidvis satt i flertall som «the Eildons» eller «Eildon Hills», ettersom åsen har tre topper. Den nordligste av de tre toppene er omgitt av 5 km med forhistoriske festningsvoller, som omkranser et område på rundt 40 acre, hvor minst 300 flater har blitt hugget ut i fjellet til tomtegrunn for hus med vegger av torv eller tre. Høyeste punkt på åsen er 422 meter.
Historie
Arkeologiske funn viser at bygdeborgen var bosatt tilbake til rundt 1000 år f.Kr., i den skotske bronsealderen. Festningsvollene har blitt bygget og ombygget i minst tre faser. På det meste var det mellom 3000 og 6000 mennesker som bodde her, det høyeste folketallet i Skottland i denne perioden. Det er ikke gjort funn som tyder på at området hadde en betydelig befolkning i tiden rett før den romerske epoken. Det ble i sin tid antatt at denne Trimontium (tre fjell) kunne være Trimontium til folkegruppen Selgovae, som nevnes av den romerske geografen Klaudios Ptolemaios, men denne kilden anses ikke lenger som troverdig av forskerne.
På 100-tallet e.Kr. bygde den romerske hæren den store festningen Trimontium ved foten av åsen og ved bredden av elven Tweed. I tilknytning til festningen bygget de et signaltårn med flislagt tak på 11 meter i diameter midt på høyden i festningen. Festningen ble siden forlatt, men det er funnet romerske mynter og keramikk som antyder at en del av tomtene var i bruk igjen mellom 100-tallet og 300-tallet.
Geologisk formasjon
Det er mulig at Eildon Hills ble dannet dypt nedenunder jordens overflate som gamle lakkolitter. En lakkolitt er dannet i jordens skorpe når magma blir presset opp mellom lagene av sedimentert fjell. Dette får den overliggende strata til å bli skutt oppover som varm flytende magma som er mindre kompakt enn de omforliggende bergartene. Dette ble deretter utsatt for millioner av år med forvitring og erosjon for å danne liten fjellkjede.
Neurosigma siva
Neurosigma siva er en sommerfugl som tilhører gruppen Limenitidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En stor, ganske umiskjennelig sommerfugl, forvingene er avrundet trekantede. Forvingen og den indre delen av bakvingen er oransje med runde, svarte flekker og en svart siksakbord i forvingens ytre del. Bakvingens ytre del er svart med to rader av firkantede, hvitgule flekker. Noen ganger kan vingenes grunnfarge være hvit over det meste.
Duero (Bohol)
Duero er en kommune i provinsen Bohol på Filippinene. Under folketellingen i 2000 kom man til et befolkningstall på 16 485 i 3 245 husstander.
Sponset lenke
Søkeannonser er tekstannonser som vises for eksempel på Googles resultatsider. På Yahoo kalles en sponset lenke et «sponsorresultat».
Eksterne lenker
Sponsorenlinks Sponsored link
Nemesiidae
Levevis
Som svært mange andre mygalomorfe edderkopper lever de i utgravde tunneler som gjerne (men ikke alltid i denne familien) har et hengslet lokk øverst.
Giftige arter
Ingen av disse artene er regnet som farlige for mennesker, men bittene fra noen av dem skal være ganske smertefulle.
Utbredelse
De fleste mygalomorfe edderkoppene som finnes i Europa hører til denne familien, som er utbredt i alle verdensdeler bortsett fra Antarktis og Nord-Amerika, mest i områder med varm-temperert klima.
Systematisk inndeling
De vel 300 kjente artene blir fordelt på ca. 40 slekter.
Valencia City
Valencia City er nest største by i Bukidnon på nordre Mindanao på Filippinene. Byen har et stort marked, butikksenter, hospital, Valencia Hotel har bra standard og rimelig pris. Valencia City ligger 110 km fra Cagayan de Oro. Det er gode bussforbindelser mellom Cagayan De Oro og Davao, både med rutebuss (AC) og Jeepneys. Den har 192 993 innbyggere (1. mai 2015).
Aslak Nils Sara
Aslak Nils Sara (født 5. mars 1934 i Karasjok, død 12. januar 1996 i Kautokeino) var en samisk kjemiker og organisasjonsmann. Han medvirket til oppbyggingen av Nordisk Samisk Institutt og i en rekke samepolitiske organisasjoner.
Sara tok cand.real.-graden ved UiO i 1969 med hovedfag i kjemi. Han arbeidet deretter som forskningsassistent og vitenskapelig assistent ved UiO, før han 1972–1973 var avdelingsingeniør ved Miljøverndepartementet.
I 1973 ble Sara leder for Nordisk Samisk Institutt i Kautokeino. i 1986 gikk han over til en stilling i Reindriftens fagselskap A/L Bajos, før han avsluttet yrkeskarrieren som direktør ved Samisk høgskole fra 1994 frem til sin død.
Sara var leder for Oslo Sámiid Searvi fra 1967 til 1970, og styremedlem i Norske Samers Riksforbund 1968–1971. Fra 1980 til 1989 var han leder for Norsk Sameråd. Sara var medlem i Rådet til Verdensrådet for urbefolkninger (WCIP) fra starten av rådet i 1975 til 1991. Han var også aktiv i lokalpolitikken for Venstre i Kautokeino, og satt i kommunestyret 1991–1995.
Sara mottok Nordisk Sameråds ærespris 1995.
Ångermanland
Ångermanland er et landskap i Norrland. Landskapet grenser i sør til Medelpad, i vest til Jämtland, i nord til Lappland og Västerbotten, og i øst til Bottenhavet. Prins Nicolas er hertug av Ångermanland.
Haukås skole
Haukås skole er en kommunal barneskole ved Breistein i Åsane bydel i Bergen kommune. Skolen har plass til 350 elever.
Liste over kriger Paraguay har deltatt i
Denne listen er laget for å vise hvilke kriger Paraguay har vært delaktig i.
Alberto Granado
Alberto Granado (født 8. august 1922 i Córdoba i Argentina, død 5. mars 2011 i Havanna på Cuba) var reisekameraten til Che Guevara på en motorsykkeltur gjennom store deler av Sør-Amerika i 1951. Granado ble i 1960 invitert til Cuba av Che Guevara for å være med på oppbyggingen av helsevesenet. Granado grunnla Santiago medisinske skole i Santiago de Cuba.
