cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bosnia-Hercegovinas historie
Under osmanene
Etterhvert som Det osmanske rike vokste og ekspanderte i Sentral-Europa ble Bosnia lettet for presset av å være en grenseprovins mellom muslimsk erobring og europeisk forsvar, og opplevde en lengre periode av generell velstand og vekst. Et antall byer, slike som Sarajevo og Mostar, ble etablert og vokste til store regionale sentre for handel og bykultur. Innenfor disse byene finansierte ulike sultaner og guvernører konstruksjonen av flere bosniske arkitektoniske verk (som broen Stari Most og moskeen Gazi Husrev-beg). Flere bosniere fikk en innflytelsesrik rolle i Det osmanske rikets kulturelle og politiske historie i løpet av denne tiden. Bosniske soldater dannet en stor andel av den osmanske hæren i slagene ved Mohács og Krbavasletten, to avgjørende militære seirer, mens tallrike andre bosniere steg i det militære byråkratiet til å få høye posisjoner i riket, inkludert admiraler, generaler og som grand vizier. Mange bosniere satte også sitt preg på osmansk kultur som mystikere, lærde og poeter i de dominerende muslimske språk som tyrkisk, arabisk og persisk.
På slutten av 1600-tallet nådde Det osmanske rikets feilslag også Bosnia og med konklusjonen av den store tyrkiske krig med fredsavtalen av Karlowitz i 1699 gjorde Bosnia igjen til omanernes vestligste provins. De følgende århundrene ble markert av ytterligere militære nederlag, tallrike opprør i Bosnia, og flere utbrudd av pest. Høyporten, tyrkisk Bâb-i-âlî, navnet på den tidligere porten til Topkapipalasset i Istanbul, forsøkte å modernisere Det osmanske rike ble møtt med stor motstand i Bosnia hvor det lokale aristokratiet sto i fare for å miste mye gjennom de foreslåtte reformene. Dette kombinert med frustrasjoner over politiske innrømmelser til de voksende kristne statene i øst, kulminerte i et berømt (skjønt til sist feilslått) opprør av den bosniske adelsmannen Husein Gradaščević i 1831. Beslektede opprør ble slått ned ved 1850, men situasjonen fortsatte å utvikle seg. Senere, ved urolige bønder, brøt Hercegovina-opprøret ut, en omfattende bondeoppstand i 1875. Konflikten spredde seg raskt og kom til å omfattende flere stater på Balkan og europeiske stormaker, og som til slutt tvang osmanene til å avgi statsmakten og administrasjonen til Østerrike-Ungarn i Traktaten i Berlin, 1878.
Under Østerrike-Ungarns styre
Selv om okkupasjonshæren til Østerrike-Ungarn raskt slo ned den opprinnelige bevæpnete motstanden ved overtakelsen, fortsatte spenningene i ulike deler av landet (særlig i Hercegovina), og det oppsto en større utvandring av hovedsakelig muslimske dissenter. Imidlertid nådde landet en relativ stabilitet og autoritetene fra Østerrike-Ungarn var i stand til å innføre en rekke sosiale og administrative reformer som hadde til hensikt å gjøre Bosnia-Hercegovina til «modell-koloni». Målet var å etablere provinsen som en stabil politisk modell som vil bidra til at den voksende sørslaviske nasjonalismen gikk i oppløsning. Huset Habsburg gjorde mye for å kodifisere lovverket, introdusere en ny politisk praksis, og generelt fremme en modernisering av landet.
Selv politikken til Østerrike-Ungarn lyktes økonomisk – som fokuserte på å fremme idealet av pluralistisk og religiøst mangfoldig bosnisk nasjon (som i stor grad favoriserte muslimene) – feilet den å hindre nasjonalismens framvekst. Serbiske og kroatiske nasjonale tanker smittet over til Bosnia-Hercegovinas katolske og ortodokse samfunn på midten av 1800-tallet. Ved siste halvdel av 1910-tallet var nasjonalisme en integrert faktor i bosnisk politikk hvor de nasjonale politiske partiene tilsvarte de tre gruppene som dominerte valgene. Ideen om en forent sørslavisk stat (Jugoslavia) ble en populær politisk ideologi på denne tiden, også i Bosnia-Hercegovina. Den østerriksk-ungarske regjeringens beslutning om formelt å danne tilføyelsen Bosnia-Hercegovina i 1908 (se Den bosniske krise) fremmet en følelse av nødvendighet blant nasjonalistene. De politiske spenningene som kom fra dette kulminerte den 28. juni 1914 da en ung serbisk nasjonalist, Gavrilo Princip, snikmyrdet tronarvingen, erkehertug Franz Ferdinand av Østerrike-Este, i Sarajevo. Denne hendelsen som ble betraktet som selv det som utløste den første verdenskrigen.
Det første Jugoslavia (1918–1941)
Etter første verdenskrig ble Bosnia lagt inn i Det sørslaviske kongedømmet til serberne, kroatene og slovenerne – og snart døpt om til Jugoslavia. Det politiske liv i Bosnia på denne tiden var markert av to betydelige tendenser: sosial og økonomisk uro over «Jordbruksreformene av 1918-1919», noe som manifesterte seg ved massekolonisering og konfiskering av eiendommer; også dannelsen av flere politiske partier som hyppig endret koalisjoner og allianser med politiske partier i andre jugoslaviske regioner. Den dominerende ideologiske konflikten til den jugoslaviske staten, mellom kroatisk regionalisme og serbisk sentralisme, ble tilnærmet på ulikt vis av Bosnias større etniske grupper og var avhengig av den generelle politiske atmosfære. Selv den opprinnelige inndeling av landet i 33 oblaster slettet tilstedeværelsen av tradisjonelle geografiske enheter fra kartet, sikret anstrengelsene til bosniske politikere som Mehmed Spaho at de seks oblaster som delte opp Bosnia og Hercegovina tilsvarte til de seks sanjaker fra tidligere osmansk tid, og således tilsvarte landets tradisjonelle grenser som helhet.
