cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bergen Kunstmuseums Venner
Navnet ble i innbydelsen foreslått til: «Foreningen til Bergen Bys Billedgalleris Fremme». Dette ble allerede ved stiftelsen endret til «Foreningen til Billedgalleriets Forøkelse» – senere «Foreningen til Billedgalleriets Fremme». Senere moderniseringer ga «Billedgalleriets Venner», som fra 2003 av fikk sitt nåværende navn etter at billedgalleriet ble kunstmuseum med etterhvert tre bygninger til disposisjon.
§ 6. i vedtektene lyder fortsatt: «Intet kunstverk kan innkjøpes uten at Billedgalleriets bestyrer (nå endret til «Kunstmuseets leder») er enig i kjøbet.» Tradisjonelt har derfor museets leder satt i innkjøpskomiteen, noe også Audun Eckhoff som avdelingsleder for kunstmuseet har gjort fra 2002 av.
Sammen med glade givere har vennene til nå stått for innkjøp og overrekkelse av 131 verker (2008) av bl a.: Lars Hertervig, Peder Balke, J.C. Dahl, Nikolai Astrup, Per Deberitz, Jean Heiberg, Per Krohg, Chr. Krohg, Henrik Lund, Arne Kavli, Hans Jacob Meyer, Bernt Tunold, Gerda Knudsen, Harriet Backer, Synnøve Anker Aurdal, Gunnar S. Gundersen.
Av utenlandsk kunst og kunstnere kan nevnes Paul Cezanne (10 tegninger), ett russisk ikon fra ca. 1450-tallet, Sigurdjón Olafsson, Jean Dubosque og Anna-Eva Bergmann som også var kunstneren (posthumt) bak årets gave til museet (to store bilder).
Paropsis
Paropsis er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) Chrysomelinae.
Marskalken av Westfalen
Marskalken av Westfalen var et embede i form av stedfortrederen til erkebiskopen av Köln i dennes funksjon som hertug av hertugdømmet Westfalen. Embedet ble første gang besatt i 1180 av Adolf I von Dassel og var siste gang besatt i 1482.
Paropsis
Utseende
Middelsstore, brede, noe hvelvede, brun- eller rødspraglete bladbiller. Antennene er nokså lange og kraftige. Aretne ligner overflatisk på marihøner, men skiller sge fra disse på de lange, ikke klubbeformede antennene.
Levevis
Artene lever først og fremst på eukalyptus, der noen av dem er regnet som skadedyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia, Ny-Guinea og New Zealand.
Christian Tandberg (ordfører)
Christian Tandberg var en norsk handelsfullmektig og politiker, som var ordfører i Hønefoss kommune fra 1853 til 1854.
Filoktetes (Sofokles)
Filoktetes (gresk: Φιλοκτήτης) er et skuespill, en tragedie, av den greske forfatteren Sofokles som ble fremført første gang under Dionysos-festivalen (dramafestivalen) i Athen i 409 f.Kr. hvor det fikk 1. pris. Det er et av de syv bevarte dramaene av Sofokles. Handlingen foregår på slutten av den ti år lange trojanske krig, hovedsakelig etter det som beskrives i Homers diktepos Iliaden, men før avslutningen av krigen med Den trojanske hest. Det beskriver Odyssevs’ og Neptolemus’ (Akilles’ sønns) forsøk på å hente den skadde Filoktetes til Troja fra øya Lemnos. Filoktetes var en berømt bueskytter som eide Herakles’ uovervinnelige piler og bue, og en spådom sa at grekerne ikke kunne beseire Troja uten hans hjelp.
Christian Tandberg (ordfører)
Ole Thorkelsen var Hønefoss kommunes første ordfører, fra 1852, med Christian Tandberg som viseordfører. Han sa fra seg stillingen 2. november 1853, og han og Tandberg byttet da stilling. Tandberg fungerte som ordfører fra midten av desember samme år.
Filoktetes (Sofokles)
Bakgrunn
Da Herakles var blitt dødelig forgiftet ønsket han å bli brent levende på likbål. Bare Filoktetes turde tenne bålet, og som takk for dette fikk han overta Herakles’ våpen, pilene og buen som alltid traff sitt mål. Filoktetes dro sammen resten av den greske hæren for å delta i krigen mot Troja. Underveis ble han skadet i foten og fikk en kraftig betennelse. Forklaringene på skaden er ulik i forskjellige kilder. Ifølge enkelte ble han bitt av en slange etter en guddommelig inngripen. Betennelsen førte til store smerter og medførte en uutholdelig lukt fra såret. Av denne grunn ble han satt igjen på den øde øya Lemnos.
Antonín Procházka
Antonín Procházka (født 3. april 1942 i Brno i nåværende Tsjekkia) var en tsjekkoslovakisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by. Procházka vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 1968 i München. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for menn bak Sovjetunionen og Japan. Det ble spilt en enkeltserie med ti lag. Tsjekkoslovakia vant sju og tapte to kamper. Procházka spilte åtte kamper i OL-turneringen.
Filoktetes (Sofokles)
Handlingen
Sofokles’ drama begynner med Odyssevs’ og Neptolemus’ ankomst til Lemnos. Odyssevs ber Neptolemus om å fortelle en løgnhistorie for Filoktetes mens Odyssevs, som er kjent av Filoktetes fra før, holder seg skjult. For å oppnå Filoktetes’ tillit forteller Neptolemus at han hater Odyssevs fordi han fikk overta Akilles’ rustning da Akilles ble drept. Neptolemus, som er Akilles’ sønn, hevder overfor Filoktetes at han var den som hadde retten til å overta rustningen. Neptolemus oppnår tillit hos Filoktetes, og han oppnår til slutt å få holde i Herakles’ bue mens Filoktetes steller med såret i foten.
Neptolemus har nå oppnådd målet, men han tviler i forhold til sin samvittighet. Odyssevs kommer og vil dra avgårde med våpenet. Neptolemus’ samvittighet får overtaket, og han leverer buen tilbake til Filoktetes. Odyssevs går, og Neptolemus forsøker å få med Filoktetes til Troja av fri vilje. Filoktetes nekter, han vil tilbake til Hellas, og Neptolemus aksepterer etter hvert å ta ham med dit selv om dette vil utsette ham for grekernes sinne.
Dette ser ut til å bli slutten på dramaet, men så griper den nå guddommelige Herakles inn. Han åpenbarer seg og sier at Filoktetes vil bli kurert for sin skade og vil bli en helt for grekerne hvis han drar til Troja og kjemper med dem der. Dramaet avsluttes med at Filoktetes følger guddommens råd og blir med til Troja.