Ved innspillingen i 2004 av Motorsykkeldagbøkene som omhandlet hans og Che Guevaras reise i 1951, deltok den 82-årige Alberto Granado som filmens konsulent. I filmen ble Granados rolle spilt av Rodrigo de la Serna. Che Guevaras rolle ble spilt av den meksikanske skuespilleren Gael García Bernal.
Brasholmen
Brasholmen, (nordsamisk: Šávkkensuolu) er ei øy i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark. Brasholmen ligger vest for Revholmen og Skogerøya ved innløpet til Kjøfjorden.
Henk Bouwman
Henricus «Henk» Nicolaas Bouwman (født 30. juni 1926 i Amsterdam, død 27. desember 1995 i Baarn) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Bouwman vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Storbritannia. Nederland tapte semifinalen med 1-2 til India som siden vant finalen og ble olympiske mestere. I bronsefinalen møtte de Pakistan og første kampen endte uavgjort 1-1 og i neste kamp vant Nederland med 4-1.
B&W
B&W kan vise til:
Markazi
Markazi (persisk: استان مرکزی‎ Ostān-e Markazī) er en av de trettien provinsene i Iran. Provinsens areal er 29 127 km². I 2016 hadde Markazi 1 429 475 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Arak.
Kristine Bonnevie
Kristine Bonnevie (født 8. oktober 1872 i Trondhjem, død 30. august 1948 i Oslo) var en norsk biolog, Norges første kvinnelige professor og forsker, kvinnesaksforkjemper og politiker for Frisinnede Venstre. Hennes forskningsfelt var cytologi, genetikk og embryologi. Hun var også en engasjert kvinnesaksforkjemper, som medlem i Norsk Kvinnesaksforening, og var suppleant til Stortinget og medlem av bystyret og formannskapet i Christiania for Frisinnede Venstre. Hun var blant de første kvinnene som ble valgt til politiske verv i Norge.
Familie
Hun var det femte av syv barn av Jacob Aall Bonnevie (1838–1904) og Anne Johanne Daae (1839–1876). Faren fikk to barn til med sin andre kone, Susanne Bryn (1848–1927). Familien flyttet i 1886 fra Trondhjem til Kristiania da faren fikk jobb der.
Hennes far var negativ til kvinnesaken generelt, og mente at kvinners plass var i hjemmet. I 1880 skrev han at kvinnen i større grad enn mannen var merket av «følelsens inderlighed og styrke», og at hun viste «utrættelighed i det små, sagtmodighed i strid, tålmodighed i lidelse og ydmyghed i seier». Han mente at kvinnen var «ikke skikket for tummelen i verden, men i hjemmet øves hennes gjerning».
Kristine Bonnevie tok over husholdningen hos Vilhelm Bjerknes etter at hans kone Sofie Honoria (1868–1928) døde. Kristine og Sofie Honoria var søstre.
Utdannelse
Da Bonnevie vokste opp var det ikke adgang for kvinner å gå på offentlige skoler, så hun begynte sin akademiske karriere ved en privatskole. Etter å ha bestått opptaksprøvene til medisinstudiet i 1892, begynte hun å studere medisin ved det medisinske fakultetet på universitetet i Kristiania (Universitetet i Oslo). Det var da blitt lov for kvinner å studere ved universitetet i Norge, etter at de andre skandinaviske landene hadde tillat dette noen år tidligere. Da medisin ikke var noe for henne, byttet hun til zoologi som studenten til Johan Hjort, mer spesifikt innen marinbiologi. I årene som fulgte reiste hun på flere vitenskapelige reiser til både USA og i Europa. Hun fikk et stipendiat og dro til Zürich i årene 1898–1900 for å jobbe under professoren Arnold Lang. Her forsket hun hovedsakelig på på cytologiske teknikker i laboratoriet. Bonnevie dro også til Würzburg i Tyskland, for å jobbe med den tyske embryologen Theodor Boveri i 1900–1901. Etter dette oppholdet ble hun mer interessert i cytologi og cellebiolog. Her studerte hun meiose i forskjellige virvelløse arter. Hun oppdaget en anomal modell, forskjellig fra den antatte universa-processen i delingen av disse cellene. Denne oppdagelsen vakte interesse blant hennes kolleger.
Studiene i Würzburg endte med doktoravhandlingen «Undersøgelser over kimcellerne hos Enteroxenos østergreni» i 1906, som tok utgangspunkt i kjønnscelledannelse hos en parasittisk snegleart. Hun ble med det Norges første kvinnelige professor.
Kristine Bonnevie tilbrakte to semestre ved Columbia University i New York fra 1906 til 1907. Her utførte hun laboratoriearbeid, hovedsakelig dedikert til analyse av kjønnskromosomer, og oppnådde utmerkede resultater sammen med zoologen og embryologen Edmund B. Wilson.
Bonnevie beskrev nye arter innen marinbiologi, virvelløse dyr, og bidro til å øke kunnskapen om det biologiske mangfoldet i havet. Hun gikk innover i cellekjernen og fulgte celledelinger med datidens avanserte mikroskopiske utstyr, og fikk et innblikk i hva som skjer med kromosomene mellom celledelingene. Etter hvert ble hun regnet som en av de mest betydelige arvelighetsforskerne i sin samtid, og opparbeidet seg en sterk internasjonal forskerposisjon.
Akademisk karriere
Etter hjemkomsten fra Zürich i 1901 søkte hun en stilling som konservator ved Universiteters museum da stillingen nettopp var blitt ledig. Hun var den eneste kvinnen som søkte på jobben, og hennes tidligere lærer og direktør ved Zoologilaboratioriet ved universitetet, Georg Ossian Sars, anbefalte henne til stillingen og uttalte at det å være kvinne ikke burde være til hinder for en eventuell ansettelse. Etter hard konkurranse var stillingen hennes. Hun etterfulgte Johan Hjort som konservator ved Zoologilaboratoriet ved Universitetet i Oslo i 1900.
Den 4. juli 1912 ble Bonnevie utnevnt til ekstraordinær professor i zoologi av Kong Haakon i statsråd.
