cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Apostlenes gjerninger
En del av et dobbeltverk
Apostlenes gjerninger er en del av et dobbeltverk som består av denne boken og Lukasevangeliet. Dette kommer frem i prologen. Her vises det til den første bok, også dette en bok om Jesus som forfatteren har skrevet for Teofilos (Apg 1,1). Dette er en referanse til Lukasevangeliet, som også er tilegnet Teofilos, og den nære forbindelsen mellom disse to verkene kommer til uttrykk gjennom relativt enhetlige språk og stil, noe som lett forsvinner i oversettelsene til andre språk. Det er vanlig å bruke navnet «Lukas» om forfatteren, uten å ta stilling til spørsmålet om hvem forfatteren faktisk var.
Slik våre bibelutgaver nå ser ut, er de to bindene adskilt av Johannesevangeliet, noe som gjør at de ikke umiddelbart fremstår som ett verk. Dette skillet ble gjennomført allerede i den tidlige kirken. Lukasevangeliet kom inn i kirkens kanon som en del av en evangeliebok som inneholdt de fire evangeliene man bruker i dag. På den annen side fantes det rene Acta-manuskripter; senere ble Apostlenes gjerninger ofte overlevert sammen med de nytestamentlige brevene i en «apostelbok». I det følgende forutsette verkets opprinnelige enhet, og vender derfor tilbake til Lukasprologen, som sier noe om dette verkets særpreg. Denne prologen kan man oppfatte som en prolog ikke bare til Lukasevangeliet, men til hele dobbeltverket.
Lukasprologen sammenlignet med annen samtidig litteratur
I Lukasprologen kommer tre motiv fram:
Leapin’ Lizards
Leapin' Lizards er et musikkalbum med Jørn Hoel, utgitt i 1993 på EMI Music Norway.
Apostlenes gjerninger
Lukasprologen sammenlignet med annen samtidig litteratur
Spørsmålet om hva Lukas mente med sin prolog kom i et nytt lys da forskningen i tiden etter den andre verdenskrig oppdaget at de nytestamentlige skriftene har flere berøringspunkter eller likhetstrekk med antikk vitenskapelig litteratur. Disse vitenskapelige verkene (mekanikk, medisin, farmakologi etc.) som det er overlevert store mengder av fra antikken, var lenge neglisjert i forskningen, simpelthen fordi filologene ikke hadde interesse av dem, og realistene sjelden gikk så dypt inn i sin egen faghistorie. Om man sammenligner Lukasprologen med prologen til Pneumatika av mekanikeren Heron fra Aleksandria (ca. år 50 e. Kr.) ser det slik ut:
I Herons prolog finner man de samme trekkene som hos Lukas (riktignok uten dedikasjon til en bestemt leser): Bakgrunnen for verket, en kort beskrivelse av hvordan han har arbeidet, og til slutt en beskrivelse av verkets innhold. Dette sammenfall er på ingen måte unikt. Ser man på andre verk i antikkens faglitteratur, finnes lignende prologer i en lang rekke verker fra den romersk keisertid. I disse verker er også tilegnelsen til en (virkelig eller oppdiktet) person med. Dette gjelder den romerske arkitekten og ingeniøren Vitruv (1. årh. e. Kr.) og greske forfattere som farmakologen Dioskourides (ca. 50 e.Kr.) astrologen Vettius Valens (ca. 175 e. Kr.), og Artemidoros (siste halvdel av 100-tallet e.Kr.), som forfattet en håndbok i drømmetydning.
Man har med andre ord å gjøre ikke med en spesiell original beskrivelse hos Lukas, men med en mal, et skjema som var i vid sirkulasjon på den tiden, og som man kan forutsette at det lesende publikum var fortrolig med. Dette skaper problemer for tolkningen av Lukasprologen. Når man vet at prologen bygger på en konvensjon, hvor stor vekt kan man da legge på ordlyden i de enkelte ledd, og hvor langt kan man gå i å tolke dem? At Lukas har brukt kilder, er en innsikt man hadde hatt uavhengig av prologen. Den har man funnet av å granske selve Lukasevangeliet. Også Acta må være basert på ulike kilder. Videre, når det gjelder hans beskrivelse av arbeidsprosessen er det ikke opplagt hva Lukas mener med at han har skrevet ned alt «i sammenheng». Det greske ordet kan også bety «i riktig rekkefølge» (King James-oversettelsen av Bibelen oversetter dette med «in order».) En mulig forklaring er at en slik beskrivelse hører med i datidens prologer (sml. Heron: «på en systematisk måte»), og at det derfor ikke er fruktbart å spørre hva Lukas hadde i tankene når han skrev det. Dette betyr selvfølgelig ikke at man uten videre kan avvise prologens innhold, men at når man leser den, må være bevisst at det er en litterær konvensjon. Dette gjelder også når det gjelder spørsmålet om hvem Teofilos var. Det er mulig at han skal representere et ideal for leseren, og at hans nærvær skyldes en konvensjon. Det er også mulig å tenke ham som utgiver av verket.
Men nettopp i kraft av å være en gresk-romersk litterær konvensjon har Lukasprologen en betydning for lesere av dobbeltverket i dag. Den vitner om at dobbeltverket Lukas-Acta har tatt opp i seg elementer som er typiske i den gresk-romerske litterære kulturen, som var den dominerende i det romerske imperium i samtiden. Dette trekk er et kjennetegn på dobbeltverket, og det kommer særlig tydelig fram i en sammenligning med Markus og Matteus, de andre synoptikerne. Forbindelsen til den gresk-romerske litteratur er etablert gjennom Lukasprologen. Den er videre etablert gjennom de mange talene i Acta. Den utstrakte bruk av taler er et velkjent trekk i den gresk-romerske litteraturen. Et annet spørsmål er imidlertid hvordan denne forbindelsen skal forstås mer konkret. Selv om Lukasprologen leder oss mot keisertidens fagprosa, vil det være en misforståelse å si at dobbeltverket så å si er skrevet på fagprosa, og at det representerer en form for vitenskapelig litteratur.
Apostlenes gjerninger sammenlignet med annen samtidig litteratur
Om man begrenser seg til Acta, er genrespørsmålet på ingen måte avklart i forskningen. Man har forsøkt å sammenligne både med historieverker og med de antikke romaner uten at noen enighet er oppnådd. Når det gjelder antikke historieverker har man vist til den fortelling Kallisthenes (d. 328 f. Kr.) ga ut om Aleksander den stores felttog, Aleksanders gjerninger. «Gjerninger» er her først og fremst å forstå som militære bedrifter. Overensstemmelsen ser ut til hovedsakelig å ligge i tittelen, da det ellers er vanskelig å se fellestrekk mellom Aleksander-historien slik vi kjenner den, og Acta. I den tidlige kirken er det eksempler på at tittelen Apostlenes gjerninger ble forstått i en helt spesiell betydning, nemlig som apostlenes undergjerninger.
