cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bernhard Øverland
Familie og yrkesliv
Etter å ha fullført folkeskolen i 1860, begynte han som handelsbetjent i Trondhjem, men flyttet året etter til den voksende småbyen på Stjørdalshalsen. Øverland giftet seg i 1873 med Lina Erichsen, datter av landhandler Peder Erichsen på Minde på Stjørdalshalsen. Paret fikk syv barn. De bodde på Øysletten i Kjøpmannsgata, et herskapelig hus med en vakker hage.
Øverland ble handelsbetjent, fra 1866 kontorsjef og fullmektig ved Karl Løchens handelsforretning på Spende. Løchen var en allsidig industrieier, hvis største foretak var brenneriet og storgården på By. Øverland ble disponent ved brenneriet etter Karl Løchens død i 1894, så medeier etter sønnen Ole Løchens død i 1896. Øverland kjøpte ut de andre aksjonærene i 1903. I tillegg til brenneri ble det drevet vanlig gårdsbruk, brenntorvfabrikk og skiferbrudd ved Skardsjøen. Brenneriavgiften av 1908 tvang Øverland til å innstille driften og selge By til svigersønnen, proprietær Tobias Bernhoft Richter på Mæle. Da Øverlands brenneri opphørte i 1910, var det ett av de to siste privateide brenneriene i landet; han ble kompensert av staten for nedleggelsen.
Kommunalpolitisk arbeid
Karl og Ole Løken hadde ikke brydd seg nevneverdig om kommunepolitikk, men det gjorde derimot Øverland. Øverland hadde på sin side mer konsentrerte næringsinteresser enn sine forretningspartnere. Han var innvalgt i Nedre Stjørdal herredstyre 1878–1901, så etter herredsdelingen i Stjørdal herredsstyre 1902–1907. Han var ordfører 1884–1889 og 1892–1907.
Militæret har fra gammelt av satt sitt preg på Stjørdalshalsen, og synet på denne tilstedeværelsen var delt i samtiden. Selv om mange venstrefolk så verdien av militæret på Stjørdalshalsen, kviet mange av dem seg også for å slippe inn for mange. Det var en velkjent sak at de fleste militære, spesielt offiserene, var høyrefolk. Øverland gjorde imidlertid en stor innsats for å få en fast treningsleir på Værnes. Som ordfører greide han i 1887 å få staten med på å kjøpe den ærverdige og historierike Værnes hovedgård, en stor seier for den økonomisk svake kommunen. Slik la han mye av grunnlaget for utviklingen der på 1900-tallet.
Av andre tillitsverv han bekledte kan nevnes: Stjørdalshalsen brann- og bygningskommunes første ordfører, forlikskommissær, formann i amtskattekommisjonen 1892–1894, medlem av tilsynskomiteen for Meråkerbanen fra 1889, medlem av direksjonen i Norges Bank i Trondhjem 1908–1915 og formann i forstanderskapet i Stjørdalens Sparebank 1887–1915.
Øverland var Stjørdals ubestridt mektigste kommunepolitiker på slutten av 1800-tallet. Venstre i Stjørdal delte seg inn i to fraksjoner, kalt «Øverlandspartiet» og «Arnstadpartiet». Øverlands fraksjon ble også kalt «Myrmannpartiet», fordi mange av fraksjonens støttespillere var folk på Stjørdalshalsen som hadde fått stemmerett ved å kjøpte seg en billig, liten jordparsell. Øverland var aldri involvert i noen politisk skandale, selv om Venstre nasjonalt og lokalt ble representert av enkelte svært fargerike personligheter, men det kan nevnes at Øverland i 1888 mente at et herredsstyremedlem hadde ytret injuriende beskyldninger mot ham.
Offentlig debatt
Øverlands svigersønn, Tobias Bernhoft Richter, skrev om stjørdalspolitikken i disse årene: "«Bygdepolitikken blomstret i disse årene som aldrig før – en brytningens tid mellem fremgang og status quo. Ofte svære debatter og lange herredstyremøter der gav et positivt eller negativt resultat om end ofte med et knepent flertall. Et konservativt bondevenstre i sin indstilling egoistisk og selvgod. Slik karakteriserer jeg Arnstadpartiet kontra Øverlands. Det siste tilhørte mer det rene Venstre. Med stemmer fra småfolk og arbeidere var partiet adskillig elastisk stående, mere fritt og ubundet likeoverfor tidens mangehånde nye krav, som Øverland forsøkte å drive gjennem til bygdens ve og vel.»"
Stjørdal på slutten av 1800-tallet var et eksplosivt voksende samfunn, og den offentlige debatten var stor og involverte folk flest. Stjørdalens Tidende etablerte seg som første avis i juli 1877, og tok med én gang del i den offentlige debatten. Avisen var for det meste fylt med ulykker, mord og fæle eller rare ting som skjedde alle andre steder enn i Stjørdal, og det var mange leserinnlegg. Først var avisen venstreorientert, og falt i god jord hos Øverland, men drev etterhvert mot høyre, og inneholdt fra da av mest kritikk mot amtets stortingsmenn og forsvar av unionen og alt det kongen foretok seg. Dette førte til at Øverland og et flertall i kommunestyrene i Nedre Stjørdal og Hegra sluttet å lyse ut møtene sine i Stjørdalens Tidende, men heller averterte i avisene i Levanger og Trondheim. Stjørdalens Blad kom etterhvert til, og veide opp for ubalansen mellom meningene hos henholdsvis avismediene og opinionen i Stjørdal på den tiden. Redaktørene i «Tidenda» og «Bladet» kom i personlig uvennskap. Ingen av dem var noen lettvektere, og i en politisk diskusjon mellom de to ble temperaturen så høy at Stjørdalens Tidende-redaktøren ble kastet ut gjennom vinduet på sitt eget kontor.
Høyres sterke stilling i Stjørdal i forhold til i resten av fylket, hvor partiet knapt eksisterte, var også med på å holde debatten levende, selv om Høyre sjelden hadde flertallet med seg. Den ledende høyremannen var prost og tidligere stortingsmann Carl Theodor Rode. Øverland og Arnstads fraksjoner bidro til at det politiske engasjementet forble høyt også innenfor Venstre. Høyrefolk og venstrefolk hadde i tiden vanskelig for å omgås, og det var vanskelig nok også for en «Arnstad-kar» og en «Øverland-kar». Det er blitt fortalt om en høyremann som kom til kirken og stod hele prekenen, fordi den eneste ledige sitteplassen var ved siden av en venstremann. Særlig på Stjørdalshalsen og Skatval ble det ofte holdt folkemøter med talere som Øverland, Arnstad og Rode til stede, og her kunne det gå hardt for seg. Fra et folkemøte på Røkke er det fortalt at to naboer hadde gått til møtet vel forlikte, men hadde røket opp og begynt å slåss på hjemveien.