Rundt 1914 startet hun på arbeidet hun er mest kjent for, arvelighetsforskning. Hennes studier inkluderte kortvoksthet, polydaktyli og tvillingforskning i isolerte samfunn i fjell- og fjordrike regioner. Bonnevie visste at norske samfunn i regioner med mye fjell var relativt isolerte og derfor egnede steder å foreta forskning på arvelig disposisjon ved tvillingfødsler, samt visse andre abnormaliteter. For å gi disse tidskrevende etterforskningene et institusjonell forankring, etablerte Bonnevie, sammen med tre andre professorer, Institutt for arvelighetsforskning i 1916. Hun forble direktør for dette instituttet til hun pensjonerte seg. Institutt for arvelighetsforskning dannet en vitenskapelig motvekt til Den konsultative norske komité for rasehygiene som i 1908 ble grunnlagt av Jon Alfred Mjøen (1860–1939).
Bonnevie hevdet at vitenskapen tilsa «den aller største forsiktighet overfor enhver form for racehygieniske inngrep». Snarere vektla hun behovet for sosiale reformer som kunne gi mennesker mulighet til å «fremelske sine gode legemlige og åndelige arve-egenskaber og nedkjempe de mindre gode». Hun hevdet at naturen arbeidet for å skape størst mulig genetisk variasjon, og at dette var en fordel for menneskeslekten og samfunnet.
Bonnevie ble det første kvinnelige medlem i Det Norske Videnskaps-Akademi i 1911. Senere etablerte og ledet hun Norske Kvinnelige Akademikeres Landsforbund i perioden 1922–1925.
Kvindelige Studenters Sangforening
Kvindelige Studenters Sangforening ble stiftet av de tre studentene Louise Isachsen, Kristine Munch og Elise Holmboe. Etter en festkonsert i Universitetets Aula med Den norske studentersangforening høsten 1895 ble de tre kvinnene enige om å danne et kor for kvinnelige studenter. Stiftelsen fant sted den 8. desember 1895. Elise Holmboe døde få år senere, men Munch og Isachsen var drivkrefter i Kvindelige Studenters Sangforening i en årrekke. I 1897 ble Kristine Bonnevie med i koret, og noen år senere ble hun valgt til leder i sangforeningens styre. Hun forble aktiv i Kvindelige Studenters Sangforening i mange år.
Studenterhjem
Innen studentvelferd gjorde hun også en innsats som intiativtaker til studentkantinene Aulakjelleren og Blindernkjelleren. Siden ble flere studenterhjem for unge kvinner etablert. Kristine Bonnevie etablerte Studiehjem for unge piker i 1916 og Studenterhuset Schultz' gate i 1923.
Politikk og samfunnsengasjement
Bonnevie var medlem og varamedlem i Kristiania bystyre i årene 1908–1919, medlem av Kristiania formannskap 1914–1916 og var suppleant til Stortinget i perioden 1916–1918. Hun satt i universitetets kringkastingsnemnd fra 1927 til 1937.
Hun var medlem av Norsk Kvinnesaksforening, der svigerinnen Margarete Bonnevie var leder fra 1936.
Kristine Bonnevie var sammen med sin svoger Vilhelm Bjerknes aktivist for at Universitetet i Oslo skulle ekspanderes på Blindern og ikke Tøyen. Denne kampen ble vunnet. Hun tok initiativet til å danne Norske Kvinnelige Akademikeres Landsforbund i 1920. Dette landsforbundet ledet hun fram til 1925, og som ble tilsluttet Det internasjonale forbund av kvinnelige akademikere. Ellers lot hun derimot mye av datidens likestillingskamp til sin svigerinne Margarete Bonnevie.
Videre engasjerte Bonnevie seg også internasjonalt og satt sammen med blant annet Henri Bergson, Marie Curie og Albert Einstein i Folkeforbundets komité for intellektuelt samarbeid fra 1922 til 1930.
Hun gikk inn for selvstendig etikkundervisning i norske skoler, og i sitt siste leveår deltok hun i det forberedende arbeidet for borgerlig (nå humanistisk) konfirmasjon. Dette arbeidet ble fullført av hennes elev Kristian Horn.
Ordener og æresbevisninger
Kristine Bonnevie mottok Kongens fortjenstmedalje i gull i 1920, St. Olavs Orden av første klasse i 1946 og Fridtjof Nansens Belønning i 1935.
Bonnevie i ettertid
På Blindern bærer biologibygningen navnet «Kristine Bonnevies hus».
Kristine Bonnevies vei på Tonsenhagen i Oslo er oppkalt etter henne. Kristine Bonnevies vei finnes også i Stavanger og Sola.
Västerbotten
Västerbotten er et landskap i Norrland i Sverige. Västerbotten grenser i sør til Ångermanland, i vest til Lappland, i nord til Norrbotten og i øst til Kvarken og Bottenviken.
Ton Richter
Antonius «Ton» Maria Richter (født 16. november 1919 i Blaricum, død 10. august 2009) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Richter vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Storbritannia. Nederland tapte semifinalen med 1-2 til India som siden vant finalen og ble olympiske mestere. I bronsefinalen møtte de Pakistan og første kampen endte uavgjort 1-1 og i neste kamp vant Nederland med 4-1. Richter spilte alle sju kampene i OL-turneringen.
Lefse
Lefse, eller kling, er ulike typer flatt, mykt bakverk laget av poteter, hvetemel eller begge deler og formet som tynne kaker eller flatbrød. Lefser inngår i den tradisjonelle matkulturen i Norge og andre steder i Skandinavia. Oppskrifter og navn varierer fra område til område, men lefser blir ofte spist i rull eller i lag med for eksempel sylte eller ost eller sukker og kanel.
Potetlefse
På Øst- og Vestlandet og i Trøndelag bakes det potetlefser. Disse brukes i stedet for brød, og kan fylles med så vel salt mat (spekeskinke, hvitost) som søt mat (brunost, sukker og kanel). Potetlefsene serveres også til tradisjonsmat som rakfisk. I dag brukes de dessuten som wraps, og fylles med mer smørbrødfyll som røykelaks og philadelphia-ost.
Baking og steking
Lefsen bakes ut til runde leiver som blir stekt på takke. Før den elektriske takken brukte man bakstehelle, som var en stor jernplate. Hadde en vaskeovn, ble hella lagt oppå. Ellers brukte en grua, som mange gårder hadde fra gammelt. Der ble fyrt under med ved. Flammene måtte fordeles jevnt slik at hele hella hadde jevn varme. Dette ordner den elektriske takken bedre i dag.
