cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nejva
Nejva (russisk: Не́йва) er ei elv i Sverdlovsk oblast i Russland. Den er 294 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 5 600 km².
Elva har sitt utspring på østsiden av de sentrale Uralfjellene. Den fryser til i november, og er frosset over til vårløsningen i april.
Byer og bymessige bosetninger ved Nejva er Verkh-Nejvinskij, Nevjansk, Alapajevsk.
Gefirt
Gefirt (eller gefirtmål) er en av de viktigste typografiske lengdeenhetene. En gefirts bredde er lik skriftgraden, så i 9 punkters skrift er en gefirt 9 punkter lang, i 12 punkters skrift er en gefirt 12 punkter lang, osv. Ettersom gefirtmålet er relativt til skriftgraden, er det velegnet til å angi lengder som er proporsjonale med skriftgraden, som avsnittsinnrykk, mellomslag, tusenskiller, avstander mellom grunntall og enheter med mere.
Når en skal angi en brøkdel av en gefirts bredde er det vanlig å bruke en firkant (□) for å symbolisere en gefirt. Når det er underforstått at enheten er en gefirt brukes også prosent (%). For eksempel kan 15 % av en gefirt angis som 3⁄20□.
I norsk typografi brukes gefirtsinnrykk som avsnittsinnrykk, altså et innrykk med en gefirts bredde.
I Unicode er U+2003 (EM SPACE) symbolet for et mellomrom med en gefirts bredde. I HTML kan et slikt mellomrom angis med  eller.
Andre typografiske enheter knyttet til gefirt:
½ gefirt = 1 halvgefirt
⅓ gefirt = 1 drittel
Luan He
Luan He (kinesisk: 滦河, pinyin: Luán Hé) er en elv i nordøstlige del av provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Den er 833 km lang. Fra sin kilde i provinsen Hebei renner den først nordover inn i Indre Mongolia og deretter sørøstlig tilbake inn i Hebei. Den munner ut i Bohaihavet mellom fylkene Leting og Changli.
.jm
Registrering
Registrering gjøres på tredje nivå, under en av følgende kategoriserte subdomener på andre nivå: Registreringene behandles manuelt, så registranter blir gjort oppmerksom på at det kan ta opptil 30 dager for registreringen er gjennomført. Bosatte på Jamaica får en lavere registreringspris.
Universität Liechtenstein
Historie
Skolen ble grunnlagt i 1967 for å utdanne studenter innen økonomi og etterhvert tekniske fag igjennom Liechtenstein School of Engineering. I 1997 ble Liechtensteinische Ingenieurschule omgjort til Fachhochschule Liechtenstein. I 2005 ble denne faghøgskolen omgjort til Hochschule Liechtenstein. Den 1. februar 2011 skiftet høgskolen navn til Universität Liechtenstein.
Patricia de Lille
Patricia de Lille (født 17. februar 1951) er en sørafrikansk politiker for partiet Democratic Alliance og ordfører i Cape Town.
Under apartheid-tiden var de Lille aktiv i fagforeningsarbeid og på slutten av 1980-tallet gikk hun inn i ledelsen for det radikale partiet Pan Africanist Congress (PAC). Hun representerte PAC i forhandlingene før de første demokratiske valgene i Sør-Afrika i 1994. Da partiet hun var en del av, gikk i oppløsning på slutten av 1990-tallet, startet hun i 2003 sitt eget parti, De uavhengige demokratene. Partiet deltok i parlamentsvalgene i 2004 og 2009 med rundt 1% oppslutning.
Som parlamentariker arbeidet hun for etterforskning av korrupsjon i forbindelse med våpenhandel, med koblinger helt til toppen av ANC.
Partiet hennes gikk imidlertid i 2010 inn i Democratic Alliance og hun ble partiets ordfører i Cape Town.
LucasArts
LucasArts Entertainment Company er en produsent av videospill. Selskapet ble først kjent for sine grafiske eventyrspill, men i dag utgir selskapet hovedsakelig spill basert på Star Wars-universet.
Historie
Selskapet ble stiftet i mai 1982 som videospillavdelingen av Lucasfilm Ltd., filmselskapet til George Lucas. Lucas ønsket at selskapet hans skulle jobbe mot flere ulike deler av underholdningsindustrien, og derfor inngikk han et samarbeid med Atari om utvikling av videospill.
De første resultatene av dette samarbeidet var actionspill som Ballblazer og Rescue on Fractalus!. Betaversjoner av begge spill ble lekket til elektroniske oppslagstavler nøyaktig én uke etter at Atari mottok kopier for markedsformål, og var i bred sirkulasjon flere måneder før spillenes utgivelsesdato. I 1984 ble de utgitt til Atari 5200-maskinen under Lucasfilm Games-navnet. Utgaver for IBM-maskiner ble ikke lansert før i 1985, av utgiveren Epyx. Lucasfilms to neste spill var Koronis Rift og The Eidolon.
I 1990 ble spilldivisjonen i Lucasfilm en del av det nyopprettede selskapet LucasArts Entertainment Company, sammen med Industrial Light & Magic og Skywalker Sound. Senere ble ILM og Skywalker Sound lagt under Lucas Digital Ltd., og LucasArts ble det offisielle navnet til den tidligere spilldivisjonen.
Eventyrspill
Det første eventyrspillet utviklet av Lucasfilm Games var Labyrinth i 1986, basert på filmen ved samme navn. ICOMs spill Deja Vu inspirerte spillet Maniac Mansion i 1987, som introduserte SCUMM, motoren bak de fleste av selskapets senere eventyrspill. Eventyrspillene som ble lansert de følgende årene, som Zak McKracken and the Alien Mindbenders (1988), Indiana Jones and the Last Crusade: The Graphic Adventure (1989), og spesielt kritikerroste The Secret of Monkey Island (1990, bidro til at Lucasfilm Games fikk et rykte som en av de ledende utviklerne i sjangeren. Selskapet ble ofte referert til som én av de to store, i konkurranse med Sierra On-Line. Selskapets fremgang fortsatte i første halvdel av 1990-tallet, med spill som Monkey Island 2: LeChuck's Revenge (1991), Indiana Jones and the Fate of Atlantis (1992 og Maniac Mansion-etterfølgeren Day of the Tentacle (1993).
I andre halvdel av tiåret falt eventyrspillenes popularitet, og kostnadene forbundet med spillutvikling økte dramatisk da grafikk i høy oppløsning og lyd i CD-kvalitet ble mer vanlig. PC-markedet ønsket titler som viste mulighetene i de nye og kraftige grafikkortene, og det var samtidig endringer i konsollmarkedet da Sonys PlayStation ble lansert, med sine 3D-muligheter. Eventyrspillene var ikke lenger populære hos massemarkedet.
