cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andre intifada
Den andre intifadaen var mer enn den første organisert av PLO og utviklet seg til en krigstilstand mellom De palestinske selvstyremyndighetene og Israel. Opprøret brøt ut i protest mot opposisjonsleder Ariel Sharons omstridte besøk på Tempelhøyden i Jerusalem, der al-Aqsa-moskeen ligger. Mens den første intifada sprang ut fra oppdemmet frustrasjon mot okkupasjon og undertrykking, var den andre intifada en reaksjon på de sterke begrensninger som ble lagt for utviklingen av en palestinsk stat – og følgelig langt på vei en kamp mot okkupasjon og for selvstendighet. Flere palestinske aktører tok del i opprøret, og særlig Hamas spilte en mer fremtredende rolle enn før, bl.a. med rakettangrep mot mål i Israel.
Palestinsk taktikk varierte fra å utøve masseprotester og storstreiker, som ved første intifada, til store selvmordsbombeangrep og avfyring av Qassam-raketter mot israelske bosetningsområder. Israelsk taktikk varierte fra å lage grenseoverganger og å konstruere Vestbredden-barrieren, til og utføre ekstrajuridiske snikmord rettet mot militanter. Israel benyttet også utstrakt bruk av kollektiv avstraffelse overfor palestinerne. Dette innbefattet drap på sivile og bruk av tunge våpen mot den palestinske sivilbefolkningen og humanitære mål. Andre kollektive straffemetoder innbefattet blokader, portforbud, massearrestasjoner, samt ødeleggelse av boliger, boligkvarter og infrastruktur.
Klatring
Klatring er en aktivitet som innebærer kroppslig bevegelse i bratt terreng, vanligvis i fjell eller i innendørs klatrehaller.
Forskjellige former for klatring
Det finnes en rekke ulike klatresportsvarianter.
Gradering
Klatrere graderer vanskeligheten til rutene de klatrer. Graderingssystemet som brukes varierer fra land til land (og område) og klatrestilen som benyttes.
Fører
En fører, eller topo, er en verbal og/eller visuell beskrivelse av ulike klatreruter og klatrefelt. De ulike rutene tegnes som regel inn på bilder eller skisser, med fastsatte tegn og symboler som angir klatringens og fjellets karakter. Føreren inneholder opplysninger om grad, antall taulengder og kvaliteten på fjellet.
Hageblåbær
Hageblåbær (Vaccinium corymbosum), blir omtalt som amerikanske blåbær, eller feilaktig markedsført som blåbær i norske butikker. Det er en løvfellende busk som kan bli 4 meter høy, som ofte vokser i tette kratt. Den har mørkegrønne, blanke blader med elliptisk form som kan bli opptil 5 cm lange. Om høsten får bladene en lidenskapelig rødfarge. Blomstene er hvite, klokkeformet, og blir 10 mm lange. Bærene er mørkeblå til svarte. Denne planten trives best i skogkledde eller åpne områder med fuktige, sure jordsmonn.
Planten kalles blueberry, eller northern highbush blueberry, i Nord-Amerika, der den opprinnelig vokste i sørlige og østlige deler av kontinentet. I vill tilstand kan bærene slukes av fugler, bjørn og små pattedyr.
Hageblåbær er vanligvis den arten av blåbær som dyrkes kommersielt. De minner mye om blåbær (vaccinium myrtillus) som vokser i norsk natur, men smaken er noe mildere, de er ofte litt større, og de inneholder ikke den karakteristiske lilla fruktsaften. De er i stedet blekgrønne i fruktkjøttet.
Utenfor sitt naturlige utbredelsesområde har Vaccinium corymbosum trengt seg inn i den kanadiske provinsen Britisk Columbia og staten Washington, og er også å finne i Storbritannia, Litauen og Australia. I Norge er den utbredt sporadisk, trolig som følge av spredning på grunn av bruk av planten i hagesammenheng.
Sandøya (Tvedestrand)
Sandøya er en småknauset, skogkledd øy i Tvedestrand kommune i Agder. Arealet er 3,8 km². Sandøya har butikk, barnehage, skole (Sandøya skole; 1.-4. klasse), gjestehus (Maries Gjestehus, i det gamle bedehuset), båtbyggeri (Sandøy Båtbyggeri) keramikkverksted og arkitektkontor. Den har ferjeforbindelse fra Hagefjorden, til Sandøykilen, Haven og Hauketangen.
Chinon kjernekraftverk
Chinon kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i departementet Indre-et-Loire i Frankrike. Det ble bygget og godkjent i perioden fra 1957 til 1964. Installert maksimal effekt er 3 816 MW, og årsproduksjonen i 2006 var på om lag 23,9 TWh elektrisk kraft. Anlegget har i alt fire reaktorer, mens tre er stengt ned.
Keiser Gaozong av Song
Keiser Gaozong av Song (kinesisk: 宋高宗; hanyu pinyin: Sòng Gāozōng; født 12. juni 1107, død 9. november 1187), født Zhào Gòu (趙構), var den tiende keiseren det kinesiske Song-dynastiet og den første keiseren for Det sørlige Sòng-dynastiet fra 12. juni 1127.
Etter at han flyktet sørover etter jursjenerne hadde invadert Kaifeng i Jingkang-hendelsen opprettet han det Sørlige Sòng-dynastiet, da jursenerne hadde erobret det nordlige Kina. Gāozōng brukte byen Lin'an, dagens Hangzhou, som sin hovedstad.
Bakgrunn
Gāozōng var den femte sønnen til den tidligere keiseren Song Huizong og den yngre halvbroren til Det nordlige Sòngs siste keiser, Song Qinzong. Hans mor var en konkubine fra Wei-familien, som siden ble enkekeiserinnen kjent som Keiserinne Xianren.
Oppbud
Oppbud kan vise til:
Keiser Gaozong av Song
Keiser
Gāozōng var først en regional hersker under Det nordlige Sòng, men etter at Qinzong og Huizong ble tatt til fange av jursjenene ble han Sòng-dynastiets keiser og opprettet Det sørlige Sòng-riket.
Først brukte han generaler som Li Gang, Zong Ze, Yue Fei, Han Shizhong og Yu Yunwei for å presse tilbake jursjenene. Etter at han i flere år med krigføring med stor militær suksess, ønsket Gāozōng fredelige relasjoner med jursjenene. En av de viktigste årsakene til dette var at keiser Gāozōng og hans statsminister Qin Hui egentlig ikke ønsket at Sòng-hæren skulle beseire Jīn-dynastiet, siden dette kunne føre til at Qinzong ble gjeninnsatt som keiser. Derfor fikk Gāozōng og Qin Hui den dyktige generalen Yue Fei henrettet etter falske anklager, og general Han Shizhong ble også fratatt sin stilling. Gāozōng inngikk deretter Shaoxing-traktaten med jursjenene, som ga Jin-dynastiet store landområder og ressurser i bytte mot fred.
