cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Høyhastighetstog
Drømmen om høyhastigehetsbaner
Det som er kalt verdens første høyhastighetsbane, ble påbegynt i 1906, under ledelse av Alexander C. Miller. The Chicago-New York Electric Air Line Railroad, hvor elektriske tog med en fart på 160 km/t skulle redusere reisetiden mellom de to storbyene til ti timer. Banen var snorrett, med stigning på maks 1 %. Millers gruppe klarte å fullføre snaut 50 km bane østover fra Chicago før de store kostnadene gjorde at selskapet gikk konkurs. Men banen kom mellombytrikkene til gode, og den dag i dag går tog østover fra Chicago gjennom gatene i Michigan City. I 1907 åpnet Philadelphia & Western Railroad (P&W) sin Upper Darby–Strafford-rute ved Philadelphia – og i 1912 en linje fra Upper Darby til Norristown, som fortsatt er i drift under navnet Norristown High Speed Line. Street Railway Journal skrev at linjen var et viktig skritt mot høyhastighets forstadstrafikk. Den satte en ny standard for mellombybaner, med blokksignaler, og – i motsetning til de fleste norske jernbanelinjer ennå i 2014 – fullstendig uten planoverganger og kryssende jernbanelinjer. .
Mellomkrigstiden
I 1920- og 30-årene begynte det vi kan regne for høyhastighetstog å få en viss utbredelse i bl.a. USA, Tyskland og Italia. Togprodusentene og jernbaneselskapene var inspirert av den nye flyindustrien. Dette viste seg både ved bruken av lettmetall, togenes strømlinjeform og til dels navnene på dem - og vindtunnelforsøk for å få ned luftmotstanden.
Var verdens første høyhastighetstog en trikk?
thumb|Bullet. Foto 	Peter Van den Bossche)I USA, særlig i Indiana, Ohio og rundt Philadelphia, fantes elektriske tog eller motorvogner som kom opp i 160 km/t, og som også utmerket seg ved at de i byene gikk gjennom gatene som en trikk. Produsenter som Cincinnati Car Company og J.G.Brill & Co var pionerer i å utvikle lette vogner med boggier som tålte høye hastigheter på en skinnegang som ikke alltid var førsteklasses. De første sporvogner av denne sorten var de berømte Red Devils, som Cincinnati & Lake Erie begynte å anskaffe i 1929. De ble brukt på ruten Cincinnati–Toledo, som med 349 km (217 miles) skal ha vært verdens lengste trikkerute. De var 13,5 m lange, veide 22 tonn og hadde 44 sitteplasser, WC og reisegodsavdeling (Koffmann 1980) – vekten pr. sitteplass var lavere enn i dagens høyhastighetstog. Det kan altså med atskillig rett hevdes at verdens første høyhastighetstog i kommersiell trafikk var en trikk – mer presist en mellombytrikk, i USA kalt interurban. I 1930 kom en vogn ved navn Bullet fra J.G.Brill & Co på skinnene, etter verdens første vindtunnelforsøk med jernbanemateriell. Professor Felix W. Pawlowski ved University of Michigan hadde beregnet at strømlinjeformen gav minst 40 % mindre energiforbruk ved hastigheter på over 97 km/t (60 mph). Som Red Devils hadde Bullet'ene fire motorer a 76 kW (100 HK). Bullet'ene målte 17,5 m og veide 26 tonn. De kunne også multippelkobles. De ble brukt av bl.a. Philadelphia & Western Railroad (P&W), og de siste av dem var i ordinær trafikk like til 1990.
Fliegender Hamburger
thumb|Fliegender Hamburger fra 1933. Likheten med Bullet'ene er påfallende.Europas mest kjente høyhastighetstog i 1930-årene var kanskje tyskernes Fliegender Hamburger (mer prosaisk Baureihe SVT 877), som Deutsche Reichsbahn i 1933 satte i drift på linjen Hamburg–Berlin. Dette dieselelektriske toget bestod av to motorvogner som var sammenkoblet med Jakobs-boggi ; samlet ytelse var 604 kW. Toget tok 102 passasjerer, toppfarten var 160 km/t, og gjennomsnittsfarten fra Berlin til Hamburg var 124 km/t. Av utseende hadde toget en påfallende likhet med Bullet'ene, men det er ukjent hvorvidt dette skyldtes etterligning eller om de to produsentene uavhengig av hverandre fant frem til en gunstig strømlinjeform.
ETR 200
thumb|ETR 200, det første ordinære tog som (i [[1939) ble kjørt i over 200 km/t.]] I 1937 ble det italienske ETR 200 satt i drift på ruten Bologna-Roma-Napoli, som nylig var elektrifisert. 18 togsett ble bygget. De bestod av tre vogner eller ledd med Jakobs-boggier. Dette var det første ordinære tog som kom over 200 km/t, selv om den vanlige trafikkhastigheten var 160 km/t. Noen av disse togene overlevde krigen. I 1960 ble de ombygget og forlenget til fire vogner - og var i drift like til 1993.
Ødeleggelse, stagnasjon og forfall
Fra 1939 av kom andre ønsker enn raskere tog i forgrunnen. Troppetransporter og frakt av militærmateriell ble jernbanens hovedoppgaver under andre verdenskrig. Etter krigen lå Japan og mye av Europa i ruiner. Ikke minst gjaldt dette jernbanenettet – dels fordi jernbaner, knutepunkter og broer var viktige mål for fiendtlige bombefly, sabotører og partisaner – på østfronten også fordi både sovjeterne og tyskerne ødela jernbanene etter seg under tilbaketrekningen. Og i løpet av krigen omfattet østfronten de veldige områdene mellom Moskva, Volgograd (Stalingrad) og Kaukasus i øst – og Berlin og Wien i vest.
Etter krigen måtte så jernbanene ikke bare gjenoppbygges. I flere land måtte de omlegges fullstendig fordi store områder skiftet eier eller ble delt. Før 1945 gikk f.eks. de viktigste trafikkstrømmene i Tyskland mellom Hamburg og Berlin. Nå ble Tyskland delt, og de viktigste trafikkårene i Vest-Tyskland gikk mellom nord og sør, f.eks. Hamburg–München og Hamburg–Frankfurt a.m. Tyskland mistet også store områder til Polen, som på sin side ble flyttet vestover. USA slapp uskadet fra krigen, men der forfalt jernbanene fullstendig – dels pga. konkurranse fra biler og fly, dels fordi General Motors infiltrerte, kjøpte opp og ødela jernbaner og sporveissystemer (Snell 1974). Også Europa satset på biler og fly, men ikke så ensidig som i USA.
