cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grad (morfologi)
Komparativ sammenligner to størrelser og finner at karakteristikken er mer treffende på den ene siden enn den andre (Arne er tristere enn Bjørn). Superlativ plukker ut et medlem av en gruppe som karateristikken passer best på (Cato er tristest av dem alle). Positiv innebærer også en sammenligning. Arne er trist innebærer at han er tristere enn noen som ikke er trist, og kanskje tristere enn en skulle forvente.
Alain-Fournier
Alain-Fournier var pseudonym for Henri Alban-Fournier (født 3. oktober 1886 i Chapelle d'Anguillon (Cher), død 22. september 1914 ved Les Éparges (Meuse), en fransk forfatter og soldat. Han skrev en eneste roman, Den store Meaulnes (Le Grand Meaulnes, 1913), som har blitt filmet to ganger og anses som en klassiker i fransk litteratur.
Liv
Alain-Fournier var sønn av en landsbylærer. Han tilbragte barndommen sammen med sin tre år yngre søster Isabel på landet, før han 12 år gammel ble sendt til en privatskole i Paris, hvor han siden kom inn på Lycée Voltaire. Studiene ble imidlertid avbrutt, og 15 år gammel begynte han på sjøfartsskolen i Brest, for å bli marineoffiser. Men alt året etter oppga han denne ideen og tok i stedet 17 år gammel baccalauréat-graden i Bourges. Siden studerte han ved Lycée Lakanal i Sceaux (Hauts-de-Seine), nær Paris, hvor han forberedte seg på opptaksprøvene til École normale supérieure, men uten å lykkes. Her knyttet han vennskap til Jacques Rivière, og sammen med ham begynte han å interessere seg for litteratur. Rivière giftet seg i 1909 med hans søster.
Fra 1907 til 1909 gjennomførte han militærtjenesten. Han vendte tilbake til Paris i 1910 og ble litteraturkritiker for Le Journal. Her møtte han André Gide og Paul Claudel.
I perioden fra 1910 hadde han et svært vekslende forhold til Jeanne Bruneau. Mot slutten av 1910 ble han kjent med den 13 år eldre Charles Péguy, som forsøkte å føre ham tilbake til barndommens katolske fromhet. Ved hans hjelp fikk han en ikke alt for arbeidsintensiv stilling som en av privatsekretærene til bankieren Claude Casimir-Périer, en stilling han bekledte fra 1912.
På denne tid forfattet han den roman som skulle gjøre ham berømt: Le grand Meaulnes. Den utkom først som en føljetong i fem deler fra juli til november 1913 i det nye tidsskriftet La Nouvelle Revue Française, og utpå høsten utkom den også som bok. Den baserte seg på en rekke forskjellige episoder og virkelige personer fra forfatterens eget liv. Le grand Meaulnes anses ikke som noe stort kunstverk, for handling og skikkelser henger ikke alltid samme, og Alain-Fourniers forsøk på veksling av fortellerperspektiv er ikke helt vellykket. Likevel ble boken en stor suksess. Den ble nominert til den prestisjefylte Goncourt-prisen, men vant ikke frem.
Ved gjensynet i 1913 med sin gamle store kjærlighet Yvonne de Q., som i mellomtiden hadde fått to barn, kunne Alain-Fournier trøste med at han kort tid før hadde fått en ny kjæreste: Den kjente skuespillerinne Madame Simone, konen til hans sjef Casimir-Périer. Dette inspirerte han da også til en ny roman: Colombe Blanchet Men denne var ikke fullført da han sluttet seg til hæren i august, etter utbruddet av første verdenskrig. Han døde i kamp ved Les Éparges (Meuse), i nærheten av Verdun, en måned senere. Liket hans forble uidentifisert inntil 1991, da han ble stedt til hvile i Saint-Remy-la-Colonne-kirkegården.
Mesteparten av det Alain-Fournier skrev ble utgitt etter hans død: Les Miracles (en samling av dikt og essays) i 1924, brevvekslingen med vennen og kritikeren Jacques Rivière i 1926 og brevene til familien i 1930.
NM i bandy 1994
'''Det 77. Norgesmesterskapet i bandy – 1994'''
Stabæk vant seriemesterskapet. Stabæk, Mjøndalen, Sarpsborg og Solberg gikk til semifinale.
Sluttspill
8. mars 1994, Norges idrettshøgskole, Oslo, 400 tilskuere. Dommere: Kjell Hovland Olsen, Sparta/Bragerøen; Asbjørn Johansen, Solberg og Øistein R. Eriksen, Torp.
Matchfakta:
Finalen skulle egentlig blitt spilt i Mjøndalen søndag 6. mars, men måtte utsettes på grunn av isproblemer.
Kvalifisering
Ullevål beholdt plassen i eliteserien.
Betacam
Betacam er en serie med videobåndprodukter utviklet av Sony fra 1982 og utover for proffmarkedet. Båndene er en halv tomme brede. I dagligtale brukes «betacam» for å referere til kamera, bånd, og videospiller som støtter formatet så vel som formatet selv.
Kassettene til alle Betacam-utgaver, fra (vanlig) Betacam til Digital Betacam har de samme fysiske dimensjonene, slik at tapebiblioteker og lagringsløsninger ikke trenger å skiftes ut når man skifter format.
Kassettene kommer i størrelsene S og L. Kameraer kan kun bruke S-kassetter mens de aller fleste videobåndopptakere kan bruke begge typer. Fargene på kassettene og omslaget er forskjellig for kasset-typene. Det finnes også en mekanisk nøkkel som forteller videobåndopptakerne hvilken type kassett som brukes.
Formatet tok over for 3/4-tommerformatet U-Matic som Sony hadde introdusert i 1971. I tillegg til bedre bildekvalitet, førte løsningen med integrert kamera og opptaker i en enhet til at formatet ble raskt tatt i bruk av nyhetsformidlere.
Digital Betacam
Digital Betacam, ofte kalt Digibeta, er digitalutgaven av Betacam. Digital Betacam gir veldig god bildekvalitet - video komprimeres 3:1 (4:2:2 DCT-90 mbit kompresjon), mye mindre enn DV som opererer med 5:1 kompresjon.(4:2:0 DCT 25mbit kompresjon)
Antoine Watteau
Jean-Antoine Watteau (1684–1721) var en fransk maler, tegner og grafiker fra rokokkoperioden.
I sin korte karriere pustet han nytt liv i interessen for farge og bevegelse (i Correggios og Rubens' tradisjon) og revitaliserte det hendøende barokke idiom, i det som med tiden ble kjent som rokokko. Han regnes som skaperen av fêtes galantes-genren: bilder fylt av et teatralsk preg med en pastoral og idyllisk sjarm. Noen av hans mest kjente motiver ble hentet fra italiensk commedia dell'arte-tradisjon og ballett.