Gāozōng var også en dyktig dikter, som hadde stor påvirkning på andre kinesiske diktere. Han abdiserte i 1162 etter å ha styrt landet i mer enn 35 år, men levde helt fram til 1187, da åtti år gammel. Hans tempelnavn Gāozōng betyr "Høy forfader."
Salò eller Sodomas 120 dager
Filmen ble meget kontroversiell i sin samtid og ble forbudt i en rekke land. Den inneholder sterke skildringer av vold, tortur, voldtekt, koprofili og lemlestelser. Filmen var forbudt i Norge frem til 2003, da filmsensuren ble fjernet.
Regissøren ble drept like etter at filmen ble ferdig.
Johann Heinrich von Mädler
Johann Heinrich von Mädler (født 29. mai 1794 i Berlin, død 14. mars 1874 i Hannover) var en tysk astronom.
Mädler ble ansatt ved Beers privatobservatorium i Berlin i 1824. Sammen med Beer jobbet han der hovedsakelig med topografiske observasjoner av månen og planetene, fortrinnsvis Mars. Resultatet av dette var Beers og Mädlers Mapa selenographica (1834), et stort, detaljert månekart som fremt til slutten av 1800-tallet var uovertreffelig. Det finnes navn som Mädler ga til formasjoner på månen som står seg den dag i dag, som Montes Carpatus og Montes Caucasus. I perioden 1840–64 var han direktør for observatoriet i Dorpat. Hans virksomhet der var hovedsakelig rettet mot stjerneastronomi (fiksstjerners egne bevegelser, dobbeltstjernebaner).
Månekrateret Mädler er oppkalt etter ham.
Emmanuel Daniel
Emmanuel Daniel (født 17. desember 1993) er en nigeriansk fotballspiller.
Han representerte Nigeria under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse i herrenes turnering.
Vale (andre betydninger)
Vale kan bety:
Tricastin kjernekraftverk
Eksterne lenker
Nuklearanlage Tricastin
Mimochlorisanis
Mimochlorisanis er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Filippinene (Luzon).
Sarnen
Sarnen er hovedstaden i kantonen Obwalden i Sveits.
Geografi
Kommunen ligger på nordsiden av vannet Sarnersee, 470 meter over havet. Landsbyene Wilen, Stalden Ramerberg og Kägiswil tilhører kommunen Sarnen. Vannet Wichselsee ligger delvis i Sarnen.
Næringsliv
66,7% av innbyggerne arbeider i tjenestenæringen, 27,7% i industrien, og 5,6% i primærnæringer.
Østerrike under VM i alpint 2023
Østerrike deltok under VM i alpint 2023 fra 5. til 19. februar 2023 i Courchevel-Méribel i Frankrike.
Bosnia-Hercegovina i Eurovision Song Contest
Bosnia-Hercegovina debuterte i Eurovision Song Contest i 1993 og har deltatt til sammen 19 ganger. Fra 1961 til 1991 deltok landet i konkurransen som en del av Jugoslavia, og i 1993 debuterte Bosnia-Hercegovina som selvstendig nasjon etter å ha kommet på andreplass i kvalifiseringsrunden Kvalifikacija za Millstreet. Landet har aldri vunnet konkurransen, men har en tredjeplass fra 2006 som beste plassering. Siden 2012 har landet bare deltatt én gang, i 2016. Fraværet skyldes hovedsakelig økonomiske problemer i den bosniske allmennkringkasteren BHRT.
Historie
Frem til begynnelsen av 1990-årene var Bosnia-Hercegovina en del av Jugoslavia, som hadde deltatt i Eurovision Song Contest siden 1961. I 1991 og 1992 erklærte Slovenia, Kroatia, daværende Republikken Makedonia og Bosnia-Hercegovina uavhengighet fra Jugoslavia.
Dramatisk debut
I 1993 meldte Bosnia-Hercegovina seg på Eurovision Song Contest sammen med seks andre land fra den tidligere østblokken. For å holde deltakertallet nede, krevde Den europeiske kringkastingsunion at de syv nye landene måtte gjennom en egen forhåndskvalifisering, kalt Kvalifikacija za Millstreet (Kvalifisering til Millstreet). De tre beste i kvalifiseringen ville få en plass i Eurovision Song Contest. Bosnia-Hercegovina ble nummer to i kvalifiseringen og sikret seg dermed en plass i finalen i 1993. De første deltakelsene til Bosnia-Hercegovina var preget av den blodige krigen som herjet landet i 1990-årene. Landets første deltaker, Fazla, og resten av den bosniske delegasjonen måtte på dramatisk vis måtte ta seg ut av Sarajevo for å kunne komme til Irland. Sarajevo var på denne tiden under beleiring. Under avstemningen i Eurovision Song Contest samme år måtte arrangørene bruke satellittforbindelse for å få kontakt med den bosniske juryen, siden telefonnettet var nede i store deler av landet.
Under Eurovision Song Contest i Dublin i 1994 ble de bosniske artistene Alma og Dejan møtt med overveldende jubel og applaus fra publikum. Applausen var så langvarig og kraftig at Dejan ikke hørte at orkestret hadde begynt å spille. Også da den bosniske juryen ble kalt opp under avstemningen, var applausen så øredøvende at programlederne måtte be poengoppleser Diana Grković-Foretić lese opp stemmene forfra igjen. Noe lignende skjedde også under konkurransen i 1995.
Etter starten
Siden debuten og frem til 2012 var Bosnia-Hercegovina en trofast deltaker i Eurovision Song Contest, men landet måtte stå over i 1998 og 2000. Årsaken var dårlige plasseringer årene i forveien.
I årene 2013–2015 deltok heller ikke Bosnia-Hercegovina i konkurransen, på grunn av økonomiske problemer hos allmennkringkasteren BHRT. Landet kom tilbake i 2016, men har stått over konkurransen siden 2017 på grunn av den vanskelige økonomiske situasjonen i BHRT. Kringkasteren skylder EBU over 3 millioner euro og ble i 2017 utestengt fra å delta i EBUs konkurranser og distribusjonsnettverk for nyheter og idrett. Kringkasteren jobber med å tilbakebetale gjelden, med en mulig retur til konkurransen tidligst i 2020.