I andre kilder er det fortalt at Filoktetes da han kom til Troja klarte å drepe prins Paris, den fremste av de trojanske krigsherrene, og at han også var blant de førti greske krigerne som satt inni Den trojanske hest i den krigslisten som til slutt førte til gresk seier over Troja.
Tolkning
Moral er et hovedtema i stykket, og stykket er et eksempel på et skuespill hvor det sentrale er dynamikken i de tre hovedpersonenes vesen. Filoktetes selv er preget av et hat til den greske hæren, og til Odyssevs spesielt, siden har var den som besluttet å etterlate den skadde krigeren på en ubebodd øy. Odyssevs er den erfarne krigeren med hærens og fellesskapets mål som sitt mål. Han kan gjerne lyve hvis det tjener nasjonens mål. Neptolemus er den unge, ærlige soldaten som slites mellom Odyssevs’ taktikk og de menneskelige hensyn til den plagede Filoktetes. Neptolemus opptrer først som lojal soldat overfor Odyssevs, og han klarer ved hjelp av Odyssevs lumske plan å få tak i Filoktetes’ våpen. Men tvilen kommer, han ser det umenneskelige i Filoktetes’ fortvilte situasjon. Neptolemus vakler, han forteller Filoktetes sannheten om hvorfor han er kommet, men fortsatt beholder han våpnene. Filoktetes nekter fortsatt standhaftig å bli med til Troja, og Neptolemus står nå fram som den rettskafne helt ved å gi våpnene tilbake til Filoktetes og dessuten å stå ved sitt ord om å ta ham med til Hellas. Først nå, når dramaet tilsynelatende går mot slutten, griper gudene inn. Herakles, som ble opptatt blant gudene etter sin død, viser seg og lover Filoktetes både helbredelse og stor ære om han blir med til Troja. Når gudene befaler, så har den rettskafne intet valg.
Dramaet Filoktetes gir en forståelse av hva personlighetsbegrepet innebar i gresk tenkning. Neptolemus’ forskjellige handlinger gjennom stykket er tilsynelatende ikke i samsvar med hverandre, men det vil være totalt misvisende å hevde at det følgelig foregikk en forandring med ham. Når Odyssevs gir ham oppdraget, sier han samtidig at det «ikke er i oversensstemmelse med din natur ("fysis")». Mennesket har med andre ord et medfødt "vesen". Det foregår ingen forandring i Neptolemus i løpet av skuespillet, men utviklingen skjer i form hans "fysis" som kjemper mot fristelse og selvbedrag, og dette er stykkets psykologiske kjerne.
Melanie Smith
Melanie Smith (født 23. september 1949), amerikansk rytter som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles. Smith ble olympisk mester i hestesport under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun og hesten «Calypso» var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning. De andre på laget var Joseph Fargis på hesten «Touch of Class», Leslie Howard på «Albany» og Conrad Homfeld på «Abdullah».
Soester Nequambuch
Soester Nequambuch er en tysk lovbok som ble benyttet i byen Soest i hertugdømmet Westfalen i middelalderen. Boken er bevart i et illuminert manuskript som ble skrevet på 1300-tallet, og er oppbevart i Gerichtsmuseum Bad Fredeburg.
Familieretshuset
Familieretshuset er et dansk forvaltningsorgan som ble opprettet 1. april 2019 til erstatning for Statsforvaltningen.
Familieretshuset ivaretar all familierelatert saksbehandling, heriblant saker om adopsjon, bidrag, farskap og medmoderskap, foreldremyndighet, bopel og samvær, navn, prøvelse av ekteskapsbetingelser, separasjon og skilsmisse, og vergemål.
Hovedkontoret er i Aabenraa. Familieretshuset hører organisatorisk og budsjettmessig under Social- og Ældreministeriet.
Leslie Burr-Howard
Leslie Burr-Howard (født 1. oktober 1956), amerikansk rytter som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1996 i Atlanta.
Howard ble olympisk mester i hestesport under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun og hesten «Albany» var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning. De andre på laget var Joseph Fargis på hesten «Touch of Class», Conrad Homfeld på «Abdullah» og Melanie Smith på «Calypso».
Tolv år senere, under Sommer-OL 1996 i Atlanta var han og hesten «Extreme» med på det amerikanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Vest-Tyskland. De andre på laget var Anne Kursinski på «Eros», Peter Leone på «Legato» og Michael Matz på «Rhum».
Professors navn
Professors navn er en tittel som en regjering eller statssjef på eget initiativ kan beslutte å tildele en velmerittert akademiker, eller en representant for kulturlivet som har utvist en særlig utmerket innsats. Formelt het det tidligere at man «tillegges professors navn, heder og verdighet». En slik person blir titulært professor livet ut; ved alderspensjon blir han eller hun ikke emeritus/emerita og heller ikke benevnt «tidligere professor», ettersom det dreier seg om en vitenskapelig eller kulturelt motivert hederstittel.
Professors navn deles ut i Sverige av regjeringen og i Finland av presidenten.
Professors navn er en forkortet form av det eldre begrepet «professors navn, heder og verdighet» (n. h. o. v.), som også anvendes når ikke-akademiske statstjenstemannstitler ble utdelt som hederstitler, men som ble avskaffet i forbindelse med avskaffelsen av rangordenen 1909.
Andrej Prokofjev
Andrej Vasiljevitsj Prokofjev (russisk: Андрей Васильевич Прокофьев, født 6. juni 1959, død 19. juni 1989) er en tidligere russiske friidrettsutøver som representerte Sovjetunionen på korte distanser. Hans fremste meritt var trolig gullmedaljen på 4 x 100 meter under OL 1980 i Moskva, fulgt av sølvmedaljen på 110 meter hekk i EM 1982 i Helsingfors og sølvmedaljen på 4 x 100 meter i VM 1983 i Helsingfors.
Blott en dröm
Blott en dröm er en svensk film fra 1911 i regi av Anna Hofman-Uddgren.
Om filmen
Filmen hadde premiere 9. september 1911 på Orientaliska Teatern i Stockholm ved premieren arrangerte Otto Lainga musikken. Filmen ble spilt inn på flere plasser i Stockholm, blant annet Operans terrasse, Koppartälten i Haga, Nackanäs og Gröna Lund av Otto Bökman. I filmen har Gösta Ekman sin første filmrolle.
