cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lyngheimåler
Levevis
Denne arten finnes på steder der det vokser lyng, som er larvenes næringsplanter. De kan finnes både på røsslyng (Calluna vulgaris) og andre lyng-arter (poselyngslekta). De kan også forekomme på busker i erteblomstfamilien, for eksempel ginst (Genista spp.), gyvel (Cytisus spp.) og gulltorn (Ulex spp.). De voksne målerne flyr om natten i juni – juli.
Utbredelse
Lyngheimåleren finnes i Europa. I Norge er den bare funnet på Østlandet og Sørlandet, i Østfold, Akershus, Telemark, Aust-Agder og Vest-Agder.
Klassisk mekanikk
Mekanikken er den delen av fysikken som befatter seg med deformasjon eller bevegelse (eller manglende bevegelse) av materie ved påvirkning av krefter. Mekanikk deles tradisjonelt i statikk, kinematikk og dynamikk. Mekanikkens utgangspunkt er at materialet som utsettes for krefter er å betrakte som en partikkel (dvs. et massepunkt), det vil si at all masse er konsentrert i ett punkt og legemet har følgelig ikke noen utstrekning. Dette idealiserte utgangspunktet utvides i forskjellige retninger innenfor mekanikken.
Inndeling av mekanikken etter materialets beskaffenhet
Mekanikken kan deles i underområder avhengig av hvilken beskaffenhet materien kan regnes å ha, for eksempel stivt legeme, inkompressibel væske eller fluid.
Brooklyn Tabernacle Choir
Brooklyn Tabernacle Choir er et amerikansk gospelkor grunnlagt i menigheten Brooklyn Tabernacle i downtown Brooklyn i New York City.
Klassisk mekanikk
Inndeling av mekanikken etter materialets beskaffenhet
Fluidmekanikken regner at materien kan endre både geometrisk form og volum og er således å regne som et fluid. Massens mengde (eller beløp) er imidlertid regnet som konstant. Dette er en gjennomgående forutsetning innen alle mekanikkens fagfelter. Innen mekanikken er det en forutsetning at det verken forsvinner – eller oppstår masse innen det lukkede systemet som observeres. (Albert Einstein påviste at denne forutsetningen bare er tilnærmelsesvis riktig og bare i den grad de relative hastighetene innen systemet kan sies å være vesentlig mindre enn lyshastigheten, se relativitetsteorien.) Aerodynamikk (forstavelsen aero betyr luft) er et område under fluidmekanikken.
Brooklyn Tabernacle Choir
Koret er ikke tilknyttet noe kirkesamfunn, det har 285 sangere og ble opprettet tidlig på 1970-tallet, men spilte ikke inn et album før i 1981. Dirigenten til koret er Carol Cymbala.
Klassisk mekanikk
Inndeling av mekanikken etter materialets beskaffenhet
Forutsetningene for materien innen underområdet hydromekanikk (forstavelsen hydro betyr vann), er at den betraktes som væske som ikke kan presses sammen (dvs. en inkompressibel væske) og volumet av massen er derfor konstant. Dette innebærer at materien kan endre geometrisk form, og forskjellige deler av væsken kan bevege seg i forskjellige retninger og med forskjellig hastighet. Havbølger er eksempel på slik bevegelse. Hydromekanikk inndeles gjerne i hydrostatikk og hydrodynamikk.
Inndeling av mekanikken etter materialets evne til energilagring
I mekaniske systemer er spenninger å betrakte som krefter som fordeles over en flate eller et volum. Spenninger er å regne som belastning på systemet og deles etter sin kraftvirkning (dvs. sin måte å gi opphav til deformasjonsenergi eller bevegelsesenergi innen materialet) i skjærspenninger og normalspenninger (dvs. trykk- og strekkspenninger). Et stivt legeme har evne til å belastes med både normalspenninger og skjærspenninger, mens en væske bare kan belastes med trykkspenninger. Ut fra kraftvirkningen kan man tilsvarende dele mekanikken inn i de underområdene som tidligere nevnt.