Stortingsrepresentant
Ved stortingsvalget i 1906 ble Øverland valgt inn for Stjørdalen krets i Nordre Trondhjems amt. Han hadde tidligere vært valgmann ved de fleste stortingsvalg siden 1882 og vararepresentant til Stortinget fra flermannskretsen Nordre Trondhjems amt 1895–1900. Øverland satt i Stortingets tollkomité i sin tid på Stortinget, som varte ut 1909. Øverland var fra Stortingets side involvert i saken om reguleringen av vannstanden i Mjøsa etter en omstridt konsesjonssak i Glomma, den såkalte Mjøsreguleringen, som endte med statsminister Christian Michelsens avgang. Øverland var også medlem av en departementskomité om veiloven. Da han sommeren 1909 søkte staten om erstatning for stortingsbeslutningen som tvang ham til å oppgi brenneridriften, frasa han seg også gjenvalg som stortingsmann.
Ettermæle
Idrettsanlegget Øverlands Minde, åpnet i 1958, på den kommunale eiendommen med samme navn, er oppkalt etter Bernhard Øverland.
Bøksanger
Biologi
Bøksanger er en mellomstor–stor bladsanger. Arten blir cirka 11–13 cm lang og veier typisk 6,4–15 g. Fjærdrakten er i hovedsak grønn på oversiden og hvit i buken. Strupen og nedre del av kinnene er gule, men enkelte individer kan av og til mangle denne gulfargen i ansiktet og på strupen. Hodet har innslag av gult og mørkere grønt/grått. Vingene er hovedsakelig mørkere grå på oversiden, men de har også innslag av både gult og grønt.
Arten hekker i store deler av Europa, fra Storbritannia og Skandinavia (Norge inkludert) sørover til Frankrike, Italia og deler av Balkan og østover til det sørvestre og sentrale Ukraina, tidvis også på Krim og i det nordvestre Kaukasus og sjelden også i det nordøstre Kasakhstan. Arten overvintrer i de tropiske og subtropiske regionene av Afrika.
Dietten består hovedsakelig av små virvelløse dyr som de finner i trekronene, men de kan også spise litt frukt. Fuglene leter som regel etter mat solitært eller parvis, men om vinteren er små grupper på 3–4 individer observert, og under trekkene kan fuglene opptre i blandede flokker på opp til 15 individer.
Høsttrekket begynner mot slutten av juli og gjennom august. I Nordvest-Europa har de fleste fuglene forlatt hekkeplassene i løpet av midten av september. Trekket over Middelhavet går gjerne via Italia og øyene i Egeerhavet på høsten, mens fuglene gjerne har ei mer vestlig rute på vårparten. Vinterkvarterene ligger i det subtropiske og tropiske områdene sør for Sahara, i hovedsak rundt Guineabukta. Vårtrekket begynner i mars, men de fleste fuglene forlater vinterkvarterene i april–mai. Hannene ankommer hekkeplassene typisk ei ukes tid før hunnene og etablerer sine territorier.
Det er kjent at arten har hybridisert med eikesanger (P. bonelli). Bøksangere er primært monogame, men polygami hender allikevel ganske ofte. De har som oftest kun ett årlig kull, men i sin sørligste hekkeutbredelse kan de ha to årlige kull. Hekketiden er i mai–juli. Hannen etablerer territoriet, men begge kjønn forsvarer det. Hunnen velger reirplass og bygger redet, som regel i løpet av 3–4 dager og typisk av materialer som befinner seg innenfor en radius av 10 m fra reirplassen. Hun legger som regel 5–7 egg som hun ruger i 12–14 dager. Avkommet blir matet og passet på av begge foreldrene, og de blir flygedyktige etter cirka 11–13 dager, men det mates gjerne av foreldrene i ytterligere 2–3 dager. Avkommet hekker i løpet av det første leveåret og er forventet å leve i 1–4 år. Det eldste kjente ringmerkede individet ble 6 år og 1 måned gammelt.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn i parentes er midlertidige og mangler et offisielt norsk navn.
Løvsanger
Løvsanger (Phylloscopus trochilus) er en liten langdistansetrekkfugl i bladsangerfamilien (Phylloscopidae), som ellers teller cirka 77 arter i slekten bladsangere (Phylloscopus). Arten består som tre underarter. Ifølge Bokmålsordboka er lauvsanger en sidestilt uttale- og skriveform av det norske artsnavnet.
Løvsanger regnes som Norges mest tallrike hekkefugl, med en hekkebestand på omkring 4,5–11 millioner par per 2015. Dernest følger heipiplerke og bokfink. Den suverent største andelen av den europeiske populasjonen hekker imidlertid i Sverige. Arten forveksles lett med gransanger og bøksanger.
Biologi
Løvsanger blir cirka 11–12,5 cm lang og veier typisk 6,3–14,6 g. Det er altså en ganske liten og nett fugl med ei relativt uanselig olivengrønn og grålig fjærdrakt.
Det mest karakteristiske med løvsangeren er den hvite eller gulhvite øyenbrynstripa. Brystet og strupen er gulhvit, hvitere på buken. På oversiden er den grålig olivengrønn. De tynne beina er som oftest grårosa, men kan iblant være mørk brungrå. Løvsangeren er knapt mulig å skjelne fra gransanger i felten, bare på utseende. Sangen er imidlertid svært ulik, og lokketonen – et tostavet huit  – kan med noe trening skilles fra gransangerens en-stavelses lokketone.
Løvsangere nærer seg i hovedsak insekter og deres egg og larver, i tillegg til noe plantemateriale, som frukt og frø. Fuglene leter etter mat alene eller i små grupper. De nærer seg hovedsakelig ved å ta insekter fra bladverket på trær, mest i trekronene, men også på lavere nivåer, busker og annen lav vegetasjon; i kaldt eller vått vær kan også de også nære seg på bakken. Likeledes kan fuglene sveve og fange insekter i flukt.