GRID
GRID (forkortelse: gay-related immune deficiency norsk: homo-relatert immunsvikt) var det opprinnelige navnet på en sykdom som i dag er kjent som Aids. GRID ble først nevnt 11. mai 1982 i en artikkel i The New York Times. I denne artikkelen, er også begrepet «A.I.D.» (Acquired Immunodeficiency Disease) nevnt. I de tidlige dagene av aids (dvs. 1982-1985), ble også begrepene «gay cancer» og «gay plague» brukt.
Johannes Vinjum
Johannes Vinjum (født 1930 i Aurland i Sogn, død 23. november 1991 i Oslo) var kunstmaler og grafiker. Vinjum gjennomførte kunststudier i Oslo.
Flere av arbeidene hans er å finne i Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet og Museet for samtidskunst. Hans kjæreste motiv var fjellene i Aurland, katedralen i Chartres og barneportretter. Vinjum var festspillutstiller i Bergen i 1984. Etter at han døde, gav familien en stor malerisamling til Aurland kommune. Denne samlingen er nå å finne i Galleri Vinjum på Aurlandsvangen.
Benelux
Benelux er en økonomisk, kulturell og politisk union mellom Belgia, Nederland og Luxembourg. Den ble stiftet 1944 og gjennomført som tollunion i 1948. Fra 1960 ble det etablert en utvidet union, med virketid på 50 år. Denne unionsavtalen ble fornyet i 2010 på ubestemt tid.
Harastølen
Harastølen, eller Luster sanatorium, er en tidligere institusjon i Luster i Sogn og Fjordane som ble brukt til tuberkulosehjem (sanatorium), psykiatrisk sykehus og asylmottak.
Benelux
Benelux mistet mye av sin betydning etter inngåelsen av traktaten om det europeiske kull- og stålfellesskap i 1951. Unionens fikk sin største betydning som følge av et memorandum fra 1955, der det ble tatt initiativ til Romatraktaten fra 1958.
Harastølen
Sanatorium og sykehus
I 1896 vedtok styret for St. Jørgens Hospital i Bergen å bygge et sykehus for «fattige tæringssyke i Bergens stift». Harastølen ble åpnet den 2. november 1902, under navnet «Lyster Sanatorium». Bygningskostnadene var på 777 000 kroner, som var en betydelig sum på den tiden. Ved åpningen hadde sanatoriet 96 sengeplasser. I 1924 ble kapasiteten utvidet til 120 senger, i 1950 til 150. Bygningen er på omkring 5000 m2 Bygningen var tegnet av Adolph Fischer.
Benelux
Medlemslandene samarbeider om indre sikkerhet, planarbeid, samferdsel, miljø og indre marked. Nederland har vegret seg mot et utvidet utenrikspolitisk samarbeid.
Harastølen
Sanatorium og sykehus
Det er plassert i fjellsiden, 500 meter over havet, over Luster. En årsak til plasseringen var det gunstige klimaet inne i Lustrafjorden. I tillegg var man tidlig klar over viktigheten av vannkraft, og i så henseende hadde Luster sanatorium en av de aller første private vannturbinene i Norge.
Benelux
Unionens institusjoner er ministerkomiteen, et embetsmannsråd, generalsekretæren, et rådgivende parlament og domstolen. Unionen har hovedsete i Brussel.
Harastølen
Sanatorium og sykehus
Fra dampskipskaien i Luster gikk det en elektrisk taubane opp til sanatoriet. En sju kilometers vei med tretten hårnålssvinger fører også opp til Harastølen. Taubanen var i drift fram til starten av 1990-tallet. På grunn av beliggenheten og smittefaren var det et eget samfunn på Harastølen, og institusjonen var selvforsynt med strøm fra vannturbin. Etter hvert kom overlegebolig, søsterbolig for de ansatte, to familieboliger for fyrbøter og gartner, kapell med likhus, poståpneri, vaskeri, ishus og stall. Jacob Kjøde og andre rikfolk fra Bergen donerte i 1937 et eget filmfremvisningapparat til institusjonen, og det var kinokveld en gang i uken. Biblioteket hadde 17 000 titler. Institusjonen hadde også eget grisefjøs, og da kostholdet skulle gjøre at pasientene gikk opp i vekt, sørget man for at grisene hadde et ekstra lag med spekk.
Like etter andre verdenskrig kom medikamentet streptomycin, som praktisk talt utraderte tuberkulosen, og grunnlaget for driften forsvant. Bygningen ble i 1958 tatt i bruk som psykiatrisk sykehus. Fra 1991 sto Harastølen igjen tomt, da tidligere bygninger fra kraftutbygging sto tomme i Gaupne, og disse ble nye lokaler for det psykiatriske sykehuset.
Benelux
Historie
Benelux-traktaten om etablering av Benelux Economic Union ble undertegnet i 1958 og gjennomført i 1960. Formålet var å skape
Harastølen
Asylmottak
Et par år, fram til midten av 1990-årene, var Harastølen asylmottak for flyktninger fra det tidligere Jugoslavia. Siden asylmottaket ble avviklet har det ikke vært aktivitet i bygningen.
Benelux
Historie
Gjennom et memorandum fra 1955 bidro Benelux til etableringen av Den europeiske union (EU).
Harastølen
Nyere tid
Fra 1999 eies Harastølen av bedriften Tinfos. I 2014 ble deler av den norske skrekkfilmen Villmark 2 spilt inn på Harastølen.
Det var planer (per 2015) om å rive bygget. Høsten 2017 rapporterte media at interessenter ønsket å kjøpe anlegget for å utvikle det som reiselivsbedrift.
Benelux
Historie
Avtalen fra 1958 ble inngått for 50 år. En ny avtale inngått på ubestemt tid, ble undertegnet i 2008 og trådte i kraft i 2010.
Institusjoner
Benelux styres av en ministerkomite som ledes av medlemslandene etter tur, ett år av gangen. Benelux-rådet består av høytstående tjenestemenn fra de departementene som er relevante for de saker som rådet skal behandles. En generalsekretær står for den daglige ledelse av unionen.
Benelux-parlamentet har 49 medlemmer fra parlamentene i Belgia, Nederland og Luxembourg og gir råd til sine respektive regjeringer.
Benelux-domstolen er en internasjonal domstol. Domstolens oppgave er å fremme ensartethet i anvendelsen av Benelux-lovgivningen. Det gjelder blant annet immateriell eiendom (varemerker for produkter og tjenester, design eller modeller), betaling av bøter, beskyttelse av fugl, tilbakebetaling av skattegjeld og lik avgiftsbehandling.