Liv
Watteaus vokste opp i Valenciennes i Flandern, som sønn av en murer. Han viste tidlig interesse for malerkunst og var en kort tid i lære hos den lokale maleren Jacques-Albert Gérin (ca. 1640-1702).
Watteau ble raskt en meget bedre kunstner enn sin lærer, og i 1702 reiste han, bare 17 år gammel, til Paris. Der kom han først i lære i et verksted hvor han kopierte flamske og nederlandske sjangermalerier. Fra 1703 og i fem år fremover arbeidet Watteau hos maleren Claude Gillot (1673–1722). Gillot var den ledende maleren av [italienske teatermotiver fra Commedia dell'arte-tradisjonen.
I årene 1708-1709 arbeidet Watteau for hoffmaleren Claude Audran III (1658–1734), som hadde blitt engasjert til å utføre utsmykninger i de kongelige palasser. Med dette var Watteaus kunstneriske læretid fullbyrdet, og hans ferd inn i Paris' øverste sosiale lag begynte. Hans bekjentskap med mesénen Pierre Crozat, som han traff i 1716, var av stor betydning. Han ble tilbudt et sete i Det franske akademi, og i 1717 ble han fullverdig medlem av Akademiet, under devisen de galante festers maler (fransk: féte-galante). Han ble skildreren av sin tids sosietetsliv, og en berømt maler som mottok bestillinger fra Frankrikes rikeste menn.
Han døde, bare 36 år gammel, av tuberkulose.
Kunst
Watteau var påvirket av fortidens kolorister. I sine beskytteres samlinger hadde han gode muligheter til å studere de gamle mesteres verker, og han kopierte dem flittig. Det var Rubens og den venetianske skolen, blant annet Tizian, som utøvet den største innflytelse over hans utvikling. I Harlekin og Columbine (ca. 1715) er innflytelsen tydelig, men den følsomme tegningen og drømmelignende stemningen er hans egen, og kjennetegner den modne Watteau.
Hans nøyaktighet i skildringene har også gjort ham til en yndet kilde for drakthistorikere.
Reisen til Kythera
Reisen til Kythera ble malt i 1717 og var Watteaus opptaksmaleri til akademiet. Det er samtidig kanskje hans mest berømte maleri. Her ser man den franske rokokkoen i sitt høyeste uttrykk, i en fete champetre-stil med sosieteten i landlige omgivelser. Maleriet viser svermende par på pilegrimsferd til det legendariske Venustempelet på øya Kythera i Middelhavet. Kjæresteparene er anordnet i en ledig svingende kjerublenke som strekker seg fra Venusstatuen ved skogskanten til båten på venstre side. Landskapet bader i det varme kveldslyset og er fylt av en forskjønnet arkadisk stemning. Lengselen etter den fjerne lykken gjør utslag i de ulike parenes avreise.
Kunsthandleren Gersaints reklameskilt
En av Watteaus siste og største malerier er Kunsthandleren Gersaints reklameskilt (fransk: L'Enseigne de Gersaint). Maleriet ble malt i 1720, ifølge tradisjonen i løpet av kun åtte dager, og er et høydepunkt hva observasjon, komposisjon og tegning angår. Utføringen og fargebehandlingen foregriper impresjonismen. Etter at den lungesyke kunstneren kom tilbake fra en reise i London, tok kunsthandleren Gersaint imot ham i sitt hjem. Maleriet ble skapt på oppdrag av vennen, og var tenkt som supraporte over inngangsdøren. Betrakteren skuer inn i forretningen: til venstre er man i gang med å pakke ned et speil og et portrett av Ludvig XIV, en forgangen epokes insignier, i en eske, mens herskapet til høyre befatter seg med mondén kunst.
Les fêtes vénitiennes
Les fêtes vénitiennes (1718), opprinnelig kalt Dansen, utspiller seg i en ny type parkanlegg som ble anlagt på den tiden. Balansen mellom det kunstige og det naturlige er like tydelig i de positurene Watteaus skikkelser inntar, og til og med i komposisjonen som helhet.
Man kan spørre seg hvorvidt maleriet er en så enkelt og ukomplisert forherligelse av denne verdens glede som den kan synes være. Mannen kledd i orientalsk maskeradekostyme til venstre kan være et portrett av Watteaus venn, kunstneren Nicolas Vleughels, den dansende unge damen med glinsende silkekjole i midten er muligens en av den tids skuespillerinner, og sekkepipeblåseren til høyre er ganske trolig Watteau selv, kledd i bondeklær.
Maleriets tema kan være spennet mellom den realistiske gjengivelsen og den lek og fantasi som utspiller seg i motivet. I Watteaus karakter fantes et dyptgående drag av ironi, og dette gjør hans arbeider spesielt poengterte, og er iblant uforglemmelig uttrykksfulle, en kombinasjon av sorgfullhet og sensualitet. Få kunstnere har mer virkelighetstro skildret romantiske lyster med en så intensiv bevissthet om at lyster ikke er noe annet enn en overfladisk, flyktig effekt av struktur og lys.
Den utsøkte verden han fremhevet i sine fêtes galantes er stort sett hentet fra fantasien, men den er ikke mindre poetisk «sann». Flerfoldige etterligninger er begått i ettertid, ikke bare i maleriet, men også i porselen, lakkarbeider, tekstiler, emaljer, sølvarbeider og til og med på snusdåser i gull. Og hans innflytelse var enda mer omfattende enn hva disse bildene gjør inntrykk av, da trykk utført etter hans malerier og tegninger ble spredt over hele Europa og inspirerte så forskjellige kunstnere som Boucher, Gainsborough og Goya.
Joseph Vernet
Claude Joseph Vernet (født 14. august 1714, død 3. desember 1789) var en fransk maler. Hans sønn Antoine Charles Horace Vernet var også maler.
Senere reiste han til Roma, og synet av sjøen ved Marseille og hans reise til Civitavecchia (Kirkestatens viktigste havn ved det Tyrrhenske hav) gjorde et sterkt inntrykk på ham, og straks etter ankomst dro han til marinemaleren Bernardino Fergionis studio for å male. Enten før han studerte med Fergioni eller etter, studerte Vernet også med Adrien Manglard, en annen landskapsmaler av havutsikten.
Sakte, men sikkert ble han en stadig mer anerkjent maler i kunstmiljøet i Roma. Vernet bodde 20 år i Roma, hvor han produserte oppsiktsvekkende bilder av blant annet skipshavner, stormer og måneskinn. I 1753 ble han kalt tilbake til Paris, hvor han ble medlem av akademiet. I 1746 begynte han å bidra til utstillingene, og han fortsatte å stille ut, med sjeldne unntak, helt fram til sin død i sitt losji i Louvre den 3. desember 1789.