Arten hekker i perioden april–juli og har normalt kun ett kull årlig, men hannene er ofte polygame. Territoriet forsvares aktivt og slåsskamper er vanlig i denne tiden. Hekketettheten varierer, med anslagsvis 55,000 par på 50 km² i Skandinavia. Redet bygges av hunnen, mens hannen kan hjelpe til med innsamling av materiale; en kule med tørt gress, blader, plantefibre, mose, barkstrimler, dyrehår og fjær, plassert på bakken, vanligvis godt skjult i vegetasjon, under busk eller tre, eller i gresstuer, eller opp til 4,8 m over bakken i et tre, en sprekk eller lignende. hunnen legger 4–8 egg som hun ruger i 12–14 dager alene. Ungene mates for det meste av hunnen, men hannen kan assistere noe. Flygedyktig fjærdrakt får ungene etter cirka 11–15 dager, og de er uavhengige 12–16 dager etter at de har forlatt redet. Forventet levetid regnes normalt som 1–4 år.
Arten er langdistansetrekker, og de aller fleste fuglene overvintrer i Afrika sør for Sahara, selv om noen få også overvintrer langs den nordlige kysten av Afrika. Den sørskandinaviske bestanden overvintrer for det meste i Marokko, dit den flyr via Frankrike og Den iberiske halvøya. Den nordskandinaviske og finske bestanden overvintrer langs det sørlige, sørøstre og østre Middelhavet. Fuglene lengst øst i utbredelsen kan migrere 12,000 km mellom hekkeplassene og overvintringsstedene.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn i parentes er midlertidige og mangler et offisielt norsk navn.
Kavdas-demningen
Kavdas-demningen, også kjent som Suryanagr-demningen, er en demning 100 km nord for Mumbai i delstaten Maharashtra i det vestre India. Den ble påbegynt 1975 og ferdigstilt i 1979. Elven som demmes opp er Surya, og Kavdas-reservoaret ligger 5 km nedenfor Surya-demningen i samme vassdrag. .
Loulé
Kommunens sogn
Lagoa består fra 2013 av ni sogn (freguesias):
Litauen i Junior Eurovision Song Contest
Litauen debuterte i Junior Eurovision Song Contest i 2007 i Rotterdam i Nederland med sangen «Kai miestas snaudžia», framført på litauisk av Lina Joy. Bidragene ble valgt gjennom den nasjonale finalen Mažųjų žvaigždžių ringas i 2007 og 2008, og Vaiku Eurovizija i 2010 og 2011. Begge konkurransene ble arrangert av den litauiske kringkasteren LRT.
1UP.com
1UP.com var et videospillnettsted eid og drevet av Ziff Davis Media, som også gir ut bladet Electronic Gaming Monthly (EGM). Siden var en del av 1UP-nettverket som inkluderte nevnte blad og sidene GameVideos.com, MyCheats.com, GameTab.com og FileFront.com. Nettstedet ble lagt ned i 2013.
1UP.com ble lansert i 2003, og det hadde artikler, nyheter, omtaler og intervjuer. Det utvidet også artikler fra EMG og hadde et omfattende innhold fokusert på PC (en utvidelse av det tidligere utgitte bladet Games for Windows: The Official Magazine). Ulikt andre spillnettsteder som GameSpot, IGN og GameSpy, ble 1UP.com laget med tanke på at det skulle være en sosialt nettverksside for spillere. For eksempel er MyCheats.com laget slikt at medlemmene kunnen bidra med spillguider. Spillere, forfattere og spillutviklere kunne alle ha blogger og vennelister på siden.
1UP.com hadde en spesiell ukeslang serie de kalte online cover stories som fokuserte på ett spill hver uke og presenterte en ny artikkel hver dag med blant annet intervjuer, skjermbilder og spillopptak.
1UP Radio Network
1UP.com hadde også flere podcaster og mange ble oppdatert ukentlig. 1UP Yours var nettverkets flaggskip og hadde aktuelle diskusjoner blant flere av redaktørene i 1UP-nettverker så vel som spillopplevelser og nyheter. Podcasten hadde også gjester og programlederne var Garnett Lee, Shane Bettenhausen og Andrew Pfister. Nye episoder ble gjort tilgjengelig hver fredag. De ble fulgt av videoserien The 1UP Show med omtaler av nye spill, dekning av spill-relaterte hendelser og intervjuer.
Kolkata internasjonale lufthavn
Netaji Subhash Chandra Bose internasjonale lufthavn (Kolkata Airport) er Kolkatas internasjonale flyplass. Den ligger i den nordlige forstaden Dum Dum og ligger 17 km fra Kolkatas sentrum. Flyplassen ble bygget i 1924 som Dum Dum Airport, før den ble oppkalt etter Subhas Chandra Bose.
Fraktterminalen
Kolkata benyttes også av en rekke fraktselskaper, for eksempel Air India Cargo, Blue Dart Aviation, Etihad Crystal Cargo, Jade Cargo, Lufthansa Cargo og Singapore Airlines Cargo.
Matt Coppens
Matt Coppens (født 18. april 1971 i Evergreen Park i Illinois) er en handicapidrettsutøver fra USA, som har deltatt i både paralympiske sommer- og vinterleker. Han ble påkjørt av en annen bil, som polititjenestemann, 30. desember 1994. Han måtte amputere begge beina etter denne ulykken.
Etter de paralympiske vinterlekene 2000 begynte han med kjelkehockey, og 8 måneder senere ble han tatt ut på USAs landslag for de paralympiske vinterlekene 2002. I 2001 ble han kåret til RIC Blackhawks 2001 Rookie of the Year.
Hirschholm slott
Hirschholm slott var et slott i barokkstil beliggende i det nåværende Hørsholm. Slottet ble oppført i 1730–44 av hoffbyggmester Laurids de Thurah som sommerresidens for Christian VI og dronning Sophie Magdalene.
På stedet hvor slottet ble bygget hadde det tidligere stått et mindre jaktslott oppført på slutten av 1500-tallet av Frederik II og Christian IV. Før det hadde det vært en adelsgård kalt Hørningsholm, som hadde vært i kronens eie siden 1391. Jaktslottet tilhørte i årene 1700–21 Frederik IVs dronning Louise, som moderniserte det og lot oppføre en del av de gule bygningene som stadig eksisterer i dag.
Thuras barokkslott stod ferdig i 1744. Slottet som var omgitt av et franskinspirert haveanlegg, ble kalt «Nordens Versailles» og var regnet for et av de vakreste slott i Europa.