For stive legemer er kraftvirkningen av skjærkrefter deformasjoner såsom nedbøying mens normalkrefter gir deformasjoner som stukning eller strekning (tøyning). Kraften virker derfor slik at systemet har fått økt sin deformasjonsenergi. For fluider kan skjærkrefter gi opphav til strømvirvler (turbulens) innen systemet mens normalkrefter fordeler seg homogent i alle retninger og gir det som kalles hydrostatisk trykk. I dette tilfellet er energien fra kraften overført som dels dynamisk virvlingsenergi, dels laminær strømningsenergi og dels deformasjonsenergi.
Mekanikkens historie
Isaac Newton la grunnlaget for denne delen av fysikken med sitt banebrytende verk Philosophiæ naturalis principia mathematica (1687). Men Newton var selv svært bevisst at hans arbeid bygget på tidligere utført arbeid av Kepler, Galilei og Kopernikus. Newton erstattet den Aristoteliske bevegelseslære. Etterhvert kom andre mekaniske teorier fra matematikere som d'Alembert, Joseph Louis Lagrange, Pierre-Simon Laplace, William Rowan Hamilton og flere. Disse ble betraktet som alternative formuleringer av samme fysiske fenomen, og ikke i strid med Newton. Det finnes riktignok ikke noe formelt bevis for at de forskjellige formuleringene er ekvivalente. Newton ble ikke motsagt før inntil begynnelsen av 1900-tallet, da personligheter som Max Planck, Albert Einstein og Niels Bohr fant løsninger på problemer som:
Den klassiske mekanikken kunne ikke gi noen gode svar på disse spørsmålene, og man måtte finne nye løsninger. Relativitetsteorien ble utviklet, sammen med kvantemekanikk og annet som bygger på dette.
Newtons lover
Grunnlaget for den klassiske mekanikken ble lagt 5. juli 1687 med Isaac Newtons verk Philosophiae Naturalis Principia Mathematica, ofte bare kalt Principia, som her bygget videre Galileo Galileis arbeider på 1600-tallet.
Selv om den klassiske mekanikken har blitt ytterligere utviklet siden Newtons lover ble formulert utgjør disse grunnprinsippene fortsatt fundamentet for emnet.
Inertialramme, kraftbegrepet
Selv om Newtons første to lover er rimelig enkle har de ofte vært gjenstand for debatt, og noen fullstendig konsensus om tolkningen av dem kan ikke sies å foreligge.
Ettersom begrep som ro og hastighet inngår i formuleringen av lovene, er det åpenbart at en form for referanseramme må finnes for at slike begreper skal være meningsfulle. En referanseramme der Newtons lover gjelder benevnes gjerne som en inertialramme (inertialsystem, treghetssystem). Ettersom krefter i klassisk mekanikk forutsettes å være objektive størrelser, det vil si uavhengig av referanseramme, kan en godtagbar referanseramme ikke akselerere. Det er derfor riktig å kreve at en inertialramme skal være fast, men ettersom det ikke finnes noe fast punkt i universet forblir likevel problemet uløst. Den eneste innvendningsfrie definisjonen er at en inertialramme er en referanseramme der Newtons første lov er gyldig. Dessverre er det praktisk talt umulig å gjennomføre eksperimenter på legemer uten kraftpåvirkning ettersom dette skulle forutsette at legemet befinner seg på behørig avstand fra all annen materie.
Eksperimenter viser imidlertid at for de fleste praktiske tillempninger gir en jordfast referanseramme god overensstemmelse mellom teori og eksperiment. Riktignok kreves det i situasjoner der jordrotasjonen er av betydning, for eksempel satellittbevegelse, vind og havstrømmer, en referanseramme som ikke følger jorden i dens rotasjon. For studier av planeters bevegelse kreves en referanseramme som er fiksert i forhold til solen og så videre. Konklusjonen er at noen absolutt inertialramme som er universelt anvendbar ikke kan defineres, men at det for hver enkelt tillempning bør være mulig å finne en referanseramme der Newtons lover gjelder med tilstrekkelig god approksimasjon. Selv om Newton i Principia ikke utviklet sine tanker angående referanserammer, har det blitt hevdet at årsaken til at han delte opp sine to første lover var at han så den første som en måte å fastsette en gyldig referanseramme. Dersom dette ikke var tilfelle hadde den første loven bare vært et spesialtilfelle av den andre, en beskrivelse som iblant legges fram i elementære lærebøker.