Domstolen blir sammensatt av dommere fra medlemslandenes øverste domstoler.
Torynorrhina scutellata
Torynorrhina scutellata er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (ca. 30 millimeter), nokså bred, blank, kobberfarget gullbasse. Scutellum er svart. "Snuten" er avrundet uten horn eller tenner. Beina er mørke.
Utbredelse
Arten lever i Vietnam.
Systematisk plassering
Som for flere andre av gullbasse-slektene med navn som slutter på "-rhina" er det uklart om navnet bør staves med én (-"rhina") eller to (-"rrhina") r-er.
Torynorrhina chantrainei
Torynorrhina chantrainei er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (ca. 30 millimeter), nokså bred, blank, skinnende grønn gullbasse. "Snuten" er avrundet uten horn eller tenner. Beina er mørke.
Utbredelse
Arten lever i Myanmar.
Systematisk plassering
Som for flere andre av gullbasse-slektene med navn som slutter på "-rhina" er det uklart om navnet bør staves med én (-"rhina") eller to (-"rrhina") r-er.
Mohammad Hamid Ansari
Mohammad Hamid Ansari (født 1. april 1934) var Indias visepresident fra 2007 til 2017.
Ansari er utdannet statsviter og har arbeidet som diplomat. Han ble valgt til den 13. visepresidenten i India den 10. august 2007 og overtok embetet dagen etter.
Ansari startet sin politiske karriere som embetsmann i den indiske utenrikstjenesten i 1961. Han var Indias faste representant til FN, høykommissær til Australia og ambassadør i De forente arabiske emirater, Afghanistan, Iran og Saudi-Arabia. Han var fra 2006 til 2007 leder for National Commission for Minorities (NCM).
Ansari ble i 1984 tildelt utmerkelsen Padma Shri.
Olav den hellige
Olav II Haraldsson, også kalt Olav den hellige, Hellig-Olav, Sankt Olav og Olav Digre (norrønt: Óláfr Haraldsson, Óláfr hinn helgi), født ca. 993 på Ringerike, død 29. juli ca. 1030 på Stiklestad og gravlagt i Nidaros, var Norges konge fra 1015 til 1028.
Han ble erklært som helgen av biskop Grimkjell 3. august ca. 1031.
Olav Haraldssons mumifiserte lik ble oppbevart i St. Olavs skrin i Nidarosdomen fra omkring 1090. Dette var et viktig nordisk valfartssted fram til reformasjonen i 1537. Hoveddelen av skjelettet ligger trolig et sted under kirkegulvet i Nidarosdomen.
Familie
Alle de kjente sagaene angir at han var tippoldebarn av Harald Hårfagre på farssiden. Olavs far Harald Grenske var sønn av Gudrød Bjørnsson. (Theodoricus monachus skrev at Olavs farfar het Gudrød Syr. ) Gudrød skal ha vært sønn av Bjørn Farmann, Harald Hårfagres sønn. Slektskapet med Harald Hårfagre støttes ikke av samtidige kilder. Når Olavs skalder omtalte ham som Haralds arvtaker, mente de ikke Hårfagre, mens Harald Grenske.
Olavs far døde da Åsta gikk gravid med Olav. Hun giftet seg senere ifølge Heimskringla med Sigurd Syr.
Olav fikk sønnen Magnus med sin trellkvinne Alvhild, og datteren Ulvhild Olavsdatter med kona Astrid.
Egenskaper
Snorre Sturlason skildrer Olavs egenskaper og utseende svært positivt, trolig konstruert som en del av legendedannelsen.
Tilnavnet Olav Digre tilsier at han var større enn vanlig. Det norrøne ordet kan henvise til tykk eller grovbygd, men mest sannsynlig det siste, siden han selv likte dette tilnavnet.
Sverdet «Bæsing»
Flere kilder oppgir at Olav eide et sverd som ble kalt «Bæsing». Noen kilder beskriver at han fikk sverdet av sin fosterfar Rane Roesson (også kalt Rane Vidførle ), og at sverdet hadde blitt røvet fra landvetten Olaf Geirstadalfs gravhaug i Vestfold. Kildene oppgir også at Olav selv kalte sverdet for «Hneitr», som skulle bety «med gulltråd om hjaltet».
Dåp og konfirmasjon
William av Jumièges skrev ca 1050-1070 i Normannernes historie, at Olav Haraldsson på oppfordring av erkebiskop Robert ble tvettet av ham gjennom dåpen og smurt med den hellige salve. Dette skjedde trolig i Rouen vinteren 1013-1014. Williams arbeid var kortfattet og basert på verket til Dudo av Saint-Quentin som ble skrevet en gang mellom 1015 og 1026, De moribus et actis primorum Normannorum ducum – Historien om Normannernes liv og død.
Erkebiskop Øystein Erlendsson skrev i Passio Olavi ca. 1150-1160 at Olav ilte til dåpens nåde i Rouen, og ble renset med den frelsende dåp.
Theodoricus monachus skrev ca. 1180 at noen mente at Olav ble døpt av Olav Tryggvasons hirdprest sammen med moren, da han var tre år gammel, noen mente han ble døpt i Anglia (England) og andre i Rouen, men at han ikke visste hva som var rett.
I yngre islandske sagaer som Den legendariske sagaen om Olav den hellige ble han døpt på Opplandene da han var fem år gammel, etter Heimskringla ble han døpt sammen med moren og stefaren tre år gammel og i Flateyjarbok likeledes hjemme hos stefaren.
Egil Kraggerud mente at handlingen i Rouen var å tolke som en konfirmasjon - en stadfestelse av dåpen. Sentralt i hans argumentasjon var at konfirmasjon på denne tiden kun ble foretatt av biskoper og erkebiskoper, at bruken av (oliven-)olje og balsam var en del av seremonien, og at Olav Tryggvasson hadde vært gjennom en tilsvarende konfirmasjon før han reiste til Norge. Opplysningene om at Olav var døpt i Norge da han var ung, kunne derfor være riktige.
Olav i utlandet
Opplysningene vi har om Olav i denne periodene er usikre, og kildene gir delvis ulik kronologi samt at dateringene er forskjellige.
Fra ca. 1008 var Olav en av mennene til den skånske jomsvikingen Torkjell Høge. Torkjell Høge kan ha vært en slags fosterfar for Olav. Olav kan ha vært med Torkjell Høge i Østersjøen, men det er usikkert.