Bakingen tok sin tid, gjerne dager. De ferdige lefsene var ca. 1 meter i diameter, gjerne millimetertykke, og ble oppbevart tørt i store stabler til de skulle brukes. Holdbarheten var fra bakst, som var etter potetopptaket om høsten, til utpå neste sommer.
Oppskriften på lefser, og hva som skulle hete lefse eller flatbrød, varierte fra distrikt til distrikt. Mange steder var lefse en måte å oppbevare poteter på, ved å male dem opp og bruke dem i lefsedeigen, mens andre bare hadde mel av korn. Det var stor kunst å bake fine og tynne lefser. Den som virkelig kunne dette ble kalt bakstekjerring og kunne gå fra gård til gård.
Lefser oppbevares tørre etter steking og fuktes med vann før bruk. De kan også fryses.
Varianter av Leopard 1
Det eksisterer en rekke varianter av Leopard 1:
Lefse
Søte lefser
På Vestlandet og i Nord-Norge er lefse betegnelsen på søtt bakverk som spises til kaffen. Disse finnes også på Østlandet og i Trøndelag, men kalles da gjerne noe annet, slik som «kling» i Buskerud og «lems» eller «klenning» i Trøndelag.
Varianter av Leopard 1
Leopard 1A1A1
Den første modellen av Leopard i vesttysk tjeneste ble kalt ganske enkelt Leopard. 1 845 av disse ble bygget i fire produksjonsserier. Fra 1971 fikk de varmemuffe rundt løpet, kanonstabilisering, nye belter og belteskjørt. Med disse forbedringene ble modellen kalt Leopard A1. Disse vognene fikk senere ekstra pansring på tårnet fra Blohm+Voss og ble da hetende Leopard A1A1. Den ekstra pansringen besto av stålplater som ble skrudd fast, med gummibelegg på begge sider. Vekten av denne modifikasjonen er omtrent 760 kg, noe som gjør Leopard 1A1A1 omtrent like tung som Leopard 1A4. Leopard 1A1A1 med PZB 200 lysforsterker kalles Leopard 1A1A2.
Lefse
Søte lefser
Det finnes et utall varianter, men de smøres som regel med smør, kanel og sukker, kanskje også revet brunost eller gomme. Vanligvis lages lefser av ugjæret deig, men gjæret deig finnes også.
Varianter av Leopard 1
Leopard 1A2
Den femte produksjonsserien for den vesttyske hæren besto av 342 stridsvogner, hvorav 232 ble bygget med modifikasjonene til Leopard 1A1, men uten pansringen. De fikk også et tårn med tykkere støpt stål, et forbedret vern mot ABC-våpen og lysforsterkere for både for vognføreren og vognkommandøren.
Lefse
Regionale varianter av søte lefser
Tradisjonelt ble også de søte lefsene bakt av bakstekjerringer som gikk fra gård til gård. I dag finnes det lefsebakeri på bygdene som selger kommersielt. Lefsene er fremdeles mest populære på bygdene, og et godt sted å finne dem er på fergene langs kysten.
Varianter av Leopard 1
Leopard 1A3
Fra den femte produksjonsserien levert til den vesttyske hæren var 110 vogner oppgradert til A3-standard, med alle forbedringene fra A1 og A2, men i tillegg et nytt sveiset tårn. Laderens periskop ble også justerbart.
I 1991 bestilte Hellas 106 Leopard 1A3 med EMES-12A3 digitale ildledningssystemer med en opsjon på ytterligere 101 kjøretøyer. Krauss-Maffei bygde 103 stridsvogner, og MaK bygde 33 stridsvogner og fire bergepansere. Leveransene var mellom februar 1983 og april 1984. Tyrkia bestilte 81 Leopard 1 hvorav 77 var Leopard 1A3 og fire var bergepansere. Disse var også utstyrt med Emes-12A3 ildledelse. 54 ble bygget av Krauss-Maffei og 23 av MaK.
Leopard 1A4
Leopard 1A4 var den siste produksjonsserien for den vesttsyke hæren. 250 ble bygget, 215 av disse av Kraus-Maffei og 35 av MaK. Disse var ganske like A3, men hadde et integrert ildledningssystem med et stabilisert panoramisk teleskop for vognkommandøren, sikter med integrert stereoskopisk avstandsmåler og helstabilisert kanon komblet til ildledningsdatamaskinen.
I 1985 ble det offentliggjort at den tyrkiske hæren skulle ha 150 Leopard 1A4. Før leveransen ble de konvertert til T1-standarden allerede i bruk i den tyrkiske hæren. Leveransen pågikk fra midten av 1990 til sent i 1991.
Leopard 1A5
I 1982–83 ble seks tyske Leopard 1 utstyrt med forskjellige ildledningssystemer for sammenligning. Alle av disse viste termiske bilder. Den vesttyske hæren foretrakk til slutt EMES-18 fra STN Atlas Elektronik, et valg som ble foretatt i 1984. Til sammen 1 300 stridsvogner ble konvertert i perioden fra desember 1986 til 1992. Fra de 1 300 kjøretøyene ble senere 75 levert til den greske hæren tidlig i 1994.
Ekstrautstyr
Krauss-Maffei tilbyr en rekke tilleggsutstyr til Leopard 1, slik som ekstra pansring, pansrede belteskjørt, automatisk girkasse, ildedningssystemet EMES-18 med termiske sikter, lysforsterkeren PZB 200, braketter for snøplog, mineplog og bulldozerskjær, snorkel, tilpasninger for tropiske forhold og mye annet.
Leopard 1 120 mm
Som et forsøk monterte Rheinmetall en glattløpet 120 mm kanon, tilsvarende den som står i Leopard 2 og M1A1/M1A2 Abrams, sammen med modeller av den siste utgaven av pansringen, på to Leopard 1. Andre forbedringstiltak ble også testet samtidig under første halvdel av 1987. Begge prototypene var basert på Leopard 1A1A1, og en tredje prototyp ble laget med sveiset tårn. Alle fikk EMES-18 ildledning.
