cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Christopher Monckton
Business consultancy
In 1987, Monckton founded a consultancy company, Christopher Monckton Ltd., where he served as a director until he retired because of ill health in 2006. In 1999, he created and published the Eternity puzzle, a geometric puzzle which involved tiling a dodecagon with 209 irregularly shaped polygons called Polydrafters. A £1m prize was won after 18 months by two Cambridge mathematicians. By that time, 500,000 puzzles had been sold. Monckton claimed that he had to sell his home, Crimonmogate, to pay the prize; he later said the story was a publicity stunt. A second puzzle, Eternity II, was launched on 28 July 2007, with a prize of $2 million.
Views on AIDS
Monckton's views on how the AIDS epidemic should be tackled have been the subject of some controversy. In an article for The American Spectator entitled "AIDS: A British View", written for the January 1987 issue of The American Spectator, he argued that "there is only one way to stop AIDS. That is to screen the entire population regularly and to quarantine all carriers of the disease for life. Every member of the population should be blood-tested every month ... all those found to be infected with the virus, even if only as carriers, should be isolated compulsorily, immediately, and permanently." This would involve isolating between 1.5 and 3 million people in the United States ("not altogether impossible") and another 30,000 people in the UK ("not insuperably difficult"). The article was highly controversial, with The American Spectator's then assistant managing editor, Andrew Ferguson, denouncing it in the letters column of the same issue. Monckton appeared on the BBC's Panorama programme in February 1987 to discuss his views and present the results of an opinion poll that found public support for his position.
In 1999 the British gay rights group OutRage! launched a campaign to force the manufacturer of Monckton's Eternity Puzzle to disassociate itself from him because of his views. Monckton has since clarified his views on AIDS, stating that "the article was written at the very outset of the AIDS epidemic, and with 33 million people around the world now infected, the possibility of [quarantine] is laughable. It couldn't work."
European integration
Monckton has been an advocate of Euroscepticism for many years; as he put it in a 2007 interview, he would "leave the European Union, close down 90 per cent of government services and shift power away from the atheistic, humanistic government and into the hands of families and individuals." In 1994, he sued the Conservative government of John Major for agreeing to contribute to the costs of the Protocol on Social Policy agreed in the 1993 Maastricht Treaty, although the UK had an opt-out from the protocol. The case was heard in the Scottish Court of Session in May 1994. His petition for judicial review was dismissed by the court for want of relevancy.
Cabinda-konflikten
Cabinda-konflikten er en konflikt mellom Cabindaenklavens frigjøringsfront (portugisisk: Frente para a Libertação do Enclave de Cabinda, FLEC) på den ene siden og de angolanske styresmaktene på den andre. Konflikten har røtter som strekker tilbake til den portugisiske kolonikrigen, og har sitt opphav i krav om at Cabinda-provinsen bør bli en uavhengig republikk. FLEC kjempet først mot de portugisiske kolonimyndighetene fra 1963 til 1975, og deretter de angolske styrkene etter at Angola ble selvstendig og Portugal trakk seg ut i 1975. Siden da har det pågått en lavintensivitetskonflikt i enklaven, som nå er en av Afrikas lengste sammenhengende konflikter. I 2006 ble det signert en fredsavtale, men undertegneren fra FLECs side viste seg å ikke ha autoritet til å inngå noen slik avtale. Konflikten blusset opp i media tidlig i 2010 da geriljaer angrep en buss med fotballspillere fra Togo, noe Cabindas lederskap i eksil har beklaget.
Bakgrunn
Cabinda ble aldri administrert som en del av Portugisisk Angola, og hadde ingen geografisk eller historisk tilknytning til denne kolonien. Når Angola ble uavhengig i 1975, ble ikke Cabinda konsultert. Cabindas enorme oljeressurser, som utgjør 60 prosent av Angolas oljeressurser, kan ha bidratt til den angolanske besluttsomheten.
Konflikten
I 1963 sluttet FLEC seg til andre frigjøringsbevegelser som kjempet mot portugisiske kolonimyndigheter under den portugisiske kolonikrigen. Når denne krigen endte med undertegnelsen av en våpenhvile og full uavhengighet til alle koloniene, fikk ikke FLEC delta i våpenhvileforhandlingene, og uavhengigheten bevegelsen erklærte ble ikke anerkjent av verken Portugal eller Angola. I 1975 tok Angola, med cubansk hjelp, kontroll over enklavens urbane områder, og kastet dermed det lille landområdet inn i en lang geriljakrig. Samtidig ble Angola kastet inn i en av Afrikas lengste borgerkriger, og som et følge av dette falt Cabinda-konflikten ned på MPLA-regjeringas prioriteringer. Det er utvilsomt at FLEC høstet fordel av dette, men organisasjonen møtte økt motbør straks borgerkrigen endte med at regjeringen slo ned alle opposisjonelle geriljastyrker på fastlandet i 2002. I 2006 ble en våpenhvile undertegnet, men denne viste seg å være ugyldig. Likevel erklærte den angolanske regjeringen en slutt på opprøret, selv om situasjonen til dags dato fortsetter som før. Skal vi tro eksilregjeringa, kontrollerer separatistene 85 prosent av enklaven.
Eter (kjemi)
Innen organisk kjemi er eter en fellesbetegnelse for stoffer med minst ett oksygen-atom med to enkeltbindinger til alkylgrupper.
Historisk tok Aristoteles opp Empedokles' teori om de fire elementer luft, vann, ild, jord, og la til eter som «femte element», i middelalderen kalt «kvintessensen», som man tenkte seg at himmellegemene bestod av.
Navnsetting
Som navn på etere bruker man oftest stoffgruppenavnet. Man oppgir alkylgruppene på hver side av oksygen-atomet i alfabetisk rekkefølge og legger til ordet eter. Således blir CH3-CH2-O-CH2-CH3 kalt dietyleter. Dette er den meste kjente eteren, og kalles ofte bare «eter».
Fremstilling
Etere kan fremstilles ved kondensasjonsreaksjon. Da reagerer to alkoholmolekyler med hverandre og spalter av vann. En typisk metode er å koke alkoholer ved 140 °C med svovelsyre. Et eksempel er gitt i reaksjonen under:
Mette Møller (fotograf)
Mette Møller (født 1965) er en norsk matskribent og illustratør for kokebøker, og tidligere fotograf for Dagbladet.