Etableringen av Kongeriket Jugoslavia i 1929 førte imidlertid til en ny oppdeling av administrative regioner i banater hvor hensikten var å unngå alle historiske og etniske skillelinjer og således fjerne sporene av en bosnisk enhet. Serbokroatiske spenninger over Jugoslavia fortsatte hvor konseptet om en atskilt bosnisk inndeling fikk liten eller ingen overveielse. Den berømte enigheten til Cvetković-Maček som skapte den kroatiske banat i 1939 tilskyndet det som i sitt vesen var en deling av Bosnia mellom Kroatia og Serbia. Imidlertid tvang de ytre politiske omstendighetene de jugoslaviske politikerne til skifte deres oppmerksomhet til den voksende trussel som Adolf Hitlers Tyskland representerte. Etter en periode som så forsøk på bileggende av tvisten med signeringen av Tremaktspakten, og et kuppforsøk ble Jugoslavia til slutt invadert av det nasjonalsosialistiske Tyskland den 6. april 1941.
Den andre verdenskrig
Straks Kongeriket Jugoslavia ble erobret av styrkene fra Tyskland ble hele Bosnia gitt til den fascistiske marionettstaten Kroatia. Den nasjonalsosialistiske kontrollen over Bosnia førte til omfattende forfølgelse. Den jødiske befolkningen ble nærmest utslettet, og over en million serbere døde i kroatiske konsentrasjonsleirer. Mange serbere i området bevæpnet seg og slo seg sammen med tsjetniker; en serbisk nasjonalistisk og rojalistisk motstandsbevegelse som bedrev geriljavirksomhet mot tyskerne, men som også utførte tallrike grusomheter mot sivile, hovedsakelig bosniske muslimske i regionene de kontrollerte. Som en konsekvens var det mange bosniske muslimske paramilitære enheter som arbeidet sammen med nasjonalsosialistene for å utføre deres egne forfølgelser på serbere i Bosnia.
I 1941 organiserte de jugoslaviske kommunistene under ledelse av Josip Broz Tito deres egne multietniske motstandsbevegelse for å bekjempe nasjonalsosialistene, ustasja (en separatistisk organisasjon av kroatiske fascister) og tsjetnik-styrker. Den 25. november 1943 holdt Antifascistiske råd for nasjonal frigjøring av Jugoslavia med Tito et grunnleggende møte i Jajce. Her ble Bosnia og Hercegovina reetablert som en republikk innenfor den jugoslaviske føderasjon med deres osmanske grenser. Militær suksess fikk etter hvert de allierte til å støtte partisanene, og på slutten av krigen resulterte det i etableringen av Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia hvor konstitusjonen i 1946 offisielt etablerte Bosnia-Hercegovina som en av seks konstituerende republikker i den nye staten.
Kommunistiske Jugoslavia (1945–1992)
På grunn av sin sentrale geografiske posisjon innenfor den jugoslaviske føderasjon ble etterkrigstidens Bosnia strategisk valgt som base for utviklingen av landets militærindustri. Dette betydde en stor konsentrasjon av våpen og militært personell i Bosnia; en betydelig faktor i krigen som fulgte etter Jugoslavias sammenbrudd på 1990-tallet. .
Imidlertid var Bosnias eksistens innenfor Jugoslavia for stor del både fredelig og framgangsrik. Ved å være en av de fattigere republikkene tidlig på 1950-tallet vokste landet snart raskt økonomisk ved å ta fordel av landets omfattende naturressurser, noe som stimulerte industriutviklingen. Den jugoslaviske kommunistdoktrinen om «brorskap og enhet» passet særlig godt på Bosnias mangfoldige og multietniske samfunn som, på grunn av et slikt påført toleransesystem, vokste kulturelt og sosialt.
Selv med tanke på det politiske bakevje til føderasjonen for det meste av 1950- og 1960-tallet, steg det fram en sterk bosnisk politisk elite på 1970-tallet. Mens de arbeidet innenfor det kommunistiske system, styrket og beskyttet politikere som Džemal Bijedić, Branko Mikulić og Hamdija Pozderac selvstendigheten til Bosnia-Hercegovina. Deres anstrengelser viste seg å være av stor betydning i løpet av de urolige tidene som fulgte Titos død i 1980, og er i dag betraktet som et av de første skrittene mot Bosnia-Hercegovinas uavhengighet. Imidlertid unnslapp ikke republikkene det økende nasjonalistiske klimaet uten sår. Da kommunismen kollapset og Jugoslavia ble brutt opp i småbiter, mistet også den gamle kommunistiske doktrinen om toleranse sin innflytelse, noe som førte til muligheter for nasjonalistiske elementer i samfunnet å spre sin innflytelse.
Bosnia-krigen (1992-1995)
{{legend|#60A040| bosniere }} {{legend|#006080| kroater }} {{legend|#E02000| serbere }}
Parlamentsvalgene i 1990 førte til en nasjonal sammenkomst dominert av tre etniskbaserte partier som hadde dannet en løs koalisjon for å forvise kommunistene fra makten. Kroatia og Slovenias påfølgende uavhengighetserklæringer og krigføring satte Bosnia-Hercegovina og lands tre konstituerende folk i en vanskelig situasjon. En betydelig splittelse utviklet seg snart over spørsmålet om man skulle bli innenfor den jugoslaviske føderasjonen (i stor grad favorisert av serbere) eller søke uavhengighet (i stor grad favorisert av bosniere og kroater. En erklæring om selvstendighet i oktober 1991 ble fulgt av en folkeavstemning for uavhengighet fra Jugoslavia i februar og mars 1992. Folkeavstemningen ble boikottet av den store majoriteten av bosniske serbere og avstemningen endte med et frammøte på 64 prosent, og hvor 98 prosent av disse som stemte for forslaget med Bosnia-Hercegovina som en uavhengig stat.
Mens det første offeret i krigen er omdiskutert begynte de større serbiske angrepene i mars 1992 i østlige og nordlige Bosnia. Etter en anstrengt periode av med stigende spenninger og sporadiske militære sammenstøt, begynte åpen krigføring i Sarajevo den 6. april.
I mars 1994 førte signeringen av Washington-avtalen mellom bosniere og etnisk kroatiske ledere til dannelsen av en felles Bosnisk-kroatiske føderasjon av Bosnia og Hercegovina. Dette, sammen med internasjonalt raseri over serbiske krigsforbrytelser og grusomheter (mest kjent er Srebrenica-massakren hvor minst 8 000 mannlige bosniere ble myrdet i juli 1995 bidro til å snu krigen. Signeringen av Daytonavtalen i Paris av Serbias president Slobodan Milošević (som representerte de bosniske serbernes interesser i Radovan Karadžićs fravær), Kroatias president Franjo Tuđman, som representerte de bosniske kroatene og Bosnias president Alija Izetbegović som sammen med Bosnias utenriksminister Muhamed «Mo» Sacirbey ivaretok de bosniske muslimenes interesser. Daytonavtalen regulerte alle detaljer i prosessen som skulle føre frem til separasjon og demilitarisering av de stridende partene i Bosnia og hvorledes partene selv skulle samarbeide og bygge en fremtidig, fungerende føderasjon, bestående av de tre etniske befolkningsgruppene, bosniere (hovedsakelig muslimer), kroater og serbere. Avtalens militære del, separasjon av partenes styrker, ble overvåket av NATO styrken IFOR. Enkelt sagt etablerte avtalen den grunnleggende strukturen av dagens stat.