Både kvadene og krønikene forteller at Olav var med i angrepet mot London i 1009.
29. september 1011 var Olav med i en gruppe på omkring 2700 mann, som var ledet av Torkjell Høge. Etter en langvarig beleiring klarte de ved list å komme seg inn i byen Canterbury. De plyndret og massakrerte mange av dem som bodde der. Flere av de øvrige fikk de løsepenger for. En av fangene var erkebiskop Ælfheah, som ble drept en stund etter.
I 1012 dro Olav sammen med en avdeling til distriktet Orfolk i Suffolk, og angrep landsbyen Newemouthe. De klarte ikke å ta landsbyen, og Olav ble såret.
Sommeren 1012 gikk Torkjell Høge i tjeneste hos den engelske kongen Ethelred II av England for å forsvare England. Olav og Torkjell Høge skilte da lag.
Olav dro til Normandie, og kom i tjeneste hos hertug Richard II. Her bekjempet og massakrerte de på vegne av Richard, innbyggerne i landsbyen Dol i grenseområdet mellom Normandie og Bretagne. De dro etterpå til kong Richard i Rouen, og var der vinteren 1012-1013.
I august 1013 dro Olav sørover med en hærstyrke. De angrep og plyndret de neste månedene landsbyen Saint Michel i hertugdømmet Aquitaine, Tui i Baskerland og Poitou ved elven Loire, før de igjen dro tilbake til Rouen. Han overvintrer hos Richard II vinteren 1013–1014.
Våren 1014 var Olav med i hæren til kong Ethelred II, som dro for å gjenerobre England fra danskene. Han ble da gjenforent med Torkjell Høge. Kong Knut flyktet foreløpig tilbake til Danmark. I 1844 publiserte Samuel Laing en oversettelse av Heimskringla til engelsk, der han la inn ordet London Bridge i sin oversettelse av et kvad av skalden Ottar Svarte, uten at det framkom av originalen. Det har vært grunnlaget for en forestilling om at Olav skal ha revet London Bridge, og at det var grunnlaget for den engelske barnereglen «London Bridge is falling down». Rivingen av broa er ikke bekreftet i engelsk kilder, og har neppe funnet sted.
Olav som skald
Olav Haraldson var ikke en ubetydelig skald. Det er 18 bevarte strofer som tillegges Olav Haraldson. Det er uenighet mellom forskerne om hvor mange som er ekte. Mange av strofene er til dels sterkt erotiske kjærlighetsdikt. I noen av sagaene har fortelleren syns de har vært for grove, og utelatt dem helt eller delvis.
Tilbake til Norge
Kildene om Olav Haraldsson er mer usikre i denne perioden enn tidligere, på grunn av mangel på samtidige eller nær samtidige kilder. Det er derfor vanskeligere å skille ut det som med rimelighet skjedde, fra det som er legender. Sagaene fra 1200-tallet regnes å ha liten troverdighet. Beretningene har også ulike kronologier over når og i hvilke sammenhenger hendelser skjedde.
Etter Olav Tryggvasons død ved slaget ved Svolder, ble Norge styrt av danskekongene med ladejarlene som kongenes lokale representanter. Da Svein Tjugeskjegg døde i 1014 var det sønnen Harald Sveinsson som overtok Danmark, og trolig også Norge. Da Harald døde i 1018, var Knut den mektige arveberettiget til Norge. Dersom Olavs intensjon i 1015 var å overta herredømmet over hele Norge, var det viktig å overvinne eller få vekk Ladejarlene. Sagaene forteller at noe av det første Olav gjorde, var å overfalle Eirik Jarls (963 – 1024) sønn, Håkon Eiriksson og ta ham til fange. Eirik hadde da vært på reise med noen få menn. Olav ga Eirik grid mot at han forlot landet og reiste til sin far, Eirik Ladejarl, i Northumberland. Året etter kom Eirik Ladejarls bror Svein Jarl med en flåte fra Trøndelag. Det ble et slag i Nesjar i Langesundsfjorden. Svein rømte da han ikke kunne vinne. Snorre forteller på 1220-tallet, at Olav reiste østover, der han grunnla kjøpstaden Borg (Sarpsborg) i 1016. Dersom opplysningen er rett, må han ha anlagt Borg i danskekongens rike (Viken). Det gjør opplysningen tvilsom. Theodoricus skrev i andre halvdel av 1100-tallet i Historien om de gamle norske kongene, i stedet at Olav dro til Øvre fylket (Ringerike) og overvintret hos sin stefar Sigurd og mora Åsta.
Lovfesting av kristendommen
Olav hadde tatt med seg fire biskoper og flere prester fra Wessex-området til Norge. Lederen for disse var biskop Grimkjell. Biskopene var prester som ble vigslet til biskoper like før de dro til Norge, for å kunne vigsle norske prester.
Andre peker på at Olav fikk endret lovene slik at lovene fikk et kristent innhold. Det vises da særlig til at det en gang mellom 1022 og 1024 ble det avholdt et møte på Moster mellom biskopene og kongens menn. Kristenretten ble da lagt fram – det vil si kirkens lover. På dette tinget ble kirken knyttet til kong Olav, som en statskirke. Den nye loven omtales av noen som «Det store sedskifte». Sverre Bagge skrev at da kristendommen ble offisiell religion i Romerriket, regner en med at omkring fem prosent av befolkningen var kristne i den vestlige delen av riket og rundt ti prosent i den østlige. Hvor stor prosenten var i Norge da kristendommen ble offentlig religion, har vi ingen anelse om. Men han mente at kristendommen kom i en monopolstilling i Norge på grunn av kongenes påvirkning og påbud, men for å få det til å virke måtte en del av befolkningen også være kristne. Han sammenlikner også Olavs innføring av en kristen statskirke med bolsjevikenes kupp i Russland i 1917. Sagaene forteller at Olav reiste til lagtingene, og fikk innført kristendommen som statsreligion.
Atter andre viser til at de bevarte skaldekvadene ikke forteller at Olav gjorde noen innsats for kristendommen. Videre at Olav og Grimkjell mest sannsynlig ikke innførte nye kirkelige lover til Norge, men at lovene ble tilskrevet Olav på et senere tidspunkt. .