Da Christian VI døde i 1746, overtok dronning Louise slottet, hvor hun bodde til sin død i 1770. Deretter det gikk over til Christian VII. I «Hirschholm-sommeren» i 1771 tjente slottet som sommerresidens for hoffet, og dronning Caroline Mathilde fødte hofflegen Struensees uekte barn Louise Augusta. Etter Caroline Mathildes landsforvisning og Struensees henrettelse i 1772 ble slottet ikke lenger brukt av de kongelige og det forfalt inntil 1810, da Frederik VI besluttet å rive det. Deler av materialene ble brukt til oppføringen av det andre Christiansborg slott.
Fylkesvei 615 (Akershus)
Fylkesvei 615 (Fv615) i Akershus gikk mellom Furuset og Jong i Bærum kommune. Veien var 2,6 km lang.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 171.
Dum Dum
Dum Dum (bengali ) er en by i Vest-Bengal i India.
Den ligger like utenfor Kolkata, og Netaji Subhash Chandra Bose International Airport ligger i byen.
Navnet på byen er kjent internasjonalt på grunn av dumdumkuler, et kallenavn på spesielt ekspanderende prosjektil som ble oppfunnet i Dum Dum den gang britene hadde en hæravdeling stasjonert der.
Terje Schrøder
Terje Schrøder (født 13. juni 1963) er en norsk dragartist og komiker som har vært medlem av Great Garlic Girls siden 1983. Han har i mange år turnert verden rundt med dragshow.
Han har deltatt i flere TV-programmer, som Zebra Grand Prix i 2009, Charterfeber i 2011 og MasterChef i 2013.
7. mars 2014 var det premiere på Schrøders nye konsept, Schrøders Drag Race på G10 - Mona Lisa Huset. Konseptet er basert på den amerikanske dragartisten RuPauls konsept, RuPauls Drag Race. Målet er å finne Norges neste dragstjerne. Dommerpanelet besto blant annet av skuespiller og teatersjef Tom Sterri, komiker Helge Hammelow-Berg og Great Garlic Girls-gründer Morten Rudå.
Schrøder er i tillegg en tidligere sprangrytter og har deltatt i flere konkurranser.
Kongeslottet i Warszawa
Kongeslottet i Warszawa (polsk Zamek Królewski) er et barokkslott og et av Warszawas mest berømte landemerker. Det ligger ved Slottsplassen ved inngangen til Gamlebyen, og har over 500 000 besøkende hvert år. Slotter er sammen med hele Gamlebyen i Warszawa skrevet inn på UNESCOs liste over verdens kulturarv.
Slottet var den offisielle residensen til de polske monarkene fra 1596 og frem til landets tredje deling i 1795. Det var også sete for Sejmen og Senatet. Det var her Europas første (og verdens andre) grunnlov ble vedtatt den 3. mai 1791. Mellom 1926 og andre verdenskrig var slottet sete til den polske presidenten.
I sin flerhundreårige historie er slottet mange ganger blitt skadet og plyndret av svenske, brandenburgske, tyske og russiske hærer. Slottet ble delvis ødelagt av tyske bomber under invasjonen av Polen, og ble sterkt skadet av tyskerne under Warszawaoppstanden. Det som var igjen ble sprengt i luften av tyske ingeniører september 1944.
En storstilt rekonstruksjon begynte tidlig på 1970-tallet, og det gjenoppbygde slottet er i dag en gren av Nasjonalmuseet og brukes i seremonielle sammenhenger. Under beleiringen av Warszawa i 1939 ble mange kunstverker som befant seg på slottet skjult i en rekke kjellere rundt omkring i byen og overlevde slik krigen.
Tregården Curia Minor
Historien til Kongeslottet i Warszawa begynner med tregården Curia Minor («Den mindre herregård»), som ble reist mot slutten av det 13. århundre under den masoviske hertug Konrad IIs styrer. Den neste hertugen, Kasimir I av Warszawa, bestemte seg i 1350 for å oppføre den første murbygningen (Turris Magna – «Det store tårn») på gårdens områder. Mellom 1407 og 1410 bygde Janusz I den eldre det to etasjer høye gotiske murslottet Curia Maior («Den større herregård»). Fra 1414 fungerte dette som hertugherregård, og fra 1526 som kongelig residens, etter at de siste masoviske hertugene Stanisław og Janusz III døde.
I årene 1548–1556 var slottet setet til dronningen Bona Sforza, Sigismund I den gamles kone. Den neste polske monarken, Sigismund II August, foretok i årene 1568–1572 en ombygning av slottet. Blant annet fikk Curia Maior renessansetilbygget «Kongehuset» etter tegninger av Giovanni Baptista di Quadro og delvis Jakub Paar fra Schlesien.
Ombygninger og ødeleggelse
I 1595 bestemte kong Sigismund III Vasa seg for en omfattende ombygning av slottet. Ombygningen ble utført i årene 1600–1619, og slottet fikk blant annet fem tidligbarokke fløyer etter tegninger av arkitektene Giovanni Trevano og Matteo Castelli fra Ticino. I 1619 ble det 60 meter høye Nova Turris Regia («Det nye kongetårn», også kalt «Sigismund-tårnet») fullført, og fikk blant annet et spir på 13 meter. Tårnet ble plassert i midten av den nybygde, 90 meter lange vestfløyen.
Under Sveriges invasjon av Polen i årene 1655–1656 ble Kongeslottet plyndret. Svenskene tok med seg verdifulle malerier, møbler, gobeliner, det kongelige bibliotek og kronearkiv samt flere skulpturer, hele gulv og kongeflagg. Under beleiringen av Warszawa i 1656 traff dessuten en kanonkule Sigismund-tårnet, og den øvre tårndelen falt ned på slottsgårdsplassen. Svenskene organiserte et militærlasarett på slottet, noe som bidrog til ytterligere ødeleggelse av bygningen. Noen måneder senere ble slottet herjet av den brandenburgske hæren, som tok med seg de fleste marmorelementene og slottets gjenværende gulvkledning.
I 1657 begynte gjenoppbygningen av slottet under ledelse av den italienske arkitekten Isidoro Affaita. På grunn av økonomiske årsaker gjennomførte den neste polske kongen Michał Korybut Wiśniowiecki kun en restaurering istedenfor en omfattende ombygning av slottet. Som følge av residensens dårlige tilstand måtte kongen i 1669 flytte til Ujazd-slottet. Frem til 1696, da den neste polske kongen Jan III Sobieski døde, ble ingen større arbeider utført på slottet.