Et annet problem er at tittelen Apostlenes gjerninger muligens ikke er original. Tertullian (ca. 160-230), refererer til verket som «Lukas' erindringer». Hans samtidige Ireneus refererer til verket som «Lukas' vitnesbyrd om apostlene». Mange varianter av tittelen finnes. Et poeng for lesere av verket i dag er at tittelen Apostlenes gjerninger kan være misvisende. Kanskje er verket ikke bygget rundt apostlene, men Ånden. En slik forståelse finnes også i den kirkelige tradisjonen. Oecumenius tenker seg Acta som et femte evangelium og kaller det «Den hellige ånds evangelium».
Også Acta innledes av en prolog (Apg 1, 1-3). Denne er imidlertid svært ulik Lukasprologen. I stedet for å redegjøre for hva som skal komme, følger først et sammendrag av det foregående verket, før det fortelles om en periode på førti dager med undervisning av disiplene: ''«Den første boken, Teofilos, skrev jeg om alle de ting som Jesus begynte å gjøre og å lære, inntil den dagen han ble tatt opp til himmelen, etter at han ved Den hellige ånd hadde befalt apostlene som han hadde utvalgt. Og for dem sto han frem levende etter sin lidelse, med mange bevis, idet han viste seg for dem i førti dager og talte om det som hører Gudsriket til.»'' Man finner dermed her ikke noen redegjørelse for hva som skal komme. Noen opplever det som problematisk at denne perioden på førti dager ikke er skildret i Lukasevangeliet. En gammel forklaring er at motsetningen har oppstått den gang Lukas og Acta ble splittet opp. Da skal det ifølge denne teori de to skrifter ha blitt gjenstand for en redigering på hver sin kant, slik at Lukas ble forsynt med en ny slutt, og Acta med en ny begynnelse. Man har her tenkt seg at Luk 24, 49 gikk direkte over i Apg 1,6. Skillet mellom de to fremstillingene kan imidlertid forstås på en annen måte, på bakgrunn av de to bindenes ulike perspektiv: Lukasevangeliet fokuserer på Jesus-historien, og himmelfarten er skildret som slutten på denne. I Acta er derimot perspektivet annerledes: Her er himmelfarten skildret med vekt på at den representerer begynnelsen på kirkens tid. Da er det naturlig at undervisningen av disiplene vektlegges. Acta-prologen er vanskelig å avgrense. Den går umerkelig over i en lengre tale av Jesus som ender med ordene om at disiplene skal være hans vitner «i Jerusalem og i hele Judea og Samaria, og inntil jordens ende» (Apg 1,8). I disse knappe ordene gis det et sammendrag av hele verket, og man har dermed her det utsagnet man kunne forventet i den egentlige prologen, i form av et Jesus-ord.
Innhold og struktur
Innholdet i Apostlenes gjerninger dreier seg om den første kirkens utbredelse. For å forstå oppbyggingen av verket riktig, må man tilbake til Lukasevangeliet. Lukas har bygget opp sitt evangelium omkring et reisemotiv. Det ser man om man sammenligner det med Markusevangeliet. I dette evangeliet er skildringen av reisen fra Galilea til Jerusalem er relativ kort. Reisen til Jerusalem hos Markus svarer til ett kapitel hos ham. (Mark 10) Lukas har utvidet denne reisen og skapt den såkalte «lukanske reiseberetning». (Luk 9,51-19,27) Stoffet Lukas anvender stammer fra tradisjonen (Tradisjonen vil her si Markus, Q, og særstoff for Lukas), men disposisjonen er hans egen. Reisen mot Jerusalem er et teologisk motiv. Jerusalem er for Lukas stedet for de viktigste hendelser i frelseshistorien, det var der tempelet ble bygget og det var stedet for Jesu død og oppstandelse. Hos Lukas foregår også møtene med den oppstandne Jesus i Jerusalem og Jerusalems nære omkrets (bl. a. Emmaus). Det er ingen møter med den oppstandne Jesus i Galilea, der Jesus opprinnelig kom fra, slik det forutsettes i Markus (Mark 16,7), og slik det er skildret i Matteusevangeliet (Matt 28, 16-20).
Acta inneholder en fortsettelse av dette reisemotivet, og vi kan tydelig se en gradvis utvidelse. Jerusalem er utgangspunktet. Det er mulig å dele Acta inn i fem hoveddeler:
Første hoveddel
De første sju kapitlene foregår i Jerusalem. Skildringen av urforsamlingen, som den første forsamlingen i Jerusalem blir kalt, åpnes ved at de bli gitt Den hellige ånd. Skildringen av urforsamlingen kjennetegnes av at apostlene Peter og Johannes står i sentrum. Det skildres helbredelsesunder og konflikter med jødiske myndigheter. Likevel er urforsamlingen skildret som lojal overfor tempelkulten (Apg 2,46 og 5,21). Urforsamlingen skildres som sammensatt av to grupper, hellenister og hebreere (6,1), dette innebærer sannsynligvis et skille mellom gresktalende og arameisktalende jøder. Det fortelles om misjon blant jøder i Jerusalem, og denne misjonen skal ha vært foranledningen til at jøden Stefanus ble anklaget og henrettet av jøder. Denne hendelsen innleder en større forfølgelse av urforsamlingen, noe som markerer slutten på en første hoveddel. Paulus (Eller Saulus som han kalles på dette tidspunktet) er beskrevet som deltaker i denne forfølgelse.