LucasArts klarte allikevel å utgi titler med moderat kommersiell suksess: The Curse of Monkey Island (1997) var det siste eventyrspillet fra LucasArts med den tradisjonelle todimensjonale grafikken. Grim Fandango (1998) var LucasArts første forsøk på et eventyrspill i 3D. Spillkontrollen ble langt mindre intuitiv enn i de tradisjonelle 2D-spillene, men avansert grafikk, et godt manus og et lydspor med gode skuespillere veide opp for dette, og spillet ble belønnet med GameSpots Game of the Year-pris.
Escape from Monkey Island (2000), det fjerde spillet i Monkey Island-serien, hadde de samme kontrollene som Grim Fandango, og ble generelt godt mottatt. Dette er til dags dato det siste eventyrspillet selskapet har utgitt. Oppfølgere til Full Throttle og Sam & Max var under utvikling, men disse prosjektene ble kansellert i 2003 og 2004 respektivt, før spillene var ferdige. Sam & Max-konseptet ble senere solgt til et annet studio, som utviklet det til et episode-format.
Infusorier
Infusorier eller infusjonsdyr er en foreldet betegnelse for alle slags bittesmå organismer som lever i ferskvann, for eksempel protozoer som flagellater, flimmerdyr og amøber, og flercellede dyr som rundormer og hjuldyr. Av og til blir betegnelsen brukt som et synonym for flimmerdyr.
Infusorier i akvariebruk
Infusorier blir jevnlig brukt innen akvaristikken som næringsrik levendefôr for yngel som er for liten til å spise vanlig fiskefôr. Mange dyrker og vedlikeholder egne kulturer med infusorier som gis til nyklekket yngel den første leveuken.
Mosulmuseet
Mosulmuseet (arabisk: متحف الموصل, Matḥaf al-Mawṣil, Mosul Museum) er et arkeologisk museum i Mosul i Irak. Det er Iraks nest største arkeologisk, etter Iraks nasjonalmuseum i Bagdad. Det ble grunnlagt i 1952 og skulle etterhvert få fire avdelinger med assyriske funn fra Nimrud, hellenistiske og partiske funn fra Hatra, funn fra islamsk tid, og prehistoriske gjenstander fra Tell Hassuna og andre utgravningsteder i det nordlige Irak. Betydelige ødeleggelser ble forøvet i museet av ISIS tidlig 2015, av kopier og muligens også av noen autentiske gjenstander.
Nederlandse Spoorwegen
Det nederlandske jernbanenettet er det tredje travleste i verden. Det er verdens travleste sett i forhold til befolkninga og antall kilometer linje. Omtrent 6,5 % av befolkninga reiser med tog hver dag. Gjennomsnittlig reiser 1,1 millioner personer med tog hver dag i Nederland, fordelt på 4500 togturer.
Historie
I 1938 blei de tidligere jernbaneselskapa Hollandsche IJzeren Spoorweg-Maatschappij (HSM) og Maatschappij tot Exploitatie van Staatsspoorwegen (SS) slått sammen til det fullstendig statseide selskapet Nederlandse Spoorwegen (NS). Likevel fikk NS aldri status som statsselskap. Det var en overgangsperiode fra 1917 til 1937 der HSM og SS besto som egne, offentlig deleide, selskap med utstrakt samarbeid.
Under andre verdenskrig fortsatte NS å fungere som normalt. Prisen var at selskapet måtte rette seg etter okkupasjonsmakta. Dette førte til at NS anla spor og transporterte folk til Kamp Westerbork, en transittleir for transport av bl.a jøder til konsentrasjonsleir. I 1944 brøt det ut streiker i NS som varte til krigen slutta. På slutten blei også store deler av det nederlandske jernbanenettet ødelagt av krigshandlinger og ved at man brøt opp jernbanelinjer for å dekke krigsindustriens stålbehov. NS spilte igjen ei viktig rolle i gjenoppbygginga av Nederland.
Sekstitallet var en vanskelig periode for NS. Betydninga av kol dalte og dermed dalte også den lønnsomme transporten av kol. I 1970 blei en ny jernbanepolitikk innført med et mye høgere antall tog i drift. Drifta var fortsatt ikke lønnsom for selskapet, men samfunnsnytta rettferdiggjorde offentlige subsidier. I 1989 feira den nederlandske jernbanen sitt 150-årsjubileum med ei stor togutstilling i Utrecht.
På nittitallet blei en periode innleda med oppsplitting av NS og delprivatisering av det nederlandske jernbanenettet. Dette førte til streiker og interne uroligheter i NS som varte heilt fram til 2002.
Nasjonal aktivitet
NS står for det aller meste av jernbanetrafikken i Nederland og all persontrafikk på hovedspora. En del mindre linjer drives av Arriva, Connexxion, Keolis og Syntus. Disse linjene er (2017):
Internasjonal aktivitet
Andre selskaper driver i tillegg en del mindre linjer til utlandet.
Stasjoner
NS Poort er avdelinga i NS som eier, utvikler og driver alle Nederlands 375 stasjoner.
Underavdelinger
NS har flere andre avdelinger med ansvar for sitt område som NS Financial Services (leasing), NS Opleidingen (Utdanning), NedTrain (Matriell), NS Fiets (Sykkel-tilrettelegging), OV Fiets (Sykkel-utleie) og NS stations (Spisesteder og butikker).
Partito Repubblicano Italiano
Partito Repubblicano Italiano («Italias republikanske parti», PRI) er et liberalt og antiklerikalt italiensk parti og et av de få partiene som overlevde korrupsjonsskandalene som preget italiensk politikk tidlig på 90-tallet. Partiet har vært med i flere regjeringer etter andre verdenskrig og hadde statsministeren (Giovanno Spadolini) en kort periode fra 1981 til 1982. Partiet anser seg som ideologiske etterkommere av Giuseppe Mazzini og er medlem av European Liberal Democrat and Reform Party.
Partiets nyere historie
I 1994 mistet PRI de fleste av sine medlemmer i kjølvannet av Tangentopoliskandalen. Det ble også splittet på dette tidspunktet, i det enkelte på sentrum-venstre-siden av partiet brøt ut og dannet Sinistra Repubblicana. Enkelte mer høyreorienterte medlemmer brøt ut og sluttet seg til Forza Italia,
Ved parlamentsvalget i 1994 ble noen av PRIs medlemmer valgt inn i parlamentet på listen til Alleanza Democratica, mens andre stilte for Patto Segni.
