cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svensk Bilprovning
Som en direkte følge av den svake interessen for nyetablering av konkurrerende kjøretøykontrollforetak besluttet myndighetene i januar 2012 at det eksisterende stasjonsnettet skulle deles geografisk i tre like store deler, hvorav én del skulle beholdes av Bilprovningen. De øvrige to delene skulle selges til villige spekulanter. Gjennom dette håpet regjeringen å kunne stimulere en nyetablering for dermed å fremme konkurransen i kjøretøykontrollmarkedet. I juli samma år ble det signert en avtale om å selge inspeksjonsverksteder i Mälardalen og Nord-Sverige for 375 millioner kroner til Opus Group AB. Den 5. november 2012 ble salget av 70 av Bilprovningens stasjoner sluttført. Disse hører nå til Opus Bilprovning AB, et datterselskap til Opus Group.
Anna Margrethe Norum
Norum oversatte også en del bøker, samt var formann i Landsforbundet norske malere. Etter hennes død i 1979 ble hun av forbundet i 1982 hedret med en egen utstilling av 22 av hennes verker.
Svensk Bilprovning
I november 2012 ble Bilprovningens aktiva solgt til Söderport Fastigheter AB. Hovedkontoret ble flyttet i begynnelsen av 2012 til Kista, etter å i drøyt 40 år ha ligget i Vällingby.
Gjengangeren (vise)
«Gjengangeren» er en skillingsvise som skal ha sitt opphav fra Sørlandet, og skal være skrevet i Arendal rundt 1810, forteller Per Johan Skjærstad i boken «Gode gamle viser frem fra glemselen».
Teksten
og spredte lys på havets rand og lys på ranke treets topp. så lyst en kjærlig stemme lød, La Aksel hvile i din favn. Med dødens blekhet på sitt kinn hun så sin evig elskede venn. nu hviler jeg i havets arm Maria gråt ei mer for meg. min tro på gud meg aldri svek men ingen ingen redning kom. forbi er stormen jeg er fri Maria gråt ei mer for meg. da leker vi i engleborg der er vi trygge for forlis. Vi minnes dog han siste ord, Maria gråt ei mer for meg.
Gengidae
Gengidae er en familie av sikader, og en del av gruppen Fulgoromorpha. I denne familien er det bare kjent seks arter fordelt på to slekter fra Afrika.
Fasefart
Fasefarten til en bølge er farten som bølgefasen forplanter seg med i rommet. Dette er farten som fasen til en bølge med en viss frekvens f og bølgelengde λ vil forplante seg med. Alle bølgens faser, f.eks. bølgetoppen, vil flytte seg med fasefarten. Den uttrykkes ved hjelp av bølgens vinkelhastighet ω = 2π f og bølgetallet som
Merk at fasefarten ikke nødvendigvis er den samme som bølgens gruppehastighet, som sier hvor raskt endringen av bølgens energi vil forplante seg.
Fasefarten til elektromagnetisk stråling kan under visse vilkår (f.eks. når man har anomal dispersjon) være høyere enn lyshastigheten i vakuum, men dette betyr ikke at energien flytter seg raskere enn lyset.
Bølgefase i kvantemekanikk
I kvantemekanikk kan partikler også oppføre seg som bølger med komplekse amplituder. Ut ifra de Broglie-hypotesen for en partikkel kan man se at
hvor \gamma er Lorentz-faktoren og c er lyshastigheten i vakuum. Siden v \le c ut i fra spesiell relativitet, vil fasehastigheten til en slik bølge alltid være større enn c,
Når fasehastigheten er større enn lyshastigheten, bryter ikke dette med den spesielle relativitetsteorien fordi ingen informasjon eller energi blir overført med denne hastigheten.
Det baltiske republikanske partiet
Lederne for partiet er Sergei Pasko og Rustam Vasiliev.
Partiet har ca. 100 medlemmer, men mange støtter også partiet uoffisielt.
Den viktigste politiske saken for partiet er å grunnlegge en autonom baltisk republikk i Kaliningrad-regionen, muligens totalt uavhengig av Russland. En slik republikk ville i så tilfelle bli utformet som et parlamentarisk demokrati med uavhengig jurisdiksjon. Byen Kaliningrad vil få tilbake sitt opprinnelige navn Königsberg, og andre byer i regionen vil også få tilbake sine opprinnelige, historiske navn.
Partiets ideologi er grunnleggende sosialliberal, men folk med andre politiske orienteringer godtas også, så lenge de ønsker økt autonomi for Kaliningrad.
Den 26. mars 2003 mistet BRP sin status som politisk parti, grunnet russiske lover som sier at offisielle politiske partier må ha et stort antall medlemmer i mange av Russlands regioner, noe som gjør forholdene vanskelige for regionale politiske partier.
Marcos Paulo Costa do Nascimento
Marcos Paulo Costa do Nascimento (født 1. februar 2001) er en brasilianskfødt portugisisk fotballspiller som spiller for den spanske klubben CD Mirandés, på lån fra Atlético Madrid.
Dazzle kamuflasje
__DISAMBIG__
Nederlands provinser
Nederlands provinser representerer det administrative laget mellom Nederlands nasjonale regjering og de lokale kommunene, og har ansvaret for saker av regional betydning. Nederlands provinser går tilbake til de gamle føydale enheter, og har hatt sin nåværende funksjon som forvaltningsenheter i en sentralstat siden 1800-tallet. Siden 1. januar 1986 har Nederland vært delt inn i tolv provinser.
Den mest folkerike provinsen er Zuid-Holland (Sør-Holland) med over 3,6 millioner innbyggere i henhold til befolkningsbergning i 2015. Med en befolkning på rundt 380 621 innbyggere (2014) er Zeeland den minste provinsen. I henhold til areal er Friesland den største provinsen med et totalt areal på 5 749 km². Om vann ikke er inkludert er Gelderland den største provinsen med et areal på 4 972 km². Utrecht er den minste provinsen med et areal på kun 1 449 km². Rundt 13 000 mennesker var sysselsatt i en provinsadministrasjon i 2009.
Nederlands provinser er organisert i Interprovinciaal Overleg (Assosiasjon av Nederlands provinser, IPO). Denne organisasjonen promoterer provinsenes felles interesser hos Nederlands nasjonale regjering i Haag og innenfor EU i Brussel.
Lille Langrønningtunnelen
Lille Langrønningtunnelen er en miljøtunnel/kulvert på fylkesvei 363 i Bamble kommune. Tunnelen er 63 meter lang, og har ett løp med to felt. Sammen med Langrønningtunnelen danner den en sammenhengende passasje for vilt mellom områdene rundt Isvann og Vestre Engvann.
