cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norminol
Startfasen, 1970–1974
Utenlandske eksperter som var engasjert i boringen mente at boringene kunne grense opp til et olje-/gassfelt i Andfjorden. Boredataene fra Andøya fikk faglig anerkjennelse og ble solgt til en rekke andre oljeselskaper på norsk sokkel.
Notering på Oslo Børs
Norminol ble børsnotert på SMB-listen på Oslo Børs fra 1974.
Britisk sokkel og Vest-Afrika: 1975–1979
I 1975 kjøpte Norminol det britiske selskapet Petromin Ltd med andeler i ti blokker på britisk sokkel samt en andel i et senere produserende felt.
I 1977 ble Norminol tildelt lisens i et 50/50-samarbeide med kamerunske interesser i en større offshoreblokk, Sanga North, i Vest-Afrika. Ved lisenstildelingen var det allerede klart at blokken inneholdt olje og gass. I samarbeide med et amerikansk oljeselskap ble et omfattende seismikkprogram igangsatt for å fastslå borelokaliteter og omfang.
Grunnet svært vanskelige rammebetingelser for mindre oljeselskaper i Norge og derav sviktende finansiering til oppfølgningsinvesteringer, måtte Norminol i 1979 selge både Petromin, andelen i Sanga North, samt selskapets 5 % andeler i boreriggene «Norddraug» og «Nordskald».
Via sameie til fusjon
I 1981 og 1982 ble sameiet Viking Petroleum dannet, basert på et initiativ fra norske myndigheter. Norminol deltok med andeler på 2–15 % i sameiet. Viking Petroleum ble senere tildelt mindre andeler på Snorre og Snøhvit og Oseberg. I 1985 kjøpte Norminol Cofranord. Dette selskapet hadde en 0,33 % andel i Ekofisk og i en rekke omkringliggende blokker samt mindre andeler i ilandsføringsledninger og terminaler i Emden og Teesside.
I 1991 kjøpte Saga Petroleum AS opp Norminol og fusjonerte selskapet inn i sin virksomhet. I 1999 ble Saga Petroleum overtatt av Norsk Hydro's oljedivisjon, som i 2006 ble overtatt av Equinor
Martinius Ingebrigtsen
Martinius Ingemann Ingebrigtsen (født 2. juni 1915, død 28. januar 1983) var en ledende dekksmann under andre verdenskrig, en del av Shetlandsgjengen, og mottaker av Krigskorset med sverd i 1946.
Andre verdenskrig
I statsråd 2. august 1946 ble utskrevet ledende dekksmann Ingebrigtsen tildelt Krigskorset med sverd «For fremrakende [sic] innsats under utførelsen av særoppdrag».
Etter verdenskrigen
Etter andre verdenskrig utdannet Ingebrigtsen seg videre. Han hadde kystskippereksamen fra før fra 1937 og tok i 1946 styrmannseksamen og i 1953 skipsførereksamen. Ingebrigtsen fortsatte å seile til sjøs, fra 1958 som kaptein, til han i 1971 gikk i land.
Ingebrigtsen ble gravlagt ved Skjomen Kirke i Narvik i februar 1983.
Andrij Voronin
Andrij Viktorovytsj Voronin (ukrainsk Андрій Вікторович Воронін, født 21. juli 1979 i Odessa, daværende Sovjetunionen), med kjælenavnet «Ravnen» («The Raven») er en ukrainsk fotballspiller som spiller for FK Dynamo Moskva. Han spilte sesongen 2008-2009 for Hertha Berlin på utlån fra Liverpool FC og det landslaget. Voronin gikk til Liverpool på en bosman-overgang i juli 2007.
Borussia Mönchengladbach
Voronin forlot sin ungdomsklubb Tsjornomorets Odessa i 1995 for å flytte til Tyskland og klubben Borussia Mönchengladbach. Han gjorde sin debut i den tyske Bundesliga mot Bayern München i 1997 som 18-åring, men gikk videre og tilbrakte et par år på klubben ungdomslag. Etter å ha kun spilt et fåtall kamper, så Voronin klubben rykke ned og meldte overgang til Mainz.
Mainz
Han ble Mainz sin toppskårer i sine to sesonger i klubben, og skåret i sin andre sesong 20 mål for klubben. På starten av sesongen 2002-03 gikk det flere rykter om Voronin, blant annet at han skulle returnere til Ukraina og spille for Dynamo Kyiv.
Köln
Voronin valgte så å fortsette sin karrière med å spille for Köln i Bundesliga. Dette endte med at laget rykket ned i 2004 og Voronin forlot klubben til fordel for Bayer Leverkusen.
Bayer Leverkusen
Etter to suksessfulle sesonger hos Bayern og for Ukraina (noe som kulminerte med deltakelse i VM i fotball 2006 i Tyskland, der Ukraina kom til kvartfinalen), ble det lengre mellom målene fra ukraineren. Kontrakten hans begynte å løpe ut, og det ble meldt at han hadde avslått nye kontraktsforslag om forlengning. Etter det Voronin selv sa, ble han kontaktet av klubber fra Frankrike, Spania, Italia og Skottland.
Liverpool FC
26. februar 2007 offentliggjorde Liverpool at de hadde signert Voronin, og at han ville komme til klubben til sommeren. Han kom på dermed fri overgang fra Bayer Leverkusen. Voronin ble presentert på en pressekonferanse 6. juli 2007, og har blitt tildelt draktnummer 10. Voronin signerte en 4-årskontrakt med Merseyside-klubben. Andrij startet sin karriere i rød drakt med å imponere i treningskamper mott hhv Crewe Alexandria og Werder Bremen (hvor han skåret to mål).
Den første offisielle kampen til Voronin kom som innbytter i seriekampen borte mot Aston Villa i august 2007. Noen dager senere (15. august 2007) scoret han sitt første offisielle mål i borteseieren i Mesterligaen 2007/2008 mot franske Toulose. Sommeren 2008 ble Voronin mer utilfreds med situasjonen og uttalte at «Det synes ikke som det er noen ærlig konkurranse i min posisjon. Jeg tror spissplassene er besatt uansett hva jeg foretar meg».
Utlån til Hertha Berlin
På den siste dagen før overgangsvinduet stengte ble Voronin lånt ut fra Merseyside til tyske Hertha Berlin på en etårs kontrakt fra 2008 til 2009. Voronin gjorde et godt første inntrykk, og ble bl.a. matchvinner mot sin gamle klubb Bayer Leverkusen 4. oktober med å skåre vinnermålet helt mot slutten av kampen. Han skåret også to mål i toppoppgjøret mot Bayern München 14. februar 2009, slik at Hertha vant oppgjøret 2-1 og gikk til topps i Bundesliga. I samme periode gjorde tilbakesalget av spissen Robbie Keane fra Liverpool til Tottenham til at rykter begynte å gå om en retur til Merseyside for Andrij. Voronin fortsatte sitt gode spill for Hertha og skåret et hattrick den 7. mars da klubben vant 3-1 borte mot Energie Cottbus. 7 dager senere ble Andrij matchvinner igjen, da Hertha slo Bayer Leverkusen 1-0, noe som var hans åttende mål på de seks siste kampene, og gjorde at Hertha da ledet Bundesliga med fire poeng på Bayern München etter 24 runder.