Fra 1996 til 2001 var PRI en del av sentrum-venstre-koalisjonen L'Ulivo. Ved valget i 1996 fikk partiet valgt inn to deputerte og to senatorer.
Ved parlamentsvalget i 2001 bestemte partiet seg for å alliere seg med Silvio Berlusconis allianse, Casa delle Libertà og fikk valgt inn en deputert og en senator. To venstreorienterte grupper gikk som en følge av allianseskiftet ut av partiet: Movimento Repubblicani Europei (som senere ble en del av Partito Democratico) og Repubblicani Democratici.
Ved parlamentsvalget i 2006 fikk partiet valgt to deputerte og en senator.
Den 18. mars 2007 dannet partiet en føderasjon med partiet Partito Liberale Italiano, under betegnelsen Repubblicani, Liberali, Riformatori og dannet deretter en politisk komponent i deputertkammeret sammen med Giovanni Ricevuto, tidligere medlem av Nuovo Partito Socialista Italiano, som kortvarig hadde vært medlem av Forza Italias gruppe.
PRI er nå engasjert i et forsøk på å utvide føderasjonen med andre liberale grupper, som de libertarianske Riformatori Liberali og Decidere!. Målet er å danne et nytt og enhetlig liberalt parti.
COBRA (kunst)
COBRA var en europeisk avantgarde kunstnergruppe, aktiv fra 1949 til 1952.
Christian Dotremont satt sammen navnet i 1948 av bokstaver fra hjembyene til kunstnerne: Copenhagen (Co), Brussels (Br), Amsterdam (A). Gruppen ble dannet ved å slå sammen danske gruppe Høst, den hollandske gruppe Reflex og den Belgiske Revolusjonære surrealistiske gruppe.
COBRA hadde en markant politisk og sosial dimensjon, som var basert på kritikk av den kalde krigs-samfunn. Der er et COBRA-museum i Amstelveen, Nederland. De fleste større kunstsamlinger og -museer med verker fra denne tiden har arbeider av ett eller flere medlemmer av gruppen.
Asger Jorn er forøvrig representert i Silkeborg Kunstmuseum, Danmark.
Medlemmer
Noen av medlemmene i COBRA var:
Charles Harold Dodd
Charles Harold Dodd (født 7. april 1884 i Wrexham, Wales, død 21. september 1973 i Oxford, England) var en britisk filolog, teolog, nytestamentteolog og prest. Dodd var professor ved universitetene i Oxford, Manchester og Cambridge.
Römerberg
Römerberg eller Römerberget er rådhusplassen i Frankfurt am Main, og har vært senteret i gamlebyen siden høymiddelalderen. Omkring 200 meter øst ligger stedet hvor byen oppstod, domsøya. Den har vært befolket siden den yngre stenalder og var i romersk tid sete for en militærleir og i tidlig middelalder en merovingisk kongsgård. Den østlige delen av Romerberget kalles også Samstagsberg eller Lørdagsberget.
Magnus Olsen
Magnus Bernhard Olsen (1878–1963) var en norsk språkforsker, og professor i norrøn filologi ved Universitetet i Oslo fra 1908 til 1948.
Liv og virke
Hans arbeider omfatter syv hefter Edda- og skaldekvad med kommentarer, og fem bind med tolkninger av runeinnskrifter. Han bidro til å fullføre Oluf Ryghs Norske Gaardnavne som redaktør/medredaktør av tre bind. Hans teorier om norske stedsnavns forhold til religion og samfunnsforhold i førkristen tid, ble presentert i bøkene Hedenske kulturminder i norske stedsnavne (1915) og Ættegård og helligdom, norske stednavn sosialt og religionshistorisk belyst (1926). Hva våre stedsnavn lærer oss (1934) er en konsentrert og lettlest innføring i temaet.
Hedersbevisninger
Magnus Olsen ble kommandør av St. Olavs Orden i 1945, han var medlem av Vitenskapsakademiet fra 1904, medlem av DKNVS, og ridder av Den islandske falkeorden og den svenske Nordstjerneordenen. Olsen ble utnevnt til statsstipendiat i 1952.
I Stavanger er han hedret med Magnus Olsens gate, som ligger på Madla.
Familie
Han var sønn av Ole Christian Olsen (1834–87) og Therese Evine Olsen (1843–1926). Faren var kjøpmann. Magnus giftet seg i 1912 med Gjertrud Kjær (1890–1976), datter av bibliotekar Albert Kjær.
Misha Ge
Misha Ge (født 17. mai 1991) er en usbekisk kunstløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 17 i singel.
.eh
.eh er et nasjonalt toppnivådomene (ccTLD) for Internett som er reservert for Vest-Sahara. Siden dette området er under marokkansk administrasjon, er det ennå ikke i bruk. IANA har ikke fastsatt noen sponsororganisasjon for dette domenet.
Carl Berners plass (Oslo)
Carl Berners plass er en plass og et trafikknutepunkt med firkantet rundkjøring i bydel Grünerløkka, syd for Sinsen, i Oslo. Det har gitt navn til strøket Carl Berner, som har plassen som kjerne.
.eh
Bokstavene «EH» ble valgt som en forkortelse for Saguia el-Hamra, en av to provinser i det som tidligere het Spansk Sahara.
Eksterne lenker
Toppdomän
Carl Berners plass (Oslo)
Området Carl Berner
Plassen ligger i krysset mellom Trondheimsveien, Christian Michelsens gate, Grenseveien og Tromsøgata. Det er vei fem retninger ut av plassen, herav har Ring 2 og gamle riksvei 4 en vei hver vestover og nordover, og en på deling sørover.
Som kryssområde er Carl Berner flerdelt. Nedenfor hovedkrysset møtes Trondheimsveien, Dælenenggata, Finnmarkgata og Frydens gate (nye Magnoliaplassen). Litt lenger ned møtes Finnmarksgata, Sars' gate og Ola Narr.
Ovenfor hovedkrysset har Trondheimsveien avkjøring til Hasleveien.
Carl Berners plass er knutepunkt for trikk, buss og T-bane. T-banestasjonen litt øst for plassen åpnet i 1966.
I 2008 fremkom det i en undersøkelse utført av Statens vegvesen at Carl Berners plass var Oslos mest trafikkfarlige veikryss.
