cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slaget om Kalmar
Opptrappingen
Men unnsetningen fra det vestlige korpset sammen med overførte kompanier på skip fra København med Sehested og Gert Rantzau nådde Kalmar mellom 7. og 8. juli. Christian IV rådet nå over en hær på 4 rytterfaner og 25 fotkompanier på tilsammen 650 ryttere og 6.400 infanterister eller over 7000 mann. Et sammenstøt mellom de to befestede leirer som lå bare et stykke fra hverandre, hendt 8. juli. Først ved 16. juli hadde forsterkninger på 6 rytterfaner og 9 fotkompanier fra Västergötland nådde fram til leiren ved Ryssby.
Slaget
Knipetangsangrepet med tilsammen 10 000 mann startet om morgen 17. juli 1611 da det ble løst to kanonskudd fra slottstårnet som signal for begynnelsen av slaget. Svenskene med et par tusen mann skulle stormet inn i Kalmar by fra det sydvestre tårn over lønporten mens resten, åtte tusen mann under svenskekongens ledelse skulle angripe danskene på Sandåsen. Christian IV hadde i mellomtiden forberedert et angrep på slottet så han utplasserte et regiment i byen med forsterkninger under Gert Rantzau avdelt til en ny leir mellom nordre og vestre port langs ringmuren. Dagen før ropte svenske forposter til de danske at det vil ble et oppgjør den neste dagen, så Christian IV straks stilt sin hær klar til slag langs deres forsvarslinjer utover natten til 17. juli. Etter midnatt så danskene den svenske hæren rykte fram under slagorden ut av deres leir i full slagorden. Etter en spent stund trakk Karl IX seg tilbake, men det var en krigslist. De danske soldatene måtte holdes våken gjennom natten fram til det var avblåst i troen på at faren var over for deretter å rettet deres angrep i et håp om å overraske den danske hæren.
Om morgen mellom 5 og 6 på klokken kom signalet. Fra den svenske leiren brøt to stormkolonner frem mot de danske forsvarsverker fulgte av rytteravdelinger som beskyttet stormkolonner mot utfall. Den ene vendte seg mot forsvarslinjen langs ringmuren på nordsiden av Kalmar by, den andre mot Sandåsen utenfor Vesterport. Svenskene rykte over brystvernet mot de danske forsvarerne så det kom til vill nærkamp på brystvernet langs forsvarslinjen, tre ganger på det ene sted og to ganger på det annet sted var svenskene slått tilbake, men flere ganger plante svenskene deres faner på brystvernet. Gert Rantzau med hans uthvilte styrker var nødt til å angripe med deres reserver for å kastet ut svenskene. I deres rygg brente byen opp med våpengny fra mellom de brennende bygninger.
Angrepet fra slottet førte av oberst de Ville som stormet ut gjennom lønporten på det sydvestre slottstårnet, kom som en overraskelse på de danske forsvarerne på stranden mot havnen og vannspeilet. Etter å ha tatt batteriet ved Munkporten trengte de seg inn i byen der de kom over danskene i deres løpegraver. Regimentet under Godske Alefeld var innkvartet i byen der de ble overfalt, senere tvunget mot Vesterporten. Men byen var fylte med forråder som leiesoldatene straks oppdaget. Oberst de Villes avdeling på flere hundrer av leiesoldater spredte seg i byen for plyndring så Godske fikk et pusterom. Fra den danske leiren stormet danske avdelinger inn gjennom den søndre porten som var så trang at det kom til et grufullt sammenstøt mellom den svenske vaktstyrken og fotkompaniet. Etter å ha tatt seg gjennom angrepet danskene den svenske styrken under oberst de Ville som måtte trekket seg tilbake. Svenskene satt fyr på byen for å stoppet det danske motangrepet. Christian IV kunne ikke lot sine forråder ødelegges under bybrannen så han stoppet sine tropper som måtte evakuerte de gjenværende vekk fra flammene.
Dette utnyttet de Ville for et nytt angrep fra løpegravene foran slottet, på gatene var hundrer av menn innblandet i en forrykte strid mellom brennende bygninger der regimentsjefen Godske Aleferd ble drept. En del av de Villes avdeling klart å ta seg fra stranden over på egnen syd for byen der den danske leiren lå. Derfra ville svenskene ta seg inn i leiren som lå mot Vesterporten og Sandåsen. I mellomtiden fornyet de svenske stormkolonner deres anstrengelser med et konsentrert angrep på Sandåsen. I leiren var et ukjent antall fanger, kanskje flere dusin, anholdt av danske vakter. Fangene gjorde opprør og angripe deres vokter som deretter så seg nødt til å massakre alle fanger. Karl IXs seier synes nær.
Men danskene under Christian IV klart å reorganiserte de gjenværende styrker man hadde til disposisjon for et nytt motangrep i leiren opp mot Vesterporten der de under sjællenderen Søren Bugge utryddet de svenske avdelingene i en skarp forfølgelse langs byvolden. I mellomtiden stormet Peder Basse sine rytterne i adelsfanen inn i byen etter å ha ryddet leiren, overrasket de Ville som hadde ikke ventet et angrep over stranden fra sør. Bybrannen ble til slutt så voldsomt at stridighetene stoppet så de Ville måtte tilbake til løpegravene foran slottet mens danskene stod på ringmuren og portene. Stormkolonnene hadde fått nok, gikk tilbake til deres leir med deres sårede.
Den neste dagen, 18. juli, var byen helt nedbrent. Christian IV umiddelbart rykte inn i byen og besatte plassen omkring den nedbrente kirken med tre fotkompanier. Mot aften kom en flåte av flere skip opp i Kalmarsund til stor glede for de danske forsvarerne. Sten Maltesen Sehested var kommet med 1200 mann. Disse nye styrker ble med en gang sendt inn i ruinene av byen der de samlet seg bak flere nylige reiste jordverker om kirken og portene.
Natten til 19. juli kastet de danske troppene seg mot løpegravene foran slottet hvor det kom til et hardt slag mellom styrker som for det meste besto av leiesoldater fra hele vestlige Europa. Oberst de Ville ble hardt såret og måtte lot seg bringe inn på slottet. Uten deres ledelse begynte de svenske troppene å oppløste seg i kaos under et voldsomt press der vill forvirring var nær total. Slottets befalene dro opp broen, etterlatt hundrer av soldatene tilbake på løpegravene der de slåss for livet. De svenske soldatene forsøkt å brøt seg ut over Munkeporten, men ble stoppet og presset ut mot vannspeilet som var en dyp vanngrav. Resultatet ble en massakre. Angivelige 600 til 800 var drept eller tatt til fange. Muligens en overdrivelse.