Deltakere
Under er en liste over Bosnia-Hercegovinas deltakere, plasseringer og poeng i konkurransen. {{legend|gold|Vinner}} {{legend|#dcdcdc|Andreplass}} {{legend|#f4a460|Tredjeplass}} {{legend|#e0ffff|Sisteplass}}
Stemmehistorikk
Oversikt over poeng til og fra Bosnia-Hercegovina i finaler i årene 1993–2016. Tallene er hentet fra ESC Database.
Merk: Tabellene ovenfor omfatter bare poeng i finalene. Stemmer i semifinalene er ikke tatt med.
Civaux kjernekraftverk
Civaux kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i departementet Vienne i Frankrike. Det ble bygget og godkjent i perioden fra 1988 til 2002. Installert maksimal effekt er 3 122 MW, og årsproduksjonen i 2006 var på om lag 21,5 TWh elektrisk kraft. Anlegget har i alt to trykkvannsreaktorer.
Paul Cook
Oppvekst
Cook vokste opp i Hammersmith, London. Han gikk på Christopher Wren school i White City Estate, Shepherd's Bush, der han møtte Steve Jones. I 1972-1973, startet Cook og Jones, sammen med klassekameraten Wally Nightingale, gruppen The Strand. Cook var det første medlemmet i gruppa som kjlpte sitt eget instrument (et trommesett), i stedet for å stjele det. I løpet av de tre første årene utviklet The Strand seg til Sex Pistols etter at de møtte Dougie Anderson.
Privatliv
Cook bor i Shepherd's Bush med sin kone Jeni og deres datter Hollie. Han jobber som musiker for Edwyn Collins og spiller fotball for Hollywood United.
Otto Helge Francker
Otto Helge Francker (født 7. mai 1921, død 22. august 1988) var en dansk kapellmester og komponist.
Francker var kapellmester ved Apolloteatret i København, men begynte senere som kapellmester i radioen.
Sammen med Sejr Volmer-Sørensen (tekst) sto han for melodien til sangen «Dansevise», som Grethe og Jørgen Ingmann vant med i Melodi Grand Prix i London i 1963.
«Dansevise» er tatt opp i Danmarks kulturkanon.
Kalle Westerlund
Karl «Kalle» Mauritz Westerlund (22. september 1897 i Helsingfors, død 11. februar 1972 i Helsingfors) var en finsk bryter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Westerlund vant en olympisk bronsemedalje i bryting under Sommer-OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass i vektklassen, lettvekt opp til 67,5 kg, i gresk-romersk stil bak sin landsmann Oskari Friman og Lajos Keresztes fra Ungarn.
Chooz kjernekraftverk
Chooz kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i departementet Vienne i Frankrike, nær grensen til Belgia. Det ble bygget og godkjent i perioden fra 1960 til 1967. Installert maksimal effekt er 3 120 MW, og årsproduksjonen i 2006 var på om lag 19,3 TWh elektrisk kraft. Anlegget har i alt 2 trykkvannsreaktorer som er i operativ i drift, mens én reaktor er stengt ned.
Siasstroj
Siasstroj (russisk: Сясьстрой) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger ved munningen av elva Sias, rundt fire km fra sørbredden av Ladoga og 140 km øst for St. Petersburg. Innbyggertall: 13 969 (folketelling 2002); 16 122 (folketelling 1989).
Før 1926 fantes det en liten landsby ved navn Nosok (russisk: Носок) på stedet. En bymessig bosetning ble grunnlagt i 1926, da byggingen av en tremasse- og papirfabrikk startet. Bystatus ble innvilget i 1992.
Det norske utvandrersenteret
Det norske utvandrersenteret i Stavanger ble etablert i 1986 for å hjelpe utvandrede nordmenn med å finne sine norske røtter. Etableringen skjedde som ledd i markeringen av at det var 150 år siden skonnertbriggen «Norden» og «Den norske klippe» dro fra Stavanger til Amerika med 167 utvandrere. Åpningen markerte også starten på Den norske utvandrerfestivalen, som ble arrangert årlig fram til 2000.
Senteret leder samarbeidsprosjektet Migrasjon Rogaland og bistår med kompetanse i byggingen av en kopi av emigrantskuta «Restauration». Senteret ligger i Strandkaien 31.
Republikanernes nominasjonsprosess til presidentvalget 2008
Iowa (parti-nominasjon)
Dato: 3. januar 2008
Antall delegater: 40
Wyoming (county conventions)
Dato: 5. januar 2008
Antall delegater: 12 av 28
Dessuten blir to tilleggsdelegater valgt fra Wyoming den 10. mai 2007.
New Hampshire (primærvalg)
Dato: 8. januar 2008
Referanser
Resultados de las primarias del partido Repúblicano 2008 Uitslagen van de Republikeinse presidentiële voorverkiezingen 2008
14. etappe av Tour de France 2010
14. etappe av Tour de France 2010 ble kjørt 18. juli 2010 og gikk fra Revel til Ax-3 Domaines.
1. spurt (Mirepoix)
Etter 51,5 km
2. spurt (Campagne-Sur-Aude)
Etter 102 km
1. klatring (Port de Pailhères)
HC kategori stigning etter 155,5 km
2. klatring (Ax-3-Domaines)
1. kategori stigning etter 183 km
Målgang (Ax-3-Domaines)
Etter 184,5 km
Eksterne lenker
2010 Tour de France, Stage 11 to Stage 20
RD
RD, Rd, rD eller rd kan bety:
Matthew Stevens
Matthew Stevens (født 11. september 1977 i Carmarthen) er en walisisk profesjonell snookerspiller.
Stevens ble profesjonell i 1994 og har fjerdeplass på verdensrankingen i sesongen 2005/2006 som beste i karrieren. Foran sesongen 2007/2008 var han for første gang på åtte år utenfor topp seksten i verden. Han fikk sin første, og hittil eneste, seier i en rankingturnering i 2003 da han vant UK Championship. I tillegg har han vunnet fire andre turneringer, blant annet Northern Ireland Trophy, før denne var en rankingturnering, og Pot Black i 2005.
Han har spilt to finaler i VM, men tapte for Mark Williams i 2000 med 16–18 og Shaun Murphy i 2005 med de samme sifrene.
Stevens var bårebærer i den gode vennen Paul Hunter sin begravelse.