Tunnelen ble åpnet som en del av motorveiprosjektet E18 Rugtvedt – Dørdal.
Henrik II, hertug av Bayern
Henrik II (født 951, død 28. august 995 i Stift Gandersheim) kalt «den kranglevorne» (tysk: Heinrich der Zänker), fra Liudolfinger slekten, var fra 955 til 976 og igjen fra 985 til 995 hertug av Bayern, og fra 989 til 995 hertug av Kärnten.
Wörgl
Wörgl er en by i den østerrikske delstaten Tirol. Den har 12 500 innbyggere (2007). Wörgl var et forholdsvis ubetydelig tettsted inntil jernbaneforbindelsen mellom Tirol og Salzburg ble bygget på 1870-tallet. Med sin beliggenhet ved møtepunktet mellom Inndalen (mot Innsbruck i vest og Bayern i nord) og Brixental (mot Kitzbühel og Salzburg i øst), ble Wörgl plutselig et trafikknutepunkt. Dette førte til en voldsom økonomisk oppgangsperiode med bl.a. sement- og celluloseproduksjon.
Også i dag er industri og handel de viktigste næringsgrenene. I tillegg kommer små og mellomstore bedrifter innen teknologi og logistikk.
Wörgl tiltrakk seg internasjonal oppmerksomhet da det i 1932/33 bekjempet den høye arbeidsledigheten med en rentefri bytteøkonomi etter ideene av Silvio Gesell om Freiwirtschaft. Dette ble gjort ved å innføre byttelapper, som ble kalt Wörgler Schilling og som erstattet de offisielle schillingene som betalingsmiddel. Enkelt sagt ble hele byen gjort om til en stor byttering. Siden man ikke kunne putte byttelappene i banken og de tvert imot ble devaluert med 1 % hver måned, kom det ny fart i økonomien. Mens arbeidsledigheten fortsatte å øke i resten av landet, ble den i Wörgl redusert fra 21 til 15 % i løpet av ett år, og byen opplevde en bygge- og investeringsboom. Tiltaket vekket internasjonal interesse hos ledende økonomer og politikere, men også forargelsen til Østerrikes nasjonalbank, som så sitt pengemonopol krenket. Etter at banken hadde vunnet en rettssak og myndighetene truet med å bruke militær makt, ble «eksperimentet» derfor avsluttet etter 14 måneder.
Ulricehamns IF
Ulricehamns IF er en idrettsklubb i Ulricehamn i Sverige, som gjorde seg nasjonalt kjent for vellykket elite skiløpere i langrenn. Sprint Hanna Falk konkurrerer for UIF, og Oskar Svärd konkurrerte for klubben da han vant Vasaloppet i 2005 samt i 2007. Tommy Johansen har også spilt for klubben.
I tillegg til ski, er det tre grener av UIF:
Ullensaker Kulturhus
Ullensaker Kulturhus hadde sin offisielle åpning i 1999.
Kulturhuset er et moderne flerbrukshus som i tillegg til å romme scener for artister i alle sjangre også rommer Ullensaker bibliotek og kino. Ullensaker Kulturhus fått status som et regionalt kulturhus for hele øvre Romerike.
Bygget kostet ca 70 millioner kroner. 5 millioner var statsstøttet og 65 millioner kroner ble finansiert av kommunen. Bygget ble tegnet av LPO arkitekter AS.
Saepiseuthes
Saepiseuthes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså små, slanke, brune trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen eller noe lengre. Dekkvingene er lange og parallellsidige.
Utbredelse
Artene er utbredt i Chile.
Imst
Imst er en by i den østerrikske delstaten Tirol. Byen ligger i Oberinntal ved inngangen til Pitztal i syd og Gurgltal i nord. Imst er forvaltningsstedet i distriktet av samme navn og har 9000 innbyggere.
Imst er bl.a. kjent for sin fastelavensfeiring, som er en gammel tradisjon som har blitt holdt i hevd. Imsts fastelavensfeiring arrangeres hvert fjerde år og kalles Schemenlaufen («skyggeløp»).
Verdens første SOS-barneby ble grunnlagt i Imst av Hermann Gmeiner i 1951.
Banesykling under EM i Glasgow 2018 – Lagsprint kvinner
Lagsprint for kvinner under EM i banesykling 2018 blir arrangert i Glasgow i Skottland 3. august 2018.
Pukkel
Kamelpukkelene lagrer energireserver i form av fett. Når fettet senere forbrennes, bindes mer enn 1 gram vann per gram med fett. Dette skjer gjennom såkalt kjemisk reduksjon av fettet ved hjelp av syre. Denne muligheten til å omdanne fett til vann, bidrar til at kameler kan klare seg lenge uten tilgang på vann.
Pukkel brukes også av mange som en begrep til å beskrive kyfose (pukkelrygg hos mennesker), men dette er altså ikke det samme. Betegnelsen brukes dessuten til å beskrive pukkellignende utvekster hos dyr og planter generelt.
Leopold Brellinger
Bakgrunn
Leopold Brellinger var sønn av Michael Brellinger og Anna Hochreiter. I 1913 ble han medlem av jesuittordenens østerrikske ordensprovins. Sine studier hadde han ved Universitetet i Innsbruck og Georgetown University i USA.
Prest
Han ble presteviet for jesuittordenen den 28. juli 1923 på Georgetown i Washington, D.C., og hadde sitt tertianskap i Poughkeepsie.
Den 31. mai 1926 kom han som misjonær til Kina til ordenens Chihli-Kinghsien-misjon, og studerte først mandarin i Tianjin. Årene 1927-1930 var han i Tientsin minister og prefekt ved Hautes Etudes-skolen. Han var så sogneprst i Jingxian (1930-1934(, dekan med sete i Xianxian, og misjonens superior med sete i Nankang i Hebei.
Prefekt, biskop
Der ble han den 4. mai 1939 prefekt av det apostoliske prefektur Jingxian i Hebei. Den 9. januar 1947 ble han promovert til biskop av samme jurisdiksjon, som nå var bispedømme, og han ble bispeviet 20. april samme år.
Utvisning: Etter at Folkerepublikken Kina ble utropt i 1949 og kommunistene begynte å utvise utenlandske misjonærer, måtte biskop Brellinger den 27. juli 1954 også forlate landet.
Årene 1955-1961 var han i Cagayan de Oro på Filippinene og virket der blant kineserne. Deretter kom han til Taiwan, og var sogneprest årene 1961-1967 i Taipei for Holy Rosary Parish. Han deltok på de tre første sesjoner av Andre Vatikankonsil, og døde 18. september 1967 på St. Paul Hospital i Taoyuan på Taiwan.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Liv Jagge-Christiansen
Liv Jagge-Christiansen (født 25. februar 1943 i Oslo) er en norsk tidligere alpinist og tennisspiller. Hun representerte Idrettsforeningen Ready og Oslo Tennisklubb.