Nye Carl Berners plass
I perioden 2008-2010 bygde Statens vegvesen om Carl Berner-krysset og gatene rundt. Hovedkrysset ble omarbeidet til en rektangulær byplass med trikkespor tvers gjennom rundkjøringen. Hensikten var å redusere trafikkbelastningen med 40 prosent og dermed bedre framkommeligheten for kollektivtrafikken. I den firkantede rundkjøringen er det plantet furu og tokyokirsebærtre og langs trikketraseen søyleeik. Anleggsarbeidet var ferdig i september 2010 og hadde en totalkostnad på 286 millioner kroner. Antall kjørefelt for biler er redusert fra 4 til 2, ved at fortauene ble gjort bredere. Tiltaket med å etablere en firkantet rundkjøring er meget omdiskutert og det er fortsatt et betydelig antall påkjørsler årlig som leder til store trafikale problemer.
Bygninger
Av kjente bygninger i området kan nevnes:
Shit City
Shit City er et norsk country/rock-band fra Lillehammer.
Bandet ble startet av vokalist og låtskriver Gorm Møller, gitarist Jan Erik Kraabøl og bassist Lars Erik Larsen. I løpet av 2005–2006 utviklet bandet seg fra å være en trio til en oktett og i mai 2007 ga bandet ut debutalbumet God Bless Our Home på Voices of Wonder. For albumet ble bandet nominert til Spellemannprisen 2007 i klassen country. Pianist Ingrid Olava Brænd Eriksen forlot bandet i oktober 2007 for å konsentrere seg om sin egen solokarriere. I løpet av 2008 ble Bjørn Leine på munnspill et fast medlem av bandet. I 2009 ga Shit City ut det selvtitulerte albumet Shit City, også denne gangen på Voices of Wonder.
Nordingermanland
Nordingermanland er en betegnelse for den nordre delen av Ingermanland, området mellom Ladogasjøen og Neva-elven som under navnet Pohjois-Inkeri søkte tilslutning til Finland rundt 1919/20. I perioden 21. mars–2. august 1920 ble det utgitt egne frimerker for området. Ved freden i Tartu tilfalt Nordingermanland Sovjet-Russland.
Liten firkamp
Liten firkamp betegner i hurtigløp på skøyter for menn et løpsprogram med distansene 500 m, 1500 m, 3000 m og 5000 m. Vanligvis gås distansene 500 og 3000 m første dag og 1500 og 5000 m andre dag.
Liten firkamp har aldri vært offisielt løpsprogram ved mesterskap, men det noteres verdensrekord sammenlagt for liten firkamp. Under EM i Lahtis 1967 ble 10 000 m erstattet med 3000 for å unngå forfrysninger i ekstrem kulde, slik at det i praksis ble gått liten firkamp.
For kvinner og for juniorer er liten firkamp det normale løpsprogrammet i mesterskap.
Marie Sophie av Bayern
Marie Sophie Amalie (født 5. oktober 1841 i München i Tyskland, død 19. januar 1925 i München) var hertuginne i Bayern og den siste dronningen av Kongeriket De to Sicilier (1859–1861).
Biografi
Marie var datter av hertug Max Joseph i Bayern og hertuginne Ludovika, og var søster av den østerriksk-ungarske keiserinne Elisabeth («Sissi»). Hun vokste sammen med sine søsken opp i Possenhofen.
17 år gammel ble hun 3. februar 1859 gift med kronprins Frans av De to Sicilier (1836–1894), eldste sønn av kong Ferdinand II av De to Sicilier. Bryllupet fant sted ved stedfortreder i München, uten brudgommen tilstede. Etter bryllupet reiste hun til sitt nye hjem i Italia for å møte ektemannen, som hun bare kjente fra et forskjønnet bilde. Marie fikk ikke ta med seg noe fra sitt gamle liv. Da hun kom til Sicilia lå svigerfaren allerede på dødsleiet. 22. mai samme år døde Ferdinand II, og Marie Sophie ble dronning av De to Sicilier.
Hennes manns regjeringstid var preget av fånyttes motstand mot fremstøtene fra Giuseppe Garibaldi og Kongeriket Sardinia (se Italias samling), og Kongeriket De to Sicilier var i full oppløsning. Etter at Garibaldi hadde tatt Sicilia og raskt avanserte nordover på fastlandet forlot kongeparet Napoli og søkte tilflukt på festningen Gaeta. Snart ble Gaeta beleiret. Kongen ville abdisere, men dronning Marie var fast innstilt på å holde stand; hun gjorde alt som stod i hennes makt for å bistå soldatene, utdelte matrasjoner, pleiet sårede og oppmuntret de få kongetro troppene til å kjempe videre. Til slutt stilte hun seg opp med et gevær for selv å delta i forsvaret av festningen. Slik forble kongeparet frem til det siste i sitt kongerike på full fart mot undergang. 13. februar 1861 undertegnet Frans II kapitulasjonen, og Kongeriket De to Sicilier ble etter kort tid innlemmet i Kongeriket Italia.
Kongeparets verdighet og mot møtte respekt også blant fienden. Benedetto Croce skrev om dronningen:
Kongeparet forlot De to Sicilier med et fransk skip, for å søke tilflukt hos Paven i Vatikanet. Etter avsettelsen reiste Marie, som var 19 år på det tidspunktet, verden rundt, gjerne sammen med søsteren Mathilde. Hennes livsførsel førte også til skandaler; hun svømte naken i Ostia, røkte sigarillos offentlig, og i Roma forelsket hun seg i en offiser i den pavelige garde, Armand de Lavayss, som gjorde henne gravid. Hun reiste derfor til foreldrehjemmet i Possenhofen, der familierådet besluttet at Marie skulle sendes til et kloster i Augsburg. Der fødte hun en datter, som straks ble overgitt til faren. Hun måtte sverge overfor familien at hun aldri mer ville se Lavayss, noe som gikk sterkt inn på henne.
Marie var en ivrig jeger, og kjøpte et jaktslott i England. Etter første verdenskrig slo Marie seg ned i München, der hun døde i 1925. Hun ble begravet sammen med sin mann og datter i kirken Santa Chiara i Napoli.
Sammar og sang i Hamar og Vang
Sammar og sang i Hamar og Vang er et musikkalbum av visesangeren Tor Karseth.
Rune Hauge (fotballagent)
Rune Hauge (født 23. april 1954) er en norsk fotballagent fra Voss i Hordaland.
Han er utdannet siviløkonom fra Nürnberg i Tyskland og har også vært assistentmanager i FC Nürnberg. I 1984 forlot han den tyske toppklubben og ble tilsatt som markedssjef havnet i Bryne Fotballklubb.
I 1987 startet han flere virksomheter sammen med kamerater (blant dem Kjell Schou Andreassen, Dag Kaas og Arne Larsen Økland), innen sponsorvirksomhet, spillerformidling og lederutvikling. Et finansselskap og reklamebyrå ble også etablert. Etter tre år ble Hauge fotballagent på heltid.