Men slaget sluttet med at Christian IV hadde gjenvunnet det tapte. Svenskene hadde lidd et nederlag.
Kampene nord for Kalmar
Tapet av løpegravene foran slottet der en meget stor andel av de opptil to tusen menn i slottet var gått tapt, gjort et uutslettelig inntrykk på de gjenværende som tross Karl IXs besøk den samme dag var nedslått. Dessuten var den danske hovedflåten fra Gotland på vei. Bielkenstierna måtte rømte Kalmarsund natten til 22. juli 1611. Herredømmet over sundet var nå gått tapt etter admiralene Urne og Ulferd oppnådde kontakt. Forsterkninger fra det vestlige korpset fortsatte å komme til Kalmar, en viktig rytterstyrke på flere hundrer mann under Rantzaus fane forsterket rytterandelen i hæren til minst 900-1000 ryttere. Med det besluttet Christian IV å ta opp slag.
Karl IX natten etter kampene evakuerte leiren i all hast og stukket ild på leirene. Da Christian IV var varslet om ødeleggelsen av leiren på Perstorps änga, rykte han ut med sin hær i slagorden. Men svenskene var forlengst dratt vekk, i den brennende leiren fant danskene flere sårede som var entens brent ihjel eller reddet. Karl IX hadde trukket seg tilbake til den gamle leir i Ryssby.
Slaget om Ryssby
Christian IV befalt Sten Maltesen Sehested som hadde vendt tilbake til Kristianopel, om å kom seg til Kalmar. Først måtte Sehested ødela skansen ved Ljundby som var oppreist få uker før av bøndene sammen med en smålandsk kompani for å truet forbindelsen mellom grensen og Kalmar. Dette var fort overstått da Sehested med fem faner kom til skansen etter en del kortvarige kamper bare for å finne den ødelagt og forlatt av svenskene som hadde dratt til Ryssby.
Med tre andre fotkompanier overført med skip fra Danmark hadde Christian IV ved 26. juli 5 rytterfaner og 21 fotkompanier på 900 ryttere og antakelig opptil 6000 infanterister. Med sin hær på mellom seks tusen og syv tusen mann forsøkt han å overrumplet Ryssby skanse som beskyttet den svenske leiren om morgen 30. juli 1611.
De tok seg over broen over det sydlige vannløpet som ført til skansene med alle rytterne som forsøkt å ta seg gjennom, men det var slått alarm i siste liten. Svenskene kom seg på skansene som hadde feltstykker som ble rettet mot danskene. Forsøket på å overrumplet svenskene hadde mislykket, for å kunne fortsatte angrepet måtte de sendte fram artilleriet for å skyte løs på brystvernet. Terrenget gjort det ikke mulig å omgå de fiendtlige forsvarsverker mens kampene pågikk. Christian IV vil nå avbryte kampene.
Men svenskene så dette og gikk til angrep på de danske baktroppene som var tilbake. Det var trolig to rytterfaner og en fotkompani på tilsammen fem hundre mann eller mer. Men Gert Rantzau og Jørgen Grubbe med deres rytterfaner hvorav en på 300 mann var avdelt som reserve for unnsetning. De gikk til motangrep der de slo tilbake svenskene. Selveste Karl IX var sagt å ha deltatt i det svenske rytterangrepet der han var nesten tatt til fange av de danske ryttere. Tapene på begge sider den 30. juli var betydelig.
Etterspillet
Karl IX fikk melding senest den 3. august om at beleiringen var sluttet med overgivelse av Krister Some. Fem dager senere var Öland underlagt dansk herredømme uten strid. Karl IX måtte innse at slaget var tapt, nå måtte han stoppet den danske avansementen nordover fra Kalmar. Dette kom under Slaget om Ryssby 20-23. august 1611.
Kristjan Palusalu
Kristjan Palusalu (inntil 1935 Kristjan Trossmann, (født 10. mars 1908 i Läänemaa, død 17. juli 1987) var en estisk bryter og OL-vinner.
Palusalu huskes først og fremst for sine to gullmedaljer under OL 1936 i Berlin. Han var flaggbærer for Estland under åpningsseremonien på Olympiastadion. Etter at Sovjetunionen okkuperte Estland i 1940 og krigen brøt ut, ble Palusalu sendt til en arbeidsleir i 1941, til Kotlas i Russland. Han forsøkte å rømme sammen med andre fanger, men ble tatt etter noen få dager på flukt. Deretter ble han dømt til døden, men fikk muligheten til å dra til frontlinjen for å kjempe mot Finland i den finske fortsettelseskrigen.
Han deserterte til finsk side i Nord-Karelen, nordvest for Onega. Da Palusalu krysset grensen, ble han gjenkent av en sportsinteressert soldat i den finske hæren.
Han ble satt i fengsel, men fikk snart returnere til hjemlandet, som nå var okkupert av Nazi-Tyskland. Etter at den sovjetiske hæren returnerte i 1945 ble han igjen arrestert. Han ble ikke løslatt før under Khrustsjov på 1960-tallet. Han var ikke glemt av det estiske folket. Kanskje fordi hans liv reflekterte hele nasjonens skjebne, har Kristjan Palusalu forblitt en av de mest populære idrettshelter i Estlands historie.
Monumentet Bronsesoldaten i Tallinn, som stod i Tallinn sentrum til 27. april 2007, da den ble flyttet til en militær kirkegård, blir av mange estlendere antatt å være basert på Palusalu, da likhetstrekkene er mange. Billedhoggeren Enn Roos benektet dette (kanskje fordi Palusalu var falt i unåde hos de sovjetiske myndighetene), og sa at modellen hadde vært 'en ung arbeider som bodde i nærheten'.
Henri Loyrette
Henri Loyrette (født 31. mai 1952 i Neuilly-sur-Seine, en forstad til Paris) er leder av Admical, en fransk organisasjon dedikert til bedriftsfilantropi. Han er tidligere direktør for Louvre Museum (2001-2013). Han ble først kurator og deretter regissør av Musée d'Orsay i henholdsvis 1978 og 1994.
Darwins barkedderkopp
Darwins barkedderkopp (Caerostris darwini) er en art av edderkopper i gruppen hjulspinnere. Den spinner et av de største kjente nettene, med et areal på opptil 2,8 kvadratmeter og med fortøyningstråder som spenner opptil 25 meter. Edderkoppsilken som denne arten produserer, er over dobbelt så sterk som annen edderkoppsilke og ti ganger sterkere enn kevlar.