Blant et stort antall viktige arbeider er kanskje de mest nevneverdige «Le Bas», «Cochin», «Basan», «Duret», «Flipart» og «Le Veau» i Frankrike.
Bulusan (vulkan)
Bulusan  er en vulkan som ligger på Filippinene, i regionen Bicol, sørøst for Manila, og er en av de seks mest aktive vulkanene på Filippinene.
Vulkanutbrudd
Bulusan har hatt utbrudd 15 ganger siden 1886.
2006
10. juni 2006 spydde Bulusan aske én kilometer opp i lufta, men det var ikke tegn til lava. Men likevel bad myndighetene innbyggerne i den nærmeste provinsen om å oppholde seg minst fire km unna vulkanen på grunn av risikoen for et utbrudd. Bulusan har hatt seks tilsvarende askeutbrudd mellom mars og juni 2006.
18. juni sendte vulkanen ut en askesky, som gikk ca. 2 km opp, og dekket både planter, hus og dyr i området rundt med et aske. Myndighetene har opprettet en sikkerhetssone på seks km rundt fjellet.
Guodian Beilun kullkraftverk
Guodian Beilun kullkraftverk er et kullkraftverk i distriktet Beilun i provinsen Zhejiang i det østlige Kina. Kraftverket er Kinas største varmekraftverk med en installert kapasitet på 5 000 MW, fordelt på 2x1 000 MW og 5 x 600 MW blokker.
Brenseltypen er kull, og operatør er China Guodian Corporation (CGDC). Kraftverket er verdens største kullkraftverk målt etter installert effekt.
Torres de Satélite
Torres de Satélite er en skulptur bestående av fem høye tårn forma som triangulære prismer. Tårna befinner seg i midten av den nordlige delen av Anillo Periférico i Ciudad Satélite i kommunen Naucalpan i den meksikanske delstaten México. Skulpturen sto ferdig i begynnelsen av mars 1958, som et landemerke for den nye og moderne byen Ciudad Satélite. Personene bak skulpturen er arkitekten Luis Barragán, maleren Jesús Reyes Ferreira og skulptøren Mathias Goeritz.
Det høyeste tårnet er 52 meter høyt, mens det laveste er 30 meter høyt. To av dem er hvite, mens de øvrige er malt i rødt, blått og gult.
Talant Dujshebaev
Talant Dujshebaev (russisk: Талант Мушанбетович Дуйшебаев – Talant Musjanbetovitsj Dujsjebajev; født 2. juni 1968 i Bisjkek, Sovjetunionen) er en spansk håndballspiller av kirgisisk opprinnelse. I 1994 og 1996 ble han kåret til verdens beste håndballspiller. Han er i dag trener for den polske klubben Kielce. Dujshebaev er regnet for en av sin tids beste håndballspillere.
Landslag
Dujshebaev var en del av det russiske landslaget frem til 1995. I 1993 ble han verdensmester med Russland etter at laget slo Frankrike i finalen. I 1995 ble han spansk statsborger, og han spilte for det spanske landslaget i resten av sin karriere.
Phymatidae
Phymatidae er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Disse tegene er rovdyr som suger ut kroppsvæsker fra ulike smådyr.
Gruppen omfatter ca. 200 kjente arter fordelt på ? slekter. Det er funnet to arter i Europa, men ingen i Norge.
Utseende
Middelsstore (gjerne 8 – 12 mm), kraftig bygde teger. De har farger som gjør at de er svært godt kamuflert når de sitter i blomster. Hodet er mer eller mindre firkantet. Antennene består av fire ledd, er forholdsvis korte og litt klubbeformede. Thorax er hvelvet og knudrete. Frambeina er utformet som fangeredskaper som ligner sterkt på beina hos knelere (Mantodea), sigdformede legger med tenner på innsiden griper mot tykke, kraftige lår. Bakkroppen er utvidet sidelengs, flankene når et stykke utenfor forvingene.
Levevis
Disse tegene lever stort sett oppe i vegetasjonen, der de sitter i blomster og venter på bytte. De er utmerket kamuflert, griper byttet med de spesialiserte frambeina og dreper det emd et giftig stikk i halsen fra sugesnabelen. De kan drepe byttedyr som er mye større enn dem selv, for eksempel humler og dagsommerfugler. Phymatidae blir ofte regnet som skadedyr fordi de dreper mange bier som besøker blomstene.
Systematisk inndeling
Familien blir ofte regnet som en undergruppe av familien rovteger (Reduviidae).
Avro 748
Avro 748 var et lite kortdistanse turboprop passasjerfly som ble konstruert av Avro på slutten av 1950-tallet. Flyet var ment som en erstating for det da aldrende DC-3, som på tiden var i hyppig bruk på regionale ruter. Avro konsentrerte seg om ytelsen, og da spesielt relatert til kortbaneflyging, og fant med det et nisjemarked. Totalt ble det bygget 380 fly. Det noe større flyet, BAe ATP, som var en videreutvikling av Avro 748, ble utviklet som en konkurrent til Dash 8, men ble kun produsert i begrenset antall.
Historie og utvikling
Det opprinnelige 748-designet ble påbegynt i 1958, etter at produksjonen av bemannede militære fly i Storbritannia på langt nær ble avsluttet i 1957. Dette gjorde at Avro bestemte seg for å satse mer på det sivile flymarkedet igjen. Markedet for kortdistanseflygninger var på tiden sterkt dominert av Vickers Viscount, så Avro bestemte seg for å konstruere et fly til bruk på regionale ruter – et fly som kunne erstatte de mange aldrende DC-3 fly som nærmet seg slutten av sitt livsløp. Avro var ikke alene om å jobbe med et erstatningsfly for DC-3, og utviklingen av Fokker F-27 Friendship var også langt framskritt. Avro bestemte seg for å oppnå konkurransefortrinn ved å utvikle et fly som var godt egnet for kortbaneflyplasser.
Det første flyet tok til vingene 24. juni 1960, og to prototyper bekreftet raskt flytypens gode kortbane-egenskaper. 18 eksemplarer av 748 Series 1 varianten ble produsert – de første for British Skyways Coach-Air (senere kjent som Dan-Air), men flesteparten for Aerolíneas Argentinas. På dette tidspunktet hadde Avro blitt fusjonert inn i Hawker-Siddeley Group og designet var der kjent som HS 748.
Series 2 varianten kom i produksjon i 1961 og hadde en høyere takeoff vekt. Denne varianten ble produsert i 198 eksemplarer, noe som gjorde det til et av de mest populære britiske design i etterkrigstiden. Denne varianten ble etterfulgt av Series 2A med 71 produserte fly, og Series 2B med 25 fly.
