cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mikkel Gaup
TV
Høsten 2008 deltok han i Skal vi danse, hvor han røk ut i semifinalen. I 2009 deltok han i Zebra Grand Prix på TV 2 Zebra, hvor han kom på annenplass sammen med Hanne Sørvaag.
Teater
Gaup har jobbet på Den Nationale Scene, Riksteatret, ABC-teateret og Beaivvaš Sámi Teáhter. Han var også med i Vardøger som Nordland Teater var med på å produsere på Festspillene i Nord-Norge i 2001. Mikkel spilte Jåvva i Vaajesh Gaaltije/Eventyrkilden som Åarjelhsaemien Teatere/Sydsamisk Teater og Nordland Teater som hadde première og turné i Nordland våren 2005. Han har spilt tittelrollen i Faust på Beaivvás Sámi Teáhter.
I 2009 spilte Gaup ved Hålogaland Teater, hvor han medvirket i 20 Teddy uten filter og Bør Børson Jr.. I 2017 spilte han nattmannen i Fyllingsdalen Teaters oppsetning Hekseringen på Bergenhus festning i Bergen.
I’m Alright (album)
I'm Alright er det niende studioalbumet fra den amerikanske artisten Loudon Wainwright III, utgitt i 1985. Dette er hans tredje utgivelse for plateselskapet Rounder Records, og det ble innspilt i London. Albumet ble produsert av Wainwright og Richard Thompson, som også spilte elektrisk gitar på flere av sangene.
Sangen «Screaming Issue», en av Wainwrights få samarbeidsprosjekter, denne gangen med hans andre hustru, Suzzy Roche fra musikkgruppa The Roches, har hverken blitt utgitt på noe samlealbum eller på noen av hans konsertalbum. Den handler om hans da nyfødte datter Lucy Wainwright Roche som siden har opptrådt og spilt inn musikk sammen med ham.
Om albumet ikke er Wainwrights aller beste fra 1980-tallet har det likevel flere sterke sanger, blant annet den selvgranskende «One Man Guy», den bitende «How Old Are You», den humoristiske og frenetiske flytte-sangen «Cardboard Boxes» og den selvbiografiske og melankolske «Career Moves». Sangen «Not John» er skrevet i kjølvannet av mordet på John Lennon.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Loudon Wainwright III, unntatt hvor annet er merket.
Golden Feelings
Golden Feelings er debutalbumet til den amerikanske artisten Beck, utgitt i 1993 av Sonic Enemy. Albumet gir et innblikk på røttene hans i New York Citys anti-folkmiljø.
Opprinnelig kun tilgjengelig i et begrenset opplag på kassett. Men Sonic Enemy remastret og ga ut albumet på nytt på CD i midten av 1999. Beck likte ikke at de gjorde dette uten hans tillatelse, og etter han gjorde misnøyen sin kjent, stoppet Sonic Enemy å presse fler kopier. Kun 2,000 ble lagd, noe som har gjort CD-utgaven av albumet nok så verdifullt.
AllMusic.com har beskrevet albumet som "an extremely interesting, entertaining, and humorous document that proves that from the start Beck had his heart set on making experimentation his only gimmick".
Låter på andre utgivelser av Beck
«Special People», «Trouble All My Days» og «Super Golden Black Sunchild» ble utgitt på singelutgaven av «Pay No Mind (Snoozer)», de ble tatt direkte fra albumet. «No Money No Honey» ble spilt inn på nytt og utgitt på Stereopathetic Soulmanure. «Totally Confused» ble spilt inn på nytt og utgitt på A Western Harvest Field by Moonlight og singelutgaven av «Beercan». «Mutherfukka» ble spilt inn på nytt og kalt «Mutherfuker», den ble utgitt på singelen «Steve Threw Up» og albumet Mellow Gold. «Heartland Feeling» ble fremført av Beck på en gjesteopptreden på The Larry Sanders Show.
Johnson M1941 rifle
Johnson M1941 rifle er en amerikansk rifle designet i 1939 av Melvin Johnson.
Den ble produsert som konkurrent til M1 Garand, men den lyktes ikke å bli approbert i USA, selv om den hadde flere fordeler ved seg en sistnevnte. Men allikevel ble en del rifler kjøpt og brukt av det amerikanske forsvar under andre verdenskrig.
Transportfly
Transportfly er et fly som er konstruert for og brukes til frakt av gods i stedet for passasjerer. Dette gjør at et transportfly ofte lett kan identifiseres, moderne store transportfly har ofte en skrogform som gjør det velegnet til å ta ombord store enheter.
Fly er blitt benyttet for å frakte luftpost siden 1911 og allerede i 1920-årene ble det bygget fly spesielt tilpasset for transport av frakt. Det første «virkelige» transportfly var det tyske Arado Ar 232 som ble benyttet under andre verdenskrig.
Kim Dae-jung
Kim Dae-jung (koreansk uttale: ) (1925–2009) var en sørkoreansk statsmann. Han var Sør-Koreas president fra 1998 til 2003.
Kim var den første opposisjonspolitikeren som ble valgt til landets president etter demokratiseringen. Han hadde blitt fengslet en rekke ganger under militærdiktaturet. Han representerte Nasjonalkongressen for ny politikk, et liberalt og reforminnstilt parti.
Som president gikk Kim inn for en «solskinnspolitikk» overfor Nord-Korea. Kim Dae-jung ble i 2000 tildelt både Raftoprisen og Nobels fredspris for sin innsats for demokrati og menneskerettigheter og for fred og forsoning mellom de to koreanske statene.
Liv og virke
Han ble født på øya Haui-do i det sørvestre Sør-Korea, hvor familien var bønder, og gikk handelsskole i Mokpo. Han hevdet å ha levd nokså upåvirket av Koreakrigen. Etter krigen begynte han å engasjere seg politisk, i opposisjon til president Syngman Rhee, som avisredaktør i Mokpo. Han konverterte også til katolisismen. Han vant stor støtte i befolkningen sørvest i landet, der Gwangju er katolikkenes høyborg.
Han ble innvalgt i Sør-Koreas parlament i 1961, men tre dager senere ble parlamentet oppløst etter et militærkupp gjennomført av general Park Chung-hee. Kim ble gjenvalgt til parlamentet i 1963 og ble en viktig leder for Det koreanske demokratiske parti. Han utfordret den sittende presidenten Park Chung-hee i 1971; trass i en problematisk valgkamp og valgfusk klarte Kim å få 46 prosent av stemmene. Like før parlamentsvalget ble Kims bil truffet av en tung lastebil, noe han mente var et drapsforsøk. Han fikk varige men og ble halt for resten av livet.