Om den første loven anvendes for å definere en gyldig referanseramme, kan den andre loven sies å beskrive hvordan et legeme beveger seg i dette referansesystemet da den påvirkes av krefter. Her er det delte meninger om hvordan begrepet krefter skal tolkes. En oppfatning er at den andre loven skal ses som en definisjon av begrepet kraft i form av masse og akselerasjon. Det fins minst tre sterke innvendinger mot dette synspunktet. For det første defineres bare summen av de de virkende kreftene på legemet, selv om det er slik at legemet påvirkes av et antall ulike krefter med forskjellige kilder. For det andre blir hele definisjonen meningsløs for et legeme i ro. For det tredje fins det ingen muligheter til å gjøre noen som helst forutsigelser om virkeligheten med et slikt synspunkt.
En mer framkommelig vei skulle kunne være å la krefter defineres av andre fysiske lover, det vil si lovene for gravitasjon og elektromagnetisme. Dette må være mulig å utføre i teorien, men i praksis er det ikke mulig å utføre kvantitative beregninger på denne måten. I den klassiske mekanikken betraktes derfor krefter som et begrep der kraften som et legeme utøver på en annen defineres fra tilfelle til tilfelle avhengig av opprinnelse. Visse krefter er bestemte av det påvirkede legemets posisjon og bevegelsestilstand, for eksempel gravitasjonskrefter, elastiske kontaktkrefter, luft- og strømningsmotstand, og kan beregnes ved hjelp av eksisterende modeller. Andre krefter oppstår ved kontakter der et legeme er utsatt for friksjon, det vil si en innskrenkning i dets mulighet til å forflytte seg.
Anvendelser
Den klassiske mekanikken blir nå sett på som et spesialtilfelle av de nyere og mer generelle teoriene. Newtons arbeider brukes fortsatt i stor utstrekning, men med to viktige forbehold. Klassisk mekanikk kan ikke brukes til å beskrive forhold som:
På mer avansert nivå har man utviklet metoder for å se på et hvert materiale som en uendelig mengde med uendelig små gjenstander (partikler) som påvirker hverandre etter Newtons lover. Man samler sammen disse partiklene i et sett med integraler, og behandler det som et kontinuerlig medium. Dette kalles kontinuumsmekanikk. Metodene bryter selvfølgelig med ideen om et gitt antall atomer, men ble utviklet lenge før atomfysikken og gjelder fortsatt under de samme betingelsene som den klassiske mekanikken.
Gjennom kontinuumsmekanikken, gjerne kombinert med termodynamikk og forskjellige andre teorier, brukes klassisk mekanikk fortsatt i forskning og beregninger innen:
Engelsk 1. divisjon 1938–39
'''Engelsk 1. divisjon 1938–39''' var den 47. sesongen i Football League. Everton vant sin femte ligatittel. Dette var den siste sesongen som ble fullført før andre verdenskrig startet. Sesongen 1939–40 ble avbrutt 2. september 1939, etter bare tre ligarunder.
== Tabell ==
Opprykk
De to dårligste klubbene i 1. divisjon rykket automatisk ned til 2. divisjon og de to beste klubbene i 2. divisjon rykket automatisk opp til 1. divisjon.
Engelsk 2. divisjon 1938–39:
Bærefrekvens
Bærefrekvens er en betegnelse for den nominelle frekvensen av en bærebølge. Frekvensen kan endres som følge av modulasjon, men midles den over et tidsrom som er betydelig lengre enn inversen av båndbredden, så vil den være tilsynelatende konstant. Ved noen modulasjonsformer vil ikke bærefrekvensen være en enkelt frekvens, men et frekvensbånd. I disse tilfellene blir gjerne sentrum av frekvensbåndet omtalt som bærefrekvensen.
Ginglith
Ginglith var en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard. Elva lå i Beleriand og den var en av de elvene som fløt sammen med Narog.
Ginglith hadde sitt utspring i Núaths skoger. Etter at den hadde passert landene Tumhalad møtte den Narog omtrent 50 Númenóreanske mil nord for Nargothrond.
Ginglith Ginglith
Harald Rød
Harald Andreas Rød (født 29. juli 1907 i Frogn, død 14. august 1982 i Frogn) var en norsk gårdbruker og lokalpolitiker. Han var ordfører i gamle Frogn kommune (for Senterpartiet) fra 1946 til 1961. Han ble i 1946 valgt til formann i Norges Bygdeungdomslag.