Chiara Lubich
Chiara Lubich, opprinnelig Silvia Lubich (født 22. januar 1920 i Trento i Italia, død 14. mars 2008 i Rocca di Papa nær Roma) var en katolsk legkvinne som i 1943 grunnla den katolske lekmannsbevegelsen Focolare. Bevegelsen er representert i 182 land (2008).
Dåpsnavnet Silvia erstattet hun i 1943 med Chiara, da hun avla løfter for et «gudviet liv» i den fransiskanske tredjeorden.
Bakgrunn
Allerede i sin egen familie ble Chiara Lubich stilt ovenfor rivninger mellom kristendom og marxisme. Hennes mor var en overbevist kristen, men ikke faren som var kirkefiendtlig sosialist. Hennes bror var en redaktør for den kommunistiske avisen L'Unità. Under den italienske fascisme var han partisan i den italienske motstandsbevegelsen.
Chiara Lubich ble folkeskolelærer i 1938. Hun underviste i forskjellige landsbyer i Trentino. Hun begynte også på filosofistudiet ved universitetet i Venezia, men var på grunn av annen verdenskrig ikke i stand til å sluttføre studiet.
Focolare
Preget av sine krigstidsopplevelser og sin sterke kristne og sosiale ansvarsbevissthet grunnla hun i 1943 focolarebevegelsen, hvis leder hun var frem til sin død.
Hun fikk megen anerkjennelse internasjonalt for sin innsats for økumenikk og for interreligiøs dialog. Hun mottok et høyt antall internasjonale utmerkelser, æresbevisninger og æresdoktorater.
Guds tjener
Fem år etter sin død, 14. mars 2013 i Rocca di Papa ble satt igangsatt en saligkåringsprosess av Frascati bispedømme hvor hun ble erklært som Guds tjener. Tusener kom for å være til stede, og blant disse var hennes medgrunnlegger av Focolarebevegelsen, p. Pasquale Foresi.
Sainte-Marie (Réunion)
Sainte-Marie er en by og kommune i det franske oversjøiske departementet og regionen Réunion på øya med samme navn i Det indiske hav.
Innbyggerne kalles sainte-mariens.
Geografi
Sainte-Marie ligger helt nord på øya og har kystlinje mot Det indiske hav i nord. Ellers grenser kommunen mot Saint-Denis, Sainte-Suzanne og Salazie.
Transport
Réunions eneste internasjonale lufthavn Aéroport de la Réunion Roland Garros ligger i kommunen. Fra Roland Garosse internasjonale lufthavn er det flygninger til Australia, Asia, Afrika og Europa.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Sainte-Marie (Réunion)
Gode
Gode (norrøn goði, flertall goðar) er det gamlenorske begrepet for både en prest og en høvding. Goda (Gyða) karakterisert en kvinnelig gode. Begrepet betyr bokstavelig den som taler for gudene.
Det hedenske godord
Goder er beskrevet i sagaene som den religiøse og politiske leder eller høvding for sitt distrikt som ble kalt for godord (goðorð). På Island hadde hver niende bonde plikt til å følge sin gode til alltinget hvis goden krevde det, og den som unnslo seg måtte betale tingfarerens omkostninger. På tinget møttes de viktigste mennene til samtale og tinget var det viktigste knutepunkt i det norrøne samfunnet. Utover rettsforhandlinger og dømming mellom rett og galt, holdt ungdommen konkurranse i idretter og det ble holdt ølgilde for venner og slektninger, fortalt nyheter og man knyttet forbindelser og dannet allianser. Skalder og sagafortellere bidro til underholdningen.
Goden var sitt distrikts høvding og de som sto under ham var hans tingmenn. Forholdet mellom dem var fritt. Tingmannen lovte goden følge og støtte og han på sin side garanterte sine tingmenn beskyttelse. Kom de ikke overens kunne tingmannen velge seg en annen gode. Godens område, godord, var således ikke nøyaktig avgrenset. Godordene var arvelige, men kunne også selges.
Før kristendommen på Island i år 1000 var goden den som ledet blotet på hovet, og hovet var knyttet til godens eget hus og eiendom. Arkeologien har ikke funnet egne, selvstendige hov lik kirken er kristendommens gudshus.
Det kristne presteskap
Island fikk en annen kirkeinstitusjon enn de øvrige nordiske landene, og ikke minst svært forskjellig fra den katolske kirke på kontinentet, og det henger sammen med dens opprinnelse på Island. På en smidig måte avløste kristendommen de gamle gudetro og overtok en del av dens tradisjoner. På samme måte som det verdslige liv manglet en sentralisert administrasjon gjorde også kirken det. Det var den enkelte bonde eller høvding som tok på seg å bygge kirke på sin eiendom og gudshusene ble derfor bondens egen eiendom. Ofte lot høvdingen seg prestevie slik at han også var prest, krevde tiende og andre avgifter for å utføre gudstjenesten. Samtidig var han høvding, reiste til tinget, og drev handel som andre menn. Presten overtok og fortsatte således den tidligere funksjonen og tradisjonen som gode.
Andre overlot prestegjerningen til en leieprest med fast årlig lønn som var en fjerdedel av tienden. Leiepresten var som en av de andre tjenestefolkene som fikk kost og losji. Det fantes også et system med prestelærling (prestlingr) hvor en ung mann ble underkastet opplæring. Hvis han rømte fra tjenesten var han å betrakte som en fredløs og det ble lyst ved tinget når eieren eller vergen krevde sin prest tilbake. Den eneste måten å unnslippe var å lære opp en annen.
Avslutningen av gode-systemet
Dette systemet var en av grunnene til at Island aldri fikk den dype kløft mellom kirke og folk, og samtidig at verdslig og geistlig makt var tett forbundet, og at geistligheten senere beholdt sin interesse for det verdslige slik det blant annet kan ses i litteraturen.
Først på begynnelsen av 1100-tallet begynte Island å få sine biskoper og klostre, og som sådan ble mer lik det øvrige Norden, men beholdt likevel mye av sin karakteristiske, egenartede stil. Kirkesaker ble for eksempel avgjort i flertall på alltinget.
En annen grunn var at likevekten mellom godene kommet ulage ved at flere godord kom under besettelse av en høvding. Andre fratrådte sitt presteverv for ikke å komme i konflikt. Til siste ble den gamle samfunnstrukten endret ved at noen få stormenn hadde underlagt seg mesteparten av landet som ble kastet ut i voldsomme kriger, slik det er beskrevet i Sturlunga saga, og som kulminerte i løpet av den første halvdel av 1200-tallet ved at kongedømmet Norge ved Håkon Håkonsson tok håndfaste politiske grep om styringen.