Arten har fått navn etter Charles Darwin, og artsbeskrivelsen ble forberedt 24. november 2009, nøyaktig 150 år etter Darwins utgivelse av Artenes opprinnelse.
Hannene blir opptil 6 mm i størrelse, mens hunnene kan bli opptil 18 mm.
Rolf Björklund
Rolf Björklund (født 2. oktober 1938) er en svensk tidligere fotballspiller. Björklund, som var forsvarsspiller, spilte for Malmö FF fra 1960 til 1970.
Björklund står også notert med 13 landslagskamper for Sverige, i perioden 1965 til 1967.
Team Me
Team Me er et norsk popband med medlemmer hovedsakelig fra Elverum.
Bandet var i utgangspunktet et soloprosjekt for Marius Drogsås Hagen og ble kåret til ukas urørt for låten «Fool» i november 2008. Da han ble plukket ut som en av de ti finalister for NRK P3's Urørtfinale i 2010, satte han sammen et band som gjorde sin konsertdebut i Trondheim 22. januar 2010. Finalen ble vunnet av The Pink Robots foran Kvelertak. Bandet ble etter det spillelistet med finalelåten «Fool».
I månedene som fulgte spilte bandet flere konserter, inkludert festivalopptredener på Øyafestivalen, Pstereo og Volumfestivalen sommeren 2010. I en artikkel i det britiske musikkmagasinet Drowned In Sound, trakk flere bransjeaktører ut Team Me som ett av Norges mest spennende band. Bandet var blant de første til å bli offentliggjort til By:larm 2011 og The Great Escape 2011 i Brighton, UK.
Vinteren 2011 annonserte Team Me at de hadde signert med det norske plateselskapet Propeller Recordings, og en EP ble sluppet. Sangen «Dear Sister» fra denne utgivelsen ble radiolistet både i Norge, Storbritannia og i USA.
I løpet av 2011 spilte Team Me på flere musikkfestivaler rundt i Europa, deriblant The Great Escape i Brighton, Club NME i London, Reeperbahn festivalen i Hamburg, Øyafestivalen i Oslo, Iceland Airwaves, i Reykjavik og  Berlin Independent Nights. Bandet turnerte også i Storbritannia, Europa og Norge som support for britiske  The Wombats, med norske Tord Øverland Knudsen på bass.
To The Treetops! (2011—2012)
I oktober 2011 slapp Team Me sitt debutalbum To The Treetops! i Norge. Albumet fikk massiv respons blant norsk media, med terningkast 6 blant annet fra Aftenposten, Dagsavisen, Hamar Arbeiderblad, Adresseavisen, Østlendingen og Tønsberg Blad. De vsnt Spellemannprisen 2011 i klassen popgruppe. I kjølvannet av utgivelsen har bandet spilt mange utsolgte konserter i Norge. I mars 2012 ble albumet slippet internasjonalt, også denne gang til gode kritikker. Etter bandets opptreden på SXSW-festivalen i Austin, Texas i mars 2012, plukket det Britiske Musikkmagasinet NME ut Team Me som «one of their 10 new favorite bands» fra festivalens omfangsrike program som teller mer enn 2000 band. Team Me turnerte også i 2012 utenfor landegrensene, med tre europaturnéer, samt konserter i New York, Los Angeles og Tokyo.
Blind As Night (2014)
I februar 2014 slapp Team Me uannonsert en ny singel «F is For Faker» som ble A-lista på NRK P3. Samme vinter spilte bandet konserter på bransjefestivalen SXSW i Texas og i New York, og utsolgte konserter i Oslo, Bergen og Trondheim. Sommeren 2014 spilte bandet på flere festivaler i Europa og Norge. Albumet Blind As Night ble sluppet i Norge i september 2014, og fikk terningkast 5 i Dagbladet, Aftenposten, Dagsavisen, NRK P3, Adresseavisen, Gaffa, Stavanger Aftenblad og Fædrelandsvennen. Det ble sluppet en musikkvideo til tittelsporet hvor bandmedlemmene tilsynalatende våkner til live under vann.
Høsten 2014 ble singelen «Kick & Curse» sluppet, også denne A-listet på NRK P3, etterfulgt av en lengre norgesturné med konserter i fjorten byer i Norge. Bandet ble nominert til P3 Gull 2014 i klassen årets liveband.
Opphold og gjenforening
I november 2015 ble Team Me oppløst som band, men vokalist og grunnlegger Marius Drogsås Hagen annonserte han ville fortsatte å skrive musikk under navnet Team Me. Februar 2019 ble det annonsert at bandutgaven av Team Me var gjenforent og slapp låten «Blurry Precise». I mars 2022 kom bandet ut med deres tredje studialbum "Something in The Making".
Tsjoknutyje
Tsjoknutyje (originaltittel: Чокнутые) er en sovjetisk film fra 1991, regissert av Alla Surikova.
Handling
Filmen forteller den fantastiske historien om byggingen av jernbanen som gikk mellom St. Petersburg og Tsarskoje Selo.
Asbjørn Johansen
Asbjørn Johansen (født 1950) er en norsk tidligere vektløfter som representerte Nidelv IL.
Han vant 7 NM-gull, 4 NM-sølv og 4 NM-bronse i perioden 1972–1988.
Johansen ble rangert som nummer 306 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
VM i sportsklatring 2019
VM i sportsklatring 2019 ble arrangert i Hachioji i Japan fra 11. til 21. august 2019.
Liste over Bærums veier
Sentralt stedsnavnregister (SSR) vedlikeholder offisielt alle gatenavn i Norge. Disse kan aksesseres i Statens kartverk – VisVbase. Listen for Oslo i 0301GATE.TXT finnes når man velge Oslo og trykker lenken «Gatenavn med gatekoder, fra GAB. Pr.03.nov.2005.». Her finner man blant annet gatens GAB-gatenummer.
A
{| border="0"
Napoleonskake
Napoleonskake er en kake av butterdeig med kremfyll og glasur.
Mange land kjenner denne eller lignende kaker: Franske konditorer erstatter melisglasuren med størknet, karamellisert sukker og fyllet består utelukkende av eggekrem. Dette heter torte napoleon. Med glasur kaller de kaken mille-feuille. I Nederland og Belgia finner man tompoes eller tompouce, i Tyskland Cremeschnitte, i diverse sentraleuropeiske land kremšnita eller lignende, i Polen kremówka eller napoleonka. Napoleonskaken har egen merkedag i Norge og Sverige, hhv 15. desember og 17. november.
Tsiniki
Tsiniki (originaltittel: Циники) er en sovjetisk film fra 1991, regissert av Dmitrij Meskhijev.