Hawker Siddeley ble en del av British Aerospace på midten av 1970-tallet med Series 2B som den primære produksjonsvarianten.
ICAOs betegnelse for flytypen er A748.
I august 2006 var det totalt 83 Avro 748 av alle varianter i tjeneste hos flere flyselskaper. Større brukere er blant annet Emerald Airways (15), Executive Aerospace (6), West Air Sweden (6) og Calm Air (6). Flyet er også i bruk av 25 andre flyselskaper, men i svært begrenset antall.
Militært bruk
RAF bestilte en variant, kjent som Hawker Siddeley Andover C1, som var modifisert med en lasterampe helt bakerst på flyskroget, og et understell som kunne justeres slik at flyet kunne senkes ned.
Fly produsert på lisens
Series 1 og Series 2 variantene ble produsert på lisens i India av Hindustan Aeronautics Limited, og var da kjent som HAL-748. HAL bygget 89 fly i India – 72 for the indiske luftforsvaret og 17 for Indian Airlines Corporation. De siste 20 av flyene som ble produsert for det indiske luftforsvaret var kalt Series 2M og var utstyrt med en stor lasteluke. Flere fly ble senere modifisert på forskjellige måter, inkludert en testvariant som skulle brukes som Airborne Early Warning (AEW)-fly, og var utstyrt med en stor radar.
Flytypen i Norge
Kun én Avro 748 har vært registrert i Norges luftfartøyregister LN-FOM, eiet av Fred. Olsens Flyselskap, men var chartret av Luftfartsdirektoratet og ble utelukkende brukt til kalibreringflyvning, dvs. til kontroll av radiofyr luftleder og innflyvninger til flyplassene. Flyet var av type Series 2A som var kjøpt fra Viaçao Aérea Rio-Grandense (VARIG) i Brasil i september 1975 og ble utrangert i august 1996. I tjenesten for Luftfartsdirektoratet hadde flyet «Luftfartsdirektoratet» tittel på seg, etter 1978 «Luftfartsverket».
Fylkesvei 510
Fylkesvei 510 (Fv510) går mellom Hinna i Stavanger og Kleppe i Klepp.
Strekningen mellom Hinna og Araberget ble nedgradert fra riksvei til fylkesvei 18. desember 2012 da Solasplitten ble åpnet. Diagonalen mellom Boganes og europavei 39 var tidligere en arm av E39. Den var senere en tid tilordnet Fv510, til den ble en arm av fylkesvei 44. Siden sommeren 2019 er Fv510 blitt utvidet med en arm fra Rv44 ved Ganddal Godsterminal, over Jærbanen, til Fv505 ved Vagle. Denne skal ved ferdigstillelse gå helt til E39 Bråstein, og er primært rettet mot tungtrafikk.
2019 ble veien forlenget med en delstrekning av den tidligere fylkesvei 254.
Marinus van der Lubbe
I forbindelse med Riksdagsbrannen 27. februar 1933, omtrent en måned etter at Adolf Hitler hadde blitt rikskansler i Tyskland, ble han kjent skyldig, dømt og henrettet for å ha anstiftet brannen.
Tysk rett endret i april 1967 dommen til åtte års fengsel, men den ble i januar 2008 opphevet med bakgrunn i en lov om nasjonalsosialistisk urett.
Poul Ströyer
Poul Ströyer, opprinnelig skrevet Strøyer, (født 13. juli 1923 i Danmark, død 20. november 1996 i Stockholm) var en svensk billedkunstner, avistegner og illustratør.
Dansken Poul Ströyer kom till Sverige i 1946. Fra 1951 til 1957 arbeidet Ströyer i avisa Stockholms-Tidningen og siden i Dagens Nyheter (DN), der han var aktiv til sin død i 1996. I DN ble han mest kjent for sine daglige, morsomme og satiriske figurer og politiske karikaturer. De ble fra 1954 gitt ut i årlige samlinger under tittelen Ströyers Dagbok (fra 1990 som Årets Ströyer).
Ströyer var også en produktiv illustratør av egne og andres barnebøker. Han samarbeidet særlig med barnebokforfatteren Lennart Hellsing fra 1952.
Poul Ströyer mottok flere svenske og internasjonale priser for arbeidet sitt, blant annet Deutscher Jugendbuchpreis i 1961 og Elsa Beskow-plaketten i 1967. Han er også representert i mange gallerier og kunstmuseer, for eksempel i Nationalmuseum og Moderna Museet i Stockholm og i Sammlung Karikaturen & Cartoons i Basel i Sveits.
St. Marys (elv i Michigan-Ontario)
Ved strykene like etter utløpet fra Lake Superior ligger tvillingbyene Sault Ste. Marie (Ontario) og Sault Ste. Marie (Michigan). Det er bygget omfattende sluseanlegg, kalt Soo Locks, for å lede skipstrafikken forbi strykene. Fallet gjennom strykene er også utbygget til produksjon av elektrisitet gjennom flere vannkraftverk.
Tristram Shandy
Tristram Shandy (fullstendig engelsk tittel: The Life and Opinions of Tristram Shandy, Gentleman) er en roman av den irskfødte, britiske presten Laurence Sterne (1713–1768) utgitt første gang 1759 til 1767. Boka, som er en fiktiv selvbiografi med lite konkret handling, men desto flere utradisjonelle grep, pussige påfunn og digresjoner, morsomme anekdoter og personbeskrivelser, regnes som en klassiker i verdenslitteraturen med stor innflytelse, både på modernismen på 1900-tallet og den senere postmodernismen og metaromanen.
Tilblivelse og mottakelse
Romanen ble utgitt heftevis 1759–1767. Det er delte meninger om hvorvidt fortellingen er avsluttet, eller om den ble avbrutt av forfatterens død. Sterne hadde store vanskeligheter med å få utgitt første hefte, og samtidens kritikere var skeptiske. Serien ble imidlertid en stor salgssuksess, og den middelaldrende forfatteren en berømthet over store deler av Europa. Etter Sternes død erklærte den mektige kritikeren dr. Samuel Johnson verket som en døgnflue som ikke hadde overlevd historiens dom. Nesten 250 år senere regnes imidlertid romanen som en klassiker. På 1800-tallet ble fortellingen lest allegorisk, med personene som personifiseringer av menneskelige egenskaper o.l. Modernister så fortellingen som et komplisert, strukturelt eksperiment. Idag vektlegges verkets intertekstualitet og funksjon som metalitteratur – og dets ironi og grenseløse lekenhet.