Ny fart i utviklingen
I 1960-årene utviklet også de franske og tyske jernbaner tog som kunne gå med 200 km/t i vanlig trafikk, selv om skinnegangen ennå bare på korte strekninger var tilpasset hastigheter på over 160. Ny fart i utviklingen ble det først og fremst da Japan i 1964 satte sine første høyhastighetstog av typen Shinkansen (direkte oversatt «ny stamlinje») i drift mellom Tokyo og Osaka. De hadde en toppfart på 210 km/t. Dermed kunne togene ikke bare suse forbi bilene på motorveiene; de kunne for første gang på lenge ta opp konkurransen med flytrafikken. En annen vesentlig forskjell fra 1930-årenes raskeste tog var at Shinkansen-togene fra første stund var beregnet på massene; trafikken var enorm.
Ikke-elektriske høyhastighetstog
thumb|Fransk turbotog (RTG) ved [[Roanne. Disse togene regnes som er forløper for TGV-ene.]] Elektrifisering er kostbart, og en rekke andre fremdriftsteknologier med ulike typer forbrenningsmotorer er forsøkt, med vekslende hell. Støy og eksos har vært alvorlige ulemper.
Jetdrevne tog ble i perioden 1966-70 forsøkt i USA og Russland ved at en satte jetmotorer på ordinære tog eller motorvogner. De oppnådde hastigheter på opptil 297 km/t, men ingen av dem kom i ordinær trafikk.
I 1960- og 70-årene fikk gassturbindrevne tog (turbotog) en del utbredelse, både i gods- og passasjertrafikken. I USA, Canada og Frankrike ble slike tog brukt en del på ikke-elektrifiserte strekninger, men ingen av dem kom opp mot 200 km/t i vanlig trafikk. Mest avansert var United Aircraft TurboTrain fra 1968. Det var lett, kunne krenge, og oppnådde 275 km/t ved testkjøring. Trafikkhastigheten oversteg ikke 193 km/t – som regel var den betydelig lavere, og togene ble aldri noen suksess.
Mer populære var de franske turbotogene, som også ble brukt i USA. De kan regnes som en forgjenger for de senere så berømte TGV-ene. Den første TGV-prototypen gikk med gassturbiner, men høyere oljepriser gjorde at SNCF gikk helt over til elektriske høyhastighetstog. En annen ulempe med gassturbiner er høyt støynivå. I dag er få gassturbindrevne tog i bruk.
Dieseldrevne tog er det eneste ikke-elektriske tog som har oppnådd over 200 km/t i ordinær trafikk. De britiske HST-ene (High-Speed Trains eller InterCity 125 etter toppfarten på 125 mph) ble satt inn i 1976 og ble meget populære. De har vært i drift siden da, men er på vei ut og brukes pr. 2019 bare i Skottland og lokalt ved Cardiff og i Cornwall. Toppfarten er 201 km/t. Det tyske ICE-TD har en toppfart på 200 km/t. Det er brukt bl.a. mellom Hamburg og København, men ordinær drift ble avsluttet i 2017. Det danske IC4 har også toppfart på 200 km/t, men går liksom ICE-TD ikke mer enn 180 km/t i ordinær trafikk.
Krengetog: Høyere hastighet på gamle linjer
En togreise på en kurverik jernbanelinje blir ukomfortabel lenge før farten blir så høy at det er den minste fare for at toget velter eller kjører av sporet (det er lett å regne ut hvor fort et tog kan kjøre uten å velte hvis kurveradien, doseringen, hastigheten, sporvidden og togets tyngdepunkt er kjent). Krengning er ment å gjøre kjøringen i kurver mer komfortabel, og derved øke hastigheten, i enkelte tilfeller med 20-30 %. Krengetog er mest aktuelt på strekninger hvor høyhastighetstogene må dele skinnegangen med godstog og langsommere persontog. På de nye høyhastighetslinjene, f.eks. i Frankrike, brukes de sjelden.
250-årene f.Kr.
-- 259 f.Kr. -- 258 f.Kr. -- 257 f.Kr. -- 256 f.Kr. -- 255 f.Kr. -- 254 f.Kr. -- 253 f.Kr. -- 252 f.Kr. -- 251 f.Kr. -- 250 f.Kr.
Høyhastighetstog
Krengetog: Høyere hastighet på gamle linjer
De første krengetogene kom i trafikk sist på 1960-tallet. Til krengetogene hører bl.a. Pendolino (også brukt av de finske statsbaner), de tyske ICE-T og ICE-TD, Japans N-700, det svenske X2000 (en stund brukt på Oslo–Stockholm og Oslo–Göteborg) og de norske type 73 (tidligere kalt Signatur). Krengning har ofte gitt visse problemer, først og fremst ved at enkelte passasjerer er blitt sjøsyke. Dette har særlig vært tilfelle der linjen består av krappe kurver uten rette mellomstykker. En slik linjeføring er vanlig i Norge, og NSB måtte gå fra et forsøk på å øke hastigheten ved krengning. I fremtiden kan kanskje ny krengeteknologi løse disse problemene.
Rolf Noskwith
Rolf Noskwith (født 19. juni 1919 i Chemnitz i Tyskland, død 3. januar 2017 i London) var en britisk kryptoanalytiker. Under annen verdenskrig bidro han ved Government Code and Cypher School (GC&CS) i Bletchley Park til at man der klarte å bryte den tyske kode som tyske undervannsbåter benyttet ved deres bruk av rotormaskinen Enigma-M4.
Bakgrunn
Rolf kam fra en tysk jødisk familie som emigrerte til England i 1932. Der gikk han på Nottingham High School og studerte deretter på Trinity College i Cambridge.
Bletchley Park
På landgodset Bletchley Park (B.P.) i Buckinghamshire var det et militært tjenestested under annen verdenaskrig, og der befattet man seg med å bryte tyske koder. Personellet var anbragt i forskjellige Huts (barakker). Kodeknekkerne i Hut Eight stod under ledelse av Alan Turing og hans stedfortreder Hugh Alexander og arbeidet med å finne ut av den tyske flåtes kodede radiomeldinger som var kodet ved hjelp av maskinene Enigma-M3 og Enigma-M4.