Andre hoveddel
Den andre hoveddelen (Apg 8,4-11,18) skildrer misjonens spredning til Samaria og kystområdene. Bevegelsen til Samaria må oppfattes som en overgang ut av det egentlig jødiske området. Samaritanene er en gruppe som på et tidlig tidspunkt skilte seg ut fra jødedommen, selv om de kan beskrives som tilhørende en israelittisk religion. De anerkjenner bare de fem Mosebøkene, som de har overlevert i egen tekstform. Misjonen i Samaria starter med fortellingen om magikeren Simons omvendelse. Etter misjonen i Samaria fortelles historien om den etiopiske hoffmannen (Apg 8, 26-40). Etiopieren er på vei hjem fra Jerusalem og blir på veien omvendt og døpt av Filip. Denne historien synes også å vise at forkynnelsen har utvidet sitt område. Det er imidlertid uklart om Lukas oppfatter etiopieren som diasporajøde, proselytt eller gudfryktig (se faktaboks). Det er likevel viktig å understreke at etiopieren har vært i Jerusalem for å tilbe, og at Filip hører han lese høyt for seg selv fra profeten Jesaja. Det er med andre ord sikkert at han må tilhøre en av de tre kategoriene ovenfor. Innenfor rammen av den andre hoveddelen har Lukas flettet fortellingen om Paulus' omvendelse på veien til Damaskus. Etter denne skildres den romerske offiseren Kornelius' omvendelse (Apg 10). Denne historie utgjør et tydelig vendepunkt, i og med at han er den første eksplisitte ikke-jøde som blir døpt. Han og hans familie sies imidlertid å tilhøre gruppen av «gudfryktige» (Apg 10,1). Historien avsluttes med at Den hellige ånd også kommer over hedningene (se faktaboks) som hørte Peters forkynnelse (Apg 10,45). Denne hendelse er en tydelig parallell til det som hendte i Jerusalem på pinsedagen (Apg 2).
Tredje hoveddel
Den tredje hoveddelen (Apg 11,19-15,35) redegjør for hvordan forkynnelsen kommer til Antiokia i Syria (Dette svarer til Antakya sør i dagens Tyrkia). Denne byen er i Apostlenes gjerninger skildret som et viktig sentrum i den tidlige kirken, særlig i forbindelse med misjonen rettet mot hedningene. Ifølge Acta var det i denne byen at betegnelsen «kristen» (Gresk:christianós) ble brukt for første gang (Apg, 11,26). Fra denne menigheten sendes Paulus og Barnabas med økonomisk støtte til menigheten til Jerusalem, og det er Antiokia som er base for Paulus' misjonsreiser, og denne hoveddelen beskriver hans første misjonsreise som går til Kypros og deler av dagens Tyrkia. Parallelt skildres en ny forfølgelse under Herodes Agrippa I, hvor apostelen Jakob blir drept (Apg 12, 1-2), og Peter flykter. Den viktigste hendelse i dette avsnittet er det såkalte apostelmøtet i Jerusalem (kap 15). Dette er beskrevet som et møte med beslutningsmyndighet for hele kirken. Tema for møtet var foranlediget av den nye misjonen overfor ikke-jøder: Skulle ikke-jødene som ble døpt i tro på Kristus leve etter renhetsforskriftene i den jødiske Loven? Skulle de følge alle forskriftene, eller bare et utvalg? Disse spørsmålene ble ofte sentrert rundt spørsmålet om omskjæring. Dette spørsmålet var av avgjørende betydning for kristendommens videre utvikling. I Acta blir beslutningen presentert som en mellomløsning: De omvendte hedningene skulle bli fritatt fra å overholde hele loven, men de skulle overholde visse renhetsforskrifter (Apg 15, 23-29). Denne beslutningen (spesielt 15,29a) kalles i forskningen for «aposteldekretet». Aposteldekretet foreligger riktignok i tradisjonen i to ulike hovedformer, den såkalte «vestlige teksten» har bare tre ledd, ikke fire ledd. Noen av tekstvitnene i den vestlige tradisjonen legger også her til den gylne regel i den negative formen. Apg 15,29a lyder da:
Den vestlige versjonen representerer en annen utgave av dekretet, med en fundamentalt ulik tolkning. Mens den fireleddede er kultiske renhetsforskrifter, kan den treleddede oppfattes etisk, som enkle oppfordringer om hva man ikke skal gjøre. «Blod» er da ikke «blodmat» eller «kjøtt fra dyr hvor blodet ikke er tappet», men «drap». Versjonen med den gylne regel er tydelig basert på en etisk forståelse. Med tanke på hvilken versjon som er opprinnelig, mener de fleste at det er den aleksandrinske, med fire ledd. Utviklingen i kirken gikk mot en stadig oppheving av jødiske kultiske forskrifter, og det er mer sannsynlig at man har forsøkt å tilpasse teksten den nye virkeligheten i kirken, enn at utviklingen så å si har gått mot strømmen, og at man har laget en kultisk regel av noe som opprinnelig ikke var ment å være det. Spørsmålet om aposteldekretet blir mer komplisert ved at Paulus ser ut til å gi ytterligere en versjon av den samme hendelsen. I Galaterbrevet kapittel 2 skildrer han hvordan han sammen med Barnabas og Titus møtte lederne for Jerusalemkirken, Jakob, Peter og Johannes. Temaet for møtet var også her den lovfrie hedningemisjonens gyldighet. Paulus sier i Galaterbrevet at lederne i Jerusalem ikke påla noen nye forpliktelser (Gal 2,6).
Fjerde hoveddel
Den fjerde hoveddelen (Apg 15,36-19,20) beskriver forkynnelsens utbredelse i området rundt Egeerhavet, altså en del av middelhavsområdet som i dag svarer til greske og tyrkiske områder. Reisene som Paulus foretar til dette område kalles den andre (Apg 15,36-18,22) og den tredje (Apg 18,23-21,16) misjonsreisen. Disse reisene har grovt sett samme utstrekning. De bringer Paulus til kjente greske byer som Athen og Korint. Under den tredje reisen har Paulus et to år langt opphold i Efesos (Apg 19,8-10).
Femte hoveddel
Den femte hoveddelen (Apg 19,21-28,31) skildrer slutten på den tredje misjonsreisen. Paulus planlegger å dra til Roma via Jerusalem, men når han kommer til Jerusalem, blir han arrestert, anklaget for å ha tatt med seg en greker inn i tempelet. Etter å ha blitt avhørt, blant annet for jødenes Råd, blir han overført til et langvarig fangenskap i Caesarea. Fra Caesarea blir han fraktet sjøveien til Roma, fremdeles i fangenskap. Der holdes han i forvaring i to år, men har med mulighet for å ta imot besøk. Acta forteller ikke mer om Paulus etter dette, heller ikke noe om Paulus' martyrium i Roma under Nero.
Den hellige ånd
Et viktig motiv i Acta er at Den hellige ånd spiller en vesentlig rolle. Historien om hvordan den blir gitt til disiplene på pinsedagen (Apg 2,1-13) er satt på en fremskutt plass. Den kommer umiddelbart etter at apostlene har valgt en erstatter for Judas, og skjer i den jødiske pinsefesten. Denne ble feiret syv uker etter påskefesten. I senere jødedom ble festen feiret til minne om den gang Loven ble gitt til Moses på Sinai, men det er også bevitnet at den kunne bli feiret som et minne om Guds pakt med Noa (Jubileerboken 6,17). Sammenhengen mellom ildlignende tungene og språkunderet er tydeligere i den greske teksten enn i de norske oversettelsene, da ordet på gresk for språk og tunge er det samme.