Knut den mektige erobrer Norge - Olav rømmer
I 1027 eller 1028 var det et slag mellom Erling Skjalgsson og Olav Haraldsson. Noen angir tidspunktet for slaget til 1027, og andre til 1028. Claus Krag mente med grunnlag i kronologien til Theodoricus monachus at det trolig var før Knut den store kom til Norge i 1028 og ble konge. Om Heimskringlas kronologi er rett må Olav Haraldsson ha kommet tilbake til Norge etter først å ha flyktet fra Knut den mektige, og så forlate landet enda en gang. Heimskringla forteller at slaget sto Sankt Thomasdag – 21. desember, men det er ikke andre kilder som bekrefter det. Slaget var i ytre deler av Boknafjorden. Fagrskinna og Ågrip forteller at da slaget var over, hadde Erling mistet alle mennene sine. Theodoricus monachus forteller at Erling så ble drept mot kongens vilje.
I 1028 kom Knut den mektige til Norge med 50 krigsskip. Olav flyktet sammen med sønnen Magnus og noen trofaste menn til Gardarike (Russland).
Da Håkon jarl druknet i et skipsforlis høsten 1029, bestemte Olav seg for å dra tilbake til Norge.
Olav blir drept på Stiklestad
Olav reiste tilbake til Norge, og ble drept på Stiklestad.
Kildene er samstemte om at han døde 29. juli etter den julianske kalender. Kildene er uenige om hvilket år det var. Forfatteren av Passio Olavi mente det var i 1028, Theodoricus Monachus og Den legendariske Olavssagaen mente det var i 1029 , Snorre Sturlason Annales Regii og Den angelsaksiske krønike mente det var i 1030, Annales Reseniana mente det var i 1031 og Gammelnorsk homiliebok mente det var i 1034.
Hva som skjedde på Stiklestad er de eldste kildene noenlunde samstemte om: Fortellingene om et slag dukker først opp i Roskildekrøniken fra ca. 1135, som forteller at Olav ble drept av noen få menn i et slag. Et stort slag på Stiklestad med mange detaljer, kommer ikke før sagaene på slutten av 1100- og på 1200-tallet, og var da trolig diktet opp som en del av legendedannelsen. Theodoricus fortalte i andre halvdel av 1100-tallet om et slag.
Legendedannelsen
I Passio Olavi er det fortellinger om Olavs lik som trolig er kopiert fra bøker om de engelske Edmund martyren og sankt Oswald. Liket til Olav skal ha blitt lagt inn i et skur. En blind mann skal ha gått inn dit om natta og gnidd seg i øynene med Olav sitt blod slik at han fikk tilbake synet. Bonden på Stiklestad tok med seg liket og gravla det ved Nidaros. Det ble påstått at liket ble gravd opp året etter og at negler, hår og skjegg skulle ha grodd. Med dette som grunnlag ble Olav erklært som helgen. Om fortellingene har noen historisk kjerne eller er fri dikting for å fremme kirkepolitiske mål er det ulike oppfatninger om.
Etter at Olav ble helgen ble det som vanlig produsert en rekke fortellinger (legender) for å styrke oppfatningen. Kirken benyttet anledningen til å fremme Olav som en lokal hellig mann, som det var vanlig der kirken hadde etablert seg. Den eldste beskrivelsen av Olav som helgen, kan være kvadet Glælognskvida av Torarinn Lovtunge. Det kan være laget i England allerede omkring 1052 etter opplysninger fra Grimkjell, som da var tilbake i England som biskop. Som dokumentasjon ble det også laget såkalte vitaer. Størst utbredelse fikk helgenvitaen Passio Olavi fra ca. 1170. Den ble en del av Gammelnorsk homiliebok og ble i en kortversjon spredt over store deler av Europa. Blant andre tekster er diktet Geisli («Solstrålen»), som først ble fremført i 1153, ved innvielsen av erkebiskopsetet i Nidaros.
I senmiddelalderen reiste mange pilegrimer til Nidarosdomen, som ble reist til ære for Olav. Kirken oppmuntret til pilegrimsreiser fordi pilegrimene betalte for mange tjenester, og det ga gode inntekter til kirken. Sankt Olav ble periodevis også en viktig helgen i de andre nordiske landene, og St. Olavs skrin i Nidaros ble et betydningsfullt pilegrimsmål.
Snorre hevder at Kalv Arnesson hogg kongen i halsen, Tore Hund stakk et spyd i magen og Torstein Knarresmed hogg Olav i låret. Snorres framstilling av kong Olavs død er tolket å være i samsvar med blant annet motivet på en portal fra den nedrevne Hemsedal stavkirke. Oddgeir Hoftun tolker Snorres beretning og middelalderens bilder av drapet som preget av hedensk kult innenfor en kristen, mytisk ramme. Han mente det var beskrevet som et hedensk kultdrap. Beskrivelsen var grunnlag for sankt Olavs mytologiske virkekraft i et hedenske samfunn. Det la grunnen til at det hedenske Trøndelag kunne legges under kristen kongemakt uten væpnet kamp kort tid etter Sankt Olavs død og opphøyelse til helgen. Han mener at Snorres beretning om kong Olav og hans død under slaget på Stiklestad således først og fremst er å betrakte som en gjengivelse av en formfullendt legende som hadde til hensikt å fremme og konsolidere kristendommen i både hedenske og kristne samfunn.
Restene av skjelettet
Hoveddelen av skjelettet etter Olav er trolig gravlagt et sted under golvet i Nidarosdomen. Det er kjent noen få rester av beina andre steder:
Beinet i Sankt Olav domkirke er undersøkt vitenskapelig. Det er venstre skinnebein til en mann mellom 25 og 35 år gammel. Han har vært mellom 176 og 184 cm høy. Det er c14-datert til å være fra en som døde mellom 985 og 1040 med 89% sannsynlighet, og med ca. 10% sannsynlighet for at det var mellom 940 og 985. Beinet har en skade fra en pilespiss, som har fått gro noen få år før mannen døde. Mannen har trolig fått svekket lårmuskulatur, og kan ha haltet. Det er gjort en strontium-analyse av beinet som viste at kostholdet i oppveksten i stor grad har vært «landdyrsprodukter», med lite fisk og sjømat. Han har hatt lengre perioder der han vært inaktiv (trolig langvarig sykdom eller sultperiode), først i 7-8 årsalderen, så i 9-årsalderen, så i 12-årsalderen og den siste i 17-18-årsalderen. Mannen har tilhørt mitokondrie haplogruppe H. Haplogruppe H er den mest vanlige gruppen for innfødte europeere. Det har opprinnelig ikke vært mulig å få fram sekvensen i Y-kromosomet, men det er påstått å være I-M170, som igjen tilhører haplogruppe IJ, Det er en av de mest vanlige gruppene blant europeiske menn. Basert på forråtnelsesprosessen kan en slå fast at beinet ikke har vært gravlagt i jord.