Eter (kjemi)
Fremstilling
CH3CH2OH + CH3CH2OH → CH3CH2OCH2CH3 + H2O
Mette Møller (fotograf)
Møller er gift med tidligere journalist og sportskommentator i VG Truls Dæhli, og mor til fotballspilleren Mats Møller Dæhli. Etter at sønnen valgte å satse på fotball og ble hentet til fotballakademiet til Manchester United som 15-åring, sa Møller opp sin jobb som fotograf og ble med til England.
Eter (kjemi)
Egenskaper
Etermolekyler ligner alkoholer, men ettersom de ikke inneholder noen OH-gruppe, kan de ikke danne hydrogenbindinger med hverandre. En eter har derfor relativt lavt kokepunkt. Etere er gode løsemidler for upolare forbindelser.
Kjetting
En kjetting er metallringer (løkker) koblet sammen i en lang rekke. Selv om hvert ledd er solid, er kjettingen som helhet fleksibel. Løkkene er som regel ovale. Noen kjettingløkker har tverrstøtter (kalles stolper eller engelsk studs).
Ordet kjetting kommer fra det nederlandske ordet ketting.
Noen bruksområder for kjetting
Kjettinger kan lages i alle tykkelser, og har mange bruksanvendelser innen skipsfart og industri.
Stålet i kjetting
Stålet varmes på stålverket opp til det smelter (ca. 1600 grader Celcius), og tilsettes det som er nødvendige for å få ønsket kjemisk sammensetning. Det er strenge krav til hvilke andre materialer enn jern som kan være i støpen. Det er krav til innholdet av blant annet: For stål som skal brukes til høyfaste kjettinger (R4S og R5) vil en fjerne gasser ved å bruke vakuum. Innholdet av hydrogen blir svært lavt etter en slik behandling.
Stål kan ha ferrittiske og austenittiske krystallstrukturer i fast fase, avhengig av temperatur, legeringselementer og konsentrasjon. De to fasene har svært forskjellige evne til å løse opp karbon. Ved romtemperatur vil stål ha en ferrittisk struktur. Den ferrittiske krystallstrukturen vil vedvare ved oppvarming fram til en temperatur på minst (avhengig av legeringsgrad) 727 grader celsius. Ved videre oppvarming dannes austenitt. Ved temperaturer over 1394 grader celsius vil en ferrittisk fase igjen oppstå (avhengig av legeringsgrad). Dersom prosessen er riktig utført får jevne austenittiske korn, både i størrelse og retning.
Etter smelting kjøles stålet sakte i romtemperatur. Hvilken struktur stålet har fra stålverket, er ikke så viktig for kjettingen, siden det igjen skal varmes opp hos kjettingprodusenten.
Stålet som leveres til kjettingleverandøren dokumenteres for blant annet kjemisk sammensetning, dimensjoner, flytespenning, bruddspenning, bruddseighet, hardhet og bruddforlengelse. Egenskapene og framstillingsprosessen beskrives i et sertifikat utstedt av stålverket, og viser samsvar med et spesifisert regelverk.
Tilvirking av kjetting
I Europa er det to store kjettingleverandører: undefined i Ramnäs i Sverige og Altos_Hornos_de_Vizcaya i Spania, som begge har samme eier. I Asia, og spesielt i Kina er det mange store leverandører.
Stålet kuttes i praktiske lengder hos kjettingleverandørene.
Stålstykket varmes opp til austenittisk fase i en ovn til det blir rødglødende - i størrelsesorden 900-950 grader Celcius. Ovnen kan fyres opp med ulike tennkilder, men det er blitt mest vanlig å bruke elektrisitet. Ved bruk av kull eller gassfyring, må karbonet brennes opp fullstendig, for å sikre at en ikke får oppkulling av overflaten på stålet.
Stålstykket bøyes innover mot midtlinjen av koblingen (varmbøying), og sveises eller loddes sammen til en løkke. Sveisingen foregår ved bruk av kraftig strøm som smelter opp overflatene (engelsk flash butt welding). Ved riktig temperatur føres de to flatene sammen og de binder seg sammen, uten bruk av tilsatsmidler.
Avhengig av hastigheten som stålet kjøles ned fra austenittisk struktur, vil stålet inneholde forskjellige faser som deles inn i Widmanstätten ferritt, martensitt, øvre bainitt, nedre bainitt, perlitt og spheroditt. For høykvalitets kjetting ønsker en å ha martensitt og bainitt. Avkjølingshastigheten for bainitt er hurtigere enn den som er nødvendig for dannelse av perlitt, men langsommere enn for dannelse av martensitt (i stål med samme sammensetning). Bråkjølingen for å få martensitt skaper store indre spenninger, der karbonatomene er mellom jernatomene og tvinger dem fra hverandre. Denne tilstand av tvang i gitteret medfører at dislokasjoner blokkeres og at hardhet, flytegrense og strekkfasthet øker. Martensitten er derfor svært hard og har høy styrke, men er også sprø. Stålet vil kjøles hurtigst ned i overflaten (dannelse av marensitt), mens den kan få bainitt innvendig ved større tverrsnitt, siden kjølingen ikke går så fort der. Kjølingen foregikk tidligere i olje, men det har vist seg å være lite miljøvennlig. I dag foregår nedkjølingen i vann, en vannbaserte blandinger (saltbad) eller emulsjoner. Nedkjølingen går også fortere i vann enn i olje. Ved store tverrsnitt kan det bli store forskjeller i materialegenskapene over tverrsnittet. Nedkjølingen vil medføre at vannet bare koker, uten at hydrygenet blir spaltet.
Restspenninger på flytegrensenivå blir til under sveisingen som følge av betydelige temperaturforskjeller. Restspenningene er ikke nødvendigvis skadelige, men kan resultere i sprekker i kritiske områder. For å reduserer de indre spenningene blir kjettingen spenningsglødet (engelsk quenching). Temperaturforskjellene i kjettingløkkene skal være minst mulige, så vel under gløding som avkjøling. Det brukes temperaturer i området 580–680 °C, hvor man kan regne med en styrkereduksjon på ca. 15 %. Bruken varierer mellom leverandørene. Ramnäs gjør dette to ganger, mens en Vicinay gjør dette bare en gang. Det blir også gjort en ny varmebehandling (engelsk tempering), der Ramnäs typisk bruker ca. 585 grader, mens Vicinay typisk bruker ca. 640 grader. Varmebehandlingen gjør også marensitten mer duktil (seig og strekkbar) og egnet til praktiske formål. Karbonet sammen med jern utfeller sementitt i finfordelt form i martensitten. Dette fører til en delvis utløsning av gitterspenningene slik at tvangstilstanden dempes, hardheten faller og duktiliteten øker (anløping), samtidig er det en overkommelig reduksjon i styrke.