Enkelte forhold er verdt å legge merke til i forbindelse med pinseunderet:
1. Forkynnelsen skjer på et menneskelig språk som blir forstått av flere av tilhørerne, nemlig de jødene som tidligere har bodd i fremmede land hvor disse språkene ble talt. Dette er et skille i forhold til tungetalen slik vi møter den hos Paulus. Hos Paulus er tungetalen i utgangspunktet uforståelig, og krever tolkning. Paulus sier i 1. Korinterbrev at den som taler i tunger kan be om å få evnen til selv å tolke (1. Kor 14,13), og denne evnen til å tolke er en særskilt gave fra Gud. Den underliggende tanken hos Paulus er at tungetalen er et virkelig språk. Skildringen hos Lukas kan derfor ikke uten videre forbindes med tungetalen slik den er skildret hos Paulus: Hos Lukas behøves ingen tolker.
2.Når Ånden blir gitt skjer dette som oppfyllelse av gammeltestamentlige profetier. I talen av Peter som kommer rett etter språkunderet, blir dette oppfattet som en oppfyllelse av profeten Joels ord «Jeg øser min Ånd over alle mennesker. Deres sønner og døtre skal tale profetiske ord». (Joel 2, 28) Åndens gjenkomst og den profetiske talen er hos Joel et tegn på endetiden.
3. Når Den hellige ånd blir gitt som ildlignende tunger skjer dette også som en oppfyllelse av døperen Johannes ord «Han skal døpe dere med Hellig Ånd og ild.» (Luk 3,16). Hendelsen på pinsedagen har derfor linjer bakover, ikke bare til Det gamle testamente, men også til Lukas' forrige bind.
Det er et viktig trekk i Acta at Den hellige ånd stadig er til stede som en som gir apostlene kraft og styrer handlingens utvikling. Ånden gjør Peter i stand til å holde sin tale for Det høye råd (Apg 4,8). Ånden har også en kraft til å straffe dem som krenker den ved å lyve for den noe man ser i historien om Ananias og Sapphira i Apg 5, 1-11. Den hellige ånd er også inspirasjon for profetisk tale, og det er den som inspirerer profeten Agabos, da han forutsier at det vil bli hungersnød i hele verden (11, 27-28). Den kan uventet gripe inn og forandre menneskers planer, slik som det skjer med Paulus i 16,6, der Ånden hindrer Paulus i å forkynne mer i Asia. Den hellige ånd skildres også som den som står bak beslutningen på det såkalte apostelmøtet i Jerusalem (15,28).
Misjon
Som det andre motiv er det vanlig å regne tanken om den verdensomspennende misjon som omfatter alle folkeslag. Denne er selvfølgelig også til stede i evangeliene, men i Acta blir den gjenstand for en detaljert og særpreget behandling. Tanken om at Acta er grunnleggende positiv til hedningemisjonen, og skildrer forkynnelsens overgang fra den jødiske til den gresk-romerske verden er svært gammel innenfor kirken. Den henger sammen med tanken om Lukas som hedningekristen (Kol 4,14).
Apologetikk
Et tredje motiv i Apostlenes gjerninger er såkalt apologetikk. Et problem i den tidlige kirken var til tider forholdet til makthaverne. Dette kommer særlig tydelig frem i Johannes' åpenbaring, som skriver seg fra en kirke under forfølgelse. I andre nytestamentlige skrifter er det en annen holdning til romermakten. Det er sannsynlig at disse tekstene forsøker å møte kritikk om at kristendommen var statens fiender (1. Pet 2,13) I Acta er det også mulig å se en slik tendens. Motivet i Acta er imidlertid ikke noen spesiell formaning om at kristne skal underordne seg, men en forsikring om at kristne er uskyldig i noe lovbrudd eller krenkelse. Dette forsikrer Paulus for eksempel i Apg 25,8. Motivet blir forsterket av at det gjentatte ganger blir uttrykt av representanter for romermakten (guvernøren Gallio avviser at han vil dømme i Paulus' sak (Apg 18,15), byskriveren i Efesos (Apg 19,37), og i brev fra Klaudius Lysias). Også skildringen av Paulus' fangenskap i Roma, med vekt på at han hadde frihet til å forkynne, kan oppfattes som en slags anerkjennelse fra romermaktens side. Denne tendensen finnes også i Lukasevangeliet (Luk 23,4;13-16). Det har blitt hevdet at dette motivet i Apostlenes gjerninger er uforståelig dersom boken bare var skrevet for kristne lesere. Muligens tyder dette på at verket ikke bare var beregnet på kristne, men også andre interesserte lesere.
Konfrontasjon med magikere
Et fjerde motiv som finnes flere steder i Apostlenes gjerninger er konfrontasjonene med ulike magikere og undergjørere. Dette møter man første gang i forbindelse med Filips misjon i Samaria der han møter magikeren Simon Magus (Apg 8,9-13) og senere i historien om da Paulus møter trollmannen Elymas på Kypros (Apg 13,6-11). Tanken er å vise at kristendommen er sterkere enn alle former for magi. Disse historiene kan også være ment å ha en advarende funksjon, og henge sammen med de mange advarslene mot magi som vi møter i den tidligkristne litteraturen.
Martyriet
Som et femte motiv står martyrmotivet. Stefanus (Apg 7) skildres som en martyr. Også apostelen Jakob lider martyrdøden (Apg 12:2). Og skildringen av Paulus' reise til Roma har også flere trekk av en martyrbiografi. Det slående er selvfølgelig at selve martyrdøden mangler i Paulus-historien. Tradisjonen sier at han ble henrettet etter ordre fra Nero. Denne mangel kan som sagt henge sammen med verkets komposisjon og siktemål. En skildring av Paulus' martyrdød ville stått i et motsetningsforhold til verkets apologetiske motiv (se ovenfor). Den tidlige kirken tenkte seg ofte at Lukas stanser med Paulus' fangenskap i Roma, fordi han på dette tidspunkt forlot Paulus.
Reisedagboken
Et omdiskutert tema i Apostlenes gjerninger, er den såkalte «reisedagboken» På enkelte steder i Acta forekommer et fortellerskifte der fortelleren går over fra 3.personsperspektiv til 1. personsperspektiv og omtaler det som skjer med bruken av det personlige pronomenet «vi». Dette skjer følgende steder:
Felles for alle disse tekstbolkene er at de beskriver sjøreiser. De inneholder også navnet på steder der det ikke skjer noe spesielt. Dette gir et inntrykk av at det er en virkelig reisebeskrivelse.
