cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Encyrtidae
Utseende
Encyrtidae er små, kompakte snylteveps. Antennene er svært variable, de kan være enkelt trådformede eller med forstørret første og/eller ytterste ledd, knebøyde eller svært tykke og kraftige, ganske korte eller like lange som insektet. Hodet er nokså stort og bredt, med store fasettøyne og tre punktøyne i pannen. Forkroppen (thorax) er bred, midtplaten (mesoscutum) er bredere enn lang. Pronotum er ganske smalt og ofte knapt synlig ovenfra. Scutellum er stort og trekantet. På sidene er minst halve sideflaten dekket av en stor plate (mesopleuron). Beina er spinkle. Forvingen er avrundet uten vingefrynser, ofte med tverrbånd eller andre fargemønstre. Mange er vingeløse. Bakkroppen er nokså bred, knapt synlig avsnørt fra forkroppen. Hunnens eggleggingsrør er kort.
Levevis
De fleste artene er parasitoider på nebbmunner (Hemiptera), rundt halvparten av de kjente artene snylter på skjoldlus (Coccoidea). Det er også mange arter som snylter på bladlopper (Psylloidea) og på sommerfugl-larver. Blant de sistnevnte finnes det interessante eksempler på polyembryoni: vepsehunnen legger bare ett egg i verten, men dette deler seg og gir opphav til mange larver, i ekstreme tilfeller opptil 2000. Hos noen av disse artene utvikler det seg to slags larver: normale, små larver og store "vokter"-larver som danner et vern for sine søsken. De sistnevnte blir aldri voksne, men dør som larver samtidig med at de "normale" søsknene klekkes. Denne familien er svært viktig i biologisk kontroll av skadeinsekter.
Liste over spill laget av Shigeru Miyamoto
Dette er en liste over alle Nintendo-spillene laget av Shigeru Miyamoto.
Johannes Schöttler
Johannes Schöttler (født 27. august 1984) er en tysk badmintonspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i gruppespillet i double.
Australia under Kortbane-VM i svømming 2018
Australia deltok under Kortbane-VM i svømming 2018 i Hangzhou i Kina fra 11. - 16. desember 2018.
Rosenkildetorget (Stavanger)
Rosenkildetorget i Stavanger er en plass innerst i Vågen, i området kalt Straen. Navnet kommer fra Rosenkildehuset som ligger foran plassen. Foran Rosenkildehuset ble i 1866 Stavangers første vannfontene anlagt.
Homoeonympha
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn ca. 30 millimeter), brune sommerfugler med avrundede vinger. Oversiden er ensfarget mørkbrun. Undersiden av bakvingen er lysbrun, undersiden av forvingen brunoransje med en stor øyeflekk.
Levevis
Larvene lever sannsynligvis på bambus i slekten Chusquea.
Utbredelse
Slekten finnes i Chile og Argentina.
Liopleurodon
Liopleurodon var et stort rovdyr som levde i jura-perioden i Jordens mellomalder. I BBC-tv-serien Dinosaurene kommer tilbake fra 1999 skildres den som 25 meter lang og det største rovdyret som har levd i havet noensinne.
Mere oppdaterte granskinger tyder på at dette er misforstått, og at eventuelle rester etter en slik svømmer ikke kan være fra Liopleurodon. De funn en i dag med sikkerhet har artsbestemt viser en svømmende rovøgle som har en normalstørrelse mellom 7 og 10 meter. De første funn av deler, var tre 7 cm. store spisse tenner.
Liopleurodon hadde en utmerket luktesans, den svømte ofte med gapet vidåpent og svelget vann for så å sende det opp i nesa for å lukte hvor bytter var. De var kongene i Juras hav. Leedsichthys var et av byttene Liopleurodon jaktet på. Disse var omtrent jevnstore og relativt tykt pansret. Siden de tydeligvis var bedre svømmere, finnes flere hodefossiler med tilhelede bittmerker.
Den hadde også 3 meter lange loffer http://i50.photobucket.com/albums/f317/spinosaurus_1986/Liopleurodon.jpg I sen-triasperioden for rundt 208 millioner år siden utviklet pliosaurene seg og overtok havet etter fiskeøglene som hadde vært dominerende i lang tid for omtrent 170 millioner år siden i midten av juraperioden. Blant disse fantes de virkelige kjempene i havet sent i jura-perioden ( Pliosaurus, Megalneusaurus og Liopleurodon ) og tidlig i kritt ( Kronosaurus og Brachauchenius). De største hadde lange kraftige kropper på rundt 18 meter, kort hals og store hoder med enorme tenner på opptil 30 cm. Luffene var i motsetning til hos de langhalsede plesiosaurene større bak enn foran. Noe som kanskje gav dem bedre akselerasjon ved bakangrep på bytter. Hodene deres var godt tilpasset kraftige bitt, med solide knokler, og store fester bakerst i den brede skallen til massive muskler. Det kraftige bittet sammen med en robust kropp og nakke kom godt med når de fanget store bytter, som blant annet bestod av blekkspruter, andre plesiosaurer og fiskeøgler. Pliosaurene var øverst i næringskjeden i ca. 70 millioner år frem til midtre del av kritt perioden da de ble utkonkurrert av en annen gruppe marine reptiler, mosasaurer, som var en slektning av dagens slanger. Men plesiosaurene som gruppe fortsatte å eksistere frem til slutten av kritt, da dinosaurene også døde ut.
Pliosaurer er funnet på mange forskjellige lokaliteter verden over, fra Australia og Asia til, Europa og Amerika. I England har Oxford Clay og Kimmeridgian Clay formasjonene gitt navn til to av de geologiske stadiene av perioden jura; oxford og kimmeridge, som er tidsperioder der de fleste jurassiske pliosaurene kommer fra. Disse pliosaurene kan deles inn i to grupper etter hvilken form tennene deres har i tverrsnitt (Figur 1). Pliosaurer fra oxford (den første delen av sen jura) hadde tenner som var sirkulære i tverrsnitt, mens de fra kimmeridge (midterste del av sen jura) hadde tenner som var triangulære i tverrsnitt. Dette er en nyttig måte for paleontologene å kunne datere eventuelle funn av eksemplarer med tenner. Videre hadde pliosaurene fra oxford en av fire ulike måter å vokse de to underkjevene sammen i "haken"; kort, lang, avlang og rund. De gruppene med avlang og rund form forsvant i løpet av oxford, derfor finner vi kun kort og lang sammenvoksning hos de senere pliosaurene.