Testing hos kjettingprodusenten
Den ferdige kjettingen testes slik: Ved en høy testlast vil det lokalt være plastiske deformasjoner i kjettingen. Noen mener at testing ved 50% av bruddlasten bidrar til høyere utmattingsstyrke.
De ytterste løkkene på kjettingen blir tatt av for destruktiv testing. Det blir tatt ut prøver av stålet, og noen av løkkene strekktestes til brudd.
Kvaliteten på kjettingen betegnes ofte med en bokstav og et tall, der R4 er den mest brukte typen for offshore anvendelser. Det produseres kjettingstål kommersielt som har flytespenninger som kan være like over 1000MPa. Kjettingstål med høye flyte- og bruddspenninger antas å være følsomme for hydrogeninntrengning.
Stolper
Når en kjettingløkke strekkes vil de to parallelle sidene i løkken dras mot hverandre. Geometriendringen kan forebygges ved å sette en stolpe (engelsk stud) mellom de to sidene. Stolpene bidrar også til å forebygge kjettingen skal knute seg. Stolpene settes midt på løkka, og vinkelrett på sidene.
Stolpene har enten tilsvarende kjemisk sammensetning som resten av kjettingløkka, eller som oppfører seg på samme måte som kjettingmaterialet når den utsettes for varmebehandling. Den kjemiske sammensetning må også være slik at en unngår galvanisk korrosjon. Stolpene kan sveises eller presses på plass. For høyere kvaliteter (R4 og R5) er ikke sveising tillatt. Teststrekkingen av ankerlinen bidrar til å feste stolpene, og teststrekket er høyere for stolpekjetting.
Stolpekjetting vil veie om lag 9% mer enn stolpefri kjetting. Den er også en del dyrere å produsere.
I bruk har det vist seg vanskelig å holde på plass stolpene. Mange stolper løsner i en av endene, eller faller helt av. Tap av stolpen kan medføre at utmattingslevetiden reduseres fra om lag halvparten til en sjettedel av det den var med stolpe. Stolpene kan også være grunnlag for korrosjon.
Etter om lag år 2000 har det blitt mindre vanlig å bruke kjetting med stolper til offshorebruk.
Kjetting i bruk petroleumsvirksomhet
For boreplattformer og floteller blir kjettingen ofte lagret om bord i kjettingkasser. For store vanndyp leies det gjerne inn ekstra kjetting etter behov. Disse kobles sammen med en lenke. For flytende produksjonsplattformer og på et økende antall leteboringsinnretninger og floteller er det vanlig å legge ut ankerlinene på forhånd, og så koble plattformen på når den kommer.
Fra kjettingkassen går kjettingen gjennom en vinsj med bremser. Sjøfartsdirektoratet har et omfattende sett av krav til bremsene. Det er krav til testing, og videre at det skal være to uavhengige holdebremsesystemer. Bremsekraften skal ikke påvirkes av enkeltfeil i krafttilførsel eller kontrollsystem. Ved svikt i krafttilførselen under kjøring av vinsjen, skal det være en restbremsekraft som skal opprettholdes frem til krafttilførsel og kontrollsystem er i funksjon. Det er videre også krav til nødutløsning, og til testing av denne. I Norge er Rolls-Royce og Aker Pusnes de store leverandørene av vinsjer.
Fra vinsjen går kjettingen videre til et ledehjul (engelsk fairlead). Denne skal etter Sjøfartsdirektoratets regelverk har minst sju lommer. Det er for å redusere utmattingsbelastningene. Med sju lommer kan en ha en spenningskonsentrasjonsfaktor på tre til fem. For fem lommer kan spenningskonsentrasjonene være 20% større. DNV GL anbefaler å bruke minst ni lommer dersom en skal være på samme lokasjon mer enn fem år.
Fra ledehjulet går kjettingen til havbunnen der den kobles til ankeret med en sjakkel eller en annen lenke.
I sjøen kan deler av ankerlinen bestå av polyestertau eller ståltau. Bruk av tau er som regel for å spare vekt. Det kan også være festet kombinasjoner av oppdriftslegemer (bøyer) eller vekter (synker) dersom en vil unngå at kjettingen skal ligge oppå rørledninger eller korallrev på havbunnen.
Sumner Welles
Benjamin Sumner Welles (født 14. oktober 1892 i New York, død 24. september 1961 i Bernardsville i New Jersey) var en amerikansk offentlig tjenestemann, diplomat og politiker. Han tjenestegjorde som Under Secretary of State fra 1936 til 1943, i Franklin D. Roosevelts presidentperiode. I den såkalte Welles Declaration (Welles-erklæringen) fra 1940 tok USA avstand fra Sovjetunionens okkupasjon av de tre baltiske statene, Estland, Latvia og Litauen. Erklæringen fikk støtte av mer enn 50 land.
Kjetting
Kjetting i bruk petroleumsvirksomhet
Kjettingen og ankeret kan før bruk bli trukket opp til hundreårslast for å sjekke at ankeret er festet skikkelig til havbunnen. Alternativt kan det gjøres grunnundersøkelser og geotekniske analyser av holdekraften.
Björkliden stasjon
Björkliden er en stasjon på Malmbanan i Kiruna kommune. Den blir betjent av fjerntog mellom Narvik og Luleå og av nattog mellom Narvik og Stockholm.
Kjetting
Svikt i kjetting
Kjetting har erfaringsmessig mange brudd. Årsakene til bruddene har endret seg, uten at det har vært store endringer i hyppighet. En gjør forbedringer, men produktutvikling har gjort at en får nye feilformer. Undersøkelser har gitt
Sumner Welles
Bakgrunn
Welles ble født i en velstående familie på USAs østkyst, som sønn av Benjamin Welles og Frances Swan. Han var brudesvenn i bryllupet til Eleanor og Franklin Roosevelt. Senere gikk han på Groton, studerte ved Harvard og gikk inn i utenrikstjenesten i 1915, et veivalg han var blitt oppfordret til av Roosevelt.
Kjetting
Svikt i kjetting
Det er en lang rekke feil som kan være årsaker til eller bidra til brudd. Brudd skjer ofte som en kombinasjon av årsaker. Å lage en oversikt over mulige feilmoder gjør det mulig å iverksette systematiske tiltak for å forhindre slike feil. Noe av det som bidrar er:
Produksjonsfeil og svakheter
Det er en rekke muligheter for feil under fabrikasjon. Det må forebygges gjennom gode produksjonsrutiner og god kvalitetskontroll. FMECA-analyser danner ofte grunnlaget for test- og inspeksjonsprogrammer hos kjettingprodusenten. Feil i tilvirkingen er ofte i disse gruppene:
Sumner Welles
Bakgrunn
I New York Times ble han på den tid beskrevet som «lang, smal, blond, og alltid korrekt, skjulte han en naturlig blyghet under et utseende av verdig fasthet. Selv om han var intolerant mot ineffektivitet, bar han en uvanlig takt og en selvpåtatt tålmodighet.»