Napoleonskake
Navnet
Sylfest Lomheim skriver i boka Ord om ord: frå Amerika til Åmot blant annet dette om napoleonskake: «…napoleonskaka som ord har absolutt med Napoleon å gjera, i den forstand at han var den sentrale aktøren i den perioden som heiter Napoleonskrigane. Engelskmennene, som var overlegne til sjøs, innleidde ein hard blokade av Frankrike og dei landa på kontinentet som var allierte med Napoleon. Som kjent hadde danskekongen sytt for at Danmark-Noreg hamna på Napoleons side. Ein av konsekvensane av blokaden var at tilførselen av sukker frå koloniane stoppa opp. Kaker som kravde mykje sukker, kunne ikkje lenger lagast. Men så greidde ein gåverik person å finna opp ein metode som gjorde det mogeleg å produsera sukker av rotvekster. Frankrike og dei landa som var på Napoleons side, jubla! Plutseleg var det rikeleg tilgang på sukker, og i takksemd over tilstandane fekk butterdeigkaka med sukkerlag på toppen her i Skandinavia namn etter den franske keisaren.»
Sivert A. Nielsen (diplomat)
Sivert Andreas Nielsen (født 24. november 1916 i København, død 17. mars 2004 i Oslo) var en norsk jurist, embetsmann, diplomat og bankmann.
Nielsen var sønn av professor Konrad Nielsen og Gudrun Agnes Augusta Møller. Han var barnebarn av stortingspresidenten ved samme navn, Sivert Andreas Nielsen.
Nielsen ble cand. jur. i 1940, og arbeidet så i Norges Bank. Han videreformidlet opplysninger til hjemmefronten, og satt derfor fire år i tysk fangenskap, hovedsakelig i Sachsenhausen.
Fra 1950 til 1958 var Nielsen byråsjef, ekspedisjonssjef og statssekretær i Forsvarsdepartementet. Han var norsk ambassadør til FN fra 1958 til 1966. Etter dette arbeidet han i bank og finans/shipping.
Utmerkelser
Sivert A. Nielsen ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1964.
Det statlige freds- og utviklingsrådet
Det statlige freds- og utviklingsrådet (burmesisk:, ofte forkortet SPDC fra engelsk: State Peace and Development Council) var det formelle navnet på militærregimet i Burma som styrte landet fra 1988 til 2011. Rådet fikk navnet i 1997 da det skiftet navn fra «Det statlige rådet for gjenopprettelse av lov og orden» (State Law and Order Restoration Council, SLORC). 30. mars 2011 signerte seniorgeneral Than Shwe et dekret som formelt oppløste rådet, og overlot makten til en sivil regjering, ledet av Det forente solidaritets- og utviklingspartiet (USDP) og president Thein Sein.
Paus-posten
Paus-posten er et musikkalbum med Ole Paus, utgitt i 1977. Albumet lå 15 uker på VG-lista og endte med sjetteplass som beste plassering.
Albumet var det første i en serie på totalt fem musikkalbum der Paus brukte skillingsvisens form til å skrive korte, ironiske og på grensen til injurierende kommentarer til samfunnsliv, politikk og kjendisenes overfladiske liv. Platen Paus-posten tok bl.a. opp arrestasjonen av Lars Gule for terrorplaner i Beirut, spionasjesaken mot Gunvor Galtung Haavik og Lillehammer-saken.
Annet
Ole Paus utgav også albumene
Pausposten var dessuten navnet på et radioprogram sendt på NRK P2 i 2010 med Ole Paus som programleder.
Urga – Kjærlighetens tegn
Urga – Kjærlighetens tegn (originaltittel: У́рга — территория любви) er en sovjetisk film fra 1991, regissert av Nikita Mikhalkov.
Handling
Gombo, en mongolsk gjeter, bor i en jurt i det indre Mongolia sammen med sin kone, deres tre barn og mor. De fremstilles som veldig lite sofistikerte og tradisjonelle mennesker. Gombo ønsker seksuell omgang med sin kone, noe som gjør hans kone urolig fordi sex kan resultere i et fjerde barn. Kort tid etter dette har Sergei, en alkohol-påvirket og tullete russisk lastebil-sjåfør, kjørt lastebilen sin inn i en elv. Han blir kort tid senere plukket opp av Gombo, ført til familiens jurt, og blir bedt på middag.
Gombos familie er spesielt opptatt av Sergeis rygg-tatoveringer, som senere ble avslørt for å være noter til en populær vals. Gombo og Sergei kommer umiddelbart godt overens med hverandre, til tross for deres store språklige og kulturelle forskjeller. Gombo og Sergei reiser til nærmeste by sammen, hvor Sergei blir alt for full. Han blir deretter arrestert og kausjonert ut av fengsel av Gombos onkel, som også bor i byen.
Junior-VM i håndball for menn 2007
Junior-VM i håndball for menn 2007 ble arrangert i Ohrid i FYR Makedonia i 2007.
The Firstborn Is Dead
Albumet ble spilt inn i Hansa Studios i Berlin.
Superstrengteori
Superstrengteori er en hypotetisk modell som omfatter elementærpartikler og gravitasjon.
Federación Mexicana de Fútbol
Federación Mexicana de Fútbol (FEMEXFUT) eller (FMF) er det meksikanske fotballforundet som er ansvarlig for organisering av fotball i Mexico. Forbundet administrerer blant annet, de 4 øverste divisjoner i Mexicos fotballiga, Universitetsligaen i tillegg til alle amatørligaene i Mexico.
Cocktail
Cocktail er i de fleste tilfeller en alkoholholdig drikk som er en blanding av ulike ingredienser. Vanligvis inneholder en cocktail én eller flere typer brennevin og en eller flere smakstilsetninger, som fruktjuice, frukt, brus, sukker, honning, melk, fløte og urter.
Noen kjente cocktailer
International Bartenders Association har en liste over IBA Official Cocktails på sin hjemmeside. Listen er inndelt i The Unforgettables, Contemporary Classics og New Era Drinks.
Historie
Den tidligste kjente, trykte bruken av ordet cocktail var i The Farmer's Cabinet 28. april 1803:
Den tidligste definisjon av hva en cocktail er, ble beskrevet 13. mai 1806 i utgaven av Balanse og Columbian Repository, en publikasjon i Hudson, New York, der et svar ble gitt på spørsmålet «Hva er en cocktail?» Svaret var:
Norge under Ski-VM 2019
Norge deltok under Ski-VM 2019 fra 20 februar til 3. mars 2019 i Seefeld i Østerrike.