De tre årene med krig og blodsutgytelse hadde etterlatt mellom 95 000 og 100 000 mennesker døde og mer enn 2 millioner fordrevet.
Eksterne lenker
Босьнія і Герцагавіна
Босна и Херцеговина Bosnien-Hercegovina Βοσνία και Ερζεγοβίνη Bosnia e Hercegovina - Босна и Херцеговина Bosnia dan Herzegovina Bosnia ed Erzegovina Bosnia na Herzegovina Bosznia-Hercegovina ボスニア・ヘルツェゴビナ Bosna a Hercegovina Bosnia ja Hertsegovina 波斯尼亚和黑塞哥维那
Statistisk signifikans
Uttrykket signifikansnivå benyttes ofte for å beskrive hvor statistisk signifikant et resultat må være for å være akseptabelt. Statistisk signifikans kan blant annet måles som p-verdi, eller uttrykkes ved konfidensintervaller. Statistisk signifikans er et sentralt begrep innen hypotesetesting, metoder som ofte benyttes når man skal benytte en statistisk analyse til å ta avgjørelser.
Det er viktig å være klar over at signifikansnivå gir hvorvidt resultatet er statistisk signifikant, men at dette nivået ikke angir en objektiv grense for hvorvidt noe er riktig eller kan falsiferes. Mangel på objektive kriterier gjør at mange forskere mener begrepene er problematiske.
Beskrivelse
En statistisk analyse tar for seg et datamateriale og søker å finne ut hvordan data varierer mellom forskjellige måter å gruppere dem på. Noe variasjon i datamateriale er ventet av ren tilfeldighet, og beregninger av statistisk signifikans søker å gi et bilde av hvor sannsynlig det er at observerte variasjoner er et utslag av tilfeldig variasjon. I slike tilfeller er begrepet statistisk signifikans knyttet til matematisk definerte mål på signifikans slik som p-verdi eller konfidensintervall. Beregninger av signifikans er viktig for å kvalitetssikre en statistisk analyse, og kan til en viss grad være til hjelp ved planlegging av datainnsamling. Resultatene av en statistisk analyse vil alltid være noe usikre; beregning av statistisk signifikans avdekker hvor sikre eller usikre resultatene er.
Eksempel
Et illustrerende eksempel kan være myntkast. Når en mynt blir kastet gjentatte ganger, er den statistiske forventningen at de to resultatene, krone og mynt, vil forekomme like ofte. Dersom ett resultat forekommer oftere enn det andre, kan det tyde på at mynten som kastes ikke er rettferdig. En statistisk analyse kan teste hvor rettferdig en mynt er ved at denne kastes gjentatte ganger, og resultatene registreres. Ettersom noe variasjon i resultatene vil forekomme rent tilfeldig, er det ikke tilstrekkelig å bare registrere hvor stor andel av hvert resultat som er representert blant myntkastene. Dersom få kast er registrert, vil en overvekt av det ene resultater kunne forklares som tilfeldigheter, men dersom mange kast er registrert vil en slik overvekt tyde på at mynten ikke er rettferdig. Å kaste kun 75% mynt på fire kast vil ikke være en veldig statistisk signifikant pekepinn på at mynten ikke er rettferdig, men å kaste 75% mynt på tolv kast vil være en signifikant indikasjon på at mynten er urettferdig. I begge tilfeller er det usikkerhet i analysen, men den er vesentlig mindre for eksperimentet med tolv kast.
Kvantifisering
Statistisk signifikans måles ofte som p-verdi. P-verdien for et resultat av en analyse er sannsynligheten for at et tilfeldig resultat får en minst like ekstrem verdi. Lav p-verdi, eller liten sannsynlighet for at resultat har oppstått tilfeldig svarer til en høy signifikans, og høy p-verdi tilsvarer lav signifikans.
Eksempel
For eksempelet med myntkast kan man regne ut sannsynligheten for å, med en rettferdig mynt, få minst 75% mynt på henholdsvis fire og tolv kast. Sannsynligheten for å få mynt på et kast med en rettferdig mynt er 0,5. Sannsynlighetsregning gir da en sannsynlighet på 0,25 for å kaste 75% mynt på fire kast, og en sannsynlighet på 0,0537 (=220/4096) for å kaste mynt på 75% av tolv kast. Dvs på ni av tolv kast.
Vækstcenteret
Vækstcenteret er et senter for bevissthetstrening i Danmark, hvor det undervises i meditativ praksis og i forskjellige former for selvutvikling. Senteret ledes av Jes Bertelsen, som i 1982 sammen med Hanne Kizach grunnla stedet. Undervisningen ivaretas av en gruppe med faste undervisere, samt gjestelærere.
Grunnlaget for undervisningen bygger på Jes Bertelsens ideer og 25 års systematisk pedagogisk utviklingsarbeid, utmyntet i Vækstcenterpedagogikken. Pedagogikken legger vekt på å skille mellom selvutvikling, terapi og meditasjon, og inneholder et menneskesyn som blant annet omfatter en ikke-vitenskapelig energiforståelse, tro på reinkarnasjon og overnaturlige evner.
Vækstcenteret er organisert som en næringsdrivende stiftelse med basis i kursvirksomhet. Stiftelsens formål er å støtte utviklingen og formidlingen av Vækstcenterpedagogikken. Verdigrunnlaget bygger på en respekt for demokratiske styreformer, det kristne kulturgrunnlag, anerkjennelse av likhet mellom kjønnene og åpenhet for en vitenskapelig innfallsvinkel til psykologisk og spirituell utvikling. Bertelsen er ansatt av stiftelsen og mottar lønn tilsvarende en folkehøyskolerektor. Stiftelsens regnskap er tilgjengelig gjennom den danske Ervervs- og Selskapsstyrelse.
Vækstcenteret definerer seg selv som et moderne og åpent «legkloster». Av danske religionsforskere beskrives Bertelsen og de som aktivt forholder seg til stedet, som «Jes Bertelsen–bevegelsen». Dette er dog ikke en betegnelse som har fått alment innpass. Av kristent funderte kritikere, kalles Vækstcenteret for en nyreligiøs sekt.