Kjetting
Produksjonsfeil og svakheter
Produksjonsprosessen kan medføre svakheter ved at en har ulike stålstrukturer gjennom tverrsnittet. Svakhetene framkommer i hovedsak ved avkjølingen. Framstillingsprosessen for kjetting er i stor grad tilrettelagt for at kravene til materialtesting i ulike standarder skal tilfredsstilles. Flere av testene tas en tredjedels radius under overflaten, men egenskapene kan være vesentlig annerledes andre steder. Materialtestingskravene er laget ut fra en forutsetning av at overflatefeil er den viktigste årsaken til utmattingsbrudd, og ved å trekke testpunktene inn fra overflaten regner en med å være på den sikre siden. For høyfaste maskinerte eller glatte stålflater er det ikke alltid tilfelle.
Sumner Welles
Politisk karrière
Welles startet sin diplomatiske karrière som ambassadesekretær i Tokyo i 1915. Fra 1917 til 1919 hadde han en tilsvarende stilling i Buenos Aires i Argentina. Han var nestleder ved kontoret for latinamerikanske saker i Departement of State fra 1920 til 1921 og leder av avdelingen til 1922.
Kjetting
Slitasje og skader
Observert skader omfatter blant annet:
Sumner Welles
Politisk karrière
Fra 1922 til 1925 var han utsending til Den dominikanske republikk. Sumner Welles var personlig utsending for president Calvin Coolidge for å megle under revolusjonen i Honduras i 1924. Welles var Under Secretary of State fra 1937 til 1943, og president Roosevelts personlige utsending til Europa tidlig i 1940. Han fulgte Roosevelt på hans møte med Winston Churchill i august 1941.
I den såkalte Welles Declaration av 23. juni 1940 ga USA uttrykk for sin protest mot Sovjetunionens okkupasjon av de tre baltiske statene Estland, Latvia og Litauen. Okkupasjonen ble ikke brutt, men erklæringen som ble støttet av mer enn 50 land, ble oppfattet som en støtte til de tre landenes juridiske rett til selvstendighet.
Kjetting
Slitasje og skader
Skadene medfører svakheter i overflaten på kjettingen. Slitasjen kan medføre at arealet som skal ta opp lasten minker. Videre kan slitasje med skarpe kanter og hakk fra mekaniske skader bidra til økte spenningskonsentrasjoner, som igjen kan bidra til brudd. Friksjonen i kontaktflatene medfører økte temperaturer. I sjøen vil vannet kjøle kjettingen, men i luft kan temperaturene lokalt bli høye.
Sumner Welles
Politisk karrière
Under andre verdenskrig fungerte Welles hyppig som rådgiver for Franklin Roosevelt i Utenriksdepartementet. Utkastet til De forente nasjoner tilskrives ham.
Kjetting
Dannelse av martensitt under bruk
Slik martensitt som ikke er varmebehandlet er sprøtt, og kan lett sprekke opp. Sprekkdannelsen kan oppstå i martensitten ved hydrogeninntrengning. Høyfast stål (som R5) er mest utsatt for hydrogensprekker, Hydrogen kan for eksempel komme fra ankerhåndteringsfartøyenes beskyttelsessystem med påtrykt strøm for katodisk beskyttelse, fra kontakt med andre stålkonstruksjoner som har et annet katodisk potensial eller fra sulfatreduserende bakterier i havbunnen. Sprekkene kommer på tvers av lengderetningen på kjettingen.
Sumner Welles
Privatliv
Welles var gift tre ganger og biseksuell. Han måtte gå av i 1943 etter en affære med mannlige ansatte ombord i en togvogn tilhørende Pullman Company.
Kjetting
Dannelse av martensitt under bruk
En kan i det minste teoretisk, forebygge sprekker ved å varmebehandle martensitten etter hendelsen.
Historikk
Noen hendelser knyttet til kjetting:
Rainer Schmidt
Sesongen 1972/73 vant han den tysk-østerrikske hoppuka sammenlagt, etter å ha vunnet rennene i Oberstdorf og Garmisch-Partenkirchen. Under OL 1972 i Sapporo tok han bronsemedalje i normalbakken, og i 1975 kom han på andreplass i VM i skiflyging i Kulm, kun slått av Tsjekkoslovakias Karel Kodejška.
Valentina Vargas
Valentina Vargas (født 31. desember 1964 i Santiago i Chile) er en chilensk-fransk skuespiller. Hun vokste opp i Frankrike og har også sin utdannelse derfra. Valentina Vargas har medvirket i en lang rekke filmer.
Biografi
Vargas er trespråklig, og snakker både spansk, fransk og engelsk. Dette har gjort henne i stand til å være med i så vidt forskjellige sett som skrekkfilmen Hellraiser: Bloodline hvor hun spilte Cenobite Angelique, og komedien Chili con carne av Thomas Gilou. Hun spilte mot Jan Michael Vincent I (Dirty Games), Malcolm McDowell og Michael Ironside I (Southern Cross), og James Remar I (The Tigress ).
Etter hennes opptreden i Bloody Mallory hvor hun spilte «den onde» har hun viet seg mer til fjernsynsroller. Hun spilte i en versjon av  Les Liaisons dangereuses, med Josée Dayan som regissør. Her spilte hun sammen med Catherine Deneuve, Rupert Everett, Leelee Sobieski og Nastassja Kinski.
Edvard Sylou-Creutz
Edvard Sylou-Creutz (født 7. mai 1881, død 21. mai 1945) var en norsk klassisk pianist, komponist og kringkastingsmann, som var spesielt aktiv i nazikontrollert radio i Tyskland og det okkuperte Norge mellom mars 1940 og høsten 1942.
Han studerte under Agathe Backer-Grøndahl og også flere år i utlandet. Han hadde sin konsertdebut i 1910 og var musikkritiker for avisa Morgenbladet fra 1919. Før den andre verdenskrig arbeidet Sylou-Kreutz som pianist og komponist.
Han var involvert i pionérårene i norsk radio i 1920-årene og akkompagnerte sangeren Dagny Schjelderup i én av de første sendingene til Kristiania Broadcasting 12. april 1923.
