cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nicolás de Jesús López Rodríguez
Biskop av San Francisco de Macorís
I 1978 ble han første biskop av det nyopprettede bispedømmet San Francisco de Macorís. Han var rektor for universitetet Nordestana i San Francisco de Macorís fra desember 1979 til mai 1984.
Erkebiskop av Santo Domingo
I 1981 ble han promovert til erkebiskop av Santo Domingo. Mellom 1984 og 2002 var han formann for bispekonferansen.
Kardinal
Pave Johannes Paul II tok ham opp i kardinalskollegiet i juni 1991.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Arp 81
Arp 81 eller VV 247 er et par av vekselvirkende galakser som ligger rundt 300 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Dragen. De to galaksene er NGC 6621 og NGC 6622 der NGC 6621 er den største av de to. NGC 6221 er en ekstremt misformet spiralgalakse og har fått dradd en lang hale ut av seg som har pakket seg rundt galakselegemet. Kollisjonen mellom de to galaksene har ført til kraftig stjernedannelse mellom de. Forskere tror at Arp 81 har en rikere samling av unge og massive stjernehoper enn Antennene-galaksene, som ligg mye nærmere jorden enn Arp 81.
Kungsberga
Kungsberga er et tettsted i Ekerö kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 406 innbyggere.
Cape Point
Cape Point er en odde på sørspissen av Cape-halvøya, som er et kupert og meget naturskjønt landstykke som går i nord-sør-retning i ca. 30 km på den ytterste sørvestspissen av det afrikanske kontinentet i Republikken Sør-Afrika. Den ligger ca. 2,3 km øst og litt nord for Kapp det gode håp (Cape of Good Hope), som det ofte forveksles med. Kapp det gode håp er den andre sørspissen av Afrika. Den ligger to buesekunder (ca. 60 m) sørover. Table Mountain og byen Cape Town ligger nær den nordlige enden av halvøya. Selv om disse to steinete og vakre oddene er svært kjente, er ingen av dem det faktiske sørligste punktet i Afrika. Afrikas sørligste punkt er Kapp Agulhas, som ligger omtrent 150 km 	øst-sørøst for Cape Point. Kapp Agulhas er den offisielle møteplassen for Atlanterhavet og Det indiske hav. Cape Point ligger innenfor nasjonalparken Table Mountain National Park og er et populært turistmål.
Det tok seks år å bygge det nye fyret på Cape Point. Det nye fyret ligger i en lavere høyde (nærmere havet), kun 87 moh, av to grunner. For det første kunne det gamle fyrtårnet sees «for tidlig» av skip som rundet av mot øst, noe som førte til at de kom for nær land. For det andre er tåkeforholdene verre i større høyder, noe som gjør det gamle fyrtårnet usynlig for skipstrafikk. Det gamle fyret var synlig bare i om lag 900 timer i året. Den 18. april 1911 forliste det portugisiske skipet «Lusitania» – med over 700 mennesker ombord – på Bellows Rock like sør for Cape Point nettopp på grunn av at fyret ikke var synlig, noe som viste at flytting av fyrtårnet var nødvendig. Forøvrig må dette skipet ikke forveksles med RMS «Lusitania», som ble senket av en tysk ubåt i 1915. Det nye fyret kan ikke sees fra vest før skipene er på trygg avstand i sør. Lyset i det nye fyret på Cape Point er det kraftigste på den sørafrikanske kysten, med en rekkevidde på 63 km og en intensitet på 10 megacandela i hvert blink.
Cape Point ligger innenfor Table Mountain National Park, innenfor den delen av parken som omtales som Kapp det gode håp. Denne delen dekker hele den sørlige enden av Cape-halvøya og utgjør omtrent 20 % av halvøyas samlede areal. Området Kapp det gode håp i nasjonalparken er stort sett vilt, uberørt og uutviklet, samt et viktig fristed for sjøfugler.
RS Feva
RS Feva er en tomanns seiljolle for barn. Jolla er designet av Paul Handley i 2002, og produseres av RS Sailing. RS Feva er en internasjonal jolleklasse, og er valgt ut av Norges Seilforbund til å være ett av satsingsområdene for rekruttering til seilsporten for barn og unge. RS Feva finnes i to forskjellige modeller. RS Feva S og RS Feva XL, hvor sistnevnte er mest vanlig i Norge i dag. Forskjellen på disse er at XL-versjonen er en regattaversjon med regattaseil, med større storseil. Skroget er det samme.
Cape Point
Cape Point blir ofte feilaktig hevdet å være stedet hvor den kalde Benguelastrømmen i Atlanterhavet møter den varme Agulhasstrømmen i Indiahavet. Faktisk ligger møtestedet langs den sørlige og sørvestlige Cape-kysten, vanligvis mellom Cape Agulhas og Cape Point. De to kolliderende havstrømmene bidrar til å skape mikroklima i Cape Town og omegn. I motsetning til hva kjent mytologi hevder lager møtestedet for de strømmene ingen åpenbare visuelle effekter. Det er ingen «linje i havet» der havet endrer farge eller ser annerledes på noen måte. Det oppstår imidlertid sterke og farlige dønninger, tidevann og strømmer ved møtestedet og i tilstøtende farvann. Disse urolige farvannene har forårsaket utallige katastrofer til havs i århundrene siden skipene begynte å seile forbi her.
Rocky Point
Rocky Point er en forstad i Central Coast-regionen i New South Wales i Australia. Den er en del av Wyong Shire-området. Forstaden hadde ca. 252 innbyggere i 2006.
Cape Point
Det er godt fiske langs kysten, men de uforutsigbare dønningene gjør fisking fra svabergene svært farlig. Opp gjennom tiden har mange fiskere blitt blåst til sine død fra svabergene av store bølger. False Bay, som åpner opp i øst og nord for Cape Point, er stedet for den velkjente marinehavnen i Simonstown. Bukta er også kjent – eller beryktet – for sine store hvithaier, som jakter på sørafrikansk pelsseler som lever i området. Bukta som ligger øst for Cape Point, False Bay, holder alltid en høyere vanntemperatur enn den vestlige sjøsiden.
Kapp det gode håp er så å si helt naturlig: Utenom veien som fører dit, en liten parkeringsplass og snuplass for biler og busser samt et skilt som viser stedets geografiske koordinater og som blir sett av mange turister (se skiltet her), er det ikke noen flere «menneskelige inngrep». Cape Point har derimot typisk turistinfrastruktur: En veldig stor parkeringsplass for de besøkende, suvenirbutikker og en restaurant med en utendørsterrasse. Restauranten heter «Two Oceans Restaurant».