Penselmuggslekta
Penselmuggslekta (Penicillium) er en soppslekt, som en gjerne finner voksende på forskjellige matvarer. I denne soppslekten finner en 568 sikre arter. Men det er også beskrevet 16 arter, som det er vitenskapelig diskusjon om er egne arter eller ikke.
Noen ganger blir også arter i penselmuggslekta utnyttet i mat. Da er det snakk om camembertmugg og roquefortmugg, som brukes til å smakssette ost, og forandre konsistensen på osten.
Det var arten penicillinmugg (Penicillium chrysogenum som tidligere var kjent som Penicillium notatum), som Alexander Fleming oppdaget drepte bakterier i en petriskål.
1918
1918 (MCMXVIII) var et år uten skuddag som begynte på en tirsdag i den gregorianske kalender og på en onsdag i den julianske kalender.
Silinus
Silinus er en gruppe (slekt) av stumpbiller.
Levevis
Stumpbillene kan finnes i mange ulike habitater, men de fleste er på en eller annen måte knyttet til råtnende dyre- eller plantemateriale. De er rovdyr som lever av andre insekter, for eksempel fluelarver eller billelarver. Mange arter finnes på møkk eller åtsel. Noen arter, som gjerne er flate på form, lever under barken på døde trær. En del arter har spesialisert seg på barkbiller. Disse er tynne og sylindriske slik at de kan komme til i barkbillenes ganger. Noen arter er knyttet til reir av gnagere eller fugler.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Saudi-Arabia under Sommer-OL 1992
Saudi-Arabia under Sommer-OL 1992. Ni sportsutøvere fra Saudi-Arabia deltok under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Det var femte gangen som Saudi-Arabia deltok i et sommer-OL. De vant ikke noen medaljer.
Adriano Bernardini
Adriano Bernardini (født 13. august 1942 i Piandimeleto i Marche i italia) er en italiensk katolsk prelat og erkebiskop som virket for det pavelige diplomati fra 1970-årene frem til sin pensjonering i 2017. Hans første postering som apostolisk nuntius var til Bangladesh (1992–1995) og hans siste til Italia (2011–2017).
Prest
Den 31. mars 1968 ble han presteviet for bispedømmet Roma av kardinal Egidio Vagnozzi. Han gikk ved Det pavelige diplomatakademi og studerte diplomati og tok doktorgrad i kirkerett.
Hans første postering som pavelig diplomat var til det apostoliske nuntiatur i Pakistan, som også fulgte Afghanistan. Senere virket han ved nuntiaturene i Angola, Japan, Venezuela og Spania.
Den 17. januar 1989 ble han utnevnt til chargé d'affaires ved nuntiaturet i Taiwan - til Republikken Kina.
Titularerkebiskop, apostolisk nuntius
Den 20. august 1992, kort før sin 50-årsdag, ble han utnevnt av pave Johannes Paul II til titularerkebiskop av Falerii og apostolisk nuntius til Bangladesh. Han ble bispeviet den 15. november 1992 av kardinal Angelo Sodano. Medkonsekrerende var erkebiskop Josip Uhač, sekretær i Kongregasjonen for troens utbredelse, og erkebiskop Remigio Ragonesi, hjelpebiskop i Roma.
Bernardini forble i Bangladesh til 15. juni 1996, da han ble utnevnt til apostolisk nuntius til Madagaskar, Mauritius og Seychellene.
Han ble deretter utnevnt til apostolisk nuntius til Thailand, Singapore og Kambodsja og til apostolisk delegat til Burma, Laos, Malaysia og Brunei den 24. juli 1999.
Pave Benedikt XVI utnevnte ham til nuntius til Italia og San Marino den 15. november 2011. I 2014 ledet han en granskning av anklager og skandaløs adferd an noen prester i det italienske bispedømme Albenga-Imperia, noe som førte til ytterligere etterforskninger og en biskops avsettelse.
Hans karriere i det pavelige diplomati ble avsluttet den 12. september 2017, da han ble etterfulgt som nuntiatur til Italia av den sveitsiske vatikandiplomat og nuntius erkebiskop Emil Paul Tscherrig, den første ikke-italiener noensinne etter at Italia og Den hellige stol etablerte fulle diplomatiske forbindelser i 1929.
Den 4. oktober 2017 utnevnte pave Frans ham til medlem av Kongregasjonen for folkenes evangelisering.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Live 1983
Live 1983 er et uoffisielt konsertalbum av heavy metal-bandet Motörhead.
Strandskuddvikler
Strandskuddvikler (Lobesia littoralis) er en sommerfugl i gruppen av viklere (Tortricidae).
Utseende
En middelsstor vikler (vingespenn 12-15 millimeter), forholdsvis tettbygd. Forvingen er brunlig med to brede, gulaktige tverrbånd. Bakvingen er lyst brunlig.
Utbredelse
Den er utbredt i Nord-Afrika og det vestlige Europa, inkludert Island. I Norge finnes den langs kysten nord til Hordaland.
Zimnij put
Zimnij put (originaltittel: Зимний путь) er en russisk film fra 2013, regissert av Sergej Taramajev og Ljubov Lvova.
Handling
Musikk-student og talentfull sanger, Erik, forbereder seg på å synge under en konkurranse. Men læreren hans kjefter på ham, på grunn av hans dårlige prestasjoner.
Samtidig forandres Eriks liv ugjenkallelig når han tilfeldigvis møter Lyokha, en aggressiv småkriminell.
Lasse Kolstad
Lars «Lasse» Kolstad (1922–2012) var en norsk skuespiller og sanger. På scenen huskes han spesielt fra rollen som Tevje i Spelemann på taket, fra radio som fortellerstemmen i hørespillet Dickie Dick Dickens og på TV fra miniserien Skipper Worse. Kolstad spilte i en rekke musikaler i løpet av sin karriere, hovedsakelig på Det norske teatret hvor han var ansatt i over 30 år.
Han hadde en kraftig bassbarytonstemme.
Familie
Lasse Kolstad vokste opp på Frogner i Oslo som bror til skuespilleren Henki Kolstad og politiker Knut Kolstad. I 1940 var han russepresident i Oslo, men den tyske invasjonen satte en demper på russefeiringen.
Han var gift med skuespiller Randi Kolstad i årene 1946–1955; deretter (fra 1957) med skuespiller Bab Christensen. Sammen hadde de adoptivsønnen Lars Michael Kolstad (f. 1965), som er inspisient ved Den Norske Opera & Ballett.
Kolstad døde i 2012 etter lengre tids sykdom på Diakonhjemmet sykehus i Oslo. Han ble 90 år.
