cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MS «Prinsesse Ragnhild» (1981)
I Amerika
3. september 2008 ble hun solgt til det amerikanske rederiet Celebration Cruise Line for om lag 180 millioner kroner, og ble brukt til kortdistanseseiling i Karibien. Skipet ble omdøpt MS «Bahamas Celebration» og fungerte som cruiseskip i fast rutetrafikk mellom Port Everglades (Fort Lauderdale) i USA og Bahamas. Bildekket var ikke i bruk på denne strekningen. Resten av skipet fikk noen moderate oppgraderinger som følge av at skipet skulle fungere i cruisemarkedet, blant annet har det blitt utstyrt med fasiliteter som svømmebasseng og spa.
31. oktober 2014 hadde skipet et sammenstøt med et ukjent objekt utenfor Freeport på Bahamas mens det var underveis til Palm Beach i USA. Skroget fikk en flenge under vannlinjen på babord side, og tok inn vann på de nederste dekkene. MS «Bahamas Celebration» gjorde vendereis til Freeport der passasjerene ble satt i land. Det ble ikke rapportert om noen personskader, men skipet hadde slagside på 10% mot babord. Etter å ha inspisert skipet i tørrdokk, besluttet rederiet å erstatte MS «Bahamas Celebration» med det nyere og større MS «Grand Celebration» (kjøpt fra Carnival). I januar 2015 ble MS «Bahamas Celebration» solgt til skipsopphuggere. I juli 2015 var skipet underveis til skipsopphuggingssenteret i Alang, India. Huggingen startet 29. oktober 2015
Branner om bord
Det har vært fire branner ombord på skipet: 8. juli 1999, 1. mars 2002, 10. desember 2006 , 12. desember 2011.
Aitor Pérez Arrieta
Aitor Pérez Arrieta (født 24. juli 1977) er en profesjonell spansk landeveissyklist.
Pius Parsch
Pius Parsch, døpt Johann (født 18. mai 1884 i Neustift ved Olmütz i Mähren i Østerrike (nå del av Tsjekkia), død 11. mars 1954 i Klosterneuburg) var en østerriksk romersk-katolsk teolog med stor betydning for tidens katolske liturgiske fornyelsesbevegelse. Hans liturgiske engasjement begynte for alvor på 1920-tallet.
Bakgrunn
Parsch ble døpt 15. mai 1884. Han gikk på gymnasium i Olmütz. Han trådte inn i augustinerkorherrenes orden i Klosterneuburg i 1904 og tok ordensnavnet Pius.
Prest
Han ble presteviet i 1909 i Wien. Frem til 1913 var han hjelpeprest (Aushilfspriester) i menigheten Maria Treu i Wien. I 1911 disputerte pater Parsch til doktorgraden i teologi ved Universitetet i Wien og fra 1914 underviste han i pastoralteologi ved stiftets eget Hauslehranstalt (dets egne teologiske læreanstalt) og var også lærer for novisene.
Da han i mai 1915 og til slutten av første verdenskrig var feltprest ved Østfronten, ble han kjent med den gresk-ortodokse kirkens liturgi. Pater Parsch bestemte seg for å gjøre Bibelen mer til en folkets bok, og liturgien mer begripelig for alle. Etter hjemkomsten til klosteret begynte han å holde bibelkurs for novisene. Fra 1922 holdt han fellesskapsmesser i kirken St. Gertrud i Klosterneuburg, og innførte en praksis der menigheten sang Den Hellige Messe på tysk. Dette kalte han Betsingmesse, «bønne-synge-messe». Han ville med det oppnå en mer aktiv deltakelse og knytte bedre an til urkristendommen. Dette ble senere ansett som etableringen av den liturgiske bevegelsens i Østerrike. Et gjennombrudd fant sted i 1933 da det ved Wiener Katholikentag ble feiret en Betsingmesse.
I 1928 startet han et forlag for å få større gjennomslag for den bibelske og liturgiske fornyelsen. Fra 1926 ga han ut tidsskriftet Bibel und Liturgie og fra 1928 tidsskriftet Lebe mit der Kirche.
Frankrikes geografi
Frankrike ligger i Vest-Europa ved atlanterhavskysten (Biscayabukta og Den engelske kanal) sørøst for Storbritannia, mellom Belgia, Luxembourg, Tyskland, Sveits og Italia i nord og øst og Spania i sør, og med kystlinje mot Middelhavet i sørvest. Den sekskantede formen på fastlandet i Frankrike har gitt landet det franske kallenavnet l'hexagone.
Pius Parsch
Prest
Før andre verdenskrig var han medlem av Arbeitsgemeinschaft für den religiösen Frieden, som var positive til samarbeid med nasjonalsosialistene. Kardinal Theodor Innitzer forbød den 28. september 1938 alle sine prester å bli medlemmer der. I 1941 oppløste nasjonalsosialistene Stift Klosterneuburg, ødela trykkeriet og la ned forbud mot å utgi liturgiske skrifter. Parsch virket på denne tid som sjelesørger i sognekirken i bydelen Florisdorf i Wien, og kunne først i 1946 gjenoppta sine oppgaver i stiftet.
Frankrikes geografi
Frankrike dekker, dersom man inkluderer den franske øya Korsika, et område på 551 695 km². Dette området kalles gjerne «la Métropole», eller «France métropolitaine». Utover dette inkluderer Republikken Frankrike også territorier i Nord-Amerika, Karibien, Sør-Amerika, det vestre og søndre Indiahavet, Stillehavet og Antarktis (mange land anerkjenner ikke de franske territorialkrav i Antarktis). Med området i Antarktis fratrukket dekkes da et område på 674 843 km².
Pius Parsch
Prest
I 1950 grunnla han Klosterneuburger Bibelapostolat, som utgav billige bibler og veiledninger til bibelstudier.
Under den eukaristiske kongressen i Barcelona fikk Parsch et slag som han aldri kom seg fra. Han døde i 1954, 69 år gammel.
Det var Parschs virke som gjorde den liturgiske bevegelsen kjent i Østerrike. En annen av hans flaggsaker var betoningen av liturgiens bibelske komponenter.
Frankrikes geografi
Geografiske trekk
Frankrike deles mellom fire store elvesystemer hvorav tre renner ut i Atlanterhavet. De renner over det svakt lutende slettlandet i nord- og vest-Frankrike og de fruktbare områdene rundt elvene har medvirket til at landets økonomiske og politiske sentrum havnet i landets nordre deler, hvilket kan ses som en sterkt medvirkende årsak til at Paris ble landets hovedstad. De største franske elvene er:
Pius Parsch
Minnesmerker og heder
I 1965 fikk en plass i Wien-Floridsdorf (21. Bezirk) navnet Pius-Parsch-Platz.