Fyrskipet Finngrunden
Fyrskipet Finngrunden er et fyrskip bygget i 1903, nå et museumsskip fortøyd i Stockholm, Sverige.
Historie
Hun ble mye endret i forbindelse med en reparasjon i 1927 på Öregrunds Skipet och Varvs AB. Den opprinnelige parafinlykten ble erstattet med et AGA fyr.Tåkeluren ble utvidet med en "nautophone", et tåke signal og et undersjøisk tåkesignal.
Ytterligere endringer kom i 1940 arbeidet omfattet trådløs kommunikasjon sammen med utstyr for å fungere som en værstasjon, og elektrifisering av fyrlykten.
Kelly Kryczka
Kelly Marie Kryczka (født 8. juli 1961 i Calgary) er en canadisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.
Kryczka vant en olympisk sølvmedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Sammen med Sharon Hambrook kom hun på andreplass i duett bak Candy Costie / Tracie Ruiz fra USA.
Hun vant gull i duett sammen med Helen Vanderburg under de Panamerikanske leker 1979.
Silje Nes
Silje Nes (født 25. november 1980 i Leikanger) er en norsk musiker og lydkunstner som bor i Bergen og Berlin. Hun har bakgrunn fra å spille klassisk piano, blåseinstrumenter og slagverk, og på sitt album «Ames Room» fra 2008 spilte hun selv alle instrumenter.
Hun har gitt ut to album på britiske Fat Cat Records, og gir ut egen musikk på vinyl på eget selskap Noko Ana.
Hun arbeider også som grafisk designer.
Flamanville kjernekraftverk
Flamanville kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i departementet Manche i Frankrike, nær Den engelske kanal. Det ble bygget og godkjent i perioden fra 1979 til 1985. Installert maksimal effekt er 2 764 MW, og årsproduksjonen i 2006 var på om lag 17,9 TWh elektrisk kraft. Anlegget har i alt 2 trykkvannsreaktorer som er i operativ i drift, mens bygging av én tredje reaktor ble påbegynt i 2007. Den er ennå ikke ferdigstilt i 2019.
Karl-Arne Johannessen
Karl-Arne Johannessen (født 30. juni 1952 i Bergen) er en norsk idrettsleder og lege. Han er en tidligere president i Norges Håndballforbund og virket i to perioder (1999–2004 og 2009–2015), og i Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité (2004–2007). Han var president i Håndballforbundet også en periode før han tok over NIF etter Kjell O. Kran. Han trakk seg fra jobben som president i NIF av helsemessige årsaker ett år før tiden. Johannessen representerte først Tertnes IL (1999–2003) og deretter Askøy HK (2003–2004) i sin første presidentperiode i håndballforbundet, men i siste håndballpresidentperiode var det Gjerdrum Idrettslag han representerte.
Han var administrator også innen helsevesenet, og var adm. direktør ved Ullevål universitetssykehus fra 1997–2000.
Novo Nordisk
Novo Nordisk, tidligere Nordisk Insulinlaboratoriumer, er et internasjonalt legemiddelfirma som utvikler, fremstiller og markedsfører farmasøytiske produkter og relaterte tjenester. Selskapet er spesielt kjent for sin virksomhet innen diabetesbehandling. Selskapet tilbyr diabetesprodukter – inkludert systemer for dosering av insulin. Novo Nordisk har også preparater innen bløder- og veksthormonbehandling samt hormonpreparater til behandling av klimakterielle plager.
Selskapet har sitt hovedkontor i Danmark, og har mer enn 38,000 medarbeidere i 80 land (per 2013). Norge er en del av forretningsområdet Europe North & Central, som også inkluderer Danmark, Sverige, Finland, Nederland, Sveits og Østerrike. I Norge har selskapet 49 ansatte med forretningskontor i Bærum.
Historie
Kort tid etter oppdagelsen av insulin i Toronto i 1921, reiste August S. Krogh, som hadde en kone med diabetes, hjem til Danmark. Fra Toronto hadde han med seg rettigheter til å produsere insulin for de nordiske landene. Han kontaktet Hans Christian Hagedorn, som gikk i gang med å rense en oksebukspyttkjertel for å utvinne insulin. Få måneder etter oppdagelsen av insulin kunne man starte insulinbehandling mot diabetes i Skandinavia. Senere, grunnla Hagedorn Nordisk Insulinlaboratorium (senere Novo Nordisk), i tillegg til Steno Diabetes Senter, som ble et av de fremste diabetessykehusene i Europa. Krogh og Hagedorn sørget for hurtig levering av insulin til Norge. Haukeland Sykehus behandlet for første gang pasienter med syreforgiftning i juni 1923, med gode resultater.
Hans Christian Hagedorn lanserte det første langtidsvirkende insulinet i 1936. Det var rundt denne tiden det ble klart at det finnes to store grupper diabetes – diabetes type 1 og diabetes type 2.
Højer kommune
Højer kommune (tysk: Hoyer, frisisk: Huuger) var en kommune sørvest i Jylland i Sønderjyllands amt i Danmark som ble dannet ved kommunalreformen i 1970. Kommunens administrasjonssentrum lå i byen ved samme navn. Ved den påfølgende kommunalreformen i 2007 ble kommunen del av den nye Tønder kommune. Højers kystområder er et naturreservat.
Kommunalreformen av 2007
Ved Kommunalreformen i 2007 ble kommunen slått sammen med kommunene Bredebro, Løgumkloster, Nørre-Rangstrup (unntatt Bevtoft sogn), Skærbæk og Tønder til Tønder kommune i den nye Region Syddanmark. Kommunens areal er etter dette 1278 km² og den har 40 331 (2007) innbyggere.
Stig Norheim
Stig Norheim (født 15. januar 1966) er en norsk tidligere fotballspiller.
Han regnes som et av Bryne Fotballklubb største talenter gjennom tidene. Norheims spillestil var kjennetegnet av ekstrem hurtighet, styrke og evnen til å score mål.
Han begynte å spille fotball som 12-åring, og debuterte på Brynes A-lag 4 år senere, 16 år gammel. Han gjorde seg umiddelbart bemerket ved å score i debutkampen etter bare 36 sekunders spill mot Fredrikstad Fotballklubb i en fjerderundekamp i Norgesmesterskapet i fotball for menn 1983.
Han ble cupmester med Bryne i Norgesmesterskapet i fotball for menn 1987, men spilte ikke finalen.