Vækstcenterfellesskapet består av ca. 60 voksne, også kalt fastboende. Stedet drives av frivillig arbeid, primært av de fastboende, samt fra de som gjester stedet. Det er årlig ca. 1000 mennesker som benytter seg av Vækstcenterets kurs- og undervisningstilbud, hvorav mange kommer fra Norge. Hovedvekten av de som er tilknyttet Vækstcenteret, er mennesker som profesjonelt arbeider med andre mennesker, for eksempel psykologer, behandlere, undervisere, konsulenter og leger. Derutover er det typisk kunstnere, arkitekter og andre som arbeider kreativt.
Balve
Balve er en by i delstaten Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Den ligger i Hönnetal som er en small dal dannet av elva Hönne. I 2008 hadde byen 12 095 innbyggere.
Vedran Ćorluka
Vedran Ćorluka (født 5. februar 1986) er en kroatisk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for.
Dinamo Zagreb
Ćorluka startet sin karriere som 8-åring på Balkan for ett av det krigsherjede områdets størstsatsende fotballag – Dinamo Zagreb. Allerede her skal han ha vist et talent få av Kroatias speidere og fotballkjennere hadde sett maken til. En del år senere, nærmere bestemt i 2003, ble han tilbudt en proffkontrakt av klubben som han skrev under på. Etter en start med lite førstelagsfotball (grunnet alderen på kun 17 år), blant annet med et låneopphold nede i divisjonssystemet, begynte han å vise sitt fulle potensial.
Manchester City
Ćorluka ble i 2007 kjøpt til Premier League-laget Manchester City. Her spilte han 35 kamper i 2007/08-sesongen og tre kamper i starten av neste sesong.
Tottenham og Bayer Leverkusen
På tampen av overgangsvinduet sommeren 2008 ble han kjøpt til et stortsatsende Tottenham, klubben som tidligere samme vindu hadde hentet inn hans beste landslagskamerat Luka Modrić. Under kampen mot Stoke 19. oktober 2008 satte målvakten Heurelho Gomes kne i Ćorlukas ansikt i en utrusninger, og den kroatiske landslagsspilleren ble liggende tilsynelatende livløs på matta. Han ble etterhvert sendt til sykehus, der ingen alvorlig skade ble påvist. I januar 2012 ble Ćorluka utleid til Bundesliga-klubben Bayer Leverkusen for resten av sesongen.
Lokomotiv Moskva
27. juni 2012 offentliggjorde Lokomotiv Moskva at de hadde kjøpet Ćorluka fra Tottenham. Kjøpet kom i kjølvannet av at kroaten Slaven Bilić hadde overtatt som trener i Lokomotiv. Ćorluka scoret i sin debutkamp for det russiske laget.
Landslagskarrieren
Ćorluka spilte i perioden 2005–2006 ni kamper med det kroatiske landslagsemblemet på trøya for U21-landslaget. Allerede tidlig på høsten 2006 fikk han prøve seg på A-landslaget borte mot Italia.
Ćorluka var også med i Kroatias tropp under EM i Østerrike og Sveits i 2008, der de røk ut i straffekonkurranse mot Tyrkia i kvartfinalen. Han var igjen i den kroatiske troppen til EM 2012 og VM 2014.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Rettslære (videregående skole)
Rettslære er et fag i den videregående skolen. Faget er et valgfritt programfag i den videregående opplæringen.
Rettslære har som mål å gi kunnskap om og forståelse for rettsreglene slik de er nedfelt i lovene. Ifølge kunnskapsløftet skal elevene blant annet lære om lovene, hvordan det er bygd opp og hvordan det henger sammen med hvordan det internasjonale rettssamfunnet fungerer i praksis. Rettslære skal utvikle evnene til å tolke og bruke lovene både i privat sammenheng og i yrkeslivet, samtidig som det skal stimulere til refleksjon.
Muskegon County
Muskegon County er et fylke i den amerikanske delstaten Michigan. Det ligger vest på den sørlige halvøya ved Michigansjøen og grenser mot Kent County i sørøst, Newaygo County i nordøst, Ottawa County i sør og mot Oceana County i nord.
Muskegon Countys totale areal er 3 780 km² hvorav 2 461 km² er vann. I 2000 hadde fylket 170 200 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Muskegon.
Fylket ble grunnlagt i 1859 av land fra fylkene Oceana og Ottawa County og har fått sitt navn etter elven Muskegon River som renner gjennom fylket.
Dabulamanzi kaMpande
Dabulamanzi kaMpande (født 1839, død 22. september 1886) var en kommandant fra den afrikanske gruppen zulu som deltok under Anglo-zulu-krigen mot Storbritannia.
kaMpande var halvbroren til Cetshwayo kaMpande, som var konge over zulu-folket på denne tiden. Under anglo-zulu-krigen mot nritiske styrker deltok kaMpande blant annet under slaget ved Isandlwana som var britenes største nederlag i en kolonikrig mot innfødte sørafrikanske styrker, og senere deltok han under Slaget ved Rorke's Drift.
Liste over fylker i California
Liste over fylker i California.
Den amerikanske delstaten California er delt inn i 58 fylker (counties). Fylkene er ansvarlige for lokale tjenester og politi innenfor deres grenser dersom de ikke er inkorporert i en by, samt lokale domstoler. De første fylkene ble opprettet i 1850. Da ble i alt 18 fylker opprettet. Ni fylker ble opprettet senere samme år.
Formosa do Sul
Formosa do Sul er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Von
Selv om dette navnetillegget, «predikatet», i utgangspunktet ikke hadde noe med adel å gjøre og kunne brukes av hvem som helst, ble det etter hvert i flere land typisk for det landeiende adelskapet. Tillegget von ble fra 1600-tallet søkt brukt som adelsdistinksjon i flere stater, bl.a. i alle de skandinaviske landene, og i mange stater i dagens Tyskland og sentral- og Øst-Europa. Predikatet von kunne da ha status som et privilegium, og var følgelig beskyttet. Idag godtar mange folkeregistre ikke nyregistreringer av navn med von.
I Nederland og deler av Nord-Tyskland (for eksempel slekten von Duisburg) forekommer von og van også i mange borgerlige navn, og fordi navn med van er helt alminnelige i Nederland, har van aldri vært brukt som adelsdistinksjon. For de fleste tyske og for skandinaviske ører høres imidlertid van også elegant ut på grunn av den stillingen det beslektede von har (noe som var grunnen til for eksempel arkitekten Ludwig Mies van der Rohe tok seg dette navnet).