Frankrikes geografi
Klima
Frankrike grenser til sjø både i nord, vest og sør. Atlanterhavet i vest og Middelhavet i sør hindrer de store døgnlige temperaturvariasjonene. Normandie og Bretagne på nordvestkysten har et klima som ikke er ulikt Storbritannia, men er litt mildere og våtere enn London. De sentrale områdene av Frankrike fra Paris, gjennom Loiredalen til Strasbourg har litt mer variasjon. Området er gjerne kjent for å være lummert, men det sentrale Frankrike har ofte behagelige forhold om sommeren med temperaturer rundt 25–27 °C i snitt på dagtid. Vintrene her er derimot mer skyet og fuktige, med en god del tåke fra høsten av. Innimellom kan kaldluft fra Sibir holde temperaturen godt under 0 °C i flere dager på rad. Paris har en årlig nedbørsnormal på 619 mm, og nedbøren er jevnt fordelt gjennom året, selv om det er mye færre skyer om sommeren enn om vinteren. Varmest er det i juli med en normal maksimumstemperatur på 25 °C. Det har riktignok vært over 40 °C her. Lyon som ligger lenger sør får mer nedbør, normalen her er 813 mm i året. Her i Rhônedalen er det også oftere tordenvær enn lenger nord, og om vinteren kan kaldluften legge seg til i dalen og danne vedvarende tåke.
Pius Parsch
Hovedverker
Han var også utgiver av tidsskriftene Bibel und Liturgie fra 1926, og Lebe mit der Kirche i perioden1928–1952.
Frankrikes geografi
Klima
Siden høyden øker sørover i landet mot Alpene og Sentralmassivet er vintrene her like kalde som lenger nord, men avstanden fra havet gir gjerne flere klare sommerdager. I de østligste områdene kan det riktignok komme kraftige tordenbyger på sommerstid. Byene som ligger litt opp i høyden, som Le Puy i Sentralmassivet og Grenoble i Alpene kan være småkalde på sommerkvelder, og i januar er det ofte iskaldt her. På solrike sommerdager blir det likevel som oftest varmt, særlig mot Provence. Selv på vinteren kan varme vinder strømme ned fra Pyreneene og gi over 20 °C i Gascogne-området, for eksempel i Toulouse. Somrene langs middelhavskysten er nesten helt tørre, med en regnbyge kanskje en gang i uka. Rivieraen, også kalt Côte d'Azur, (inkludert Monaco) har normaltemperaturer over 10 °C selv i januar, og det regner bare omtrent hver tredje eller fjerde dag om vinteren. Mest regn her er det om høsten, og oktober er den våteste måneden, gjerne i forbindelse med tordenvær. Marseille har en årlig nedbørsnormal på 546 mm, mens den normale maksimumstemperaturene i juli er så høy som 29 °C. Mistralvinden, en kald nordlig vind fra Alpene, kan likevel gi ganske så sure forhold, og av og til kan vindstyrken nå full storm (25–27 m/s). Den er vanligst fra november til april langs kysten fra Toulon til Marseille. Mistralen oppstår ofte brått og varer en dag og to, før det gjerne blir mer sol, varmere og roligere vær.
Mot Pyreneene og vestkysten er klimaet en blanding av middelhavs- og atlanterhavsklima. Det er ofte regnbyger her, som innimellom kan bli kraftige. I sør er Pyreneene både høye nok og nære nok sjøen til at det kan komme snø på de høyeste toppene, men de unngår tåken som ofte forekommer på atlanterhavskysten. Omkring La Rochelle blir det en overgang fra de solrike forholdene i Aquitaine til de mer tempererte forholdene i Bretagne. Bordeaux har like milde vintre som middelhavskysten, men mindre sol og mer regn. Nedbørsnormalen her er 900 mm i året. Somrene er i snitt litt varmere enn i Paris, men østlig vind fra Sentralmassivet kan bringe temperaturene godt over 30 °C. Cherbourg i Normandie har enda våtere klima enn lenger sør, 931 mm i året, og om vinteren regner det gjerne 2 av 3 dager. Denne delen av den franske kysten kan også få en god dose med vind, særlig når lavtrykkene kommer inn i Biscayabukten vinterstid.
Regioner
«France métropolitaine» er delt inn i 18 regioner, som igjen er delt inn i 96 départements. Disse er så delt inn i 329 arrondissements, som er delt inn i 3879 kantoner, som igjen er delt inn i 36 568 kommuner (pr. 1. januar 2004).
I tillegg kommer fire oversjøiske regioner, Guadeloupe, Fransk Guyana, Martinique og Réunion som har samme status som regionene i Fastlands-Frankrike.
Frankrike har også flere andre territorier rundt om i verden, blant andre Saint-Pierre og Miquelon, Ny-Caledonia og Fransk Polynesia.
Fylkesvei 773
Fylkesvei 773 (Fv773) går mellom Brekkvasselv i Namsskogan kommune og Røyrvik. Veiens lengde er 31,5 km, og veiens høyeste punkt er 765 moh., inne i Steinfjelltunnelen.
Den tar av fra europavei 6 på Brekkvasselv og går østover til Gjersvik og videre langs Limingen til Røyrvik.
Historikk
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Dashanzi
Dashanzi (kinesisk: 大山子, hanyu pinyin: Dàshānzi) er et nabolagsområde på én kvadratkilometer i subdistriktet Jiuxianqiao og i bydistriktet Chaoyang i Beijing, nordøst for sentrum i den kinesiske hovedstaden. Nabolaget ligger langs motorveien til Beijing internasjonale lufthavn mellom Fjerde og Femte ringvei, sør for Dashanzi Qiao-veibroen (大山子桥) og vis-à-vis Wangjing.
Duke Ellington
Edward Kennedy «Duke» Ellington (født 29. april i Washington D.C., USA, død 24. mai  i New York City, New York, USA) var en amerikansk jazzmusiker, pianist og orkesterleder. I tillegg både komponerte og arrangerte han musikk.
Bakgrunn
Ellington ble født i en svart overklassefamilie. Deri inngikk også pianotimer, som han begynte med i 7-8-årsalderen. I tenårene foretrakk han baseball foran musikken.
Han fikk små spillejobber på klubber og kaféer i Washington og tre måneder før han skulle være ferdig med sin yrkesskoleutdannelse sluttet han og ble profesjonell musiker.
Musikalsk karriere
I startet han sitt første orkester og tok tre viktige steg mot selvstendighet – han flyttet hjemmefra, ble sin egen agent og giftet seg med Edna Thompson. Populariteten vokste sakte med sikkert for både ham og hans orkester, som spilte på mange av Washingtons eksklusive klubber. Gjennombruddet kom i da orkesteret fikk et engasjement på The Cotton Club i bydelen Harlem i New York, som ledet til radioopptredener og plateinnspillinger.