Den tradisjonelle oppfatningen er at forfatteren bruker vi-stilen der han selv var med. En alternativ forklaring er å tenke seg at det er kilde forfatteren har brukt, en slags reisedagbok. Noen tenker seg at det er forfatteren bruker et kildeskrift han selv har forfattet, andre at det er en annen forfatter som har skrevet det. Det har også blitt påpekt at det var vanlig å omtale sjøreiser i dette perspektivet i antikkens litteratur.
Apostelgjerningene som historisk kilde
Når det gjelder bruken av Acta som historisk kilde, er det ingen enighet i forskningen. Dette kommer blant annet til uttrykk i sammenheng med problemet med aposteldekretet, og vanskeligheten som knytter seg til bruken av talene. Et annet forhold er at Acta ikke er skrevet som noen fullstendig kirkehistorie. Boken sier ikke noe om hvordan kristendommen kom til Egypt eller til Roma. Det er spesielle interesser som kommer i forgrunnen, og Lukas kan ofte forbigå perioder som man gjerne skulle visst mer om.
Acta ser ut til å avslutte sin fremstilling ca. år 60. Tempelets ødeleggelse i år 70 e. Kr. er derfor ikke med i fremstillingen, selv om verket sannsynligvis er nedskrevet senere. I forskningen har det vært en utbredt oppfatning at tempelets ødeleggelse i praksis betød slutten for den jødekristendom som hadde dominert urforsamlingen i Jerusalem. Det har vært debattert om jødekristendommen levde videre en tid etter dette i området øst for Jordanelven.
Forslag til videre lesning
Norsk
Hvalvik, Reidar: ''Fra Jerusalem til jordens ender. Hovedtrekk i Apostlenes gjerninger.'' Genesis forlag, Oslo, 2002. ISBN 82-476-0239-3
Engelsk
Thurston, Bonnie: ''Spiritual Life in the Early Church. The Witness of Acts and Ephesians.'' Fortress Press, Minneapolis, 1993. ISBN 0-8006-2616-8
Bueskyting under samveldelekene 1982
Bueskyting under de britiske samveldeleker 1982. Bueskyting var en av flere sporter under de tolvte samveldelekene som ble arrangert i Brisbane i Australia i perioden 30. september til 9. oktober 1982. Det var første gangen som bueskyting var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1982 ble det konkurrert i fire øvelser i bueskyting, en individuell og en lagkonkurranse for menn og det samme for kvinner. Canada ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran India med tre.
Sofies verden (film og miniserie)
Sofies verden er en norsk-svensk filosofisk eventyrfilm og miniserie basert på Jostein Gaarders bok med samme navn. Både filmen og serien er basert på sammen av samme filmmateriale. Filmen hadde premiere i 1999, mens serien ble sendt på NRK1 i 2000. Rollen som Sofie spilles av Silje Storstein, mens Tomas von Brömssen har rollen som Alberto Knox.
Om filmen og serien
Serien varer nesten fire timer, mens filmen varer ca. 113 minutter. Serien var fordelt på åtte episoder som ble sendt på NRK1 på torsdagskvelder, fra 5. oktober til 23. november 2000. Hver episode var på ca. en halvtime.
Dette var en av NRKs dyreste produksjoner til da. Utgiftene for filmen og serien beløp seg til 70 millioner kroner. Filmen ble solgt til 200 land og serien til 50.
Filmen ble sett av 208,000, noe som var noe lavere enn forventet. Serien ble ingen seersuksess. Den første episoden ble sett av 433,000 seere, men deretter falt mange i fra.
Under Amandaprisen 2000 vant Kjersti Holmen klassen beste kvinnelige skuespiller for samlet innsats i Sofies verden og S.O.S.. Andrine Sæther ble nominert i samme klasse for Sofies verden og Evas øye, mens Nils Vogt ble nominert i klassen beste mannlige skuespiller for Sofies verden og Karl & Co..
Maldenøya
thumb|250 px|Malden
Sofies verden (film og miniserie)
I rollene (film og serie)
(utvalg)
Maldenøya
Maldenøya (engelsk: Malden Island, også Independence Island) er en øy i Polynesia som tilhører Kiribati i Stillehavet.
Geografi
Maldenøya er en øy blant Linjeøyene og ligger ca. 675 km sydøst for hovedøyen Kiritimati.
Øya er en ubebodd koralløy, og har et areal på ca. 39,3 km² med en landmasse på ca. 26 km². Den har en lengde på ca 8 km, er ca. 6 km bred, og omgis av flere korallrev. Det høyeste punktet er på kun 10 moh.
Maldenøya er hjemmet til en rekke sjøfugler, bl.a. ulike arter av suler og fregattfugler.
Historie
Øya ble oppdaget den 30. juli 1825 av britiske George Anson Byron, som da navnga den etter besetningsmannen Charles Robert Malden, som ble den første til å gå i land på øya. Øya var da ubebodd, men man fant ruiner etter tidligere polynesisk bebyggelse.
USA gjorde krav på øya i 1856, men i 1866 ble øya annektert av Storbritannia, og den ble innlemmet i kolonien Gilbert- og Elliceøyene i 1916, en del av det Britiske Vestre Stillehavsterritoriet.
I 1957 da Storbritannia prøvesprengte sitt første atomvåpen på Kiritimati, ble Maldenøya brukt som base under utviklingsarbeidet.
Den 29. mai 1975 ble øya gjort om til naturvernområdet Malden Island Wildlife Sanctuary.
1979 ble øya innlemmet i den nye nasjonen Kiribati.
August Reymert
August Reymert (født 4. oktober 1851 i Vågå, død 31. mai 1932 på Long Island i USA) var sønn av brigadelege Theodor Denoon Reymert, og advokat i New York. Han var blant annet president for Det norsk-amerikanske handelskammer i New York.
Da geværet Krag-Jørgensen, forøvrig utviklet av Ole Herman Krag fra Vågå og Erik Jørgensen fra Asker, ble innført som standardgevær i den amerikanske hæren i 1892, var advokat August Reymert Krag-Jørgensens juridiske representant. Advokat Reymert brukte angivelig den norsk-amerikanske senatoren og guvernøren Knute Nelson og andre innflytelsesrike personer i sitt arbeid med å få den amerikanske hæren til å velge «Kragen» i konkurranse med 27 andre våpen.
1934
1934 (MCMXXXI) i den gregorianske kalenderen var et år uten skuddag som begynte på en mandag.