Jagge-Christiansen vant tilsammen ti norske mesterskap i double i perioden 1959–1982 i tillegg til et mesterskap i mixed double sammen med sin mann Finn Dag Jagge. I alpint vant hun storslalåm i NM i alpint i 1960 og 1962, utfor i 1962 og 1964, samt slalåm og alpin kombinasjon i 1962.
Hun deltok under vinter-OL for Norge i 1960 i Squaw Valley med 24.-plass i storslalåm, 30.-plass i utfor, uplassert i slalåm og i 1964 i Innsbruck med syvendeplass i slalåm og 29.-plass i både utfor og storslalåm. Hun er mor til Finn Christian Jagge.
Marit Haraldsen
Marit Haraldsen Foss (født 25. juli 1939 i Oslo) er en norsk tidligere alpinist. Hun representerte Idrettsforeningen Ready.
Haraldsen vant utfor i NM i alpint i 1959. Hun deltok under vinter-OL for Norge i 1960 i Squaw Valley med ellevteplass i slalåm, tolvteplass i utfor og ble diskvalifisert i storslalåmrennet.
Agder
Agder er et fylke i landsdelen Sørlandet, som ble opprettet da Aust-Agder og Vest-Agder ble slått sammen 1. januar 2020 etter vedtak i Stortinget 8. juni 2017. Agder grenser mot Rogaland i vest og mot Vestfold og Telemark i nord og øst. Agder fylke har et areal på 16 434 km² med 307 233 innbyggere per 1. januar 2020.
Etymologi
Ordet «Agder» er historisk brukt om kyststrekningen mellom munningen av elva Sira i vest og Gjernestangen i øst. Navnet er minst 1.500 år gammelt, men det hersker usikkerhet om den opprinnelige betydningen av ordet. Det kan tilsvare det engelske ordet edge («kant»), altså «kanten på landet mot sjøen» (jfr navn som Karmøy og Jæren med samme betydning). «Agder» kan også være avledet av norrønt ǫgd («spiss», «landet som stikker spisst ut i havet», jfr Agde og Cap d'Agde på Frankrikes middelhavskyst). Det kan også være avledet av norrønt agi («sjøgang», «landet ved urolig sjø»).
Jordanes skriver i sitt verk De origine actibusque Getarum («Om goternes opprinnelse og gjerninger») om et folk han navngir augandzi. Disse har trolig gitt området navnet. Augandzi kan være avledet av urgermansk agwjō («øy») – altså «øyboere» – ettersom Jordanes mente at «Scandza» (Skandinavia) var en øy.
En annen teori er at augandzi har med vekst og høyde å gjøre, og er av samme betydning som norrønt auka («øke», «vokse»). Kan hende navnet passet til et folk med kroppshøyde over gjennomsnittet, slik det fortsatt er tilfelle.
Personer fra Agder fylke kalles «egder» (entall: «egd» eller «egde»), og det kan skilles mellom aust- og vestegder. Bruk av preposisjonen «på» (på Agder) har tradisjonelt stort sett vært brukt om Agders historiske utstrekning langs kysten, mens «i» Agder brukes om fylket (regionen).
Historie
Området var opprinnelig et småkongedømme (Agðir) og senere et fylke (Egða fylki) under Gulatingsloven.
Administrativt ble Egdafylki til Agdesiden len, og var ett av ni hovedlen i Norge på 1600-tallet. Agdesiden bestod av smålenene: Lister, Mandal (også kalt Midtsyssel len), Nedenes og Råbyggelaget.
Inntil 1400-tallet var det ingen byer mellom Skien og Stavanger. Agder var et rent landdistrikt. Det tidligste urbane samfunn en kjenner på Agder var Arendal, som trolig var ladested under Tønsberg fra omkring år 1500.
Frem til rundt 1902 tilhørte Agder landsdelen Vestlandet. Avisen Vestlandske Tidende kom ut i Arendal. Det var tidligere vanlig å dele inn Agder i kystområdet, Agdesiden og Raabyggelaget (innlandet). Raabyggelaget omfattet indre Aust-Agder fylke, samt Åseral i daværende Vest-Agder fylke.
Fra 1902 fikk Agder konkurranse med et rivaliserende navn, Sørlandet. Dette navnet ble i utgangspunktet brukt om kystområdene i Agder, men ble senere utvidet til å omfatte hele Agder.
Natur og geografi
Agder har varierte landskap, med en glidende overgang mellom landskapstypene på Vestlandet og Østlandet. Fylket har jevnt over skrint jordsmonn, særlig i indre strøk. Områder egnet for jordbruk finnes først og fremst langs kysten og i dalførene, men et kupert terreng med lite sammenhengende dyrkbare områder begrenser jordbruket også her. Et mildt klima har skapt områder med eik og andre varmekjære løvtrær rundt fjordene og i moreneavsetningene helt ute ved kysten, og har også skapt gunstige forhold for hagebruk med grønnsaker og bær, særlig i områdene rundt Grimstad. Utover dette er fylket preget av surt jordsmonn med mye barskog dominert av furu og einer, og mange steder når barskogen helt ut mot havet. Fruktbare, kalkrike jordbruksområder er sjeldne.
En utløper av Golfstrømmen går inn i Skagerrak langs Jylland før den avbøyes ved å blande seg med strømmer fra Østersjøen for å gå vestover langs kysten av Agder. Dette gir en havtemperatur som er en medvirkende årsak til at fylket har landets varmeste og mest solrike klima.
Høyeste punkt i fylket er Sæbyggjenuten (1 507 moh.) på grensen mot Telemark. Den største innsjøen er den oppdemmede Blåsjø på 80,53 km². Den lengste elva i Agder er Otra på 246 kilometer. Andre store elver er Tovdalselva,Mandalselva, Audna (Audnedalselva), Lygna, Nidelva, Kvina, Fedaelva og Sira.
Geologi
Fylket består nesten utelukkende av grunnfjell, den kaledonske fjellkjedefoldingens skyvedekker nådde ikke så langt sørøst. Vanlige bergarter er gneis, granitt og marmor. Hele fylket er den del av det svekonorvegiske grunnfjellsskjold, som er 1 milliard år gammelt eller noe mer. Grunnfjellet har sprekke- og svakhets-soner som strekker seg som rutenett nordøst-sørvest, og mange av de store innsjøene i Setesdalsheiene ligger orientert etter disse sonene. Det er også noen nord-sørgående sprekksoner som gjennom nyere tid har blitt gravd ut av isbreer og smeltevann, og disse sprekksonene har gitt opphav til Sirdalen og de andre større elvedalene i fylket.