Ellingtons orkester ble verdenskjent på 1930-tallet og turnerte over hele verden i bortimot 40 år.
En lang rekke førsteklassess jazzmusikere spilte i Ellingtons orkester, noen av disse over lengre perioder. Noen av disse er trompetistene James «Bubber» Miley, Cootie Williams, Rex Stewart og Clark Terry, trombonistene Joe «Tricky Sam» Nanton og Lawrence Brown, klarinettisten Barney Bigard, altsaxofonisten Johnny Hodges, tenorsaxofonistene Ben Webster og Paul Gonsalves, barytonsaxofonisten Harry Carney og bassisten Jimmy Blanton.
Gjennom årene utviklet Ellington sitt pianospill og de siste 15 årene av sitt liv spilte han inn flere plater sammen med for eksempel Louis Armstrong, John Coltrane og Charles Mingus. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame og i ble han tildelt Presidentens frihetsmedalje.
Besøk i Norge
Han gjestet Norge flere ganger. Mellom konsertene i Örebro og Karlstad den 18. og 21. april 1939 gikk turen med buss via kafestopp på Ørje til Oslo og Colosseum kino. Til Nordstrandhallen kom Duke-bandet den 5. november 1958 med blant andre Johnny Hodges, Harry Carney, Jimmy Hamilton, Terry Clark, Ray Nance, Baker, Brit Woodman, Sam Woodyard. To år etter ble hans innspilling av Peer Gynt-suiten (Grieg) forbudt utgitt i Norge der musikken til Grieg var kopibeskyttet frem til 1. januar 1967. Og, i Sverige utkom den i 1966.
I følge med impresario Per Gottschalk, ankom Ellington Njårdhallen sammen med Norman Granz den 25. januar 1967 og avholdt en konsert. I orkesteret satt trompetistene Cootie Williams, Cat Anderson og Herbie Jones, trombonistene Lawrence Brown, Buster Cooper og Chuck Connors, treblåserne Johnny Hodges, Paul Gonsalves, Jimmy Hamilton, Harry Carney og Russel Procobe, bassist John Lamb og trommeslager Sam Woodyard. Så var de på et utsolgt Chateau Neuf den 8. november 1971.
Orkesteret fortsatte i en tid etter Ellingtons død i 1974, da under ledelse av Mercer Ellington.
Låter i kulturkanon
Låter som av Alec Wilder regnes for å høre med i kulturkanonen den store amerikanske sangboka er blant annet «Blue Prelude».
Porto-Novo
Byen har etnografisk museum, kongeslott, moské og katedral. Stade Charles de Gaulle er byens offisielle stadionanlegg for friidrett og fotball.
Historie
Porto-Novo var tidligere tributtstat til Jorubakongeriket i Oyo. Byens navn kommer fra portugisisk og betyr «ny havn». Den var opprinnelig bygget som havn for slavehandel.
Kongene av Porto-Novo fortsatte å herske over byen, både offisielt og uoffisielt til den siste kongen døde i 1976.
Mange afro-brasilianere bosatte seg i Porto-Novo etter at slaveriet opphørte i Brasil. Brasiliansk arkitektur og mat har vært viktig for byens kulturliv.
Demografi
Porto-Novo hadde en anslått befolkning på 234 168 i 2005
Bud Powell
Earl Rudolph «Bud» Powell (født 27. september 1924 i New York, død 31. juli 1966 samme sted) var en amerikansk jazzpianist og komponist, kjent for sine verker innen bebop.
Powells far og to brødre var jazzmusikere. Med skolering i klassisk klaver og interesse for stridepiano, imiterte en tiårig Powell sin viktigste inspirasjonskilde, Art Tatum, såvel som Fats Waller. Han spilte i broren William Powells jazzband (1938), samt ble elev og nær kunstnerisk venn av Thelonious Monk, som brakte Powell inn i bebop-miljøet ved Minton's Playhouse (1941), og Duke Ellingtons anbefaling brakte Powell til Cootie Williams orkester (1942) og Powells første plateinnspilling (1944).
Hans egen trio (med Curley Russell og Max Roach trommer) platedebuterte 1947. Videre akkompagnerte han mer kommersielle foretak bl.a. for Sarah Vaughan. Med Dizzy Gillespie, Charles Mingus og Max Roach utkom Live at Massey Hall (i Toronto, 1953).
Tross mentale forstyrrelser, samt hodeskader og livsvarige migreneproblem fra en politivold-episode med elektrokonvulsiv terapi (1945), utviklet Powell en avansert teknikk og derved anerkjennelse som en av datidens ledende. Den opprinnelige venstrehånd i stridepiano ble betydelig irregularisert. Hans virke har vært tolket som å være en tilpassing av Charlie Parkers arbeider for piano; andre mener at Powell rundt 1950 hadde grunnlagt en ny form for pianojazz og, som Dizzy Gillespie, valgte å kalle ham «the father of modern jazz piano».
1950-tallet ga samarbeid og innspillinger med Charlie Parker, Dizzy Gillespie, J. J. Johnson, Fats Navarro og Sonny Stitt. Avbrutt av flere langvarige sykehusopphold, komponerte han selvransakende klassikere som Bouncing with Bud, Hallucinations, Oblivion, Glass enclosure og Un poco loco, samt ga ut egne plater på Blue Note Records og Verve. Han oppholdt seg mye i Paris 1957-63 med trioen «Les Trois Patrons» (Kenny Clarke trommer og Pierre Michelot bass) som ga albumene Cooking at St. Germain (1959) og Parisian thoroughfares (1960), med opptak fra Blue Note (Paris) og Club Saint-Germain der han spilte med Zoot Sims, Barney Wilen og Clark Terry, før han igjen inntok New York på Birdland. Perioden avstedkom A portrait of Thelonious utgitt på Columbia Records (1961), et gjensvar til Monks tidligere komposisjon In walked Bud:
I 1962 bodde han i København med samboeren Buttercup og sønnen Johnny. Han gjestet Metropol Jazz Club i Oslo i 1962, første dagen med Bjørn Pedersen bass og Jon Christensen trommer, de tre neste med Erik Amundsen bass og Ole Jacob Hansen trommer. Ifølge Eivind Solberg ble det «det fineste pianospill innen jazz vi noen sinne har hørt her i landet ... enkelhet og renhet, fint nyanserte fraser som flettet inn i hverandre og dannet en logisk helhet ...» Det ble også gjort radioopptak for NRK.