Sylou-Kreutz ble også medlem av Nasjonal Samling. I mars 1940 søkte han på en stilling i radiosendingene fra Tyskland til Norge og ble ansatt som programpresantør og nyhetsoppleser. Disse sendingene var propagandistiske, startet 1. april 1940 og ble foregått av sendingene til Sverige fra 20. november 1939 og sendingene til Danmark fra januar 1940. Sylou-Kreutz jobbet anonymt i denne stillingen.
Andre verdenskrig
Han fortsatte sine sendinger fra Tyskland etter den tyske invasjonen av Norge 9. april 1940. I andre halvdel av april endret sendingene seg fra å formidle det tyske synet på Norge til å bli en kanal for motangrep mot BBC og den engelske propagandaen her i landet. Skiftet ble spesielt forårsaket av talen til J. H. Marshall-Cornwall 13. mai 1940, som oppfordret til norske sabotasjehandlinger mot tyskerne. Solou-Kreutz klaget også over fraværet av den tyskvennlige Victor Mogens som utenriksnyhetskommentator på norsk radio. Mogens var blitt presset til å slutte i 1936.
I slutten av april og begynnelsen av mai 1940 ble forberedelser gjort for å avvikle de tyskbaserte sendingene til Norge og i stedet gjøre bruk av NRK. Sylou-Kreutz flyttet tilbake til Norge i begynnelsen av juni etter sin siste sending fra Tyskland.
28. september 1940 tok nazistene mer kontroll over NRK. Førkrigstidens riksprogramsjef Olav Midttun ble avskjediget. Edvard Sylou-Kreutz ble oppnevnt som programdirektør for musikk og Eyvind Mehle til programdirektør for verbalsendingene. Som programdirektører var Mehle og Sylou-Creutz underordnet riksfullmektig Wilhelm Frimann Koren Christie.
Bergen Huseierforening
Bergen Huseierforening er en medlems- og interesseorganisasjon for huseiere stiftet i 1885. I tillegg til arbeidet som interesseorganisasjon yter foreningen sine medlemmer råd og bistand i boligrelaterte spørsmål og utgir medlemsbladet «Huseier». Foreningen arrangerer også medlemsmøter i sine lokaler i Øvregaten 21 i Bergen.
Stiftelse
Foreningen ble stiftet 13. mars 1885 etter initiativ fra overrettssakfører Knud Angell som også ble foreningens første valgte formann. Som kommunalpolitiker hadde han ervervet seg god innsikt i de spørsmål den kommende byregulering førte med seg og førstehåndskjennskap til skattetakstkommisjonens arbeid. Angell forstod hvordan huseiernes vitale interesser lett kunne bli krenket gjennom offentlige vedtak. Det var derfor ingen tilfeldighet at det i foreningens formålsparagraf ble fremhevet at foreningen måtte «have opmærksomheden henvendt paa alle kommunale og øvrige foranstaltninger, der vedrøre huseiernes interesser»
Etablering av kontor
1903 ble overrettssakfører Jørgen Breder Faye valgt til foreningens formann. Stod for reorganisering av foreningen ved at det ble opprettet en stilling som forretningsfører og etablert et sentralt beliggende kontor med fast kontortid. Slik kunne foreningen mer effektivt by sine medlemmer assistanse og gi «veiledning i de spørsmål som er av interesse for huseieren».
=== Første verdenskrig og husleieregulering === Utbruddet av første verdenskrig førte med seg nød og boligmangel. Ved kongelig anordning av 17. desember 1915 fikk kommunene adgang til nedsette en husleienemd som skulle påse at leieprisene ikke økte. Allerede den 10. januar 1916 hadde bystyret gjort vedtak om at forordningen også skulle gjelde i Bergen.
Byen ble i tillegg rammen av en katastrofe som gjorde boligproblemet ytterst prekært. Natten mellom den 15. og 16. januar herjet Bergensbrannen byen og antall husløse steg med ca. 2700.
Anordningens bestemmelser ble etter kort tid lovfestet av Stortinget. Det ble samtidig bestemt at nemnden kunne sette ned leien samt at oppsigelsessaker måtte ha nemndens samtykke. Loven var forutsatt å være midlertidig, men det skulle vise seg at nemnden ble et åk for huseierne, som de måtte trekkes med i årevis.
Husleiereguleringen fortsatte etter krigens slutt i 1918 til stor misnøye fra byens huseiere. Det var fortsatt stor boligmangel og mangel på materialer og arbeidskraft hadde ført til økte byggepriser. Med kunstig lave leieinntekter var det derfor få private som så seg tjent med å investere i nye boligprosjekter. Så lenge en byggherre ikke fikk rådighet over sin eiendom, var det ikke å vente at privatfolk ville ta noe initiativ. Kommunen måtte derfor overta en større del av den byggevirksomhet som ellers ville ha påhvilt private, med de utgifter det medførte.
Edvard Sylou-Creutz
Andre verdenskrig
Det var en betydelig rivalisering og antagonisme mellom Christie og Mehle, Christie og administrasjonsdirektør Carl Bødtker og til en mindre grad mellom Mehle og Sylou-Creutz. Blant annet kranglet Mehle og Sylou-Creutz om retten til det største kontoret. Viktigere var det imidlertid at Mehle og Sylou-Creutz var på samme side som tyskvennlige.
I 1940 gjorde Sylou-Creutz en tilkjennegivelse om at all jødisk musikk skulle bli forbudt på norsk radio og at alle utøvere også skulle være medlemmer av Nasjonal Samling.
Bergen Huseierforening
Etablering av kontor
Huseierforeningens forslag om opphevelse av husleiereguleringen ble ikke vedtatt og kampen mot husleiereguleringen fortsatte. Huseierforeningen besluttet derfor også å stille liste i kommunevalget i 1922 og fikk inn 5 representanter i kommunestyret. Foreningen stilte også liste i kommunevalget i 1925. Husleiereguleringen ble for større leiligheter opphevet i 1928, og senere for mindre leiligheter i 1931. Denne tunge perioden for huseierne hadde gitt foreningen et oppsving i medlemsmassen; i 1918 hadde antall medlemmer ligget på vel 600, mens man i 1923 hadde 2244 medlemmer.
Da loven av 19. juli 1926 om avvikling av husleiereguleringen var et faktum, fikk foreningen anledning til å konsentrere aktiviteten om mer vanlige huseieroppgaver. De kommende årene arbeidet foreningen blant annet med «vannklosettsaken» og kamp mot rotteplagen i byen.