For rundt 600 millioner år siden sank grunnfjellet i havet og ble gjennom millioner av år dekket av noen tusen meter tykke sedimenter hvor det nederst ble dannet fyllitt. Under den kaledonske fjellkjedefolding 200 millioner år senere ble dette sedimentære dekket hevet opp, og noen steder førte fjellfoldingen til at eldre gneis ble lagt som en kappe over de nå hevede sedimentmassene. I kvartær-tiden ble sediment- og fyllitt-dekket slitt bort, og man finner i dag bare de nederste (eldste) lagene av dette fyllitt-dekket nord og vest for Blåsjø, og på enkelte topper helt nord i fylket.
Siste istid avsatte både flyttblokker og bunnmorene, og noen steder finner man dødisgroper. Det er også noen steder avsatt eskere, fra Setesdalsheiene i nord til Lista i sør. Det store norske raet krysser fylket fra øst til vest. Den østre delen ligger delvis under vann og kommer opp i Raet nasjonalpark.
Flora og fauna
Mange steder i fylket er fjellet svært blankskurt, med noe flyttblokker og et beskjedent jorddekke med en sparsom vegetasjon. Den sure grunnfjellsbunnen gir mest grobunn for hardføre arter av gress og lyng i nord, og mye furu over hele fylket.
Agder er det fylket i landet som har flest treslag i vegetasjonen. Langs kysten, under den marine grensen, har fylket store innslag av varmekjær løvskog. Den naturlige vegetasjonen preges også av forvillede arter fra hager og parker. I kystlandskapet er det et betydelig innslag av ballastplanter. Gimle gård har fylkets eneste arboret.
Dyrelivet omfatter blant annet elg, rådyr, rødrev, hare, lemen, fjellrype, villrein og gaupe. I Setesdalsheiene i nord finnes en villreinstamme, men kraft- og hytteutbyggingen har redusert beitemarkene og presset denne reinstammen. Sur nedbør har også redusert mange ørretstammer i området. De kalkrike fyllitt-områdene i nord og vest har noe ørret, mens bekkerøye er satt ut i de surere vannene som dominerer i Agder.
Kommuner
Det er 25 kommuner i Agder fylke fra 1. januar 2020:
Kommunene Kristiansand, Arendal, Farsund, Flekkefjord, Grimstad, Lillesand, Lindesnes, Lyngdal, Risør og Tvedestrand har bystatus, enten ved en historisk status som kjøpstad, eller ved at kommunene har vedtatt at kommunesenteret skal kalles by.
Fylkestinget
Fylkeskommunen styres etter formannskapsmodellen. Fylkestinget har 49 representanter.
Arne Thomassen (H) er fylkesordfører og Bjørn Ropstad (KrF) er fylkesvaraordfører
Tettsteder
Hovedartikkel: Tettsteder i Agder. De største tettstedene i Agder, rangert etter innbyggertall per. Totalt var det i 55 tettsteder i fylket.
Avis
Avisen Fædrelandsvennen kommer ut i Kristiansandsområde, mens Kristiansands avis er lokalavisa for byen Kristiansand. Agderposten kommer ut i Arendal. Arendals Tidende og Geita er kommunens lokalaviser. Aust-Agder Blad i Risør, Frolendingen, Lillesands-Posten, Tvedestrandsposten og Setesdølen er andre lokalaviser i tidligere Aust-Agder. Lindesnes i Mandal, Lister i Lister-regionen og Agder Flekkefjords Tidende i Flekkefjord. Søgne og Songdalen Budstikke i Søgne og Songdalen.
Radio
Radio Sør 100% eid av Fædrelandsvennen Radio Søgne i Søgne
Fjernsyn
TV Sør 100% eid av Fædrelandsvennen. TVAgder i Arendal, selvstendig
Næringsliv
Kristiansand Dyrepark er blant landets største fornøyelsesparker. Agderparken er en større næringspark i Arendal. Sørlandsparken er et betydelig næringsområde, som inkluderer Sørlandssenteret, i Kristiansand.
Kultur og samfunn
Agder bispedømme er et tidligere navn på Agder og Telemark bispedømme. Agder lagmannsrett omfatter Agderfylkene, Telemark og Vestfold.
Den fromme fru Signe
«Den fromme fru Signe», med tittelen Herr Espen og fru Signe er skrevet som en pastisj over den danske middelalderballaden «Moderen under Mulde» av den danske dikteren Knud Lyne Rahbek (1760 – 1830). Teksten ble første gang publisert i månedsskriftet Minerva for mars 1788 og seks år senere kom den i Rahbeks Poetiske Forsøg. Det viste seg at visa egnet seg godt for skillingstrykk og Matthias Seest var den første til å få den ut på gaten. Både i Norge og Sverige er den blitt oppfattet som en folkevise og både Moltke Moe og andre folkevisesamlere har notert varianter i sine oppskriftsbøker. Folkemusikksamlere som L.M. Lindeman og Ole Mørk Sandvik har dokumentert flere melodier til teksten.
«Moderen under mulde» er i TSB-katalogen typologisert som A 68
Teksten
Herr Espen han sørget for henne så såre. Å kjære min husbond og gråt ikke så meg smerter langt mer enn min død dine tåre gid snart i en lykkelig vennevivs favn du glemmer din sorg og forvenner ditt savn. den evige meg i min dødsstund forglemmer, hun hysjede på ham med vinkende hånd og avbrøt ham kjærlig med døende stemme. Å gjerne min mann må du krenke meg så når hun har deg kjær og kan elske de små. Herr Espen han ektede Gullborg den rike. Berømt for sin snillhet og skjønnhet og skjemt i dans og i harpelek fant hun ei like. Hun svermede stedse i gammen og sus og aktet kun lite på barn og på hus. og svovelblå brente vokslysende lue de tutet igjen og da utsluktes det brått herr Espen og Gullborg begynner å grue. Ved tredje gangs tuten de dører sprang opp og suste som vinden i ekenes topp. på skjødet hun hadde en gråtende broder, hun kjælede for ham og sukket og bad, og ønsket seg titt hos sin hvilende moder. Med ett hun forferdet i måneskinn så en lik kledet skikkelse for seg å stå. hvordan står det til med småsøsknene dine Og kall meg ei datter I hvor I enn er og la meg i fred, sagde engstelig Helena. Min moder som eplet var hvit og var rød men I er jo gulblek og ligner en død. i graven jeg bor og i graven jeg kommer, jeg hørte Jers sorg i mitt hvilested inn da rørte min klage den evige dommer. Jeg reiste de mødige lemmer i hast så murene revnet og marmoren brast. det var som en sydvestens kjølnende ånde da treder hun vred for sin ektemanns seng O Espen og Gullborg, se børnene vånde, og hadde du båret og født dem som jeg du glemte dem ikke for dans og for lek. som morgenens tåke for solen forsvinner fra Gullborg de brennende tårer ned randt på Espens av ruelse blussende kinner. I Skjollungers land var fra selsamme stund ei edlere kone og moder enn hun.