Teater
Kolstad debuterte i 1943 på Trøndelag Teater, der han var ansatt til 1949. Etter det var han ansatt ved Centralteatret 1949–1950, Edderkoppen 1950–1952, Riksteatret 1952–1956, Fjernsynsteatret 1965–1969 og ved Det norske teatret i 1956–1965 og igjen fra 1969 og til han gikk av med pensjon i 1992. Han deltok imidlertid på scenen i en rekke forestillinger etter det.
Av klassikerne kan en nevne rollen som Caliban i Shakespeares Stormen, tittelrollen i Macbeth og som Teramenes i Racines Fedra. Han har også spilte flere stykker av Ibsen, blant annet tittelrollen i Peer Gynt (1962), Dr. Stockman i En folkefiende og grosserer Werle i Vildanden. Han hadde også flere roller i Det norske teaters uroppførelse av Keisar og galilear, i Sam Beskows regi.
Musikaler og show
Med sin kraftfulle og rike stemme var han en av Det norske teatrets fremste krefter i musikkoppsetninger; til hans største suksesser hører tittelrollen i Zorba og rollen som Tevje i Spellemann på taket (med 400 forestillinger siden 1968). Sistnevnte er hans meste kjente rolle gjennom karrieren og innbragte ham Kritikerprisen i 1968.
Han hadde en omfattende karriere på Det norske teatret med hovedroller i en rekke store musikaler. Utover Zorba og Spellemann på taket, hadde han sentrale roller som blant annet Robert i Oh, mein Papa! (1958), Bruno og sersjanten i Tingel Tangel i natt (1959, også på EP fra forestillingen sammen med Astrid Folstad). Han hadde videre roller som Curly i Richard Rodgers og Hammersteins Oklahoma! (1960), og som Gustav Snekkersveen i Alf Prøysens Trost i taklampa (1963).
Han har gjort omtrent like stor innsats i teatrets mange kabareter og show, som i Jacques Brels Er her i kveld og bur bra i Paris (148 forestillinger fra 1975 og dobbelt-LP), Evert Taube-forestillingen Så lenge skuta kan gå (211 forestillinger fra 1978 og dobbelt-LP), Mikis Theodorakis-forestillingen Snart gryr ein morgon! (1982) og Stephen Sondheim-kabareten Send inn ein klovn! (1984). I teatrets nybygg medvirket han i Cabaret Becaud, hadde sin egen soloforestilling på hovedscenen og en hovedrolle i Bentein Baardsons oppsetning av Tolvskillingsoperaen.
Oliver Mwimba
Oliver Mwimba (født 6. november 1994) er en kongolesisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Syun-Ichi Akasofu
Syun-Ichi Akasofu (赤祖父 俊一), er grunnlegger av International Arctic Research Center ved University of Alaska Fairbanks (UAF) og dets direktør siden det ble etablert i 1998 frem til januar 2007. Tidligere var han direktør ved Geophysical Institute fra 1986.
Lasse Kolstad
Musikaler og show
Etter ti års pause gjorde han i 2002 comeback i Det norske teatrets kavalkade Musical Musikal, som også ble vist i TV. Dette var hans siste opptreden som skuespiller.
Sporcle
Sporcle er en internettside med quizer som ble lansert i juli 2007, hvor man innenfor en satt tidsfrist må fylle inn alle boksene i et gitt tema, f.eks. Verdens land eller amerikanske presidenter. Ifølge grunnleggeren av Sporcle, Matt Ramme, er ordet Sporcle inspirert av ordet "oracle" (orakel).
Lasse Kolstad
Musikk
Platekarrieren til Kolstad er stort sett knyttet til musikalene og kabaretforestillingene, men han finnes også med Robert Levins orkester (med Kristian Haugers og Gunnar Kaspersens) på En liten ridetur på pappas kne og Kykeliky (1953). Han deltok sammen med blant andre Botten Soot og Sølvi Wang på Barna i fjøset (1973). Singlen "Jeg har en pike" / "Vil du hilse der hjemme" ble gitt ut i kjølvannet av Windjammer, og mer nostalgisk sang han "Christian Radich" / "Hils fra meg der hjemme" (1974). Han deltok også på flere barneplater, blant dem på fem Doffen-plater (1950–63) og én LP med Tubaen Tobby på sirkus (1970).
Syun-Ichi Akasofu
Bakgrunn
Dr. Akasofu fikk en B.S. og en M.S. i geofysikk ved Tohoku University, Sendai, Japan, i henholdsvis 1953 og 1957. Han fikk en Ph.D i geofysikk fra UAF i 1961. I hans Ph.D.-grad studerte han Aurora polaris, og det var Sydney Chapman som var hans veileder. Dr. Akasofu har vært professor i geofysikk ved UAF siden 1964.
Lasse Kolstad
Musikk
Kolstad platedebuterte i 1949 med Gammeldags (I'm Strictly on the Corny Side) / Sjømannstrall (Så juger vi litt).
Sporcle
Siden ble laget fordi Matt Ramme var veldig interessert i å lære mer, men fant ingen side som møtte interessen hans.
Syun-Ichi Akasofu
Bakgrunn
Akasofu var direktør ved Geophysical Institute fra 1986 til 1999, hvor Alaska Volcano Observatory ble etablert og Poker Flat Research Range ble modernisert. Han ble dent første direktøren til International Arctic Research Center (IARC) ved etableringen av senteret i 1998 og forble i den posisjonen til 2007. I det samme året ble bygningen som huser IARC navngitt efter ham.
Lasse Kolstad
Film, TV og radio
Han TV-debuterte i 1963 i Fjernsynsteatrets oppsetning av Jean-Paul Sartres drama Skitne hender. Utover 1960-tallet medvirket han i en rekke av Fjernsynsteatrets produksjoner, blant annet som hovedrolleinnehaver i den forholdvis kostbare produksjonen miniserien Skipper Worse, basert på Alexander Kiellands roman, som ble sendt i fem deler i 1968. Han har også medvirket i noen tv-serier, slik som en episode av Fleksnes (i episoden "Dobbeltgjengeren" i 1981) og i den nordiske krimserien SK 917 har nettopp landet (1984). Han huskes også som fortellerstemmen i komiserien The Julekalender, som gikk på TV 2 første gang i 1994.
Syun-Ichi Akasofu
Bakgrunn
Dr. Akasofu var medredaktør i henholdsvis tidsskriftet Journal of Geophysical Research (1972–74) og i tidsskriftet Journal of Geomagnetism & Geoelectricity (1972–nå). Videre har han vært medlem av Editorial Advisory Board for Planetary Space Science (1969–nå), the Editorial Advisory Board for Space Science Reviews (1967–77) og Editorial Committee for Space Science Reviews (1977–nå).