Egentlig forbød den tyske tjenesteforskrift netto dette: I «Allgemeine Schlüsselregeln für die Wehrmacht» (H.Dv.g.7) førbød man nettopp Regelmäßigkeiten im Aufbau, gleichlautende Redewendungen und Wiederholungen im Text («regelmessigheter i oppbygning, likelydende talevendinger og gjentagelser i teksten») og advarte innstendig at Es muß auf jeden Fall vermieden werden, daß durch flüchtig ausgebildetes Personal Schlüsselfehler gemacht werden, die […] der feindlichen Nachrichtenaufklärung die Entzifferung ermöglichen“ («Det må uansett unngås at flyktig utdannet personal begår kodingsfeil [..] som muliggjør at den fiendlige etterretning kan deschiffrere teksten» ; men det var akkurat slike feil som ble begått og som kodeknekkerne kunne legge merke til og utnytte. Noskwith kunne i ettertid erindre at Enigma-nøkkelen vedrørende D-Day, altså den dag da de allierte landsted i Normandie (Operation Overlord), kunne britene korrekt gjette seg til bruken av Crib WETTERVORHERSAGEBISKAYA («VærmeldingBiscaya»), noe som på under to timer etter midnatt førte til resultater. Dette førte til at man hele det nettopp innledende døgnet raskt kunne deschiffrere til klartekst ddn tyske militære radiotrafikk, like raskt som de tyske mottakere av beskjedene selv kunne det.
For å forlede tyskerne til å sende meldinger med kjent innhold benyttet britene en spesiell metode som de kalte gardening («gartnerarbeid»). Rolf Noskwith forklarte det ved et eksempel: RAF la ut miner på bestemte steder i Nordsjøen, og tyskerne sendte så mineadvarsler som kjente som crib. Stedene var utvalgt med omhu for å unngå visse siffer, som særlig 0 og 5, som tyskerne hadde flere stavemåter for». Britene kunne slik unnvike tidkrevende feilslutninger ved det at man unngikk fallgruber ved «NULL»/«NUL» og «FUENF»/«FUNF», og dermed var det bare ett problem som gjenstod; «ZWEI»/«ZWO». På grunn av lengdegraden 2 som løper sentralt gjennom Nordsjøen kunne ikke alltid denne utfordringen trygt unngås hver gang.
Den som var ansvarlig for den tyske Krigsmarines radiosikkerhet, konteradmiral Ludwig Stummel, forsøkte å styrke sikkerheten ved at man fra midsten av 1944 tildelte hver eneste ubåt et eget uavhengikk kodenett. Rolf Noskwith sier om dette: «Den etterfølgende oppdeling av hovednøkkel[nettee] var i virkeligheten nyttige, ettersom de samme meldinger dukket ofte opp i forskjellige nøkkelnett, masnge ganger på forskjellige dager». (The subsequent proliferation of main keys [...] was actually helpful, because the same message would often appear in several keys, sometimes on different days.)
Det var særlig krevende å knekke såkalt «Offiziers-Funksprüche», ettersom tyskerne disse ofte lot disse kodes dobbelt opp (to ganger). Også slike befattet Noskwith seg med i Hut 8, med fremgang. Vet et tilfelle fodet han et man formidlet bruken av lyssignaler, og forsøkte som Crib «EEESSSPATRONE» (en kjent forkortelse for «Erkennungs-Signal-Patrone»; jamfør ES-Schieber). Dette førte til gjennombrudd.
Noskwith arbeidet til krigsslutt i 1945 i Hut 8.
Etter krigen
Fra 1946 til rundt år 2000 arbeidet han, mot slutten i ledende stilling, bed tekstilfabrikken Charnos, som hans far Charles Noskwith hadde grunnlagt. I motsetning til nestan alle hans kolleger, som på grunn av hemmeligholdet ikke opplevde å få noen offentlig anerkjennelse for sin innsats, levde Rolf Noskwith så lenge at dette hemmeligholdet bortfalt og hans virksomhet ble kjent før han døde i en alder av 97 år.
Høyhastighetstog
Høyhastighetstog i Norge
Alle de elektrifiserte hovedlinjene fra Trondheim og sørover trafikkeres av høyhastighetstog eller nesten-høyhastighetstog:
En rekke høyhastighetslinjer er foreslått. Et klart flertall på Stortinget gikk inn for å utrede høyhastighetslinjer mellom de største byene i Sør-Norge, med sikte på utbygging - men ingen konkrete vedtak er gjort utenom IC-triangelet.
Eksempler
Eksempler på høyhastighetstog (noen finnes i flere varianter og generasjoner):
Fairtrade Labelling Organizations International
Fairtrade Labelling Organizations International (FLO) er en internasjonal organisasjon som arbeider for rettferdig handel. Organisasjonen er en sammenslutning av 3 produsentnettverk og 20 nasjonale sertifiseringsinitiativ. Dens primærområde er sertifisering av organisasjoner som arbeider med rettferdig handel, da spesielt innen varmemerking. Varemerket «Fair Trade» utstedes av FLO. Organisasjonen er aktiv i 15 europeiske land, Canada, USA, Japan, Australia og New Zealand.
Nasjonale medlemsorganisasjoner
Over 21 nasjonale initiativer er FLO International members: • Asociación del Sello de Productos de Comercio Justo
• Comercio Justo México (associate member)
• Fair Trade Association of Australia and New Zealand
• Fairtrade Österreich
• Fairtrade Mark Ireland
• The Fairtrade Foundation
• Max Havelaar Belgique
• Association Max Havelaar France
• Max Havelaar Danmark
• Stichting Max Havelaar
• Stiftelsen Fairtrade Norge
• Max Havelaar-Stiftung (Schweiz)
• Reilun kaupan edistämisyhdistys
• Rättvisemärkt
• TransFair Canada
• TransFair Deutschland
• TransFair Italia
• TransFair Japan
• TransFair-Minka Luxembourg
• TransFair USA
• Fair Trade Label South Africa (associate member)
Leonard Gudmundsen
Leonard Gunelius Gudmundsen (født 24. oktober 1924 i Harstad, død 30. juli 1990) var en norsk salmedikter, komponist og evangelist. Han skrev tekst til over 1600 sanger, og melodien til rundt halvparten av disse. Han skrev boken Glem ikke alle hans velgjerninger som kom ut i 1985 og i nytt opplag i 1989. Det har også blitt utgitt to plater med hans sanger på, Tenk for en jubel og Hjemme i himlen som kom ut i 2007. Han var tilknyttet Indremisjonen i over 40 år som forkynner.
Gudmundsen er representert med sangen «Hjemme i himlen» i Salmer 1997 og Norsk salmebok 2013.
Han var far til NRK-mannen Helge Gudmundsen.