Runn
Runn er en innsjø i Borlänge kommune og Falu kommune i Dalarna, Sverige, og inngår i Dalälvens nedbørsfelt. Innsjøen er 32 meter dyp, har et areal på 63,5 kvadratkilometer og ligger 107 meter over havet. Innsjøen har utløp i sørenden via den korte Lillälven, men også gjennom et parallelt løp på vestsiden av Sunnanö. Det er påvist ti fiskearter i innsjøen, herunder abbor, gjedde og lake.
Runn er Dalarnas nest største innsjø etter Siljan, og den 44. største i Sverige.
Blant de viktigste tilsigene er spesielt Faluån og Svärdsjövassdraget, som har sine utspring i skogene mellom Dalarna og Gävleborgs län (Hälsingland). Runn går gjennom Lillälven ut i Dalälven ved Torsång. Runns sørvestlige del heter Ösjön, skilt fra resten av Runn av et 100 m bredt sund. Osjön blir i blant ansett som en egen innsjø, men ligger på samme høyde. Også Vikasjön og Liljan ligger på samme nivå og kan anses som deler av Runn, men er likevel noe mer adskilt.
I fortellingene om kong Gustav Vasas eventyr krysset Gustav Runn. Han reiste over vannet for å unnslippe danske knekter. Han fulgte Svärdsjövassdraget oppover og endte opp ved Isala på nordsiden av Svärdsjö.
I februar hvert år arrangeres Runn Winter Week (tidligere Runndagarna). I løpet av uken foregår arrangementer langs hele vatnet, blant annet Marathon Speed Skating.
Blendingsmaling
Blendingsmaling, også kjent som razzle dazzle (i USA) eller dazzle kamuflasje (i Storbritannia) var en type kamuflasje brukt på skip under første verdenskrig, og til en viss grad også brukt under andre verdenskrig og senere. Det var den britiske kunstneren Norman Wilkinson som oppfant denne typen kamuflasje. Utgangspunktet for kamuflasjemaling av denne typen er bruken av komplekse geometriske mønstre i kontrasterende farger som dels overlapper hverandre, dels bryter hverandres linjer. I motsetning til andre former for kamuflasje brukes ikke blendingsmaling for å skjule, men for å gjøre det vanskelig å bedømme målets rekkevidde, hastighet og kurs. Norman Wilkinson forklarte i 1919 at intensjonen opprinnelig kun var å villede fienden om kursen til det aktuelle skipet, og dermed forlede fienden til å innta en dårlig skyteposisjon.
Blendingsmalingen som Wilkonson hadde oppfunnet ble først tatt i bruk av det britiske admiralitetet, og deretter av USAs marine. Hvert skips blendingsmønster var unikt, slik at fienden ikke skulle kunne fastslå hvilke klasser de enkelte skipene tilhørte. Derfor ble det prøvd ut et utall ulike blendingsdesign, med i beste fall varierende grad av beviser på at man lyktes i å villede fienden på denne måten. Så mange faktorer var involvert at det var umulig å fastslå hvilke som var viktige, og om noen av fargevalgene var effektive. Eksperimenter ble utført på fly i begge verdenskrigene med liten suksess.
Flere kunstnere ble oppmerksomme på marinens bruk av dazzle-mønstre, og blant annet Picasso hevdet at det var kubister – en kunstretning han selv var en del av – som hadde oppfunnet dem. Edward Wadsworth, som hadde ansvaret for kamufleringen av over 2000 skip under første verdenskrig, brukte etter krigen sine erfaringer fra krigsinnsatsen til å male en serie bilder av skip med blendingsmønstre. Også Arthur Lismer malte en bildeserie med kamuflasjemalte skip som hovedmotiv.
Waldemar Johnsen
Han var offiser i forsvaret og figurerte en tid i London, hvorefter han i hjemlandet ble kjent som Greven i Figaros Bryllup ved Nationaltheatret (1937). Under den andre verdenskrig, etter å ha flyktet i båt til Shetland i november 1941, var han stasjonert ved informasjonskontoret i London og ga i samarbeid med Soffi Schønning 652 konserter med norsk musikk. Deler av tiden var ved det engelske Entertainments National Service Association (ENSA). I tiden etter fortsatte han med turnering. Johnsen var blant solistene ved Götterdämmerung-innspillingen i 1956 hvor Kirsten Flagstad toppet solistlaget. Han fikk fast ansettelse som operasolist da Den Norske Opera ble etablert i 1958 med Flagstad som den første operasjefen. I perioden 1957-58 var han formann i Norsk Operasangerforbund. Sine studier gjorde han i Bergen, Oslo, London, Salzburg, Roma, Milano (1950) og New York.
Macaopatois
Macaopatois, eller makanesisk, eller Macao-kreolsk (patuá, som brukerne selv kaller det) er et kreolspråk med portugisisk basis om med vesentlige innslag fra malayisk, singalesisk og kantonesisk. Det ble opprinnelig benyttet av blandingsbefolkningen i den portugisiske kolonien Macao i Kina. I dag (2007) er det bare noen få familier i Macao og i den makanesiske diaspora som behersker språket. Brukerne har også betegnet språket som Papia Cristam di Macau («Macaos kristne talemål») og har fått tilnavnet Dóci Língu di Macau («Macaos søte språk») og Doci Papiaçam («søtt språk») av diktere. På portugisisk kalles det Macaense, Macaista Chapado («pur makanesisk») eller patuá (fra fransk patois).
Opprinnelse
Patuá oppstod i Macao fra midten av 1500-tallet. Byen ble da grunnlagt, og ble selve støttepunktet for portugisisk aktivitet i Øst-Asia, både hva gjaldt religion, handel og sjøfart. Språket utviklet seg først blant etterkommere av portugisiske nybyggere. De hadde ofte giftet seg med kvinner fra Malacca og Sri Lanka, ikke så meget med kvinner fra Kina, Det gav deres språk sterke innslag fra malay og singalesisk. På 1600-tallet ble språket influert av innvandring fra andre portugisiske kolonier i Asia, særlig fra Malacca, Indonesia og Sri Lanka, ettersom nederlenderne hadde erobret og fortrengt portugiserne derfra. Det kom også mange kristne japanske flyktninger til Macao.