Lasse Kolstad
Film, TV og radio
Han medvirket også i en del hørespill. Best huskes han fra den bærende rollen som fortelleren (sammen med Sverre Hansen) i flere hørespillserier om Dickie Dick Dickens. Seriene har gått flere ganger i reprise.
Syun-Ichi Akasofu
Global oppvarming
Akasofu er en av de 700+ vitenskapsfolkene som er listet i en rapport gitt ut av den republikanske minoriteten i United States Senate Committee on Environment and Public Works med tittelen More Than 700 International Scientists Dissent Over Man-Made Global Warming Claims Scientists Continue to Debunk “Consensus” in 2008 & 2009 som bestrider teorien om antropogen global oppvarming.
Philip Burne-Jones
Philip Burne-Jones (født 1. oktober 1861, død 21. juni 1926) var en britisk maler og illustratør som var kjent for sine landskap, portretter, og magisk-poetiske fantasier. Han var den eldste og eneste sønnen til den prerafaelittiske maleren Edward Burne-Jones (1833–1898), og hans rundt 60 malerier var også preget av innflytelse av prerafaelittene. I 1898 han overtok han tittelen baronett etter sin far, som hadde mottatt den fire år tidligere.
Liv og karriere
Burne-Jones ble født i London i 1861. Både John Ruskin og Dante Gabriel Rossetti var begge navngitt som hans gudfar. Han fikk sin utdannelse ved Marlborough College, en eksklusiv privat skole. Han studerte deretter ved University of Oxford i to år, men hoppet av studiene uten å gå opp til eksamen. For å berolige foreldrene overfor denne fiaskoen gikk han med på å ta maleriutdannelse i London.
Han tok maleriutdannelsen alvorlig og hans dyktighetsnivå ble etterhvert høyt. Han stilte ut sine verker i velkjente gallerier i London og Paris. Royal Academy stilte ut hans arbeider 11 ganger mellom 1898 og 1918, og han ble også vist ved Parissalongen i 1900. Der stilte han ut et portrett av hans far, som i dag er bevart i Det nasjonale portrettgalleriet i London. Han malte portretter av mange velkjente navn i sin tid, blant Edward Elgar, Henry James, Charles Eliot Norton, og sin onkel Rudyard Kipling.
Hans mest berømte verk, The Vampire (Vampyren), et portrett av en kvinne som lener seg over en bevisstløs mann, ble utstilt den 24. april 1896 i National Gallery i London sammen med noen verker av hans far. Bildet vekket en voldsom strid. Det ble påstått av George Bernard Shaw (som da var teaterkritiker) at det var «et hevngjerrig portrett av fru Patrick Campbell». Den påståtte modellen var den gang en voksende skuespillerstjerne i London og Burne Jones var blitt knyttet romantisk til henne. Portrettet viser en vakker, mørk kvinne som triumferende og med et ondsinnet smil bøyer seg over en intetanende mann. Bildet inspirerte også Rudyard Kiplings dikt med den samme tittelen. Stumfilmen A Fool There Was (1915) med Theda Bara ble også inspirert av både maleriet og Kiplings dikt.
I 1902 besøkte Burne-Jones USA hvor han ble omsvermet av sositeten i New England. Ved et besøk på Harvard University møtte han den daværende amerikanske presidenten Theodore Roosevelt. Tilbake i London utga han sine inntrykk fra sin amerikanske reise i en illustrert bok, Dollars and Democracy (1904). Et år senere utga han With Amy in Brittany (1905), en reiseskildring fra Bretagne i Frankrike, bestående av notater og skisser i blyant og penn. Han levde det meste av sitt liv i London. Til tross for hans relative anerkjennelse kom han til å stå i skyggen av sin far og ble sammenlignet med ham. Hans siste år er lite kjent. Skuffet over mangelen på anerkjennelse trakk han seg tilbake og falt deretter rask i glemsel. Han døde i 1926 i London, 63 år gammel.
Jahre Line
Jahre Line var et norsk rederi som startet med ferjetrafikk mellom Oslo og Kiel i 1961. Rederiet ble i 1990 en del av det nystartede Color Line. Jahre Lines første skip var MS «Kronprins Harald», det ble satt i drift i 1961. I januar 1981 ble MS «Prinsesse Ragnhild» satt inn i ruten mellom Norge og Tyskland.
Rosenkildehuset
Rosenkildehuset i Stavanger ligger på Rosenkildetorget innerst i Vågen i Stavanger, i området som nå heter Straen.
Bygget regnes som en perle, med fri utsikt til Vågen.
Historie
Den nordvestre delen av eiendommen omtales på 1500- og 1600-tallet som Klostergården, og har trolig vært Utstein klosters bygård i Stavanger. Rosenkildehuset sto på Sankt Oles grunner.
I 1680-årene var den delen av Straen som lå ned mot Vågen, ett av byens finere strøk. I løpet av 1700-tallet ble det bygget flere kjøpmannsgårder og herskapshus.
Rosenkildehuset som er et av byens største og fineste herskapshus og ble bygget i Louis seize-stil, med en midtakse markert av husets elegante monumentaltrapp. Byggingen startet i 1812 for kjøpmannen og eidsvollsmannen Peder Valentin Rosenkilde. I 1812 rev Peder Valentin Rosenkilde familiens gamle kjøpmannsgård for å bygge nytt. Da dagens Rosenkildehus sto ferdig et drøyt år senere, ble det taksert høyere enn selveste Domkirken i Stavanger. Da han reiste til Eidsvoll i 1814 hadde han holdt deler av Stavangers arbeidsløse befolkning sysselsatt med sin husbygging, noe som igjen medførte både lønningsposer og mat på bordet til de mange Stavanger-beboerne som slet i de økonomisk harde tidene som rådet under Napoleonskrigene.
Foran Rosenkildehuset står Stavangers første fontene fra 1866. Den erstattet Mortepumpen på Torget, i 1897 ble den flyttet til St. Petri plass. I 1963 ble den plassert i Johannesparken, og sin endelige og nåværende plassering fikk den i 1985.
Rosenkilde-familien sto som eiere frem til de økonomiske kriseårene kring 1880. Rosenkildehuset ble solgt til T. Rønneberg på tvangsauksjon i 1887. Flere av herskapshusene forfalt i Nedre Strandgate, og flere ble revet for å gjøre plass til hermetikkindustrien.