Noe tid etter presidentvalget i 1971 innførte Park Chung-hee unntakslover og slo ned på all opposisjon. Kim Dae-jung måtte fortsette sine kampanjer mot Park fra eksil i USA og i Japan. Han ble kidnappet i 1973 i Tokyo av koreanske agenter og ført til Sør-Korea. Opprinnelig aktet etterretningstjenesten å henrette ham, men etter sterke protester fra USA og Japan ble han sluppet fri fem dager etter i Seoul, men havnet så umiddelbart i husarrest. Etter en protestbølge mot regimet ble han i 1976 dømt til fem år fengsel. I 1978 ble den gjenværende straffen omgjort til husarrest.
Straks etter at president Park var blitt myrdet i oktober 1979 ble Kim Dae-jung løslatt, men etter et nytt militærkupp ble han arrestert igjen i mai 1980, anklaget for å ha ledet et opprør mot regjeringen. I november samme år ble han dømt til døden. Pave Johannes Paul II sendte kort etter et brev til daværende president Chun Doo-hwan og bad om nåde for Kim. Straffen ble omgjort til fengsel på livstid, og så til 20 års fengsel.
I 1983 ble han løslatt, grunnet sviktende helse, og fikk lov til å reise til USA. Der ble han til 1985. Ved hjemkomsten til Sør-Korea ble han på nytt plassert i husarrest. Han ble frikjent fra alle anklager i 1987 og stilte som presidentkandidat ved de demokratiske valgene i 1987 og 1992.
I 1998 vant han et svært jevnt presidentvalg, og han fravristet den konservative politiske eliten i landet makten. Som en mann fra sørvest brøt han også en lang tradisjon; presidentene i Sør-Korea kom vanligvis fra den rike Gyeongsang-regionen: Park Chung-hee, Chun Doo-hwan, Roh Tae-woo og Kim Young-sam.
Som president startet han den etter hvert kjente solskinnspolitikken, som gikk ut på å sette i gang en tilnærmings- og tøværspolitikk overfor Nord-Korea. Dette kulminerte i juni 2000 med et toppmøte mellom de to koreanske lederne i den nordkoreanske hovedstaden Pyongyang. For dette arbeidet ble han i 2000 tildelt både Professor Thorolf Raftos Minnepris og Nobels fredspris.
Under demokratisk styre kan ikke Sør-Koreas president sitte lenger enn fem år, og Kim Dae-jung gikk av i 2003.
Ungdomshallen
Ungdomshallen kan vise til flere ishaller i Norge:
Nehemiah Grew
Nehemiah Grew (født 26. september 1641 i Warwickshire, død 25. mars 1712) var en engelsk botaniker.
Grew påbegynte sine studier av plantenes anatomi i 1664. I 1670 ble hans Anatomy of Vegetables begun presentert for The Royal Society, og utgitt to år seinere. Samme år slo Grew seg ned i London og åpna legepraksis. Han fortsatte imidlertid sine studier i plantenes anatomi og fysiologi. I 1676 presenterte han en avhandling for selskapet der han som den første i historia identifiserer pollen som plantenes hanceller. Fra 1677 var han sekretær for The Royal Society, som han var blitt medlem av i 1671.
I 1682 kom hans store verk Anatomy of Plants, hvorav Anatomy of Vegetables begun utgjorde første del. Seinere fulgte flere verk om ulike naturvitenskapelige emner.
Carl von Linné oppkalte slekten Grewia etter Grew.
Guillermo Silva Sanz de Santamaría
Guillermo Silva Sanz de Santamaría (født 7. juni 1921 i Bogotá, død 29. juni 2007 på Jevnaker) var en colombiansk kunstner.
Han var maler, tegner, skulptør, keramiker, og drev også med etsninger og intaglio.
Han studerte kunstteknikker i sin hjemby Bogotá, og holdte sin første solo-utstilling der i 1953. På 1950-tallet flyttet han til Mexico by og studerte kunst ved et universitet der. Etter dette flyttet han til Italia og bodde der i ti år. Senere flyttet han til Spania, der han bodde til sin død.
Forholdet til Norge
Santamaría tilbragte somrene i Norge, kombinert med utstillinger. Da han døde hadde han utstilling på Fengselet i Hønefoss (23. juni-5. august). Han bodde i Málaga, men kjørte til Norge i bobil sammen familien sin. De bodde da på Roen ved Randsfjorden. Her sovnet han også inn, og han ble bisatt på Jevnaker.
Han var også knyttet til India og indisk filosofi, noe kunsten hans bar preg av.
Fluidteknikk
Fluidteknikk er en fellesbetegnelse på hydraulikksystem, pneumatikksystem og andre teknikker som gjør bruk av gasser eller væsker som energibærer. I produksjons- og industriteknikken er bruk av fluidteknikk utbredt.
Systemdesign
Systemdesign er teknikker som brukes for å beskrive en systemfunksjon. I maskinteknikken brukes systemdesign for å beskrive funksjonen til et hydraulisk system, et pneumatikksystem eller andre styringssystem. Bruken av fluidtekniske systembeskrivelser brukes i forhold til behovet for å dokumentere en systemfunksjon.
Hydraulikk
Dokumenterte hydrauliske system er hydrauliske funksjoner som fremstilles som et funksjonsprinsipp grafisk. Beskrivelsen har form som et flytskjema med systemkomponenter og rør inntegnet. Hydrauliske komponentfunksjoner vises av hydraulikksymboler, og forbindelsene mellom systemets komponenter vises med linjer som angir rør- eller slangeforbindelser. Hydraulisk trykk er i området opp til 100-150 bar og kan også være høyere.
Pneumatikk
Dokumenterte pneumatiske system er pneumatiske funksjoner som fremstilles som et pneumatisk fluidsystem grafisk. Beskrivelsen har form som et flytskjema med systemkomponenter og rør inntegnet. Pneumatiske komponentfunksjoner vises av pneumatikksymboler, og forbindelsene mellom systemets komponenter vises med linjer som angir rør- eller slangeforbindelser. Pneumatisk trykk er i området rundt 5-7 bar og kan også være lavere eller høyere.
VM i fotball 2010 – Gruppe E
På den nyeste FIFA-rankingen var Nederland rangert på 3.-plass, Kamerun på 20.-plass, Danmark på 33.-plass og Japan på 46.-plass. Gruppens gjennomsnittlige ranking er 25,5.-plass. Dersom man ser bort fra det lavest rangerte laget Japan, er gjennomsnittet 18,6.-plass.