Edvard Sylou-Creutz
Andre verdenskrig
Sylou-Creutz fikk departementet til å nekte 27. august 1942 seks kunstnere som tilhørte Brødrene Hals Konsertbyrå, i å leie Universitetets Aula. Kunstnerne var Robert Riefling, Jan Wølner, Frithjof Backer-Grøndahl, Amalie Christie, Rolf Størseth samt Kari Glaser. Nektelsen skapte stor kontrovers, og den nasjonale musikkonsulenten Geirr Tveitt fratrådte i et attensiders langt protestbrev til «minister» Gulbrand Lunde. Tveitt kalte Sylou-Creutz handlinger «galskap... for det kan ikke føre annet enn til ødeleggelse av alt musikkliv». Forbudet ble opphevet 26. september 1942. Blant voksende intriger forlot Sylou-Kreutz NRK 28. oktober 1942.
I forbindelse med 100-årsjubileet for Edvard Griegs fødsel 15. juni 1943 skulle Sylou-Creutz holde den offisielle Grieg-konserten i Stavanger. Byens orkester ble tilbudt kr. 10.000-15-000 i offentlige midler for å opptre med ham, men avslo. Sylou-Creutz endte opp med å spille alene for et publikum på 48 personer, hvorav 40 hadde fått gratis billetter. Den betalende del av publikummet ble bedt om å flytte fra galleriet til første rad. Til sammenlikning fremførte den ikke-nazistiske kunstneren Ivar Johnsen et enkelt stykke av Griegs musikk i Fornøyelsesparken i Stavanger i stormende regnvær for et publikum på mellom 1.000 og 2.000 personer samme dag.
Bergen Huseierforening
1930 årene
Det hadde hittil gått tregt med gjenreisningen etter Bergensbrannen. Utover 1930-årene tiltok byggevirksomheten med flere private byggherrer. Det var da god tilgang på folk og materialer til husbygging. Foreningens virke knyttet seg i denne perioden blant annet mot å senke den økte eiendomsskatten som ble påført huseierne. Foreningen la i denne perioden også mye arbeid i å påvirke utformingen av Husleieloven som trådte i kraft i 1939. Av større saker foreningen arbeidet i perioden var Vannklosettsaken og rotteplagen. Disse sakene var viktige for å bedre boforhold og den allmenne folkehelsen.
Ernest August Hellmuth von Kiesenwetter
Ernst August Hellmuth von Kiesenwetter (født 5. november 1820 i Dresden død 18. mars 1880 i Dresden) var en tysk entomolog. Hans spesialfelt var biller (Coleoptera), hvor han særlig har arbeidet med bløtvingene i slekten Malthodes.
Kiesenwetters samling av biller er oppbevart i det naturhistorisk museum i München (Naturhistorisches Museum). Hans samling av vepser (Hymenoptera) og teger (Heteroptera) finnes i Staatliches Museum für Tierkunde i Dresden.
Bergen Huseierforening
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig var Rolf Langlo foreningens leder. I Bergen hadde en rekke huseiere fått sine eiendommer krigsskadet allerede på et tidlig tidspunkt av krigen. Krigsskadene førte til et omfattende arbeid for foreningens styre og sekretariat og store utgifter for de huseierne som ble rammet. Det ble lagt mye arbeid i korrespondanse med Krigsskadetrygden. Samtidig ble det innført prisstopp på med forbud mot husleieforhøyelse uten godkjennelse fra kontrollnemda. Det offentlige påbud som imidlertid kom til å skape de største bølger i husleiekretser var den tvungne leienedsettelse på 10 %. De offentlige vedtak minnet mye om de som ble innført under første verdenskrig. Husleieprisene forble kunstig lave i over ti år etter krigens slutt, noe som forhindret en effektiv gjenoppbygging av de krigsrammede områdene.
Vealøs sportskapell
I 1953 ble det nedsatt en komité som skulle arbeide med planer for et sportskapell på Vealøs. I komitéen var det representanter fra KFUM, KFUK, Kristelig Skolelag og Skien Indremisjons Ungdomsforening. Planene ble bifallt av biskop Johannes Smidt. Arbeidet ble satt i gang i 1956, først med å reise en mindre kapellhytte med peisestue, og i påsken 1957 ble denne tatt i bruk første gang. Man innså imidlertid snart at det ikke var økonomi til å realisere de opprinnelige planene om et stort kapell, og det endte med at man heller utvidet kapellhytta med alterparti og tårn. Det nye kapellet ble populært, og allerede i 1960 ble det gjort en utvidelse av peisestua. I november samme år ble bygget innviet av biskop Kaare Støylen. De høye besøkstallene medvirket til at planene om et større kapell ble tatt frem igjen, og i 1968 sto dette ferdig slik arkitekten opprinnelig hadde tegnet det.
Andrej Varankow
Andrej Mikalajevitsj Varankow, belarusisk Андрэй Мікалаевіч Варанкоў (født 8. februar 1989) er en belarusisk fotballspiller som spiller for fotballklubben Dynamo Kyiv.
Under Sommer-OL 2012 i London deltok han for landet sitt der laget hans ble utslått i gruppespillet.
Pema Tshering
Pema Tshering (født 15. juli 1951) er en bhutansk tidligere bueskytter. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han blant annet var flaggbærer for sin nasjon under åpningsseremonien.
Johan Arnet
Johan Arnet (født 26. mars 1913, død 4. januar 2009) var en norsk tennisspiller fra Oslo.
Han vant sju NM-gull i perioden 1935–1949.
Modern Times
Modern Times kan vise til:
Tavda (by)
Tavda (russisk: Тавда́) er en by i Sverdlovsk oblast i Russland. Byen ligger ved elva Tavda, hvor det også er en elvehavn. Innbyggertall: 40 238 (2005 est), 40 686 (folketelling 2002), 45 735 (folketelling 1989).
Hans Kristian Havreberg
Hans Kristian Havreberg (født 1996) er en norsk karateutøver som representerer Etne Kyokushin Karateklubb.
Han vant 9 NM-gull i perioden 2015–2023. Han vant kongepokalen i 2023.
The Open Championship 2009
The Open Championship 2009 ble arrangert på The Ailsa Course i Turnberry, South Ayrshire i Skottland i 2009.
Dressmann
Dressmann er Nordens største kleskjede innen herreklær med 400 butikker i Norge, Sverige, Finland, Danmark og Island.