Han stiftet også selskapet Profile Media som har sin hovedvirksomhet innen megling av medierettigheter.
Rune Hauge solgte i 2005 medierettigheter til norsk fotball til TV 2/Telenor for én milliard kroner. Meldingene ble ikke bare positive da det ble kjent at Norges Fotballforbund hadde solgt medierettighetene til norsk fotball for utrolige én milliard kroner til TV 2 og tv-distributøren Canal Digital. I hovedsak skyldtes dette at Rune Hauge og hans selskap hadde fått 100 millioner kroner i honorar for å megle i havn avtalen.
Selskapet har også forhandlet om svensk ishockey, en fireårsavtale med Canal+ og Sportfive til 900 millioner svenske kroner. Rune Hauge er en dyktig bridgespiller med blant annet gull fra europamesterskapet.
Korrupsjonssaker
I 1995 ble den tidligere Arsenal-manager George Graham utestengt fra fotballen i ett år. Grunnen til dette var at Graham skal ha mottatt 425 000 pund (rundt 5 millioner norske kroner) under bordet fra agent Rune Hauge, i forbindelse med overgangene til norske Pål Lydersen og danske John «Faxe» Jensen.
Transceiver
Transceiver er en enhet med både sender og mottaker, og som deler en felles (elektronisk) krets eller boks. Dersom ingen deler av kretsen er felles for sender- og mottakerfunksjonene, vil enheten ikke være en transceiver.
Telefoni
På en kablet telefon (fasttelefon) vil selve telefonapparatet inneholde en sender og en mottaker for lyd. En mobiltelefon er en rransceiver i ordets rette forstand, både for lyd og radiosignaler.
En trådløs telefon har en transceiver for både lyd og radiosignaler i selve håndsettet. Lyd registreres i mikrofonen og blir sendt videre som radiosignaler til basestasjonen. Håndsettet tar også imot radiosignaler fra basestasjonen og gjør disse om til lydsignaler som blir sendt ut gjennom høyttaleren. Basestasjonen har normalt bare en transceiver for radiosignaler.
Et modem er også en transceiver, men vanligvis bruker man det mer spesifikke begrepet «modem».
Tromsøya
Tromsøya (nordsamisk: Romssasuolu) er ei øy i sundet mellom fastlandet og Kvaløya i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Tromsø sentrum ligger øst på øya, og store deler av byens befolkning bor spredt på øya. Tromsø lufthavn, Langnes ligger på vestsiden, og øya er knyttet til Tromsdalen på fastlandet med Tromsøbrua og Tromsøysundtunnelen og til Kvaløysletta på Kvaløya med Sandnessundbrua.
Tromsøya er omtrent 10 km fra nord til sør. Midt oppe på øya ligger sjøen Prestvannet, som ble demmet opp i 1867. Bebyggelsen dekker store deler av øya, men det er skogområder langs høydedraget som strekker seg i nord-sørretning, da særlig i den nordlige delen.
Både Universitetet i Tromsø, Universitetssykehuset Nord-Norge og Tromsø Museum har tilhold på den østlige delen av øya.
Befolkning
Tromsøya er Norges folkerikeste øy, etter nylig å ha passert Hinnøya. Øya hadde 38 980 innbyggere 1. januar 2017, fordelt på fem statistiske delområder: Delområde Tromsø består av sentrum og området rundt. Sommerlyst og Mortensnes omfatter vestsida av øya.
Mariana Grajales
Mariana Grajales Cuello (født 12. juni 1815 i Santiago de Cuba, død 27. november 1893 i Kingston på Jamaica) var den første kvinnen som deltok aktivt i kampene mot Spania i den cubanske uavhengighetskrigen. På Cuba finnes flere minnesmerker over henne, og hun omtales gjerne som Cubas mor.
I en alder på 23 år giftet hun seg med Fructuoso Regüeiferos og fikk i alt fire sønner: Felipe, Fermín, Manuel og Just. Hennes mann døde i 1840 og en tidligere spansk soldat begynte å gå på frierføtter til den unge enken. Soldaten vr Marcos Maceo, en driftig gårdbruker og håndverker som var motstander av slaveriet på Cuba og som ivret for at Cuba skal bli en suveren stat.
Den 6. juni 1851 gifter hun seg med Marcos og i årene som kom fikk hun ni barn: Antonio, José, Rafael, Miguel, Julio, Tomás, Marcos, Dominga and Baldomera.
To av sønnene hennes, Antonio Maceo Grajales og José Maceo Grajales, ble framtredende cubanske offiserer som kjempet i den cubanske uavhengighetskrigen, og i oktober 1868 bestemte Mariana seg for å delta selv i Los Mambies som sykepleier og om nødvendig med våpen i hånd. Hun deltok i felten i flere kamper mot de spanske troppene i regionen Oriente på øst-Cuba, og flyktet til Jamaica etter nederlaget i «den lille krig» i 1880.
Hun døde i en alder på 78 år i Kingston på Jamaica 27. november 1893, og bare fem år før Spanias kolonistyre på Cuba ble avsluttet. Over 60 år etter hennes død ble en ren kvinnetropp i Fidel Castros 26. juli-bevegelsen oppkalt etter henne. De deltok aktivt i kampene mot diktatoren Fulgencio Batista.
Lørenskog
Lørenskog er en kommune i Osloregionen i Norge som fra 2020 er en del av Viken fylke og som fortsatt ligger i Akershus valgkrets. Lørenskog var del av Akershus len, Akershus stiftamt, Akershus amt og Akershus fylke fra middelalderen til 2020. Kommunen grenser i nord til Lillestrøm, i øst til Rælingen, i sør til Enebakk og i vest til Oslo. De mest tettbebygde områdene i Lørenskog er en del av tettstedet Oslo.
Kommunens areal er på 71 km². Store deler av kommunen (sørdelen) utgjøres av lørenskogdelen av den utbyggingsvernede Østmarka, som omkranses av Oslos andel av skogsarealene. De aller fleste innbyggerne bor derfor nord i kommunen. Gårder og åkrer tar opp plassen imellom. Kommunen har de siste 30 årene gått fra å være en jordbrukskommune til å bli en urban forstad til Oslo. Tendensen skjøt fart på 1980-tallet, da kommunen fikk bygget både dagens Lørenskog Storsenter (Triaden) og Metro-senteret som i dag tiltrekker seg kunder fra hele Oslo og Romerike-distriktet og gjør Lørenskog selvforsynt med butikker og arbeidsplasser.
Motivet i kommunevåpenet er et vannhjul.