Fluidteknikk
Pneumatikk
Dokumenterte pneumatiske styresystem beskriver en pneumatisk funksjon ved å fremstille et pneumatisk styresystem grafisk. Pneumatiske styresystem arbeider med signalbehandling basert på logikk- eller sekvensfunksjoner eller en kominasjon av disse. Til formålet brukes systemkomponenter med funksjoner og design teknisk rasjonelt tilpasset oppgaven.
Pneumatiske styresystem arbeider generelt med 6 (5-10) bars trykk. De er et alternativ til elektrisk styring, men vanligvis mindre hensiktsmessige enn bruk av elektrisk styring med PLS.
VM i fotball 2010 – Gruppe E
Vinneren av denne gruppen gikk videre og møtte nr. 2 i Gruppe F. Nasjonen på andreplass i denne gruppen avanserte og møtte vinneren av Gruppe F.
Fluidteknikk
Styresystem
Styresystem kan også dokumenteres med teknikkuavhengige symboler som logiske funksjoner. Innovasjonen av elektroniske PLS-system som har skjedd gradvis fra rundt 1980-1985 har nesten eliminert behovet for tidligere brukte teknikker, som pneumatiske styresystem, relésystem, og andre beslektede metoder.
VM i fotball 2010 – Gruppe E
Alle tider er lokale (UTC+2)
Fluidteknikk
Hydropneumatikk
Hydropneumatiske system er fluidtekniske system som kombinerer bruken av pneumatikk og hydraulikk. Hydraulikkens oppgave kan være kraftutveksling, stabilisering, hastighetskontroll og andre funksjoner som krever bruk av olje. Pneumatikken brukes da som energikilde og driver for hydraulikken.
VM i fotball 2010 – Gruppe E
Nederland – Danmark
14. juni 2010 – 13:30
Fluidteknikk
Hydropneumatikk
Kraftutveksling skjer ved å bruke en pneumatikksylinder med stort stempelareal til å presse olje med en mindre hydraulikksylinder. Stabilisering kan skje ved å oljefylle parallelle sylindre og utnytte sylindervolumet som posisjonsutveksler. Olje er også generelt lettere å volumregulere ved små hastigheter enn pneumatikk når det er spesielt behov for finjustering.
VM i fotball 2010 – Gruppe E
Nederland – Danmark
Soccer City, Johannesburg
Tilskuere: 83 465
Japan – Kamerun
14. juni 2010 – 16:00
Free State Stadium, Bloemfontein
Tilskuere: 30 620
Nederland – Japan
19. juni 2010 – 13:30
Moses Mabhida Stadium, Durban
Tilskuere: 62 010
Kamerun – Danmark
19. juni 2010 – 20:30
Loftus Versfeld Stadium, Pretoria
Tilskuere: 38 074
Danmark – Japan
24. juni 2010 – 20:30
Tilskuere: 27 967
Kamerun – Nederland
24. juni 2010 – 20:30
Green Point Stadium, Cape Town
Tilskuere: 63 093
Coleman Hawkins
Coleman «Hawk» Hawkins (født 21. november 1904 i Saint Joseph i Missouri, død 19. mai 1969 i New York) var en amerikansk jazzmusiker (saksofon), kjent som en av verdens ledende.
Hawkins var oppvokst i Chicago og Topeka, Kansas, og spilte tidlig med Mamie Smiths «Jazz Hounds» (1922–23) og Wilbur Sweatman, før han i New York var i Fletcher Hendersons orkester (1924–34) på Cotton Club, og i perioden 1925-26 utviklet sin avanserte stil inspirert av bandkollega Louis Armstrong.
Derpå fulgte soloperioden 1934-39 i Europa der han blant annet spilte med Arne Hülphers orkester (Stockholm, 1935), medvirket på innspillinger med Hot Club of France, Django Reinhardt og Stephane Grappelli (1937), samt spilte med gjestende amerikanere som Benny Carter, Joe Coleman og Arthur Briggs.
Tilbake i USA spilte han inn sin mest kjente solo på Body and Soul (1939), ble kåret til årets utøver av Down Beat, samt skrev filmmusikk til Stormy Weather (1943). Samtidig endret han kurs til den nye bebop-stilen, startet egne besetninger (1944) med Thelonious Monk på piano, Miles Davis på trompet, Oscar Pettiford på bass og Max Roach på trommer. Hawkins ledet den første bebop-innspilling med Dizzy Gillespie og Roach (1943), senere med J.J. Johnson, og Fats Navarro. Han opptrer alene på utgivelsen Picasso (1948).
På 50-tallet spilte han i Jazz at the Philharmonic, og fulgte det stilmessige kjølvann av Charlie Parker og Lester Young, samt spilte inn med Ben Webster (1957). Han spilte med Roy Eldridge, Eric Dolphy, John Coltrane, såvel som Duke Ellingtons orkester (1962). Hawkins var igjen, med Oscar Petersons trio, på besøk i Stockholm (1967), og var aktiv inntil sin død (lungebetennelse, 1969), hvorpå hans liv ble biografert av John Chilton i The song of the Hawk (1990).
Heike Drechsler
Heike Gabriela Drechsler (født Daute, 16. desember 1964 i Gera, tidligere Øst-Tyskland) er en tidligere østtysk friidrettsutøver. Hun er en av de mest suksessfulle kvinnelige lengdehoppere i historien, og hevdet seg også på 100 meter og 200 meter.
Drechsler er den eneste kvinne som har vunnet to olympiske gullmedaljer i lengdehopp (1992 og 2000), i tillegg har hun to VM-gull i lengde (1983 og 1993).
I 1986 tangerte hun Marita Kochs verdensrekord på 200 meter ved to anledninger, og satte verdensrekord i lengde, som hun tangerte samme år.
Gjennom karrieren hoppet hun syv meter eller lengre over 400 ganger, flere enn noen annen kvinnelig utøver.
Józef Rotblat
Józef Rotblat (født 4. november 1908 i Warszawa, død 31. august 2005 i London) var en polsk-britisk fysiker. Han hadde jødisk bakgrunn.
Han ble tildelt Nobels fredspris i 1995 sammen med Pugwash-bevegelsen, som han var leder for. Han var generalsekretær for bevegelsen fra den ble grunnlagt i 1957 og fram til 1973. Den norske Nobelkomité begrunnet tildelingen med «their efforts to diminish the part played by nuclear arms in international politics and, in the longer run, to eliminate such arms.»