Powell fikk tuberkulose i 1963 og ble igjen, i lange perioder, innlagt på sykehus før sin tidlige bortgang. En tid bodde han i Frankrike, og skrev In the mood for a classic til Randi Hultin (31. juli 1964). Gravfølget gjennom Harlem var iscenesatt av Max Roach og bivånet av fem tusen.
Francis Paudras (venn fra Paris-oppholdet) skrev biografien A dance of the infidelse, a portrait of Bud Powell (1986) som igjen var basis for filmen Round Midnight med Dexter Gordon (1986). Senere har utkommet Carl Smith, Bouncing with Bud (1997).
Bernhard Berglund
Berglund tok lærer- og organistutdanning i Härnösand og ble uteksaminert i 1912. Fra 1913 til sin død var han folkeskolelærer og kantor i Selånger.
Berglund har blant annet skrevet melodien til den svenske salmen «En dunkel örtagård jag vet». Den norske teksten er oversatt av Emil Liedgren og heter «Eg veit ein hage full av fred».
Håland
Håland er navn på gårder en rekke steder, og er et vanlig etternavn.
Håland kan vise til
Saint-Gaudens
Saint-Gaudens er en kommune i departementet Haute-Garonne i regionen Occitanie sør i Frankrike. Saint-Gaudens er underprefektur i departementet.
Tour de France
Saint-Gaudens har flere ganger vært start- eller målby for etapper i sykkelrittet Tour de France. I 1950 var byen målby for 11. etappe og startby for 12. etappe. I 1955 var den målby for 17. etappe og startby for 18. etappe. I 1957 var den igjen målby for 17. etappe og startby for 18. etappe, mens den i 1959 var målby for 11. etappe og startby for 12. etappe. I 1962 var Saint-Gaudens målby for 12. etappe, mes starten neste dag gikk fra Luchon. I 1970 var den målby for 17. etappe og startby for 18. etappe, i 1976 målby for 13. etappe og startby for 14. etappe, og i 1981 startby for 6. etappe. I 1991 var Saint-Gaudens startby for 14. etappe og i 1999 mål- og startby for henholdsvis 14. etappe og 15. etappe. Ti år senere, i 2009, var byen igjen startby for 9. etappe.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Saint-Gaudens
Mugg
Mugg kan vise til:
Espen Andersen
Espen Andersen er navnet til flere personer:
Proteaceae
Proteafamilien (Proteaceae) er en plantefamilie i ordenen Proteales som er egentlige tofrøbladete planter. Familien har 81 kjente slekter, med noe under 2 000 arter. Platanslekta ble i en periode regnet som en egen underfamilie i proteafamilien, men fra APG III regnes denne som en egen familie Platanaceae. Proteafamilien regnes nå sammen med platanfamilien og lotusfamilien til ordenen Proteales. Tidligere har proteafamilien (og ordenen uten de to andre familiene) vært plassert andre steder i systemet, bl.a. plasserte Cronquist ordenen i Rosidae (slik denne gruppa ble oppfattet da).
Taksonomi
Den taksonomiske plasseringen i APG III-systemet, av familien og de 81 slektene i gruppen, omfatter:
Korslund
Korslund kan være flere ting:
Østenstad kirke
Østenstad kirke er en arbeidskirke fra 1980 på Østenstad i Asker kommune, Viken fylke.
Byggverket er i tegl og har 530 plasser.
Historikk
Arbeidskirke ble bygd i 1980, kirkegården ferdig 2008. Kirken er tegnet av arkitekt Harald Hille.
Området kirken ligger på, ble tidligere kalt Tåjet. Det betyr inngjerdet mark for dyrene. Det gamle navnet Østenstad var Eystadir, sammensatt av navnet Eystein og den gammelnorske endelsen stadir.
Akergruppen
Akergruppen var benevnelsen på konsernvirksomheten til Akers mekaniske verksted. Akergruppen var dominerende innen norsk skipsbygging med inntil 48 % av all norskbygd tonnasje (1974).
Østenstad kirke
Historikk
Lille Østenstad gård, som kirketomten er skilt ut fra, tilhørte fra gammelt av Asker kirke. Helt fram til midten av 1900-tallet måtte gården betale fast avgift til kirken.
Akergruppen
Fred. Olsen & Co var dominerende på eiersiden siden de fikk aksjemajoriteten i 1916.
Østenstad kirke
Historikk
I 1969 kjøpte Asker kommune 18 dekar av Lille Østenstad gård. I 1972 ble Østenstad skilt ut som egen menighet fra Asker, foreløpig med "kirke" i aulaen på Blakstad sykehus. I 1975 ble den innkjøpte tomt regulert til kirkelige formål. 24. mai 1979 ble grunnstenen nedlagt, og året etter – 23. mars 1980 – ble kirken vigslet av biskop Andreas Aarflot.
Stein Tønnesson
Stein Dorenfeldt Tønnesson (født 1953) er en norsk historiker med Øst-Asia og Sørøst-Asia som spesialfelt. Hans forskning og undervisning har for en stor del omfattet tema som Vietnamkrigen, nasjonal identitet i Sørøst-Asia og konflikten om Sør-Kina-havet. Han har også vært opptatt av revolusjoner, global historie, globalisering og norsk idrettshistorie. Han har stillingen som forskningprofessor ved PRIO.
Tønnesson ble født i København, men er oppvokst i Bærum.
Liv og virke
Han ble cand.philol. (med fagene historie og fransk) ved Universitetet i Oslo i 1982. Han tok en doktorgrad i historie i 1991. Avhandlingen handlet om Vietnams historie og hadde tittelen The Vietnamese Revolution of 1945: Roosevelt, Ho Chi Minh and de Gaulle in a World at War.
Tønnesson har vært ansatt ved Fredsforskningsinstituttet (PRIO) siden 1992. Han var direktør ved instituttet fra 2001 til 2009 og forskningprofessor fra 2009. Han har også vært forskningsprofessor ved Nordisk institutt for Asiastudier i København i 1992–1998, professor II ved Senter for Utvikling og Miljø (Universitetet i Oslo) 1998–2001, seniorforsker (senior fellow) ved United States Institute of Peace 2010–2011 og leder av The East Asian Peace Program ved Uppsala universitet 2011–2016. I sine yngre år arbeidet han som journalist i Glåmdalen og Østlendingen.
Tønnesson har utgitt fagbøker som Røde skoger : skogsarbeidere forteller fra klassekampen på landsbygda (utgitt på Pax forlag i 1976) som handler om skogsarbeidernes klassekamp i Hedmark i 1920- og 1930-årene, Folkehelse, trim, stjerner 1939–1986 (1986, bind 2 av Norsk idretts historie) og Explaining the East Asian Peace (2017) som omhandler hele Øst-Asia fra Myanmar og Indonesia til Mongolia, Korea og Japan.