Etter mange år med skader la han opp som følge av en kneskade i 1994. I sesongene 1984–88 spilte han 197 kamper (92 seriekamper) og skåret 71 mål (29 serie-mål).
Både sønnen Sondre Norheim (født 1997) og dattera Andrea Norheim (født 1999) spiller toppfotball.
Golfech kjernekraftverk
Golfech kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i departementet Tarn-et-Garonne i Frankrike, nær grensen til Garonne. Det ble bygget og godkjent i perioden fra 1982 til 1991. Installert maksimal effekt er 2 726 MW, og årsproduksjonen i 2006 var på om lag 18,0 TWh elektrisk kraft. Anlegget har i alt 2 trykkvannsreaktorer som er i operativ i drift.
Dagmar Blix
Dagmar Blix (født 28. september 1900, død 3. april 1984) var en nordnorsk forfatter og lyriker. Hun var født i Hol utenfor Leknes i Lofoten og bodde Storfjord ved Stamsund, der hun jobbet som forfatter og lærer.
Hennes engasjement for målsaken var blant annet tuftet i argumentet om at nynorsk ligger nærmere mange norske dialekter enn bokmål. Hun skrev selv på et nordnorskpreget nynorsk, og flere av sagnene og fortellingene hun samlet fra Nord-Norge er skrevet på en blanding av dialekt og nynorsk.
Forfatterskapet
Forfatterskapet består i hovedsak av barne- og ungdomsbøker, men hun har gjort et viktig arbeid for å samle og publisere historier og sagn fra Lofoten. Hennes engasjement ga seg utslag i en rekke radiokåseri. I tillegg var hun aktiv informant for Norsk Målførearkiv og skrev kulturhistoriske artikler i blant annet Håløygminne. Hun skrev og leste ofte egne prologer og festtaler til forskjellige anledninger.
Blix var i 1977 den første som ble tildelt Vestvågøy kommunes kulturpris. I 1979 fikk hun Blixprisen.
Roman Steinberg
Roman Steinberg (født 5. april 1900 i Tallinn, død 16. april 1928 i Tallinn) var en estisk bryter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Steinberg vant en olympisk bronsemedalje i bryting under Sommer-OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass i vektklassen, mellomvekt opp til 75,0 kg, i gresk-romersk stil bak de begge finske bryterne Edvard Westerlund og Arthur Lindfors.
Piet Meertens
Pieter Jacobus (Piet) Meertens (født 6. september 1899 i Middelburg, død 28. oktober 1985 i Amstelveen) var en nederlandsk litteraturviter, sosiolingvist og etnolog. Han er grunnlegger av «Bureaus voor Dialectologie, Volkskunde en Naamkunde» (nåværende Meertens Institutt), hvor han var direktør fram til han gikk av med pensjon i 1965. P.J. Meertens er blitt foreviget i nøkkelromanen Het Bureau av hans tidligere medarbeider J.J. Voskuil, som A. P. (Anton) Beerta.
Studier
Han tok sin doktorgrad i 1943 på universitetet i Utrecht hos C.G.N de Vooys på ''Litteraturvitenskapelig liv i Zeeland i det 16. og den første halvdelen av det 17. århundre.''
Karrière
Etter studiene var Meertens lærer på et gymnas i Woerden og i Doetinchem noen år, etter det jobbet han som skriver på universitetsbiblioteket i Utrecht. Etter en krangel sa han opp, og den 1. juli 1930 begynte han å jobbe for KNAW som sekretær for Dialektutvalget. Han begynte der med kun to medarbeidere, for å sette i gang dokumentasjonen. Han bygde opp et nettverk bestående av to tusen «korrespondenter» i hele Nederland. Det var folk som periodisk måtte fylle inn forskjellige spørrelister.
I 1948 ble Centrale Commissie voor Onderzoek naar het Nederlandse Volkseigen (= Sentralutvalget for undersøkelse av det nederlandske folkesærpreg) grunnlagt, som skulle omfatte begge områdene, men også navnegranskning. Meertens iherdige bestrebelser ble belønnet med en stilling som direktør for Bureaus voor Dialectologie, Naamkunde en Volkskunde (= Kontorene for sosiolingvistikk, navnegranskning og etnologi). Også etter at han ble pensjonert i 1965, fortsatte han sin virksomhet innenfor etnologi inntil han fikk et slag som gjorde arbeidet vanskelig.
Personlig
Hans mor, Adriana Jacoba Mak, var født i Rotterdam og hans far, Karel Meertens, var fra Middelburg. Faren arbeidet som kjøpmann og senere som direktør for et lite forsikringsselskap og var glad i å drikke. Adriana var ei ambisiøs og feministisk kvinne, noe som lett kunne skape bråk. Meertens var den eldste i søskenflokken med tre brødre og ei søster. Han leste mye på denne tiden, og boken Guds rike finnes hos deg av Leo Tolstoj kom til å få stor betydning for ham I 1919 flyttet familien fra Middelburg for å bosette seg i Utrecht, hvor Meertens, etter mye overveielse mellom nederlandsk og teologi, begynte å studere.
Meertens var en progressiv kristen og medlem av det lille partiet Christelijk Democratische Unie. I sin tid i Utrecht (tjueårene) var han leder for vegetarianerforbundet. Videre sympatiserte han med den antimilitærismen som fantes i Den nederlandske reformerte kirke. Meertens var et aktivt medlem (fangebesøker) i Nederlands Genootschap tot zedelijke verbetering der gevangenen (= Nederlands forening for moralsk forbedring av fangene). Han var venn med andre kristensosialister, som journalisten Henk van Randwijk, predikantene Willem Banning og Jan Buskes, og dikteren Fedde Schurer. Fra 1938 var han aktiv i Comité van Waakzaamheid (= Vaktsomhetsutvalget) en gruppering av kunstnere og intellektuelle mot den oppkommende fascismen og nasjonalsosialismen, som Menno ter Braak var den store inspiratoren for.
Meertens var også en tilhenger av den Stornederlandske tanken. Kulturgrensene sa ham mer enn landegrensene. Kulturgrensene tvang nederlendere og flamlendere til å samarbeide med tyskere. Med demokratiske tyskere når det lot seg gjøre, med nazister når de måtte. Meertens lot seg overtale av formannen av sine to utvalg, den tyskvennlige Jan de Vries, til å forske på «Deutchfeindlichkeit»(= tyskvennlighet) i den så kalte «Lectoraat Nederlandse literatuur». En aktivitet som han i 1972 sa at han ikke hadde innsett implikasjonene av. Hans rolle under okkupasjonen ble undersøkt mellom april 2005 og 2006 av ei nemnd bestående av tre professorer under ledelse av Hermann van der Dunk, etter at sosiologen Hans Derks hadde beskyldt Meertens for samarbeid med den tyske okkupasjonsmakten og KNAW for å dysse ting ned. Kommisjonen konkluderte i at Meertens ikke hadde vært på «feil» side.