Etterhvert ble det likevel, selv om han var toppskårer for klubben, klart at Voronin ville returnere til Merseyside, da Hertha ikke ville betale det Liverpool krevde i overgangssum for spissen.
Landslagsspill
Da Voronin fremdeles var i Mainz, ble han innkalt til landslagsspill for Ukrainas U-21-landslag og videre til A-landslaget som 22-åring. Han gjorde sin internasjonale debut i en vennskapskamp mot i mars 2002. Han ble imidlertid vurdert som mindre aktuell for spiss for Ukraina enn Chelseas Sjevtsjenko.
Dalane Miljøverk
Dalane Miljøverk AS er et renovasjonsselskap for kommunene Bjerkreim, Eigersund og Sokndal i Rogaland fylke. Selskapet omtales også som DIM.
Selskapet skal vareta og utføre eierkommunenes lovpålagte oppgaver innenfor avfallssektoren, herunder også innsamling og behandling av kloakkslam  fra private husholdninger. Selskapet kan også utføre annen  avfalls relatert virksomhet på forretningsmessig grunnlag  etter styrets vurdering. Selskapet skal drive sin virksomhet  etter forretningsmessige prinsipper.
Selskapet er basert på Dalane Miljøverk IKS (DIM) som var et interkommunalt renovasjonsselskap for kommunene Bjerkreim, Eigersund og Sokndal i Rogaland fylke. Selskapet er nå omformet fra IKS til AS, og virksomheten drives nå under navnet Dalane Miljøverk AS. Selskapet drev med avfallsinnsamling, slamtømming og avfallsdeponi. Avfallsdeponiet drives nå av selskapet Svaaheia Avfall AS
Isbjørnhamna
Isbjørnhamna er en polsk forskningsstasjon (Polska Stacja Polarna) ytterst i fjorden Hornsund på det sørlige Spitsbergen, Svalbard. Stasjonen ligger i Wedel Jarlsberg Land ved foten av isbreen Hansbreen der denne renner ut i fjorden, og umiddelbart sør for Skoddefjellet (513 - 736 m) - og et stykke øst for foten av Torbjørnsenfjellet (663 m).
Trefningen ved Møn
Trefningen ved Møn var en av flere glemte sjøkamper fra Elleveårskrigen i 1709–20. Trefningen fant sted i august og september mens den danske-norske orlogsflåten og den svenske flåten var mellom Bornholm og Rügen, i det som senere ble kalt Rügen-affæren. Trefningen er blitt en berømt sjøkamp mellom fregatter.
Isbjørnhamna
Isbjørnhamna avgrenses i øst mot Hansbukta og Hansbreen av den langsmale Baranowskiodden med morene, og mot vest av den enda større Wilczekodden før neste bukt som er Rettkvalbogen. Landskapsmessig utgjør Isbjørnhamna og Hansbukta en nesten sammenhengende fjordbukt.
Trefningen ved Møn
Bakgrunnen
I mars 1712 gav Frederik IV ordre om å utruste en østersjøeskadre for et angrep på Stralsund, ved å erobre den strategisk viktige Rügen-øyen. Det tok lang tid før arbeidet startet siden orlogsflåten var i ytterst dårlig forfatning og flere skip ikke kunne gjøres klare for strid. Sehested måtte tvinge gjennom sine instrukser om å ha fartøyer egnet for grunne farvann stasjonerte omkring Rügen. Viseadmiral Barfoed fikk ordre om å krysse mellom Møn, Ystad og Rügen; med en eskadre på 7 orlogsskip som hadde base i Bornholm fra tidlig i mai 1712.
Isbjørnhamna
Stedet hadde tidligere inntil 25-30 fastboende og var norsk postkontor mellom 1. februar 1990 og 20. september 2002 under navnet 9177 Hornsund. Stasjonen er i nyere tid base for 10-12 polske forskere.
Trefningen ved Møn
Bakgrunnen
Ikke lenge etterpå fikk Barfoed vite om at en svensk eskadre krysset øst for Bornholm med 9 skip. Han bestemte seg for å lete etter svenskene i farvannet omkring Bornholm for å tvinge frem et slag med dem eller i det minst jaget dem vekk.
Eiksundbrua
Eiksundbrua er en fritt frambygg-bro i Ulstein kommune på Sunnmøre, og som er en del av Eiksundsambandet som knytter ytre søre Sunnmøre til fastlandet uten bruk av ferger. Eiksundbrua går fra Eiksund på Hareidlandet til den lille øya Eika, der veien går rett over i den undersjøiske Eiksundtunnelen. Brua er 405 meter lang og 9,3 meter bred. Den har 5 spenn, der det lengste er på 132 meter. Seilingsløpet under brua er 20 meter bredt og med en maksimumshøyde på 16 meter. Broen er prosjektert av Aas-Jakobsen AS.
Trefningen ved Møn
Bakgrunnen
27. mai 1712 var det en hard trefning mellom den danske-norske fregatten Højenhald, med 30 kanoner, og den nye svenske fregatten Vita Örn, med 30 til 32 kanoner. Trefningen var den første striden for Vita Örn—som ble ille tilredet—mens Højenhald hadde fått sin stormast beskutt, med så store skader på riggingen at den ble sendt til København for reparasjon.
Isbjørnhamna
Isbjørnhamna har en egen fyrlykt - Hornsund fyr - som er montert på bygningsmassen og driftes av forskningsstasjonen.
Trefningen ved Møn
Bakgrunnen
Barfoed mente etter dette at svenskene tilsynelatende planla å sende en transportsflåte over til Rügen, og at hans tilstedværelse forhindret svenskene fra å seile ut av Karlskrona. Uforutsigbare væromslag gjorde det vanskelige å hente forsyninger og vann fra Bornholm, og siden Barfoed mente at vindforholdene—med vestlig og sørlig vind—vil holde svenskene i Karlskrona trakk han seg til Køge bukt 7. juli 1712. Bare to dager senere dro Barfoed ut på nytt, og krysset nå mellom Ystad og Pommern for å støtte Sehested.