Rotblat studerte ved Polens frie universitet i Warszawa. Han ble seinere doktor i fysikk ved Warszawas universitet i 1938. I 1939 flyttet han til Storbritannia, der han arbeidet sammen med James Chadwick ved Universitetet i Liverpool.
I begynnelsen av 1944 begynte han å arbeide med atombombeutvikling i Manhattanprosjektet. I desember samme år forlot han prosjektet, da det var blitt åpenbart at Tyskland ikke lenger forsøkte å utvikle en atombombe.
Gåten Kaspar Hauser
Handling og bakgrunn
Filmen bygger på den sanne historien om Kaspar Hauser, en ung gutt som plutselig dukket opp i den tyske byen Nürnberg våren 1828. Hauser var fremmed for alle og kunne knapt nok gå eller snakke. Han skal seinere ha forklart at han var blitt holdt fanget i en kjeller så lenge han kunne huske, og at han var blitt sluppet fri av uviss grunn. Filmen viser hvordan Professor Daumer forsøker å ta seg av gutten og innlemme ham i samfunnet, og beskriver merkelige enkeltepisoder fram til Hauser blir overfalt og seinere dør av skadene.
Herzog er kjent for sin fascinasjon for menneskelig galskap og det som er uforståelig og annerledes. Dette viser også valget av hovedrolleinnehaver: 17-åringen Kaspar Hauser blir spilt av Bruno S., en 41-åring som selv ble mishandlet som barn og tilbrakte store deler av livet på mentalsykehus før han som voksen forsøkte å livnære seg som kunstner.
Filmen kjempet om Gullpalmen under Filmfestivalen i Cannes i 1975. Der mottok den tre andre priser, deriblant juryens hovedpris og den økumeniske jurys pris.
Panorama (nettavis)
Panorama.no er en norsk nettavis med fokus på musikk. Den er Norges første nettpublikasjon og handlet den gang som nå om både norsk og utenlandsk musikk. Under slagordet «en verden av plater» ble Pan Music Guide, senere Panorama, lansert 1. mars 1995.
IT-bobla og papiravis
Som landets første nettavis har Panorama vært med på internettpublikasjonenes opp- og nedturer siden den spede internett-starten her til lands. Fra å være et brennhett oppkjøpsobjekt da IT-bobla var på sitt største, til konkurstruet etter at boblen sprakk. I 2003 gikk det så langt at behjelpelige aktører fra musikk- og mediebransjen måtte trå til med en støttekonsert for å redde Panoramas videre eksistens.
Samtidig, fra 2001 til 2003, eksperimenterte Panorama med å levere bilag om musikk til gratisavisen SKUM, hvilket medførte at Panorama også kom i papirform, mens hovedkontoret samtidig ble flyttet fra Bergen til Oslo. Per mars 2003 hadde musikkavisen 1,2 mill. sideoppslag/mnd.
Frem til 2008 holdt Panorama til i Oslo sentrum med kontorer i Grensen 9. Ansvarlig redaktør har helt siden starten vært Paul A. Nordal (f. august 1965). I 2008 overtok Henning Poulsen (f. november 1975) redaktørstolen. Frode Jørum (f. januar 1974) har vært nettansvarlig siden 2002.
Smalt og bredt
Publikasjonen har fra starten hatt som formål å orientere platekjøperne om hvilke nye plater som burde være verdt å sjekke ut. Fra begynnelsen av henvendte avisen seg i utgangspunktet til de som definerte seg selv som hakket over gjennomsnittlig musikkinteressert, den samme lgruppen som fremdeles leser Panorama. Spesielt fokus har publikasjonen hatt på ny, norsk musikk og har ofte fått æren for å ha gjort bransje og publikum oppmerksom på nye norske artister som siden har blitt husvarme i Norge.
Publikasjonen konsentrerte seg de første to årene kun om plateutgivelser og anmeldelser.
I april 1997 ble navnet endret til Panorama. Samtidig definerte domenet panorama.no at det nå var snakk om en fullverdig musikkavis, som fremdeles på dette tidspunktet var mer eller mindre alene på det norske musikkavismarkedet på nett.
Siden har publikasjonen fortsatt i samme spor og skriver i dag anmeldelser av plater og konserter, musikknyheter, intervjuer og kronikker samt at publikasjonen har konkurranser og et diskusjonsforum for musikk.
Avisen omtaler alle sjangere innen rytmisk musikk, fra hiphop til visepop, og har som målsetning å tilby sine lesere et bredere bilde av musikkverdenen enn den som presenteres i tabloidavisene.
I de senere år har avisen fått sterk konkurranse fra andre seriøse nettaviser og musikkblogger, mens aktivitet og trafikk har gått ned, men redaksjonen er fortsatt aktiv.
Statistikk
Ifølge statistikken på Panoramas forside, inneholder databasen deres per mars 2014:
Black Hills
Black Hills er en ganske liten, isolert fjellkjede som strekker seg fra de store slettene vest i Sør-Dakota og innover i Wyoming.
Historie
Området har vært bebodd av indianere siden rundt 7000 f.Kr. Arikara-indianerne slo seg ned i området rundt 1500, og etter disse kom Cheyennene, Crow, Kiowa og Pawnee. På 1800-tallet kom Lakota-indianerne (Sioux) og drev alle de andre stammene vekk, og inntok landet som de kalte Paha Sapa.
Black Hills-krigen
I Fort Laramie-avtalen av 1868 ble Lakota-indianerne tildelt Black Hills "så lenge gresset gror". I 1870-årene ble det oppdaget gull i området, og dette ledet til utbruddet av Black Hills-krigen. Ifølge Fort Laramie-avtalen av 1868 hadde Lakotaene rettighetene til landet, men etter hvert som det kom flere og flere hvite gullgravere ulovlig inn i landområdet uten at myndighetene grep inn, eskalerte konflikten. Den amerikanske stat, som var i en økonomisk krise for tiden, så på gullfunnet som en stor mulighet til å forbedre økonomien, og sendte derfor George Armstrong Custer og hans 7. kavaleri inn i indianernes land for å finne ut om det virkelig var gull der, under dekke av at han skulle undersøke indianernes klager. I 1874 fant ekspedisjonen gull, noe som senere beseglet skjebnen til området og indianerne som bodde der. Det ble et gullrush som varte fra 1875 til 1878. Tusenvis av gullgravere og lykkejegere dro til Black Hills, og grunnla byer som Deadwood, Custer City og Lead. Fra 1880 gav gulldriften 4 000 000 dollar årlig og sølvdriften 3 000 000 dollar årlig. Indianerne reagerte på dette med våpen og begynte å angripe nybyggerne. De amerikanske myndighetene svarte med igjen å sende George Armstrong Custer og hans 7. kavaleri for å stanse dem. I denne krigen vant Lakotaindianerne sin største seier noen sinne, der de i 1876 i slaget ved Little Bighorn utslettet Custers framskutte styrke på 258 mann fra 7. kavaleri, og også Custer selv falt. Men de kunne ikke stå imot blåjakkene lenge, og en fredsavtale ble undertegnet i 1876 der USA "kjøpte" landet fra Sioux-indianerne.