Rød var gift med Ragnhild Austeen fra Stokke (f. 1909). Han var sønn av gårdbruker Hermann Rød (f. 1865, d. 1931) og Thora Klynderud (f. 1877).
Andreas Klier
Andreas Klier (født 15. januar 1976 i München) er en tidligere profesjonell tysk landeveissyklist. Klier var en typisk klassikerrytter og har en rekke svært gode plasseringer i vårklassikerne, men kun én seier - i Gent–Wevelgem i 2003. Etter seieren i Gent-Wevelgem gikk det over fire år til neste seier; 13. etappe i Vuelta a España 2007.
Kliers spisskompetanse var knyttet til hans evne å lese rittet, og hadde derfor en viktig rolle som road captain. Han fikk tilnavnet «GPS Klier» for hans kjennskap til klassikerløypene.
Klier har startet i Tour de France tre ganger og i Vuelta a España fem ganger.
Han la opp etter en 17 år lang karriere våren 2013, og begynte umiddelbart som sportsdirektør hos Garmin-Sharp.
Hannibal Fegth
Ole Hannibal Sommerfeldt Fegth (født 27. august 1879 i Christiania, død 15. september 1967) var en norsk roer, leder i Christiania Roklub og linoleum-grossist.
Bakgrunn
Fegths far var fra Ringebu og hadde nøyaktig samme navn ifølge dåpsregistreringen i kirkeboka for Ringebu. Faren døde 8. desember 1878, året før Fegth ble født. Hans etternavn Fegth er ofte stavet «Feght», i norsk litteratur. Interessen for roing begynte i barndommen da han bodde hos sin bestefar i morens barndomshjem i Holmsbu. Roing som konkurranseidrett startet under Fegths studieopphold i England. Etter endt utdannelse som forretningsmann startet han firmaet Hannibal Fegth og Co. A/S i 1903.
Norgesmester
I norgesmesterskap vant Fegth ialt syv gullmedaljer, en med singlesculler, to gullmedaljer med innrigger-firer, tre gull med utrigget firer og ett gull med åtter.
Olympiaden 1908 og 1912
Norge hadde deltagere i roing i sommer-OL 1908 og sommer-OL 1912. Fegth var med i firer og åtter.
Organisasjonsvirksomhet
I perioden 1908-1939 var Hannibal Fegth Christiania Roklubs (CR) president. Fegth bekostet og ledet selv roklubbens reise til London for deltagelse i Henley-regattaen, hvor CR seiret i åtterklassen. CR vant Thames pokalen og satte ny rekord med tiden syv minutter og ni sekunder. Fegth var styremedlem i Norges Roforbund fra 1910-14 og president i Nordisk Roforbund. Han fikk Norges Roforbunds “Medalje for stilfuld Roning” i 1905, “Svenska Roddförbundet’s förtjänsttecken i guld” i 1928 og “Dansk Forening for Rosport’s Guldmedalje” i 1937.
Andre verv og utmerkelser
Som innehaver av egen agentur-forretning satt Fegth som styremedlem i Oslo Handelsstands Forening i perioden 1922-26. Han var også medlem av Oslo bystyre 1931-37.
Av utmerkelser nevnes Kongens fortjenstmedalje i gull 1928, offiser av Order of the British Empire, ridder av den danske Dannebrogordenen og ridder av den svenske Vasaordenen.
Meierigaten (Tønsberg)
Meierigaten (1-15, 2-8) er en 180 meter lang gate i grunnkretsen Engene 1 i Tønsberg.
I gaten ligger Meierigården fra 1936, der Tønsberg Meieri lå til det flyttet til Ås i 1989. Gaten har fått navn etter meieriet. Før 1988 het den Sandegaten, men måtte endre navn når kommunene Tønsberg og Sem ble slått sammen, for å ikke forveksles med Sandeveien.
Mannen som hengte seg
«Mannen som hengte seg» er et skillingstrykk med tekst av Vilhelm Dybwad. Denne ble laget som en harselas over paragrafrytteriet, og ble laget i 1912, til en tradisjonell melodi. Sangen står oppført med tekst i viseboken «Smørekoppens visebok» i en versjon fra 1971, og der med «Pigerne udi Spanien» som melodi.