Generaladmiral Gyldenløve sluttet seg til Barfoed 18. august 1712, men fem dager senere ble den svenske flåten på 24 linjeskip og 3 fregatter sendt ut på sjøen under den gamle riksadmiralen, Hans Wachtmeister. De patruljerte ved Bornholm der Gyldenløve hadde ligget med sin flåte på 16 orlogsskip. Dette måtte føre til sammenstøt mellom skip som rekognoserte foran begge flåtene i den vestlige delen av Østersjøen.
Sjøtrefningen
28. august 1714 lokaliserte kapteinløytnant Rosenpalm flere ukjente seil i farvannet mellom Møn og Rügen, og ved nærmere undersøkelse oppdaget han at det var svenske orlogsskip. Tilsammen tre svenske orlogsskip fulgte etter den danske fregatten som svenskene hadde gitt klengenavnet Blå Hägern. Bare den raskeste av disse, Vita Örn under Printz, tok igjen fregatten og la den under skarp beskytning. Forfølgelsen hadde tatt tre og en halv time.
Etter en times strid hadde Hejren kommet inn i Præstø fjord, på Sjælland nord for Møn, og ble der skutt i senk av den bedre utrustede Vita Örn, som hadde forvoldt store skader på den hurtige, men svake, armerte fregatten i forveien. Rosenpalm og over åtti menn måtte overgi seg til svenskene. De ble raskt løslatt fordi de var for nær danske kysttrakter og andre danske krigsskip. Blant dem var nordmannen Oluf Christoffersen Budde som skulle bli med Tordenskjold i 1719.
40 døde fulgt med fregatten Hejren i dypet. Tap hos svenskene er uklare.
Etterspillet
Seieren ved Møn sikret Vita Örn berømmelse og beryktelse som en velegnet hurtigseilende fregatt i mange år framover, og dens ry ble ennå større under Rügen-affæren, der Printz trolig var med på å kjempe med tre linjeskip og deretter drive vekk den like berømte fregatten Løvendals Galley, under Peter Wessel.
Isbjørnhamna
Historie
Her ble det i den norske fangstperioden i mellomkrigstiden oppført en fangststasjon i 1908 av svenske fangstmenn, og en norsk fangsthytte oppført 1919 av Anders Kvive Andersen på vegne av utrederen Johan Hagerup. A. K. Orvin besøkte hytta i august 1936 og da sto det et skilt som viste til Hagerup, og et som viste til det britiske gruveselskapet Northern Exploration Company.
Like ved hytta ligger en steinmur av ytterligere en hytte, og inne i bukta ligger også en russetuft etter den russiske pomorperioden (1800-tallet). Den russiske hytta var delvis bevart så sent som i 1950-årene.
Den polske forskningsstasjonen ble anlagt i 1957 - Det internasjonale geofysiske år. Stasjonens opprinnelige bygg ble brukt for overvintring av de norske fangstmennene Fredrik Rubach og Odd Ivar Ruud i andre halvdel av 1960-tallet.
Eiksundbrua
Brua sto ferdig i 2005, men frem til Eiksundsambandet åpnet 23. februar 2008 var brua kun i bruk til anleggstrafikk.
I februar 2006 klaget Maskinentreprenørenes Forbund på at Eiksundbrua var bygget for smal og at den var for farlig.
Vladimir Lobanov
Vladimir Vladimirovitsj Lobanov (russisk: Владимир Владимировч Лобанов; født 26. desember 1953 i Moskva, død 29. august 2007 i Moskva) var en sovjetisk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 1980 i Lake Placid
Lobanov vant en olympisk bronsemedalje under vinter-OL 1980 i Lake Placid. Han kom på delt tredjeplass på 1 000 meter skøyter sammen med Frode Rønning fra Norge. Amerikanske Eric Heiden vant gull og Gaetan Boucher fra Canada ble nummer to.
Unrestricted Warfare
Unrestricted Warfare – uinnskrenket krigføring – er den engelske tittelen på en bok om militær strategi som ble skrevet i 1999 av to oberster i Folkets frigjøringshær, Qiao Liang og Wang Xiangsui. Dens primære anliggende er hvordan en nasjon som Kina kan overvinne en teknologisk overlegen motstander (slik som USA) gjennom et spekter av virkemidler. Istedenfor å fokusere på direkte militær konfrontasjon undersøker denne boka isteden et spekter at andre midler. Slike midler inkluderer bruk av folkeretten (se lovføring) og et menasjeri av økonomiske midler for å sette motstanderen i en dårlig stilling og omgå behovet for direkte militær handling.
Den engelske oversettelsen av boka ble gjort tilgjengelig av CIAs Foreign Broadcast Information Service på internett det samme året. Etter sigende skal United States Naval Academy ha tilskrevet forfatterne for å anmode om tillatelse til å bruke boka som offisiell pensumlitteratur. Boka fikk lite omtale i Kina inntil 9/11 da uinnskrenket krigføring ble en realitet. Boka ble så utgitt i USA med undertittelen «Kinas mesterplan for ødeleggelse av Amerika» og et bilde av det brennende World Trade Center på forsiden. Det er antatt at disse tilføyelsene har vært misforståelser av teksten som ikke har vært tiltenkt av bokas forfattere.
USAs svakheter
Boka bemerker at USAs viktigste svakhet når det gjelder militære forhold er at landet vurderer revolusjon i militær forstand utelukkende i relasjon til teknologi. For USA utvikler militær doktrine seg fordi ny teknologi tillater nye virkemidler. I dette perspektiv vurderer USA ikke det mer fullstendige bildet av militær strategi, som inkluderer rettslige og økonomiske faktorer. Ettersom disse aspektene ikke tas i betraktning er USA sårbart for angrep av denne karakter.
Alternative angrepsmetoder
Boka anfører at reduseringen av ens motstander kan oppnås på en rekke andre måter enn direkte militær konfrontasjon. Boka bemerker at disse alternative metodene «har den samme og sogar større ødeleggende kraft enn militær krigføring, og de har allerede frambrakt alvorlige trusler som skiller seg fra fortidens og i mange retninger for…nasjonal sikkerhet.»
Lovføring
Lovføring eller politisk handling gjennom transnasjonale eller ikke-statlige organisasjoner, kan bevirke endringer i politiske doktriner som ellers hadde vært umulige. På grunn av den moderne verdens og aktivismens internasjonale karakter er det mye enklere for nasjonsstater å innvirke på andre nasjonsstaters politiske doktriner via stedfortredere. Et eksempel på dette ville være instruksen gitt til al-Qaeda-aktivister om å hevde seg torturert mens de har sittet i vestlig fangenskap. Ofte vil de bli sluppet fri på grunn av politisk press utøvd av aktivister.