Handling
Tristram Shandy er en håpefull selvbiograf som aldri kommer til poenget. For å forklare bakgrunnen for sitt liv og sine tanker, begynner han med familiebakgrunnen. Samleiet der Tristram ble unnfanget, ble forstyrret da moren husket at faren hadde glemt å trekke stueklokken. Denne opplysningen gjør det nødvendig å forklare alle farens prinsipper og teorier: Walter Shandy var en ivrig og selvbevisst amatørfilosof, hvis påtenkte hovedverk var en bok om barneoppdragelse – arbeidet ble så omfattende at han ikke hadde tid til å oppdra sønnen.
Foruten foreldrene møter vi onkelen Toby, en pensjonert offiser med en pinlig krigsskade og beleiringstaktikk og festningsarkitektur som påtrengende hobby; onkelens tjener, «korporal Trim»; gårdsgutten Obadijah, landsbypresten Yorick (forfatterens ironiske selvportrett; også forteller og hovedperson i A Sentimental Journey Through France and Italy, by Mr. Yorick, 1768), foruten naboer og besøkende.
Filmatisering
Den britiske filmkomedien A Cock and Bull Story fra 2005 handler om en filmatisering av Tristram Shandy og er som romanen en rotete, pratsom metafortelling der boka og filmen, skuespilleren og rollefiguren blandes i uforutsigelige vendinger. Regien er ved Michael Winterbottom og komikeren Steve Coogan spiller hovedrollen.
På norsk
Romanen utkom på norsk med tittelen Herr Tristram Shandys liv og meninger i to bind på Bokvennen forlag 1995–1996. Boka ble oversatt Bjørn Herrman. Den ble gjenutgitt i 2003 som bok nr. 8 i De norske Bokklubbenes serie Verdensbiblioteket.
Cape Crozier
Cape Crozier er det østligste punktet på Rossøya i Antarktis. Det ble oppdaget i 1841 under ekspedisjonen til James Clark Ross med HMS «Erebus» og HMS «Terror», og ble kalt opp etter Francis Crozier, kaptein på HMS «Terror». Den utdødde vulkanen Mount Terror, også navngitt under denne ekspedisjonen, reiser seg bratt fra Cape Crozier til en høyde på 3 230 moh., og Rossbarrieren strekker seg østover.
Cape Crozier er tilholdssted for en av de største koloniene av adeliepingviner i verden, med om lag 150 000 hekkende par, en koloni med keiserpingviner på om lag 600 par, og en av de største koloniene av sørjo (1000 hekkende par). Flere sjeldne lavarter vokser her.
Frank Luck
Frank Luck (født 5. desember 1967 i Schmalkalden) er en tidligere tysk skiskytter som representerte DDR, senere Tyskland.
Cape Crozier
Første ilandstigning
Den første ilandstigningen på Cape Crozier ble foretatt 22. juni 1902 under Robert F. Scotts Discovery-ekspedisjon. En gruppe fra RRS «Discovery» gikk i land på en steinete strand litt vestenfor neset, og en kasse ble satt opp for å kunne legge igjen meldinger til eventuelle unnsetningsskip. Scott, Edward Wilson og Charles Royds klatret opp til et utsiktspunkt hvor de kunne observere isbarrieren, og de var også i stand til å se den store kolonien med keiserpingviner som hadde tilhold på sjøisen utenfor Cape Crozier. Wilson foretok senere to ekspedisjoner til Cape Crozier fra basen som ble opprettet i McMurdo-sundet for å gjøre nærmere observasjoner av kolonien.
Frank Luck
Frank Luck begynte tidlig å gå langrenn, men gikk i 1980 over til skiskyting. Allerede i 1988, 20 år gammel, kvalifiserte han seg til vinter-OL i Calgary, der han kom på sjetteplass i sprintøvelsen. Det store gjennombruddet kom med verdensmestertittelen på 10 kilometer i 1989. På grunn av sykdom kunne han ikke delta i Albertville i 1992, men under OL på Lillehammer i 1994 tok han gullmedalje med det tyske stafettlaget. Denne bragden gjentok han fire år senere i Nagano.
Cape Crozier
Terra Nova-ekspedisjonen
Scott vurderte seriøst å legge sin hovedbase for Terra Nova-ekspedisjonen 1910–1913 til Cape Crozier. På forrige ekspedisjon hadde «Discovery» ligget innefrosset på sin ankringsplass i McMurdo-sundet i nærmere to år, og kom seg med et nødskrik ut i februar 1904. Dette hadde ledet til iverksetting av en dyr unnsetningsaksjon og negativ omtale av Scotts aktivitet. Utenfor Cape Crozier ville det ikke være noen fare for at «Terra Nova» ble innefrosset, men den ubeskyttede beliggenheten ville gjøre lossing problematisk, basen ville ligge utsatt til i hardt vær, og ruten over land til barriereisen var utfordrende. Scott besluttet derfor nok en gang å legge basen til McMurdo-sundet, men denne gang lenger nord, ved Cape Evans.
Frank Luck
I løpet av den 17 år lange karrieren vant Luck totalt 11 VM-titler, den siste i stafetten i 2004 i Oberhof. Etter dette rennet la Luck opp som skiskytter. Med ytterligere fem sølvmedaljer og fire bronsemedaljer er han den nest fremste VM-deltakeren gjennom alle tider etter Ole Einar Bjørndalen.
Dopet
Frank Luck innrømmet i et TV-program den 6. april 2009 at han benyttet doping på slutten av 1980-tallet uten at han visste det. Han benyttet Oral-Turinabol, et anabole steroid og han mener at effekten var negativ. Eirik Kvalfoss, som ble slått av Luck på VM-sprinten i 1989, mente det var seint å komme med dette så lenge etterpå. Han påpekte videre at han syntes dette var trist.
Cape Crozier
Vinterturen
Wilson var ivrig etter å fortsette sin forskning på fosterutvikling hos keiserpingvinene, og var avhengig av å skaffe egg i tidlig inkubasjonsstadium. Dette innebar at de måtte samles inn midt under den antarktiske vinteren. Ekspedisjonen ble gjennomført mellom 27. juni og 2. august 1911 av Wilson, Apsley Cherry-Garrard og Henry Bowers. Cherry-Garrard beskrev senere turen i sin bok The Worst Journey in the World (Verdens verste reise). I vintermørket og ekstreme værforhold gikk turen sakte og var risikabel, men de fikk med seg tre egg som senere ble forært Natural History Museum. Til syvende og sist viste det seg imidlertid at den vitenskapelige verdien av ekspedisjonen var minimal.
Verneområde
Cape Crozier er utpekt som et spesielt verneområde i Antarktis på grunn av stedets rike dyreliv og økosystemets avhengighet av både terrestriske og marine elementer, noe som gjør det til et svært interessant sted for forskningsaktiviteter. Det er nødvendig å innhente tillatelse for å besøke stedet.