I Skandinavia ble det på 1700-tallet vanlig å gi nyadlede slekter det franske predikatet de og senere det skandinaviske af (av) istedenfor von. I en svensk sammenheng vil von typisk implisere enten at slekten ble adlet på 1600-tallet (f.eks. von Wachenfeldt), eller at den stammer fra Tyskland (inkludert svenske besittelser, for eksempel Svensk Pommern) eller Baltikum og i noen tilfeller Danmark; i Danmark-Norge ble det også vanlig å gi af, og dessuten forekom blandingsformer. Da slekten Morgenstierne ble adlet fikk den navnet von Munthe af Morgenstierne. Medlemmer av slekten Løvenskiold kan også ses å ha brukt von selv om et slikt tillegg ikke er tatt med i adelsbrevet. Utover på 1800-tallet sluttet de fleste norske slekter å bruke von foran navnet. På 1900-tallet tok et par norske slekter på nytt i bruk von.
Přídomek
Knowsley
Knowsley er et administrativt distrikt med status som metropolitan borough i Merseyside i England. Administrasjonssenteret er Huyton. Det har navn etter landsbyen Knowsley.
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Huyton-with-Roby, Kirkby, Prescot, det meste av Whiston landdistrikt og en liten del av West Lancashire landdistrikt. Hele området tilhørte før lokalstyrereformen Lancashire.
Bårjås
Bårjås er et lulesamisk populærvitenskapelig tidsskrift som blir utgitt av det lulesamiske museet og kultursenteret Árran på Drag i Tysfjord. Tidsskriftet har blitt utgitt siden 1999 og kommer ut med ett nummer i året. I Bårjås finnes det artikler på norsk, svensk og lulesamisk.
Nnamdi Azikiwe internasjonale lufthavn
Nnamdi Azikiwe internasjonale lufthavn (IATA: ABV, DNAA: ENGM) er en flyplass i byen Abuja i Nigeria. Flyplassen er betegnet som en internasjonal flyplass.
Boretårn
Et boretårn (også kalt derrick) er et stort tårn som brukes over oljebrønner og andre borehull til å løfte og posisjonere borestrengen og rørledninger under selve boreoperasjonen. Den inneholder tungt maskineri for å dreie borekronen rundt i borehullet, og etterhvert som borestrengen trenger dypere ned i jorden, må det mates mer rørledninger til toppen av boret for å holde forbindelsen mellom borkronen og dreiemaskineriet intakt.
Det finnes også en type borerigg som kalles RamRig, denne har et litt annet design på boretårnet og det kalles da for Ramguide.
10. etappe i Tour de France 2008
Tiende etappe av Tour de France 2008 ble kjørt mandag 14. juli og gikk fra Pau over Col du Tourmalet og opp til Hautacam. Etappen var 156 km. lang.
1. sprint (Lamarque-Pontacq)
Etter 44 km
2. sprint (Pouzac)
Etter 74,5 km
1. stigning (Côte de Bénéjacq)
3. kategori stigning etter 38,5 km
2. stigning (Loucrup)
3. kategori stigning etter 67 km
3. stigning (Col du Tourmalet)
HC stigning etter 106 km
4. stigning (Hautacam)
HC stigning etter 156 km.
Eksterne lenker
2008 Tour de France, Stage 1 to Stage 11
Arendal (Göteborg)
Arendal er en bydel i området Torslanda i Göteborg i Sverige. Bydelen Arendal i Göteborg er mest kjent for det nå nedlagte skipsverftet Arendalsvarven.
I dag er verftsområdet et stort industriområde med mange ulike bedrifter, bl.a. med hovedkontor og utviklingsavdeling for Volvo Bussar. Her ligger også Volvo Museum, museet for Volvos personbiler.
Forquilhinha
Forquilhinha er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Fylkesvei 6590
Fylkesvei 6590 (Fv6590) går mellom Kvål og Brubakken i Melhus.
Den tar av fra Kvålsvegen ved Kvål og går vestover til Brubakken langs innsjøen Benna, som veien har fått navn fra.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 695 (Sør-Trøndelag).
Liste over ordførere i Høylandet
Liste over ordførere i Høylandet. Høylandet ble utskilt fra Grong som egen kommune i 1901.
Noter
<references group='lower-alpha'/>
Taoisme
Taoismen, også kalt daoismen (kinesisk: 道教 eller 道家; pinyin: Dàojiào eller Dàojiā) er et religiøst-filosofisk system som anses å være utviklet fra en spesiell forståelse av Tao (道), som man primært finner nedfelt i verkene til de kinesiske vismenn Laozi og Zhuangzi.
Taoismen er en av de tre store religiøse tradisjoner som har formet kinesisk kultur i de siste 2-3000 år. Dens åndelige ideal er forankret i en mytisk fortid da folk levde i enkelhet, i nær kontakt med naturen og uten de kompliserte problemer forbundet med politiske statsdannelser, definerte moralforskrifter og offentlige institusjoner.
Det taoistiske livsidealet er dermed forbundet med barnets væremåte slik det er preget av en åpen og positiv holdning til tilværelsen i glede og spontanitet. Man kan endog si at taoismen verdsetter en viss form for «anarkistisk» tilværelse. Idealtilstanden er den kaotiske fortid, den primordiale enhet som det ordnede og strukturerte samfunn har utviklet seg fra og senere forlatt. Taoistene henviser derfor ofte til naturen som et ideal for menneskelivet og den taoistiske vismann er den som unngår sosiale konvensjoner, etablerte moralske verdier og et sosialt og politisk forpliktende liv.
Det har derfor vært vanlig å kontrastere taoismen med konfusianismens vekt på individuell pliktmoral, ordnede samfunnsstrukturer og pragmatisk livsorientering. Taoismen på sin side er kjennetegnet av en åpen holdning til metafysikk og mystikk, samt mystiske og okkulte riter. Som sådan har taoismen fungert som en formidler mellom den mer offisielle konfusianske religionen og den folkelige religiøse praksis.
Filosofisk taoisme (Tao-chia)
Den filosofiske taoismen assosieres med skrifter som Daodejing (Tao-te Ching) Zhuangzi (Chuang-tzu) og Lieh-tzu. Disse ble stort sett skrevet i borgerkrigstiden fra 481 til 221 f.Kr. De sentrale ideer kretser omkring begrepene tao og tê der det førstnevnte betegner den ytterste, evige og kreative realitet som er alle tings kilde som kan erfares gjennom den mystiske ekstase, og sistnevnte betegner manifestasjonen av tao i alle ting.