Næringsliv
Akershus universitetssykehus (Ahus, tidligere SiA) har vært en hjørnesteinsbedrift i kommunen i flere tiår. Icopal har vært en av de sentrale bedriftene i kommunen i flere generasjoner (tidligere Fjellhamar bruk). Coca-Cola har etablert fabrikk i kommunen, SATS' hovedkontor ligger i Lørenskog, Norcargo har lager i kommunen, Power og Apotek1 har hovedkontor. Postens østlandsterminal ble åpnet på Robsrud i januar, 2010. Per 2012 har kommunen i overkant av 18 000 arbeidsplasser.
Amylopektin
Amylopektin er et polysakkarid som inngår som en av to komponenter i stivelse, den andre komponenten er amylose.
Lørenskog
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er torget i Lørenskog nye sentrum. Kommunen baserte sitt valg av Tusenårsstedet på noe som ville peke mot framtida i stedet for fortida.
Kulturminner
I Lørenskog finnes det ca 40 fredete kulturminner. Av disse utgjør gravrøyser en stor del, men det finnes i tillegg spor etter eldre rydningsrøyser som vitner om tidligere dyrkningområder. Det finnes åtte utpregede gravrøyser ved Haneborgåsen og er datert til jernalderen. Lørenskog kirke stammer fra middelalderen og St. Olavskilden, som sies å aldri ha vært tørr har muntlige tradisjoner knyttet til seg som går langt tilbake i tid, dog uvisst hvor langt. Det er også gjort en del løsfunn, blant annet skafthullsøkser fra steinalderen og en tykknakket øks. Historisk har det vært høy aktivitet knyttet til sagdrift og enkelte av sagdriftene i kommunen stammer fra 1520-årene.
Amylopektin
Amylopektin er i likhet med amylose bygget opp av glukose med lineære α(1→4) bindinger, og forgrener seg med α(1→6) bindinger for hver 24. til 30. glukoseenhet. Det spaltes av enzymet amylase som finnes i spytt og bukspytt. Amylase «klipper av» parvise glukoseenheter (altså disakkarider) fram til hver forgrening. Ved forgreningen så stopper spaltingen, og det blir da dannet svært forgrenede molekyler som blir en del av dekstrinet (også et polysakkarid), som må spaltes videre til glukose av et annet enzym i kroppen, isomaltase.
Konservativ kristendom
Konservativ kristendom eller konservativ teologi er en beskrivelse av kristne grupper eller individer som inntar et klassisk og tradisjonelt syn på kristne dogmer.
Konservativ kristendom begrenser seg ikke til enkelte denominasjoner (religiøse sammenslutninger og sekter) og forekommer i alle kristne kirkesamfunn. Som regel brukes termen om evangelisk protestantisk kristendom, men er også vanlig innen andre kristne retninger som den romersk-katolske kirke og de ortodokse kirker.
Også den såkalte helvetesdebatten på 1950-tallet mellom konservative Ole Hallesby og liberale Kristian Schjelderup var et eksempel som viste en dyp splittelse mellom teologiske syn innenfor kirken.
I nyere tid har særlig homofilisaken ført til skille mellom konservative kristendom og andre kristendomsformer. Det samme kan sies om synet på Israel-Palestina-konflikten og sionismen. Kristenkonservative blir av motstandere av og til beskrevet som fundamentalistiske.
Kristenkonservative bevegelser
Kristenkonservative bevegelser og organisasjoner er spesielt utbredt i USA der de har stor politisk innflytelse. Tilhengerne av Det republikanske parti har som regel en mer uttalt tilknytning til kristenkonservative miljøer enn tilhengerne av Det demokratiske parti. I Norge er det også grupperinger som har et uttalt kristenkonservativt ståsted. Det gjelder for eksempel Kristent Konservativt Parti som ble stiftet i 1965 og slått sammen med Samlingspartiet Ny Fremtid til Kristent Samlingsparti i 1998. Det Kristne Samlingsparti stilte til valg ved stortingsvalget 1993 med liste bare i Vest-Agder, mens partiet De Kristne fikk to representanter i kommunestyret i Bømlo kommune i 2011.
Også pinsebevegelsen beskrives ofte som kristenkonservativ.
Jonas Bendiksen
Jonas Bendiksen (født 8. september 1977 i Tønsberg) er en norsk fotograf. Han er knyttet til Magnum Photos, et kollektiv av fotografer etablert i 1947. Bendiksens bilder er blant annet publisert i National Geographic, GEO, Newsweek, Vanity Fair og The Sunday Times.
Han startet sin karriere som 19-åring som praktikant ved London-kontoret til Magnum Photos, og er i dag fullverdig medlem av Magnum Photos.
I 2018 ga Bendiksen ut boka Det Siste Testament, hvor han følger 7 menn som påstår å være Messias. Dette ble også til en TV-serie vist på NRK.
Bill Farmer
William «Bill» Farmer (født 14. november 1952) er en amerikansk stemmeskuespiller. Han er best kjent for å ha gitt stemme til Disney-figurene Langbein og Pluto.
Hokksund Kurbad
Unicare Hokksund er en spesialistinstitusjon for rehabilitering som ligger i Hokksund, Øvre Eiker kommune og har 81 overnattingsplasser i tillegg til dagpasienter, og ca. 100 ansatte. De behandler årlig rundt 1500 pasienter, og har avtale med Helse Sør. De har også et basseng og et treningssenter i forbindelse med institusjonen. Det lokale navnet på stedet er fortsatt «Kurbadet».
Historie
Hokksund Kurbads historie starter i 1933 ved at at Lina og Rasmus Jordahl startet et fysikalsk institutt i en leid verandastue i en villa i Hokksund. Det tilstøtende bryggerhuset ble innredet til behandlingsavdeling. Siden en del pasienter kom langveis fra ble det til at de bodde på stedet mens behandlingen varte. Dette var den spede begynnelse som startet dagens institusjon med boende pasienter. Ekteparet Jordahl hadde mer enn 20 års erfaring fra klinikker i Stavanger, Bergen og Trondheim før de startet for seg selv i Hokksund.
Ove Jordahl, som var ekteparets yngste sønn, utdannet seg i Danmark, og fra 1958 arbeidet han ved Hokksund Kurbad sammen med kona Majlis, som også var fysioterrapeut. De overtok driften av Kurbadet i 1965, da ble foretaket et også gjort om til et aksjeselskap.