Meldingsposten fra 1902 og restene av steinhytta som ble bygget i 1911 er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis.
Jodie Fosters filmografi
Jodie Fosters filmografi omfatter 44 spillefilmer (per august 2015), i tillegg til hennes arbeid som filmprodusent og filmregissør og medvirkning i fjernsyn.
Febian Brandy
Febian Earlston Brandy (født 4. februar 1989 i Manchester), kjent som Febian Brandy, er en engelsk klubbløs fotballspiller som vinteren 2009 og våren 2010 var lånt ut til Gillingham fra Manchester United.
Karriere
Febian ble hentet inn av Sir Alex Ferguson til Manchester United som niåring, etter å ha imponert stort for sin Manchester-klubb West End Boys.
Sesongen 2007 var han på lån i Swansea City, hvor han fikk spilletid i 19 kamper, og han vendte sommeren 2008 hjem til United med tre mål på samvittigheten.
22. juli 2008 inngikk Manchester United og Swansea City nok en låneavtale, men oppholdet endte skuffende med 14 kamper, samtlige som innbytter, og ingen scoringer.
Den 3. februar 2009 ble Brandy utlånt til Hereford United i League One, i utgangspunktet for 1 måned. Her møter han sin tidligere lagkamerat på U18-laget hos United, Sam Hewson, som også er på utlån. Håpet var at de sammen kunne finne tilbake til storformen som ledet U18-laget til finalen i FA Youth Cup i 2007. Sesongen etter var Brandy på utlån hos Gillingham og returnerte til Manchester United ved sesongslutt. Han ble på sensommeren 2010 løslatt fra kontrakten og står for tiden uten klubb. I 2011 ble han med i Inces tropp for å hjelpe Notts County FC i det tettekampprogrammet ut sesongen. -pml
Bjørn Thevik
Bjørn Thevik (født 7. mars 1977) er en norsk jazzbassist (kontrabass/elbass/synthesizer). Han spiller i band som Dinosau og Piim.
Hørselsskader
Hørselsskader omfatter alle skader som gjør at hørselen ikke fungerer normalt, bl.a. hørselstap (hørselshemming) og tinnitus. Hørselsskader kan forårsakes av f.eks. sterk støy eller slag mot ansiktet, men kan også være genetisk betinget. I arbeidslivet er bl.a. ansatte på diskoteker, barnehagepersonell og ansatte i såkalte callsentre særlig utsatt for hørselsskader.
Bydatanett
Et bydatanett (engelsk metropolitan area network, forkortet MAN) er et datanett som dekker en by eller et tilsvarende stort område.
Dražen Petrović
Dražen Petrović (født 22. oktober 1964 i Sibenik i Kroatia (den gang Jugoslavia), død 7. juni 1993 i Denkendorf i Tyskland) var en profesjonell basketballspiller for de amerikanske lagene New Jersey Nets og Portland Trail Blazers. Han spilte også for klubbene BC Sibenka, BC Cibona og Real Madrid i Europa, i tillegg til Kroatias landslag i basketball. Han ble også kåret til en av FIBAs 50 beste spillere.
Landslag
Petrovic spilte på Jugoslavias landslag i basketball som nummer 4. Der var han med på Kroatias gullperiode som strakk seg over tre år fra 1989 til 1991. I 1989 og 1991 vant Jugoslavia EM i basketball med Petrovic på laget. I 1989 ble Petrovic kåret til turneringens beste spiller. I 1991 vant landslaget også verdensmesterskapet.
Europeisk karriere
Petrovic spilte totalt for tre europeiske klubber før han kom til NBA. Klubbene var; BC Sibenka, BC Cibona og Real Madrid Baloncesto|Real Madrid.
NBA-karriere
Petrovic ble trukket opp til NBA av klubben Portland Trail Blazers. Han viste tidlig sin misnøye i klubben på grunn av lite spilletid. Og 23. januar 1991 kom han til klubben New Jersey Nets, der han fikk mer spilletid.
Død
Dražen Petrović døde i en trafikkulykke på autobahnen i Denkendorf ved Ingolstadt i Tyskland den 7. juni 1993 da han var i Europa for å spille landslagskamp. Han ble 28 år gammel.
Lokalnett
Et lokalt datanett (engelsk local area network; forkortet LAN) er et datanettverk som er geografisk begrenset, for eksempel innen en bolig, et kontor eller en liten gruppe bygninger. LAN brukes også ofte om datatreff, selv om det til tider ikke benyttes LAN-nett i det hele tatt.
Den geografiske begrensningen består ofte i at nettverket er begrenset til ett firma eller ett hus. I tillegg til den geografiske begrensningen har IANA og ICANN, som bestemmer hvordan IP-baserte nettverk skal adresseres, anbefalt at den geografiske begrensningen følges av en logisk begrensning: private IP-adresser reservert adresse-områder til lokale nettverk.
Historikk
Før PC-ene ble oppfunnet, var det vanlig med en sentral datamaskin som brukerne arbeidet på via terminaler ved hjelp av enkel, lavhastighets kabler. Nettverk som IBM sitt SNA (Systems Network Architecture) hadde som mål å koble terminaler eller andre hovedmaskiner sammen. De første LAN-ene ble konstruert sent på 1960-tallet. Disse leverte høyhastighets sammenkoblinger mellom flere større datamaskiner. Da de personlige datamaskinene kom, blant annet med operativsystemene CP/M og DOS, betydde det at bedrifter kunne ha dusinvis eller til og med hundrevis av datamaskiner. Dette ga behov for å dele ressurser som skrivere og store harddisker, siden disse var dyre.
Da internett ble mer brukervennlig bidro det til på å gjøre de lokale datanettene mer ensrettet. De bruker vanligvis samsvarende nettverkslag, nettverksprotokoller og annet – noe som gjør at man vanligvis ikke trenger å bygge om datamaskinen, eller legge andre nettverksprotokoller inn på den hvis man skal flytte den fra et lokalt nettverk til et annet.
Skreosen
Skreosen er den minste bygda i Kviteseid kommune i Telemark. Bygda ligger langs fylkesvei 355, ved den nordre bredden av Skreevatnet, midt mellom Fyresdal, Dalen og Vrådal. Bygda er del av et interkommunalt større bygdelag sammen med nabobygdene Hauggrend i Fyresdal, Krossli, Austheii og Bandaksli i Tokke og Vråliosen i Kviteseid. Grunnet kommunegrenser dratt opp fra gammelt av ligger disse bygdelagene i forskjellige kommuner, selv om de til daglig regner hverandre som sambygdinger. Grunnet avstanden til sentrum i Kviteseid går de fleste skolebarn på skole enten i Fyresdal eller på Dalen.