Cape Point kan nås via trapper til fots eller med en liten kabelbane. Denne går fra parkeringsplassen til rett nedenfor det gamle fyrtårnet. Banen ble bygget på oddens høyeste punkt 238 moh i 1859. På Cape Point er det oppgitt følgende avstander til ti kjente storbyer i Europa, Australia, Asia og Nord-Amerika: Amsterdam (9 635 km), Beijing (12 933 km), Berlin (9 575 km), Jerusalem (7 468 km), London (9 623 km), New Delhi (9 296 km), New York (12 541 km), Paris (9 294 km), Singapore (9 667 km) og Sydney (11 642 km).
På Cape Point ligger også en av Global Atmosphere Watch (GAW) sine forskningsstasjoner. På denne stasjonen utføres atmosfæriske undersøkelser. Denne har blitt bygget ettersom luften på Cape Point i stor grad ikke er påvirket av forurensning og andre menneskelige inngrep. Stasjonen drives av det sørafrikanske værbyrået og det tyske Fraunhofer Institut. Tidlig i det 20. århundre ble isfjell fra Antarktis av og til observert fra Cape Point. Men om det i hele tatt har vært noen ekte observasjoner av is i nyere tid, når det er så mye fokus på global oppvarming, er vanskelig å tro.
Iași kraftverk
Iași kraftverk er et varmekraftverk ved Iași i det østlige Romania. Det har en installert produksjonskapasitet på 150 MW, fordelt på tre generatorer og like mange dampturbiner. Brenseltypen er kull, koks og naturgass. Kraftverket sto ferdig i 1967.
Celiohøyden
Celiohøyden (italiensk: Monte Celio, latin: Caelius Mons) er den sørøstligste av Romas sju høyder. Den strekker seg vestover fra platået øst for byen i en uregelmessig tunge som er ca. 2 km lang og 400 til 500 m bred. Høyden ender i to skrenter ut mot Tibers elveslette; den ene der kirka Santi Quattro Coronati står, og den andre ved Santi Giovanni e Paolo. Celiohøyden er relativt kupert; høyden varierer fra 45 m ved Villa Mattei til 54 m ved Villa Wolkovsky.
Sør for høyden løper en bekk som nå kalles Marrana, mens Celio i nord er skilt fra Esquilinhøyden av lavlandet østover fra Colosseum. Den vestligste delen av Celiohøyden ligger i bydelen Celio.
Helge Høibraaten
Helge Høibraaten (født 1946) er en norsk filosof og professor emeritus ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Han var fra 2004-2009 norsk Henrik Steffens-gjesteprofessor ved Nord-Europa-instituttet, Humboldt-universitetet i Berlin.
Bakgrunn og virke
Høibraaten har arbeidet med samfunnsteori og politisk teori, særlig i tysk tradisjon. Han står på disse felter nær Jürgen Habermas' posisjon, se blant annet hans artikkel om Habermas' maktteori i Fredrik Engelstad: ''Om makt. Teori og kritikk, Oslo 1999; se også to forskjellige innledninger (Oslo 1971 og 2005) til den norske oversettelsen av Habermas' verk Borgerlig Offentlighet (Strukturwandel der Öffentlichkeit''). Han har også arbeidet med samfunnsteorien til Niklas Luhmann. Høibraaten har arbeidet med sekulariseringsproblematikken, og i den forbindelse blant annet mye med verkene til Hans Blumenberg.
Et arbeid som kombinerer synspunkter fra Habermas og Luhmann er «Secular Society: An Attempt at Initiation», i: Kari Vogt og Tore Lindholm: Islamic Law Reform and Human Rights, Oslo 1993: Nordic Human Rights Publications. Et annet, tidligere arbeid – det første om Luhmann på norsk – som gjør det samme er: «Et samfunn uten sentrum?» i Bagge, Sverre Håkon, Helge Høibraaten og Gunnar Skirbekk (red.): Europeisk kultur. Oslo, 1989, NAVF. Et arbeid som sammenligner synspunkter fra Habermas, Blumenberg og blant andre Francis Oakley («Post-metaphysical thought, religion and secular society») er utgitt av Holbergpris-stiftelsen i Bergen. I Habermas Handbuch (red. Brunkhorst et al. 2009) har han skrevet artikkelen om «Religion, Metaphysik, Freiheit».
Høibraaten har også skrevet om fiendskap og Carl Schmitts politiske ideer. 1 2011 ga han sammen med Richard Faber ut boka Henrik Ibsens "Kaiser und Galiläer". Quellen-Interpretationen-Rezeptionen. Verlag Königshausen und Neumann, Würzburg. Hans tysk-språklige bidrag der behandler forholdet mellom Ibsen og Carl Schmitt med særlig vekt på Kongs-Emnerne og Kejser og Galilæer.
Siden 1982 har Høibraaten vært leder for Vitenskapsteoretisk Forum ved NTNU.
Blant arbeider som reflekterer på hans tid ved Nord-Europa-instituttet er (foruten det nevnte Ibsen-arbeidet) «Herders Entdeckung des Nordens – Sedlmayrs "Verlust der Mitte"», i Detlef Altenburg et al.: ''Im Herzen Europas. Nationale Identitäten und Erinnerungskulturen'', Köln-Weimar-Wien, 2008.
Pamela Brown
Pamela Mary Brown (født 8. juli 1917, død 18. september 1975) var en engelsk skuespillerinne, som jobbet både for film og i teater.
Hun ble født i Hampstead i London av George Edward Brown, en journalist, og hans hustru, Helen Blanche Ellerton. Etter å ha gått på teaterskolen Royal Academy of Dramatic Art debuterte hun på scenen i 1936 som Juliet i stykket Romeo og Juliet, en produksjon av Stratford-upon-Avon- Tre av hennes tidligste filmer var Powell og Pressburger-filmer: hennes første film var i One of Our Aircraft is Missing (1942); en minneverdig støtterolle i I Know Where I'm Going! (1945); og fantasiballetten The Tales of Hoffmann (1951).
Fra begynnelsen av 1950-tallet gjorde hennes problemer med leddgikt, som hadde begynt da hun var 16 år gammel, det vanskelig å jobbe i teateret da hun hadde store smerter når hun bevegde seg og hun måtte bruke smertestillende. Uansett var hun betydelig suksess som Jennet i London-oppsetningen av The Lady's Not For Burning sammen med Richard Burton og John Gielgud (1949), som siden ble satt opp på Broadway med den samme besetningen (1950–1951). Time skrev den 20. november 1950: «Som lady beviser Pamela Brown at Fry ikke skrev rollen for henne forgjeves. Ingen har en mer strålende kjepphøy sjarme; ingen stemme kan samtidig være så grov og gjennombevende; ingen annen har noen gang gjort det utilnærmelige mer nærværende».