I’m a Bluesman
I'm a Bluesman er et musikkalbum med Reidar Larsen, utgitt i 1982.
Johan Gerhard de Besche
Johan Gerhard de Besche (født 31. mai 1821 på Kongsberg, død 19. februar 1875 på Frognerhaug i Aker) var en norsk lege og aviseier.
Han var sønn av kjøpmann, senere overtollbetjent Joachim Christopher de Besche og Elizabeth Birgitte Bergh. I 1845 ble han gift med Catharina Marie Hviid (1824–1879), datter av boktrykker Rasmus Hviid og Else Marie Ring. Han var far til Oscar de Besche og farfar til legen Arent Greve de Besche.
Etter å ha blitt cand. med. i 1843 var han et par år fattiglege i Christiania, før han i 1846 ble utnevnt til eskadronskirurg. I 1848 deltok han som frivillig i den første slesvigske krigen. I 1850 ble han utnevnt til korpslege ved opplandske ridende jegerkorps. På denne tiden ble han nærmere kjent med kronprins Karl. Han ble derfor i 1857 utnevnt til kongelig livmedikus, og i 1862 til første livmedikus. Han tok avskjed fra stillingen i 1869.
Som lege tok de Besche del i den faglige diskusjonen i tidsskrifter som Militært Tidsskrift, Magazin for Lægevidenskaben, Den Militære Tilskuer og i avisene. I 1863 arvet han halvparten av eierskapet til avisen Morgenbladet av sin svigermor, enken etter boktrykker Rasmus Hviid. I 1865 kjøpte han den andre halvparten av redaktør Stabells arvinger. Mot slutten av livet brukte han mesteparten av sin tid på den økonomiske driften av Morgenbladet.
Olga Domuladzjanova
Olga Domuladzjanova (russisk: Ольга Витальевна Домуладжанова; født 12. januar 1969 i Tasjkent i Den usbekiske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 14. mai 2021 i Russland) var en russisk lett tungvekts-bokser.
Hun ble tre år russisk mester, tre år vinner av den russiske cupen og to ganger vinner av europacupen. Hun ble verdensmester i VM i boksing for kvinner 2001 og europamester i Europamesterskapet i boksing i 2001.
Fra mars 2010 ledet hun treningssenteret for de russiske nasjonallagene.
Olga Domuladzjanova døde 14. mai 2021, i en alder av 52 år, av covid-19.
Gary Dineen
Daniel Patrick «Gary» Dineen (født 24. desember 1943 i Montréal, død 1. april 2006 i Springfield, Massachusetts) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Grenoble og 1968 i Grenoble.
Dineen vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia.
Det var åtte lag som deltok, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med tolv poeng foran Tsjekkoslovakia med elleve poeng. Canada vant fem kamper og tapte to og ble nummer tre med ti poeng. Turneringen var også det 35. verdensmesterskapet i ishockey. Dineen var forward og spilte sju kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.
Universitetet i Liepāja
Universitetet i Liepaja (latvisk: Liepajas Universitāte) er et universitet i Latvia som ligger i byen Liepaja. Det ble stiftet i 2008 etter tidligere å hatt status av en pedagogisk høgskole og har 2 000 studenter.
Universitetet har firefakulteter for:
Newry
Newry (irsk: An tIúr, «barlind») er en by i Nord-Irland. Den ligger dels i Armagh og dels i Down, og er administrasjonssenter for distriktet Newry, Mourne and Down.
Byen oppsto omkring et cistercienserkloster som ble grunnlagt i 1144. Den fikk etter hvert charter som markedsby, og en garnison ble plassert der. I 1742 ble Irlands første kanal, Newrykanalen, mellom Lough Neagh og Newry åpnet, og byen fikk charter som havneby. I forbindelse med Elisabeth II av Storbritannias gulljubileum i 2002 fikk den status som city.
De mest fremtredende bygningene er den katolske katedralen og rådhuset. Elven Newry renner under rådhuset som er bygd over en bro. Katedralen har et temmelig normalt utseende på utsiden, men inne er den rikt dekorert med mosaikker, noe som bringer tankene til østlige kirker mer enn til tradisjonell irsk kirkekunst. To av Irlands eldste kirker står i Newry.
Byen regnes som ett av de beste steder å handle i Nord-Irland, og mange reiser av den årsak dit fra andre deler av provinsen og fra republikken.
Distriktet Newry and Mourne har den høyeste andelen katolikker blant Nord-Irlands distrikter, og dette fører til at byen har et byråd som er dominert av Social Democratic and Labour Party og Sinn Féin.
Det irske navnet på byen, An tIúr, er en moderne, sammentrukket form. Den eldre formen er An Iubhir Chinn Traha, som betyr barlinden ved enden av stranden. Dette er en henvisning til legenden om at St. Patrick skal ha plantet en barlind på stedet i det 5. århundre.
Vegarbeider
Vegarbeider er en betegnelse som er brukt om de som driver med vegarbeid, hvilket innebærer bygging, drift eller vedlikehold av vegnettet. Mer presise betegnelser kan være asfaltør eller anleggsmaskinførere, alt etter hvilke oppgaver man har i yrket.
Norge
Tidligere var alle vegarbeidere i Norge ansatt i Statens vegvesen, men etter privatiseringen av Vegvesenets produksjonsenhet i 2003 (Mesta), og innføringen av fri konkurranse på markedet, finner vi vegarbeiderne ute blant entreprenørene. Privatiseringen har gitt flere utfordringer, og i 2007 startet Statens vegvesen et eget fireårig forsknings- og utviklingsprogram kalt Kompetanseutvikling Drift og Vedlikehold (KDV). Målet er å løse noen av utfordringene ved å utvikle kompetansen innenfor drift og vedlikehold av det norske vegnettet.
Colorado
Colorado er en delstat i USA.
Geografi
Colorado er som Wyoming formet som et «rektangel». Staten grenser mot Utah i vest, Wyoming i nord, Nebraska i nordøst, Kansas i øst og New Mexico og Oklahoma i sør. Staten deler også et hjørne med Arizona i sørvest.
Colorado er mest kjent som en fjellstat, og den vestre halvdelen av staten domineres av fjellkjeden Rocky Mountains. Østre del av staten er dominert av høysletter. Colorado er den eneste delstaten i USA hvor alt areal ligger over 1000 moh. Befolkningen er for det meste konsentrert om de store byene Denver og Colorado Springs midt i staten, på østsiden av fjellene.