Jáchymov
Jáchymov (fram til 1945 kjent ved sitt tyske navn Sankt Joachimsthal eller Joachimsthal; norsk: «Sankt Joachims dal») er en by og et kursted i Karlovy Vary-regionen i Böhmen, i dag del av Tsjekkia. Byen ligger i St. Joachimsdalen i Erzgebirge, tett opp mot den tsjekkiske grensen mot Tyskland.
Rosenkildehuset
Historie
Etter annen verdenskrig ble flere hus i området sanert og nybygg ble reist, men Rosenkildehuset ble reddet av Stavanger Håndverk og Industriforening som overtok huset fra Stavanger kommune. Foreningen foretok en fullstendig rehabilitering av huset. Husets adresse er Nedre Strandgate 11.
Jáchymov
Byen var hovedsakelig tysktalende fram til slutten av andre verdenskrig. I 1938 ble området annektert til Nazi-Tyskland som del av Sudetenland. Den tysktalende befolkningen ble fordrevet i 1945 og erstattet av tsjekkisktalende bosettere.
Jáchymov inneholdt de fremste sølvgruvene i Det tysk-romerske rike, og joachimsthaleren ble utmyntet her i perioden 1518–1528; mynten gav senere navn til myntbetegnelsen taler/daler, samt senere også «dollar», og flere valutaer har i løpet av historien hentet navn fra denne mynten.
Fram til 1912 hadde også Jáchymov nesten monopol på radiumsutvinning, og gruvedriften var betydelig fram til 1945; i dag har driften opphørt. . Fram til 1961 var det hundrevis av politiske fanger som utførte tvangsarbeid i urangruvene. Dette ble eksportert til Sovjetunionen.
Ross Smith
Ross Smith (født 11. april 1985) er en australsk badmintonspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i gruppespillet i double.
Brunhilda av Austrasia
Brunhilda (født ca. 543 i det vestgotiske rike, henrettet 613 i Renève) var dronning av det frankiske riket Austrasia ved sitt ekteskap med merovingerkongen Sigibert I.
I sin lange og kompliserte karriere styrte hun det østligste av de frankiske kongerikene Austrasia og Burgund i tre perioder som regent for sin sønn Childebert II fra 575 til 583; sin sønnesønn Teodebert II fra 595 og til 599; og deretter sin sønnesønns sønn Sigibert II fram til 613. Perioden var preget av spenninger mellom kongehuset og adelsmenn som strebet etter makt.
Brunhilda var åpenbart en effektiv hersker, men hennes myndige personlighet og det faktum at hun var kvinne, brakte henne i konflikt med adelen, kirken og andre i merovingerslekten. Hennes bitre strid med Fredegund som myrdet hennes søster Galswintha for selv å bli dronning av det frankiske kongeriket Neustria rundt 568, varte fram til Fredegunds død i 597. Fredegund hadde fått Brunhildas ektemann myrdet, og Brunhilda fengslet for en tid. Striden ble videreført av Fredegunds sønn Klotar II som i 613 beseiret Brunhilda i et slag og fikk henne henrettet ved å binde hennes ene hånd og ene fot til halen på en villhest, som trampet henne i hjel da den stormet av gårde i panikk.
Xiphactinus
Xiphactinus var en rovfisk som levde i Krittperioden.
Brunhilda av Austrasia
Bakgrunn
Det vestgotiske kongerike (latin:  Regnum Gothorum) var et rike som utgjorde det som i dag er det sørvestlige Frankrike og Den iberiske halvøya (Spania og Portugal). Det var en av de germanske statene som ble opprettet i kjølvannet av Vestromerrikets sammenbrudd på 400-tallet. Det ble opprinnelig opprettet av den vestgotiske bosetningen under kong Wallia i provinsen Aquitaine, og ekspanderte til den omfattet hele Den iberiske halvøya. Brunhildas far Atanagilds rike utgjorde på midten av 500-tallet Hispania og Septimania (i dag den franske middelhavskyst). Hans hovedstad var Toledo, 70 km sør for Madrid.
Brunhilda ble antagelig født en gang rundt 543 i Toledo som den yngste av Atanagilds to døtre som han fikk med sin dronning Goiswintha. Den eldste datteren var Galswintha. Brunhilda var rundt elleve år gammel da hennes far ble konge i 554, og hun vokste opp i Toledo som ariansk kristen.
Første ekteskap
Det vestgotiske kongsemnet Atanagild (554-67) ba keiser Justinian om hjelp, og keiseren sendte en liten hær som sikret Atanagilds stilling, men la samtidig den sørvestlige delen av landet under Bysants. Forskanset i Toledo forsøkte Atanagild å bekjempe Bysans' forsøk på ekspansjon. Trusselen fra frankerne søkte han å eliminere ved å gifte sine døtre bort til dem.
I 567 ble Brynhilda gift med kong Sigibert I av Austrasia, sønn av Klotar I, sønnesønn av Klodvig I, som hadde sendt en ambassadør til Toledo med mengder av gaver for å overtale Atanagild. Datteren var da rundt 24 år gammel og reiste nordover for å møte sin kommende ektemann i Metz. Ved sitt ekteskap konverterte hun til katolisismen.
Sigiberts far Klodvig hadde forent de fire frankiske kongerikene, men etter hans død arvet Sigibert og hans brødre hver sin del av riket, i henhold til frankisk lov og skikk. Ifølge historikeren Gregor av Tours var Sigiberts ekteskap med en vestgotisk prinsesse en kritikk av sine brødres valg av hustruer. Istedenfor å gifte seg med en lokal kvinne av lav ætt, valgte Sigibert å gifte seg med en prinsesse med god utdannelse og moral, foruten en stor medgift.
Som en reaksjon på Sigiberts ekteskap valgte hans bror Kilperik I av Neustria (Soissons) å utligne brorens fordel ved å innlede ekteskapsforhandlinger om Atanagilds andre datter, Galswintha. Ifølge Gregor av Tours skyldtes dette misunnelse over brorens ekteskap med Brunhilda, ettersom Atanagild en betydningsfull konge å inngå dynastisk allianse med. En rikelig medgift veide antagelig også tungt. Imidlertid satte Atanagild som betingelse for ekteskapet at Kilperik sendte fra seg sine andre hustruer og friller. Det lovet han, men etter at han ble gift med Galswintha (som Gregor sarkastisk kommenterte at han elsket høyt, «for hun kom med en stor medgift») viste det seg at han hadde beholdt en av frillene sine, Fredegund. Galswintha ville reise hjem til Toledo, men det nektet han henne, og en morgen ble hun funnet kvalt i sengen sin. Ingen beviser pekte mot Kilperik eller Fredegund, og kort tid etter giftet han seg med frillen. I tillegg nektet han å sende medgiften tilbake. For Brunhilda var det åpenbart hvem som var skyldig i søsterens død, og hun verken glemte eller tilga. Hun avskydde Fredegund, og det gjensidige hatet mellom de to kvinnene førte til at deres ektemenn gikk til krig mot hverandre. Sigibert overtalte sin andre bror, den eldre Guntram av Burgund, til å megle mellom dronningene. Han besluttet at Galswinthas medgift bestående av Bordeaux, Limoges, Cahors, Béarn og Bigorre skulle overføres til Brunhilda som skadeerstatning. Imidlertid var ikke Kilperik villig til å oppgi disse byene. Biskop Germain av Paris klarte å fremforhandle en fredsavtale mellom brødrene, men den varte ikke lenge.