Hennes suksess i filmen fortsatte som Jane Shore i Laurence Oliviers Richard III (1955) og sammen med Kirk Douglas i Vincent van Gogh-biografien Lust for Life (1956). Høydepunkter i hennes arbeid på 1960-tallet var blant annet Cleopatra (1963), Becket (1964) og A Funny Thing Happened on the Way to the Forum (1966). I det store og hele var hennes senere filmer ikke så særegent som det hun gjorde for scenen.
Älvnäs
Älvnäs er et tettsted i Ekerö kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 601 innbyggere.
Melodi Grand Prix 2007
Melodi Grand Prix 2007 var den 45. utgaven av Melodi Grand Prix, Norges nasjonale uttaking til Eurovision Song Contest. 18 sanger deltok i tre delfinaler og Siste sjanse. Av disse kom åtte til finalen 10. februar 2007 i Oslo Spektrum i Oslo. Vinnerlåten ble «Ven a bailar conmigo», framført av Guri Schanke og skrevet av Thomas G:son. Guri Schanke representerte Norge i Eurovision Song Contest 2007 i Helsingfors. Der ble hun nummer 18 i semifinalen og kvalifiserte seg ikke til finalen. Dette var første gang siden 2002 at Norge ikke deltok i en Eurovision-finale.
1. FC Saarbrücken
1. FC Saarbrücken er en tysk fotballklubb fra byen Saarbrücken i delstaten Saarland. Klubbens hjemmebane er egentlig Ludwigsparkstadion i Saarbrücken, men dette stadionet blir for tiden ombygd fra et klassisk stadion med fotballfelt og løpebane til et rent fotballstadion. Umbygningen strekker seg fra 2016 til 2018 og i denne tiden spiller 1. FC Saarbrücken i Hermann-Neuberger-Stadion som ligger i Völklingen, cirka 12 kilometer west for Saarbrücken.
Melodi Grand Prix 2007
Sendingene
NRK fortsatte med turnékonseptet fra 2006, men flyttet delfinalene fra fredag til lørdag. Igjen var det tre delfinaler med seks låter i hver. De to beste fra hver delfinale gikk rett til finalen i Oslo Spektrum lørdag 10. februar, mens tredje- og fjerdeplassene fikk en ny mulighet i Siste sjanse. De to siste i hver delfinale var ute av konkurransen. I Siste sjanse gikk de to beste melodiene videre, slik at det til sammen ble åtte sanger i finalen.
Flere byer og tettsteder meldte seg på i konkurransen om å få en av delfinalene til seg. Til slutt ble Alta, Bodø og Stokke valgt til delfinalesteder. Alta og Bodø hadde også hatt delfinaler året før. Stian Barsnes-Simonsen og Synnøve Svabø var programledere for alle sendingene. Per Sundnes rapporterte fra artistenes green room underveis i sendingene. De tre delfinalene ble arrangert i Finnmarkshallen i Alta, Nordlandshallen i Bodø og Brunstad Conference Center i Stokke. Siste sjanse og finalen gikk av stabelen i Oslo Spektrum.
1. FC Saarbrücken
Klubben herrelag i fotball spiller (sesongen 2015/16) i Regionalliga Südwest (nivå 4). Klubben har 1600 medlemmer, og har også avdelinger for håndball og bordtennis.
Melodi Grand Prix 2007
Sendingene
Totalt kom det inn 464 bidrag til NRKs åpne konkurranse, og NRK plukket ut 14 av dem til delfinalene. I tillegg inviterte NRK flere komponister til å levere inn spesialskrevne bidrag til konkurransen.
Flere kjente artister deltok i konkurransen dette året. Trine Rein var tilbake, i tillegg deltok dancegruppa Infinity, dansebandartisten Jenny Jenssen, soulartisten Torhild Sivertsen, den tidligere barnestjernen Jannicke Abrahamsen og skuespiller Guri Schanke som hadde blitt nummer to i TV 2s Skal vi danse året før.
1. FC Saarbrücken
Historie
Fotballavdelingen i Turnverein Malstatt ble stiftet 18. april 1903. 8. oktober 1907 brøt fotballavdelingen ut fra moderklubben, og tok navnet FV Malstatt-Burbach. 1. april 1909 skiftet klubben navn til FV Saarbrücken.
Melodi Grand Prix 2007
Sendingene
Resultatet i alle delfinalene og Siste sjanse ble utelukkende avgjort av seernes stemmer. I finalen stemte seerne fram fire låter til gullfinalen. Resultatet i gullfinalen ble avgjort av tre fagjuryer i kombinasjon med seernes telefon- og SMS-stemmer. Til slutt vant Guri Schanke med låten «Ven a bailar conmigo», skrevet av svenske Thomas G:son. Dette var andre gang en svenske sto bak vinnerlåten i Melodi Grand Prix, første gang var i 2004.
Avstemning i finalen
De fire mest populære sangene i første runde gikk videre til gullfinalen. Det fulle resultatet fra første runde ble aldri offentliggjort, og gullfinalistene ble offentliggjort i tilfeldig rekkefølge. I gullfinalen ble resultatet avgjort av en blanding mellom fagjuryer og seernes telefonstemmer. De tre delfinalestedene hadde hver sin fagjury som ga 2 000, 4 000, 6 000 og 10 000 poeng til de fire gullfinalistene. Etter fagjuryene ble telefon- og SMS-stemmene presentert. Seernes stemmer ble delt inn i fem ulike geografiske regioner ut fra hvor i landet stemmene ble avgitt. Hver stemme telte ett poeng. Poengene for landsdelene under tilsvarer dermed antall mottatte telefon- og SMS-stemmer.
Delfinale 1
'''Finnmarkshallen, Alta, lørdag 20. januar 2007'''
1. FC Saarbrücken
Historie
Etter at Tyskland hadde tapt 2. verdenskrig i 1945, ble alle tyske organisasjoner (deriblant sports- og fotballklubber) oppløst. 1. FC Saarbrücken ble startet som etterfølger til FV Saarbrücken samme år. De tre første sesongene etter krigen spilte klubben i 1. divisjon i Oberliga Südwest-Nord.
Etter 2. verdenskrig var den tyske delstaten Saarland okkupert av Frankrike. I 1948 ble fotballagene fra Saarland presset ut av den vesttyske serien. I Saarland ble det startet en egen fotballserie, som holdt det gående i tre sesonger. 1. FC Saarbrücken valgte å ikke delta med sitt førstelag i Saarland, men fikk i stedet lov til å spille i fransk 2. divisjon under navnet FC Sarrebruck. De vant divisjonen våren 1949, men fikk ikke lov til å rykke opp i 1. divisjon. Dermed trakk klubben seg fra den franske serien, og førstelaget spilte de neste to årene bare vennskapskamper. Andrelaget deltok i serien i Saarland, og ble like godt ligamestre i 1950/51-sesongen.