Familie
Stein Tønnesson er bror av sakprosaprofessor Johan L. Tønnesson og sønn av historiker Kåre Tønnesson.
Jake Ziah
Jake Ziah er et norsk band, startet i september 2001 av Arnar Vågen og Syvert Holbek Feed. Deres første utgivelse kom i 2003 med Pitch Black EP på bandets egen label i Norge og i Taiwan på Team 10/SeptemberCultInt. I 2005 ble deres første fullengder utgitt. These Days Do You No Justice (TDDYNJ) kom ut i Norge, Frankrike, Benelux, USA og Canada på Red Parlor Records og Le Maquis Music. I 2008 kom bandets siste utgivelse Lights And Wires. Bandet har hatt tre faste medlemmer hele tiden, og bestod først av Arnar Vågen, Syvert Holbek Feed, J. Daniel Henriksen og Kristian Husby, men har turnert med Torstein Lofthus, Torgeir Waldemar Engen, Paolo Vinaccia og Aron Nørstebø. Besetning per mai, 2013 er Vågen, Feed, Henriksen og Engen.
3D-grafikk
3D-grafikk eller 3D-design, på engelsk ofte kalt 3D computer graphics, CGI (Computer generated images) og annet, er samlebetegnelser for datagrafikk, altså datamaskinskapte bilder, som har et mer eller mindre virkelighetstro, tredimensjonalt uttrykk. 3D-design brukes til visualiseringer i dataassistert konstruksjon og av modeller, for eksempel produkter og byggeprosjekter, i videospill, visuelle datasimuleringer, digitale animasjonsfilmer og for å lage spesialeffekter i filmer.
Arbeid med 3D-grafikk
Det finnes flere mer eller mindre avanserte dataprogrammer for å lage tredimensjonale bilder. Det gjelder blant annet modellerings- og animasjonsprogrammene Autodesk Maya, Autodesk 3DS Max, Andersson Technologies Synth Eyes, Z-brush, Blender, LightWave 3D, Cinema 4D, Vectorworks,  og Google SketchUp. I tillegg brukes gjerne bildebehandlings- og filmredigeringsprogrammer som Adobe Photoshop, Adobe Premiere og Adobe After Effects. Programmene brukes blant annet til modellering (å konstruere eller forme modeller i tre dimensjoner), teksturering (å legge på farger og overflateteksturer), lyssetting, rendering (å gjengi bildene i høy oppløsning), rigging (å lage figurskjelett for bevegelser), animering og dynamics.
I tillegg til de mer allround-pregede programmene, slik som Cinema 4D og Blender, finnes en rekke applikasjoner som er utviklet for å fremstille spesialiserte typer animasjoner, slik som Realflow, Krakatoa og Mantaflow (partikkel-, røyk- og væskesimulering), Golaem og Massive (konstruksjon av scener med tusenvis av animerte aktører med kunstig intelligens), The Grove, XFrog, SpeedTree og Arbaro for planter og Terragen og WorldMachine for å skape landskap.
En person som arbeider med 3D-grafikk, kan på norsk kalles 3D-designer eller -animatør. Den engelske betegnelsen 3D artist er også vanlig. En 3D-designer trenger teknisk kunnskap om programmene, kreativitet og formsans. I Norge gir blant andre Idefagskolen i Tønsberg, Noroff Instituttet og Norges Informasjonsteknologiske Høgskole (NITH) i Oslo opplæring i 3D-design og -animasjon.
Baiyun Guan
Báiyún Guān (云观, De hvite skyers tempel, engelsk: White Cloud Temple) er et daoistisk tempel i Beijing i Folkerepublikken Kina. Det er sete for Det kinesiske daoistiske selskap og for Det kinesiske daoistiske akademi.
Qiu Chuji levde her i lang tid, og er begravet her. Tempelet er hovedsete for den daoistiske Quanzhen-skolen (Quanzhen dao).
Den ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Kaukasisk mynde
Kaukasisk mynde (også kalt Stepnaya Borzaya og Krimskaya Borzaya) stammer fra områdene rundt fjellene i Kaukasus, lengst sør i Russland. Stepnaya betyr rett og slett steppe. Den kan derfor godt kalles sydrussisk steppemynde. De fleste kynologer regner den som en nær slektning av tazi, men den skiller seg klart fra denne.
Opprinnelse og alder
Opprinnelsen til denne mynden er ukjent. Kynologene har konkludert med at det er mye tazi i den, men det må også være andre rasen innblandet. Kanskje har den en felles stamfar med chortaj og borzoi. Kan hende finnes det også noen dråper med afghanerblod i den.
Man trodde lenge at denne mynden døde ut under 2. verdenskrig. For omkring 100 år siden fantes det to varianter av rasen, dene ene kalt «Krymka» (med tilhold i Krim distriktet) og den andre «Gorka» (med tilhold langs foten av Kaukasusfjellene). Disse områdene ble imidlertid nærmest fullstendig rasert under den russiske revolusjonen og 2. verdenskrig. Men noen få hunder overlevde, og disse ble siden krysset og danner således grunnlaget for dagens hunder.
Den første rasestandarden ble puplisert på russisk i 1951 og var basert på kritikker av mer enn 700 mynder samlet i årene 1946–1950, gjort av eksteriørdommer Constantin Esmont og hans kollega A. M. Lerkhe. Rasen aksepteres imidlertid ikke av vestlige kennelkubber.
Utseende, anatomi og fysikk
Dette er en meget vakker hund, som bortsett fra størrelsen ligner mye skotsk hjortehund. Rasen er imidlertid mye mindre, og har noe lengre (ca. 4-5 cm) og mer silkemyk pels. Lengden på pelsen kan være noe større vinterstid. Alle farger og kombinasjoner tillates, unntatt ensfarget hvit. Halen er buskete og bæres i en gjerne i en krøll nederst.
Den kaukasiske mynden skal være svært lett på foten, meget hurtig og spenstig. Det fortelles at engelskmenn på begynnelsen av 1900-tallet aldri før hadde sett en mynde med så hurtige bevegelser. De kunne fortelle at denne hunden med letthet kunne snu eller stoppe på halve distansen av en greyhound.
På begynnelsen av 1900-tallet ble det importert ei tispe til England, med de klingende navnet «Fly». Hun var født i Italia av foreldre som var importert dit. Fly var 51 cm i mankehøyde og veide drøyt 14 kg. Denne mynden er altså ganske liten av vekst og skal ha (hatt?) mørk blå øyne med noe brunt i. Pelsen kan være grå i ulike nyanser og silkemyk. Hvitt i brystet og framre del av halsen. Labbene kan også være hvite og er ganske store i forhold til hundens størrelse.