Hiprex
Hiprex er et reseptbelagt legemiddel som benyttes for å forebygge urinveisinfeksjon.
Brunhilda av Austrasia
Første ekteskap
Mellom 567 og 570 fødte Brunhilda tre barn: Ingund, Chlodosind, og Childebert.
Hiprex
Farmakologiske egenskaper
Hiprex er et urinveisantiseptikum med virkestoff metenaminhippurat, som er Metenamin i kombinasjon med hippursyre.
Medikamentet brukes hovedsakelig i forebygging av urinveisinfeksjon da det har en bakteriehemmende funksjon i urinveiene og opprettholder sur urin.
Metenamin er et prodrug som omdannes til formaldehyd og ammoniakk i urin ved sur pH (på 5,5 eller lavere). Hippursyre surgjør urinen og gis derfor sammen med metenamin som et hjelpemiddel for å oppnå effekt. Formaldehyd virker bakteriedrepende mot de fleste sykdomsfremkallende bakterier i urinen ved å forstyrre bakterienes enzymer slik at de mister sin funksjon.
Bivirkninger
Brekninger, irritasjon i magen, kvalme, urolig mage, hudutslett, kløe og irritasjon i urinblæren.
Historie
I 1894 ble metenamin introdusert av professor Nicolaier i Tyskland for behandling av urinveisinfeksjoner.
Allerede i løpet av de første tiårene på 1900-tallet ble det dokumentert at metenamin hadde en antibakteriell effekt
Brunhilda av Austrasia
Første ekteskap
Freden mellom brødrene ble brutt i 573 av Kilperik da han invaderte Sigiberts område. I et påfølgende slag ble Kilperik beseiret, og måtte flykte til Tournai. Sigibert tok Poitiers og Touraine i besittelse og underla seg store deler av Kilperiks rike. Folket i Paris hyllet Sigibert som erobrer da han kom til byen i følge med Brunhilda og deres barn. Biskop Germain skrev til Brunhilda og ba henne overtale sin mann til å gjenopprette freden og spare sin bror. Samtidige krøniker hevder at hun ignorerte dette, og Sigibert dro ut for å beleire Tournai. Fredegund gjorde sitt for å hjelpe sin ektemann ved å sende to snikmordere. I 575 klarte morderne å komme seg inn til Sigibert ved Vitry-en-Artois og stakk ham ned med forgiftede dolker. Han rakk akkurat å seire før han ble drept. Det endret hele situasjonen. Brunhilda ble tatt til fange og satt i forvaring i Rouen.
Andre ekteskap
I 576 sendte Kilperik sin eldste sønn Merovek, som han hadde fått med sin første hustru Audovera, med en hær til Poitiers, men han marsjerte videre til Tours, hvor han tilbrakte påsken. Deretter dro han til Rouen hvor han besøkte sin mor som var blitt forvist til et kloster av Kilperik på grunn av Fredegunds konspirasjon. Mens han var der besluttet han å gifte seg med Brunhilda, sin onkels enke, og således styrke sine egne sjanser å bli konge. Det gjorde ham til en fiende ikke bare av sin far, men i særdeleshet med Fredegund som var bestemt på at det var hennes barn som skulle arve og etterfølge Kilperik. Hun hadde allerede begynt å eliminere ektemannens andre kvinner og barn, og Meroveks bror Klodvig ble myrdet på Fredegunds ordre i 580. Merovek fikk Brunhilda ut av fengselet og giftet seg med henne. De ble viet av Prætextatus, biskopen i Rouen, i strid med kirkeloven (den kanoniske rett) grunnet deres nære slektskapsforhold ved at hun var hans tante.
Kilperik samlet øyeblikkelig hæren og marsjerte mot sin sønn og beleiret ekteparet innenfor murene av Sankt Martin-kirken. Det ble inngått en fredsavtale, men han tok Merovek med seg til Soissons hvor han forsøkte å få opphevet ekteskapet ved å få sønnen kronraket (se tonsur) som munk. Merovingerkongenes verdighetssymbol var det lange håret deres, og ved å klippe sin sønn, hadde han gjort ham uegnet som konge. Deretter ble Merovek sendt til klosteret Anninsola (Saint-Calais) ved Le Mans, men underveis ble han bortført av den opprørske hertug Guntram Boso og ført til Sankt Martin-kirken i Tours, som var Gregor av Tours' egen kirke (Gregor ble dermed øyenvitne til disse hendelsene). En rasende Kilperik fulgte etter i 577 og truet med å brenne ned hele området. Gregor erklærte kirken som ukrenkelig, og Merovek unnslapp til Champagne. Til sist vendte han likevel tilbake til Tours i 578 i et desperat forøk på å gjenvinne sin posisjon, men mislyktes da han ble forrådt av Guntram Boso til Fredegund. Han ba da sin tjener om å drepe seg.
Leominster Town FC
Leominster Town Football Club er en engelsk fotballklubb fra Leominster i Herefordshire. Klubben ble stiftet i 1893 og var en av stiftelsesklubbene for Herefordshire Football Association. Klubben spiller sesongen 2009/10 i Herefordshire Football League Premier Division.
Klubben vant den aller første Herefordshire FA Junior Cup, der dem slo Worcester Excelsior 5-2 på Edgar Street. De første 70 årene holdt klubben til på Worcester Road. Det var også der North Herefordshire League holdt til før det ble slått sammen med Herefordshire League. På 1960-tallet tok Leominsters byråd området som dem hadde bestemt at skulle brukes til industri. Til tross for at byrådet skulle legge til rette for en ny bane skjedde dette aldri, noe som førte til at klubben måtte spille på en åker og bytte om i en campingvogn uten vann.