Leopard 1 105 mm IWS
I Canada ble en Leopard C1 utstyrt med en Royal Ordnance 105 mm kanon kalt IWS (Improved Weapon System). Tanken var å teste et våpen med bedre egenskaper enn den eksisterende 105 mm L7/M68.
Nytt med kanonen var blant annet en APFSDS med høyere utgangshastighet. Denne veide totalt 19 kg og var 1,03 m lang og hadde en utgangshastighet på 1 420 m/s. Ifølge Royal Ordnance hadde denne nye penetratoren 40% høyere masse enn eksisterende ammunisjon, med økt penetrasjonsevne som et resultat.
Astrup
Astrup er en dansk-norsk slekt og familienavn. Navnet kommer fra gården Astrupgaard i det tidligere Hviding herred sør for Ribe på Vestjylland i Danmark. Slekten føres tilbake til bonden Troels Winter (ca. 1440–1510). Navnet kom til Norge med fogden Niels Astrup (død 1743).
Varianter av Leopard 1
Panther
Panther var et tysk prosjekt for å lage en panserjager med TRIGAT panservernmissiler på en arm som kunne løftes over skroget på vogna. Prosjektet ble kansellert i 1992 i en periode med nedskjæringer i forsvarsbudsjettet.
Brødfrukt
Brødfrukt (Artocarpus altilis) er et tre og en frukt i brødfruktslekten med opprinnelse på Malayahalvøya og øyer i vestlige Stillehavet. Det finnes mange varianter av brødfrukt, men de fleste er på størrelse med en håndball.
Varianter av Leopard 1
Bofors Demining Vehicle
Svenske Bofors viste i 1995 en mineryddervariant av Leopard 1. Tårnet var fjernet og erstattet med en pansret hytte. Kjøretøyet kunne fjernstyres eller føres fra inni hytta.
Foran skroget var det en minerulle som kunne rydde miner ned til 500 mm dyp i fire meters bredde.
Long Beach
Long Beach er en by som ligger sør i Los Angeles County i California, på vestkysten av USA. Byen ligger ca 30 km sør for Los Angeles.
Brødfrukt
Å bruke brødfrukt som mat for slavene på plantasjene i Vestindia var britenes tanke da de sendte løytnant William Bligh av gårde i seilskipet HMAV «Bounty» for å hente brødfrukttrær. Denne turen endte med verdens mest berømte mytteri, og alle plantene ble kastet på havet. Senere forsøk var heller ikke så vellykket da slavene ikke likte brødfrukten.
Noen brødfrukter er runde, mens andre er mer avlange. Felles er at de alle har et knudrete grønt skinn.
Safe Harbor-demningen
Safe Harbor-demningen er en demning med vannkraftverk som regulerer elva Susquehanna River, beliggende i Lancaster County, delstaten Pennsylvania i USA.
Astrup
Noen kjente personer
Personer med Astrup som etternavn er blant annet
Safe Harbor-demningen
Demningen er 1 484 m lang og 23 m høy. Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 417 MW, fordelt på 14 turbiner. Anlegget ble utbygget i perioden 1930–1931. Operatør er et lokalt eierselskap.
Astrup
Slektsvåpen
Slektsvåpenet kan heraldisk beskrives (blasoneres) slik: I blått skjold to krysslagte sølv fisker og som hjelmtegn to krysslagte sølv fisker. Våpenet er fra seglet til Troels Winther (død 1514) og ble gjenopptatt på 1900-tallet.
Long Beach
Long Beach er den 35. største byen i USA, den femte største i California og den nest største i Los Angeles County med et folketall på ca. 461,564.
Astrup
Slektsvåpen
Innvandreren Niels (Nicolai) Astrup (død 1743) hadde et annet våpen i sitt segl (Krag: Norsk heraldisk mønstring).
Long Beach
Havnen i Long Beach er en av verdens største havner. Byen har også stor en oljeindustri, både offshore og på land. Andre industrier som er representert i Long Beach inkluderer blant annet flyindustri, bildelerindustri, elektronikk og videoindustri, og møbelindustri. Store selskaper som har sine hovedkvarter i byen er blant annet Epson America, Molina Healtcare, Scan Health Care og Polar Air Cargo. Den hurtige utviklingen av høyteknologiindustrien og flyindustrien har bidratt til at også byen har vokst i størrelse.
Astrup
Nikolai Astrup (1747–1802)
Nikolai Astrup (1747–1802), prest i Ørskog, gift med prestedatter Kristine Margrethe Abelseth deres etterkommere (trykk «vis» for etterkommere i senere generasjoner):
Long Beach
Byen var imidlertid først og fremst kjent som en badeby. The Pike, en fornøyelsespark ved vannkanten, tiltrakk seg turister fra 1902 og fram til 1960-tallet. Long Beach ble kjent som «Iowa by the sea» på grunn av antallet turister fra de nordlige statene i USA (Midtvesten) som besøkte stedet. En av de mer kjente hiphop-artister Snoop Dogg kommer fra Long Beach.
Astrup
Nikolai Astrup (1747–1802)
Henning Martin Astrup (1788–1845), gift med Maren Dorthea Lorbauer (1791)
Varianter av Leopard 1
76 mm OTOMATIC SPAAG
I 1991 ble en Leopard 1 fra den italienske hæren utstyrt med et OTOBreda 76 mm luftverntårn. Denne konfigurasjonen ble testet av den italienske hæren og flyvåpenet i et år fram til vårparten 1992.
Tårnet hadde plass til to mann, og kunne avfyre en rekke forskjellige granater, inkludert et APFSDS-prosjektil. For beskytning av fly og helikoptre ble vanligvis en fem-skudds byge brukt.
Australia
Etter å ha evaluert både den amerikanske M60 Patton og den tyske Leopard 1A3 mellom 1972 og 1973, valgte Australia den sistnevnte. De ga bestillingen i 1974, og fikk da den forbedrede varianten 1A3 med sveiset tårn og med den belgiske SABCA-ildledningsdatamaskinen.
Vognene ble tilpasset australsk klima, og levert mellom 1976 og 1978. De erstattet britiske Centurion stridsvogner. Ordren på 103 vogner besto av 90 AS1 stridsvogner, 8 bergepansere og fem brolegger. Stridsvognene kunne også påmonteres et bulldozerskjær, og ble da kalt Leopard AS1 Medium Tank Dozer. I 1993 kjøpte også Australia mineryddingsutstyr nok til å utstyre 15 vogner.