Høyesterettsdommen av 1980
Ettersom "kjøpet" som myndighetene gjennomførte i 1876 var i strid med Fort Laramie-avtalen, er saken omstridt den dag i dag. Den 30. juni 1980 fastslo USAs høyesterett at Black Hills ble ulovlig tatt fra indianerne, og at Staten skulle betale 100 millioner dollar som kompensasjon. Lakotaene avviste dette resultatet, fordi de anser landområdet som hellig grunn som ikke kan selges. Der står saken fortsatt i 2020. Senator Bill Bradly fra New Jersey prøvde å få gjennom et lovforslag om at de skulle få tilbake et stykke av landet, men det ble avslått grunnet manglende støtte fra Sør-Dakotas representanter i kongressen.
Mount Rushmore-monumentet
Fra 1927 til 1942 ble ansiktene til fire av de mest kjente amerikanske presidentene hugget ut i fjellet Mount Rushmore i Black Hills. Dette gjorde stedet til en populær turistattraksjon, men førte til stor bitterhet blant indianerne. I 1939 inviterte en høvding fra Sioux-stammen en av billedhuggerne som hadde vært med på å hugge ut presidentminnesmerket, til å meisle ut et hode av indianerhøvdingen Crazy Horse. Billedhuggeren som hadde påtatt seg oppdraget het Korczak Ziolkowski. Han døde i 1982, men familien hans sørget for å fullføre arbeidet hans. Det gigantiske portrettet av høvding Crazy Horse ble innviet i 1998.
Flora
Biologien i Black Hills er kompleks. Mesteparten består av gullfuruskog, samt en type endemisk kvitgran (Picea glauca var. densata) som finnes i de kjølige og fuktige dalene i de nordre delene. Merkelig nok finnes ikke denne endemiske granen i de fuktige Bear Lodge Mountains, som utgjør mesteparten av Wyomingdelen av Black Hills. Store åpne enger med rikt gressland finnes spredt rundt i fjellene og spesielt i den vestre delen. På grunn av regnskyggen fra de høyere områdene er den sørlige delen dekket av en tørr furusavanne som består av fjellmahogany (cercocarpus) og rockymountaineiner (Juniperus scopulorum).
Fauna
Dyrelivet er både rikt og variert. Bekkene er kjente for sin ørret, mens skogene er et godt habitat for bison, hvithalehjort, mulhjort, prærieantilope, tykkhornsau, fjelløve og mindre dyr som præriehund, gulmagemurmeldyr og amerikansk rødekorn. Biologisk sett er Black Hills en møteplass med arter fra regioner øst, vest, nord og sørfra. Fjellene har likevel noen endemiske arter, et eksempel på det er hvitvingevinterjunko.
David J. C. MacKay
David John Cameron MacKay (født 22. april 1967 i Stoke-on-Trent, død 14. april 2016 i Cambridge ) var en britisk fysiker og professor ved University of Cambridge. Han er særlig kjent for sin bok om bærekraftig energi, Sustainable Energy – without the hot air.
MacKay ble i nyttårslisten for 2016 utnevnt til Knight Bachelor. Han ble dermed opphøyd i ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.
Richard Lucas
Richard Saville Clement Lucas (født 27. juli 1886, død 29. mai 1968) var en britisk roer som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Lucas vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL 1920 i Antwerpen. Han var med som roer på den britiske åtteren som kom på andreplass bak USA. Mannskapet på båten var; Ewart Horsfall, Guy Oliver Nickalls, Richard Lucas, Walter James, John Campbell, Sebastian Earl, Ralph Shove, Sidney Swann og Robin Johnstone som var styrmann. Totalt deltok åtte båter fra åtte nasjoner og konkurransen, som ble avviklet 28. og 29. august 1920, ble gjennomført i cupform. To og to båter møttes i kvart- og semifinaler. Storbritannia møtte og beseiret Sveits i kvartfinale og Norge i semifinale. Finalen tapte de til USA.
Ove Sprogøe Prisen
Ove Sprogøe Prisen er en dansk kulturpris, som gis til en person, som har gjort en usedvanlig prestasjon på teater, film eller tv. Prisen er oppkalt etter skuespilleren Ove Sprogøe, og midlene bak prisen stammer fra forfatterhonorar for biografien Den fynske vulkan om Sprogøe og inntektene fra minneforestillinger arrangert av Nordisk Film etter hans død i 2004.
Prisen ble tidligere delt ut på Ove Sprogøes fødselsdag 21. desember, men fra 2017 blir den utdelt på Isbjørnen, Nordisk Films show hvor også Nordisk Film Prisen og Erik Ballings Rejselegat deles ut.
Ove Sprogøe Prisen utgjør per 2020 50 000 danske kroner.
Salomonøyene
Salomonøyene (engelsk: Solomon Islands) er en stat i det vestlige Stillehavet, øst for Papua Ny-Guinea og nordøst for Australia. Den er en del av Samveldet av nasjoner. Salomonøyene blei selvstendig stat i 1978. Nasjonen består av mer enn 990 øyer, som samla utgjør et areal på 28,400 km², dvs. på størrelse med Hedmark. Inkluderer man havarealet, er størrelsen imidlertid over 800,000 km², cirka 2,5 ganger Norges landareal. Avstanden fra det vestligste til det østligste punktet er rundt 1,500 km. Santa Cruz-øyene er de mest avsidesliggende, mer enn 200 km fra de øvrige øyene.
Det høyeste punktet er Mount Popomanaseu, 2,381 meter over havet. Fjellet ligger på Guadalcanal, som er den største av Salomonøyene med sine 5,336 km². Her ligger også hovedstaden Honiara.
Folketall
Beregna folkemengde for 2013 var 610,800.
Salomonøyene har fra 1970-tallet hatt svært kraftig befolkningsvekst. Siste tilgjengelige opplysninger (2004) viste en økning på 2,8 % årlig. Tallet har de siste tiåra vært så høyt som 3,7 %.