Espen Amundsen
Espen Amundsen (født 20. juni 1954 i Skien) er en norsk generalmajor i Luftforsvaret. Han ble utnevnt i statsråd 21. januar 2005.
Utdannelse
Han har examen artium fra Hamar katedralskole og er utdannet fra Luftforsvarets befalsskole, Sjøkrigsskolen ved Intendanturlinjen, Forsvarets stabsskole og Forsvarets høgskole. Han har Master of Science fra U.S. Naval Postgraduate School.
Militær karriere
Han var adjutant for H. M. Kongen i tidsrommet 1988-1991, stabssjef i Luftforsvarsstaben 2000-2005, sjef for Forsvarsstaben for personell-, økonomi- og styringsstaben 2005-2009 og han var fra 2009 til 2013 sjef for Økonomi- og styringsavdelingen i Forsvarsstaben.
Greene County kraftverk
Greene County kraftverk er et varmekraftverk i Demopolis ved Black Warrior-elva i delstaten Alabama i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1.220 MW, fordelt på 11 turbiner. Brenselkilden er kull, fyringsolje og naturgass. Operatør er energiselskapet Alabama Power, et heleid datterselskap av Southern Company.
101 Reykjavík
101 Reykjavík er en islandsk dramakomedie fra 2000 regissert av Baltasar Kormákur.
Handling
Hlynur er 34 år, men bor fortsatt hjemme hos mor. Han har ikke jobb og ingen framtidsplaner. Om han våkner før klokka 16 om ettermiddagen, er det et unntakstilfelle. For det meste henger han på en kaffebar og forsøker å få seg et ligg. To kvinner betyr mer enn noen andre. Det er Lola, hans mors elskerinne, og Holmfrid, ei «søt jente».
Gruppen til familiens selvstendige rett
Gruppen til familiens selvstendige rett er en liten, norsk gruppe aktivister som har som mål å avskaffe Barnevernet i Norge. Gruppen ble dannet i 2002 av Mona Lygre i Bergen, og har fått medieoppmerksomhet i Norge, etter anklager om hets mot barnevernansatte på Internett. Gruppen har selv hevdet at den består av «flere tusen» personer, men oppslutningen er svært usikker. På deres blogg oppgir de at de er 345 medlemmer 19. mars 2008.
Gruppens virksomhet
Personene bak grupperingen opplyser at de ønsker å fjerne Barnevernet i dets nåværende form og å spre kunnskap om overgrep som gruppen påstår at Barnevernet skal ha begått. De kritiserer det de kaller «den nedverdigende holdningen mange foreldre opplever i møtet med barnevernet i Norge».
Organisasjonen oppfordrer til å skjule barn fra barnevernet i "Mona Lygres 10 bud: - anvendes mot barnevernet".
I mars 2008 rettet barnevernsbarnet Bente Søyland hard kritikk mot gruppen. En lokal aksjonsgruppe hindret i 1986, da Bente Søyland var 7 år gammel, at hun forble i fosterhjem. Fylkesmannen i Telemark ga etter for aksjonistene og førte søstrene tilbake til sine biologiske foreldre, og begge søstrene utviklet i ettertid problemer med rusmidler.
Anklager om trakassering på internett
Gruppen fikk landsomfattende oppmerksomhet da eieren av domenet som først ble brukt, ble politianmeldt av kommunene Bærum og Asker – samt av Fellesorganisasjonen – for trakassering og sjikane av blant annet barnevernsansatte, forskjellige fagpersoner og en rekke offentlige personer, deriblant politikere, journalister og forskere, på Internett. Anmeldelsen ble imidlertid henlagt av politiet, som intet straffbart bevist, og deretter av statsadvokaten. Verken personvernnemnda eller Datatilsynet fant noen lovhjemmel for å gripe inn.
Datatilsynet etterlyste i etterkant nye regler for å få stanset uthengning og sjikane på internett.
Listen ble etter en tid fjernet fra nettet, men i august 2005 viste NRK Dagsrevyen et innslag som dokumenterte at den var dukket opp igjen. Daværende barne- og familieminister Laila Dåvøy, som selv figurerte på listen, varslet at hun ville ta saken opp med justisministeren (Odd Einar Dørum) for å se hva myndighetene kunne gjøre for å stanse denne virksomheten.