Nettverkskrigføring
Ett av de bedre kjente alternativer i denne boka er forestillingen om angrep på nettverk. Nettverk er stadig viktigere ikke bare for datautveksling, men også transport, finansinstitusjoner og kommunikasjon. Angrep som setter nettverk ut av spill kan lett føre til at store deler av det livet som er avhengig av dem for koordinering kneler. Ett eksempel på nettverkskrigføring ville være å stanse et nettverk som leverer elektrisitet. Dersom det er en betydelig svikt i elektrisitetsnettet forårsaket av et angrep vil massive strømutkoblinger kunne bli resultatet, noe som ville lamme industri, forsvar, helsevesen og alle andre samfunnsområder. Nettverkskrigføring er mest kjent fra videospillet Tom Clancy's Splinter Cell fra 2002 der den georgiske president Kombayn Nikoladze bruker nettverkskrigføring til å angripe USA og sette landets infrastruktur ut av spill.
Terrorisme
Et annet kjent eksempel på uinnskrenket krigføring som doktrine er terrorisme. Terrorisme benyttes av en gruppe for å oppnå innfrielse av visse krav. Selv om disse kravene ikke blir innfridd kan et terrorangrep ha en voldsomt uproporsjonal virkning på nasjonens velferd. Man trenger bare ta en titt på den økonomiske krisen som etterfulgte terrorangrepene på USA eller de omfattende sikringstiltakene som ble instigert etter de samme angrepene. Terrorisme eroderer nasjonens trygghetsfølelse og velbefinnende selv om de direkte virkningene av angrepene bare omfatter en liten andel av befolkningen.
Forsvar mot uinnskrenket krigføring
Forfatterne bemerker at en gammeldags mentalitet som betrakter militær aksjon som den eneste offensive handling er mangelfull gitt det nye spekter av trusler. I stedet taler forfatterne for dannelsen av en «sammensatt styrke i alle aspekter relatert til nasjonale interesser. Videre, gitt denne typen sammensatt styrke, er det dessuten nødvendig å ha denne typen sammensatt styrke som kan bli det virkemidlet som kan benyttes til reelle operasjoner. Dette ville innebære en ‘stor krigførings’-metode som kombinerer alle de dimensjoner og metoder i de to vesentlige områdene av militære og ikke-militære affærer som muliggjør krigføring. Dette er det motsatte av formelen for krigføringsmetoder som har kommet til anvendelse i tidligere kriger.»
Implikasjoner
Som forfatterne uttrykker det fører den nye spennvidden av muligheter kombinert med de økende kostnadene (både politisk og finansielt) ved å føre tradisjonell krigføring til den voksende dominansen av de nye alternativene til tradisjonell militær handling. En stat som ikke tar disse advarslene på alvor er alvorlig truet.
Khor Fakkan
Khor Fakkan (arabisk: خورفكان) er en by i emiratet Sharjah i De forente arabiske emirater, og ligger på østkysten ved Omanbukten og Indiahavet. Byen har om lag 35 000 innbyggere, og ligger som en enklave inne i emiratet Fujairah. Like sørvest for byen ligger også en liten, isolert enklave som tilhører Oman.
Khor Fakkan er en viktig havneby, med en stor dypvannshavn med tørrlast- og containerterminal for varehandelen til og fra Emiratene. Det er også en viss utviklet turisme langs den meget lange stranden og fint oppbygde strandpromenaden i byen. Oceanic hotel er stedets fremste, og det drives mye dykking og fjellvandring med utgangspunkt i Khor Fakkan. Sør i kommunen ligger en lokal avdeling av Sharjah University. Fem km sør for byen, men i Fujairah, ligger et av verdens største anlegg for avsalting av sjøvann, Fujairah kraft- og avsaltingsanlegg.
Området har vært bebodd siden 2. årtusen f.Kr. «Chorf» var en viktig havneby allerede i middelalderen, og Portugal hadde et fort her på 1500-tallet. Her ble det dyrket dadler, fiken og produsert myrra. Handelsmenn fra Nederland nevner i skriftlige kilder byen som «Gorfacan». Den falt under Persia i 1737, men ble gjenerobret av sjeikefamilien i Sharjah allerede i 1765. Siden har byen tidvis vært styrt av ulike føydale grupperinger, delvis med sete i Abu Dhabi.
Vindkjegla
Vindkjegla er et fjell i Sunnfjord kommune i Vestland, det har en høyde på 688 meter over havet. Fjellet har en reflektor på toppen og er synlig fra store deler av Naustdal sentrum.
SAGE
SAGE (Soviet–American Gallium Experiment, også kalt Russian-American Gallium Experiment) er et samarbeidseksperiment utarbeidet av flere fremtredende fysikere for fluksen til nøytrinoene fra solen.
SAGE ble utformet for å måle den radiokjemiske fluksen fra solnøytrinoer basert på reaksjon ved inverse betastråling, 71Ga71Ge. Målet for reaksjonen var 50–57 tonn flytende galliummetall lagret dypt under bakken ved Baksan nøytrinoobservatorium i Kaukasus i Russland.
Ignazio Abate
Ignazio Abate (født 12. november 1986) er en italiensk fotballspiller som fra 30. juni 2019 er klubbløs.
Klubb
Abate startet karrieren i junioravdelingen til Milan i 2003. Han fikk aldri noen kamper i Serie A, men én i både Mesterligaen og Coppa Italia, mot Celta Vigo og Sampdoria.
I 2004 gikk han på lån til SSC Napoli, som da spilte i Serie C1. Han imponerte stort, og fikk et lite opphold i Serie A, med Sampdoria. Han greide aldri å spille seg til en plass i laget, og ble senere lånt ut til Serie B-laget Piacenza Calcio. Året etter gikk han på lån til en annee Serie B-klubb, Modena FC. Han spilte alle kampene i serien, noe som førte han tilbake til Serie A, denne gangen med Empoli FC under deleierskap med Milan. Da Empoli rykket ned, uttrykte Abate at han ikke vill spille i Serie B, og at han var mer enn god nok for Serie A.
16. juni 2008 hentet Milan ham tilbake etter fire år i andre klubber.
Landslag
Abate debuterte for U-21-laget til Italia 12. desember 2006 da han kom inn for Marino Defendi, mot Luxembourg. Fra før av har Abate spilt for U-18, U-19 og U-20 landslaget til Italia. 3. juli 2008 ble Abate tatt ut i OL troppen til.
Setefødsel
Setefødsel blir betraktet som en komplisert fødsel. Flere blir tatt med keisersnitt.
Fremfall av navlesnoren skjer noe hyppigere enn ved ordinær hodefødsel.
Ved setefødsel blir babyen ofte født med rumpen først, deretter med føttene og skuldrene, men noen ganger kommer føttene ut først.
Avslutningsvis blir hodet hjulpet ut. Ofte må det bli hjulpet ut med tang.
Melanie Lynskey
Melanie Jayne Lynskey (født 16. mai 1977 i New Plymouth, New Zealand) er en skuespiller best kjent i Norge for rollen som Rose i situasjonskomedien Two and a Half Men.