Omtrentlig folketall for nasjonen:
27 % av befolkninga var under 20 år ved siste folketelling. I 2007 anslo CIA 41 % til å være under 14 år. Forventa levealder økte fra 57 år på 1980-tallet til 67 år i 1999 ifølge offisiell statistikk. CIA World Fact Book har et 2007-estimat på 73 år.
Tidlig bosetting
Det er vanskelig å si sikkert hvor lenge det har vært bosetting på Salomonøyene. Forskere mener at det kan ha skjedd flyttinger fra det som nå er Papua Ny-Guinea, og ut på nærliggende øyer for rundt 30 000 år sia, men det er uklart hvor langt østover disse kom. Arkeologiske og lingvistiske tegn tyder på at Salomonøyene blei befolka av austronesisk-talende folk for 4000-6000 år sia. Det er videre funnet rester av keramikk fra Lapita-kulturen. Disse dateres til mellom 2000 og 1600 fvt. Innvandring fra Polynesia har skjedd seinere, fra ca. 1200 evt.
De første europeerne
Den spanske visekongen Lope García de Castro sendte i 1557 ut en ekspedisjon for å finne et omtalt kontinent vest i Stillehavet. Leder for ekspedisjonen var den 25 år gamle Álvaro de Mendaña y Neyra. De forlot Lima 19. november og seilte i 58 dager uten landkjenning, før de så Tuvalu. Sytten dager seinere så de sannsynligvis Ontong Java, den nordligste atollen i Salomonøyene. 7. februar 1568 gikk de så, som de første europeerne, i land på ei øy, som de gav navnet Santa Isabel.
Mendaña reiste en periode rundt og utforska øyene, men etter hvert kom det til sammenstøt med lokalbefolkninga, som de først hadde hatt et godt forhold til. Trefningene endte med at spanjolene rana ei rekke landsbyer og brente dem ned. 11. august forlot ekspedisjonen Salomonøyene.
De neste 40 åra var det ytterligere to ekspedisjoner fra Sør-Amerika til Salomonøyene. Begge var relativt mislykka. Etter dette er det ikke kjent europeiske besøk på Salomonøyene før midten av 1700-tallet.
Gjenoppdagelse og tidlig handel
Etter hvert kom også kristne misjonærer til Salomonøyene. Den første var muligens katolikken Jean-Baptiste Epalle, som ankom Santa Isabel i 1845. Han blei godt mottatt her, men ved et seinere stopp blei følget angrepet og Epalle drept. Anglikanerne hadde en annen innfallsvinkel: De tok med seg unggutter fra øyene til New Zealand og gav dem opplæring, og noen av disse vendte så tilbake som misjonærer. Det er ukjent hvor frivillig disse reisene var.
Fra 1863 pågikk en til dels aggressiv form for rekruttering av arbeidskraft (blackbirding) til sukker- og bomullsplantasjer i Australia og på Fiji. Fram til århundreskiftet omfatta dette om lag 29 000 salomonere. Blant annet dette førte mange steder til ei svært negativ holdning til besøk av hvite, og Salomonøyene hadde i andre halvdel av 1800-tallet et rykte som et farlig sted med fiendtlig befolkning.
Kolonitida
For å beskytte handelen tok Storbritannia etter hvert kontroll over deler av Salomonøyene. Fra 1877 hadde den britiske høykommissæren på Fiji en viss myndighet over øyene, men i hovedsak over britiske borgere. I 1886 vedtok Storbritannia, Tyskland og Frankrike å fordele øyene i det sørlige Stillehavet mellom seg. Frankrike fikk Selskapsøyene, Ny-Caledonia og Ny-Hebridene. Tyskland fikk Samoa og Ny-Guinea, pluss øyene Bougainville, Choiseul og Santa Isabel. Britene fikk resten av Salomonøyene. I 1893 blei dette området erklært som britisk protektorat. Mye av det tyske området blei etter få år overført til britisk herredømme, og i 1900 hadde British Solomon Islands Protectorate omtrent samme utstrekning som dagens Salomonøyene.
I perioden fra 1896 til 1915 var Charles Morris Woodford den første stedlige kommissæren. Da han tiltrådte, hadde området ca. 100 000 innbyggere, hvorav 50 europeere, av dem igjen 33 briter. Et av Woodfords tidlige prosjekter var å kartlegge eiendomsforholda på øyene. Store områder blei kategorisert som «ødeland» (wasteland), som kunne selges (og til en viss grad blei solgt) av administrasjonen. Kartlegginga forholdt seg stort sett til eiendomsbegrepet slik det var etablert i Vest-Europa.
Salget av land har ført til mye strid i ettertid. Helt fram til i dag har det vært rettssaker om eiendomsforhold, og spørsmålet er en av de store utfordringene for nasjonen. En del australske firmaer kjøpte opp store landområder og oppretta plantasjer på øyene.
Andre verdenskrig
Salomonøyene blei direkte involvert i verdenskrigen da Japan invaderte Shortland-øyene i april 1942, og etter hvert også andre øyer. Det blei satt i gang arbeid med å bygge en større flybase på Guadalcanal i juni. I august satte USA i gang en motoffensiv med store styrker. De lyktes raskt å ta flybasen, men led store tap til sjøs. I det heile tatt var denne delen av Stillehavskrigen svært kostbar for begge sider. USA mista mer 7000 mann, mens de japanske tapene var på rundt 40 000.
De allierte erobra i løpet av 1943 alle øyene, bortsett fra Choiseul og Shortland-øyene, som forblei under japansk herredømme til kapitulasjonen i 1945. Et av slagene under erobringen var slaget ved Wickham Anchorage.
Salomonøyene blei hardt prega av krigen. Den sivile økonomien var lagt i ruiner. Krigsmateriell lå igjen over alt. Hovedstaden Tulagi var så ødelagt at en valgte å gjøre Honiara til ny hovedstad.
Nasjonal frigjøringskamp
En uavhengighetsbevegelse, Marching Rule, var virksom mellom 1943 og 1953.
Salomonøyene ble sjølstyrt i 1976, og egen stat innenfor Commonwealth 7. juli 1978.
2000-tallet
I 2003 sendte Australia politifolk til øygruppa etter omfattende uroligheter, der flere hundre blei drept og mange tusen gjort hjemløse. I april 2006 brøt det igjen ut uro, og Australia blei bedt om å sende soldater til øygruppa for å stabilisere.