Etter eleksjonen av kong August II den sterke i 1697 begynte slottet å forfalle på ny, siden den nye konflikten med Karl XII av Sverige tynget betydelig på det kongelige budsjettet. Til tross for de økonomiske problemene beordret August II i 1698 allikevel å utføre et ombygningsprosjekt som ble gjennomført i 1700 av Johann Friedrich Karcher. Den 25. mai 1702 ble slottet igjen inntatt av svenskene, og huset i den tid et sykehus. I 1704 ble slottet overtatt av den polske hær etter en beleiring, men tilfalt snart svenskene igjen. I 1707 ble slottet inntatt av den russiske hær etter fredstraktaten mellom August II og Karl XII, og fungerte som residensen til tsar Peter I den store. Etter to måneder trakk de russiske styrkene seg tilbake og plyndret slottet for kunstverker, blant annet malerier av Tommaso Dolabella, to av dem særlig viktige for russerne: «Smolensks fall» og «Sjujskij-tsarenes hyllest til Sigismund III av Polen».
Gullalderen
I årene 1713–1715 startet slottsombygningen etter Karchers tegninger. I 1717 ble Sala Poselska («Den ministerielle sal») grundig ombygd, og tjente fra den tid av som kroningssalen for de saksiske eleksjonskongene. I årene 1722 og 1723 ble andre slottssaler ombygd. Blant annet fikk slottet den nye Sala Senatorska («Senatsalen») under ledelse av Joachim Daniel Jauch. Den 31. mai 1732 ødela en brann vestelevasjonen og en del av Sigismund-tårnet.
Det neste ombygningsprosjektet ble utformet etter at August III Sakseren ble konge i 1733. Ifølge de nye tegningene fra 1734, som ble utvidet i 1737 av arkitekten Gaetano Chiaveri, skulle slottets fasade fra Wisła-siden ombygges i rokokko og danne den såkalte Sachsen-elevasjonen, mens den nordøstlige delen av slottet med tårnet Altana skulle påbygges med tre to etasjer høye risalitter. Ombygningsarbeidene ble utført i årene 1740–1752. En av datidens fremste skulptører som arbeidet på slottet, Jan Jerzy Plersch, utførte de kongelige kartusjene, stukkaturen og statuene. De siste arbeidene på denne tiden ble utført mot slutten av 1763, etter August IIIs død.
Under den kunstelskende kongen Stanisław August Poniatowski, Polens siste monark som styrte frem til landets tredje deling i 1795, gikk slottet inn i sin gullalder. Det kongelige budsjettet gav muligheten til å gjennomføre et av de mest interessante ombygningsprosjektene. Et titalls tegninger ble utført av blant annet Victor Louis, Johann Christian Kamsetzer og Ephraim Schröger, mens det klassisistiskbarokke indre ble utformet etter tegninger av Giacomo Fontana og Domenico Merlini.
Mellom 19. og 20. desember 1806 samt 1. og 30. januar 1807 oppholdte Napoléon Bonaparte seg på slottet. Her bestemte han i 1807 at Storhertugdømmet Warszawa skulle opprettes. På 1800-tallet ble en ny ombygning utført etter tegninger av de polske arkitektene Adam Idźkowski og Jakub Kubicki. Restaurasjonsarbeidene på slottet ble gjenopptatt i årene 1915–1939, påskynd etter slutten av første verdenskrig og Polens selvstendighet i 1918 etter 123 år med oppdeling.
Andre verdenskrig og den senere gjenoppbygningen
I juli 1939 brente Kongeslottet ned etter tyske bombeangrep, og etter at de tyske styrkene inntok Warszawa begynte en planlagt plyndring av slottet for kunstverk. Den 10. oktober 1939 begynte spesialiserte tyske grupper under ledelse av historikere og eksperter (blant annet doktor Dagobert Frey fra Universität Breslau, doktor Joseph Mühlmann fra Wien og Gustaw Barth, direktør i museene i Breslau) å demontere gulv, marmorer, skulpturer og steinelementer som kaminer og gesimser, som så ble sendt til Tyskland, magasiner i Kraków eller setene til tyske dignitarer i Warszawa. Slottet ble fullstendig berøvet, og kun noen få inventarelementer ble overgitt til en polsk gruppe fra Nasjonalmuseet under ledelse av kunsthistorikeren Stanisław Lorentz, som i skjul beskrev tapene og laget en fotografidokumentasjon av slottet.
Den 4. oktober 1939 beordret Adolf Hitler at Kongeslottet skulle sprenges i luften, men denne ordren ble først utført etter Warszawaoppstanden den 27. oktober 1944. Ødeleggelsen av slottet var del av nazistenes plan om å legge hele Warszawa i grus, og ifølge Pabst-planen skulle den monumentale Folkehallen (Volkshalle) eller NSDAP Kongresshall (Parteivolkshalle) bygges i slottets plass, mens Sigismundsøylen skulle erstattes med Germania-monumentet.
Etter totalødeleggelsen av 1944 stod kun kjellerne, den nederste delen av Grodzka-tårnet, elementer av det kongelige bibliotek og Kubickis arkader igjen. I 1971 ble det bestemt at slottet skulle gjenoppbygges. Byggingsarbeidene ble finansiert i sin helhet av offentlige innsamlinger både i Polen og blant polakker i utlandet. Til sammen ble nesten to milliarder złoty samlet inn. Under gjenoppbyggingen, som ble fullført i 1988, ble det lagt stor vekt på å innkomponere bevarte originalfragmenter i den nye bygningen.
Dvergfluesnapper
Dvergfluesnapper (Ficedula parva) er en fugl i fluesnapperfamilien.
Hjelper hjerne (TV-program)
Hjelper hjerne er et norsk faktaprogram på seks episoder om hjernen som gikk på TV 2 i 2010. Hvert program omhandlet én person med et problem relatert til hjernen, og denne personen ble fulgt gjennom behandlingen. Programleder var Troy Gulbrandsen. Manus og regi var av André Marton, mens Jo Torgersen var produsent. Serien var en samproduksjon mellom Frø film & media og Mediacircus.
Dvergfluesnapper
Biologi
Av utseende minner den om en liten rødstrupe og er litt mindre enn den sort-hvite fluesnapperen. Hannen har fra tredje rød strupe og rødt bryst. Den overvintrer i India og Pakistan, og opptrer enkelte steder i Europa. Den hekker svært sjelden i Norge. Den foretrekker gammel, fuktig løvskog og lever av flyvende insekter. Dvergfluesnapperen legger 4–6 egg i mai-juni.