Brunhilda av Austrasia
Første regentskap
Brunhilda klarte å flykte til Austrasia med sine barn. Her forsøkte hun å overta regentskapet i sin sønn Childebert IIs navn, men møtte slik rasende motstand fra adelen i Austrasia at hun rømte til hoffet til Guntram i Burgund for en tid, før hun fikk sin vilje med ryggdekning fra Guntram. Som regent av Austrasia var hun en dyktig administrator med sin vestgotiske utdannelse og bakgrunn. Hun fikk de gamle romerske veiene reparert, fikk reist kirker, klostre og nødvendige festninger og borger, reorganisert de kongelige finanser og restrukturert den kongelige hæren.
Leominster Town FC
Med årene ble kravene for baneanlegg i England strengere og laget måtte konkurrere om de beste spillerne med andre klubber i fylket, spesielt Hereford United. I 1994 slo Leominster Town og Leominster United (tidligere Dale United) seg sammen og tre år senere åpnet den nye banen på Bridge Street Park.
Brunhilda av Austrasia
Første regentskap
Imidlertid var en myndig og handlingskraftig kvinne vanskelig å tåle for den mannlige adelen. For å styrke sin posisjon og kronens prestisje og makt, overtalte hun Guntram, som nylig var blitt uten arvinger, til å adoptere Childebert som sin egen sønn og arving. Det gjorde han i 577. I 579 fikk Brunhilda sitt eldste barn, datteren Ingund, da tolv eller tretten år gammel, gift med den vestgotiske prinsen Hermenegild, slik at hennes slekt kom i forbund med kongen i hennes opprinnelige hjemland. Imidlertid nektet Ingund å konvertere til arianismen, og fikk isteden sin ektemann til å konvertere til katolisismen, noe som førte til brudd med hans kongen, og både Ingund og Hermenegild omkom i den påfølgende religiøse krigen som gjorde ende på det vestgotiske kongeriket i Hispania.
Arkitekturåret 1848
Arkitekturåret 1848 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1848.
Leominster Town FC
Leominster Town Ladies ble stiftet i 2005. De spiller i Kidderminster og District Ladies League. Damene vant i sin andre sesong Ligacupen, da de slo Droitwich Spa Ladies 2-1 i finalen.
Eksterne lenker
Offisiell webside
Senegal under Sommer-OL 1992
Senegal under Sommer-OL 1992. Tjue sportsutøvere, atten menn og to kvinner fra Senegal deltok i fire sporter, friidrett, judo, bryting og svømming under Sommer-OL 1992 i Barcelona. De vant ikke noen medaljer.
Sergej Taramajev
Sergej Ivanovitsj Taramajev (Сергей Иванович Тарамаев; født 1958) er en russisk regissør, manusforfatter og skuespiller.
Brunhilda av Austrasia
Første regentskap
Brunhilda styrte Austrasia til Childebert fylte tretten år i 583, og etter frankisk skikk ble betraktet som myndig. Til tross for den frankiske adelens motvilje beholdt sønnen henne ved hoffet som sin rådgiver. Hennes myndige personlighet og den fiendtligheten denne fremkalte, er bevart i det germanske eposet Nibelungenlied, hvor det fortelles om en dronning som kom langveisfra (fra Island i denne versjonen) for å gifte seg med en germansk konge, selv om hans venner advarte ham: «Denne dronningen er redselens ting...»
Live at Brixton ’87
Live at Brixton '87 er et uoffisielt konsertalbum av heavy metal-bandet Motörhead.
Brunhilda av Austrasia
Forholdet til Guntram
I september 584 kom Kilperik tilbake fra en jakttur ved sitt kongelige gods ved Chelles og ble myrdet, stukket til døde av en ukjent overfallsmann, muligens på ordre av Fredegund, men Gregor av Tours knyttet henne ikke direkte til dette drapet, og det kan like gjerne ha vært av en annen da det var mange som hadde grunner til å se ham drept. Konflikten med Fredegund flammet opp igjen etter at Kilperik døde. Han hadde ingen sønn og arving, men rett etter at han var gravlagt annonserte Fredegund at hun var gravid med sin avdøde ektemanns arving. Det ble møtt med skepsis. Straks barnet ble født antydet Guntram at barnets far var en frankisk hoffmann framfor hans døde bror. Fredegund sto da i en lignende utsatt posisjon som Brunhilda hadde vært i. Som enke med en sønn på bare noen måneder, søkte Fredegund beskyttelse hos biskop Raynemod i Paris. Hun samlet med rikshovmesteren Landeriks hjelp tre biskoper og tre hundre adelig lekmenn som sverget henne troskap og at Kilperik var barnets far. Guntram ble tvunget til å gi seg; han kunne ikke si imot en biskop og møtte opp til barnets dåp i Paris. Moren døpte barnet Klotar II etter sin mektige (påståtte) bestefar. Hun styrte deretter Neustria som regent for sin sønn. Da Landerik falt i kamp 613 tok hun selv over ledelsen av hæren. Hun var nådeløs i å kvitte seg med de som hun betraktet som sine fiender. Biskop Prætextatus av Rouen var blant de som ble myrdet. Krigen mot Brunhilda ble igjen utløst, men Brunhilda hadde egne interne fiender å ta seg av.
Mange blant adelen var fortsatt motstandere at hun hadde innflytelse over sin sønn Childebert. Tre av dem, Rauching, Ursio, og Berthefrid, konspirerte for å få Childebert drept. Imidlertid ble sammensvergelsen avslørt; Rauching ble drept mens Ursio og Berthefrid flyktet og søkte tilflukt i en borg. Da Guntram fikk høre dette, insisterte han på at Childebert, Brunhilda, og Childeberts to sønner skulle søke tilflukt ved hans hoff. De gikk med på det, og ikke lenge etter ble Ursio og Berthefrid drept. I 587 inngikk Guntram, Childebert, og Brunhilda en avtale, pakten i Andelot, som ble formelt signert i Andelot-Blancheville, som slo fast at Childebert var Guntrams arving og etterfølger til kongerike Burgund, og som sikret en fortsatt allianse mellom Austrasia og Burgund for resten av Guntrams liv.