Melodi Grand Prix 2007
Delfinale 2
'''Nordlandshallen, Bodø, lørdag 27. januar 2007'''
1. FC Saarbrücken
Historie
Fra høsten 1951 var 1. FC Saarbrücken tilbake i vesttysk Oberliga igjen. I 1952 nådde de igjen seriefinalen, men tapte for VfB Stuttgart. Saarlands fotballforbund eksisterte imidlertid helt til 1956, og som beste Saarland-klubb kvalifiserte 1. FC Saarbrücken seg til den første europacup-turneringen (Serievinnercupen) i 1955. De tapte for AC Milan i 1. runde. 1. FC Saarbrücken hadde også 10 spillere i troppen til Saarlands landslag, som spilte kvalifisering til VM i fotball 1954.
Melodi Grand Prix 2007
Delfinale 3
'''Brunstad Conference Center, Stokke, lørdag 3. februar 2007'''
1. FC Saarbrücken
Historie
Klubben forble i sin regionale Oberliga (1. divisjon) fram til den nasjonale Bundesliga ble etablert i 1963. 1. FC Saarbrücken ble valgt inn i Bundesliga, men ble sist og rykket ned etter bare en sesong. Siden da har klubben spilt 4 sesonger i øverste divisjon, siste gang i sesongen 1992/93. I 1995 gjorde klubbens dårlige økonomi at klubben ikke fikk fornyet profflisens, og klubben ble degradert fra 2. Bundesliga til Regionalliga (3. divisjon). Våren 2006 ble 1. FC Saarbrücken nummer 16 av 18 lag i 2. Bundesliga, og rykket igjen ned til Regionalliga.
Melodi Grand Prix 2007
Hendelser
Også dette året var det mange utenlandske låtskrivere blant de 464 innsendte bidragene. Hele 262 av bidragene kom fra svenske låtskrivere, mens kun 143 var norske. Den labre norske deltakelsen fikk blant annet Jan Eggum til å reagere, og han oppfordret norske låtskrivere om å komme på banen. Selv sto han og hans daværende artistkone, Kaia Huuse, bak bidraget «Creator».
Etter den norske finalen ble «Ven a bailar conmigo» utgitt i Sverige, da framført av den svenske artisten Anna Book. I Norge ble ikke vinnerlåten noen stor salgssuksess, og den kom ikke inn på VG-lista. «Ven a bailar conmigo» klarte heller ikke å kvalifisere seg til finalen i Eurovision Song Contest i Helsingfors. Det norske bidraget fikk 48 poeng og ble nummer 18 av 28 i semifinalen. Det var bare de ti beste som gikk til finalen, og dette var første gang Norge ble stående utenfor en Eurovision-finale siden 2002.
Seertallene for årets sendinger lå langt under årene i forveien. Bare 986 000 seere så finalen, det laveste tallet som var målt til da. For de tre delfinalene og Siste sjanse var seertallene henholdsvis: 769 000, 748 000, 734 000 og 664 000. Dette var omtrent på samme nivå som delfinalene året før.
Corona (band)
Corona er navnet på en italiensk musikkgruppe som ble startet tidlig på 1990-tallet og hadde sitt fremstøt i 1993 med sangen «The Rhythm of the Night»
Historie
Det hele begynte med den brasilianske sangerinnen og koreografen Olga Souza som kom flyttende til Italia i 1992 hvor hun møtte en musikkprodusent. Sammen startet de gruppen Corona og slapp singelen «Rhythm of the Night» i 1993. Det varte en liten stund, men den havnet på nummer én på Italias musikklister. Etter ytterligere to år var singelen utbredt over hele verden, inkludert i USA.
I 1995 ble singelen «Baby Baby» sluppet, og denne singelen klarte seg forøvrig på VG-lista i Norge i hele seks uker, med niendeplass som beste plassering.
I dag
Corona lever fremdeles, men hadde en pause uten utgivelser fra 2000 til 2006, da Corona hadde vært aktiv med utgivelsene sine omtrent gjennom hele 1990-tallet. Siste album som ble sluppet kom ut i 2000, men siste singel ute er fra 2006. Den originale musikkprodusenten jobber ikke lenger med å utgi sangene, men Souza bruker fremdeles "Corona" når hun slipper en ny singel.
Richtersveld
Richtersveld er en karakteristisk landskapstype i Northern Capeprovinsen i Sør-Afrika. Det er en høytliggende ørken, preget av dype canyons, høye fjelltopper og dramatiske landskap som skifter mellom jevne sandsletter, skarpe fjellformasjoner av vulkansk lava, og fruktbarheten ved Oranjeelven, som danner grensen mot Namibia.
Her i den tørre Namaqualandregionen er regn sjelden, vann er et knapphetsgode, og bare de mest hardføre livsformene overlever. Temperaturen kan komme opp i over 50°C, og reisende har karakterisert området som et marslandskap. Området, som ved første øyekast kan virke goldt, har imidlertid en rik og variert flora av tilpassede planter.
Den nordlige delen av Richtersveld ble fredet som nasjonalpark i 1991, etter 18 års forhandlinger med det nomadiske Namaquafolket, som fremdeles driver sine husdyr i området. Nasjonalparken har et areal på 1 624 km². Området sør for nasjonalparken ble i juni 2007 vernet som verdensarvområde, under navnet Richtersvelds botaniske kulturlandskap. Verdensarvområdet er et mer uberørt naturområde enn nasjonalparken, ettersom det ikke har vært drevet diamantgruver der.
Namaquafolket eier området, og står selv for forvaltningen av nasjonalparken, i samarbeid med statlige South African National Parks , og verdensarvområdet. I begge områdene praktiseres fremdeles folkets tradisjonelle nomadiske gjeterkultur. Namaquafolket er den eneste gjenlevende representant for KhoiKhoiene, og dette er det eneste området hvor deres kultur har overlevd.
Fauna
Mens dagtemperaturen kan kommer opp i 50°C om sommeren, er nettene kalde og byr på rikelig med nattedugg. Denne duggen, og fuktigheten fra morgentåken, er viktige faktorer i et unikt økosystem som gir rom for flere arter av krypdyr, fugler og pattedyr. Lokalt kalles denne duggen Ihuries eller Malmokkies.
Parken har gode muligheter for fuglekikkere, og rommer dyr som rhebok (Pelea capreolus), duiker (Cephalophus), steenbok (Raphicerus campestris), kudu, caracal, og flere apearter.