Ove og Majlis Jordahl trakk seg tilbake i 1995, og både eierskapet og ledelsen ble da overtatt av datteren Anneli Jordahl og hennes ektemann, fysioterrapeut Dennis Åstrand, som ble daglig leder. I 2008 ble navnet forandret til Rehabiliteringssenteret Hokksund Kurbad (RHK) og i 2016 ble det en del av Helseforetaket Unicare. Unicare er et av Norges største private helseforetak, de har også rehabiliteringssentere i Sverige.
I Hokksund er rehabiliteringstjenestene:
Kristofer Schipper
Kristofer «Rik» Schipper (født 23. oktober 1934 i Järnskog ved Eda i Värmland i Sverige, død 18. februar 2021 i Amsterdam i Nederland) var en nederlandsk sinolog.
Hans interessefelt omfattet kinesisk taoisme, særlig studiet av den taoistiske kanon. Han underviste blant annet ved Sorbonne og Universitetet i Leiden.
Schipper var i Kina kjent som Professor Shi Zhouren. Schipper vokste opp nær Edam i Nederland. Etter sin pensjonering flyttet han og hans hustru dr. Yuan Bingling til Fuzhou (Fujian) i Kina.
Den helligste Jomfru Marias hjemsøkelses kirke i Warszawa
Den helligste Jomfru Marias hjemsøkelses kirke (polsk Kościół Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny) er en av Warszawas eldste bygninger og en av få gjenværende eksempler på gotisk arkitektur i byen. Den ligger ved Przyrynek-gaten 2.
Historie
Kirken ble innvidd i 1411 og angivelig reist på et område hvor et pagansk tempel hadde stått opprinnelig. Kirkens grunnstein ble lagt ned av Janusz I av Masovia og hans kone Danutė av Litauen i 1410. Den ble ombygd, ødelagt og gjenoppbygd flere ganger. Kirken hadde opprinnelig ett skip, men ble ombygd til en treskipet basilika mot slutten av det 15. århundre.
Campanianske vulkanbue
Den Campanianske vulkanbue er en vulkanbue som består av flere aktive, sovende, eller utslukne vulkaner i provinsen Campania i Italia. Vulkanbuen er sentrert rundt Napolibukten. Foruten Vesuv omfatter vulkanbuen blant annet fjellene Campi Flegrei og Epomeo. Vulkanbuen er en del av et større område med vulkansk aktivitet som også blant annet omfatter Stromboli og Etna.
Den helligste Jomfru Marias hjemsøkelses kirke i Warszawa
Historie
Det mest karakteristiske elementet ved bygningen, tårnet, ble bygd i 1518 i sengotikk, og er avbildet på de eldste maleriene av Warszawa. I årene 1821–1829 ble kirken renovert under ledelse av den italienske arkitekten Giuseppe Boretti. Den ble skadd i 1939, og brent ned av tyskerne i 1944 som ledd i den planlagte ødeleggelsen av Warszawa. Den ble senere gjenoppbygd under ledelse av Beata Trylińska i årene 1947–1966, på grunnlag av gamle panoramiske malerier av Warszawa.
Kirken står på Wisła-skarpen og er godt synlig fra bydelen Praga. Bak kirken ligger en liten park som leder ned til elven.
St. Benon kirke i Warszawa
St. Benon kirke (polsk Kościół św. Benona) er en kirke ved Piesza-gaten 1 i Nybyen i Warszawa.
Historie
Historien til kirken strekker seg tilbake til andre halvdel av det 17. århundre, da St. Benon broderskap bestemte seg for å bygge en ny kirke. Bygningsarbeidene ble avsluttet i 1669. Mot slutten av det 18. århundre ble kirken overtatt av redemptoristene, på samme tid som St. Klemens kom til Warszawa i 1778.
Orientalsk dans
Orientalsk dans (også kalt Raqs sharqi, «dans fra Østen» på arabisk), populært kalt magedans, har sine røtter i Nord-Afrika, Midtøsten og Tyrkia. Fra sin opprinnelse har den spredd seg til store deler av verden, og utviklet seg i svært ulike retninger.
St. Benon kirke i Warszawa
Historie
Under andre verdenskrig ble kirken revet ned av tyskerne. Ruinene ble overgitt til redemptoristene etter krigen, og den første rekonstrueringsfasen varte fra 1956 til 1958, da primas Stefan Wyszyński innvidde den gjenoppbygde kirken.
Orientalsk dans
Stilarter
Det finnes en rekke stilarter og lokale varianter innen orientalsk dans. Et hovedskille kan settes mellom scenedans/kunstdans og folkedans: Scenedans/kunstdans er rene oppvisningsdanser som utøves av profesjonelle dansere for et publikum, i motsetning til folkedansene og de sosiale dansene som kan danses av alle.
Oriental/Kabaret
Oriental- eller kabaretstilen er den stilen de fleste vil gjenkjenne som «magedans». Grunnbevegelsene kommer fra folkedansene, men er i tillegg blandet med elementer fra ballett. Dette er en teknisk krevende stil som i tillegg til teknisk dyktighet, musikkforståelse og formidlingsevne også krever at danseren behersker de ulike folkedanser som ofte dukker opp i musikken.
Inspirert av vestlige nattklubber og kabaretscener oppsto denne stilen på Kairos nattklubber/kabaretscener ved begynnelsen av 1920-tallet. En av foregangskvinnene på dette området var den libanesisk/syrisk-fødte danseren og skuespilleren Badia Masabni, som åpnet «Casino Opera» i Kairo i 1926. Hun hentet lokale dansere opp på scenen, ga dem leksjoner i å utnytte scenerommet og utvidet repertoaret med armbevegelser, og danserne tok leksjoner i blant annet ballett. Videre gikk dansen fra å være ren improvisasjon til å bli koreografert.
I takt med dansen utviklet også musikken seg og ble mer kompleks og variert. Arrangementene ble skrevet for stadig større orkestre og tilpasset slik at de passet til både de østlige og vestlige delene av publikumet. Utviklingen i musikken førte til at også dansen måtte følge opp slik og bli mer kompleks og variert.
Kostymene i denne scenedansen har også utviklet seg. De tidlige kostymene var inspirert av antrekk i Hollywood-filmer, som igjen var inspirert av indiske klesdrakter. Dette førte til en utvikling av de glitrende todelte draktene (bh og skjørt eller bukse) med åpent mageparti man gjerne forbinder med magedans. Siden har kostymene vært et resultat av motetrender og myndighetenes forsøk på å begrense dansernes «usømmelighet». Et eksempel på sistnevnte er et forbud mot å danse med bar mage som ble innført i 1962. Dette førte til kreativ bruk av netting og gjennomsiktige stoffer i mageregionen.