Det samme året sendte den avdøde Hermenegilds bror, kong Reccared I av det vestgotiske riket i Hispania, ambassadører til både Childebert og Guntram; førstnevnte aksepterte dem og konsoliderte en allianse mens sistnevnte avviste å møte dem. Da Brunhilda og Childebert forhandlet med Reccared om et ekteskap med Childeberts søster Klodosind (født ca. 569), men det ble avvist av Guntram og deretter oppgitt. I 592 døde Guntram og i henhold til avtalen ble Childebert konge av Burgund. Han erklærte øyeblikkelig krig mot Klotar II av Neustria, Fredegunds sønn. Childebert døde brått og uventet i 596, kun 26 år gammel. Brunhilda anklaget Fredegund for å ha forgiftet ham. Childeberts døde hadde likevel en beleilig side da det atter en gang ga Brunhilda direkte tilgang til makten, nå som regent over to kongeriker. Fredegund døde i 597, antagelig av naturlige årsaker i alder av rundt femti år, og ble gravlagt med stor prakt i Paris. Hun fikk derfor ikke gleden av å se Brunhildas tragiske endelikt 16 år senere. Selv om den personlige konflikten mellom Fredegund og Brunhilda tok slutt, raste striden fortsatt videre mellom de to dronningenes etterkommere.
Andre regentskap
Ved Childeberts død forsøkte Brunhilda å styre Austrasia og Burgund som regent for sine to sønnesønner Teodebert II og Teoderik II, henholdsvis ni og åtte år gamle. I henhold til frankisk skikk ble farens rike delt mellom dem: Teodebert ble konge av Austrasia, og Teoderik konge av Burgund.
Allerede mens hun var regent for sin sønn var Brunhilda en nøkkelfigur i Austrasias politikk. Hennes omfattende utenrikspolitikk var en utvidelse av hennes familieforhold, sementert ved hennes datter Ingunds ekteskap med den vestgotiske prins Hermengild. Da Hermengilds opprør mot sin far Liuvigild gikk dårlig, flyktet Ingund og forsøkte å komme seg til Konstantinopel med sin sønn Atanagild, men døde i Kartago i 584 og ble gravlagt der. Hermengild ble henrettet av sin far året etter. Atanagild ble værende hos bysantinerne, og Brunhilda var opptatt av hans skjebne. Hun stod i vennskapelig forbindelse med pave Gregor I den store, en forlengelse av de bånd hun hadde med geistlige i Burgund og Austrasia. Den bevarte brevutvekslingen bevitner om en vennskapelig tone.
Brunhilda kunne bare forme og prege den kongelig politikken så lenge hun beholdt en dominerende posisjon ved hoffet. Framfor å gi fra seg makt til en yngre kvinne, fikk hun brutt Childeberts forlovelse med Theudolinda, datter av Garibald, hertug av Bayern, og Vuldetrada, en prinsesse fra Lombardia. Derimot aksepterte hun at han giftet seg med sin tidligere frille, den selvutslettende Faileuba. Gregor av Tours nevner kun én handling som involverte Faileuba, da hun oppdaget en sammensvergelse for å erstatte henne selv med en annen kvinne, og fordrive Brunhilda fra hoffet, så kanskje Faileuba stod under Brunhildas beskyttelse. I 606 giftet han seg i Chalon med Ermenberga, datteren av kong Witterik av det vestgotiske riket i Hispania, men Brunhilda advarte ham mot henne, i henhold til Fredegar, hun «forgiftet ham mot hans brud» allerede før hennes ankomst, og allerede året etter ble hun sendt hjem i vanære.
I 599, da Teodebert var blitt myndig, var forholdet mellom ham og hans viljesterke farmor blitt vanskelig, og han forviste henne fra sitt hoff. Hun dro da til Burgund og til Teoderik, som ønsket henne velkommen. I kraft av sin erfaring og autoritet grep hun straks styringen. Ett av målene var å få kontroll over Austrasia igjen. De fornærmelser som Brunhilda mottok fra sin tidligere trellkvinne Bilichild som Teodebert giftet seg med i 668 til tross for motstand fra biskop Leodegar, har antagelig styrket hennes beslutning om å unngå samme situasjon, alternativt risikoen for at Teoderik giftet seg med en kvinne hun ikke kunne kontrollere. Teoderik beholdt et godt forhold til sin farmor hele livet; et brev fra pave Gregor I (epistel 13,9) priste ham for hans støtte til sin farmor. Han giftet seg ikke, men fikk barn med friller, noe som ga Brunhilda større kontroll over kandidatene som kunne etterfølge ham, siden frillers avkom var en kvantitativ sikrere måte å sikre en mannlig arving på, enn et ekteskap med en eneste legitim hustru. En mannlig arving var vesentlig for at Brunhilda skulle beholde makten.
Også i 599 var Teodebert og Teoderik i krig med hverandre. Teodebert ble beseiret ved Sens, men fra motstandere allierte de seg mot sin fetter Klotar II av Neustria. Klotar ble overlegent beseiret ved Dormelles (i nærheten av Montereau i regionen Île-de-France), og mistet et større område av Neustria. I 604 reiste Berthoald, rikshovmester i Burgund, for å inspisere de kongelige gods langs Seinen. Bertoald og tre hundre menn var ved Aréle, da en hær fra Neustria ledet av Landrik overfalt ham. Bertoald flyktet til Orléans, men Landrik fulgte etter og beleiret ham, noe som var et brudd på en fredsavtale med Teoderik. I den påfølgende konfrontasjonen ble Bertoald drept. Adelsmannen Protadius ble innsatt som ny rikshovmester. Samtidens historieskrivning hevdet at Brunhilda, nå i slutten av femtiårene, hadde sammensverget seg med Protadius som ble framstilt som hennes elsker, for å bli kvitt Bertoald, men ingen av disse påstandene lar seg bevise som sanne utover graden av sannsynlighet.
Brunhilda og Protadius overtalte Teoderik til å fortsette krigen, og da hæren ble samlet, var soldatene uvillige til å gå til krig. Hertug Uncelen av Alemannia erklærte at kongen hadde bestemt at Protadius skulle dø. Han ble da drept av sine egne. Kongen ble tvunget til å utsette krigen. Brunhilda ble rasende, fikk Uncelen arrestert, og hans ene fot hogd av. I henhold til Lex Alamannorum måtte en hertug kunne ri en hest, og mistet dermed Uncelen sin posisjon.
Folkeavstemningen om Catalonias selvstendighet 2017
Folkeavstemningen om Catalonias selvstendighet 2017 var en avstemning som ble delvis gjennomført 1. oktober 2017 i den spanske autonome provinsen Catalonia. Ifølge den katalanske regjeringen deltok 2,26 millioner personer i avstemningen, som endte med at 92% (2,02 millioner) stemte for selvstendighet fra Spania. Stemmeprosenten var 42,58%. Spørsmålet på stemmeseddelen lød: «Ønsker du at Catalonia blir en selvstendig stat i form av en republikk?»