Flora
Det er registrert over 650 arter i området, og nasjonalparken roser seg av verdens største variasjon av sukkulentarter, og av å være en fremragende representant for karoo-økosystemet.
Richtersveld er voksested for flere sjeldne planter, og ingen av dem er endemiske her. Blant de mest kjent er Halfmensboom (Pachypodium namaquanum Welw.), bokstavelig talt «halv-manns-treet». Navnet kommer at treets likhet med en menneskekropp. Toppen er en klase tykke sammenvokste løv, som kan minne om et hode. Namaquafolket regner trærne som representanter for forfedrene, halvt menneske, halvt plante. Aloe, blant annet Aloe dichotoma, vokser også her.
Progresu kraftverk
Progresu kraftverk er et varmekraftverk ved București i Romania. Det har en installert produksjonskapasitet på 200 MW, fordelt på fire generatorer og like mange dampturbiner. Brenseltypen er kull, koks og naturgass.
OXO Tower
OXO Tower, også kalt OXO Tower Wharf, er en bygning beliggende på South Bank i det sentrale London, mellom Waterloo Bridge i vest og Blackfriars Bridge i øst. Et fremtredende trekk ved art deco-bygningen er et tårn med vinduer forrmet som bokstavene OXO, som er et matvaremerke. Bygningen gjennomgikk en omfattende renovering på midten av 1990-tallet. I november 2013 ble OXO-logoen omformet til sirkel-, kryss-, firkant- og trekantsymbolene på fjernkontrollen til Sony Playstation, i forbindelse med lanseringen av Playstation 4.
Historien
Rundt 1900 ble det bygget en kraftstasjon på stedet hvor OXO Tower nå ligger. Mot slutten av 1920-tallet ble bygningen kjøpt av matprodusenten Liebig Extract of Meat Company, produsenten av OXO-produktene. Liebig rev og ombygget mye av bygningen og forlenget fasaden mot Themsen. Målet var å etablere et vare- og produksjonshus. Stilen på den nye bygningen var art deco. Den berømte OXO-logoen på selve tårnet ble også laget nå, i form av vinduer for å omgå et forbud mot reklame for produkter på bygninger. På denne tiden het bygningen Stamford Wharf, og var Londons nest høyeste kommersielle bygning. På tidlig 1970-tall hadde bygningen langt på vei forfalt, selv om den stadig ble brukt til matproduksjon. Rundt disse tider kjøpte Coin Street Community Builders bygningen. En flytende helikopterlandingsplass ble stengt av de nye eierne. De nye eierne igangsatte også ulike ombyggings- og rivearbeider. Planer på 1970- og 80-tallet for å rive bygningen som en del av en overordnet plan i regi av arkitekt Richard Rogers for å revitalisere Coin Street fikk planleggingstillatelse, men ble ikke gjennomført. I 1991 ble bygningens grunnleggende struktur reparert. Etter dette var banker villige til å låne penger til et stort moderniseringsarbeid senere på 1990-tallet.
Ombygging på 1990-tallet
På 1990-tallet igangsatte eierne, Coin Street Community Builders, et omfattende moderniseringsarbeid på bygningen. Planen var å omforme bygningen til en flerbruksbygning med boliger, designstudioer, butikker, gallerier, restauranter, kafeer og barer. Moderniseringsarbeidene ble gjennomført av Lifschutz Davidson Sandilands. Kostnadene på 20 millioner pund ble finansiert av banklån, egenkapital og offentlig støtte. Prosjektet var ferdig i 1996. De tre nederste etasjene huser mer enn 30 designstudioer, spesialistbutikker og restauranter. Det ferdige prosjektet har vunnet en rekke priser.
Shailendra Kumar Upadhyaya
Shailendra Kumar Upadhyaya (nepali: शैलेन्द्र कुमार उपाध्याय; født 1929 i eksil ved Sahibganj i Benares, død 9. mai 2011 i Nepal) var en nepalsk politiker.
Upadhyaya var utenriksminister for Nepal mellom 1986 og 1990 og han var Nepals ambassadør og faste representant til FN fra 1972 til 1978. Da Upadhyaya var 82 år gammel døde han den 9. mai 2011, i et forsøk på å bli den eldste personen som skulle bestige Mount Everest.
Gao Shun
Gao Shun (kinesisk: 高顺, pinyin: Gāo Shùn, eller Kao Shun, død år 198 e.Kr.) var en kinesisk hærfører kjent for enestående mot og kraft i kamp. Under det senere Han-dynasti tjente Gao Shun Lü Bu, og ble kjent som en av Lü Bus fremste hærførere. Han er mest kjent for å ha erobret Xiaopei (i nåværende Xuzhou i Jiangsu) og for den etterfølgende seieren över en unnsetningsstyrke ledet av Xiahou Dun, en fremstående general under Cao Cao. Samme år ledet imidlertid Cao Cao personlig en beleiring av Lü Bus hovedstad Xiapi, og seiret der. Gao Shun ble da henrettet sammen med sin herre Lü Bu.
Gao figurerer i 1300-tallsklassikern Romansen om de tre riker.
Lærdalsmarknaden
Lærdalsmarknaden er et tradisjonsrikt friluftsmarked som foregår på gamle Lærdalsøyri i Lærdal i Sogn og Fjordane. Markedet er et av Norges eldste. Med unntak av en pause på 104 år har markedet blitt arrangert hvert år siden middelalderen. I våre dager går det av stabelen den tredje helgen i juni.
Markedet i gamle dager
Markedet var et møtested for vestlendinger (også fra Hardanger) og bønder fra fjellbygdene og dalene i øst (Valdres, Telemark, Hallingdal). Fiskere fra værene ytterst på kysten kom inn fjorden. Kjøpmennene fra Bergen kom også til markedet. Valdrisene solgte innlandsvarer som ost og smør (muligens også rakfisk), og de kjøpte salt og fisk, i uår kjøpte de også korn. Fine tekstiler var også en handelsvare. Håndverkere som laget prydgjenstander reiste også til markedet i Lærdal, slik kom trolig hallingstilen innenfor rosemaling til Vestlandet. Markedet kan også ha stimulert til kulturutveksling mellom innlandet, fjordstrøk og kyststrøk, for eksempel kan hardingfele ha kommet til Valdres via Lærdal. Utenom selv markedsdagene reiste også kremmere med kløvhest over fjellet og krøtter ble kjøpt opp og drevet til en annen landsdel for videre salg.