Ildledningen på australske Leoparder har blitt oppgradert senere med Electronic Digital Gunnery Aid (EDGA).
Belgia
Etter å ha evaluert flere stridsvogner bestilte Belgia Leopard 1 i 1967, og ble således det første NATO-landet utenfor Tyskland som bestilte vogna. Den første produksjonsvogna ble levert i februar 1968.
Snøoverbygg
Et snøoverbygg er en konstruksjon som bygges over jernbaner for å beskytte dem mot snø på strekninger som er utsatt for blant annet ras. De blir i praksis en kunstig tunnel. Overbygg er en av mange mulige tiltak (snøskjermer, er en annen mulighet). I motsetning til skredoverbygg er snøoverbygg vanligvis ikke dimensjonert for å verne mot skred. Snøoverbygg kan bygges både av treverk og stål. På Ofotbanen har kulturminnehensyn gjort at man nå bruker furu på den linjen.
Varianter av Leopard 1
Belgia
Belgiske Leoparder fikk FN MAG mitraljøser i stedet for de originale MG3. I tillegg fikk de fra 1975 lagringsbokser av samme type som nederlandske Leoparder, en varmemuffe rundt løpet, kanonstabilisering fra HR Textron og et ildledningssystem av type SABCA FCS, senere også tatt i bruk i Australia og Canada.
Snøoverbygg
I Norge er snøoverbygg i stor grad benyttet på Bergensbanen som har tilsammen 9,5 km av strekningen bygget inn, blant annet stasjonen Hallingskeid, de eldste fra 1960-tallet. Selv om snøoverbyggene koster penger å holde i stand, blokkerer utsynet for passasjerer, og er lite populære blant turister, er de nødvendige for å holde banen beskyttet.
Betamax
Betamax (ofte bare kalt Beta) er et videoavspillingssystem med kassetter. Systemet hadde sin storhetstid under «videorevolusjonen» på begynnelsen av 1980-tallet, men klarte aldri å overgå VHS. På midten av 1980-tallet hadde VHS blitt nesten enerådende på leiefilmmarkedet.
Neon Rider
Neon Rider er en canadisk dramaserie som ble vist på canadisk TV fra 1990 til 1995. Serien ble laget av Winston Rekert og Danny Virtue, og handlet om Michael Terry (Winston Rekert) som slutter i jobben som terapeut og i stedet tar på seg oppgaven som mentor for vanskeligstilte barn for å lære dem å leve et bedre liv.
Betamax
Opprinnelse
Det proprietære systemet ble lansert av Sony i 1975, og var verdens første hjemmevideo-system. Systemet var basert på Sonys profesjonelle U-Matic-format og hadde en overlegen bildekvalitet. Betamax ble av mange karakterisert som det beste videosystemet teknisk sett, men ble utkonkurrert av VHS fra JVC, som fra midten av 1980-tallet ble valgt som standard for praktisk talt alle de øvrige produsentene av hjemmevideospillere. Sony produserte imidlertid spillere frem til 2003, men i et svært begrenset opplag. Mens de i toppåret 1984 produserte 2,3 millioner maskiner, var tallet for 2002 bare 2 800 maskiner. I alt ble 18 millioner Betamax-maskiner produsert siden starten.
Neon Rider
Serien ble produsert av Alliance Atlantis og ble kringkastet av CTV Television Network på lørdager.
Norrbotten
Norrbotten er et landskap i Norrland i Sverige. Landskapet grenser i sør til Västerbotten, i vest til Lappland og i øst til Finland. Se også Norrbottens län.
Betamax
Opprinnelse
Ifølge Sonys egen nettside kom navnet fra en dobbelt betydning: det japanske ordet beta som ble brukt til å beskrive metoden signalet ble lagret på båndet, og på grunn av at båndet lignet på den greske bokstaven beta (ß). Suffikset max kom fra «maximum», som impliserte storhet.
Varianter av Leopard 1
Belgia
I 1997 solgte Belgia 87 vogner til Brasil.
Canada
Canada valgte en modifisert Leopard 1A3 for å erstatte sine gamle Centurion-stridsvogner. De ønsket også det belgiskproduserte SABCA-ildledningssystemet.
Den opprinnelige bestillingen var på 114 stridsvogner, seks broleggere og åtte bergepansere, totalt kjøretøyer for USD $187 millioner. Den første vognen, kalt Leopard C1 av kanadierne, ble overlevert fra Krauss-Maffei i juni 1978. Kraus-Maffei kjøpte tilbake hele Centurion-flåten til kanadierne, og solgte noen av tårnene fra disse til Østerrike, som tok dem i bruk i statiske festningsverk.
Betamax
Opprinnelse
I 1977 utga Sony den første langt-spillende Betamax-spilleren, SL-8200. Denne enheten hadde to opptakshastigheter, normal og halv. Dette ga mulighet for to timers opptak på L-500 Beta videokassetter. SL-8200 skulle konkurrere med VHS-spillerne som hadde mellom 2 og 4 timer opptakstid.
Varianter av Leopard 1
Canada
Vognene ble brukt i Tyskland og Canada, men etter 1993 ble alle trukket tilbake til hjemlandet. Senere kjøpte Canada også ni ingeniørvogner basert på Leopard. Disse ble døpt Badger, og ble bygget av MaK og levert fra 1990.
Betamax
Opprinnelse
Sanyo markedsførte en versjon som Betacord, men denne ble også referert til som «Beta». I tillegg til Sony og Sanyo produserte også Toshiba, Pioneer, Murphy Radio, Aiwa og NEC Betamax-spillere.
Upernavik Kujalleq
Den ligger 81 km sør for Upernavik.
Betamax
Hjemmevideo
Todelte opptakssystemer med kamera og videomaskin separat overtok for Super-8mm film som det foretrukne media for hjemmefilmer. Disse enhetene hadde en bærbar videomaskin i en skulderveske og et separat kamera som var koblet til opptakeren med en spesiell kabel. På dette punktet hadde Betamax flere fordeler ovenfor VHS-systemet. Den mindre Betakassetten betydde en mindre og lettere videomaskin.
Upernavik Kujalleq
Området er preget av mange øyer og skjær, og nærhet til havet. Fiske og fangst er de viktigste inntektskildene her. Det finnes både moskusokser og reinsdyr i området.