.bd
Registrering
Registrering foregår på tredje nivå under diverse kategoriserte subdomener på andre nivå. Disse er:
Registrering er uten restriksjoner i alle subdomenene, unntatt gov and mil.
Eksterne lenker
Toppdomän
Orientalsk dans
Oriental/Kabaret
De beste danserne i Egypt, Tyrkia og Libanon er store stjerner. Noen av de første kjente navnene i Egypt var Samia Gamal, Naïma Akef, Nagua Fouad, Soheir Zaki og Tahia Carioca. Senere kom dansere som Farida Fahmi, Fifi Abdou og Lucy. Siden 2000-tallet er det Dina, Randa Kamel og Soraya som har vært de største stjernene.
Innenfor kabaret-dansene finnes også en rekke understiler:
Madsjensie er et lengre åpningsnummer i et klassisk egyptisk danseshow som blant annet sett på Nilbåtene og 5-stjernes hoteller i Kairo. Det er et stykke som skal presentere danseren og dennes dyktighet. Stykket har en rekke rytmeskift og inneholder partier av stiler man kanskje får se senere i showet. Det kan sees på som en overtyre. Kortere, men beslektede og mindre krevende stykker kalles gjerne bare oriental. Det å danse til pop-musikk er også utbredt, og et slikt innslag blir gjerne kalt pop-oriental.
Innen kabaret-stilene danses det også musikk-stykker som spilles utelukkende på trommer, såkalte trommesoloer. Trommesoloen kan også være en del av et lengre stykke som en orientalsk eller madsjensie. Rytmene er ofte intrikate og krever god presisjon av danseren.
Den av kabaret-dansene som krever mest innblikk i kultur og språk enn de øvrige scenedansene er klassisk egyptisk stil. Denne stilen danses til gamle klassiske melodier og dansene inneholder mye tekstfortolkning, enten musikken er instrumental eller med sang. Den er ansett for å være en av de mer seriøse, høytidelige og verdige stilene og avslutter derfor ofte danseshow i Kairo.
Folkedanser
Det finnes en rekke folkedanser i Nord-Afrika, Midtøsten og Tyrkia som tilhører de orientalske dansetradisjonene.
Egyptiske folkedanser
I Egypt har særlig danseren, koreografen og skuespilleren Mahmoud Reda (født 18. mars 1930) hatt en fremtredende rolle for synliggjøringen av folkedansen. I 1959 dannet han en Egypts første folkedansgruppe. Han reiste rundt og samlet elementer fra folkedansene og folks daglige gjøremål og satte dem sammen til danser på scenen. Disse folkloristiske scenedansene har så satt malen for hvordan «folkedansene» har sett ut. Andre dansere, som blant annet Aischa Ali, har reist rundt og video-dokumentert ulike folkedanser i de ulike regionene.
Lengst i sør, ved Nubia på grensen til Sudan, finnes nubisk dans. Bevegelsene er enkle, symbolske og danses gjerne på en flat fot og den andre på tå like bak.
Danser fra Said-regionen i det Øvre Egypt kalles gjerne «saidi» og danses til musikk med saidi-rytme. Her finner man både mannsdansen tahtib, en dans som danses med kraftige bambuskjepper og den mildere kvinneutgaven raks al assaya (dans med kjepp). Tahtib ble trolig brukt som en forsvarsdans i en tid hvor kamptrening var forbudt utenfor militæret, og kan ses på som en ekvivalent til [capoeira]. Kjeppene ble til daglig brukt i forbindelse med forsvar og gjeting av buskapen. Man finner også bevegelser i dansen som kan være inspirert av for eksempel hestens bevegelser og elementer av kamp i koreograferte sekvenser. Raks al assaya er kvinnenes utgave, men den har ikke de samme kampelementene og kjeppen er lettere. Som oppvisningsdans brukes gjerne en stokk med gull/sølv-pynt.
En annen folkedans man finner i Øvre Egypt er ghawazee (eller ghawazi), som er de egyptiske sigøynernes, ghawazeenes, folkedans. Ghawazeene var profesjonelle underholdere, men ble forvist fra Kairo i 1834 og slo seg ned i Øvre Egypt. Musikken, dansestilen, holdningen og andre kulturelle særtrekk skiller seg fra øvrige danser i Øvre Egypt og Said-regionen (jf saiidi). Dansen karakteriseres av hofteisolasjoner og ristebevegelser (shimmy), og danserne holder en uavbrutt rytme med sine fingercymbaler (sagat/zill) som står i kontrast til de synkoperte trommeslagene.
En dans med kandelaber på hodet ble til i Kairo på begynnelsen av 1900-tallet. Dansen ble og blir fortsatt brukt i bryllupsseremonier. Opprinnelig skulle danserne lede bruden gjennom de mørke gatene til sitt nye hjem, men i mer moderne bryllup ledes brudefølget til mottakelsen hvor både brud og brudgom blir med i dansen. I ren underholdningssammenheng ser man gjerne at dansen har blitt en ferdighetsdans, hvor danseren i tillegg til å balansere en kandelaber full av tente lys også gjør ulike akrobatiske øvelser som en del av dansen.
Både i Alexandria og Kairo finnes det en flørtende dans som kjennetegnes ved at kvinnene bruker av et stort, sort sjal som dekker til eller fremhever ulike kroppsdeler. Dette er ikke en tradisjonell folkedans, men i likhet med fellahin inspirert av folklore og utviklet for teaterscenen. Den skal presentere fiskernes dans og inneholder elementer fra fiskernes hverdag som å sette ut og dra inn garn. Av og til er det også plassert en havfrue i tablået som lokker med seg fiskeren ut på havet. Tidligere danset karene med kniver, men etter at dette ble forbudt retter de tommelen opp for å symbolisere knivene. Aleksandriavarianten kalles eskanderani, av det egyptisk arabiske اسكندريه Eskendereyya, det arabiske navnet på Alexandria. Eskender er den arabiske formen for Alexander.
Shaabi/chaabi/shabi betyr «folkelig» på arabisk, og er en stil som danses til shaabi-musikk, det vil si «arbeider-klasse-popmusikk». Egyptisk shaabi-dans består av de samme bevegelsene som man har ellers innen orientalsk dans, men de utføres på en råere, mer vulgær og vanligvis svært lite elegant måte. Stilen er ganske flørtende og humoristisk opp mot kokett (avhengig av danserens personlighet).
Manboati/Bamboateya Manboati er en relativt moderne dans som reflekterer båtselgernes kjappe bevegelser i havnebyer som Port Said, Ismailia og Suez når de ror ut til større båter og forsøker å selge sine varer. Det danses gjerne med spiseskjeer som ekstra rytmeinstrumenter.