Maja Klepić
Maja Klepić (født 23. mai 1988) er en bosnisk alpinist.
Hun har ikke debutert i verdenscupen i alpint, men har deltatt i en rekke FIS-renn.
Klepić deltok for Bosnia-Hercegovina under Vinter-OL 2010 og oppnådde en 52.-plass i storslalåm som beste resultat.
Han (by)
Han er en by med 1 953 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Eskişehir. Den ligger nord for Bayat, sør for Seyitgazi, sørvest for Çifteler og øst for İhsaniye.
Torbjørn Sikkeland
Han ble cand.real. i kjemi med Odd Hassel som veileder i 1952, dr.philos i kjernefysikk ved Universitetet i Oslo i 1966 med avhandlingen «Fission of nuclei at high exitation and spin».
Fra 1953 var han forsker ved Institutt for atomenergi, til han i 1956 fikk stipend for å dra til Berkeley, hvor han ble med i gruppen til Glenn T. Seaborg. Denne gruppen arbeidet med transuraner, og Sikkeland regnes som en av oppdagerne av 102 nobelium og 103 lawrencium.
Sikkeland var professor i eksperimentalfysikk ved NTH fra 1969 til 1993.
Jøsenfjord Rutelag
AS Jøsenfjord Rutelag var et ruteselskap i Rogaland. Selskapet ble dannet i 1920 og trafikkerte flere ruter mellom Stavanger og de østre fjordene i Ryfylke frem til 1. januar 1976 da selskapets båter, ruter og konsesjoner ble overtatt av Det Stavangerske Dampskibsselskab. Selskapet eksisterte videre som et rent eiendomsselskap.
Flåteliste
I tillegg har selskapet eiet følgende fartøy drevet utenfor lokalrutefarten i Ryfylke:
Selskapet drev også fraktefartøy MS «Kalheim» i nordsjøfart i perioden 1955-1958 for Kalheims Rederi ved Magnus Kalheim, Stavanger. Kalheim var Jøsenfjord Rutelags disponent.
Liste over ordførere i Hareid
Liste over ordførere i Hareid i Møre og Romsdal:
1917-1925	Arne I. Grimstad 1926-1941	Randulf R. Rise 1941-1942	Hans Dybhavn (utnevnt)
1942-1945	Asbjørn Riise (utnevnt)
1946-1947	Martin Karlsen
1948-1951	Joakim P. Måseide 1952-1955	Håkon A. Riise	Ap 1956-1967	Sverre A. Riise	Sp 1968-1971	Ola L. Grønevet	V 1972-1975	Endre Hareide	KrF 1976-1983	Einar Holm	V 1984-1987	Olav Fure	KrF 1988-1989	Johan E. Hareide	H
1990-1991	Olav Fure	KrF
1992-1999	Einar Holm	V, senere TvP 1999-2007	Gunn Berit Gjerde	V
2007-2011	Hans Gisle Holstad	Ap
2011–2019         Anders Riise    H
2019–          Bernt Brandal (Folkelista)
Grenmar (avis)
Grenmar var en norsk avis, utgitt i Porsgrunn i årene 1878-1931.
Ynglingeforeningens musikkorps
Ynglingeforeningens musikkorps er et amatørkorps for voksne i Kristiansund i Møre og Romsdal. Korpset ble dannet i 1896, og er med det Kristiansunds eldste. Korpset har tradisjonell janitsjarbesetning. I tillegg til vanlige korpsoppdrag som 17. mai-spilling, holder de konserter både lokalt i Kristiansund og ellers i distriktet, gjerne i samarbeid med andre musikkorps. Korpset har også hatt mange konserter i samarbeid med andre typer musikere, kor, solister og dansere.
Eksterne lenker
Ynglingeforeningens musikkorps egen hjemmeside
Grenmar (avis)
Grenmar ble etablert 3. januar 1878, etter to prøveutgivelser i desember året før. Avisen hadde tatt inn det mye eldre Porsgrunds Blad i 1886 og het Grenmar Porsgrunds Blad i en kortere periode, deretter Telefon i årene 1889-90. Grenmar var en konservativ avis og fikk en liberal konkurrent i Porsgrunds Dagblad i 1914.
Avisen gikk inn i april 1931, men ble gjenopplivet i september samme år, i form av parallellutgaver med to andre konservative aviser i distriktet, Fylkesavisen (eller Fremskridt) fra Skien og Breviks Dagblad fra Brevik. Avisene hadde samme redaktører, og under deler av annen verdenskrig en nazistisk redaktør. Skiensavisen Varden kjøpte de tre avisene i 1954, og avisens siste utgivelse var således 30. juni 1954.
Kamikiria
Kamikiria er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
En middelsstor, litt blank, brun trebukk. Antennene er tynne og lengre enn kroppen. Pronotum er nærmest rektangulært med en liten tann midt på hver side, dekkvingene jevnbrede.
Utbredelse
Arten er kjent fra Japan og Taiwan.
Systematisk inndeling
Arten er muligens synonym med Notomulciber quadrisignatus Schwarzer, 1925 (Homonoeini).
Russland
Russland, offisielt Den russiske føderasjon, er et land i det nordlige Eurasia. Russland er med sine drøye 17,000,000 km² verdens største land og dekker ⅛ av verdens landmasse, mens landets 144 millioner innbyggere gjør det til verdens niende mest befolkede. Russland grenser mot Norge, Finland, Estland, Latvia, Belarus, Ukraina, Georgia, Aserbajdsjan, Kasakhstan, Folkerepublikken Kina, Mongolia og Nord-Korea samt Litauen og Polen via Kaliningrad-eksklaven.
Russlands hovedstad er Moskva, som ligger i den europeiske delen av landet. De vestlige delene av Russland dominerer både befolkningsmessig og økonomisk, mens områdene øst for Uralfjellene er langt tynnere befolket og preget av stepper og skogsområder. Fra øst til vest strekker landet seg over 11,250 km og har dermed, etter en endring i 2011, 11 tidssoner.
Russland er en føderasjon med mange delrepublikker med egne politiske ledere og forsamlinger. Delrepublikkene er typisk knyttet opp imot de mange ikke-russiske etniske gruppene i landet og har utstrakt selvstyre.