Det å besitte fylden av tê innebærer å være i fullkommen harmoni med ens opprinnelige natur. Den som har oppnådd en slik tilstand forstår naturens ordninger i sin helhet og trenger derfor ikke frykte noe verken i liv eller død. En slik person er en vismann som avstår fra all formålsrettede og aktive handlinger. I stedet følger den vise prinsippet om wu-wei, det vil si den ikke-formålsrettede handling som er spontan (tzu-jan) og uten baktanker. Dette er slike handlinger man er vitne til når en for eksempel ser fugler flyr og fisk svømmer. Naturens ordninger viser mennesket hvordan det bør innrette sitt liv.
Religiøs taoisme (Tao chiao)
Den religiøse taoisme med formulerte læresetninger, formalisert kult og institusjonelt lederskap utviklet seg i det 2. århundre e.Kr. og bygget på temaer og religiøse teknikker forbundet med ønsket om udødelighet. Selv om en slik form for taoisme står i et klart spenningsforhold til den filosofiske taoismen, fant man likevel elementer i de filosofiske tekstene som pekte i retning av livsforlengelse og beskyttelse for de som fulgte tao. De vise ble tolket som hsien, «udødelige», og dannet kjernen i den åndelige søken for de religiøse taoister. Lao-tzu ble guddommeliggjort som åpenbarer av hellige tekster og tolket som en frelser som hadde utviklet de nødvendige teknikker for å oppnå udødelighet. Teknikkene besto av:
Ved å bruke slike teknikker, fremmet man de livskrefter som man er utstyrt med fra fødselen av, men som vanligvis hemmes gjennom innflytelsen fra det verdslige liv og hindrer den åndelige utviklingen.
Den religiøse taoismen har også sine røtter i andre trekk i den gamle kinesiske kulturen, ikke minst i den sjamanistiske tradisjon der religiøse spesialister kunne kontakte de åndelige verdener, og i den liturgiske tradisjon der spesialister i riter og offerhandlinger kunne opptre som magikere og helbredere av sykdom.
Bergensprogrammet
Bergensprogrammet var et samarbeid mellom Hordaland fylkeskommune, Bergen kommune og Statens vegvesen.
Programmet omfattet kollektivtrafikktiltak, gang- og sykkelveier, miljøprosjekter, tiltak på gatenettet i sentrum, trafikk­sikkerhets­tiltak og nye vegprosjekter. I perioden 2002-2025 skal det investeres for nær 12,7 milliarder kroner i nye samferdselsprosjekter i Bergen.
Mål
Bergensprogrammet hadde som overordnet mål å oppnå at kollektivtrafikk får en større del av persontransporten. Det var særlig fokusert på persontransporten mellom Bergen sentrum og de største boligkonsentrasjonene. I sentrum skulle trafikken reduseres, og byutviklingen skulle gi generelt mindre transportbehov. Miljøbelastningen fra trafikk og antallet trafikkulykker skulle reduseres, og det skulle etableres et sammenhengende gang- og sykkelveinett i Bergen.
Det mest omfattende prosjektet var Bybanen, hvor første delstrekning, sentrum–Nesttun, ble satt i drift i 2010. På sikt er det planlagt å bygge et banenett som dekker alle bydelene i Bergen.
Miljøløftet
Ved årsskiftet 2017-2018 ble Bergensprogrammet avløst av Miljøløftet.
Miljøløftet er samlebetegnelsen på den nye byvekstavtalen i Bergen og bypakke Bergen, og er i praksis en videreføring av Bergensprogrammet.
Opioider
Opioider tilhører gruppen analgetika og er en fellesbetegnelse på stoffer som kan binde seg til opioidreseptorer, blant annet i sentralnervesystemet hvor de gir ønskede smertestillende effekter. Andre mindre ønskelige virkninger ved medisinsk bruk av opioider er kvalme, forstoppelse, hemming av pusterefleksen, rus og sløret bevissthet. Ved gjentatt administrering av opioider kan det utvikles toleranse, samt fysisk og/eller psykologisk avhengighet. Virkningen av opioider oppheves av opioidantagonister som naloxon.
Det finnes en rekke helsyntetiske opioider som ikke er kjemisk beslektet med opiatene, flere av disse er meget potente. Eksempler på syntetiske opioider er metadon, buprenorfin, fentanyl, ketobemidon, petidin og dekstropropoksifen.
Langvarig behandling
Opioider anbefales ikke i den generelle behandlingen av kroniske smerter, uten kun i særlige tilfeller.
Pjotr Stolypin
Pjotr Arkadjevitsj Stolypin (russisk: Пётр Арка́дьевич Столы́пи; født i Dresden, død  i Kiev) var en russisk statsmann. Han var russisk statsminister fra 1906 til 1911, da han ble skutt under et besøk i Kiev-operaen under en framføring av Nikolaj Rimskij-Korsakovs Tsar Saltan. Stolypin var til stede i operaen blant annet sammen med tsar Nikolaj II og resten av tsarfamilien.
Opioider
Langvarig behandling
Til tross for den bekreftede verdien av opioider i mange sammenhenger, så er det reist spørsmål ved opioidenes rolle i behandlingen av kroniske (langvarige) smerter. Den senere tids vilkårlighet til å forskrive opioider for langvarig bruk i USA og Canada har ført til høy frekvens av reseptbelagt misbruk av opioider, uakseptable dødsrater og en enorm belastning for de berørte i disse samfunnene. Denne belastningen har hovedsakelig vært en konsekvens av opioider som er foreskrevet for behandling av kroniske smerter, der langtidseffektiviteten er usikker og hvor skadene, spesielt for høye doser, er klare og sterkt støttet av forsiktighetsdata fra de berørte landene. Slike skader inkluderer, men er ikke begrenset til, avhengighet og død. Økt forskrivning for kroniske smerter forekommer også i noen andre utviklede land, mens utviklingsland fortsetter å slite med mangel på opioidtilgjengelighet for passende indikasjoner.
På cellenivå
Opioider binder seg til opioid-reseptorer. Dette er G-proteinmedierte reseptorer, og har flere effekter.
Pjotr Stolypin
Han var kjent for sin hardhendte kamp mot revolusjonære grupper og for gjennomføring av en jordbruksreform som kom i kjølvannet av opphevelsen av livegenskapet og hvor en ønsket å få et mer fremtidsrettet, kapitalistisk system innen landbruket. Reformen ga rett til å eie egen gård og jord.