Rundt markedsplassen som var nær jektebrygga, i dag Løytnantsbrygga, vokste det fram aktiviteter som håndverk, handel, vertshus og senere offentlige tjenester som post og telegraf. Lærdalsøyri ble tidlig et relativt stort tettstedet i Sogn og Fjordane. Regjeringen innstilte på å gi stedet bystatus - ladested - i 1841.
I 1830 var det (utenom handelsbyen Bergen) tre offentlige markeder på Vestlandet: Veblungsnes/Åndalsnes, Lærdalsøyri og Stavanger. Fra 1836 kom det påbud om at markedets varighet skulle reduseres til fire dager. Både bymenn og store bønder hadde egne nøst på Øyri hvor de lagret varene sine. De solgte mel, fisk, salt, lær og andre ting det var bruk for. På gaten stod det fem, seks kaffekjerringer, og det var øl og brennevin å få kjøpt i hver stue.
Selv om markedet var et handelsmarked, var det også viktig for kulturutveksling mellom bygdene og landsdelene i datidens Norge. Marknaden utviklet seg til en nasjonal folkefest. Folk rodde inn fjorden eller red over fjellet for å komme seg til høstens store høydepunkt. Tjenere skulle ha fri en eller flere markedsdager og disse fridagene ble ofte brukt til en skikkelig utskeielse. Spelemenn frå Hallingdal og Valdres møtte spelemenn frå Vestlandet. Den kjente folkemusikkforskeren Arne Bjørndal har skrevet at Lærdalsmarknaden kan regnes som et årlig festspill, en vestlandskappleik, for den norske nasjonalmusikken. Det måtte etter hvert leies inn vakter som kunne holde styr på folkemassene, og det vart finansiert ved at handelsfolkene betalte en avgift. Vaktene besto av en styrke på 30 soldater, en offiser og en underoffiser. Ikke uventet ble så store arrangement som Lærdalsmarknaden, og med så mange brennevinsutsalg, åsted for slåssing, knivstikking og i få tilfeller også drap. En beryktet tittel man kunne hente seg på marknaden var for eksempel "frikar på marknaden", som betød at du hadde vunnet alle slåsskampene. Men marknaden var også et sted hvor ungdommer fra øst og vest fant kjærligheten.
I siste halvdel av 1800-tallet var det ikke behov for slike markeder lenger fordi handelslovgivningen stadig ble mer liberalisert. Lærdalsmarknaden ble vedtatt nedlagt i 1876. Ordren ble gitt i kongebrev av 20. april det året. 12 år senere i 1888 ble det arrangert et hestemarked og hesteutstilling i stedet, som i kongebrev av 29. oktober 1892, ble bestemt skulle holdes den andre torsdagen i juni hvert år. Opp til 600 hester kunne årlig bli utstilt i Lærdal. Dette markedet er årsaken til at dølahesten fikk sitt inntog i bygdene i Indre Sogn. Da Valdresbanen kom til Fagernes i 1906 ble det nesten helt slutt på handelsferder over Filefjell.
Markedet i dag
Lokale ildsjeler startet opp igjen den tradisjonelle markedet i 1982. Nå arrangeres Lærdalsmarknaden hver tredje helg i juni hvert år. Markedet holder til i akkurat det samme bygningsmiljøet på gamle Lærdalsøyri som det har gjort siden starten for flere hundre år siden. I de senere år er Lærdalsmarknaden utvidet med et høstmarked i september hvor det selges lokale produkt, samt frukt og grønnsaker fra bøndene oppe i dalføret. I november 2014 startet et tredje marked, Julemarknaden i Lærdal, med lysdekorasjoner slik vi ser det i f. eks. Tyskland. De tre lærdalsmarkedene regnes blant de største friluftsmarkedene i denne delen av Norge.
Vitnebeskrivelse
Claus Lindstrøm forteller etter Sofie Lindstrøm (1850–1942) om hvordan de siste tiårene av det opprinnelige markedet var:
"Etter solen var gått ned på Øren i september var det godt å ha marknaden å se fram til, med den fulgte nytt liv og røre. En hel uke var det skolefri under marknaden og her var mange fristende tilbud også for barn. Litt penger hadde søskene tjent ved salg av bly de fant på ekserserplassen og ved salg av egg fra "egne" høner. Til marknaden fikk de også sine egne lommepenger, en blank sølvhalvdaler. – De begynte hos Kaffe-Dørdei, hun hadde sin friluftskafe på en åpen plass der Kvammes Hotell nå ligger. Friheten var stor under marknaden. Til det ferske hvetebrødet og smørkringlene drakk også barna en kopp kaffe hos Dørdei. Siden skulle alle bodene besøkes, mest populær var deres gamle kjenning, gullsmed Busch fra Bergen, der vennskapsringene ble kjøpt. Ved Løytnantsbryggen lå fiskeskutene tett, her gikk handelen livlig, men fiskelukten var for sterk. Drog man opp til Torget igjen, fant man musikk og sang til lirekasse og apekatter som tok i mot pengene, spennende "tittekasser" og Kosorama-fremvisninger på et av loftene. Pengene holdt så vidt til noen fine tøystykker og et eple og noen pergamutter og nøtter".
Også flere andre vitnebeskrivelser er bevart, blant annet av forfatteren og lyrikeren Per Sivle (1857–1904), og den fransk-amerikanske forskeren og forfatteren Paul du Chaillu (1835–1903).
Paul Rudd
Paul Stephen Rudd (født 6. april 1969) er en amerikansk skuespiller. Han har jobbet både med film, TV-serier og teater.
Tidlig liv
Paul ble født Passaic i New Jersey og var sønnen til jødiske immigranter fra England. Det originale familienavnet var egentlig «Rudnitzky». Hans far, Michael Rudd, var tidligere visepresident for World Airways. Han vokste opp i Overland Park i Kansas og gikk på Shawnee Mission West og University of Kansas.
Karriere
Gjennombruddet for Paul Rudd var nok med filmen Clueless i 1995. Han spilte også i dramafilmene Romeo + Juliet (1996) og Siderhusreglene (1999), samt at han portretterte hovedrollen Nick Carraway i en fjernsynsversjon av romanklassikeren Den store Gatsby i 2000. I ettertid har han blitt mest kjent for å spille i komedier, og har dukket opp i filmer som Anchorman: The Legend of Ron Burgundy (2004), The 40 Year Old Virgin (2005), Natt på museet (2006), Knocked Up (2007), Dumpet av Sarah Marshall (2008), Role Models (2008), I Love You, Man (2009), Dinner for Schmucks (2010), How Do You Know (2010), Our Idiot Brother (2011) og Wanderlust (2012). Han spilte også en stor gjesterolle i den populære situasjonskomedien Venner for livet fra 2002 til 2004.