Etymologi
Det russiske språket har to navn for «Russland». Det moderne egennavnet Rossija var opprinnelig grekernes (øst-romernes) betegnelse for Russland (, Rosia), fra det 10. århundre (da Russland overtok den ortodokse kristendommen fra grekerne), men ble tatt i bruk først i løpet av det syttende og attende århundret. Begrepet ble brukt til å beskrive det nye imperiet til Peter den store, og hadde som funksjon å minne folk om de nye politiske realitetene. Begrepet Rossija var ment å erstatte det eldre navnet Rus`, et navn som har vært i bruk siden midten av det niende århundre og som ble brukt om folkegruppene som bodde i Russland, Belarus og Ukraina på den tiden. Likevel lever Rus`-navnet videre, side om side med Rossija. Mens Rossija betegner statsdannelsen, har Rus` en mer emosjonell betydning. Sistnevnte begrep er ofte brukt i litteraturens verden, der det signaliserer det «egentlige» Russland – folket, mentaliteten, kulturen. Egennavnet til det russiske storfyrstedømmet fra 800-tallet og helt frem til Ivan IV ble kronet til tsar på midten av 1500-tallet var Rus'. I tsardømmet ble Rus og Rossia brukt om hverandre. Men også Moskva-riket (, Moskovskoe gosudarstvo) var brukt, spesielt i det Polsk-Litauenske Samveldet, som erobret den vestlige halvdelen av det historiske Rus (deler av dagens Ukraina og Belarus) i senmiddelalderen, og refererte til Russland med hovedstad i Moskva (fra 1400-tallet) for Moscovia for å skille det fra deres del av Rus'.
På norsk er det vanlig å kalle en innbygger i Russland for «russer». På russisk finnes det i likhet med Rossija og Rus` flere betegnelse på russere: demonymet rossijanin betyr en innbygger i Den russiske føderasjon, mens etnonymet russkij  betyr en etnisk russer. Det sistnevnte brukes også om innbyggere i andre tidligere sovjetrepublikker som Ukraina, Belarus, Latvia og Estland, som identifiserer seg som russiskspråklige og av russisk kultur.
Naturgeografi
Russland dekker det meste av de nordlige områdene av superkontinentet Eurasia. Siden Russland dekker så store områder, er det både ensformig og mangfoldig, og både topografien, klimaet, vegetasjonen og jordsmonnet er svært variert. Fra nord til sør er Den østeuropeiske slette dekket av tundra lengst nord, så kledd med barskog (taiga), så blandings- og lauvskog, sletter (steppe) og halvørken (ved Kaspihavet) ettersom vegetasjonen endrer seg med klimaet. Sibir viser en lignende inndeling. Landet inneholder 40 biosfærereservater definert av UNESCO.
Russland ligger på nordlige og midlere breddegrader på den nordlige halvkule og er mye nærmere Nordpolen enn ekvator. Landet er enormt stort, til sammenligning nesten to ganger så stort som USA og omtrent 50 ganger så stort som Norge, og dekker et areal på 17,1 millioner kvadratkilometer. Fra vest til øst strekker landet seg fra Kaliningrad (eksklaven som siden 1991 har vært skilt fra resten av landet av Litauen) til øya Ratmanov (en av Diomedesøyene) i Beringstredet. Dette er omtrent samme avstand som fra Norge og vestover til Alaska. Fra nord til sør strekker landet seg fra de nordligste arktiske øyene i Frans Josefs land til sørenden av republikken Dagestan ved Kaspihavet, en avstand på 4,500 km med særdeles variert, og ofte ugjestmildt, terreng.
Landskap og geologi
Geografer har tradisjonelt delt inn de enorme områdene i Russland i fem naturlige soner: tundrasonen, taiga- eller skogssonen, steppe- eller slettesonen, den halvtørre sonen og fjellsonen. Det meste av Russland består av to sletter (Den østeuropeiske slette og Den vestsibirske slette), to lavland (det nordsibirske lavlandet og Kolymalavlandet lengst nordøst i Sibir), to platå (Det sentralsibirske platå og Lenaplatået i øst) og en rekke fjellområder som hovedsakelig ligger lengst nordøst eller langs grensen i sør.
Geologisk sett definerer to store deler av den prekambriske kontinentalplaten Russlands form: Den østeuropeiske kraton i vest og den sibirske kraton i øst. Disse skilles av det orogone beltet Ural-Okhotsk, som oppstod i sen prekambrisk tid og utviklet seg videre i paleozoikum. I øst stopper den sibirske kraton i stillehavsbeltet, der det fortsatt er stor geologisk aktivitet. Nord for det russiske fastlandet (i Arktis) ligger det eurasiske bassenget, som også lenge var preget av fjellkjedefoldinger.
Vann og vassdrag
Kjente elver i den europeiske delen av Russland omfatter Volga, Don, Kama, Oka og Nordre Dvina. I tillegg kommer elver som Dnepr og Daugava, som har sin opprinnelse i Russland men renner gjennom andre land på veien ut til havet. I Asia er Ob, Irtysj, Jenisej, Angara, Lena, Indigirka og Kolyma viktige russiske elver. I den europeiske delen av Russland blir elvene drenert ut i Nordishavet, Østersjøen, Svartehavet og Kaspihavet, mens den asiatiske delen blir drenert ut i Nordishavet og Stillehavet. Mange av de elvene har opp igjennom historien tjent som sentrale kommunikasjonsårer for russisk handel og samferdsel, dette gjelder spesielt Volga i den europeiske delen av landet, men også elvene i Sibir i den grad de er isfrie. Størst utbygd vannkraft har elven Jenisej med sideelv Angara, etterfulgt av Volga-vassdraget, og i betydelig mindre grad Amur.
Russland har flere av verdens største innsjøer. Spesiell er Bajkalsjøen, som er verdens største ferskvannssjø i volum. Denne er med en dybde på 1680 meter også verdens dypeste innsjø. Russland grenser også til Kaspihavet, som er verdens største innlandshav.
Fjell
Russland har flere fjellrike områder. Sør i den europeiske delen av landet ligger fjellkjeden Kaukasus. Her ligger Elbrus, som Russlands høyeste fjell med 5,642 meter over havet. Andre høye fjell i russisk Kaukasus er Dykh-Tau (5,205 moh.), Sjkhara (5,200 moh., delvis i Georgia) og Kosjtan-Tau (5,144 moh.).
Uralfjellene regnes (sammen med Uralelven) som grensen mellom Europa og Asia. Uralfjellene strekker seg 2,498 kilometer fra steppene i Kasakhstan til Nordishavet, med øyene Vajgatsj og Novaja Semlja som en fortsettelse av fjellkjeden. Narodnaja (1,894 moh.) er den høyeste fjelltoppen i Ural.