Betamax
Hjemmevideo
Forbrukerne ønsket dog en løsning med kun en enhet. Det første integrerte videokameraet, Betamovie, kom fra Sony. En av hovedmilesteinene for en integrert løsning var å miniaturisere spillehodet, og Sonys løsning på dette inkluderte et ustandardisert videosignal som først ville bli standardisert når det ble avspilt på fullstørrelse videomaskiner. En sideeffekt av dette var at Beta-videokameraet bare kunne ta opp, noe forbrukerne så på som en stor ulempe.
Varianter av Leopard 1
Canada
I 1996 begynte Canada å oppgradere alle sine C1-vogner med tårnet fra Leopard 1A5, komplett med EMES-18 digitalt ildledningssystem. Det tyske selskapet GLS gjorde hovedarbeidet, og kjøpte inn 123 komplette Leopard 1A5, men solgte skrogene som reservedeler. Noen modifikasjoner av tårnene ble foretatt i Canada, blant annet ble den eksisterende 105 mm kanonen beholdt.
Betamax
Hjemmevideo
VHS-produsentene fant en bedre løsning for å redusere spillehodet ved å introdusere fire hoder i stedet for to. Siden VHS benyttet standardiserte videosignaler, kunne VHS-kameraer spille av opptaket i kameraet, og kopiere over til en videomaskin for redigering. Dette flyttet mye av amatørvideomarkedet dramatisk bort fra Beta, og var en av hovedgrunnene til at Beta mistet sin markedsandel. Eiere av Betaspillere fant ut at de lett kunne koble et VHS-kamera til sin Betaspiller for å kopiere og redigere, noe Betamovie ikke kunne. Og hvis en leiefilm ikke var tilgjengelig i Beta, kunne de leie en VHS-kassett og spille den av i VHS-kameraet.
Norrbotten
Norrbotten er det yngste av Sveriges landskap. Norrbotten har 8 000 registrerte fornminner.
Betamax
Hjemmevideo
Sony kunne ikke gjenskape VHS-C-kameraenes funksjonalitet, og når de så den kraftige tilbakegangen i markedsandel, introduserte de Video8-formatet. Håpet var at Video8 kunne erstatte både Beta og VHS for alle bruksområder. For mer informasjon, se artikkelen om videokamera.
Ettermælet av Betamax
Måten VHS-formatet tok over for Betamax ble en klassisk markedsføringskasus. Sonys forsøk på å diktere industristandarden feilet da JVC gjorde den taktiske beslutningen om å si nei til Sonys tilbud om å lisensere Betamaxformatet fremfor å utvikle sin egen teknologi. JVC følte at å akseptere Sonys tilbud ville føre til samme resultat som med U-Matic, hvor Sony dominerte.
I 1980 hadde JVCs VHS format 70 % av det nordamerikanske markedet. Dette gjorde at VHS-enheter kunne introduseres på det europeiske markedet til en langt lavere pris enn Betamax, som ble produsert i langt mindre skala. I England hadde Betamax 25 % av markedet i 1981, men i 1986 var denne andelen nede i 7,5 %, og fortsatte å synke. I 1984 benyttet førti selskaper VHS-formatet, mens kun 12 selskaper produserte i Betamax. Sony innrømmet til slutt tapet i 1988 da de også begynte å produsere VHS-maskiner under lisens fra Hitachi, selv om de fortsatt produserte Betamax-maskiner.
I Japan hadde Betamax større suksess, og ble til slutt videreutviklet til Extended Definition Betamax med 500+ linjers oppløsning, men til slutt ble både Betamax og VHS erstattet med laserbasert teknologi. Den siste Sony Betamax-enheten ble produsert i 2002.
Ei krasafaren steinbu
«Ei krasafaren steinbu» er en av det norske bandet Hellbillies slagere fra albumet Pela stein. Sangen skildrer hvordan en reinjeger går seg vill på fjellet i dårlig vær, og søker tilflukt i ei «krasafaren» steinbu langt unna alt og alle (krasafaren betyr «nedslitt av ytre påvirkning over lang tid»).
Jenne Langhout
Jenne Langhout (født 27. september 1918 i Batavia i Nederlandsk Østindia, død 29. mars 2010) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Ei krasafaren steinbu
Forfatter av den norske teksten er Arne Moslåtten. Melodien er tatt fra Hal Ketchums «Past the Point of Rescue», som opprinnelig er skrevet av Mick Hanly.
Varianter av Leopard 1
Danmark
I juni 1974 bestilte Danmark 120 Leopard 1A3, og tok leveranse av de i perioden mars 1976 til november 1978.
Hellas
Hellas la i 1981 inn en ordre på 110 Leopard 1 hvorav 106 skulle være Leopard 1A3 og fire bergepanser. Leveransene foregikk fra februar 1983 til april 1984. Krauss-Maffei bygde 73 av stridsvognene, mens resten inkludert bergepanserne ble bygget av MaK.
De greske Leopard 1A3 har EMES-12A3 ildledningssystem og PZB 200 lysforsterkere. Senere fikk Hellas 75 Leopard 1A5 fra Tyskland, og i gave fra Nederland 170 Leopard 1-V.
I 1991 startet Hellas arbeid med å oppgradere Leopard-flåten sin med MOLF ildledningssytem fra STN Atlas Elektronik, et system som også ble ettermontert i greske M48A5 stridsvogner.
Italia
Selv om Italia var med på det originale Leopard 1-prosjektet, så bestilte de ikke noen vogner før i 1970. Først fikk de 200 stykker levert direkte fra Krauss-Maffei i 1971 og 1972, men i 1974 fikk OTOBreda ferdigstilt den første italienske Leopard 1. Den siste av totalt 600 ble levert tidlig i 1978. Italienske myndigheter bestilte siden 120 Leopard 1 til, levert av MaK.
OTOBreda bygde også 160 spesialutgaver, hvorav 69 bergepansere, 28 ingeniørvogner og 64 bruleggere.
I 1993 testet man en konfigurasjon kalt Leopard 1A5IT, og 60 vogner ble oppgardert til denne standarden i 1995 og 60 i 1996.