Dagens standard sier hannene skal være ca. 62-70 cm i mankehøyde, mens tispene skal være ca. 59-67 cm. Trolig har de altså blitt litt større med årene.
Bruksområde
Rasen har tradisjonelt blitt benyttet til hetsjakt på hare og annet småvilt i de kaukasiske fjellene. Den skal være en meget dyktig jakthund, som manøvrerer med letthet og i stor fart i det ulendte fjellterrenget.
Lynne og væremåte
Rasen skal ha et meget godt gemytt og regnes for å være snill mot både små og store.
Annet
Vi vet imidlertid ikke om rasen har overlevd inn i vår tid. Om den fortsatt eksisterer, er den en uhyre sjelden hund.
The Itals
The Itals er en jamaicansk reggaegruppe. Rastafarianerne bruker uttrykket i-tal når noe er rent og naturlig, uten i-tal vil man simpelthen ikke overleve. Dette er både gruppens navn og budskap. The i-tals regnes som en av de mest suksessrike roots reggaebandene. Gruppen besto opprinnelig av Keith Porter, Ronnie Davis og Lloyd Ricketts, som senere ble skiftet ut med Davis Isaac. Medlemmene av the Itals holder til på landsbygda, Westmoreland, Jamaica og er selvforsynt med alt de trenger.
Gruppen the Itals ble dannet av Ronnie Davis. Ronnie Davis og Keith Porter hadde sunget som en duo på et par singler på starten av 1970-tallet, og Keith ble fort gruppas andre medlem. Når en venn av dem begge, Lloyd Ricketts, ble et fullverdig medlem ble de en trio. Det var det Davis hadde håpet på fra starten av. I 1976 kom the Itals med sin første utgivelse sammen, «In A Dis A Time». Singelen gikk rett til topps på Jamaica og er fortsatt en av the Itals mest kjente sanger. The Itals ble inspirert av suksessen i 1976 og leverte flere sterke roots reggae singler opp gjennom 1970-tallet. Blamt andre «Don't Wake the Lion», «Brutal» og «Temptation» endte alle svært høyt på jamaicanske hitlister.
Longmengrottene
Longmengrottene (kinesisk: 龍門石窟; pinyin:  lóngmén shíkū, «Drageporthulene») ligger 12 km sør for byen Luoyang i Henanprovinsen i Kina. De bemalte statuene der, som for det aller meste er av buddhistiske motiver, er tett plassert inntil hverandre ved de to fjellene Xiangshan (i øst) og Longmenshan (i vest). Den største av de over 2000 grottene inneholder en 17 meter høy boddhisattva, de minste har buddhafigurer av fingerstørrelse.
The Itals
The Itals produserte mange reggaelåter som gikk rett inn på hitlistene på 1970-tallet, og signerte med det amerikanske Nighthawk Records i 1981. Året etter kom de Itals med sitt debutalbum. Albumet «Brutal Out Deh» inneholder flere av 1970-tallets storslagere. I 1983 dro the Itals på sin første turne i USA, og allerede året etter kom deres andre album «Give Me Power», som gikk helt til topps på CMJ's reggae ranking. I året 1985 var the Itals blant de hundre beste artistene i verden ifølge «Pollstar Magazine».
Liste over Númenors herskere
Seznam králů Númenoru List of rulers of Númenor Rois de Númenor Re di Númenor Númenor uralkodóinak listája Królowie Númenoru Númenorski kralji 努曼諾爾帝國皇帝
The Itals
I 1985 ble the Itals nominert til Grammypris for beste reggaealbum med albumet «Rasta Philosophy» som ble utgitt tidligere samme år. Dette var the Itals tredje album. Tre år senere, 1988, utga the Itals gjennom Nighthawk Records sitt fjerde album, «Cool and Dread». Nok en gang beviste the Itals at de abselutt er en av Jamaicas mest suksessrike roots reggaeband.
Longmengrottene
En en av grottene er det dessuten blitt funnet Kinas kanskje eldste spor etter kristen bosetting - i noe som synes å være et gravkammer.
The Itals
I 1995 ble the Itals omgjort til en duo da grunnlegeren, Ronnie Davies, forlot gruppa for å starte et nytt band. Men allerede i 1997 ble Keith Porters datter, Suan Porter, the Itals tredje medlem. De var nok en gang en trio. Gruppa regnes som en av Jamaicas ypperste roots reggaeband og har i de senere dager gitt ut albumene «Modern Age»" i 1998, «Mi Livity» i 2003 og «Let Dem Talk» i 2009.
Brun vårtannspinner
Brun vårtannspinner (Odontosia carmelita) er en sommerfugl som tilhører familien tannspinnere (Notodontidae). Denne grå arten med delvis gjennomsiktige vinger forekommer nord til Nordland i Norge.
The Itals
The Itals er i høyeste grad aktive som reggaeband. Gruppa har spilt i over 15 nasjoner og har turnert spesielt mye i Nord-Amerika.
Brun vårtannspinner
Utseende
En middelsstor (vingespenn 38 – 48 mm), grå spinner. Vingene er tynt skjellkledte og delvis gjennomsiktige. Hodet er ganske lite, antennene er kamformede (med korte tenner) hos hannen og trådformede hos hunnen, i begge tilfeller litt mindre enn halvparten så lange som forvingen. Brystet er kraftig og kledt med mørkebrune, oppstående hår, i tillegg er det to skråstriper av lyse skjell som løper fra bakhjørnene mot midten. Bakkroppen er kledt med korte, brune hår. Forvingen er avrundet trekantet og grå. Ytterkanten ser tannet ut på grunn av en mørk kantlinje som går i siksak, men er egentlig bare litt bølgete. Vingen har en lys, kommaformet flekk ved fremkanten nær spissen. Omtrent midt på forvingens bakkant er det en kraftig "tann" av avlange skjell, denne er noe mørkere enn resten av vingen. Bakvingen er grå med et utydelig, lyst tverrbånd og en diffus, mørkere flekk ved bakhjørnet. Larven er naken uten noen kroppsutvekster, kort og trinn, gulgrønn på oversiden og blågrønn på undersiden, med en gul og rosa stripe mellom.
Longmengrottene
En rekke Buddha-varianter og boddhisattvaer er gjengitt, blant annet boddhisatvaene Avalokitesvara, Mahasthamaprapta og Vairocana.