Historie
Det var en del oppdagelsesreisende som dro til Colorado fra 1830-tallet, men det var oppdagelsen av gull som fikk igang den store innflyttingen. I 1859 begynte det store Colorado-gullrushet, men da gullet tok slutt tidlig på 1860-tallet ble mange av byene forlatt.
Colorado ble en stat i 1876, 100 år etter at USA ble uavhengig. Colorado kalles derfor ofte The Centennial State.
Økonomi
Det viktigste jordbruket i Colorado er storfeproduksjon og korn. Gårdsbrukene er relativt store, og landbruksarealet er også ganske stort i amerikansk målestokk. Mye er derimot beitemark.
Føderale myndigheter har flere viktige institusjoner i Colorado, blant annet er både luftforsvarsakademiet og luftforsvarskommandoen, NORAD plassert i nærheten av Colorado Springs. Denver er et viktig transport- og finanssentrum.
Turisme er også viktig for Colorados økonomi, med skisentere i byer som Aspen.
Kullkraft er den suverent største energikilden, med en produksjon på 35,8 mrd kWh i 2006.
Kilde: The World Almanac 2008, side 45 og 555-587.
Politikk
Politisk regnes Colorado som en vippestat som sender både demokrater og republikanere til Kongressen. Colorado sender en demokrat og en republikaner til Senatet mens statens delegasjon i Representantenes hus fra januar 2019 har fire demokrater og tre republikanere. Begge kamre i delstatsforsamlingen har et flertall demokrater; i delstatssenatet er det 19-16 og i delstatshuset er det 41-24. Demokratene erobret også guvernørembetet ved valget i 2006 og har holdt det siden. I 2004 gikk staten så vidt til George W. Bush, mens Barack Obama vant de ni valgmennene i 2008 og 2012 og Hillary Clinton vant 48-43 i 2016. Demokratene hadde partikonventet sitt i Denver i 2008.
Thomas P.
Thomas P. er en norsk thrillerserie for barn og unge som ble sendt på NRK1 i 2007. Serien handler om 13-år gamle Thomas, en gutt med helt spesielle evner. En dag blir han og søsteren forsøkt kontaktet av en far som de trodde var død. Faren forsøker å fortelle dem om at de er i fare. Tittelrollen som Thomas ble spilt av Jesper Flintegård Schøyen. Serien ble skrevet av Petter S. Rosenlund. Han utgav den også som bok. For denne romanen mottok han Arks barnebokpris. Serien gikk på lørdagskvelder, like etter Barne-TV.
Colorado
Politikk
Etter en folkeavstemning i 2012 ble all bruk av cannabis legalisert.
Justis
Guvernør Jared Polis satte sin signatur på loven som gjør Colorado til den 22. delstaten i USA som avskaffer dødsstraff, - den 24. mars 2020.
Thomas P.
Serien ble fulgt av i underkant av 300 000.
Handling
Thomas bor i en bygård i Oslo sammen med søsteren Siss og adoptivforeldrene deres. De biologiske foreldrene døde i en trafikkulykke. Historien starter den dagen Siss påstår at hun hører stemmen til faren. Hun er overbevist om at han ikke er død likevel og er kommet tilbake for å advare dem om at de er i fare. Men hvis han lever i skjul, hvem er det han gjemmer seg for? Etterhvert tar faren kontakt med Thomas og prøver å advare ham. Det blir etterhvert klart at både Thomas og søsteren har spesielle evner som gjør at de kan høre ting som andre ikke kan høre. Faren er ikke den eneste som vet om deres evner og etterhvert leder trådene til Gladstone Corporation. Samtidig med dette oppdager han at han blir overvåket.
Colorado
Justis
loven gjelder drap begått etter 1. juli, - samme år.
Den siste henrettelsen i Colorado fant sted i 1997.
Da Gary Lee Davis fikk giftsprøyten ble han den eneste som er henrettet i delstaten siden USAs høyesterett opphevet forbudet mot dødsstraff i 1976.
To år før det stemte 61 prosent av Colorados innbyggere for å innføre dødsstraff etter at en høyesterettsdom i 1972 i praksis avskaffet straffeformen. Delstaten avskaffet også dødsstraff i en kort periode mellom 1897 og 1901.
Fylker
Colorado består av 64 fylker (counties); det nyeste, Broomfield fylke ble dannet i 2001.
Fleur Jong
Fleur Jong (født 17. desember 1995) er en nederlandsk parafriidrettsutøver, som konkurrerer i klassen T62/F62, som er en av klassene for utøvere med proteser i beina, såkalte «blades».
Bakgrunn
Jong drev tidligere med dans. Da hun var 16 år gammel måtte hun amputere begge beina under knærne, etter en infeksjon i blodet. I desember 2012 amputerte hun høyre fot under kneet, og hælen og forfoten på venstre fot. Året etter amputerte hun også venstre fot under kneet. Hun har blades på begge ben.
Idrettskarriere
Jong ble nederlandsk mester på 100 meter i 2015. Hun deltok i Para-VM i friidrett 2015, og konkurrerte der i klassen T44. Hun fikk bronse på 200 meter, og kom på sjetteplass på 100 meter. Året etter deltok hun i Paralympiske sommerleker 2016, men ble slått ut i forsøksheatet på 100 meter og 200 meter der. Hun ble nederlandsk mester på 100 meter i 2016 og på 200 meter i 2017.Under Para-VM i friidrett 2017 ble hun slått ut i forsøksheatet på 100 meter i klassen T44, men nådde finalen på 200 meter, og kom der på fjerdeplass.
I august 2018 opererte hun stumpen på venstre bein, men den grodde dårlig etter operasjonen, og hun vurderte å slutte med friidrett. Hun gikk ikke igjen før i mars 2019. Hun deltok i World Para Athletics Grand Prix-stevnet i Paris i august 2019, og satte der ny verdensrekord på 100 meter i klassen T62, med 10,20 sekunder i sitt første løp etter operasjonen. I finalen senket hun denne rekorden til 10,16 sekunder. Hun vant både 100 meter og lengdehopp i dette Grand Prix-stevnet.
I mai 2021 satte hun verdensrekord i lengdehopp i klassen F62, under World Para Athletics Grand Prix-stevnet i Nottwil. Hun hoppet der 6,02 meter, og ble første kvinne over 6 meter i denne klassen.
Kento Yoshida
Kento Yoshida (født 10. desember 1992) er en japansk fekter.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i første runde.