Hun hadde sin skuespillerdebut i 1992 som 15-åring i rollen som Pauline Parker i den kritikerroste filmen Heavenly Creatures mot Kate Winslet. Hun fikk prisen for beste kvinnelige skuespiller på «New Zealand Film and Television Awards». Etter filmen studerte hun til Bachelor of Arts på Victoria University of Wellington. Hun har senere spilt mot blant andre Drew Barrymore, Katie Holmes og Reese Witherspoon, og i populære filmer som Detroit Rock City, Clint Eastwoods Flags of Our Fathers og Coyote Ugly. Hun møtte sin kommende ektemann mens hun spilte i Stephen King miniserien Rose Red.
I den Emmy Award-vinnende serien Two and a Half Men spiller hun Rose som er Charlie Harpers (Charlie Sheen) besatte nabo som er sykelig forelsket i ham og stadig bryter seg inn i huset hans, og kommer uanmeldt på besøk inn verandadøren.
Hun giftet seg 14. april 2007 med skuespiller Jimmi Simpson, og de bor sammen i Los Angeles, California.
Ford Anglia
Ford Anglia var en britisk bil fra Ford i Storbritannia. Den var relatert til Ford Prefect og senere Ford Popular.
Navnet Ford Anglia ble gitt til fire modeller mellom 1940 og 1967.
Anglia E04A (1940 - 1948)
Den første modellen, som ble lansert i 1940 og gitt den internasjonale Fordmodell-koden E04A, var en ansiktsløftet versjon av Ford 7Y, en enkel bil som var tilsiktet den billige delen av markedet. Det var to utgaver, Tudor og Perfect. De fleste modellene ble malt sort, og stilen var typisk for 1930-tallet, med en oppreist radiator. 2-dørsmodellen (Tudor) er lik den 4-dørs E93A Ford Prefect-modellen. Produksjonen, hindret av stengingen av Fords fabrikker under 2. verdenskrig, opphørte i 1948 etter et totalt produksjonsantall på 55 807 enheter.
Anglia E494A (1949 - 1953)
1949-modellen, som fikk koden E494A, var en forandret versjon av den forrige modellen, med en front som var litt mer i stil med 40-tallets biler. Den hadde en radiator med fall, som lignet litt på en BMW. Igjen var det en veldig spartansk utstyrt bil. Mens produksjonen som Anglia ble avsluttet i 1953, ble den fortsatt som Ford Popular til 1959. Inkludert all produksjon ble et totalt antall av 108 878 modeller bygd.
Anglia 100E/101E (1953 - 1959)
I 1953 lanserte Ford en helt ny bil med modellnavnet 100E (100E med venstreratt, 101E med høyreratt). Bilen hadde en mer moderne stil, og var tilgjengelig som en 2-dørs Anglia og en 4-dørs Ford Prefect. I løpet av denne perioden var den gamle Angliaen tilgjengelig som 103E Ford Popular, utropt som den billigste bilen i verden.
Anglia 105E/106E (1959 - 1967)
Den siste Anglia-modellen var 105E (105E med høyreratt, 106E med venstre-ratt), som ble introdusert i 1959. Den amerikansk-inspirerte stilen inkluderte en neselinje som gikk ned til en skrå grill mellom markante «øyeliknende» framlykter. Det jevnt hellende linjen lignet mer på en 50-talls Studebaker. Som flere modeller fra sent på 50-tallet hadde bilen et bakoverlent bakvindu og en flat taklinje (noe som ga passasjerene i baksetet brukbart god plass), og den hadde halefinner.
Den nye stilen var tilpasset den nye motoren, noe de mindre Fordmodellene hadde trengt over lengre tid, en 997cc toppventil rekkefirer. Akselerasjonen fra stillestående var fortsatt dårlig etter dagens standarder, men den var sterkt forbedret fra tidligere modeller. Også nytt for britiske Fordmodeller var en 4-trinns gearboks og elektriske vindusviskere.
Den gamle 100E Anglia forble tilgjengelig som den nye Ford Popular, mens Ford Escort forble tilgjengelig uforandret. I 1961 ble Escort byttet ut med 105E Anglia Estate.
En forhekset, flyvende og lyseblå Ford Anglia 105E er et innslag i Harry Potter og Mysteriekammeret, en bok i Harry Potter-serien. Angliaen i boken kan magisk strekke seg (på innsiden) for å få plass til samtlige i familien Wiltersen og Harry Potter, for så å bli usynlig og fly.
Super Anglia 123E (1962 -1967)
Fra 1962 ble 123E Anglia Super tilgjengelig sammen med 105E. Disse tok fullstendig over for Prefectene, med en større 1198cc motor og andre forbedringer.
Den samme bilen ble også solgt i Europa. En variant som kun var tilgjengelig i Europa var Anglia Sportsman, som hadde reservehjulet bakpå. Forkrommede støtfangere ble satt på, samt brede hvitstripede hjul og en valgfri stripe på siden som gikk opp til halefinnen.
1 288 956 105E Angliaer ble produsert før den ble erstattet av den nye Ford Escort.
Sanok
Sanok er en by med distriktsnivåstatus i sørøstlige Polen, og er hovedstad i det subkarpatiske voivodskap, 65 km øst for Rzeszów. Sanok ligger ved elven San. Byen hadde i 2004 om lag 39 500 innbyggere. Den er regionens industrielle og kulturelle sentrum.
Historie
Sanok skal ha fått sine byrettigheter tildelt av Boleslaw II Trojdenowicz i 1339, skjønt ingen dokumentasjon som kunne støtte dette er bevart. Byen tilhørte suksessivt de polske aristokratfamiliene Granowski, Mniszech, Lubomirski, Skalmierski og Potocki. I 1772, etter Polens første deling, ble den del av Habsburgmonarkiet, frem til 1918 da den ble innlemmet i det selvstendige Polen.
Næringsliv
Eksempler på hjørnesteinsbedrifter i regionen er Autosan og Stomil.
Sport
Den lokale ishockeyklubben heter KH Sanok. Byens fotballklubb heter Stal Sanok. Sanok har også skøyteklubben SKŁ Górnik Sanok.
Nick Oliveri
Nick Oliveri (født 21. oktober 1971 i Los Angeles) var bassist i rockebandet Queens of the Stone Age.
Jiří Starek
Jiří Starek (født 25. mars 1923 i Močovice, død 25. september 2011 i Karlovy Vary) var en tsjekkisk komponist. Starek har utdannelse fra Praha Academy of Music som elev av Vaclav Talich og Karel Ancerl. Fra 1952 til 1968 var han dirigent for Praha Radios Symfoniorkester, fra 1964 også sjefdirigent for Praha Radio-orkester. Ved siden av sitt arbeid i den tsjekkoslovakiske Radio i Praha, arbeidet han 1963–1968 som kunstnerisk leder for kammerensemblet Collegium Musicum Pragense. I 1961 og 1962 var Starek sjefdirigent for Praha Musikkteater og var blant annet ansvarlig for den tsjekkiske premieren på operaen «Aufstieg und Fall der Stadt Mahagonny» av Berthold Brecht og Kurt Weill.