Utvikling
Macao-patois gjennomgikk – likesom mange andre språk – store forandringer i bruk, grammatikk, syntaks og vokabular gjennom årtiene, alt som en følge av Macaos demografi og internasjonale kontakter. Noen lingviwster sporer et skarpt skille mellom «arkaisk makanesisk» (talemål til tidlig på 1800-tallet, og en mer «moderne makanesisk» der innslagene fra kantonesisk er sterkere. Denne nyere versjon hang sammen med at inngifte med kantonesiske kvinner tiltok i annen halvdel av 1800-tallet. Det krøp også inn mange engelske gloser etter at britene bygde seg opp i Hongkong, Det er også mulig å finne elementer fra mange indiske språk, fra spansk og fra en del andre europeiske språk. Få blandingsspråk har elementer fra så mange andre språk. Miguel Senna Fernandes, en ledende tilhenger av patuá i Macao, har uttrykt det slik: «Patuá er ikke død, men den arkaiske formen av patuá er allerede død».
Kulturell innflytelse
Språket var viktig ikke bare som en handelspidgin, men også som et kulturbærende språk, i Macao. Det var morsmål for tusener av mennesker i noen århundrer. Det ble uttrykk for lokal kultur, og benyttet for å gjøre narr av pompøse portugisiske embedsmenn som regjerte og benyttet standard portugisisk i administrasjonen. Man holdt ganske bevisst fast ved sitt eget talemål.
Enkelte forfattere valgte Macao-patois som sin kreative uttrykksform. Blant dem må særlig fremheves José dos Santos Ferreira («Adé»). Det ble imidlertid aldri offisielt språk, og er ikke blitt undervist på skolene i Macao.
Status etter 1999
Makanesisk patois var allerede i rask tilbakegang før Macao ble tilbakeført til Folkerepublikken Kina i 1999. Nå omfattes språket av en forsterket lokalpatriotisk stolthet, og det gleder mange at det er Macao – og ikke «storebror» Hongkong – som har en slik kulturskatt som et eget språk. Makanesisk har ikke tiltrukket seg meget oppmerksomhet fra språkforskere. Filologen Graciete Nogueira Batalha (1925–1992) publiserte en rekke utredninger om språket. I 2001 kom en macanesisk-portugisisk ordbok.
Himmelbrev
Himmelbrev er et brev som ifølge folketroen er skrevet av Jesus eller Gud og påstås å være falt ned fra himmelen eller sendt med en engel. Himmelbrev har eksistert siden tidlig kristen tid som en folkereligiøs tekstsjanger som ble spredt i kopier fram til inn på 1800-tallet. Originalbrevene er angivelig skrevet til konkrete personer, men inneholder gjerne en generell moralsk appell til menneskene og løfter om lykke dersom en følger Guds befaling.
Bakgrunn, form, innhold og utbredelse
Himmelbrevenes opprinnelse går tilbake til tidlig middelalder og apokryfe skrifter. I 584 blir det omtalt et brev som gir seg ut for å være skrevet av Kristus selv og sendt til jorda med et budskap om blant annet å holde hviledagen hellig. Teologen og biskopen Licinianus kalte brevet «Djevelens påfunn», men mange trodde det var ekte. Særlig skal flagellantene, selvpiskerne på 1200- og 1300-tallet, ha vært ivrige etter å spre himmelbrev som innskjerpet læren om å helligholde sabbaten.
Seinere himmelbrev har ofte omtrent samme form og innhold. De er stilet til en navngitt person og har et budskap som må gjøres kjent. Ofte handler det om konkrete synder, for eksempel nettopp brudd på helligdagsbudet. Brevene kan mane til omvendelse og true med Guds straff, men lover også velsignelse og salighet til den angrende, botferdige eieren av brevet og den som sprer innholdet videre.
Brevene ble kopiert og brukt som en slags lykkeamuletter. De ble skrevet av for hånd eller utgitt som skillingstrykk og kistebrev, det vil si billige ettbladstrykk som ble limt som dekor på innsida av kistelokk eller hengt opp på veggen. I Norge ble det trykt, solgt og spredt mange himmelbrev til langt inn på 1800-tallet.
De personlige himmelbrevene og deres forsikringer om lykke for alle som følger oppfordringene, kan likne på moderne kjedebrev der det loves store gevinster og annet dersom kjeden ikke blir brutt.
Himmelbrev av kjente forfattere
Begrepet og ordet «himmelbrev» er også brukt av kjente forfattere i artikler, dikt og andre tekster. I Knut Hamsuns diktsamling Det vilde Kor fra 1904 finnes «Himmelbrev til Byron» som er adressert til den avdøde engelske poeten Lord Byron, et av Hamsuns forbilder.
Rolf Greger Strøm
Rolf Greger Strøm (født 17. mai 1940 i Oslo, død 4. august 1994 i Larvik) var en norsk aker. Han representerte Akeforeningen i Oslo.
Strøm vant NM i aking, ener for herrer i 1959, 1964, 1967, 1968 og 1975. Han deltok under vinter-OL for Norge i 1964 i Innsbruck med fjerdeplass i ener for herrer og i 1968 i Grenoble med 19.-plass i ener for herrer. Han er Christian Strøms eldre bror, og faren til skuespilleren Christian Greger Strøm. Rolfs far Greger Strøm var aktiv i norsk motorsport.
De tyske tollforeningene
Den tyske tollforening (tysk: Der Deutsche Zollverein) var en sammenslutning som ble opprettet for å gi fri samferdsel for handel og varetransport mellom tyske stater, og i denne forbindelse også et felles tollsystem. Tollforeningsavtalen ble underskrevet den 22. mars 1833, og trådte i kraft den 1. januar 1834.
Tollforeningen var dominert av kongeriket Preussen, og bestod av Preussen, storhertugdømmet Hessen (den prøyssisk-hessiske tollforening), den mellomtyske handelsforening og den sørtyske tollforening. Ved siden av Preussen omfattet den i begynnelsen storhertugdømmet Hessen, Kurfyrstedømmet Hessen, kongeriket Bayern, kongeriket Württemberg, kongeriket Sachsen og de Thüringske stater. Frem til 1836 ble også storhertugdømmet Baden, hertugdømmet Nassau og Fristaden Frankfurt tilsluttet tollforeningen. I 1842 ble den utvidet med Luxembourg, hertugdømmet Braunschweig og Lippe, og i 1854 fulgte kongeriket Hannover og storhertugdømmet Oldenburg. Før grunnleggelsen av det nordtyske forbund omfattet tollforeningen et areal på omkring 425.000 km². Målet med tollforeningen var å skape et indre marked og felles fiskale, økonomiske rammebetingelser. Politisk styrket den Preussen og fremmet utviklingen mot den lilletyske løsning. Etter grunnleggelsen av det tyske keiserrike i 1871, ble foreningens oppgaver overført til riket. Selv om Luxembourg ikke var en del av riket, var landet medlem av tollforeningen frem til 1919.