Brun vårtannspinner
Levevis
Brun vårtannspinner flyr i bjørkeskog, og larvene lever på bjørk (Betula spp.). I Sør-Skandinavia er de voksne sommerfuglene på vingene i april – mai, lenger nord kan flygetiden vare frem til midtsommer. De flyr om natten, og hannene, men ikke hunnene, kommer gjerne til lys. Etter paringen legger hunnen 100 – 130 egg enkeltvis eller i små grupper på undersiden av bjørkeblader. De fleste larvene utvikler seg trolig høyt oppe i trekronene. Larven er utvokst på ettersommeren, da den kryper ned på bakken, spinner seg inn i en kokong og forvandler seg til en puppe. Denne overvintrer, noen ganger opptil tre ganger, før den klekkes om våren.
Longmengrottene
Elven Yi renner mellom fjellene. Av denne grunn ble området kalt Yique (Yis port). Fra nord til sør er strekningen som er dekket av grotter, cirka en kilometer lang. Det er grotter på begge sider av elven. Grunnet de lavere grottenes nærhet til elvebredden er det siden 1990-årene vært gjort meget for å forebygge vann- og vinderosjon og annen skade.
Brun vårtannspinner
Utbredelse
Arten finnes i Mellom-Europa og videre østover gjennom Russland til området rundt Bajkalsjøen, Jakutia og Mongolia. Den mangler i Sør-Europa. I Norge er den funnet nord til det sørlige Nordland, og er forholdsvis vanlig i Sør-Norge.
Longmengrottene
Sammen med Mogaogrottene og Yunganggrottene er Longmengrottene en av de tre mest berømte antikke skulpturplassene i Kina.
Historie
Grottene ble påbegynt i året 493, samme året som den kinesiske hovedstad ble flyttet av keiser Xiaowen til Luoyang like i nærheten. Det ble arbeidet med stadig flere utsmykninger og figurer i over fire hundre år, selv om det meste var gjort ved midten av 700-tallet.
Den største grotten, Fengxian, ble ferdig i år 675. Byggingen ble finansiert av Wu Zetian, rikets regent som noe senere ble den eneste kvinne på den kinesiske keisertrone noensinne, som betalte 20.000 guan for arbeidet (1 Guan = en bånd som det var trådd tusen messingbynter på). Denne grotten er blitt stående som et høydepunkt innen kinesisk kunst. Midt i grotten er en kolossal sittende statue av boddhisattva Vairocana med mildt ansikt. Høyden er på 17 meter, hodet er fire meter høyt og ørene 1,9 meter lange.
I 1920-årene og 1930-årene ble en del av figurene amputert av kunsthandlere, som fjernet hoder, armer og annet fra mange av statuene og solgte dem i sine antikvitetshandler i Beijing og annetsteds, særlig til utenlandske samlere.
Senere, under kulturrevolusjonen i 1960-årene, ble mange av de gjenværende intakte buddhastatuers hoder ødelagt av rødegardistene. Senere er meget restaureringarbeid blitt gjennomført.
Området ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner, og ble innskrevet på UNESCOs verdensarvsliste i november 2000.
Kristent gravkammer
En nisje i en steinvegg med et kors risset inn over er blitt verifisert som repositorium for aske og beinlevninger etter kristne avdøde. Dette er det eldste kristne gravsted oppdaget så langt (2014) i Kina. Oppdagelsen ble grjort i 2009, og verifikasjonen ble gjort offentlig i januar 2014.
En presis datering gjenstår, men den ytre tidsramme er dynastiene som regjerte mellom 316 og 907. Ettersom de kristne som var i Kina i det årtusenet var nestorianere, og den inntil nå eldste artefakt som knyttes til dem er den nestorianske stele (i Xi'an) fra 781, kan dermed gravkammeret meget vel være det aller eldste sikrede fornminne fra bofaste kristne i Kina.
Oppdagelsen ble gjort av Jiao Jianhui, en forsker ved Longmengrottenes forskningsinstitutt.
Statistikk
Ifølge Longmengrottenes forskningsinstitutt finnes det 2 345 grotter og nisjer, 2 800 inskripsjoner, 40 pagoder og over 100 000 buddhistbilder på stedet. 30 % av grottene daterer seg til det nordlige Wei-dynasti, 60 % til Tang-dynastiet, mens grotter fra andre tidsperioder utgjør mindre enn 10 %.
Utvalgte grotter
De syv mest representative av grottene er Guyang-, Binyang- og Lianhua-grottene fra Det nordlige Wei-dynasti og Qianxi-, Wanfo-, Fengxian- og Kanjing-grottene fra Tang-dynastiet.
Besøkende
Longmenområdet er åpent for besøkende, og selv om man ikke får adgang til å gå inn i grottene kan mesteparten av det severdige godt beskues fra utsiden.
Fylkesvei 2436
Fylkesvei 2436 går mellom Fagerlund og Synnseter Fjellstue i Torpa i Nordre Land kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 196 (Oppland).
Escambia County (Alabama)
Escambia County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger sør i staten og grenser mot Conecuh County i nord, Covington County i øst, Baldwin County i vest og mot Monroe County i nordvest. Det har også grense mot delstaten Florida i sør.
Escambia Countys totale areal er 2,468 km² hvorav 14 km² er vann. I 2000 hadde fylket 38,440 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Brewton.
Fylket ble etablert i 1868 og navnet kommer kanskje fra et indiansk ord for en elv i området. Fylket ble erklært som katastrofeområde i september 1979 og september 2004 på grunn av orkanene Frederic og Ivan.
Douglas DT-2
Douglas DT-2 var en amerikansk torpedobomber utviklet av Douglas Aircraft Corporation. Flyet var basert på den tidligere Douglas Cloudster og ble den amerikanske marines standard torpedofly på 20-tallet. En DT-2B ble kjøpt, og ytterligere 7 ble produsert på lisens i Norge av Marinens flyfabrikk i Horten mellom 1925 og 1936.
Alf Bjercke
Alf Bjercke startet i 1880 en fargehandel i Oslo, som etter hvert ble kjent under varemerket «Maler’n til Bjercke». I dag husker nok de fleste Alf Bjercke og firmamerket med kunstmaleren (utformet av reklametegneren Karl Dahl) fra barndommens malerskrin. Firmaet hans ble landets største, og eksisterer fremdeles i dag, men har siden 1972 vært en del av Jotun-gruppen. Alf Bjercke grunnla også den kjemiske fabrikken Norden i 1884. I 16 år var han formann i Den norske handelsstands forening, og han var også med på å starte Redningsselskapet.
Han var far til arkitekten Andreas Bjercke (født 1883), grosserer Richard Bjercke (født 1885) og ingeniør Alf Bjercke (født 1890), og farfar til forretningsmann og konsul Alf R. Bjercke (født 1921).
Eduardo Martínez Somalo
Eduardo Martínez Somalo (født 31. mars 1927 i Baños de Río i Rioja i Spania, død 10. august 2021 i Vatikanet) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var pavelig camerlengo til april 2007.