Meertens drev også aktivt med litteratur og publiserte selv på flere områder. Etter krigen var han redaktør for «De Vlam», hvor han ble venn med dikteren Henriette Roland Holst. I 1946 gikk han med resten av CDU over til det nye partiet Partij van de Arbeid. Hans kristendom ble økumenisk.
Tømmerfløting
Tømmerfløting og brøtning er transport av tømmer nedover vassdrag eller over sjøer. Tømmeret kunne fløtes som «løstømmer» (enkeltstokker) eller i «tømmerflåter» (flåter av sammenbundet tømmer). Disse tømmerbuntene kunne lokalt ha navn som «flak», «sopper» eller «moser». Løstømmerfløting i elver anses historisk sett som den «opprinnelige» fløtinga. Tømret måtte barkes før fløtingen slik at det fløt lettere.
Piet Meertens
Personlig
Meertens møtte i 1945 Herman Bianchi som ble hans beste venn og nabo. Bianchi forble Meertens venn til hans død, da tok Bianchi på seg ansvaret for vennens dødsbo. I 1967 kjøpte Meertens et hus i Middelsburg hvor han bodde når han arbeidet med Zeeuwse ting. Men onsdag 8. januar 1975 fikk han et slag, som gjorde den ene siden lam og at han mistet evnen til å snakke. Han flyttet til pleiehjemmet het Zonnehuis i Amstelveen. I 1982 ble Meertens hovedperson i Jan Vrijmans film Afasi, men tre år etter kom slutten. Meertens døde 86 år gammel og ble begravd i Utrecht på Eerste Agemeene begrafplaats Soestberg i sin mors grav.
Tømmerfløting
Fløting og brøtning
Ved enkelte elver og vassdrag blir fløting benyttet som betegnelse for transporten av tømmer på strie elver, rolige elver og vann. Men i mange vassdrag skiller man mellom fløting og brøtning. Begrepet brøtning kommer fra at tømmeret kunne "brøtte seg", det vil si at det satte seg fast og lagde demning som blokkerer for alt som kommer etter, andre betegnelser for dette er "vase" eller "knute". Derfor ble brøtning brukt i elver eller elvestrekninger hvor elven var stri og det var innsnevringer. Fløting ble brukt for transporten over vann og i større rolige elver.
Piet Meertens
Viktigste arbeider
(met M. de Meyer): Volkskunde-atlas. Delen I–IV. Amsterdam-Antwerpen: Standaard, 1959/1965/1968/1969.
Tømmerfløting
Historie
Stokkene hadde forskjellige merker ette hvor de skulle fløtes til, til lokale sagbruk eller papir/cellulosebedrifter, fløterne sortere dem før de ble buntet til flåter eller fløtet videre som løstømmer. I Drammensvassdraget er det registrert ca. 600 forskjellige merker gjennom tidene og en tømmerfløter måtte kunne forskjellen på ca. 140 tømmermerker.
Siden tømmerfløting var avhengig av store vannmengder, har den med få unntak vært gjennomført i sammenheng med vårflommen. I sideelver og andre steder med liten vannføring, ble det bygget fløtingsdammer for å samle opp vannet slik at man bedre kunne kontrollere tømmertransporten nedover vassdraget eller tømmerrenna. For å vedlikeholde og betjene dammene ble det ansatt fløtere som også hadde som oppgave å føre tømmeret fram og løsne stokker som satt fast, en ikke ufarlig beskjeftigelse. Fløterne var ofte organisert i en fellesfløtingsforening som var et samarbeid mellom tømmeroppkjøpere i hvert enkelt vassdrag.
Tømmerfløting spilte en avgjørende rolle for utnyttelsen av skogeiendommer i en tid da landveis transport ikke var gjennomførbar. I dag har lastebiler overtatt det aller meste av denne transporten.
Beskrivelse av tømmerfløting i Østerdalen i 1900
Hentet fra oppslagsverket Norge i det nittende aarhundre, fra kapittel Østerdalen av Jacob B. Bull.
Alt hvad der om høsten er hugget og om vinteren kjørt frem til fløtbart vand, skal nu af flommen bæres sydover fra dal til dal, fra bygd til bygd, saa langt elven rækker. Fra hundreder af smaaelver skal tømmerstok paa tømmerstok stødes ind i de større, og fra dem videre til selve Glommen. Med tømmerhake og øks, kaffekjel og nisteskræppe møder fløterlagene op til sit farlige arbeid. Dag efter dag staar de stærke mænd i det isnende vaarvand til langt op paa livet for at løsne lunner og lempe tømmer i strykene. Ombytte bliver der ikke tale om eller tid til, søvn blir der lidet af, og kaffekoppen og den stærke niste sammen med den friske luft og den store legemlige anstrengelse er det, som hjælper fløteren til at holde ud, ofte fjorten dage i træk i et arbeid, som synes at skulle overstige menneskelige kræfter. Uden betænkning gaar de til sin vaagsomme bedrift, springer fra sten til sten i det fossende stryk, hvor et feiltrin er døden, hopper fra stok til stok.
Tømmerfløtning i Norge
Allerede før 1350 ble det drevet tømmerfløting i Drammensvassdraget. Da var det også fløting med flåter over Eikeren til Drammensvassdraget. Først var det tømmerstokker til laftede bygninger, senere kom vanndrevene sager som gjorde tømmerdriften lettere og eksporten økte. I løpet av 1600-tallet ble hele Glommavassdraget brukt til tømmerfløting. Lenge var det forbudt å eksportere tømmer i elver som rant over til Sverige. Tømmer fra Trysilelva måtte derfor fraktes på snøføre over kjølen fra Jordet til Osensjøen og Glommavassdraget. Men etter forhandlinger ble restriksjonene lempet i 1791, og tømmer kunne fløtes videre nedover inn i Sverige på Trysilelva/Klarälven.