Damsikkerhetsforskriften
Forskrift om sikkerhet ved vassdragsanlegg (damsikkerhetsforskriften) er en forskrift med hjemmel i vannressursloven. Den har som formål å fremme sikkerhet ved vassdragsanlegg og forebygge skade på mennesker, miljø og eiendom. Damsikkerhetsforskriften omhandler i hovedsak:
Harstad
Harstad (på nordsamisk Hárstták ) er nest største kommune i Troms og Finnmark, etter folketall. Kommunen har 0, hvorav i kommunesenteret, tettstedet Harstad. Kommunen har en vekst i folketallet på omkring 2 % per tiår.
Harstad by er tredje størst i Nord-Norge etter folketall. Storregionen Midtre Hålogaland med Lofoten (Svolvær), Vesterålen (Sortland), Harstadregionen og Ofoten (Narvik) utgjør Nord-Norges tettest befolkede område med omkring 120 000 innbyggere.
Kommunen omfatter den nordøstlige delen av Hinnøya, og fra 1. januar 2013 også tidligere Bjarkøy kommune. Harstad grenser til Senja i nordøst, Andøy ute på Andfjorden i nordvest, Kvæfjord i vest og Tjeldsund i sør. I sørøst forbinder Tjeldsundbrua Hinnøya med fastlandet over Tjeldsundet, og i øst ligger Vågsfjorden hvor Harstad grenser til Ibestad.
Selve byen ligger nordøst på Hinnøya. Her møtes den nord- og sørgående Hurtigruten hver morgen. Det går hurtigbåt mellom Harstad, Finnsnes og Tromsø flere ganger daglig; ruta er en av landets største i antall passasjerer. Fra bysentrum til Harstad-Narvik lufthavn er det en veistrekning på 44 km.
Geografi
Mesteparten av Harstad kommune ligger på Hinnøya som er Norges største øy. Kommunen omfatter dessuten en rekke tilgrensende øyer. Nord i kommunen ligger øyene Grytøya, Bjarkøya, Sandsøya, Helløya, Flatøya og Krøttøya, i tillegg til en rekke småøyer mellom Andfjorden i nordvest og Vågsfjorden i øst. Blant disse er Kjeøya, Litje Kjeøya, Kjøtta, Kjøttakalven, Åkerøya, Russeholmen, Måga, Svartskjæret, Litje Tjuvholmen, Store Tjuvholmen, Laukholmen, Arnøya, Store Rogla, Litje Rogla og Gressholman.
Hele kommunen ligger i Troms og Finnmark fylke. Den grenser til Senja i nordøst, Andøy ute i Andfjorden i nordvest, Kvæfjord i vest og Tjeldsund i sør. I sørøst forbinder Tjeldsundbrua Hinnøya med Skånland i Tjeldsund og fastlandet over Tjeldsundet, og i øst ligger Vågsfjorden hvor Harstad grenser til Ibestad. Harstad sentrum ligger på den nordøstlige delen av Hinnøya og er øyas eneste by. Sætertinden er Harstads høyeste fjell med sine 1094,7 meter over havet og ligger ovenfor Sandtorg, helt sør i kommunen. På Grytøya ligger Nona, som er 1012 meter høyt.
Klima
Harstad har midnattssol fra 22. mai til 18. juli og mørketid fra 30. november til 12. januar.
Lokalaviser
Byen og omlandet har lokalavisene Harstad Tidende (1887–) og Hålogaland Avis (2011-). Tidligere utkom avisene Haalogaland (1902–1954), Folkeviljen (1917–1956), Dagens Nyheter (1924–1931) og Bladet Harstad (1996–2000).
Tusenårssted
Trondenes er kommunens tusenårssted, vedtatt i kommunestyremøte 29. april 1999. Området har bygninger fra gammel og ny tid, og fornminner av forskjellige slag; stedet utgjør dermed blant annet en samling kulturminner med et mangfold av materiale fra vår nære og fjerne historie.
Kulturhus
Harstad kulturhus har en sentral betydning for kulturlivet i byen. Kulturhuset ligger på Hamnneset i Harstad sentrum og sto ferdig i 1992 som Nord-Norges største kulturhus. Kulturhuset består i hovedsak av Storsalen og Lillesalen. I tillegg ligger Harstad Bibliotek i samme bygg med mer enn 60 000 bøker.
Festspill og festivaler
I juni arrangeres Festspillene i Nord-Norge, et årlig kulturarrangement og festival som varer vel en uke rundt sankthans. Festspillene ble første gang arrangert i 1965.
I august arrangeres BAKgården, en byfest som startet som et studentprosjekt på tidligere Høgskolen i Harstad (nå campus Harstad UiT). Grunnidéen var at arrangementet skulle foregå i en bakgård i sentrum. På dagtid skulle det være et marked her, og på kveldstid et sted for konserter. I 2017 var over 17 000 mennesker innom konsertene og markedet i løpet av de tre dagene BAKgården ble arrangert.
Severdigheter
Severdighetene i distriktet er sentrert omkring arkitektur og militærhistorie. Flere eksempler på den gamle trehusbebyggelsen er bevart og i daglig bruk, blant annet Røkenes gård og Sandtorgholmen.
Historie
Stortinget vedtok ved lov av 9. juni 1903 at Harstad skulle skilles ut fra Trondenes som en egen bykommune fra 1. januar 1904.
Harstads byvåpen, som er fra 1953, er laget av kunstmaler Jardar Lunde. Det har to bølgende sølvbjelker på blå bunn, og i toppen en krone med tre borger. Det blå i byvåpenet symboliserer havet, og det sølvfargede (byflagg: hvitt) symboliserer bølger.
Under kommunereformen i 1964 ble Harstad slått sammen med de to tidligere kommunene Trondenes og Sandtorg. Omlandet omkring byen er et tradisjonelt bondeland med god jordkvalitet. Det finnes fremdeles en del bondegårder i kommunen, men de fleste yrkesaktive innbyggerne arbeider nå i byområdet.
Forsvaret
Harstad er tidligere forsvarsby, og i Trondenes leir finner man den severdige Adolfkanonen fra andre verdenskrig. Kong Haakon VII avduket den 20. juli 1950 en statue av generalmajor Carl Gustav Fleischer i Generalhagen i Harstad. General Fleischer hadde vært sjef for 6. divisjon, som hadde standkvarter i byen.
Utdanning og skole
Bergseng barneskole, Bjarkøy skole, Gausvik skole, Hagebyen skole (8.–10. trinn), Harstad barneskole, Kanebogen skole, Kila skole (1.–10. trinn), Lundenes skole (1.–10. trinn), Medkila skole, Seljestad barneskole, Seljestad ungdomsskole og Sørvik skole (1.–10. trinn).