Eastern Daily Press
Eastern Daily Press, vanligvis bare kalt EDP, er en engelsk regionavis som dekker Norfolk, de nordlige delene av Suffolk og det østlige Cambridgeshire. Avisen blir utgitt hver dag i Norwich i Norfolk i Storbritannia.
Skreosen
Det finnes en byggevare- og trelasthandel i Skreosen.
Eastern Daily Press
EDP ble grunnlagt i 1870 som en såkalt seriøs avis i fullformat under navnet Eastern Counties Daily Press. To år senere byttet det om navnet til det nåværende Eastern Daily Press, og i midten av 1990-årene byttet avisen format til kompaktformat, et slags komprimert tabloidformat. Avisen er nå eid og utgitt av avisforlaget Archant, tidligere kjent som Eastern Counties Newspapers Group. EDP er den bestselgende regionavisen utgitt på morgenen, og er den eneste britiske regionavisen som utkonkurrerer The Sun i sitt område.
To gode naboer
To gode naboer er det norske navnet på en animert dukkefilmserie ved navn Pat & Mat, produsert i det tidligere Tsjekkoslovakia og nå i Tsjekkia. Serien handler om de to naboene Pat og Mat, som hjelper hverandre å fikse alle mulige slags ting, oftest med uheldig resultat. Likevel kommer de alltid fram til en slags løsning. Serien ble opprinnelig sendt på Den tsjekkoslovakiske televisjonen. Etter at Tsjekkoslovakia ble delt ble den sendt på Slovakisk televisjon og Tsjekkisk televisjon.
Serien ble laget av Lubomír Beneš og Vladimír Jiránek. Animasjonen er såkalt stop-motion, der figurene er dukker som beveges ørlite grann mellom hvert bilde, hvilket gir illusjonen av at dukkene beveger seg når bildene kjøres etter hverandre. Omgivelsene dukkene beveger seg i er også kunstige og utført i tilsvarende stil. Serien er en stum serie uten dialog (dog ikke i den nederlandske versjonen hvor Pat og Mat faktisk snakker), kun bakgrunnsmusikk og lydeffekter. Handlingen er gjort slik at man likevel forstår hva som foregår uten nærmere forklaring. Dette har ført til at serien er lett å distribuere i utlandet, siden den ikke behøver oversettes. Episodenes lengde varierer mellom 6 og 10 minutter.
Serien ble kjent i Norge gjennom Barne-TV, som sendte mange episoder av den i løpet av 1970-, 80- og 90-tallet.
Historie
De to karakterene dukket først opp i en kortfilm fra 1976, som het Kuťáci (Klønene). Senere ble det laget flere episoder som deler av sesonger 2: ''... a je to! (... og det var det!)'', hvor figurene fikk sitt endelige utseende. De to fikserne fikk navnene Pat og Mat i 1989, og fra da av var det navnet på showet.
Forfatterne hadde et voksent publikum i tankene da de skapte serien, men den ble fort populær blant alle aldersgrupper. I tidligere Tsjekkoslovakia ble de første 35 episodene av serien produsert i barnevennlig kortformat på 7 minutter.
Serien ble populær i mange land, og ble sendt i blant annet Tsjekkoslovakia (nå Tsjekkia og Slovakia), Sverige, Polen, Jugoslavia, Island, Tyskland, Sveits, Brasil, Finland, Nederland, Kroatia, Norge, Spania og Iran.
I 1990 startet Lubomír Beneš (død 1995) sitt eget aiF Studio i Praha (produksjon) og Zürich (markedsføring, salg, finansiering), der han sammen med sitt team produserte 14 nye episoder. De introduserte alle 49 episodene på det internasjonale markedet.
Senere tok Lubomír Beneš' sønn, Marek Beneš, over og har laget ytterligere episoder av serien. I 2019 fantes det totalt 117 episoder, og mange av disse er også utgitt på DVD.
Muckle Roe
Muckle Roe (norrønt: Mikla Rauðøy, «Store Rødøy») er en øy i den skotske øygruppen Shetland i bukta St. Magnus Bay vest for øya Mainland. Øyas høyeste punkt er den utdøde vulkanen South Ward på 169 moh. Øyas areal er 1773 ha (18 km²). Øya har en befolkning på rundt 130 personer, hovedsakelig bønder som bor sørøst på Muckle Roe.
Historie
Øya er omtalt til Orknøyingenes saga.
I 1905 ble det bygget en bro mellom Muckle Roe og øya Mainland over sundet Roe Sound til en kostnad av £1 020, opprettet ved offentlig abonnement og et tilskudd fra Congested Districts Board. Konstruksjonen var av jern og betong og fullføringen ble fulgt av en endring i befolkningsnedgangen som hadde skjedd på 1800- og tidlig på 1900-tallet. Broen ble senere utvidet og forsterket, og åpnet 22. oktober 1947. Byggingen av en erstatningsbro startet i mai 1998, og arbeidet ble fullført i januar 1999. Den ble offisielt åpnet av rådmann Drew Ratter 3. april 1999.
Muckle Roe var en del av den sivile sognet i Delting fram til avskaffelsen av sivile sognet i Skottland ved loven om lokalt selvstyre (Local Government Act) av 1929.
Geografi og geologi
Muckle Roe er omtrent 4,8 km i diameter, med høye klipper i sør. Det høyeste punktet er Mid Ward 172 meter.
China Guodian Corporation
China Guodian Corporation (kinesisk: 中国国电集团公司), forkortet CGDC, er et helstatlig eid energi-konsern i Beijing, Folkerepublikken Kina. Det ble grunnlagt i 2002 i forbindelse med restruktureringen av kinesisk kraftindustri dette året. Selskapet driver termiske og vannkraftbaserte kraftstasjoner i det har også startet en prosess med å utvide sin portefølje, og har startet et forsikringsselskap for forretningsbygg, et livsforsikringsselskap og en bank i Hubeis hovedstad Shijiazhuang. Totalt har selskapet om lag 11 000 ansatte.
På slutten av oktober 2009 kontrollerte selskapet en kapasitet på 77 730 MW, fordelt slik:
Årlig kraftproduksjon var 297,8 TWh i 2008.
Inkludert i tallene for vannkraftverk er også en effekt på 3,9 MW fra ett tidsvannskraftverk: Jiangxia kraftverk. Forøvrig er Beilun kullkraftverk selskapets største, med en installert effekt på hele 5 000 MW.
Selskapet eier også kullgruver (20-25 mill. t årlig) og forsker på avsvovling for rensing og plasmateknologi for oljefri antennelse av kullkraftverk. Videre produserer datterselskaper utstyr for varmekraftverk. I byen Chifeng bygges det en ammoniakkfabrikk som skal produsere 300 000 t årlig, samt 52 tonn urea, og det startes flere polysilikon-fabrikker i Nord-Kina.