Opioider
På cellenivå
Den totale effekten er altså redusert celleaktivitet. Hvorfor dette gir smertelindring er sammensatt, og ikke fullt ut kjent. Det antas at redusert frisetting av inhiberende nevrotransmitter (GABA) øker aktiviteten i smertelindrende baner i nervesystemet.
Pjotr Stolypin
Bakgrunn
Stolypin stammet fra en storborgerlig russisk slekt. Hans forfedre stammet fra Litauen – de var innvandret fra Baltikum til Russland på 1500-tallet. Slekten gled inn i den russiske overklasse og hadde på Stolypins tid allerede en lang tradisjon bak seg i monarkiets tjeneste. Familien hadde vidstrakte landeiendommer i hele Russland.
For den unge Stolypin var tjenesten i rikets tjeneste staket ut fra begynnelsen av. På farssiden var han i slekt med dikteren Mikhail Lermontov, hans morfar var generalen Mikhail Dmitrijevitsj Gortsjakov (1793–1861). Hans var, general Arkadi Dmitrijevitsj Stolypin (1821–1899), var tidvis russisk gesandt i Tyskland; slik henger det sammen at Pjotr ble født i Dresden i Kongeriket Sachsen. I 1884 ble han gift med Olga Borissovna Neidhardt, som kom fra en prominent moskovittisk familie. De fikk fem døtre og én sønn.
Opioider
På nervenivå
Smertesignaler fra skadet vev går inn i ryggmargen gjennom nervefibre av typen Ad og C. Der kobler de seg på den oppadstigende smertebanen (Tractus spinothalamicus), som sender signalene videre opp til hjernen. I koblingspunktet ligger en del ekstra nerveceller kalt internevroner. Disse kan dempe smertesignalet, og det antas at en del av virkemåten til opioider er å stimulere disse internevronene, slik at de øker sin smertedemping.
I tillegg blir smertesignalene dempet av nedadgående baner fra Raphe-kjernene og Periakveduktal grå substans (som er navn på områder i hjernestammen). Opioider stimulerer indirekte disse nedadgående banene ved å fjerne GABA-inhibering.
Pjotr Stolypin
Karriere
Stolypins familieforbindelser bidro til at han steg temmelig raskt i gradene i det russiske forvantningsapparat. Allerede som 27-åring ledet han lavadelens kammer i Kovno, hovedstaden i den daværende guvernementet Kovno. Etter et ettårig mellomspill som guvernør med sete i den hviterussiske by Grodno ble Stolypin i 1903 guvernør i guvernementet Saratov ved Volga.
Opioider
Effekt
Effektene av opioider kan deles i sentralnervøse og perifere.
Mulige sentralnervøse effekter:
Pjotr Stolypin
Karriere
Der gjorde han seg bemerket med en vellykket undertrykkelse av den revolusjonære bevegelse i tiden etter 1905-revolusjonen. Det førte til at tsaren først tok ham som innenriksminister, og i 1906 til statsminister. Etter at han ikke klarte å få dumaen til å samarbeide med hans regjeringsprogram, ble en av hans første embedshandlinger som statsminister å rett og slett oppløse den nettopp valgte Dumaen. Stolypin ønsket med dette å svekke de radikale elementer blant de folkevalgte, elementer som fortsatte å nekte å samarbeide med tsarregjeringen og gikk inn for gjenopptakelsen av de samfunnsomveltende innsatser.
Opioider
Beskrivelser
Avhengighet innebærer abstinenssymptomer hvis forbruket opphører i en periode. Toleranse, betyr at det kreves større og større doser for å fremkalle samme virkning.
Pjotr Stolypin
Karriere
Det fulgte en bølge av opptøyer og politiske mord på embetsmenn og representanter for statsmakten. Dermed satte statsministeren en rekke guvernementer under krigsrett. For å gjenopprette orden innsatte han også et system med standretter, som i løpet av hans embedstid felte omkring 5.500 dødsstraffer. Med dette fikk han økenavnet «jern-statsministeren».
Agrarreform
Stolypin var en utpreget monarkist, men han erkjente at det var nødvendig med en reform av l'ancien régime for at dette i det lange løp skulle kunne stå seg. Hans politiske hovedmål var å avverge en voldelig revolusjon som etter hans vurdering ville styrke alle samfunnslag ned i elendigheten. Han mente at staten måtte engasjere seg for bøndene, som var størstedelen av det russiske folk. Rett nok var livegenskapet avskaffet i tsarriket i 1861 av Aleksander II, men dette hadde ikke ført til særlig påtakelige forbedringer av landsbefolkningens levekår. Bøndene var riktignok ikke lenger lenket til jordeierne. Men de var fortsatt individuelt sterkt bundet, skjønt til landsbyfellesskapene (mir-systemet, som fortsatt bestod). Dette systemet fordelte jorden mellom bøndene, forbød privat eie av jorden, og innskrenket bøndenes mobilitet. De var alle sammen bundet til et landsbyfellesskap.
Nytt land i Sibir
Stolypin ville mer enn å styrke bøndenes sosiale stilling. For samtidig skulle Tsarriket berikes helhetsøkonomisk på bondestandens styrkegevinst ved at jordbruksarealene ble utvidet. Hånd i hånd med hans sosiale reformer gikk et program for nydyrkning. Dette ble fremfor alt konsentrert om områdene hinsides Uralfjellene. Han var også aktiv i å fremme byggingen av Amur-jernbanen. Fra 1908 og frem til første verdenskrigs utbrudd fant det sted en migrasjon på over 2,8 millioner mennesker til Sibir og Sentral-Asia.
Modernisering av staten
Stolypin hadde også mer vidtgående planer om å forvandle statsskikket fra autokrati till et mer effektivt regjeringssystem. Han utferdiget planer for egne ministerier for folkehelsen og for etniske anliggender. Før hans politiske karriere var forbi hadde han også utarbeidet planer som ville ha emansipert jødene i Tsarriket, for dermed å kunne vinne denne minoriteten for den tsaristiske stat. Likeså gikk han, til tross for sine nasjonalistiske og monarkistiske overbevisninger, inn for en gradvis prosess som skulle legge grunnen for en uavhengig polsk stat.