Dressmann eies av Varner-Gruppen og har hovedkontor på Billingstad i Asker. Kjeden ble startet av Frank Varner som åpnet sin første butikk på Grünerløkka i Oslo under navnet Frank Varner. I 1967 byttet virksomheten navn til Dressmann. Dressmann hadde i 2002 en omsetning på over 2 milliarder kroner.
Los Angeles County Museum of Art
Los Angeles County Museum of Art (LACMA) er et kunstmuseum på Wilshire Boulevard i Miracle Mile i nærheten av Los Angeles. LACMA er nabo til La Brea Tar Pits (George C. Page Museum).
Dressmann
I 2007 utvidet Dressmann sitt konsept med Dressmann XL, hvor utvalget er herreklær i størrelsene 2XL til 9XL.
Los Angeles County Museum of Art
LACMA er det største kunstmuseum i den vestlige delen av USA. Det tiltrekker seg nesten en million besøkende årlig. Det holder mer enn 150,000 arbeider som spenner over kunsthistorien fra de eldste tider til idag. I tillegg til kunstutstillinger, inneholder museumet også filmer og konsertserier.
Troppene til EM i fotball 2008
Troppene til EM i fotball 2008 er en liste over samtlige spillere som deltok i Fotball-EM 2008 i Sveits og Østerrike. Turneringen startet 7. juni 2008, og finalen ble holdt 29. juni, i Wien.
Edwin Congo
Edwin Arturo Congo Murillo (født 7. oktober 1976 i Bogotá) er en colombiansk tidligere fotballspiller som hovedsakelig spilte som spiss.
Congo spilte mesteparten av sin profesjonelle karriere som fotballspiller i Spania. Congo spilte for en rekke forskjellige klubber på ulike liganivåer. Congo pensjonerte seg som fotballspiller i 2009 i en alder av 33 år. Congo representerte under turneringene Copa América 1999 og Copa América 2004.
Elektrofon
En elektrofon er et musikkinstrument der lyden primært produseres av en elektrisk drevet oscillator. Det elektriske signalet som danner tonen kan være generert mekanisk (som på et el-piano) eller gjennom elektronisk programmering (som på en synthesizer). Den regnes som en av fem hovedkategorier i Hornbostel-Sachs-systemet for klassifisering av musikkinstrumenter (selv om den ikke var med da systemet ble publisert i 1914).
Ethvert instrument som lager lyd utelukkende ved hjelp av elektriske midler er en elektrofon, men begrepet ble opprinnelig ikke brukt om instrumenter hvor elektrisitet bare ble brukt for å forsterke lyd laget på konvensjonelt vis (så den elektriske gitaren ville for eksempel bli klassifisert som en kordofon og ikke elektrofon). I dagens klassifisering tilhører disse instrumentene gruppe 51.
Klassifisering
Hornbostel-Sachs system for klassifisering av musikkinstrumenter deler inn elektrofoner i følgende klasser, avhengig av hvordan lyd blir produsert:
Eksempler på elektrofoner:
Atrå kirke
Atrå kirke eller Atrå kyrkje er en langkirke bygget av tømmer i empirestile fra 1836 i Tinn kommune, Vestfold og Telemark fylke. Kirken avløste Atrå stavkirke, som ble revet i 1839.
Byggverket er i tre og har 300 plasser. Arkitekt er Hans Ditlef Lindstow. Altertavlen har motiv «Jesus og læresveinane i Emmaus» og er av Lars Osa. Prekestolen og døpefonten er av tre fra kirken var ny, men det er også tatt vare på en prekestol fra den gamle stavkirken. Orgelet er et pipeorgel fra J. H. Jørgensens orgelfabrikk fra 1922. Atrå kirke har hele tre kirkeklokker, en er fra 1836, men to er fra den gamle stavkirken. I kirken henger det to prestebilder. Antependiet er gammelt, fra 1726, men messehaglene er fra 1987. Om lag 700 mennesker sogner til kirken.
Sammallahdenmäki
Sammallahdenmäki, gravhauger fra bronsealderen ligger i byen Kivikylä i Raumo kommune i Västra Finlands län i Finland.
Gravhaugfeltet i Sammallahdenmäki består av samlet av 36 hauger fra bronsealderen (1500–500 f.Kr.) da dette området lå ved kysten. Gravhaugene er lagt i tre ulike mønstre, lave og runde småhauger, store høystakkformede og runde ringformede hauger. Bare en haug er firkantet og kalles «Kirkegulvet» (finsk: Kirkonlaattia). Slike firkantede hauger er ikke vanlig i Finland og uvanlige i hele Skandinavia.
Gravhaugfeltet i Sammallahdenmäki ble som første finske arkeologiske objekt tatt inn i UNESCOs verdensarvsliste i 1999.
Aljaksej Kazlow
Under Sommer-OL 2012 i London deltok han for landet sitt der laget hans ble utslått i gruppespillet.
Skunkkala
Skunkkala (Lysichiton americanus) er en usedvanlig storvokst, flerårig urt i myrkonglefamilien. Den hører hjemme i vestlige Nord-Amerika, men dyrkes i Europa og finnes naturalisert noen steder i verdensdelen.
Beskrivelse
Planten har en jordstengel som er opptil 30 cm lang med en diameter på 2,5–5 cm. De store bladene har en kort stilk og er 40–120 cm lange og 27–70 cm brede. Planten kan bli opptil 1,5 m høy. Blomsterstanden består av et skinnende gult hylsterblad som omgir en 8–25 cm lang kolbe med små, grønne blomster. Hver plante har én eller to blomsterstander. Blomstene er som regel enkjønnede med hannblomster nederst på kolben og hunnblomster lenger opp, men tvekjønnede blomster forekommer også. Etter blomstringen utvikler det seg 150–350 grønne bær langs kolben. Hvert bær inneholder som regel to gråbrune til rødbrune frø.
Det norske navnet «skunkkala» viser til den sterke, indolaktige lukten fra blomsterstanden, som til og med bevares i gamle herbarieeksemplarer. Lukten beskrives som en blanding av skunk, åtsel og hvitløk. Ordet kala kommer egentlig fra det vitenskapelige navnet til slektningen myrkongle (Calla palustris), men brukes mest om Zantedeschia, en slekt i myrkonglefamilien som ofte dyrkes som potteplanter.
En nærstående art er hvit skunkkala (Lysichiton camtschatcensis) fra Russlands fjerne østen og Nord-Japan, men den har hvitt hylsterblad og ingen lukt. Lysichiton americanus ble ikke beskrevet som egen art før i 1931, og før den tid ble også de amerikanske plantene regnet til Lysichiton camtschatcensis. Hvit skunkkala og skunkkala hybridiserer når de vokser nær hverandre. Symplocarpus foetidus er en plante fra sentrale og østlige Nord-Amerika med lignende vekstform og en sterk lukt. Alle de tre nevnte artene dyrkes av og til i Europa.