CHC eier også 12 % av Forskningsinstituttet for varmekraft (Kina).
Ramsar
Ramsar (persisk: رامسر) er en by i provinsen Mazandaran i Iran, ved kysten av Kaspihavet. Byen var tidligere kjent som Sakhtsar. Innbyggerne i Ramsar snakker gileki.
Ramsar-konvensjonen om våtmarker av internasjonal betydning, særlig som fuglehabitat ble vedtatt her i 1971, noe som var opptakten til internasjonalt samarbeid om vern av trekkfuglers leveområder.
Matt Hardy
Matthew «Matt» Moore Hardy (født 23. september 1974) er en amerikansk fribryter Som sist var signert til TNA IMPACT WRESTLING Matt Hardys kontrakt med TNA ble avbrutt på grunn av et bilkræsj påvirket av narkotika 20. august.2011. Hardy er også kjent fra tiden i World Wrestling Entertainment. Han er best kjent fra kampene han oppfant selv: TLC-kampene (tables, ladders & chairs) han hadde med broren sin Jeff Hardy (de kalte seg «Hardy Boyz») mot The Dudley Boyz og Edge & Christian.
Han er tidligere Hardcore, European, Cruserweight og United States Champion.
Under Unforgiven 7. september 2008 vant han ECW Championship som han tapte 127 dager senere mot Jack Swagger på ECW 12. januar 2009
12. september 2010 bekreftet WWE at de hadde sendt Hardy hjem fra en turné. Etter dette begynte Hardy å Legge ut videoer på sin Youtube-kanal og uttrykke sin frihet og lite interesse i WWE, og insisterte på at han ønsket å bli løst fra selskapet. 15. oktober 2010, kunngjorde WWE at Hardy hadde blitt løst fra sin kontrakt.
Den 9. januar 2011, hadde Hardy sin debut for Total Nonstop Action Wrestling (TNA) på Genesis pay-per-view, som en del av "heel" stabile Immortal. Han var overraskelsen motstanderen for Rob Van Dam, og slo ham for å hindre Van Dam i å motta en match for TNA World Heavyweight Championship, holdt av Hardys bror Jeff Hardy. I main event, forsøkte Hardy å blande seg inn i Jeffs World Heavyweight Championship match med Mr. Anderson, men ble stoppet av Van Dam, noe som førte til Jeff miste både kampen og mesterskapet [139] 13. januar i episoden av TNA Impact! ble Hardy Boyz gjenforent å beseire Anderson og Van Dam i en tag team match, etter innblanding fra Beer Money
Konows gate
Konows gate finnes flere steder:
FIFA
Fédération Internationale de Football Association (FIFA) er en sammenslutning av 211 nasjonale fotballforbund. FIFA ble grunnlagt 21. mai 1904 i Paris av fotballforbundene i Belgia, Danmark, Frankrike, Nederland, Spania, Sverige og Sveits.
Norges Fotballforbund sluttet seg til FIFA i 1908.
FIFAs hovedkvarter befinner seg i Zürich i Sveits. Nåværende president er Gianni Infantino. FIFA er ansvarlig for arrangement og overvåkning av fotballens større internasjonale turneringer. Den største turneringen FIFA arrangerer er Verdensmesterskapet i fotball som offisielt heter FIFA World Cup.
FIFA har 211 medlemmer (2018). De nyeste medlemmene i FIFA er Gibraltars fotballforbund og Kosovos fotballforbund, som ble medlemmer 13. mai 2016.
Historie
På slutten av 1800-tallet viste det seg at behovet var stort for et overnasjonalt forbund for å organisere fotballen på verdensbasis ettersom det ble mer og mer populært å arrangere internasjonale turneringer. FIFA ble grunnlagt, og den første presidenten var Robert Guérin.
FIFA arrangerte sin første turnering i 1906, men helt uten suksess. Dette, sammen med økonomiske faktorer, førte til at Guérin raskt ble byttet ut, og Daniel Burley Woolfall fra England tok over. Den neste turneringen de arrangerte ble betydelig bedre. Fotballturneringen under OL i 1908 var en suksess til tross for at det deltok profesjonelle spillere. FIFA var på den tiden sterk motstander av profesjonell fotball, og fikk gjennomslag for kriteriet om amatørstatus på spillere som skulle delta i OL.
FIFA utvidet medlemstallet utover de europeiske medlemmene da Sør-Afrika søkte opptak i 1909, og  i 1912 og Canada og  i 1913 og man begynte å se konturene av en verdensomspennende organisasjon.
Etter første verdenskrig møtte man på problemer, i og med at de britiske landene trakk seg fra FIFA av den grunn at man nektet å spille mot sine tidligere fiender. Krigen var nesten årsak til slutten for FIFA, men man klarte å holde organisasjonen levende mye takket være nederlenderen Carl Hirschmann som ledet organisasjonen etter at Woolfall døde. I 1921 ble den meget innflytelsesrike Jules Rimet valgt til ny president etter Woolfall, og en av hans hovedoppgaver ble å få britene med i FIFA igjen. Men først etter 25 års diplomati kom de britiske landene tilbake som medlemmer i 1946.
Verdensmesterskap
FIFA er arrangør av fotballturneringene under OL, og i 1924 og i 1928 vant begge turneringene. De begynte å kalle seg for Verdensmestere i fotball, noe landene som hadde profesjonell fotball ikke var helt enig i. Jules Rimet tok så initiativ til en turnering der det ikke skulle være restriksjoner med hensyn til amatørstatus, slik at verdens beste spillere kunne møtes.
I 1930 ble den første VM-turneringen i fotball arrangert i Uruguay, og selv om den europeiske deltagelsen var sparsommelig (kun Jugoslavia,, og  deltok fra europeisk side), kunne man endelig kåre en verdensmester. Vertsnasjonen var ikke blygere enn at de slo i finalen i Montevideo.
Det offisielle navnet på VM ble etterhvert Jules Rimet Cup, men etter at vant troféet for tredje gang i 1970 er det offisielle navnet fra og med 1974 FIFA World Cup, og dette er nå en av de største idrettsarrangementene i verden.
FIFA arrangerer også VM i fotball for klubblag, som offisielt heter FIFA Club World Cup. Den første turneringen ble spilt i 2000, men var ikke helt vellykket. Fra 2005 har turneringen blitt arrangert årlig mellom de beste klubblagene i hvert kontinent med et format som ser ut til å være en suksess.
Utmerkelser
FIFAs eksekutivkomité ble i 2004 utnevnt til den sørafrikanske Ordenen O. R. Tambos følgesvenner.
Fylkesvei 8004
Fylkesvei 8004 går mellom Gakori og Kvilekrysset i Alta kommune. Veien er 3,5 km lang.