Administrativ inndeling
Landet har ei administrativ inndeling på ni provinser pluss hovedstaden:
Økonomi
Med BNP per innbygger på $600 (estimat for 2005) regnes Salomonøyene som en lite utvikla nasjon. Over 75 % av arbeidsstokken er sjølforsynt eller driver med fiske. Det meste av foredla varer og petroleumsprodukter må importeres.
Tømmer har tradisjonelt vært en viktig vare for Salomonøyene. Kommersiell tømmerhogst starta på 1920-tallet. Det australsk-eide selskapet Vanikoro Kauri Timber Company tok ut kauri-tømmer fra 1926 til 1964. Disse la imidlertid ned virksomheten sin på grunn av for høye kostnader knytta til hogst og transport.
Uttak av tømmer i større skala begynte ikke før i 1963, myndighetene lisensierte bort rettigheter til å ta ut tømmer fra statseide områder. Etter hvert dreide denne virksomheten mer over på private områder også, og særlig asiatiske selskaper var tungt inne i denne industrien. Samtidig økte uttaket veldig; i 1989 blei det tatt ut 300 000 m³ tømmer, mens uttaket i 1993 og 1996 var hhv. 700 000 og 800 000 m³. Dette var langt over det som er bærekraftig, noe som har ført til bekymring for at øyene skal bli avskoga.
Tømmer var i denne perioden Salomonøyenes viktigste eksportartikkel. Fra 1997 falt imidlertid uttaket og produksjonen drastisk, grunna den økonomiske krisa i Asia og fallet i markedet for tømmer. Salomonøyene hadde Asia som sitt dominerende eksportmarked, derfor blei de spesielt hardt ramma. Uttaket falt fra 811 000 m³ i 1996 til 637 000 m³ i 1997. Dette var imidlertid fortsatt langt over det som var drivverdig; 220 000 m³. Salomonøyene hadde også gjort seg økonomisk svært avhengig av sin tømmerindustri; i 1990 utgjorde tømmer 34,5 % av eksportverdien. Dette økte til over 50 % i 1993 og 1994. Med fallende volum og priser falt eksportverdien fra 290,7 millioner salomonske dollar i 1997 til 196,3 millioner i 1998.
Salomonøyene hadde også andre varer å eksportere; fortsatt var både gull, palmeolje og kokos større, målt i eksportverdi, enn tømmer. I 1988 begynte selskapet Ross Mining of Australia gullproduksjon i Gold Ridge ved Guadalcanal. Det blei også lett etter mineraler i andre områder. I kjølvannet av de etniske konfliktene som blussa opp i juni 2000, stansa eksporten av palmeolje og gull, og eksporten av tømmer falt. Salomonøyene er rike på uutvikla mineralressurser som bly, sink, nikkel og gull.
Salomonøyenes fiskerier har gode muligheter for både eksport og økt omfang. Men det japanske joint venture-selakspet Solomon Taiyo Ltd. (STL) som dreiv den eneste hermetikkfabrikken som behandla fiskemat, blei lagt ned på midten av 2000-tallet. Denne fabrikken lå ved Noro, og produserte nesten en million bokser tunfisk i 1999. Den andre store fiskefabrikken, National Fisheries Development (NFD) blei lagt ned allerede i slutten av 1999. Selv om begge fabrikkene har gjenåpna, har eksporten av tunfisk ikke tatt seg tilsvarende opp igjen. Solomon Taiyo Ltd heter i dag Soltai Fishing and Processing Limited (SFPL). Det pågår også forhandlinger om å gjenåpne gullgruva i Gold Ridge og den største plantasjen med palmer for palmeoljeproduksjon.
Regjeringa på Salomonøyene gikk konkurs i 2002. 24. juli 2003 ble derfor RAMSI etablert; et samarbeid mellom regjeringa og 15 andre land i stillehavsregionen for å gjenvinne ro og orden, styrke regjeringsinstitusjonene, redusere korrupsjon og få orden på økonomien igjen.
Etter dette har regjeringa gjort om budsjettene sine og gjort klare prioriteringer. De har fått konsolidert og reforhandla vilkåra for noe av utenlandsgjelda si og har også fått økonomisk støtte fra både RAMSI-land som Australia og New Zealand og andre regioner som EU, Japan og Kina.
Salomonøyenes sentralbank meldte i sin rapport for 2007 om en økonomi i vekst, i likhet med de siste fire åra. Realveksten i BNP var på 10,3 %, den høyeste vekstraten her sia 1992. Alle sektorer unntatt fiskerisektoren hadde økonomisk vekst i 2007. Fiskerisektoren sank med 28 % målt i forhold til BNP, mens jordbruk vokste med 21 %
Sentralbanken oppgav flere årsaker til dette; bedre lov og orden, større tillit hos investorer, bedre vilkår for å drive forretning, regjeringas reformer, økonomisk støtte fra andre land og ei positiv utvikling i handelspartnernes økonomi. Mange av handelspartnerne er i Asia, en region som hadde en økonomisk vekst på 9,7 % i 2007, ifølge årsrapporten.
Statsbudsjettet gikk med et overskudd på 10,6 millioner SI-dollar, mot 26,9 millioner i 2006, og handelsbalansen overfor utlandet blei også positiv, med et overskudd på 127,6 millioner SI-dollar. Dette skyldes vekst i eksporten av både tømmer (+33,3 %), palmeolje, kokos og kokoskjerner.
Inflasjonen var på 10 % i 2007, marginalt lavere enn i 2006, da de hadde 10,3 %. Vare- og tjenestekurven som utgjør basisen for måling av konsumprisindeksen, blei omdefinert i 2005. Denne kurven kalles Honiara Retail Price Index (HRPI).
Selv om den økonomiske veksten er høy, og det genereres mange nye arbeidsplasser, er fødselsratene høye, og store deler av industrien importerer arbeidskraft der det trengs faglært arbeidskraft. Dette gjør at arbeidsledigheten fortsatt er høy og stigende.
For 2008 estimerte sentralbanken en økonomisk vekst på 6 %. Inflasjonen var forventa fortsatt like høy i 2008, men noe lavere i 2009.
Religion
Flere kristne retninger fikk innpass på Salomonøyene mot slutten av 1800-tallet, og under det britiske protektoratet var det misjonsstasjonene som stod for det meste av offentlig utdanning og helsestell. I dag regner mellom 90 og 95 % av befolkninga seg som kristne.