Han er også tiltenkt å gjenta sin rolle som Brian Fantana i Anchorman 2 (2013). I tillegg har han en rolle i komedien The End of the World (2013).
Ekerö sommarstad
Ekerö sommarstad er et tettsted i Ekerö kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 544 innbyggere.
R (programmeringsspråk)
R er et programmeringsspråk og en programvare for statistiske beregninger og datavisualisering. R er hyppig brukt innen kvantitativ forskning og datavitenskap, gjerne for å konstruere statistiske modeller og systemer for automatisk dataanalyse.
R er fri programvare, det vil si at det er gratis å bruke og har åpen kildekode. R er tilgjengelig for flere operativsystem, som Windows, macOS og flere distribusjoner av Linux.
Kjerneprogramvaren i R kjører et programmeringsspråk som særlig egnet for operasjoner på datasett (vanligvis todimensjonale med rader og kolonner, såkalte «data frames»). R er svært fleksibelt, spesielt på grunn av tilgjengeligheten tilleggsprogramvare, såkalte «R-pakker», som kan legges til basisprogramvaren. Ved hjelp R-pakker, som deles gjennom programvarearkivet CRAN, kan R utvides til å gi støtte for et svært stort antall funksjoner for analyse, datamanipulasjon og visualisering. R-pakker legger til rette for å skreddersy sin installasjon av R. Over 15000 R-pakker med tilhørende dokumentasjon og datasett er gjort tilgjengelig gjennom CRAN.
Blant de mest brukte R-pakkene kan nevnes  (datavisualisering),   (databearbeiding),   (importere data inn i R),   (webapplikasjoner),   (literat programmering) og   (rapportgenerering).
Ettersom det er et programmeringsspråk baserer R seg på kommandolinjegrensesnitt. Men brukere benytter gjerne integrerte utviklingsmiljø når de skriver R-kode, hvorav Rstudio. og kodenotatblokksystemet Jupyter er særlig utbredt blant R-brukere. Mange teksteditorer og integrerte utviklingsmiljø har støtte for R (som Visual Studio Code, PyCharm og Eclipse).
R har etter hvert blitt en de facto-standard for utvikling av statistiske teknikker. Programmerings-språket er sterkt objekt-orientert. I bruksmåte skiller R (og S) seg også fra mange vanlige statistikkprogramvarer nevnt ovenfor ved at man har ett (eller flere) arbeidsområder ("workspace") som kan inneholde tidligere resultater, egne funksjoner, og datasett.
Leopoldsordenen (Østerrike)
Leopoldsordenen (tysk: Österreichisch-kaiserlicher Leopolds-Orden eller Leopoldsorden) var en østerriksk orden innstiftet 8. januar 1808 av keiser Frans I til belønning av sivile og militære fortjenester og i særdeleshet tiltenkt andre samfunnsgrupper enn adelen. Ordenen fikk navn etter keiserens far, Leopold II. Keiseren var ordensherre. Etter Habsburgmonarkiets fall i 1918 ble ordenen avskaffet.
Inndeling
Leopoldsordenen var fra 1808 til 1901 inndelt i tre grader: Storkors, kommandør og ridder. Den 28. februar 1901 ble det innført en fjerde grad, kalt 1. klasse, plassert under storkors. De siste årene av sin eksistens hadde Leopoldsordenen dermed fire grader:
Inntil 1884 gjaldt det en bestemmelse om at den som ble tildelt storkors også fikk tittelen geheimeråd, mens utnevnelse til kommandør var fulgt av opphøyelse i friherrestanden og utnevnelse til ridder til den adelige ridderstand. Mottakere kunne da føye til tittelen ritter og adelspredikatet von til navnet.
Insignier
Ordensstjernen var i sølv, besto av åtte grupper av stråler og hadde ordenskorset i midten. Ordensbåndet var rødt med smale hvite striper ved kantene. Ordenskjedet besto av 16 ledd av eikekranser og 16 ledd av de kronede initialene «FL». Midtleddet besto av en eikekrans der ordenskorset var opphengt.
Den 23. januar 1860 ble det innført tilleggstegn for militær fortjeneste i møte med fienden. Disse besto av laurbærgrener i underkant av keiserkronen. Videre kunne ordenstegnene utstyres med korslagte sverd i sølv eller gull under ordenskorset. Sverdene forekom også på ordensstjernen.
Storkorset kunne også tildeles i briljanter.
Tildeling
Leopoldsordenen var tiltenkt samfunnsgrupper utover de som var aktuelle for tildeling av den fornemme Ordenen det gylne skinn eller Den militære Maria Teresia-ordenen. Ordenen ble innrettet som en fortjenstorden for stats- og samfunnsgavnlig virke og til belønning av innsats innen vitenskap og litteratur. Ordenen ble imidlertid utdelt i forholdsvis moderat omfang. Siste tildeling av Leopoldsordenen fant sted 1. november 1918, bare femten dagers tid før Karl I trådte tilbake fra sin keisergjerning.
Alassane Diomande
Diomande Alassane (født 28. november 1988 i Elfenbenskysten) er en ivoriansk fotballspiller som spiller for den franske klubben Alfortville. Diomande kom fra Alta fotball i 2010.
Viking FK
Alassane var på prøvespill hos Viking. Han hadde fått utdelt nummer 26, og var klar til å signere kontrakt med siddisene, men det fikk han ikke. Ledelsen i Viking håpet han gikk til en annen norsk klubb, og da valgte han Alta IF.
Kjell Leander Engström
Kjell Leander Engström (født 1914, død 1979) var en svensk bildekunstner. Han studerte ved Konstakademien og i Frankrike, Spania og Italia. Produksjonen hans omfatter landskapsmalerier, særskilt med motiver fra Lappland og Korsika, i tillegg til stilleben.
Han var sønn til kunstneren Per Leander Engström (1886–1927). Også hans tvillingbror Tord (1914–1985) var kunstner.
Deduksjon (filosofi)
Deduksjon (la. de «ut» og ducere «lede, føre») beskriver innenfor filosofien og logikken en slutning der bevegelsen fra premissene til konklusjonen er slik at hvis premissene er sanne, må konklusjonen nødvendigvis være sann.
Ofte er deduksjon en metode for å trekke logiske slutninger om enkeltting ut fra allmenne observasjoner – det motsatte av induksjon.
Iben Akerlie
Iben Marie Akerlie (født 5. mars 1988) er en norsk skuespiller og barnebokforfatter fra Oslo som har medvirket i flere filmer. Hun debuterte som forfatter høsten 2016 med barneboken Lars er LOL.