Olav den hellige i kunsten
Ved siden av Maria er Olav den mest avbildede helgenen i nordisk kunst fra middelalderen. Dette gjelder både skulpturer og malerier. Fremstillingene er fra 1100-tallet og frem til reformasjonen.
De eldste helgenskulpturene fremstiller Olav som en konge sittende på en tronstol, ofte med øks i den ene hånden og et rikseple i den andre. I senere fremstillinger dukker det opp et uhyre under føttene hans, en såkalt «underligger». Underliggeren har form som en drage med mannsansikt. Dette er det mest gåtefulle trekket ved middelalderens fremstillinger av helgenkongen. Harry Fett mente at dragen med menneskehode som Olav tråkker på, er Olavs egen indre demon som han prøver å undertrykke. Per G. Norseng mente at underliggeren kan være symbolet på de onde maktene Olav overvant.
Olav som grunnlag for maktkampen mellom kirken og kongene
Etter sin død ble Olav av kirken utnevnt til helgen og «Norges evige konge» (Rex Perpetuus Norvegiae). Kirken ville at Norges konger i ettertiden skulle regnes som Olavs vasaller. Det ville i praktisk politikk si at kongene måtte underordne seg kirken, som representerte den hellige Olav på jorda. Kongene akseptere ikke dette.
Reformasjonen
Den lutherske reformasjonen i Danmark-Norge i 1536-1537 satte en stopper for valfartene til St. Olavs skrin i Nidarosdomen. De to kostbare ytterskrinene ble raskt ødelagt, mens den opprinnelige trekisten med helgenkongens legeme ble oppbevart på erkebiskop Olav Engelbrektssons borg Steinvikholm 1536-1564 og deretter i en da offentlig kjent grav i Nidarosdomen fram til 1568. Siden er stedet for denne graven blitt glemt.
Helgenkultus i den ortodokse kirken
St. Olav omtales oftest som en katolsk helgen, men også Den ortodokse kirke holder frem Olav Haraldsson som en stor norsk helgen. Ikke bare var han en del av den udelte kirke før Det store skisma i 1054; han tilbragte også en viktig del av sitt liv i Russland. Da han forlot Russland, lot han sin sønn bli igjen i landet.
Olavskirker og -monumenter ble snart etter 1030 reist i store deler av den kristne verden, også i østlige egner som Novgorod, Viborg, Gdańsk og Tallinn. Olavskapellet i Konstantinopel skal ha oppbevart Olavs legendariske sverd Bæsing.
I Tromsø finnes Hl. Olav ortodokse kirkeforening, som er en del av Den ortodokse Kirke i Norge. Ortodokse olsokfeiringer har blant annet funnet sted i Nidaros, på Stiklestad og i Oslo.
Olav i nasjonal retorikk
Olavs liv og verk er tema i en rekke dikt, teaterstykker, drama, romaner og musikkverk.
Ludvig Irgens-Jensens oratorium Heimferd ble skrevet i 1930, i anledning 900-årsdagen for Olavs død. Det var på 1930- og 1940-tallet et av de mest populære musikkverk skrevet i Norge.
Det historiske skuespillet Spelet om Heilag Olav (Stiklestadspelet) med tekst av Olav Gullvåg og musikk av Paul Okkenhaug har vært framført utendørs på Stiklestad hvert år siden 1960, og ble også framført i 1954 og 1955.
Eponymer
Flere bygninger, institusjoner, steder med mer (eponymer) er oppkalt etter Olav den hellige:
Niantic
Niantic er et amerikansk firma som spesialiserer seg i utviklingen og publiseringen av videospill til mobiltelefon.
Firmaet var først registrert under Google som Niantic Labs. Niantic ble utskilt fra fra Google i oktober 2015 under ledelse av John Hanke. Den største suksessen til Niantic er Pokémon Go, som hadde sin debuteringsdato 6. juli 2016.
Historie
Niantic oppstod ut ifra Keyhole i 2010, som var et lite prosjekt under Google. Keyhole inc. ble grunnlagt i 2001 og var pioneren i utviklingen av programvare som spesialiserer seg i GEO-spesialvisualisere programmer. Et av programmene til Keyhole er Google Earth. Google kjøpte opp Keyhole i 2004 for 35 millioner dollar. Niantics første prosjekter var Field trip og Ingress. Field trip ble gitt ut i 2012 og er en mobil-app som kan lokalisere plasser i hele verden. Ingress ble lansert i oktober 2013 og er en videreutvikling av Field trip. Her kan mennesker ta kontroll over for eksempler en figur, et byggverk eller et større område. I Ingress forventes det at spillere beveger seg ut at hjemmet for å okkupere en plass i sitt nærmiljø. Ingress var det første spillet som blander fiksjon med virkeligheten på et så høyt nivå. Ingress har blitt lastet ned over 14 millioner ganger i over 200 land. Målet til Nitanic har alltid vært å «blande» moderne teknologi med virkeligheten. De to første programmene til Niantic baserer seg på finne nye interessante plasser. Det finnes veldig stor påvirkning og erfaring av de to på den størst suksessen Pokémon Go. Siden firmaet nå hadde frigjort seg fra Google, måtte de finne nye investorer. Nintendo og The Pokemon Company ble de nye investorene til Niantics prosjekt. 9. september 2015 ga Nitanic ut den først reklamefilmen som viste frem Pokémon Go.
Pokémon Go
Pokémon Go hadde ikke brukt mye ressurser på reklamering av spillet, men publikum viste stor engasjement for spillet selv før lanseringen. Før publikasjonen var det flere som forsøkte å spille ulovlig – det første til mange blokkerte spillere før den offentlig åpning av Pokémon Go. Pokémon Go hadde sitt toppunkt og var et stort fenomen sommeren 2016. Pokémon Go har fått over 50 millioner njedlastinger etter bare 3 måneder.
Sølvkammerbetjent
En sølvkammerbetjent er en som har ansvaret for tilsyn og ettersyn med slottets sølvtøy. Hans arbeidsoppgaver er å føre nøye lager over både sølv- og gulltøy samt å tilse at alt er skinnende blankt før det settes på plass etter bruk. Når det er selskap og sølv- eller gulltøy skal tas i bruk, er det også sølvkammerbetjenten som teller opp og deler ut alt sølv- eller gulltøy til lakeiene.