Gruppen hadde i 2008 igjen offentliggjort navn på barnevernansatte og psykologer og framstilt disse som «verstinger». Forsker Elisabeth Bache-Hansen ved NOVA mener gruppens aksjoner hindrer barnevernet fra å gjøre sitt arbeid og at dette går ut over barna.
Torgeir Stensrud
Torgeir Stensrud (født 1. juli 1949 i Hammerfest, død 27. september 2015 ) var en norsk næringslivsleder og offiser. Han var bedrageridømt to ganger, første gang i 1993 og andre gang i 2005 i den såkalte Finance Credit-saken, i forbindelse med at selskapet han startet sammen med Trond Kristoffersen svindlet banker for milliardbeløp. Stensrud ble i 2005 dømt til syv års fengsel og til å betale 1,2 milliard kroner i erstatning til bankene sammen med Trond Kristoffersen. Stensrud anket dommen i Oslo tingrett, men denne ble opprettholdt av Borgarting lagmannsrett 12. april 2007. Tospannet Kristoffersen og Stensrud gikk i Finance Credit-perioden under de lite flatterende kallenavnene «Mett» og «Stappmett».
Stensrud var tidligere oberstløytnant i den norske hæren. Han har vært både president for NATOs reserveoffisersorganisasjon Confédération Interalliée des Officiers de Réserve (CIOR), med 800,000 medlemmer, fra 1990 til 1992, og president for Norske Reserveoffiserers Forbund fra 1992 til 1998. Stensrud ble deretter utnevnt til æresmedlem i Norske Reserveoffiserers Forbund.
Han var tidligere også frimurer av XII grad, men meldte seg ut.
Det første slaget ved Panipat
Det første slaget ved Panipat stod 21. april 1526 ved byen Panipat nordvest i India.
Den tyrkiskmongolsk hærføreren Babur, en etterkommer av Timur Lenk, slo da den indisk-afghanske delhisultanen Ibrahim Lodhi. Delhisultanatets tropper på mellom 50 000 og 100 000 mann stod mot Baburs 12 000 mann, men Babur hadde også 15-20 kanoner, mens de indiske truppene ikke hadde noe artilleri i det hele tatt.
Slaget ble innledet klokken seks om morgenen ved at Ibrahim Lodhi raskt rykket fram. På en avstand av 400 meter åpnet så Baburs kanoner ild, noe som fikk det indisk-afghanske angrepet til å stanse opp. Babur grep anledningen, og angrep samtidig både på høyre- og venstre flanken med sitt infanteri, som beskjøt den indisk-afghanske hæren med sine særpregede tyrkiskmongolske buer. Ibrahim Lodhi befant seg på denne tiden, sammen med 6 000 av sine tropper, i striden beskutt fra tre retninger, mens største delen av hans veldige arme, som følge av dårlig taktikk og ledelse, befant seg helt opp til halvannen kilometer fra slagplassen. Etter tre timers strid falt hærføreren Ibrahim Lodhi og hans armé ga opp.
Mens indisk-afghanerne mistet 20 000 mann på slagfeltet var de tyrkiskmongolske tapene 4 000 mann. Hadde Ibrahim Lodhi overlevd ytterligere en time hadde han sannsynligvis vunnet, ettersom Baburs arme sakte forblødde av mangel på reserver. Nå falt delhisultanatet som følge av slaget, og Mogulriket steg inn i deres sted på den indiske halvøyen. Det første slaget ved Panipat var i militærhistorisk henseende viktig ved å være blant de første stridighetene der kruttvåpen og feltartilleri ble benyttet.
Elida
Elida er et kvinnenavn av norrøn opprinnelse.
Utbredelse
Navnet var en del i bruk før 1930, så gikk bruken nedover, men har i det siste økt igjen.
Jan Inge Sørbø
Jan Inge Sørbø (født 16. september 1954 på Bru i Rennesøy kommune, Rogaland) er en norsk litteraturviter, forfatter og journalist. Han er professor ved Institutt for sosialfag ved Høgskulen i Volda og har dessuten vært professor ved Nordisk institutt ved Universitetet i Bergen og ved NLA Høgskolen.