Fylkesvei 4548
Fylkesvei 4548 går mellom Madlakrossen og Mosvangen i Stavanger.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 402.
Niklot
Niklot eller Nyklot (1090–1160) var en hedensk høvding eller fyrste av de slaviske obodriterne, samt Fyrstehuset Mecklenburgs stamfar. Fra 1130 eller 1131 fram til sin død var han høvding over obodriterforbundet, kessinerne og zirzipanerne. Samtidig var han herre av (tysk: Herr zu) Schwerin, Quetzin og Malchow. I nesten 30 år motstod han angrep fra saksiske prinser, særlig Henrik Løve, i Det vendiske korstog. Han var òg motstander av konverteringen av de hedenske polabiske slavere til kristendom.
Niklots fødested er ukjent. Etter den kristne obodriterfyrsten Henriks bortgang ga Niklot avkall på kristendom, i støtte til den tradisjonelle slaviske hedenske tro.
Niklot begynte sin åpne motstand da Lothar III tildelte obodriterriket til sin danske vasall Knut Lavard. Sammen med Pribislav, sønn av Henrik av Alt-Lübeck, sloss Niklot mot Lothar og Knut. Etter mordet på Knut i 1131 delte Niklot og Pribislav obodriterriket, og Niklot fikk de østre landområdene. For å svekke Pribislav i påfølgende år allierte Niklot seg med saksiske herrer, først og fremst grev Adolf II av Holstein, noe som gav slaviske pirater løyve til å angripe danskene.
Fyrstens saksiske allierte vendte imidlertid seg imot ham i Det vendiske korstog i 1147. Selv om Niklot maktet å stå imot beleiringen av hans festning ved Dobin, ble han tvunget til å betale tributter til de kristne korsfarerne. Han hadde etter dette et fredelig forhold til Adolf av Holstein, hertug Henrik Løve av Sachsen, og Henrik av Ratzeburg.
Innen 1158 hadde kong Valdemar den store av Danmark begynt å betale Henrik Løve for hjelp, noe som fikk Niklot til å søke hevn. Den danske kongen og den saksiske hertugen allierte seg i 1160. Mens danskene herjet kysten og distraherte ranierne, drepte sakserne Niklot ved hans festning Burg Werle; obodriterriket ble delt mellom de kristne. Niklots død endte det slaviske herredømmet over Mecklenburg fram til elven Peene. Hans sønn Pribislav gjenvant Niklots arverett som fyrste av Mecklenburg i 1167, da som en saksisk vasall.
O tsjom jesjtsjo govorjat muzjtsjiny
O tsjom jesjtsjo govorjat muzjtsjiny (originaltittel: О чём ещё говорят мужчины) er en russisk film fra 2011, regissert av Dmitrij Djatsjenko.
Ceylanosybra
Ceylanosybra er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Arten lever på Sri Lanka.
O tsjom jesjtsjo govorjat muzjtsjiny
Handling
Fire gode venner blir tvunget til å bli værende i en radio-stasjon på nyttårsaften, etter at en av dem havner i trøbbel.
De benytter denne anledningen til å mimre om fortiden, snakke om kvinner, deres favoritt-musikk og forskjellige avgjørelser de har tatt gjennom livene deres.
Ferencváros
Ferencváros, som betyr «Franks by», er en bydel (IX) i Budapest.
Bydelens største severdigheter er nasjonalteateret, bygget i 2002, og Kunstpalasset. Bydelen er også hjemsted for Ungarns mest kjente fotballag, Ferencvárosi Torna Club.
Eksterne lenker
Ferencváros
Gudbrandsdalens Arbeiderblad
Gudbrandsdalens Arbeiderblad var en norsk lokalavis utgitt på Lillehammer fra 1919 til 1924, opprinnelig med navnet Gudbrandsdalens Social-Demokrat.
Det var imidlertid en Arbeiderparti-avis, og AP var på begynnelsen av 1920-tallet med i den kommunistiske internasjonalen. Komintern aksepterte i 1923 ikke begrepet «socialdemokrat» i partipublikasjonenes navn, derfor ble det endret 31. mars 1923. Etter den store splittelsen i Arbeiderpartiet i november samme året fulgte avisen det nystiftede Norges Kommunistiske Parti.
Avisen kom nå som talerør for «nykommunistene» i distriktet to eller tre ganger per uke fram til 14. februar 1924. Da innlemmet NKP den i sin Hamar-dagsavis Arbeideren, som deretter kom ut med det lange navnet Arbeideren og Gudbrandsdalens Arbeiderblad.
Ski-VM 2023 – Hopp normalbakke menn
Resultater
Første omgang startet kl. 17:00 og finaleomgangen ble startet kl. 18:22.
Yakuza
Yakuza (japansk: ヤクザ) er navnet som brukes på den japanske mafia og deres medlemmer, som driver med organisert kriminalitet både i og utenfor Japan. Selv om opphavet til yakuza er usikkert, menes det at alle moderne yakuza stammer fra to klassifikasjoner som oppsto i Edo-perioden (1603-1868): tekiya, de som drev med ulovlige, stjålne eller dårlige varer; og bakuto, de som drev med eller deltok i ulovlig hasardspill. Den første yakuzaklanen antas å være Aizukotetsu-kai som ble dannet i Kyoto i 1870-årene. Yakuzaklanene har alltid en front for å late som om de er et seriøst firma; det kan være et byggefirma, et meglerfirma, til og med et modellbyrå.
2018 markerte det 14. året i rad hvor antall medlemmer gikk ned. I 2018 var det omtrent 30 500 yakuza i Japan. I 2017 var 16 800 registrerte medlemmer, mens 17 700 var klassifisert som halvregistrerte medlemmer. Til sammenligning hadde de omtrent 180 000 medlemmer i 1963. I 2004 antok nyhetsmagasinet Der Spiegel at yakuza hadde en inntekt på omtrent 10 milliarder amerikanske dollar i året.
I 2015 var det 21 registrerte yakuzaklaner. Det er ikke ulovlig i seg selv å være medlem av en yakuzaklan, men alle klanene må registrere medlemmene hos politiet.
Gravitasjonsbølge
Gravitasjonsbølger er ifølge den generelle relativitetsteorien energi som forplanter seg utover fra en kilde i en bølgeform med lysets hastighet. Gravitasjonsbølger kan også forklares som fluktuasjoner i den firedimensjonale romtidens krumning. Dette skyldes masse i universet, f.eks. galakser, stjerner og planeter.