Harstad tekniske fagskole, Heggen videregående skole, Stangnes videregående skole og Academy of Commerce.
Campus Harstad UiT, Trondarnes Folkehøgskole og Voksenopplæringa / Spesialpedagogisk senter.
Alvestad skole, Aun skole, Ervik skole, Fauskevåg skole, Kasfjord skole, Stangnes barneskole og Høgskolen i Harstad.
Lokale områder
Aune, Grøtavær, Lundenes, Alvestad, Kjøtta, Kasfjord, Stornes, Årnes, Røkenes, Undlandet, Ervik, Gamnes,Vika, Berg, Hagan, Kilhus, Tennvassåsen, Tømmeråsen, Steinnes, Storvassbotn og Sørlia.
Se Harstad (by).
Kilbotn, Nordvik, Melvik, Sørvik, Halsebø, Brokvik, Fauskevåg, Gausvik, Haukebø og Sandtorg.
Delområder
Harstad kommune er delt inn i følgende ni statistiske delområder (innbyggertall 2013):
Kjente harstadværinger
Se Liste over kjente personer fra Harstad.
Guy Clark
Guy Clark (født 6. november 1941 i Monahans i Texas, død 17. mai 2016 i Nashville) var en artist fra USA. Han var mest kjent som musiker innen sjangrene country og folk.
Clark ga ut over 20 album, stort sett på større selskaper. Clark er blitt betegnet som en av tidenes beste låtskrivere. Blant hans mest kjente sanger finner vi blant annet «Let Him Roll»,«LA Freeway» og «Dublin Blues». Han skrev også singler for andre musikere, blant andre Ricky Skaggs, Steve Wariner og Rodney Crowell.
Clark var gitarmaker og spilte ofte på sine egne gitarer.
Som låtskriver fikk han suksess med Jerry Jeff Walkers opptak av «L.A. Freeway» og «Desperados Waiting For A Train». Sangene han skrev har blitt spilt inn av blant andre Johnny Cash, David Allan Coe, Vince Gill, Ricky Skaggs, Steve Wariner, Brad Paisley, Alan Jackson, Rodney Crowell og The Highwaymen. Emmylou Harris medvirket på flere av innspillingene hans, deriblant på hans egen versjon av Desperados Waiting For A Train på hans første album Old No. 1, som ble utgitt i 1975.
Clark var også mentor for andre sangere, som Steve Earle og Rodney Crowell. Han organiserte Earles første jobb som låtskriver i Nashville. I 1970-årene var Clarks hjem i Nashville åpent hus for sangskrivere og musikere, og er med i musikkfilmen Heartworn Highways.
Clark var flere ganger nominert til Grammy. Han vant til slutt prisen for «Best Folk Album» for sin siste plate, My Favorite Picture Of You.
Newry (andre betydninger)
Newry kan vise til:
Norsk Sykkelrittforening
Norsk Sykkelrittforening er en ideell interesseorganisasjon for arrangører av sykkelritt i Norge med over 400 deltagere med et ideell (ikke-kommersielt) formål. Organisasjonen ble stiftet 12. april 2016, og skal arbeide for å gi medlemmene best mulige rammebetingelser og bidra til utvikling av sykkelritt og gjennom dette arbeidet ivareta medlemmene felles interesser. Sykkelrittforeningen skal være et innovativt kompetansesenter og være sentral i arbeidet for vekst og fremgang for sykkelritt i Norge. Arild Salte er leder av foreningen.
Forening som høringsinstans
Norsk Sykkelrittforening har deltatt i arbeidet med å endre vegtrafikkloven.
Karlsøy
Karlsøy kommune (nordsamisk: Gálssá suohkan, kvensk: Kalsan komuuni) ligger i Troms og Finnmark fylke.
Geografi
Karlsøy kommune består utelukkende av øyer og deler av øyer, ca. 600 øyer i alt. Kommunens areal er på 1092 km². Arealfordelingen viser at 7 % er jordbruksarealer, ca. 10 % er skog, og de resterende 83 % er uproduktivt areal. De største øyene er Vanna (eller Vannøya), Karlsøya, Helgøya, Nord-Kvaløya, Nord-Fugløy, Reinøya, Rebbenesøya og Ringvassøya. Kommunen har mot sør en landgrense mot Tromsø kommune, og over fjordene i øst ligger kommunene Lyngen og Skjervøy. Karlsøy hører til regionen Nord-Troms.
Øyene
Selve Karlsøya, som kommunen har fått navnet sitt fra, har et lite tettsted med en kirke fra 1800-tallet. Innbyggerne her er en blanding av den opprinnelige befolkningen, «hippier» og norske muslimer. Karlsøya har også en rik og spesiell flora.
Helgøya, med kirkestedet Helgøy, var tidligere kommunesenter for Helgøy kommune, som ble slått sammen med Karlsøy kommune i 1964. Helgøy kommune besto av den vestlige delen av dagens Karlsøy kommune. Helgøya er i dag fraflyttet, men kirken blir fremdeles brukt ved spesielle anledninger. Da settes det opp ferge til Helgøy for passasjertrafikk.
Mimophaeopate
Mimophaeopate er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Karlsøy
Øyene
Øya Vanna har flere små tettsteder, med Vannvåg og Vannareid som de største. I Burøysund er det et bygdemuseum, og i Torsvåg er det flott utsikt over Atlanterhavet fra Torsvåg fyr.
Mimophaeopate
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Assam.
Karlsøy
Øyene
På Ringvassøya ligger kommunens høyeste fjell Soltindan, 1049,3 moh. Midt på Ringvassøy ligger også Skogsfjordvatnet, som er Norges største innsjø på en øy. Skogsfjordvatnet har gode fiskemuligheter, og er omgitt av frodig, subarktisk skog.
Kommunen har et rikt fugle- og dyreliv med spesielt store havørnkolonier. Øyene har gode forhold for jakt, fiske og friluftsliv. Naturen spenner fra karrig kystlandskap med bratte fjell ytterst i kommunen til skogkledte daler og fiskerike elver lenger inn mot fastlandet.