Sketches
Sketches er et musikkalbum utgitt av Ane Brun i 2008.
Jan Inge Sørbø
Sørbø er utdanna ved Universitetet i Bergen, der han tok hovedfag i litteraturvitenskap i 1982. I 1998 avla han doktorgraden på Arnold Eidslott og Theodor W. Adorno. Han underviser i norsk ved Høgskulen i Volda og er ellers aktiv som kulturjournalist.
Sketches
Albumet er preget av enkelhet i produksjonen, hvor alle sangene er framført med sang og gitar, eller sang og piano. Med unntak av to sanger, «Miss Moaning» and «My baby's Arms», er alle sangene utgitt i annen produksjon på albumet Changing of the Seasons.
Skansekurv
En skansekurv er en flettet vidjekurv på cirka halvannen meter høyde fylt med jord. Vidjekurven var tatt i bruk som midlertidig beskyttelse for de militære under strid som beleiring eller som improviserte forsvarsanlegg. De gjorde tjeneste som provisoriske forsterkninger av dekning, men kunne også brukes for å stabilisere eksisterende festningsverk med jordvoll.
Jan Inge Sørbø
I 2020 ble han utnevnt som medlem av regjeringens ytringsfrihetskommisjon.
Eridu
Eridu (sumerisk: eriduki; akkadisk: irîtu) er en oldtidsby i Sumer i hva som i dag er Tell Abu Shahrain i provinsen Dhi Qar i Irak. Eridu er betraktet som den eldste byen i sørlige Mesopotamia, og dessuten en av de aller eldste i verden. Den er lokalisert 12 km sørvest for Ur og var den byen som lå aller lengst sør av et konglomerat av sumeriske byer som vokste opp rundt templer, bortimot i synsvidde av hverandre. I sumerisk mytologi var Eridu opprinnelige hjemstedet til guden Enki, som man oppfattet som byens guddommelig grunnlegger. Hans tempel ble kalt for E-Abzu ettersom Enki ble oppfattet som å leve i Abzu, «det dypet havet», en akvifer som fra hvor alt liv var antatt å nedstamme fra.
Byens framstråenhet
Eridu, også omskrevet som Eridug, som kan bety «mektig sted» eller «ledende sted». I den sumeriske kongeliste er Eridu navngitt som byen til de første kongene. Kongelisten fortsetter:
Kongelisten har gitt en særlig langvarig styre til de kongene som hersket før den store oversvømmelsen skjedde, og viser hvordan maktens senter i økende grad endret seg fra å være sør til nord i landet. Adapa U-an, andre steder kalt for det første menneske, var en halvt gud, halvt mann og kulturhelt, som ble tiltalt ved tittelen Abgallu (ab=vann, gal=stor, lu=mann) av Eridu. Han ble betraktet som den som brakte sivilisasjonen til byen fra Dilmun (antaelig Bahrain), og han tjente Alulim.
I sumerisk mytologi var Eridu hjemstedet for Abzu-tempelet til guden Enki, den sumeriske motparten til den akkadiske vannguden Ea. Som alle sumeriske og babylonske guder, begynte Enki/Ea som en lokal gud som kom til å dele, i henhold til senere kosmologi, styret av kosmos med Anu og Enlil. Hans kongedømme var vannet som omga verden og lå nedenfor denne (sumerisk ab=vann; zu=langt).
Fortellingene om Inanna, Uruks gudinne, beskrev hvordan hun måtte gå til Eridu for å motta sivilisasjonens gaver. I begynnelsen forsøkte Eridus gud Enki å gjenvinne disse kildene på sin makt, men senere aksepterte han villig at Uruk nå var landets sentrum. Det synes å være en mytisk referanse til overføringen av makten nordover, som nevnt tidligere.
Babylonske tekster nevner også skapelsen av Eridu av guden Marduk som den første byen, «den hellige byen, boligen til deres [andre guders] behag.»
I Assyrias hoff ble særskilte leger opplært i den gamle kunnskapen til Eridu, langt i sør, forutså sykdommers forløp fra tegn og varsler fra den sykes legeme, og tilbød de passende besvergelser og magiske ressurser som kur og helbredelse.