Yakuza
I 2011 ble det innført en lov som gjør det ulovlig å ha forretningsforbindelser med yakuza hvis man vet at de er yakuza. Alle firmaene er forpliktet å sjekke at klientene ikke er yakuza. Yakuzamedlemmer kan derfor, for eksempel, ikke lenger åpne bankkonto, kjøpe mobiltelefon eller bil.
Gravitasjonsbølge
Bakgrunn, beskrivelse
Gravitasjonsbølger ble forutsett av Einstein i relativitetsteorien i 1916, som sier at massive objekter innvirker på romtid rundt seg. Når disse objekter akselererer, skaper de gravisjonsbølger: Bølger i romtid (tid/rom) som sprer seg utover, slik som bølger i kjølvannet bak en båt.
Det første eksperimentelle bevis på gravitasjonsbølgers eksistens ble funnet av Joseph Hooton Taylor jr. og Russell Alan Hulse i 1974 da de oppdaget den første binære pulsaren. Pulsarer er raske roterende nøytronstjerner som sender ut korte regelmessige pulser av radiostråling. Uregelmessigheten i pulsene fra pulsaren PSR 1913+16 fikk dem til å dra konklusjonen om at denne pulsaren hadde en ledsager i form av en annen nøytronstjerne som svevde rundt i en tett bane. De to stjernenes sammenlagte sterke gravitasjonsfelt påvirker frekvensen på radiopulsene som sendes ut, og Taylor og Hulse kunne vise at stjernene roterte mye raskere nær hverandre. Det ble foreslått at dette kom av at stjernene taper energi når de sender ut gravitasjonsbølger. De to ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1993.
Yakuza
Organisert kriminalitet
Tradisjonelt har yakuza skaffet seg penger ved å fungere som lånehaier, drive med hallikvirksomhet, gambling, pengeutpressing og smugling. I de senere årene har de også blitt involvert i diverse bedrifter.
Gravitasjonsbølge
Bakgrunn, beskrivelse
Flere forskningsprosjekter har vært igangsatt for å påvise gravitasjonsbølger. I september 2015 begynte LIGO å utføre observasjoner. I februar 2016, hundre år etter at Einstein hadde postulert gravitasjonsbølgers eksistens, fastslo fysikerne ved LIGO at de hadde målt gravitasjonsbølger fra en kollisjon mellom to sorte hull.
Yakuza
Klan
I likhet med den italienske mafia er ikke medlemmene bare i slekt, men også "adoptert" inn i klanen. «Gudfaren», eller kumichō (組長), og nye medlemmer får plass nederst på hierarkiet. Det nye medlemmet får en «forsterfar» som ser etter og lærer «fosterbarnet». Dette forholdet kalles oyabun-kobun der oyabun (親分) rådgiver, hjelper og beskytter sin kobun (子分) og får til gjengjeld hans lojalitet og tjeneste.
Gravitasjonsbølge
Forskning
3. desember 2015 ble ESAs sonde LISA Pathfinder skutt opp. Sonden skal teste ut teknologi for å registrere gravitasjonsbølger. Sonden har to identiske terninger av gull/platina på 46 millimeter med 38 centimeters avstand fra hverandre. Sonden skal plasseres i Lagrangepunkt 1 (L1), og terningene skal frigjøres for all mekanisk kontakt med sonden, slik at det eneste som kan påvirke dem er gravitasjon. Et komplisert lasermåler-system med presisjon på en milliarddel millimeter skal forsøke å registrere påvirkning fra gravitasjonsbølger.
Yakuza
Yamaguchi-gumi
Den største og mest velkjente yakuzaklanen i Japan er Yamaguchi-gumi (六代目山口組 Rokudaime Yamaguchi-gumi) og er oppkalt etter Harukichi Yamaguchi. De har hovedkvarter i Kobe, og det antas at de tjener ca 6 milliarder amerikanske dollar per år fra narkotikahandel, innkreving av beskyttelsespenger, lånehaivirksomhet, prostitusjon, svindelforetagende med fast eiendom og aksjehandel. I august 2015 brøt en del medlemmer med organisasjonen og dannet utbrytergruppen Kobe Yamaguchi-gumi, med hovedkvarter i Awaji, Hyogo prefektur. I 2019 hadde Yamaguchi-gumi 9 500 medlemmer, Sumiyoshi-kai hadde 4 900 medlemmer og Inakawa-kai hadde 3 700 medlemmer. I 2017 hadde Kobe Yamaguchi-gumi 5 100 medlemmer.
Flå musikkorps
Flå musikkorps er et brassband med base på Ler i Melhus kommune, Trøndelag. Korpset ble stiftet i 1897, og er tilknyttet Norges musikkorps forbund. Korpset har siden 2003 deltatt i norgesmesterskapet for brassband i Bergen.
Yakuza
Yamaguchi-gumi
Yamaguchi-gumi er blitt kalt «Goldman Sachs med våpen».
Gravitasjonsbølge
Forskning
Det ble annonsert 11. februar 2016 at Ligo har observert en bølge fra to sorte hull som kolliderte. De to sorte hull var omtrent 1,3 milliarder lysår fra oss, det ene på 29 ganger solens masse, og dent andre 36 ganger; de gikk i bane rundt hverandre og forente seg så til ett sort hull. Hastigheten hadde rett før sammensmeltningen akselerert så meget at hvert omløp varte bare noen få millisekunder, ifølge Frans Pretorius. Da de forente seg, fikk det resulterende sorte hull en masse på 62 ganger solens masse – tre solmasser lettere enn de to hadde hatt sammenlagt. Den overskytende masse gikk da med til å lage gravitasjonsbølgene i romtid.
LIGOs to detektorer, den ene i Hanford i staten Washington i USA og den andre i Livingston i Louisiana, følte «sjokkene» fra bølgen den 14. september 2015 så å si samtidig. Deres sensorer registrerte at romtid ekspanderte og trakk seg sammen med så meget som en tusendedel av størrelsen av et proton - en minimal distanse, men ti ganger større enn den minste enhet som LIGO kan måle.
Eksterne lenker
כבידה
Shia LaBeouf
Shia Saide LaBeouf (født 11. juni 1986) er en amerikansk skuespiller kjent for rollen som Sam Witwicky i Transformers fra 2007 og oppfølgerne Transformers: De beseirede slår tilbake fra 2009 og Transformers: Dark of the Moon fra 2011.
Karriere
Alle hans seks seneste hovedroller, fra Disturbia i 2007 til Wall Street 2: Money Never Sleeps i 2010, har gått rett inn på førsteplassen på kinotoppen i USA.