Det sørlige Sibir er også et fjellrikt område. De sørsibirske fjellene strekker seg fra Sentral-Asia i vest til Okhotskhavet i øst, og deles igjen inn i flere spesifikke fjellkjeder. Blant disse er Kuznetsk Alatau, Abakanfjellene, Altaj og den platålignende Salairryggen. Kamtsjatkahalvøya helt øst i landet er også svært fjellrik, og har mange aktive vulkaner. Her ligger vulkanen Kljutsjevskaja Sopka (4,750 moh.), som også er det høyeste fjellet i Russlands fjerne østen. Øya Sakhalin (som er Russlands største med et areal på 78,000 km²) i Stillehavet er også fjellrik, med Lopatina (1,609 moh.) som høyeste punkt.
Klima
Siden størstedelen av landet ligger mer enn 400 kilometer (og enkelte deler hele 2,400 km) fra havet domineres Russland av områder med innlandsklima. De store fjellformasjonene i sør og i øst hindrer at Indiahavet og Stillehavet påvirker klimaet i spesielt stor grad, og det er dermed Atlanterhavet og Nordishavet som har størst innvirkning på Russlands klima. I praksis har landet bare to årstider, sommer og vinter. Våren og høsten i Russland er kun korte perioder med raske endringer i været.
Store deler av Russland har en gjennomsnittlig dagtemperatur på over 20 °C om sommeren, og det kan også inntreffe enkelte hetebølger. Tordenbygene blir sjelden kraftige bortsett fra i fjellområdene og på de sørlige steppene. Det kan være perioder med lett regn eller snø over store deler av landet, og selv om periodene kan vare ganske lenge kommer det sjelden store mengder. De eneste stedene som har en normal årsnedbør over 1,000 mm er kysten av Stillehavet og enkelte stasjoner i fjellet.
Flora og fauna
Dyrelivet i Russland er meget rikt, med 266 pattedyrarter og 780 fuglearter. I alt 415 dyrearter har blitt oppført i Russlands rødlistebok per 1997 og er nå vernet.
Demografi
Russland har en befolkning på 142,9 millioner (Folketellingen i 2010). Folketallet var i 2008 på vei nedover, da landet har 12,1 fødsler og 14,7 dødsfall for hver 1000 innbyggere. I sekstenårsperioden 1992–2008 falt folketallet i Russland totalt 12,3 millioner (ikke justert for migrasjon), og hovedårsaken til dette er lav fruktbarhet blant russiske kvinner. En annen viktig faktor i nedgangen i folketallet er den høye mortaliteten, spesielt for menn. I 2006 var forventet levealder for menn 60,4 år, mot 76,5 år i Vest-Europa. Kun halvparten av russiske 16 år gamle gutter kan nå forvente å bli 60, og om trenden fortsetter kan folketallet i 2050 komme ned i 100 millioner. I år 2000 var fødselsunderskuddet på 950.000 og ble i årene etter redusert, i 2010 og 2015 var det et lite fødselsoverskudd. Fra 1995 til 2008 falt folketallet i Russland med 5,6 millioner, noe som blant annet skyldes lave fødselstall og forhøyet dødelighet særlig blant menn. I løpet av 12 måneder fra oktober 2020 til september 2021 var den naturlige folkeveksten negativ med nær 1 million (minus 0,7 %). Koronaviruspandemien er en del av forklaringen ble mange døde i 2020 og 2021, anslagsvis 660.000 flere døde enn normalt fra våren 2020 til høsten 2021.
Hoveddelen av befolkningen bor i den europeiske delen av Russland, spesielt tett befolket er Moskva-området. Samtidig er store områder i blant annet Sibir mer eller mindre folketomme. Mens landet som helhet har en befolkningstetthet på åtte personer pr. kvadratkilometer har store deler av det rurale europeiske Russland en gjennomsnittlig befolkningstetthet på ca. 25 personer pr. kvadratkilometer. Mer enn av landet har imidlertid en befolkningstetthet på under én innbygger pr. kvadratkilometer.
Folkegrupper
Russland befolkes av et hundretall etniske grupper, og et titall nasjoner, men domineres av etniske russere. Dernest kommer nasjonaliteter fra de mange nabolandene, men også mange urbefolkningsgrupper fra blant annet Ural og Sibir.
I folketellingen i 2002 var 79,83 % av befolkningen registrert som etniske russere. De største minoritetsgruppene var tatarer (3,83 %), ukrainere (2,03 %), basjkirer (1,15 %) og tsjuvasjer (1,13 %).
Av spesiell interesse for nordmenn er gruppen kjent som kolanordmenn. Disse utvanådret fra Norge til det nordvestlige Russland på slutten av 1800-tallet, og kom i medias søkelys på slutten av 1900-tallet, da det ble reist krav om at de skulle få norsk statsborgerskap.
Språk
Russland har et stort antall etniske grupper, og det snakkes rundt 100 språk i landet. Det eneste offisielle statsspråket er russisk, et slavisk språk som snakkes av rundt 116 millioner mennesker innenfor landets grenser (2002), noe som utgjør omtrent 83 prosent av befolkningen. Mange delrepublikker har også gjort sine lokale språk medoffisielle. I før-revolusjonær tid var russisk først og fremst bøndenes og provinsbefolkningens språk i det kjernerussiske området. Borgerskapet i de vestlige byene snakket gjerne tysk, og den russiske (høy)adelen, herunder tsarfamilien, snakket vanligvis fransk eller tysk.
Landets nest største språk er tatarisk, med 5,4 millioner brukere hovedsakelig i Tatarstan, etterfulgt av ukrainsk, med 2,9 millioner brukere, tsjuvasjisk (1,8 millioner), basjkirsk (1,4 millioner) og belarusisk (800,000). Russlands minoritetsspråk representerer i hovedsak de indoeuropeiske, uralske, tyrkiske, mongolske, tungusiske, kartvelske, pontiske og dagestanske språkfamiliene, i tillegg til at det fins enkelte paleosibirske og andre språk.
Russisk skrives med kyrilliske bokstaver, og det russiske alfabetet fikk sin nåværende form i 1918. Andre språk i Russland skrives også med det kyrilliske alfabetet, mens enkelte av dem bruker andre alfabeter.
Religion
Russlands klart dominerende religion er ortodoks kristendom. Omtrent 100 millioner russere anser seg som russisk-ortodokse kristne, selv om majoriteten av disse ikke er regulære kirkegjengere. Den største minoritetsreligionen er islam, med omtrent 23 millioner tilhengere. Det finnes også flere mindre kristne trossamfunn i landet, slik som protestanter, armensk-ortodokse og romersk-katolske. Russland har også såkalte «gammeltroende», som betegner tilhørerne til flere konservative kirkesamfunn som brøt med Den russisk-ortodokse kirke på 1600-tallet.