Connect Norge
CONNECT Norge er en stiftelse som jobber for innovasjon og nyskapning. Organisasjonen representerer private bedrifter og offentlige institusjoner som ønsker å hjelpe frem gründere i kommersialiseringsfasen. Gjennom en Springbrettprosess blir gründerne coachet til å forbedre sine forretningsstrategier og sin forretningsplan ved direkte tilbakemeldinger fra næringslivet.
Det er i dag fem Connect-nettverk i Norge i tillegg til Stiftelsen, det er også flere noder rundt i landet. Nettverkene er organisert som medlemsforeninger med egne styrer og eget økonomisk ansvar. Alle Connect-nettverkene har styrerepresentanter i Stiftelsens styre og organiseringen sikrer et enhetlig tilbud over hele landet.
Internasjonal organisasjon
Connect oppstod i USA ved University of California i San Diego i 1985 og er siden blitt eksportert til en rekke land. I dag finnes CONNECT i blant annet Storbritannia, de nordiske og baltiske landene, Taiwan og New Zealand.
Historie
Nettverkene CONNECT Østlandet og CONNECT Trøndelag ble stiftet i 2002, mens CONNECT Vest ble etablert som egen forening i 2003. CONNECT Vest har imidlertid vært aktiv helt siden stiftelsen av CONNECT i Norge i 2001. CONNECT Nord-Norge ble stiftet i 2004. CONNECT Sørlandet er foreløpig yngste nettverk, etablert i slutten av 2006.
Organisasjonens aktiviteter
Connect i Norge tilbyr hovedsakelig:
– Skreddersydde CONNECT Springbrett® med frivillige ressurspersoner fra næringslivet
– Finansforum (regionalt, nasjonalt og internasjonalt)
– Strategiske partnerskapsforum
– Internasjonalt nettverk
CONNECT Springbrett®
Kjerneaktiviteten til de regionale Connect-nettverkene er avholdelse av CONNECT Springbrett®. På et CONNECT Springbrett® møter vekstselskapet et panel bestående av 6–10 frivillige ressurspersoner fra næringslivet. Panelet tar utgangspunkt i selskapets behov og er komplementært sammensatt med personer som har juridisk kompetanse, revisorer, spesialister på immaterielle rettigheter, bransje-, markeds- og investorkompetanse. Gründeren presenterer da selskapets forretningsplan, og panelet kommenterer og gir råd både om investorpresentasjonen, produkt, marked og selve forretningskonseptet.
CONNECT Springbrettet® tas opp på video som overlates til gründeren slik at vedkommende i ettertid kan studere nærmere de råd som ble gitt fra paneldeltakerne. Ressurspersonene i panelene hentes i stor grad fra næringslivet, ved at kompetansepersoner hentes rett ut fra linjen. Disse personene er normalt ikke tilgjengelige i markedet for tradisjonell konsulting, men bidrar fordi springbrettkonseptets effektivitet og komprimerte form gjør at tidsbruk/nytte for disse ressurspersonene oppfattes som akseptabel og attraktiv. Medlemskapet i Connect gir medlemsbedriftene muligheter til å bidra i en samfunnsnyttig dugnad i det omfang de ønsker og samtidig gir det muligheter til økt nettverk og tilgang til tidlig informasjon om nye produkter og løsninger innen en rekke markeder, både nasjonalt og internasjonalt.
CONNECT Norges stiftere
Bak stiftelsen stod følgende organisasjoner og institusjoner:
- Bedriftsforbundet
- CONNECT Vest
- Forskningsparkene i Norge
- Handelshøyskolen BI
- HSH
- IKT-Norge
- NHO
- NTNU
- SINTEF
- SIVA
- Universitetet i Oslo
- Universitetet i Tromsø
Eksterne lenker
CONNECT i Norge
Global CONNECT
Dagrun Agnete Ødegaard
Dagrun Agnete Ødegaard (født 1969 ) er en norsk bonde, lærer og politiker (KrF). Hun er lokalpolitiker i Gjerdrum kommune i Akershus. I perioden 1999 til 2003 var hun medlem av kommunestyre og hovedutvalg for kultur, og i perioden 2003 til 2007 kommunestyre og hovedutvalg for tekniske tjenester. Fra 2007 var hun varaordfører og medlem av formannskap og kommunestyre, samt gruppeleder for Gjerdrum KrF. Fra 2015 er hun igjen medlem av kommunestyre og formannskap.
Elizabeth McKinnon
Elizabeth «Betty» McKinnon (født 1. januar 1924) var en australsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker i 1948 i London.
McKinnon vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL i 1948 i London. Hun var med på det australske laget som kom på andreplass på 4 × 100 meter stafett med tiden 47,7 bak Nederland, som vant med 47,5. De andre på laget var Shirley Strickland, June Maston og Joyce King.
Scott J. Kelly
Scott Joseph Kelly (født 21. februar 1964 i New Jersey) er en pensjonert amerikansk astronaut som arbeidet for NASA. Han har blant annet vært med på to romferge-ferder der han har logget over 20 dager i verdensrommet. Han har vært med på en serviceferd til Hubble Space Telescope, og er kjent for å ha tilbrakt omtrent 340 dager sammenhengende på ISS.
Hans tvilling-bror, Mark E. Kelly, var også en astronaut for NASA.
Hedersbevisninger
Blant andre:
Joyce King
Joyce King (født 1. september 1920 i Sydney, død 10. juni 2001) var en australsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Sesamfrø
Sesamfrø kommer fra sesam. De er rike på mineraler, E-vitamin, flerumettet fett og protein. Sesamfrø kan brukes til baking av brød og liknende bakverk, i vegetariske posteier og vegetarisk farse. De ristede frøene smaker også godt i salater.
Viola Myers
Viola Myers (født 1927) var en canadisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Myers vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Hun var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett bak Nederland og Australia. De andre på laget var Nancy MacKay, Diane Foster og Patricia Jones.
Thobias Skovgaard
Thobias A. R. Skovgaard (født 14. august 1992) er en dansk fotballspiller som spiller forsvar for Fremad Amager. Skovgaard har tidligere spilt for Kjøbenhavns Boldklub (KB), FC København, HB Køge og Hamarkameratene. Han gikk til Bodø/Glimt på lån fra FC København den 15. august 2011.