Hvert år ble millioner av stokker transportert på Drammenselva og mye av tømmeret ble eksportert fra Bragernes og Strømsø, først var det England mesteparten av eksporten gikk til, men senere ble hollendere og frieslendere dominerende. Men eksporten gikk også i mindre skala til andre kontinenter som Australia, Nord- og Sør-Amerika. Alt tømmeret førte til at Drammen ble Norges største havn for eksport av trevirke. I tillegg til eksporten hadde bergverksdriften behov for store mengder brensel og også saltkokeriene langs kysten var store kunder. Senere var det all treforedlings-industrien langs elva som hadde behov for store mengder tømmer.
Det første reglementet angående tømmerfløting i Norge ble laget for Drammensvassdraget og Kverk hengsle i 1702. Hovedprinsippet i dette reglementet var at det ikke måtte slippes mer tømmer fra Kverk enn at de hengslene (lensene) som tok imot lasten i løpet av 3-4 dager kunne få kontroll over tømmeret slik at elva igjen kunne åpnes for alminnelig ferdsel. Det var behov for at transport til både Kongsberg Sølvverk og Hassel Jernverk kom frem på elva. I 1733 ble reglementet erstattet av et nytt hvor bjelkehogst ble forbudt ovenfor Kverk, det ble derfor kun sagtømmer som skulle slippes fra Kverk. Bjelketømmeret ble nå samlet ved Stenberg hengsle.
I 1807 ble «Drammensvassdragets Fellesfløtning» etablert. Det var flere som hadde involvert seg i sagbruksdrift og trelasthandel og mengden tømmer økte så det ble stadig vanskeligere å bli enige. Det var den den nye «plankeadelen» (borgerskapet i Drammen) som hadde tatt over etter at Kongen når hans embetsmenn ikke lenger eide gårdene og sagene. Herman Wedel-Jarlsberg som var amtmann Buskerud hadde tatt insentivet og alle trelasthandlere som drev med fløting i vassdraget var med.
I 1849 var Sootkanalen ferdig fra Mangenvassdraget til Haldenvassdraget. Ifølge lov om tømmerfløting og elverensking av 26. august 1854 krevdes opprettelse av tømmerfløtingsforeninger.
Sagbrukene lå tett i tett langs Glommas nedre løp. De ble opprinnelig drevet av vannhjul, kjent i Tyskland fra 1337. Fredrikstad ble i sin tid kalt for «Plankebyen», et tilnavn som den industrielle tømmerfløtinga hadde bidratt til.
Tista kanal i Haldenvassdraget (1909), Svanfoss sluser i Vorma (1912) og slusene mellom Vråvatn og Nisser (1914) var med på å befordre tømmerfløting.
Over innsjøer ble det laget flåter som ble seilt, varpet eller det ble brukt såkalte spillflåter for å trekke tømmeret over til der elvestrømmen igjen kunne overta. Det kunne unntaksvis være nødvendig å frakte tømmeret oppstrøms, eller endog overføre tømmeret fra ett vassdrag til et annet. For å løse dette problemet, ble ulike teknikker tatt i bruk, blant annet i Sootkanalen (nevnt ovenfor), ved Støa kanal i Trysil, ved Kjerraten i Åsa og opp Vestfosselva ble flåtene trukket med hester og senere med kjettingbåt.
Sharon Hambrook
Hambrook vant en olympisk sølvmedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Sammen med Kelly Kryczka kom hun på andreplass i duett bak Candy Costie / Tracie Ruiz fra USA.
Tømmerfløting
Tømmerfløtning i Norge
Egnede båter var viktig for fløtingen, det førte til at det ble laget spesielle båttyper som Nersetterbåten i Drammensvassdraget og Lensebåten i nedre Glomma.
Den siste løstømmerfløtinga i Norge ble avviklet i Trysilelva i 1991. Inntil 2005 ble det fremdeles fløtt sopptømmer i Skiensvassdraget med Union papirfabrikk i Skien som mottaker.
I 2006 var det slutt på all kommersiell tømmerfløting i Norge.
Lenser
Lederlenser ble benyttet for å lede tømmeret nedover elvene og hindre at tømmeret la seg i bakevjer, på grunner eller i sideløp. Og for å hindre at det ble til hinder for møller, sagbruk eller kraftverk.
En lense bestod av stokker som var sammenkjededet ende mot ende med stål-kramper og kjetting-løkker, ofte ble to stokker koblet parallelt for å gjøre lensen mer solid. Vanligvis var hengslene laget av gran fordi dette treslaget flyter lettest.
I en elv kunne det ligge mange attholdslenser og sorteringslenser (hengsler), for eksempel i Drammenselven lå Buskerud hengsle ved Åmot, Hyttestø hengsle ved Skotselv, Kverk hengsle ovenfor Hellefossen, ved Hokksund lå Hoenselva og Nøste (Nøstetangen) hengslene og Steinberg hengsle.
Fløterne
Se hovedartikel: Tømmerfløter Fløtere var en yrkesgruppe som utstyrt med fløterhake ga seg i kast med å få tømmeret nedover elva. Når tømmeret var «kasta» og lå i vannet overtok fløterne arbeidet. Fløternes oppgave var å passe på at stokkene ikke vaset seg sammen eller ble liggende igjen langs land og i bakevjer. Arbeidet var manuelt, hardt og kunne også være farlig, man ble mye våt og det slet på helsa.
Tusenvis av husmenn og husmannssønner, småbruker- og bondesønner, tjenestefolk og løsarbeidere livnærte seg av trelastindustrien. Mange arbeidet som tømmerhoggere fra september til jul, tømmerkjørere så lenge snøen lå i skogen, og fløtere fra slutten av april til litt ut på sommeren.
Fløting nedover elvene, gjerne i vårflommen, forbi stryk i strie deler av elven kunne være et farlig arbeid der det forekom flere dødsulykker. Det hendte ofte at tømmeret satte seg fast og ble til digre tømmervaser som fløterne måtte løse opp. Det var her erfaring og dyktighet var viktig, man måtte vite hvilke stokk man skulle løsne for å få løsnet hele vasen så tømret kom i gang, men man måtte også komme seg unna når den først løsnet. Noen ganger måtte de ty til dynamitt for å få løsnet vasene.
Fløterne gikk eller løp fra stokk til stokk og det hente ikke sjeldent at de datt imellom og ble våte på beina eller på hele kroppen. De fleste av fløterne kunne ikke svømme, men de passet på hverandre best mulig.
Vaser
Det hendte ofte at tømmeret satte seg fast og ble til digre tømmervaser som brøtningskara eller fløterne måtte løse opp. Det var lokale navn på disse tømmerhaugene som brøtn, knute, sopp, floke, valag, vase eller at tømre hadde satt seg.