I 1968 emigrerte Starek og startet en internasjonal karriere. Han bosatte seg etterhvert i Frankfurt am Main. Han ledet Radio Symfoniorkestret i Berlin, Stuttgart RSO, RSO München, Frankfurt Radio Symfoniorkester, München-Filharmonien, Stuttgart Filharmonien, Bamberg Symfoniorkester, Hamburg Symfoniorkester, Berlin Symfoniorkester, Oslo Filharmoniske Orkester BBC Scottish Symphony Orchestra, BBC Concert Orchestra, San Francisco Chamber Orchestra, City of London Sinfonia, Sydney Symphony Orchestra og Melbourne Symphony Orchestra.
I årene 1976 til 1980 var han sjefdirigent for Sinfonietta RIAS Berlin, 1981–1984 sjefdirigent og kunstnerisk leder for Trondheim Symfoniorkester, 1988 gjestedirigent for West Australia Symphony Orchestra i Perth og i 1996/1997 – 1998/1999 sjefdirigent for Praha Nasjonal Opera. Starek arbeidet også en årrekke som dekan ved Musikkhøyskolen i Frankfurt am Main.
I 1990 vendte Starek tilbake til sitt fødeland hvor han bosatte seg i Praha. I 2003 ble Starek honorære sjefdirigent for Karlsbad Symfoniorkester, i 2005 ble han fast sjefdirigent i samme orkester, en posisjon han hadde til 2010.
Starek har gjort en rekke innspillinger med forskjellige orkestre, blant annet har han spilt inn flere norske verk med Trondheim Symfoniorkester i den tiden han var kunstnerisk leder der. I 2008 ble Starek hedret av den tsjekkiske stat med utmerkelsen «Artis Bohemiae Amicis» for sitt bidrag til formidling av tsjekkisk kultur.
Digte. Første Ring
'Digte. Første Ring' er Henrik Wergelands første diktsamling, som ble gitt ut 21. august 1829. Kjærlighetsdiktene til idealkvinnen Stella, dominerer samlingen. Det sentrale Stelladiktet er et helt lite syngespill, «En Sangfuld Sommermorgen paa Skreya». Det kaster lys over Stellaskikkelsens forvandlinger og utviklingen i Stellakjærligheten.
Samlingen begynner og slutter med to dikt som begge bærer tittelen «Til Stella». Det første fungerer som prolog til hele samlingen, forteller om de emner den diktende sjel er opptatt av og presenterer de ulike dikt i samlingen i kosmiske bilder. Dikteren ber Stella om å velsigne hans skaperverk: «sign min Harpes Bliv!» Det siste fungerer som epilog, og  skildrer diktersjelens og Stellas fart gjennom rummet, og slutter med sjelens bryllup med den himmelske Stella, som nå settes på linje med, eller litt over, kvinneskikkelser som andre diktere har besunget. Både i prologen og epilogen er Stellas funksjon som muse åpenbar. Også i dikt som tilsynelatende ikke er Stelladikt, kan Stella forekomme, som f.eks. i «Napoleon», som viser hvor langt den «mystisk-filosofiske åndelæren» er kommet. En del dikt kan være adressert til venner, kongelige personer eller ha et tydelig nasjonalt-politisk innhold. Felles for de fleste er at de gir et innblikk i Wergelands platonsk-romantiske orientering. «I Tordenen» peker fram mot dikt med religiøs toleranse som tema, som f.eks. «De tre» i Jøden (1842). Samlingen bærer preg av å være blitt til parallelt med verdensdiktet Skabelsen, Mennesket og Messias, og det går mange linjer mellom de to arbeidene. Prologen til verdensdiktet er f.eks. et stort Stelladikt.
Shannaras sverd
Shannaras sverd (originaltittel: The Sword of Shannara) er en amerikansk fantasy-roman skrevet av Terry Brooks. Den ble utgitt i New York i 1977 og var den var den første av all Shannara-bøkene som ble gitt ut, etterfulgt av Shannaras alvestener og Shannaras sang. Terry Brooks hentet sin inspirasjon fra Ringenes Herre skrevet av Tolkien og historisk eventyrfiksjon, og begynte på Shannaras sverd i 1967. Han brukte syv år på fullføre, mye fordi han studerte jus og rettslære samtidig.
Det var den første fantasy-boken noensinne som havnet på toppen av The New York Times sin bestselgerliste.
Handling
Handlingen finner sted cirka 2 000 år etter de "store krigene": et kjernefysisk Holocaust som har ødelagt det aller meste av jordkloden. Disse krigene forandret planetens geografi, og utslettet de aller fleste mennesker på planeten. Bare noen få spor etter teknologiske gjenstander eksisterer fremdeles. Men det aller meste av avanserte teknologi har forlengst gått tapt, men magi har blitt gjen-oppdaget. I løpet av denne tiden går menneskeheten gjennom en mutasjon til en rekke forskjellige raser: Menn, dverger, nisser eller troll, alle oppkalt etter skapninger fra "eldgamle" myter.
Også alver begynner å dukke opp igjen, etter å ha levd i tilbaketrukkethet og gjemt seg i århundrer. 1 000 år før bokens handling samler en alv ved navn Galaphile alle menneskene som fremdeles sitter på kunnskap om den gamle verden til Paranor i forsøk på å bringe fred og orden til samfunnet igjen. De kaller seg First Druid Council. Men Brona, en korrupt Druid, og hans tilhengere reiser og tar Ildatch med seg. To og et halvt århundre etter den første krigen, returnerer Brona som Warlock Lord, nå med Skull Bearers som sine tjenere.
Biørn Christian Lund
Biørn Christian Lund (født 8. mai 1738, død 4. oktober 1809) var en dansk prest og salmedikter.
Lund begynte å studere teologi i 1756, men måtte to ganger avbryte studiene for å arbeide som huslærer. I ett av hjemmene han jobbet i, ble han sterkt påvirket av herrnhuttisk tankegods. I 1759 fikk han teologisk embedseksamen, og arbeidet etter dette som prest flere steder i Danmark. Fra 1803 var han blind på grunn av skriving og lesing i dårlig lys.
Lund gav ut flere bøker og skrev mange salmer og katekismeforklaringer for ungdom, alle sterkt preget av hernhuttisk teologi.
I Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013 er han representert med salmen «Min Jesus, lat mitt hjarta få slik lengsel etter deg».