Akerlie har spilt i kortfilmen Bulle bare bor her som er laget av Sirin Eide. I 2001 spilte hun i filmen Glasskår, basert på Harald Rosenløw Eegs roman Glasskår hvor hun hadde en liten rolle som jenta Wendy. Hun spilte tittelrollen i spillefilmen Victoria, en filmatisering av Knut Hamsuns roman Victoria. I 2017 var hun med i filmen Rett vest og i 2019 De dødes tjern.
I 2016 hadde hun rollen som statsministerens datter i sesong 2 av NRK-serien Mammon. Året etter var hun med i TV 2 sin krimserie Hvor er Thea?
Hun ble nominert til ARKs barnebokpris for Sommeren alt skjedde i 2022.
Fylkesvei 713
Fylkesvei 713 (Fv713) går mellom Vollen og Sandstad i Hitra.
Veien tar av fra fylkesvei 714 ved Sandstad og følger Hitras sørvendte kyst langs Trondheimsleia til Forsnes, derfra nordover til Kvenvær, videre østover til Straum ved Straumfjorden. Her forlater veien kysten og går østover mot Barmanfjorden og vegdelet på Vollen der den møter fylkesvei 714 igjen.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Haukeland helsefaghøgskole
Haukeland helsefaghøgskole var en høgskole for sykepleier- og radiografutdanning, etablert i Bergen i 1908 under navnet Bergen Kommunale Sykepleierskeforbund. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Bergen.
Den ble etablert som en erstatning for et samarbeid mellom Bergen kommunale sykehus og daværende Vestlandske filial av Røde Kors, som varte fra 1898 til 1908, og ble avviklet fordi Røde Kors og kommunen begge hadde behov for flere sykepleiere enn samarbeidet ga rom for.
Skolen fikk navnet Bergen kommunale sykepleierskeskole i 1912, for å unngå en navneforveksling med det nyopprettede Norsk sykepleierskeforbund. Skolen var fra starten treårig, og var knyttet til sykehuset, hvor elevene både fikk undervisning, arbeidet og fikk praksisveiledning.
Skolen skiftet navn til Haukeland helsefaghøgskole etter at Radiografiutdanningen i Bergen i 1991 fusjonerte inn.
Basarene
Basarene ved Oslo domkirke, også kalt Stortorgets basar og Basarhallene, ble oppført i årene 1840–1859 i upusset tegl i nyromansk stil, arkitekt var Christian H. Grosch.
Opprinnelig lå det slakterboder med overbygde arkader på dette området, men tidlig på 1800-tallet kom det fram ønsker om å bedre forholdene for omsetning av matvarer. Det ble først vedtatt å føre opp 24 boder i bakken ned langs Karl Johans gate og bort Dronningens gate. Da dette viste seg å være for lite, ble byggingen videreført etter samme malen i en halvsirkel øst for kirken, med mer enn 50 boder totalt.
I tilknytning til denne byggingen, ble også Brannvakten satt opp i årene 1854–1856 som en avslutning av bodrekken øverst mot kirkens front mot Karl Johans gate.
I 1870-årene viste det seg at også dette antallet med slakterboder var for lite, og det ble diskutert en ny utvidelse, men den kom på Nytorget i stedet. På grunn av høydeforskjeller i terrenget anla Grosch en trapp på utsiden.
I 1898 tok Børs- og handelskomiteen i Kristiania opp spørsmålet om å bygge en ny børsbygning til erstatning for den eksisterende Oslo Børs fra 1828, som da ble ansett å være for liten og uhensiktsmessig. To år tidligere hadde kommunestyret besluttet at det skulle utarbeides planer for å rive basarene og brannvakten til fordel for et nybygg for dels kommunale, dels private formål. Kommunen foreslo for Børskomiteen å bygge på basartomten, og arkitekt Herman Major Backer fremla i 1901 planer for et nybygg i nyrenessanse-stil. Dette utløste en av byens tidligste debatter om riving eller bevaring, og etter sterk motstand ble byggeplanene skrinlagt. Dersom prosjektet var blitt realisert, ville uttrykket børs og katedral ha vært det håndfaste resultat.
I 1927 ble Basarene og Brannvakten fredet, men likevel diskuterte bystyret igjen å rive disse bygningene, denne gang for å anlegge en større park. Dette ble også vedtatt i 1931, til tross for fredningen. Riksantikvar Harry Fett engasjerte seg sterkt mot rivingen, men hele saken stoppet opp i forbindelse med den tyske okkupasjonen under andre verdenskrig.
Etter krigen ble rivingsvedtaket opphevet i 1949, og i 1960 startet restaureringen av anlegget som hadde forfalt som følge av rivingsvedtaket. I dag er det butikker og serveringssteder i hallene.
Uttrykket Kirkeristen har sin bakgrunn i to rister som fra tidlig på 1700-tallet gikk gjennom muren og inn på kirkegården. Disse skulle hindre at dyr, særlig husdyr, kom inn på den daværende kirkegården. Den ene av disse var i en port i den sørlige enden, og den andre var en liten bro som gikk fra dagens kryss Storgata/Dronningens gate og inn på kirkegården. Disse hadde mistet sin funksjon da kirkegården ble lagt ned, og de ble fjernet i forbindelse med byggingen av Basarene.
Annet
Foreningen Brukskunst ‎drev Galleri Vognremissen i Basarene.
John Lecompte
John Howard Louis Lecompte (født 28. juli 1914, død 21. februar 1970) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.
Lecompte ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det canadiske laget som vant turneringen foran Tsjekkoslovakia og Sveits.
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Både Canada og Tsjekkoslovakia vant sju kamper og spilte en uavgjort. Kampen mellom Canada og Tsjekkoslovakia endte 0-0 og begge lagene fikk 15 poeng. Canada vant serien på bedre målforskjell, +64 mål 69-5 mot Tsjekkoslovakias + 62 mål 80-18.
Lecompte ble verdensmester i ishockey i 1948, OL-turnering i St. Moritz var også det 15. verdensmesterskapet i ishockey.
Fylkesvei 6948
Fylkesvei 6948 (Fv6948) går mellom Sparbu og Ramberg i Steinkjer kommune. Veiens lengde er 10,6 km.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 251 (Nord-Trøndelag).
Eastern Conference (NBA)
Eastern Conference er en av to avdelinger i den nordamerikanske basketballigaen NBA (den andre er Western Conference). Den er delt inn i tre divisjoner: Atlantic Division, Southeast Division og Central Division. I hver av disse divisjonene er det fem lag. I hvilken divisjon man er i avhenger av hvor laget holder til geografisk.
Divisjoner og lag
Lagene i Eastern Conference er fra sommeren 2014 organisert som dette:
Atlantic Division
Southeast Division
Central Division