Mens han spilte i Københavns Boldklub ble han kalt inn av Morten Olsen til s treningsleir i oppladingen til fotball-VM i 2010, da landslaget manglet en venstreback.
Etter å ha kombinert studier med collegefotball i USA i 2015 valgte han å skrive under på en kontrakt med Hamarkameratene ut 2016-sesongen. Den 20. desember 2016 meldte han overgang til den danske klubben Fremad Amager.
Arendal Sommerfuglpark
Arendal Sommerfuglpark AS var en liten tropepark på Hove ved Arendal. Parken åpnet 7. juni 2008 og hadde hovedvekt på sommerfugler og reptiler. Parken var totalt 500 m² fordelt på en tropedel i drivhus, samt en driftsbygning med galleri og kafé. 18. november 2011 ble parken slått konkurs.
Tropedelen var laget som jungel med palmer, banantrer, ulike ficus samt mange blomster som sommerfuglene sugde nektar fra. Parken hadde bl.a. nordens eneste par av krokodillevaranen Veranus Salvadorii, en av verdens lengste øgle.
Svekonorvegiske grunnfjellsskjold
Svekonorvegiske grunnfjellsskjold eller den svekonorvegiske fjellkjede er den sørvestlige delen av det Baltiske skjold. Det ble dannet for 1150 til 950 millioner år siden, da Amazonia og Baltika kolliderte i forbindelse med dannelsen av superkontinentet Rodinia. Grunnfjellet ble deretter slitt gradvis ned. Det svekonorvegiske grunnfjellsskjold består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedefoldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 – 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis.
De yngste svekonorvegiske dannelsene bevitnes av større formasjoner av magmatisk granitt og metamorf gneis.
I Norge er grunnfjelsskjoldet synlig i Rogaland, Sørlandet, Telemark med Bamblefeltet samt lengre nord i Kongsbergfeltet, i Buskerud, og dessuten langs østkysten av Oslofjorden. Via Østfold går skjoldet videre sørover og dekker i praksis hele det sørvestlige Sverige ned til Skåne hvor det dukker under overflaten. I øst avgrenses det av det transskandinaviske intrusivbeltet.
I Bamblefeltet inneholder grunnfjellsskjoldet nikkel, jern, sink og bly, mens det i Kongsbergfeltet inneholder sølv og kobolt.
Iowa
Iowa er en delstat i USA. Den er en av statene i Midtvesten og grenser til Minnesota i nord, Wisconsin i nordøst, Illinois i øst, Missouri i sør og til Nebraska og Sør-Dakota i vest. Delstaten har tilnavnene The Hawkeye State og The Tall Corn State.
Geografi
Området består i stor grad av sletter, med små bakker ved delstatens vestre grense. Iowa ligger mellom elvene Mississippi og Missouri og er USAs rikeste landbruksstat.
Iowa er delt inn i 99 counties (fylker).
Befolkning
Folketallet på 3 046 355 gjør Iowa til USAs 30. mest folkerike stat. Den største byen er delstatshovedstaden Des Moines. En forholdsvis stor andel, 38,9 %, bodde i 2000 i områder som folketellingen betegner som bygdestrøk («rural»), men folketallet i disse områdene har vært fallende. En del vekst i byene gjør at Iowa har hatt en laber befolkningsvekst.
Religion
De fleste innbyggere er protestantiske kristne, med lutherdommen som den største protestantiske enkeltkonfesjon, fulgt av Metodistkirken. Staten har USAs nest største befolkning av reformerte kristne, med både Reformed Church in America (RCA) og Christian Reformed Church in North America (CRC) representert.
Den største enkeltkonfesjon er Den katolske kirke, som har ett erkebispedømme og tre bispedømmer i delstaten.
En spørreundersøkelse i 2001 om hvor folk soknet til religiøst, gav det følgende resultat:
Økonomi
Jordbruk er stadig viktig i Iowa. De viktigste jordbruksvarene er soya og mais, havre, storfe, melk og gris. Iowa har også betydelig matforedlingsindustri, og det er en del verksted- og elektronikkindustri. Iowa har USAs største etanolproduksjon.
Kilde: The World Almanac 2008, side 45 og 555-587.
Urfolk
De første menneskene som reiste gjennom Iowa var nok fra den opprinnelige urfolk i Amerika ca. 9500 – 11500 år siden ved slutten av istiden. Fra perioden 9500 7500 år siden er det arkeologiske tegn på en liten sesongsbosetting i Iowa. I perioden 4500 – 3000 år siden dukker det opp spor etter permanent bosetting og gravplasser.
Før 1673 hadde området lenge vært hjem til urfolk fra mange ulike stammer – om lag 17 ulike stammer levde her i ulike perioder, bl.a. ioway (Báxoje), sauk (ozaakiiwaki), fox (meskwaki) sioux (dakota).
Europeernes ankomst
De første europeerne til Iowa var franske Louis Joliet og Jacques Marquette, som kom til Iowa etter å ha seilt nedover Mississippi-elven i 1673. De rapporterte at Iowa var svært fruktbar og egnet til jordbruk. I 1829 beordret de føderale myndighetene indianerne i Illinois over til Iowa, og da de gjorde motstand oppstod Black Hawk-krigen. Som straff for motstanden gjorde myndighetene krav på en om lag 80 km bred stripe av østre Iowa, noe som ble kalt Black Hawk-kjøpet.
Opprinnelig var Mississippi-elven den viktigste transportåren, men i 1867 nådde jernbanen Council Bluffs. Fem jernbanelinjer ble bygget gjennom Iowa, noe som muliggjorde industrietablering også fjernere fra elven.
I tillegg til jordbruket ble kullproduksjon en viktig industri rundt 1900. Spesielt italienere og svarte innflyttere fra sørstatene ble ansatt i kullgruveindustrien. De største europeiske gruppene som bosatte seg i Iowa var tyskere, tsjekkere, dansker, nordmenn, nederlendere og svensker.
Jordbrukssubsidier under første verdenskrig gjorde at jordbruket blomstret, men det ble fulgt av hardere tider ut på 1930-tallet. Variert industri tok til i Iowa i tiden etter andre verdenskrig.
Politikk
Iowa har to plasser i senatet og fire plasser i representantenes hus, og dermed seks valgmenn i presidentvalg. I føderal politikk er Iowa en vippestat, som kan gå både til republikanerne og demokratene. Iowa var en av bare tre stater som skiftet parti mellom presidentvalgene i 2000 (da staten gikk til demokratiske Al Gore) og 2004 (da staten gikk til republikanske George W. Bush). Republikanerne har begge senatorene, mens demokratene har tre av de fire kongressplassene.