Bakgrunn
Han ble utdannet ved seminaret i Logroño og fortsatte så sine studier i Roma ved Det pavelige spanske kollegiet og Det pavelige universitetet Gregoriana. Han tok lisensiatgrader i teologi og kirkerett.
Prest
Martínez Somalo ble presteviet i 1950. Han virket ved kurien i bispedømmet Calahorra og underviste ved et institutt i byen. Deretter studerte han ved Det pavelige kirkeakademiet, som er Vatikanstatens diplomatskole, og ved Lateranuniversitetet. Han tok der doktorgrad i kirkerett.
I 1956 begynte han i Statssekretariatet. Han fikk tittelen monsignore i 1960. Etter forskjellige oppdrag i utlandet ble han i 1970 assessor i Statssekretariatet.
Erkebiskop
Han ble bispeviet i 1975, som titularerkebiskop av Tagora. Pave Paul VI utnevnte ham til nuntius i Colombia. I 1979 ble han sostituto, nestkommanderende, i Statssekretariatet.
Kardinal
Pave Johannes Paul II kreerte ham til kardinaldiakon ved konsistoriet i juni 1988. Samme år ble han prefekt for Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen. Han ble også medlem av:
Martínez Somalo fratrådte som prefekt i februar 2004, da han var 76 år gammel. Han søkte også avskjed om camerlengo, men fortsatte i dette embetet. Ved Johannes Paul IIs død 2. april 2005 var han en av de få kardinaler som fortsatte i sitt embete, ettersom camerlengoen har en rekke plikter i forbindelse med pavens dødsfall.
Han hadde stemmerett ved konklavet i 2005.
Etter sin 80-årsdag gikk han av som camerlengo i april 2007.
Han hadde hjerteslag i juli 2021. Han døde i sitt hjem i Vatikanbyen 10. august 2021 i en alder av 94 år.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Valentin Triller
Valentin Triller (1493 – ca. 1579) var en tysk sogneprest, salmedikter og komponist av salmemelodier.
Triller var prest i schlesiske Oberpantenau, i dag Ratajno ved Niemcza i Polen. Han gav ut Schlesisch Singebüchlein (Breslau 1555) med både egne tekster og middelaldertekster.
Flatmøll
Flatmøll (Depressariidae) er en middels stor familie av stort sett flate, brunlige sommerfugler. De ble tidligere regnet til den store gruppen Oecophoridae, og er nylig blitt ført inn som en undergruppe av en sterkt utvidet familie Elachistidae.
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn 14 – 32 mm), gjerne påfallende flate møll. På farge er de brun- eller gråaktige uten tydelige mønstre, ofte med spredte, små, mørke flekker på vingene. Hodet er forholdsvis bredt, labialpalpene lange og oppoverkrummete. Antennene er trådformede og middels lange. Forvingene er avlange, avrundet firkantede, med middels lange hårfrynser ytterst. Bakvingene er bleke på farge, gjerne med et svakt, perlemorsaktig skinn, ofte ganske brede og avrundede, men de kan også være smale med lange hårfrynser. Beina er relativt korte og kraftige. Når sommerfuglene hviler, stikker forvingenes brede rotfelt ut som "skuldre" og gir dem en tilnærmet klokkeform.
Levevis
De fleste artene har larver som lever på levende planter, først og fremst på blader som de surrer sammen med silke, men noen borer også i stengler eller frø. Flatmøllene utnytter minst 17 forskjellige plantefamilier, men særlig arter i skjermplantefamilien (Apiaceae) og kurvplantefamilien (Asteraceae).
India under Sommer-OL 1980
India under Sommer-OL 1980. Syttiseks sportsutøvere, femtiåtte menn og atten kvinner fra India deltok i flere sporter under Sommer-OL 1980 i Moskva. India kom på delt 23.-plass med en gullmedalje.
HiNCube
HiNCube prosjektet ble startet i 2006 av Frank Vedal og Jøran Antonsen ved Høgskolen i Narvik. Rundt 40 studenter ble med på prosjektet hvor studenter skal planlegge og bygge en picosatellitt av Cubesat standarden. En picosatellitt er 10x10x10 cm og veier 1 kg. Satellitten skal opp i en lav jordbane og skal ta bilder av jorden som skal kunne lastes ned til bakkestasjonen på HiN. Arbeidet på satellitten har blitt delt blant grupper av studenter som har fått egne ansvarsområder. Juni 2012 ble HiNCube ferdigstilt og flyklar. HinCube skal bli integrert i P-Pod sammen med flere satellitter. Det var planlagt oppskytning med Dnepr-programmet fra Yasny, Russland midten av oktober 2012.
Attitude Determination and Control System
Er systemet som er ansvarlig for å finne ut hvor satellitten befinner seg og hvor den peker, for så å endre orientering slik at man kan ta bilder av det man ønsker. For å endre orientering brukes magnetspoler som man sender strøm gjennom for å generere et magnetisk felt. Dette fører til at satellitten orienterer seg i forhold til Jordas magnetfelt og på den måten kan man endre orientering.
Communication
Er systemet som er ansvarlig for å ta i mot kommandoer fra bakkestasjonen i Narvik, Svalbard og Andøya. UHF og VHF vil bli brukt som kommunikasjonsfrekvenser, og radioamatørpakkeformatet AX.25 vil bli brukt. Dette gjør det mulig for radioamatører å tracke satellitten når den er oppe i verdensrommet.
Electronic Power System
Dette systemet skal generere strøm med hjelp av solceller som er plassert på hver av sidene til satellitten. Denne strømmen lagres så i et batteri og kan leveres til de forskjellige systemene som er ombord i satellitten.
Mission Analysis
Er gruppen som er ansvarlig for å analysere alt som satellitten skal gjennom og sørge for at elektronikken som blir bygget holder det som kreves. Deres ansvar er å sikre at satellitten klarer å utføre oppdraget sitt.
Payload
Nyttelasten ombord i satellitten skal være et kamera og termiske sensorer som skal måle hvordan temperaturen ombord forplanter seg.
On-Board Data Handling
Er "hjernen" i satellitten som skal styre alt ombord i satellitten. Den mottar kommando fra bakkestasjonen gjennom kommunikasjonssystemet for så å utføre kommandoen. Det kan for eksempel være å endre orientering slik at kameraet peker på Narvik for så å ta bilde.
Structure
Strukturen til satellitten er en aluminium ramme som elektronikken skal plasseres i. Den må sørge for at elektronikken overlever de store G kreftene som det vil bli utsatt for under oppskytning. Solcellestrukturen består av en ut-frest plastramme, hvor det er plass til spole, fotodiode og to solceller.