Delområder
Karlsøy kommune er delt inn i følgende to statistiske delområder (innbyggertall 2012): Bosted ikke oppgitt (7)
Næringsliv
I nord og vest grenser kommunen mot havet. Fiskeri er hovednæringen i Karlsøy kommune, både når det gjelder arbeidsplasser og omsetning. Fiskeindustrien er hovedsakelig lokalisert til Vannavalen, Kristoffervalen, Vannvåg og Torsvåg på Vannøya og Dyrsfjord på Ringvassøy. I tillegg til tradisjonelle fiskebruk, drives det med fiskeoppdrett og produksjon av sjømat og klippfisk. Karlsøy er blant verdens viktigste eksportører av saltfisk, med Portugal, Spania og Brasil som primærmarked. Turisme er en næring i vekst i Karlsøy. Mange har funnet veien ut til havgapet for å prøve fiskelykken. Hav og Fjell, Mikkelvik Brygge, Vannøya Sjøcamping, Hansnes Havfiske, Dåfjord Havfiske og Torsvåg Havfiske er spesielt populær blant tyske turister.
Korsneset fyrlykt
Korsneset fyrlykt er fra gammelt av en av fyrlyktene i Karlsøy. Området som fyrlykten står på, inngår i Karlsøy prestegård naturreservat. I Forskrift om vern av Karlsøy prestegård naturreservat, kunngjort 13. juni 2016, er det fastsatt vernebestemmelser for naturreservatet, men i forskriftens § 4 bokstav f er det presisert at vernebestemmelsene likevel ikke er til hinder for «(d)rift, vedlikehold og utskifting av fyrlykt på Korsneset, rydding av skog som skjermer for fyrlykta».
Skole
Karlsøy kommune har tre barne- og ungdomsskoler, to kommunale og en privat. Vannøy oppvekstsenter i Vannvåg (39 elever 2015), Hansnes skole på Ringvassøy (126 elever 2015), og Vanna montessoriskole på Vannareid (27 elever 2020). Denne skolen ble opprettet i 2016, etter at Vannøy oppvekstsenter avd. Vannareid ble lagt ned av kommunen. Vanna montessoriskole er en privatskole tilknyttet Norsk montessoriforening og har elever fra 1. til 10. trinn.
Karlsøy kulturskole ble opprettet i 1999.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted ligger ved fergeleiet i kommunesenteret Hansnes. Tusenårsstedet er todelt, med et torg øverst og park med sitteplasser nederst. Fra fergeleiet går det en gang og sykkelsti inn til tusenårsstedet. Her finnes turistinfo, tilgang til vann og strøm, en byste av Alfred Eriksen (prest og grunnlegger av «Nordlys») og rikt beplantet.
Kalmusrotslekta
Kalmusrotslekta (Acorus) er en slekt av enfrøbladete planter, og er alene i ordenen og familien. Den omfatter to godtatte arter, men det er flere omdiskuterte arter, som kan være underarter eller varieteter under de to artene. Alle artene i slekta har en spesiell aroma, som kan minne om noe fruktaktig med et innslag av sitron. Aromaen kommer av at det er celler, som inneholder eterisk olje, særlig i roten. De kjennetegnes også lett på bladene og blomster- eller fruktakset. For bladene er lange og sverdformet med en nerve lange med bladet, men denne sitter ikke symmetrisk i midten på bladet. Sammen med akset som stikker ut av bladet. Artene i slekta vokser naturlig i Nord-Amerika og det østlige Asia. Arten kalmusrot ble i gamledager innført i Europa og senere i Norge som medisinplante. De gamle grekerne brukte en av artene medisinsk som medisin mot øyeinfeksjoner. I middelalderen trodde man at plantene hjalp mot pest. Men i senmiddelalderen ble det ment, at den hjelper mot kvalme, noe som også antageligvis stemmer. Men den er også relativt giftig, så hvis den overdoseres, gir den bl.a. kvalme og oppkast. Dette kommer av giftstoffet β-asaron.
Arter
Artene under oppfattes som egne arter eller som underarter eller varieter av artene over. .
Sherzod Mamutov
Sherzod Mamutov (født 5. juni 2002) er en usbekisk fekter.
Han representerte Usbekistan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i første runde.
Kråmyra Stadion
Kråmyra Stadion var hjemmebane til Aalesunds FK fra 1977 til 2005, da Color Line Stadion ble åpnet.
Kråmyra var kjent for sin beliggenhet og sparsomme tilskuerfasiliteter. Den hadde en kapasitet på 9000 tilskuere, derav 2000 sitteplasser. I 2002-sesongen solgte man tilskuerplasser i fjellsida ved fotballbanen. Banen ble kun brukt i Tippeligaen i ett år, 2003. Dette året kom også tilskuerrekorden for Kråmyra. 11000 mennesker møtte opp i Tippeligaoppgjøret mellom Aalesunds FK og Molde FK som for øvrig endte 1-1.
Området ble solgt av AaFK etter flyttingen til Color Line Stadion som del av finansieringsløsninger for klubbens nye storstue, og er nå et boligområde på Fjelltun i Ålesund.
Shahjibazar gasskraftverk
Shahjibazar gasskraftverk er et gasskraftverk i det østlige Bangladesh. . Det har en installert produksjonskapasitet på 136 MW fordelt på 1+1 kokere / turbiner, som ble ferdigstilt i 2008 og 2009. Brenselstypen er naturgass. Kraftverket er privat eid.
World Wide Suicide
World Wide Suicide er den første singlen fra Pearl Jam sitt comeback-album Pearl Jam. Singlen klarte seg kjempebra og er den første singlen på 8 år som har klart og komme på 1.-plass på Modern Rock Tracks og på de 8 årene hadde ikke Pearl Jam en eneste singel som ikke kom på 1.-plass.
Liste over kulturminner i Modum
Liste over kulturminner i Modum er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Modum. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Mike Hagerty
Mike Hagerty (1954-2022) var en amerikansk skuespiller.
Liljeordenen
Liljeplanter - Liliales - er en planteorden med ti plantefamilier. Den omfatter mange dyrkede prydplanter og mange giftige arter. Det totale antallet arter antas å være om lag 1300.
Familier
De ti familiene i lilje-ordenen omfatter:
Grovt sett vokser de største familiene på den nordlige halvkule, mens de små familiene med mindre enn 100 arter hver uten unntak er lokalisert på den sørlige halvkule, og da ofte bare i enten Australia eller Sør-Amerika.
KPCL oljekraftverk
KPCL oljekraftverk er et oljekraftverk ved byen Khulna i Bangladesh. . Det har en installert produksjonskapasitet på 110 MW fordelt på 1 generator, som ble ferdigstilt i 1998. Brenselstypen er fyringsolje. Kraftverket er privat eid.
Akram Bounabi
Akram Bounabi (født 28. august 1999) er en algerisk fekter.