Nederland
De nederlandske vognene har forskjellige radioer, røykgranatkastere og lagringskurver på utsiden av tårnet. Det har også blitt ettermontert et våpenstabiliseringssystem fra Honeywell, sammen med sikter for britisk L53 APDS-ammunisjon. Vognføreren har fått en lysforsterker i det ene periskopet, og mitraljøsene er FN MAG i stedet for MG-3.
Alle 468 Leopard 1 ble oppgradert med ekstra pansring i Nederland, av samme type som ble montert på Leopard 1A1A1 av den tyske hæren. Etter modifikasjonen ble de hetende Leopard 1-V, hvor V står for Verbeterd eller Forbedret. Ildledningssystemet EMES-12A3 AFSL-2, en spesiell utgave for Nederland, ble også installert samtidig med den nye pansringen. Dette ble levert av Honeywell og Zeiss, med Oldelft som lokal representant.
Norge
Etter tester av Leopard og den svenske Stridsvagn 103, så valgte Norge Leopard, og la inn den første ordren i 1968. Vognene ble levert mellom 1969 og 1971.
Alle de norske vognene ble oppgradert til A5-standard, men beholdt det støpte tårnet. I 1988 ble det bestilt 78 EMES-18 ildledningsystemer, og det hydrauliske kanonsystemet ble erstattet med et elektrisk system. I tillegg til de 79 vognene som ble oppgradert, så ble 92 Leopard 1 til innkjøpt fra Tyskland. Av disse ble 33 oppgradert til A5-standard, og kalt Leopard 1A5NO, og de gjenværende ble kalt Leopard 1A1NO.
I 1995 fikk Hägglunds Moelv kontrakt på å konvertere 22 Leopard 1 til et antall forskjellige pansrede ingeniørkjøretøyer. Tårnene ble fjernet på alle disse, og en rekke spesialiserte systemer installert.
I St.prp. nr. 1 (2007–2008) står det følgende :
Prosjektet ble vedtatt ved Stortingets behandling av Budsjett-innst. S. nr. 7 (1994–1995), jf. St.prp. nr. 1 (1994–1995). Prosjektet inkluderer prosjekt 5027 som ble vedtatt ved Stortingets behandling av Innst. S. nr. 191 (1994–1995), jf. St.prp. nr. 48 (1994–1995). Disse to prosjektene ble slått sammen etter vedtak ved Stortingets behandling av Budsjett-innst. S. nr. 7 (1995–1996), jf. St.prp. nr. 1 (1995–1996).
Anskaffelsen skal gi mobilitet og beskyttelse for avdelinger og funksjoner som støtter pansrede avdelinger i strid. Materiellet er også viktig for å støtte avdelinger som deltar i flernasjonale operasjoner. Chassis av Leopard 1-stridsvogner og brukte bergingspanservogner er anskaffet. Alle ni bropanservogner med broer, 22 ingeniørpanservogner og ni av 13 bergningspanservogner er levert, mens resten er planlagt levert i løpet av 2007. Prosjektet var opprinnelig planlagt terminert i 2010, men gjennombrytningspanservogn vil ikke bli anskaffet, og prosjektet vil derfor bli terminert når resten av materiellet er levert i løpet av 2007.
Prosjektets kostnadsramme (post 45) er 1 365 mill. kroner.»
Tyrkia
Mellom 1990 og 1991 fikk Tyrka levert 150 Leopard 1 til fra Krauss-Maffei, disse oppgradert til Leopard T1-standard med EMES-12A3. I tillegg har 80 Leopard 1A1A1 til blitt levert fra tyske myndigheter.
Simons historie
Simons historie er et skuespill skrevet av Stig Amdam. Det ble satt opp på Hordaland Teater i 2008 med forfatteren som regissør. Skuespillerne var Eirik de Barco Soleglad, Ingvill Skjold Thorkildsen, Stine Varvin og Ragnhild Hiorthøy. Det handler om Simon som verver seg til tjeneste i som sanitetssoldat Afghanistan for å tjene penger til å studere medisin når han kommer hjem. Stykket forteller om hans situasjon når tjenesten er slutt og han blir mistenkt for et straffbart forhold som gjør at han må fortelle om opplevelsene fra tiden i Afghanistan.
Hørespill
Stykket ble i 2012 satt opp på Radioteatret.
Shizhu
Shizhu for tujiaene (kinesisk: 石柱土家族自治县; pinyin: Shízhù tǔjiāzú Zìzhìxiàn) er et autonomt fylke i byprovinsen Chongqing i Folkerepublikken Kina.
Arealet er på 3 012,51 km².
Befolkningen var på 497,592 innbyggere i 1999, og på 510,000 ïnnbyggere i 2004.
Den kalde krigs kamp om Tyskland
Den kalde krigs kamp om Tyskland er perioden hvor Berlin og Tyskland var sentrum for den kalde krigen. I tidsperioden fra 1950 – 1961 var Berlin byen hvor stormaktene var i umiddelbar nærhet til hverandre. Det oppsto også uunngåelige konflikter og utfordringer. Kun ment som en provisorisk løsning etter krigen, skulle byen komme til å holdes delt i over 40 år, 28 av dem med en mur. Kommunismen i øst og kapitalismen i vest eksisterte med umiddelbar nærhet og gjorde Berlin til den kalde krigens mest synlige møtepunkt i Europa. Men disse økende spenningene eksisterte ikke bare mellom vesten og Sovjetunionen, også de tyske styresmaktene stod ideologisk mot hverandre.
Krigsoppgjør og stormaktsforhold
Etter Tysklands kapitulasjon i 1945 lå landet i ruiner, utbombet og under okkupasjon. De allierte bestemte under Jalta-konferansen 4.-11. februar 1945 å dele Tyskland inn i fire okkupasjonssoner, hvor hvert av landene hadde ansvar for sin del av det ruinerte landet. De fire (Sovjetunionen, USA, Storbritannia og Frankrike) dannet Den Allierte Kontrollkommisjon som skulle samkjøre denne styringen. Hver av sonene hadde en utpekt militærguvernør som overså den. Berlin, som hadde fungert som Det tredje rikets hovedstad under andre verdenskrig, var av stor symbolsk og geopolitisk verdi i krigsoppgjøret, men delingen var ment å være midlertidig. På tross av at byen lå langt inne i Sovjetunionens okkupasjonssone, ble også den inndelt i fire soner.