Kristendommen kom til Russland på slutten av 900-tallet, da Vladimir I Svjatoslavitsj kristnet Kyivriket. Russland har full religionsfrihet gjennom grunnloven og loven om religionsfrihet fra 1997, men loven nevner også den ortodokse kristendommens «spesielle bidrag» til landets historie og kultur. Den russisk-ortodokse kirkes overhode har siden 2009 vært patriark Kirill.
Opprinnelse, Kyivriket og invasjoner fra øst
Fra 500-tallet kom slavere fra Sentral-Europa, og i løpet av de neste par hundre årene ble de gradvis den dominerende folkegruppen i det vestlige Russland. Fra midten av åttehundretallet dominerte skandinaviske vikinger vannveiene i det vestlige Russland og Ukraina. Datidens krøniker forteller at en Rurik skal ha blitt konge i Novgorod rundt 860, og etterkommerne hans ekspanderte sørover til Kyiv og flyttet maktsenteret dit. I løpet av de neste par hundre årene var Kyivriket dominerende i Øst-Europa.
I det ellevte og tolvte århundre ble slaverne invadert av tyrkiske folkegrupper som kiptsjakene og petsjenegene. Senere ble de tyrkiske rikene invadert av mongolene. Mongolene dannet staten Den gylne horde, som kontrollere mesteparten av Russland i tre hundre år.
Storfyrstedømmet Moskva
Storfyrstedømmet Moskva var det mektigste av arvtagerne til Kyivriket. Moskvas dominans økte gradvis, og rivaler som Tver og Novgorod ble etter hvert annektert. Mongolene (eller tatarene som de etter hvert ble kjent som) ble også gradvis drevet tilbake, og Ivan III («den store») firedoblet Moskvas territorium på andre halvdel av 1400-tallet. Ivan tok tittelen «storfyrste over alle russere», og bygde Moskvas Kreml.
I 1547 ble Ivan IV («den grusomme») kronet til Tsar. Ivan innførte en rekke reformer – med Opritsjnina som den mest radikale – og Storfyrstedømmet Moskva ble omdannet til det multietniske imperiet Russland. På 1600-tallet ekspanderte Russland østover og dannet kolonier i Sibir og ved Stillehavet.
Tsar-Russland
Fra 1613 til 1917 ble Russland styrt av Romanov-dynastiet. Samfunnet var patriarkalsk og sterkt rangdelt, med liten grad av økonomisk frihet. Størstedelen av befolkningen var rettsløse landarbeidere som levde under godseierne. Hvis et gods ble solgt, fulgte gårdsarbeiderne automatisk med som eiendom. Loven om at gårdsarbeiderne lå under godseierne (livegenskapet) ble avskaffet i 1861, men selv om folk ble frie, levde de fortsatt et svært kummerlig liv. De fleste var analfabeter, og det var ofte problemer med å skaffe nok mat.
Russland fremsto på 1800-tallet som en av de ledende maktene i Europa og verden. Seieren over Napoleon og den påfølgende russiske okkupasjon av Paris var et høydepunkt for russisk stormakt. Russland ekspanderte på denne tiden også transkontinentalt med Det russisk-amerikanske kompani, men Russlands feste på det amerikanske kontinent endte da Alaska ble solgt til USA i 1867.
Det vokste også frem betydelig indre opposisjon, ikke minst av agrar-populistisk karakter (narodnikene) og tidlige sosialistiske opposisjonsgrupper omkring de nye fabrikkbyene. Mye av motstanden mot tsar-styret var derimot religiøs og tilbakeskuende, og rettet seg imot vestliggjøringen som startet med Peter den store (1682–1725).
Russlands svakhet ble stadig tydeligere på 1900-tallet. Nederlagene i den russisk-japanske krig i 1904 utløste et revolusjonsforsøk som ble slått ned i St. Petersburg i januar 1905. Deltakelsen på Ententens side mot Tyskland og sentralmaktene i den første verdenskrig viste hvor svakt samfunnet var. I februar 1917 gjorde militærstyrker, arbeidere og bønder opprør, og Tsar Nikolaj II ble tvunget til å abdisere. Dette forsterket motsetningene og oppløsningen av samfunnsmaskineriet. En midlertidig regjering ble innsatt i Petrograd (St. Petersburg), men denne maktet ikke å avslutte krigsdeltagelsen. Dette la grunnlaget for oktoberrevolusjonen samme år, der bolsjevikene tok makten. Tsaren og hans familie ble holdt fanget av bolsjevikene, før de ble likvidert natt til 17. juli 1918 i Jekaterinburg.
Sovjetunionen
Gjennom andre trinn i Den russiske revolusjonen kom kommunistene under ledelse av Vladimir Lenin til makten 7. november 1917 (oktober etter datidens ortodokse kalender). De sluttet øyeblikkelig fred med Tyskland i Brest-Litovsk, en fred som innebar at store deler av det vestlige Russland midlertidig kom under tysk kontroll. Etter at kommunistene seiret i den russiske borgerkrigen fra 1918 til 1922, ble Sovjetunionen etablert. Etter revolusjonen erklærte Finland seg uavhengig og kontrollen over landet gikk tapt, sammen med randstatene Estland, Latvia og Litauen, som i 1918 også erklærte selvstendighet. En krig med Polen i årene 1919 til 1921 ble avsluttet med Riga-freden, og fastsatte landets nye grenser i vest. De delene av det gamle tsarriket som var dominert av andre folkegrupper enn russere, fikk nå status som egne sovjetrepublikker, formelt likestilt med Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk (RSFSR), men reelt avhengige av og fullt underlagt den russisk-dominerte Sovjetunionen fra 1923. RSFSR utgjorde av folketallet og over 70 prosent av landarealet i Sovjetunionen, og russere hadde de fleste lederposisjoner i partiet.
I årene omkring 1930 klarte kommunistpartiets generalsekretær Josef Stalin i den interne maktkampen etter Lenins død (1924) å utmanøvrere mulige konkurrenter blant partifellene. En storstilt industrialisering gjennom femårsplanene forvandlet landet raskt til en industrimakt. Landbruksreformen (kollektivisering) ble gjennomført med tilbakeslag på grunn av tørke og organisatoriske feilgrep. Et system av tvangsarbeids- og fangeleirer ble i 1930 formalisert i Gulag, som inntil Stalins død i 1953 hadde 14 millioner fanger i leirer og 4-5 millioner i kolonier. Under Moskvaprosessene i 1937–39 ble all opposisjon ryddet av veien, og Stalin etablerte et personlig diktatur.