Fratreden
Stolypin fikk med sitt reformprogram mange fiender i alle politiske leirer. De venstreorienterte og de liberale konstitusjonelle demokrater betraktet ham som en voldelig undertrykker av den revolusjonære bevegelse. For mange på høyre fløy gikk hans moderniseringsideer alt for langt. Venstreopposisjonen gikk allerede fra hans tiltreden som statsminister inn for voldsmidler mot ham, noe også mangt et Duma-medlem var enig i. Det sosialrevolusjonære parti var her det ledende element; dette parti så på drap som politisk legitime midler.
Allerede 12. august 1906 ble det forøvet et bombeattentat mot Stolypin. Angrepet krevde 27 dødsofre, såret ham selv lett, og hans datter Natalja alvorlig.
Stolypin tapte etterhvert mer og mer gjennomføringskraft for sin politikk. Da et lovforslag for en utvidelse av jordbrukernes selvhjelpsorganisasjon (Zemstvo) rettigheter ble avvist av Dumaen i 1911, søkte han resignert om avskjed.
Mordet på Stolypin
Kort etter ble nok et mordanslag forøvet av de venstreorienterte. Stolypin ble den 14. september 1911 hardt skadet under et operabesøk i Kiev av to pistolskudd avfyrt den sosialrevolusjonære Dimitri Bogrov, som stod i kontakt med Okhranaen. Fire dager etter døde han av sine sår.
Fylkesvei 3008
Fylkesvei 3008 går mellom Torget og Larvik stasjon i Larvik.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 115 (Vestfold).
Ernst Thälmann
Ernst Thälmann (født 16. april 1886 i Hamburg i Tyskland, drept 18. august 1944 i konsentrasjonsleiren Buchenwald) var en tysk kommunist som var leder for Kommunistische Partei Deutschlands (KPD), det tyske kommunistpartiet i Weimar-republikken, fra 1923 til 1933 da den nazistiske diktatoren Adolf Hitler kom til makten. Han ble fengslet like etter og satt på isolat i over ti år før han ble henrettet på Hitlers ordre i 1944.
Bakgrunn og arbeid
Thälmann gikk på folkeskole i Hamburg. Deretter arbeidet han som transportarbeider, verftsarbeider, sjømann, ekspeditør og som ansatt på arbeidskontoret. Han ble medlem av SPD i 1903. Han deltok i artilleriet under første verdenskrig hvor han ble belønnet med Jernkorset klasse2, Hansakorset og Såretmerket (som han fikk to ganger). Under krigen gikk han over til partiet Unabhängige Sozialdemokratische Partei. Etter sammenslåingen av Spartakusforbundet og en del av USPD ble han medlem av Kommunistische Partei i Hamburg.
Thälmann ble medlem av Hamburgs borgerskap i 1919 og leder av kommunistpartiets gruppe og medlem av finanskomiteen.
Film & Kino
Film & Kino er en bransje- og medlemsorganisasjon for kommunale og private kinoer i Norge.
Ernst Thälmann
Bakgrunn og arbeid
I 1921 ble han sendt til Komintern i Moskva som representant for partiet, hvor han møtte Lenin. Senere ble han blant annet medlem av Kominterns sentralkomité. Samme år ble han sparket fra jobben sin på grunn av sin kommunistiske aktivitet. Han ble året etter også utsatt for et attentat fra den fascistiske gruppen Consul.
Film & Kino
Organisasjonen forvalter Norsk kino- og filmfond og gir støtte til import og distribusjon av film samt utvikling av kino- og videobransjen. Film & Kino har vært ansvarlig for den nasjonale digitaliseringen av de norske kinoene og administrerer nå driften knyttet til digitaliseringen.
Ernst Thälmann
Bakgrunn og arbeid
I 1923 deltok han i organiseringen av det mislykkede opprørsforsøket i Hamburg og måtte skjule seg for politiet i en periode. Han ble valgt til riksdagen ved valget i 1924 og gjenvalgt ved hvert valg til og med valget i 1933.
Frei Rogério
Frei Rogério er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Film & Kino
Film & Kino har siden 1987 hatt ansvaret for Bygdekinoen.
Ernst Thälmann
Bakgrunn og arbeid
I 1925 ble han også leder av KPDs paramilitære Roter Frontkämpferbund. Han ble partiformann i KPD samme år og var partiets kandidat ved det tyske presidentvalget. I oktober 1926 var han aktiv i støtten til en streik blant Hamburgs havnearbeidere. De streiket i sympati med engelske gruvearbeidere, ettersom den engelske streiken hadde gavnet Hamburgs næringsliv — som alternativ kulleverandør — økonomisk. Thälmann hevdet at «streikebryteriet» måtte stoppes.
Film & Kino
Organisasjonen ble stiftet i 1917 under navnet Kommunale Kinematografers Landsforbund (KKL). KKL opprettet Norsk kino- og filmfond i 1970, som finansierer støtteordninger og drift av organisasjonen. I 2002 endret KKL navnet på organisasjonen til Film & Kino. Lene Løken var administrerende direktør i organisasjonen fra 1993 til 2014 og ble etterfulgt av Guttorm Petterson. I 1930 ble Norsk Filmblad opprettet. Tidsskriftet endret navn til Film & Kino i 1965, og ble deretter et månedlig løssalgsmagasin. Tidsskiftet ble finansiert av bransjeorganisasjonen ved samme navn, men var redaksjonelt uavhengig. Fra 1. januar 2012 ble tidsskriftet Film & Kino overført til ny eier og skiftet navn til Cinema.
Ernst Thälmann
Bakgrunn og arbeid
På partikongressen i Berlin-Wedding i 1929 gikk Thälmann inn for en klar konfrontasjonskurs mot sosialdemokratene, SPD, etter den «blodige mai», hvor 32 mennesker var blitt drept da politiet forsøkte å slå ned opptøyer og demonstrasjoner som var blitt forbudt av den sosialdemokratiske innenriksministeren. Thälmann ble, som leder for den venstreekstreme politiske fløyen, en av de bitreste motstandere av sosialdemokratene. Partiet han ledet utviklet seg under hans ledelse til en massebevegelse, med omkring 100 mandater i Riksdagen.
Den 13. mars 1932 var Thälmann igjen kandidat ved det tyske presidentvalget. Han stilte mot sittende president Paul von Hindenburg. Thälmann oppnådde rundt 12 prosent av stemmene på riksbasis.
Da nasjonalsosialistene kom til makten foreslo han en generalstreik, men det ble ikke satt i verk. KPD ble forbudt, og Thälmann ble arrestert og torturert. Han ble skutt i 1944 i konsentrasjonsleiren Buchenwald.