Runeristere
Runeristere (Hylecoetinae) er en artsfattig underfamilie av treborende biller. De utgjør en overfamilie for seg selv, Lymexyloidea. De kan kjennes på svært langstrakt kroppsform med korte antenner, vifteformede maksillepalper hos hannene og myke dekkvinger. To arter er funnet i Norge.
Levevis
Disse billene borer like under barken på døde og døende trær. Runerisser (Hylecoetus dermestoides), som er den vanligste norske arten, går særlig på bjørk i fjellbjørkeskogen. Larvegangene er vinkelrett på stammens retning og dersom barken senere faller av kan de ligne på skrifttegn risset inn i treet, derav navnet. Man ser de typiske gangene mye oftere enn de voksne billene, som trolig ikke tar næring til seg og er ganske kortlivede. Runerisseren er avhengig av en sopp, Endomyces hylecoeti, som bryter ned treverket, og hunnens bakkropp har "lommer" med sporer av denne soppen, som den sprer rundt eggene den legger. Larvene spiser sopp-mycelet, ikke selve veden. Sagmugget etter larvens gnaging skyver den ut av gangene for å gi plass til soppen, og på stammer angrepet av denne billen kan man se karakteristiske hauger av sagmugg. Larveutviklingen tar ett år. De andre artene i familien har trolig et lignende levevis.
Svalbardtraktaten
Svalbardtraktaten, også kjent som Paris-traktaten, er en traktat inngått 9. februar 1920 i Paris mellom flere land om øygruppa Svalbard. Den ble inngått i forbindelse med fredskonferansene etter første verdenskrig. Først i 1925 ble traktatens bestemmelser om norsk overhøyhet over øygruppen nedfelt i norsk rett gjennom Svalbardloven, som regulerer Norges suverenitets- og myndighetsutøvelse på Svalbard. Svalbardtrakten er den siste av traktatene fra fredskonferansene som fortsatt gjelder.
Bestemmelser
Traktaten slår fast:
Avtalen gir Norge suverenitet over Svalbard; Spitsbergen og øyene omkring, Bjørnøya og Hopen. Traktatpartene har likevel «like rett til fiske og fangst» i disse områdene og i deres territoriale farvann. Bestemmelsen om likerett gjelder etter traktatens ordlyd bare innenfor territorialgrensen, som da utgjorde 4 nautiske mil. Spørsmålet om hvor langt ut likebehandlingsprinsippet skal gjelde er imidlertid noe uklar. Fremdeles: Artikkel 7: «Med hensyn til erhvervelse, utnyttelse og utøvelse av eiendomsrett ... forplikter Norge sig ... å innrømme alle de høie kontraherende parters undersåtter en behandling basert på fullstendig likestilling...» Begrensningene traktaten pålegger Norge er blitt sammenlignet med det EF-traktaten pålegger medlemslandene.
Traktaten tar sikte på å sikre Svalbards utvikling og den fredelige utnyttelse av naturressursene der. Norges suverenitet er begrenset på en slik måte at borgerne av enhver av statene som har undertegnet Svalbardtraktaten har lik rett til å drive næringsvirksomhet, jakt og fiske på øyene og i deres territorialfarvann.
Svalbard er erklært som avmilitarisert sone. Da Norge ble medlem av NATO i 1949, protesterte Sovjetunionen mot at Svalbard ble innlemmet i forsvarsalliansens domene med den begrunnelse at det stred mot traktatens kapittel 9; imidlertid erklærte Norges regjering at området forble nøytralt, men forbeholdt seg retten til å gripe inn dersom nøytraliteten skulle bli krenket på noen måte.
Område
Svalbardtraktaten omfatter "Svalbardkvadranten" som omtales i avtaleteksten som: I en dom fra Høyesterett i mars 2023 ble det bestemt at Svalbardtraktatens geografiske virkeområde ikke gjelder utover territorialfarvannet.
Parter
I tillegg til Norge var de opprinnelige signaturstatene USA, Storbritannia (Irland var en del av det forente kongeriket), Danmark, Frankrike, Italia, Japan, Nederland og Sverige. Flere enn 30 ytterligere stater har signert traktaten ved et senere tidspunkt, inkludert Sovjetunionen i 1924: Afghanistan, Albania, Argentina, Australia, Belgia, Bulgaria, Canada, Chile, Den dominikanske republikk, Egypt, Estland, Finland, Hellas, India, Island, Kina, Litauen, Monaco, New Zealand, Polen, Portugal, Romania, Russland, Saudi- Arabia, Spania, Sveits, Sør-Afrika, Sør-Korea, Tsjekkia, Tyskland, Ungarn, Venezuela og Østerrike.
Bakgrunn
Før traktaten var Svalbard ingenmannsland og folkerettslig uavklart. Den norsk-russiske forretningsmannen Jonas Lied fikk under første verdenskrig i oppdrag av Johan Anker og det amerikanske selskapet Ayer & Longyear å forhandle med den russiske regjering om dannelsen av et russisk selskap som skulle kjøpe deres kullbrudd og andre eiendommer på øygruppen. Dette ville lette Russlands overtakelse av suvereniteten over hele territoriet. Dessuten ble kullet på Svalbard interessant for russerne med fullføringen av jernbanen til Murmansk, ifølge Lied. En gruppe norske banker presset norske myndigheter til å stanse Lieds forhandlinger med de russiske interessentene. Utenriksminister Ihlen skiftet holdning, og Lied ble presset til å bryte forhandlingene med russerne. Lied hevdet i selvbiografien at han med personlig tap «reddet Spitsbergen for Norge». Disse forhandlingene ble ikke omtalt i pressen på den tiden.
Nye utfordringer
Under utviklingen av EUs satellittnavigasjonsprogam Galileo, som forventes å være delvis operativt fra 2014, ble Svalbard satellittstasjon utpekt som en mulig sambandspost, og Norges Fredslag mente det kunne innebære et brudd på prinsippet om demilitarisering, hva norske myndigheter avviste. Den ble feiret med Svalbard minutt for minutt i 2020.
Russisk misnøye
I et brev til utenriksminister Ine Eriksen Søreide i februar 2020, uttrykte den russiske utenriksministeren Sergej Lavrov sin misnøye over måten Norge forvalter deler av Svalbardtraktaten, spesielt knyttet til norske restriksjoner på russisk helikopterbruk, samt fiskevernsonen og verneområdene.