Selv om Iowa ikke har mange stemmer i presidentvalget, er Iowa en stat som tiltrekker mye oppmerksomhet i nominasjonsprosessen, fordi det er den første staten til å velge delegater til partienes nominasjonsmøter. Disse valgene avholdes i form av lokale partimøter, såkalte caucuses, allerede i januar eller februar i valgåret.
I delstatspolitikken har Iowa et eget senat med 50 medlemmer og et eget representantenes hus med 100 medlemmer. I senatet har republikanerne fra 2019 flertall med 32-18. I representantenes hus styrer de 54-46.
Justis
Iowa la ned forbud mot dødsstraff i 1965.
Bluegrass
Bluegrass er en stilretning innen countrymusikk som i likhet med annen country er en videreutvikling av oldtimemusikken fra Appalachene i USA. Bluegrass er også inspirert av musikken som svarte slaver og frigjorte slaver tok med seg, delvis via jazz, blues og gospel. Tradisjonell bluegrass spilles med akustiske strengeinstrumenter, ofte i meget høyt tempo. Den ble utviklet av Bill Monroe (1911-1996) og hans band Blue Grass Boys fra sent i 1930-årene av – etter hvert også av utbrytere fra dette bandet og andre artister. I sin opprinnelige form spilles bluegrass med mandolin, fele, banjo, gitar og kontrabass – også dobro godtas innen tradisjonell bluegrass. Sammen med koringen (harmonier) i refrenget gir denne kombinasjonen av instrumenter et karakteristisk lydbilde, tross stort mangfold innen bluegrass.
Improvisasjoner er typisk for bluegrass. Vanlig er også et trefinger-banjospill som er eldre enn den egentlige bluegrass, men som så ble plukket opp og perfeksjonert av Earl Scruggs (Scruggs-stil), Don Reno, Bill Keith og deres etterfølgere. Bluegrass ble og blir ofte fremført i et halsbrekkende tempo.
I tillegg til tradisjonell bluegrass finnes en rekke former for bluegrass eller bluegrasslignende musikk – dels med lokalt, etnisk eller nasjonalt tilsnitt, dels med bruk av instrumenter som ikke fantes i den opprinnelige bluegrass.
Kjennetegn
Bluegrass er ikke eksakt definert. Særlig siden 1960-tallet har musikere og grupper eksperimentert med musikkformer som puristene mener slett ikke er bluegrass, men som andre vil kalle nye former for bluegrass. Atter andre nøyer seg med å nyte – eller spille – musikken uten å bry seg om å sette den i båser.
Tradisjonell bluegrass har likevel noen karakteristiske kjennetegn. De fleste av dem kan også høres i eldre musikk – særlig visse deler av 1920- og 30-årenes oldtime og «ur-country» som er tilgjengelig på plater og andre lydopptak. Denne musikken kalles av og til pre-bluegrass eller proto-bluegrass. Helheten, kombinasjonen av egenskaper, gjør at bluegrass skiller seg fra disse musikkformene – iallfall det som er kjent.
Strengt akustisk
Som 1920- og 30-årenes tallrike «stringbands» er tradisjonell bluegrass strengt akustisk. Den spilles med fem akustiske strenginstrumenter, nevnt alfabetisk: Banjo, fele, gitar, kontrabass og mandolin. Med færre enn fem spillere i gruppen må ett eller flere av instrumentene sløyfes. Til gjengjeld forsterkes noen bluegrassgrupper med f.eks. en ekstra gitarist eller en ekstra felespiller. Det siste forekom ofte hos Bill Monroe. Også Patty Loveless har opptrådt med to felespillere. Ricky Skaggs har ofte opptrådt med flere gitarister i sin gruppe Kentucky Thunder. En gang opptrådte gruppen i Grand Ole Opry med fire gitarister – Skaggs selv og tre andre. Også to banjospillere forekommer – som hos The Augusta Bluegrass Women da de fremførte «Banjo Pickin' Girl». I en opptreden med blant annet Lester Flatt og Bill Monroe i Opry fremførte musikerne Will You Be Loving Another Man med en ekstra mandolinist i tillegg til Monroe selv.
Av og til brukes andre strengeinstrumenter i tillegg til (eller istedenfor) de fem vanlige – også innen det de fleste nok vil regne som tradisjonell bluegrass. Ofte erstattes eller suppleres gitaren av dobroen, som trolig entret bluegrass-scenen med Flatt & Scruggs' medspiller Burkett «Buck» «Josh» Graves tidlig på 1950-tallet.
Andre instrumenter enn strengeinstrumenter har sjelden vært i bruk. Monroe har imidlertid selv sagt at han og Blue Grass Boys spilte bluegrass fra starten i 1939. Etter denne definisjonen må for eksempel trekkspill godtas i tradisjonell bluegrass.
Rytme, improvisasjoner og høyt tempo
Alle de fem typiske bluegrassinstrumentene var i bruk blant «string bands» innen oldtime og andre musikkformer – de fleste av dem også i eksempelvis klassisk musikk og korpsmusikk. Innen oldtime fantes også grupper som spilte med alle de fem instrumentene – men de spilte slett ikke bluegrass. Sammensetningen av en bluegrassgruppe er bare én av mange egenskaper ved denne musikkformen.
Improvisasjonene
På konserter eller TV-show kan spillerne tre frem etter tur mens de spiller solo. Hos en mann som Bill Monroe var det aldri tvil om hvem som var sjefen – men med «breaks» kunne hver spiller fremstå som et individ, en artist, en virtuos – ikke bare som en anonym «Blue Grass Boy» eller annen medspiller eller bakspiller i andre grupper av lignende type. Monroe fikk også opplyst om medspillernes hjemstater. Samtidig ble gruppens enhet understreket av de tette harmoniene og samspillet.
Fra og med Scruggs' gjennombrudd har ofte improvisasjonene – av og til hele melodiene – vært preget av lange, energisk rullende banjopartier. Dette var kanskje enda mer utpreget hos eksempelvis Don Reno enn hos Scruggs. Ved en sjeldnere form for «break» – kanskje innført av Douglas Dillard ved fremføring av «Buckin' Mule» i et Judy Garland-show – skifter banjoisten plutselig stil og prøvde å etterligne et muldyr mens han smilte til publikum, som bryter ut i latter. Andre ganger holdes banjoen mer i bakgrunnen.