Gulnebboksehakker
Gulnebboksehakker (Buphagus africanus) er en art i slekten oksehakkere (Buphagus), som er eneste slekt i oksehakkerfamilien (Buphagidae). Arten består som to taksa og er fragmentert utbredt på savannene i Afrika sør for Sahara.
Biologi
Gulnebboksehakker blir cirka 20 cm lang og veier typisk 57–71 g. Fjærdrakten varierer fra mørk brun til grålig olivengrønn på oversiden mot mer beige i buken. Nebbet er halvveis rødt og halvveis gult og øynene har rød-oransje iris og er omgitt av en tynn rød-oransje øyering av naken hud. Stjerten er middels lang og stiv, og fuglene bruker den aktivt som et slags «tredje ben» når de klatrer rundt på vertsdyrene. Ssp. langi er fysisk noe mindre enn nominatformen, samt litt mørkere og med grålig gump. Kjønnene er like. Ungfugler har gult nebb og en smal gul øyering til å begynne med, men etter noen uker blir både nebbet og øyeringen brune. Voksen fjærdrakt oppstår først etter cirka ett år.
Arten opptrer på åpen savanne, der det finnes passende vertsdyr. Denne arter tilbringer det meste av tiden på vertsdyrene, selv når den sover og hviler. Av og til kan den imidlertid ta tilhold i et passende tre for å hvile. Svært lite er kjent om artens bevegelsesmønster, men re-koloniseringen av Kruger nasjonalpark fra Zimbabwe antyder at regulære migreringen skjer.
Dietten består i hovedsak av ektoparasitter som lever på store planteetere, primært flått (Ixodoidea), men også midd (Mesostigmata), lus (Anoplura), igler (Hirudinea) og tovinger (Diptera) og annet. Arten ernærer seg imidlertid også av blod og slim fra vertsdyrene. Fra Senegal er det kjent at arten kan stjele fersk kumelk om den forlates ubeskyttet i noen øyeblikk, og fra Gambia er det rapportert at reirunger mates med kjøtt fra krøtter som har stått bundet. Mange steder i Vest-Afrika er også nettopp krøtter og esler de primære vertsdyrene for arten. Andre steder er ofte afrikabøffel (Syncerus caffer) primærvalget, mens spissneshorn (Diceros bicornis), stumpneshorn (Ceratotherium simum), sjiraff (Giraffa camelopardalis) og eland (Taurotragus oryx) med flere er sekundærvalget.
Arten hekker året rundt, avhengig av utbredelsen. Som sin nærmeste slektning er den en monogam kooperavtiv hekker som får hjelp av 1–6 andre fugler i kolonien med mating av ungene. Arten er hullruger og redet legges typisk til naturlige hulrom i trær eller gamle huler etter hakkespetter. Selve redet bygges av gress, hår og tørket møkk etter vertsdyrene, og myke røtter. Hunnen legger typisk 2–3 egg og inkubasjonstiden tar cirka 13 dager eller litt mer. Begge foreldrene og hjelperne bidrar til matingen av ungene, som blir i redet i cirka 25 dager.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på grupper og arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Terskeltrening
Terskeltrening er trening der pulsen ligger opp mot anaerobe terskel(AT) også kalt melkesyreterskel. Det er trening hvor det holdes et intensitetsnivå der kroppens melkesyrenivå ikke går over AT. Som oftest 85% av makspuls eller 75% av maksimalt oksygenopptak. Når treningen holder seg ved eller under AT vil laktat som produseres bli skilt ut av kroppen og verdiene holder seg konstant. Går treningsintensitet over AT vil kroppen produsere mer laktat enn kroppen klarer å skille ut, slik at verdiene i kroppen øker gradvis.
Hensikt
Noen undersøkelser har vist at et relativt høyt treningsvolum med lav intensitet kombinert med to til fire treningsøkter opp mot den anaerobe terskelen ga dramatisk forbedring i maksimalt oksygenopptak og prestasjoner på mellomdistanseløp. Terskeltrening er også bra når det gjelder forbedring av arbeidsøkonomi. Forbedret arbeidsøkonomi vil medføre at utøveren kan gå fortere på det samme oksygenopptaket.
Karen Stives
Karen Elizabeth Stives (født 3. november 1950 i Boston, død 14. august 2015 i Dover) var en amerikansk rytter som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.
VM i friidrett 2007 – Lengdehopp kvinner
Øvelsen Lengdehopp kvinner ved VM i friidrett 2007 ble avholdt på Nagai Stadium i Osaka, Japan den 27. august (kvalifikasjon) og den 28. august (finalen).
Kvalifikasjon
Kvalifikasjonskravet til finalen var 6,75 m og ellers blant de 12 beste lengdene.
Kunstløp-NM på skøyter 2003
Kunstløp-NM på skøyter 2003 ble arrangert i Tønsberg Ishall i Tønsberg fra 17. januar til 19. januar 2003. Singel for kvinner var eneste konkurranse i senior-klassen på programmet, i tillegg var det også kåring av mestere i junior for singel kvinner og singel menn.
Allen Coombs
Allen William Mark «Doc» Coombs (født 23. oktober 1911, død 30. januar 1995) var en britisk elektronikkingeniør på Post Office Research Station, Dollis Hill. Han var en av designerne av Mark II eller produktversjonen av Colossus-dataen, som ble brukt i Bletchley Park for å knekke koder under andre verdenskrig, og tok over som leder for prosjektet da Tommy Flowers bevegte seg videre til andre prosjekter.
Bhairon Singh Shekhawat
Bhairon Singh Shekhawat (født 23. oktober 1923 i Rajasthan, død 15. mai 2010) var en indisk politiker. Han satt som visepresident i India mellom 2002 og 2007. Han trakk seg som visepresident i 2007 etter at han tapte presidentvalget mot Pratibha Patil.
Han satt som guvernør i delstaten Rajasthan i tre perioder: Først fra juni 1977 til februar 1980; så fra mars 1990 til desember 1990; og tredje gangen fra desember 1993 til november 1998.
Liste over flaggbærere for Nederland under OL
Liste over flaggbærere for Nederland under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Nederlands flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Joseph Bédier
Joseph Bédier (født 1. januar 1864, død 29. august 1938) var en fransk forfatter og historiker med middelalderens Frankrike som sitt spesiale. Han er kanskje mest kjent for sin moderniserte utgave av Tristan og Isolde.
Liv og virke
Bédier ble født i Paris, som sønn av Adolphe Bédier, en sakfører med opphav i Bretagne, og han tilbrakte barndommen i Réunion.