I forbindelse med 23. konsesjonsrunden på norsk sokkel i 2016 kom Russland med innsigelser, da de mente at utlysningen av norske oljeblokker ville stride mot Svalbard-traktaten.
Russland mener de geografiske grensene for «Spitsbergen-firkanten» – eller Svalbard-boksen – er bestemt i traktatens første artikkel. Siden russiske myndigheter mener enkelte av oljeblokkene hører til Svalbards sokkel, protesterte de. Norge mener Svalbard ikke har noen kontinentalsokkel.
Det russiske utenriksdepartementet uttalte senere i februar at de mener Norge bryter Svalbardtraktaten. Siden det er langt mindre gruvedrift enn tidligere, ønsker Russland også å utvikle andre næringer på øygruppen.
Ine Eriksen Søreide og Forsvarsminister Frank Bakke-Jensen avviste kritikken fra Russland, da Norge ikke forhandler med en enkeltstat om hvordan Norge skal forvalte norsk territorium.
Kitzbühel (distrikt)
Distriktet Kitzbühel er et av ni forvaltningsdistrikter (Bezirke) i den østerrikske delstaten Tirol. Det er oppkalt etter byen Kitzbühel, som er forvaltningssetet. Nabodistriktene er Schwaz i vest, Kufstein i nord, og Zell am See (Salzburg) i øst og syd; dessuten grenser det til Bayern (Tyskland) i nord. Distriktet har til sammen 59 000 innbyggere (2001) og dekker et areal på 1200 km².
Distriktet Kitzbühel er den østligste delen av Nord-Tirol og består overveiende av to store daler: Brixental, som er en sidedal til Inndalen, og Leukental med sine sidedaler.
Kommuner
Distriktet Kitzbühel har 20 kommuner (innbyggertall i parentes):
Breidsundet
Breidsundet er et sund i Møre og Romsdal, mellom Hareidlandet og Godøya. Breidsundet er hovedinnløpet til Ålesund fra sør, og blir brukt både for havgående fiskefartøy og Hurtigruten. Sundet som er 4,32 kilometer bredt og 250 meter dypt. Det danner dermed en terskel mot fjordsystemene innenfor som er i gjennomsnitt 450 meter dype.
Breidsunddjupet er ei dyprenne som fortsetter utover i Norskehavet. Det dekker innløpet til skipsleia langs norskekysten på Sunnmøre fra Norskehavet og inn til Valderhaugfjorden og Ålesund, og via Sulafjorden videre til Storfjorden, Hjørundfjorden eller Vartdalsfjorden sørover.
Passasjerskip på cruise inn og ut Storfjorden og Geirangerfjorden går også her.
Gina Lollobrigida
Liv og virke
Hun ble født som Luigina Lollobrigida i Subiaco i Italia som den ene av fire døtre til en møbelfabrikant. Hennes søstre er Giuliana, Maria og Fernanda. Hun tilbrakte ungdommen i en malerisk landsby i fjellene, og virket også som modell, og deltok blant annet i flere skjønnhetskonkurranser. På samme tid begynte hun å få små roller i italienske filmer. I 1947 deltok hun i konkurransen om Miss Italia og havnet på tredjeplass. Konkurransen ble vunnet av Lucia Bosé, andreplassen ble tatt av Gianna Maria Canale, og begge ble skuespillere, men de oppnådde aldri den internasjonale suksess som Lollobrigida fikk.
Filmer
Hennes opptreden i italienske og franske filmer som eksempelvis Fanfan la Tulipe skaffet henne oppmerksomhet i Hollywood, og i 1953 spilte hun i sin første amerikanske film, Beat the Devil, sammen med Humphrey Bogart og Jennifer Jones. Etter hvert som hennes popularitet økte, fikk hun tilnavnet «verdens vakreste kvinne».
Lollobrigida hadde en annen betydelig opptreden i Trapeze sammen med Burt Lancaster og Tony Curtis i 1956 og spilte i The Hunchback of Notre Dame sammen med Anthony Quinn det samme året. I 1959 spilte hun sammen med Frank Sinatra i Never So Few og med Yul Brynner i Solomon and Sheba. I sistnevnte erstattet Brynner filmens egentlige hovedrolleinnehaver Tyrone Power, som døde i løpet av innspillingen. Det var også den siste filmen som ble regissert av King Vidor. Den fikk også oppmerksomhet for en orgiescene som ble oppfattet som uanstendig for en hollywoodfilm på denne tiden.
I 1961 gjorde hun en av sine mest populære filmer, Come September, med Rock Hudson, og som hun vant en Golden Globe for. Hun spilte mot Sean Connery i Woman of Straw (1964) og på nytt mot Rock Hudson i Strange Bedfellows (1965). I Hotel Paradiso (1966) var Alec Guinness den mannlige skuespilleren. I 1968 hadde hun en hovedrolle i Buona Sera, Mrs. Campbell sammen med Shelley Winters, Phil Silvers, og Telly Savalas. Handlingen i denne filmen var grunnlaget for scenemusikalen Mamma Mia!. For denne rollen ble hun nominert for en Golden Globe. Lollobrigida spilte sammen med komikeren Bob Hope i komedien The Private Navy of Sgt. O'Farrell og fulgte også med Bob Hope da han underholdt amerikanske soldater i Vietnam.
I 1970-årene hadde hennes filmkarriere begynt å ebbe ut. Hun opptrådte i noen få meget dårlig mottatte produksjoner på begynnelsen av tiåret. I midten av 1980-årene fikk hun en rolle såpeoperaen Falcon Crest som Francesca Gioberti, en rolle som egentlig var uttenkt for Sophia Loren som takket nei. Hun hadde også en mindre deltagelse i miniserien for TV kalt Deceptions hvor hennes medskuespiller var Stephanie Powers.
I 1986 var hun leder for juryen i den 36. Filmfestivalen i Berlin som belønnet filmen Stammheim av Reinhard Hauff med Gullbjørnen, skjønt hun brøt festivalens regler ved offentlig å ta avstand fra filmen og hevdet at beslutningen var blitt gjort av politiske grunner. Hun hadde forøvrig noen få mindre roller i 1990-årene.
Andre aktiviteter
I 1999 forsøkte hun uten hell å få et av setene i Europaparlamentet for venstresentrumspartiet I Democratici.
I 1949 giftet hun seg med slovakisk lege, Mirko Skofic. De fikk et barn, Mirko Skofic junior, født i august 1957. Skofic oppga sin legepraksis for å bli hennes manager. De ble skilt i 1971. Senere hadde hun en del omtalte forhold til andre menn, men ble ikke gift på nytt.