34 % tilhører den anglikanske Church of Melanesia, 19 % er romersk-katolske, 17 % tilhører South Sea Evangelical Church, 11 % United Church (tidligere metodister), mens 10 % er sjuendedagsadventister. De ulike retningene har hver sine geografiske tyngdepunkt, og det er vanlig at alle i en landsby tilhører samme menighet. Det er ikke uvanlig at menige kirkemedlemmer blander inn tradisjonelle før-kristne oppfatninger i de kristne læresetningene.
På de største øyene kan en ennå finne samfunn som holder seg helt til før-kristen religion. På Malaita gjelder dette spesielt i områdene til kwaio- og 'are'are-folket. Moro-bevegelsen på Guadalcanal blei i si tid stifta av tidligere katolikker, som valgte å gå tilbake til tradisjonell tro.
Kirkesamfunna spiller en viktig rolle i samfunnslivet. Ved politiske valg er kandidatenes religiøse tilhørighet ofte avgjørende. Som nevnt er menighetene viktige for helse og skole. I den seinere tid har de også involvert seg på andre områder, f.eks. med å ta initiativ til mer miljøvennlige former for skogsdrift som alternativ til storselskapas flatehogst.
I de senere år, har baha'i-trua hatt en viss vekst på Malaita. Noen innbyggere har konvertert til islam.
Menneskerettigheter
Salomonøyene har fengselsstraff inntil 14 år for homofili.
Klima
Salomonøyene har tropisk klima, men nærheten til havet gjør at temperaturene sjelden blir ekstreme. Det er ingen store årstidsvariasjoner. Ved kysten er dagtemperaturen vanligvis mellom 22 og 31 ℃. På natta kan det bli 3-4 ℃ kjøligere. I innlandet kan temperaturen komme opp i 35 ℃ i lavlandet.
Gjennomsnittlig årsnedbør er ca. 3,500 mm (til sammenlikning: Bergen har 2,250 mm). Det er imidlertid store regionale variasjoner, og noen steder har nærmere 6,000 mm som normal. På sørsida av Guadalcanal har en målt opp i 12,500 mm på et enkelt år. Tørketida er vanligvis fra slutten av mai til begynnelsen av desember. Sommeren fra januar til mars er den mest typiske regntida med monsunvind inn fra vest/nordvest.
Øyene rammes i snitt av én tropisk syklon i året. Dette fører til store skader på skog og avlinger, og ikke minst på landsbybebyggelse av det enkle slaget. I mai 1986 ble 140 mennesker drept av syklonen Namu. I mars 2015 blei landet ramma av syklonen Pam. Det gikk hardt ut over de østligste delene av landet, særlig øyene Tikopia og Anuta.
Språk
Engelsk er offisielt språk på Salomonøyene.
Det er for øvrig mer enn åtti språk i bruk på øyene. De fleste tilhører den austronesiske språkgruppa, og de første antas å ha kommet til øyene rundt 2000 år fvt. Noen språk virker å stamme fra tidligere bosetting. De er papuanske og forekommer i hovedsak på Vella Lavella, Rendova, Ny-Georgia-øyene, Savo (Salomonøyene) og Santa Cruz-øyene. Et av språkene engdewu, også kalt nanggu, snakkes av ikke mer enn 200 mennesker og står i fare for å dø ut. Universitetet i Oslo har et prosjekt fra 2011 på å dokumentere og bidra til at språkets leveevne kan styrkes.
På Malaita går språkskillene stort sett i band tvers over øya. Det vil – underlig nok – si at kyst- og innlandssamfunn, som ellers har lite med hverandre å gjøre, kan snakke samme språk, mens kystbyer som samhandler mye, har ulike språk. Også andre steder kan det være relativt lite samsvar mellom språk og andre samfunnsmessige forhold.
Oppføring på UNESCOs liste
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Dronningens gate (Hønefoss)
Dronningens gate (7–39, 8–40) er en den mest sentrale gata på Løkka og Schjong, på Sørsiden i Hønefoss. Den løper i rett linje i svak helning fra nord mot sør mellom Stangs gate på Løkka og Ringeriksgata på Schjong. Fra nord krysser den i rekkefølger Bloms gate og Sundgata, har avkjøring mot øst til Owrens gate, krysser Thornes gate og har avkjøring mot øst til Roald Amundsens gate, før den løper inn i Ringeriksgata i sør.
Opprinnelig startet Dronningens gate fra Kong Rings gate, men da Livbanen ble anlagt på Løkka blokkerte denne for passasjen til Stangs gate, og der Livbanen lå er det nå anlagt en offentlig parkeringsplass.
Børge Raahauge Nielsen
Nielsen vant en olympisk bronsemedalje i roing under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på den danske fireren med styrmann som kom på tredjeplass i konkurransen bak USA og Sveits. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den danske båten var roerne, Erik Christian Larsen, Børge Raahauge Nielsen, Henry Christian Larsen, Harry Knudsen og Ib Olsen som var styrmann.
Dronningens gate (Hønefoss)
Dronningens gate preges av eldre villahusbebyggelse på begge sider og i hele sitt løp. Ut- og innkjøring til gata, som er lysregulert, skjer via Kongens gate, som Dronningens gate løper parallelt med fram mot Owrens gate.
Heksaeder
Et heksaeder er et polyeder med seks sider. Enhver eskeform, fra flate konfektesker og pastillesker til lastecontainere er heksaedriske i hovedformen.
Uttrykket blir som oftest brukt i betydningen av et regulært heksaeder (kube), der alle sideflatene er kvadratiske med samme sidelengde. Det regulære heksaederet er et av de fem platonske legemene. Det har seks sideflater, åtte hjørner og tolv sidekanter.
Det finnes syv topologiske forskjellige konvekse heksaedre, hvor en av dem finnes i to speilversjoner. (To polyedre er «topologisk forskjellige» hvis de har egentlig ulik plassering av sider og hjørner, slik at det er umulig å fordreie en til den andre ved å forandre lengden på kantene eller vinklene mellom kanter og sider.)
Det er tre flere topologisk forskjellige heksaedre som bare kan bli til som konkave figurer:
Øvelser under Sommer-OL 1948
Øvelser under Sommer-OL 1948
Taereung Indoor Ice Rink
Taereung Indoor Ice Rink er en hall for hurtigløp på skøyter i Sør-Koreas hovedstad Seoul. Hallen ble åpnet i 2000, og erstattet den tidligere banen fra 1969 som lå på samme sted. Banen ligger på 63 moh.
Banen var arena for VM sprint i 2000 og VM enkeltdistanser 2004. Det arrangeres jevnlig verdenscupløp på denne banen.