Utbredelse og økologi
Arten er utbredt langs den nordamerikanske stillehavskysten fra Kodiakøya gjennom sørøstlige Alaska, Britisk Columbia, Washington, Oregon, Montana og Idaho sørover til Santa Cruz County i sentrale California. Den vokser i sumper, myr, sumpskog, fukteng og andre våte steder fra havnivå opp til 1400 moh. Skunkkala kan vokse i mange typer jord fra sand til leire, og jorda kan være sur, nøytral eller basisk. Jorda må være våt og helst næringsrik med mye nitrogen. Planten kan også vokse ute i rennende eller stående vann. Den tåler kulde ned til minst −15 °C. Planten trives best i halvskygge, men kan vokse både i full sol og dyp skygge. Skunkkala vokser ofte sammen med rødor, sitkagran, nutkasypress, kjempetuja, skogburkne, sprikemoldmose og sokkvårmose.
En enkelt plante kan dekke et område på én kvadratmeter. Veksten er sakte, men arten kan danne tette bestander som kan bli mer enn 80 år gamle. Blomstringstida er mellom mars og mai. I hjemlandet blir frøene modne i juni–juli, men i Tyskland er de modne i juli eller tidlig august. Lukten og den gule fargen tiltrekker biller, fluer, midd og snegler. Pollineringen utføres av kortvingebillen Pelecomalius testaceum som samler seg på blomsterstanden og parer seg der. Hunnblomstene åpner seg før hannblomstene, men det er noe overlapp og sjølpollinering forekommer. Hos den snarlike Symplocarpus foetidus produserer hunnblomstene varme slik at snøen smelter rundt planten, men skunkkala har ikke denne egenskapen.
Mulhjort beiter på bladene, jordstenglene er viktig føde for svartbjørn og grizzlybjørn om våren, og ekorn, fugler og bjørner eter bær og frø. Planten er likevel svakt giftig og bør ikke spises i rå tilstand. Indianerne spiste bare planten når hungersnød truet. Størst nytte hadde de av bladene som ble brukt til å pakke inn mat og til å lage vanntette beholdere. Planten ble også brukt til medisinske formål, spesielt som grøtomslag mot brannsår og andre skader.
Invasiv art
Skunkkala dyrkes i hagedammer, men er ikke en spesielt vanlig hageplante. Den har etablert seg i naturen noen steder i Nord- og Mellom-Europa og er funnet i Belgia, Danmark, Finland, Frankrike, Tyskland, Irland, Nederland, Norge, Sverige, Sveits og Storbritannia. Arten dyrkes også i Sør-Europa, men har ikke klart å etablere seg i naturen der. De fleste fremmede arter etablerer seg kun i områder som er påvirket av menneskelig virksomhet, men i Europa etablerer skunkala seg på steder som minner om voksestedene i hjemlandet. Skunkkala gjør skade ved at den danner tette bestander som fortrenger den opprinnelige vegetasjonen. I Mellom-Europa er slike habitater sjeldne og truede naturtyper.
Solum kirke
Solum kirke er en langkirke fra 1766 i Skien kommune, Telemark fylke, som tidligere tilhørte Solum kommune. Byggverket er i tømmer og har 180 plasser. Den er tegnet av byggmester Joen Jacobsen fra Skien.
Historie
Soleimar kirkia, viet til Johannes Døperen, omtales første gang i 1349 og dernest i 1370. På 1720-tallet valgte kong Frederik IV å selge kirkene i Nedre Telemark prosti, og på det tidspunkt var stavkirken i Solum i dårlig forfatning.
Sogneprest Peder Alstrup i Bamble, kjøpte kirken sammen med alle de andre kirkene i Nedre Telemark. Siden gikk den videre til jernverkseier Herman Løvenskiold, som igjen solgte den videre til daværende amtmann i Bratsberg, Fredrik Georg Adeler på Gjemsø kloster (han var forøvrig en etterkommer av sjøhelten Cort Adeler). Adeler gikk i 1765 gang med å rive den gamle kirken, og engasjerte Joen Jacobsen fra Skien til å reise en ny. Innvielsen foregikk lørdag den 5. juli 1766 og ble foretatt av biskop dr. Fredrik Nannestad.
Den nye kirken
Kirken ble oppført som en langkirke med smalere kor mot øst, og et tårn med inngang i vest. Kirkeeieren bygget i forlengelse av prestesakristiet et gravkammer til seg selv og sin familie. Medlemmer av hans slekt lå balsamert i kister i gravkammeret, som siden ble ominnredet til dåpssakristi på 1800-tallet. Kistene ble da begravet på kirkegården og kistebeslagene ble overført til Brekke museum i Skien. Tårnet blåste ned på 1830-tallet, og gjennomgikk siden flere stilfaser før det i 1959 igjen fikk tilbake sin opprinnelige form.
I 1824 solgte baronesse Adeler kirken sammen med klostergodset til eidsvollsmannen Didrich (von) Cappelen. Kirken ble forært til sognet i 1854 av hans svigerdatter Benedicte Cappelen.
I 1896 ble kirken panelt og malt innvendig, og takmaleriene ble dermed skjult. Maleriet som henger over korbuen samt prekestolen ble samtidig sendt til Brekke Museum. Disse ble siden brakt tilbake til kirken, og i 1959 fremsto kirken etter en lang restaurering mere eller mindre som den opprinnelige.
Pays de Caux
Pays de Caux er et område i Normandie i Frankrike som består av den større delen av departementet Seine-Maritime i Normandie. Geologisk består av et krittplatå nord for elvemunningen til elven Seine og strekker seg til klippene ved kysten av Den engelske kanal. I øst grenser det mot Pays de Bray hvor strata i berget skinner gjennom.
Jeg undres (Prima Vera)
«Jeg undres» er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 20. september 1977 på debutalbumet Prima Vera. Jonas Fjeld Band spilte inn kompet 19. august 1977. Vokal ble lagt på 20.-21. august 1977.
Solum kirke
Inventar
Det eldste kjente inventar er en firkantet døpefont i sten og romansk stil, samt en kristusfigur fra årene 1220-70. Førstnevnte ble gitt til Universitetets Oldsakssamling, og den andre til Nordiska Muséet i Stockholm. Den nåværende døpefont er laget av en trekubbe, og har nesten form av et timeglass. Dåpsfat og kanne er av tinn.