Bærelva
Bærelva er ei elv i Naustdal i Sunnfjord kommune i Vestland. Den begynner innerst i Stølsdalen og renner mot øst til den munner ut i Nausta i tettstedet Naustdal.
Larsenbåt
Larsenbåt er en type åpne plattgatter bygd av en norsk båtbygger i distriktet Farsund i 1930-årene til omkring 1950. Betegnelsen ble benyttet i Bergen, ellers ble båttypen kalt «Farsundracer».
Båtbyggeren Johan E. Larsen hadde vært i åtte til ni år på Long Island i USA, der han hadde lært om den nye båtbyggingen med de motordrevne farkostene. Larsen kom hjem til Norge i 1907 og startet å bygge båter ved Farsund.
Larsen tegnet og bygde en egen båttype som han karakteriserte som «racere» eller «halvracere», de var vanligvis utstyrt med små tosylindrete motorer som ikke gav mer enn 7-8 knops fart. En typisk Larsenbåt var som regel omtrent 21 til 23 fot lang som en langsomtgående kravellbygde båt med et kort fordekk og vindskjerm, samt en karm omkring kokpiten. Et kort akterdekk er lagt over innenbordsmotoren. Larsen klarte å levere disse båtene til en meget rimelig pris og fikk anerkjennelse for disse elegante plattgatterne.
Gamle-Erik
Gamle-Erik, også skrevet Gammelerik, Gamle-Eirik og annet, er en av de folkelige omgåelser av navnet på «den onde» eller djevelen, i Bibelen kalt Satan eller Shaitan, «mørkets fyrste» og annet, i folkediktningen omtalt som fanden, hinmannen og annet. Å bruke det rette navnet på en demon, en trussel eller fare kunne ifølge folketroen virke som en påkallelse av onde krefter, og slike navn ble derfor unngått eller erstattet med nøytrale ord og mer spøkefulle eufemismer. Også uvær og rovdyr ble derfor ofte omtalt indirekte eller med forskjønnende kallenavn.
Navnevarianter
I norske dialekter opptrer også navnevarianten Gammel-Sjur som synonym til Gammel-Erik. Sjur er en form av navnet Sigurd og enkelte mener dragedreperen Sigurd Fåvnesbane i sagaene kan være opphavet til Gammel-Sjur som et alternativt navn på djevelen. Kanskje vel så sannsynlig er Sigurd etter en gammel norsk helgenkult, knyttet til Sigurd, den første erkebiskop av Nidaros. I svenske dialekter brukes i tillegg til Gammal-Erik og liknende former, Gammel-Jerk og annet. Også mannsnavnet Simon har vært et vanlig kallenavn og generell personbetegnelse, sælig på en enfoldig person, i flere faste uttrykk i Skandinavia. For eksempel ble «Rødesimon» brukt som synonym til Gammelerik på dansk på 1800-tallet.
De engelske kallenavnene Old Nick («gammel-Nils») og Old Harry tilsvarer det skandinaviske «Gamle-Erik».
Mester Erik
Gamle Erik ble i dansk også brukt om Mester Erik, en spøkefull betegnelse på en kjepp, en pisk, et ris, en krabask eller et annet redskap som ble brukt til å rise og straffe ulydige barn, skolelelever, tjenere og underordnede. Mester Erik nevnes blant annet i Holbergs Jeppe på Bjerget der Jeppe klager over sin strenge kone Nille, som stadig straffer ham med pisken «Mester Erik».
Fridom (illegal avis)
Avisen startet litt tilfeldig, da student Sverre Arntzen stakk innom forretningen til Simon Nystrøm i Drammen for å høre hva en duplikator kostet. Fridoms første nummer ble produsert i butikken. Senere ble virksomheten flyttet til en hytte på Konnerud. Avisen ble spredt flere steder i østlandsområdet. Etter hvert «outsourcet» gruppa også noe av produksjonen: Avisen ble sendt i stensil til Lillehammer, der den ble mangfoldiggjort lokalt av mottageren.
Avisens redaksjon hadde kontakt med flere andre illegale aviser. Et av redaksjonsmedlemmene, Per Waage, gikk også over grensa til Sverige og brakte med seg svenske aviser og materiell tilbake til Fridom.
Da avisen Alt for Norge ble rullet opp i november 1941 var også Fridom i faresonen, og innstilte utgivelsen i et par måneder. I februar startet man imidlertid opp igjen, med nytt teknisk utstyr og under det nye navnet Fri presse. Nå holdt man avisen i gang noen få måneder før neste anslag.
Tidlig på sommeren 1942 ble en av utgiverne, Kaare Gilhus, arrestert. Sammen med Edmund Norén ble han sendt til Tyskland. Redaksjonens Sverre Arntzen og Tollef Berg måtte flykte til Sverige. Det samme måtte John Marcussen og Harald Lund, begge sentrale i avisens distribusjon. Etter dette holdt det hardt å holde avisdriften i gang.
Senere ble Røgeberg alene om redaksjonen. Han var journalist, og hadde ikke vondt for å finne stoff. Fritt Norge brakte nyheter fra radiosendingene fra London, kommentarer og andre artikler. Fram til krigens slutt ble avisen stensilert på Skotselv, mens den hovedsakelig ble spredt i Drammen og andre deler av Buskerud.
Redaksjonens Per Waage ble på et tidlig tidspunkt ettersøkt i Norge, og kom på grunn av kurervirksomheten til Sverige også i søkelyset til myndighetene i nabolandet. Han ble arrestert i Sverige, men kom seg senere over til London. Mot slutten av krigen deltok han i frigjøringskampene i Nord-Norge, ble tatt av tyskerne, men befridd ved kapitulasjonen.
Hovdebygda
Hovdebygda er et tettsted i Ørsta kommune på Sunnmøre. Herfra kommer blant annet Ivar Aasen, dikterprest Anders Hovden, kunstmaler Karl Straume og hiphop-gruppen Side Brok. Her ligger også Ivar Aasen-tunet til minne om nynorskskaperen. Nynorsk-leksikonet Allkunne har sitt hovedkontor i Hovdebygda. Ørsta-Volda lufthavn ligg også i Hovdebygda
Fridom (illegal avis)
En av avisens distributører, Reinhart Halvorsen, ble arrestert på grunn av deltagelse i motstandsbevegelsen i Hønefoss. Han ble senere skutt av tyskerne på Trandumskogen.
Melodi Grand Prix 1990
Melodi Grand Prix 1990 var den 30. utgaven av Melodi Grand Prix, Norges nasjonale uttaking til Eurovision Song Contest. Ti finalister kjempet i finalen 24. mars 1990 som ble arrangert på Hotel Royal Christiania i Oslo. Vinnerlåten ble «Brandenburger Tor», skrevet og framført av Ketil Stokkan. Han representerte Norge i den internasjonale finalen i Zagreb, der «Brandenburger Tor» kom på delt sisteplass med 8 poeng. Dette var Norges sjuende sisteplass i konkurransen.