Han slo først igjennom i Disney-serien Even Stevens, hvor han spilte hovedrollen Louis Stevens, noe som ble et springbrett til de større rollene. Han har deretter spilt i store produksjoner som Charlie's Angels: Full Throttle (2003), I, Robot (2004), Constantine (2005), The Greatest Game Ever Played (2005), Disturbia (2007), Transformers-filmene (2007, 2009 og 2011), Indiana Jones og krystallhodeskallens rike (2008), Eagle Eye (2008) og Wall Street: Money Never Sleeps (2010). I 2012 har LaBeouf to store filmer på plakaten i Lawless og The Company You Keep, mens han i 2013 spiller tittelrollen i The Necessary Death of Charlie Countryman.
Privatliv
LaBeouf har fått stor oppmerksomhet for kontroversielle uttalelser. Han har kritisert filmer han selv har spilt i, som Indiana Jones og krystallhodeskallens rike og Transformers: De beseirede slår tilbake. Han har også uttalt at han hadde et seksuelt forhold til sin Transformers-medspiller Megan Fox mens hun var sammen med sin nåværende ektemann Brian Austin Green. Han har senere beklaget uttalelsene sine og lovet å være mer forsiktig med hva han sier til mediene i fremtiden.
Han var også sammen med Wall Street: Money Never Sleeps-medskuespiller Carey Mulligan fra de møttes på settet i 2009 frem til høsten 2010.
Eärnur
Eärnur (1928-2050 T.T.) er en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens litterære verden Midgard. Han var den 33. og siste kongen Gondor. Han tok tronen etter sin fars, Eärnil IIs, død i 2043 i det tredje tidevervet, og etter hans forsvinning var det Riksforstanderne av Gondor som regjerte landet i mange generasjoner.
Eärnur var en stor general og hans største seier var i slaget ved Fornost mot Angmar i år 1975, hvor han klarte å ødelegge Angmar. Etter at han ble konge ble han utfordret to ganger av Heksekongen av Angmar, som var leder for Ringskrømtene, som nå hadde tatt tilhold i Minas Morgul. Den første utfordringen svarte Eärnur ikke på, men i 2050 T.T. kom det enda en utfordring og denne svarte han på. Etter at han gikk inn gjennom portene til Minas Morgul, ble han aldri sette eller hørt fra igjen.
Det ble ikke valgt noen ny konge som skulle styre, og derfor gikk Gondors styre over til riksforstanderne, og begynte med Mardil Voronwë, som hadde prøvd å holde Eärnur fra å dra til Minas Morgul. Riksforstanderne skulle styre fram til kongen returnere, for det var i begynnelsen ikke sikkert om Eärnur hadde blitt drept eller ikke. I tillegg hadde ikke Eärnur etterlatt seg noen arving. Selv om mange andre i Gondor hadde et slags krav på tronen, hadde de fleste av disse kravene noen tvil ved seg, og ingen ønsket å risikere enda an borgerkrig som Ættefeiden, som hadde påført Gondor store ødeleggelser.
Królowie Gondoru
Dumme hvite menn
Dumme hvite menn ...og andre dårlige unnskyldninger for nasjonens tilstand (engelsk originaltittel: Stupid White Men ...and Other Sorry Excuses for the State of the Nation!) er en satirisk og politisk bok av Michael Moore. Den er oversatt til norsk av Alexander Leborg og utgitt av Aschehoug forlag. Den ble utgitt i 2001 i USA og kom på norsk i 2003.
Selv om forlaget var overbevist om at boken ville bli avvist av det lesende publikumet i USA etter angrepene den 11. september 2001 tilbrakte den 50 sammenhengende uker på bestselgerlisten i The New York Times. Åtte uker på førsteplass. Den har blitt gjenopptrykket utallige ganger og huskes hovedsakelig ved sin korttittel, Dumme hvite menn. Boken er meget kritisk av den nyere amerikanske politikken generelt og i særdeleshet til politikken til Bush-administrasjonen. Moores satiriske bønn, «A Prayer to Afflict the Comfortable» («En bønn for å plage de komfortable») ble først publisert i denne boken.
Utgivelse
Moore fullførte Dumme hvite menn kort tid før 11. september 2001. Hans utgiver, HarperCollins, nektet først å utgi boken da det fryktet dårlig publisitet i kjølvannet av terrorangrepene til tross for forskudd på trykking av 50 000 kopier.
HarperCollins ønsket at Moore skrev om halvparten av boka for å tone ned kritikken av presidenten. De ønsket også å endre tittelen til Michael Moore: The American, fjerne tre kapitler: «Kill Whitey!», «Dear George», og «A Very American Coup», og insisterte på at Moore selv skulle betale for kostnadene av den reviderte boken, noe som ville koste rundt 100 000 dollar. Om han ikke føyde seg ville de ganske enkelt avstå fra å utgi boken og heller utgi billigutgaver av hans tidligere utgivelser. I denne boken foreslo Moore å antyde at Rupert Murdoch, eieren av News Corporation og HarperCollins, hadde «avslått» denne beslutningen.
Den 1. desember gjorde Moore en presentasjon i New Brunswick i New Jersey. Han fortalte sitt publikum om striden med å få sin bok utgitt og at de eneste kopiene som eksisterte ville snart bli resirkulert og ville antagelig komme tilbake som bøker utgitt av Rush Limbaugh eller Bill O'Reilly. Moore leste om de første kapitlene fra boken, og i publikumet den dagen satt Ann Sparanese, en bibliotekar fra Englewood i New Jersey. Hun sendte ord ut på ulike epostlister, inkludert «Social Responsibilities Round Table» («Rundbordet for sosial ansvarlighet», SRRT) og «Library Juice», hvor hun forklarte Moores knipe. Hun uttrykte at «denne striden er ikke bare en manns strid med et forlag, men er en strid for å bevare ytringsfriheten og for å stoppe sensur». Moore var ikke oppmerksom på dette grasrotopprøret før han mottok en rasende telefon fra forlaget to dager etter presentasjonen.
Til tross for HarperCollins' bedømmelse og, i henhold til Moore, forlagets bevist begrensete promotering av boken, ble den likevel en enorm suksess og havnet på bestselgerlisten for faglitteratur i 2002 ved betydelige bokhandlere som Barnes & Noble og Amazon.com, og okkuperte førsteplassen i både USA og Storbritannia, Tyskland, Irland og andre steder.
Lillestrøm Sportsklubb i 2017
Tropp
(Til 13 Juli) (Fra 1. august)
(Fra Juli) (Til Juli)
Vinter
Inn:
Ut:
Sommer
Inn:
Ut:
Eliteserien
{|