Sendingen
Finalen ble arrangert lørdag 24. mars 1990 på nyoppussede Hotel Royal Christiania (i dag Clarion Hotel The Hub) i Oslo. Leif Erik Forberg var programleder, og melodiene ble akkompagnert av et husorkester under ledelse av Pete Knutsen.
Flere kjente ansikter stilte til start, blant andre Ketil Stokkan, Rune Rudberg, Tor Endresen og Jahn Teigen. Sistnevnte overrasket alle med å ha Carola og eks-kona Anita Skorgan som korister til bidraget «Smil».
I første runde stemte syv jurygrupper på alle bidragene og leste opp hvilke fem bidrag de ville ha videre til superfinalen i tilfeldig rekkefølge. Plassering og poengsummer ble ikke offentliggjort. De fem beste gikk videre til superfinalen, der startrekkefølgen ble avgjort ved at artistene trakk lodd. Startrekkefølgen i superfinalen var melodi B, G, A, I og J.
Etter en rask avstemning vant Ketil Stokkan sin andre seier i Melodi Grand Prix. Han fikk en pengepremie på 50 000 kroner for seieren og representerte Norge i den internasjonale finalen i Zagreb 5. mai.
Avstemning
Det var syv juryer med fem personer i hver. De to første juryene var fagjuryer bestående av pressefolk og folk fra musikkbransjen. De fem siste juryene var folkejuryer fra landets fem regioner. Samtlige var på plass i atriet på Hotel Royal Christiana. Fem av melodiene gikk videre til superfinalen.
Superfinale
Hvert jurymedlem ga 6, 7, 8, 10 og 12 poeng til de fem finalistene.
Hendelser
Som året før droppet NRK en åpen konkurranse, men inviterte i stedet NOPA, musikkforleggere og plateselskaper til å sende inn bidrag og artister. Responsen var mager, og flere bransjefolk gikk ut mot ordningen og mente Melodi Grand Prix var «uten troverdighet» og «for kjedelig». Til slutt kom 96 låter inn, og ti av dem ble tatt ut til finalen. Utvelgelsesjuryen besto av programleder Leif Erik Forberg, fra NRK Radio, Jon Ola Sand, Odd Arvid Strømstad og, som også var regissør for sendingen.
Alessandro Valerio
Alessandro Valerio (født 18. mai 1881, død 30. mai 1955) var en italiensk rytter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Melodi Grand Prix 1990
Hendelser
NRK hadde store problemer med å få tak i artister til konkurransen dette året. Blant annet avslo Karoline Krüger og Sigvart Dagsland tilbudet om å framføre «Østenfor sol». «Feilen er at de fleste stiller med Grand Prix-musikk, ikke popmusikk. Da blir det lett en begravelse for artistens fremtidige karriere.» sa i plateselskapet PolyGram.
Alessandro Valerio
Valerio vant en olympisk sølvmedalje under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass i sprangridning med hesten «Cento» bak sin landsmann Tommaso Lequio di Assaba på «Trebecco».
Melodi Grand Prix 1990
Hendelser
Det ble også rettet kritikk mot NRK for at de valgte å holde finalen på et hotell. Det var plass til 500 publikummere, og de måtte kjøpe middag og showbillett for å få adgang. Under sendingen kunne tv-seere tydelig høre prating og klirring i bestikk, asjetter og glass fra hotellets gjester. Servitørene gikk også mellom bordene og skygget for kameraene og scenen flere ganger underveis. NRK forklarte valget med plassmangel på NRK Marienlyst, og at en ønsket å skape en «Las Vegas-stemning».
Den store slageren dette året ble Tor Endresens «Café le swing», og sangen la grunnlaget for Endresens nasjonale gjennombrudd. Låten lå flere uker på Norsktoppen. Han vant også prisen Best på Norsktoppen for «Radio Luxembourg» som han deltok med i Melodi Grand Prix 1992. I januar 1993 ble Endresen kåret til tidenes norsktopp-artist.
Gaunt’s Ghosts
Serien spenner seg over elleve bøker så langt og følger et regiment fra planeten Tanith som kjemper i en konflikt kjent som Sabbat Worlds Crusade. Det er flere navngitte karakterer i bøkene men hovedpersonen er oberst-kommissær Ibram Gaunt.
Melodi Grand Prix 1990
Hendelser
Den norske finalen ble sett av 75 prosent av alle nordmenn over 15 år, ifølge en telefonundersøkelse utført for VG.
Gaunt’s Ghosts
Andre sentrale karakterer er oberst Colm Corbec, major Elim Rawne, skarpskytteren Hlaine Larkin, den unge adjutanten Brin Milo og speideren Mkoll.
Serien er sannsynligvis den mest populære og bestselgende av alle produktene utgitt av Black Library. Det er produsert mye ekstra effekter i tillegg til hovedbøkene i serien, slik som spin-off bøker, faktabøker, t-skjorter, plakater og spesialutgaver av bøkene i serien.
Steeler
Steeler var et amerikansk heavy metal-band fra 1980-tallet.
Bandet ble opprettet i 1981 i Nashville. Medlemmer var Ron Keel (vokalist & gitarist) Michael Dunigan (gitarist), Bobby Eva (trommeslager) og Tim Morrison (bassist). De ga ut sammen en vinylsingle med navnet Cold Day in Hell, B-siden hadde sporet «Take Her Down».
Eva forlot bandet og ble erstattet av Mark Edwards. Dunigan og Morrison forlot så bandet og ble erstattet av Rik Fox på bass og den 18 år gamle svenske gitaristen Yngwie Malmsteen. Denne besetningen ga ut bandets eneste studioalbum, et selvtitulert debutalbum med samme navn (Steeler). Malmsteen forlot bandet for å spille i Alcatrazz, og Fox og Edwarts sluttet også. De ble erstattet av Kurt James (gitar), Greg Chaisson (bassgitar) og Bobby Marks (trommer). Bandet ble så oppløst i 1984. Ron Keel opprettet så bandet Keel.
I 2005 ga Ron Keel ut et samlealbum med spor fra singlen, konserter, bootlegs og u-utgitte spor. ALbumet fikk tittelen Metal Generation: The Steeler Anthology.
Sylvia Albrecht
Sylvia Albrecht senere Heckendorf (født 28. oktober 1962) østtysk kvinnelig skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 1980 i Lake Placid.
Albrecht vant en olympisk bronsemedalje under vinter-OL 1980 i Lake Placid. Hun kom på tredjeplass på 1,000 meter skøyter, bak Natalja Petrusiova fra Sovjetunionen og Leah Mueller-Poulos fra USA.