Historie
I henhold til sumeriske kongeliste var Eridu den første byen i verden. De første linjene er som følgende:
I sumerisk mytologi blir det fortalt at Eridu var den ene av fem byer som ble bygd før Syndfloden oppsto.
Eridu synes faktisk å være den tidligste bosetningen i regionen, opprettet en gang rundt 5400 f.Kr., liggende nær Persiabukten ved munnene av elven Eufrat. På grunn av oppsamling av silt ved kysten ved hele tusentallet er levningene av Eridu i dag en del avstand fra bukten ved Abu Shahrain i Irak.
I henhold til Gwendolyn Leick, ble Eridu opprettet ved sammenløpet av tre adskilte økosystemer som støttet tre særskilte levevis som kom til en enighet om tilgang til ferskvann i et ørkenmiljø. Den eldste jordbruksbosetningen synes å ha vært basert på et jordbruk basert omfattende irrigasjon avledet fra Samarrakulturen i nordlige Mesopotamia, karakterisert ved byggingen av kanaler og bygninger av soltørket murstein av leire. Fiske- og jeger-kulturene ved kyststrøkene i dagens Arabia var ansvarlig for utstrakte møddinger langs kysten og kan ha vært de opprinnelige sumere. De synes å ha bodd hytter bygd av halmstrå. Den tredje kulturen som bidro til opprettelsen av Eridu var nomadiske semittiske pastoralister med flokker av sauer og geiter og levde i telt i utkanten av ørkenområdene. Alle de tre kulturene synes å ha deltatt i byens første stadier. Den urbane bosetningen var sentrert rundt et imponerende tempelkompleks bygget av soltørket murstein innenfor en liten fordypning som gjorde det mulig å samle opp vann.
Forskeren Kate Fielden har skrevet at «Den tidligste landsbybosetningen (ca. 5000 f.Kr.) hadde vokst til en betydelig by av leirklint stråhus ved rundt 2900 f.Kr. som dekket 8 til 10 hektar. Ved ca. 2050 f.Kr. hadde byen gått tilbake; det er få bevis på bosetning etter denne datoen. Atten templer av soltørket murstein avleiret oppå hverandre på stedet dannet fundamentet for den uferdige ziggurat til herskeren Amar-Sin (ca. 2047–2039 f.Kr.). Funn av omfattende møddinger av fiskebein knyttet til de tidligste nivåene viser også en kontinuitet til Abzu-kulten assosiert senere med Enki og Ea. Denne tilsynelatende uavbrutt sammenhengen i bosetning og religiøs praksis ved Eridu har gitt overbevisende belegg for den stedegne opprinnelsen til den sumeriske sivilisasjon.»
Eridu var forlatt i lange perioder før den ble endelig oppgitt og forfalt i ruiner på 500-tallet f.Kr. Inntrengingen av sanddyner fra omgivelsene og stigning av saltholdig vann ga tidlige begrensninger til dens jordbruk slik at ved dens senere nybabylonske utvikling ble Eridu ombygd til å være et rent tempelsted i ære til stedet tidligste historie.
Mulig lokalisering av Babels tårn
Egyptologen David Rohl har formodet at Eridu sør for Ur var det opprinnelige Babel og stedet for Babels tårn, kjent fra Bibelen, og ikke den senere byen Babylon, av flere årsaker: De fleste betrakter likevel fortellingen om Babels tårn som et sagn, uten noen historisk grunnlag.
Andre forskere har hatt omfattende diskusjoner om forholdene mellom navnene «Babylon» og «Eridu». Historiske leirtavler hevder at Sargon av Akkad (ca. 2300 f.Kr.) gravde opp det opprinnelige «Babylon» og bygde det på nytt i nærheten av Akkad, skjønt en del forskere mistenker at dette faktisk viser til den langt senere assyriske kong Sargon II.
Arkeologi
Stedet Tel abu Shahrain, i nærheten av Basra, ble opprinnelig undersøkt og utgravd av John George Taylor i 1855, R. Campbell Thompson i 1918, og H.R. Hall i 1919. Utgravningene ved stedet ble gjenopptatt fra 1946 til 1949 under Fuad Safar og Seton Lloyd fra Iraks myndigheter. Disse arkeologiske undersøkelsene viste, i henhold til A. Leo Oppenheim, at «til sist havnet hele sør i stagnasjon, overga det politiske initiativet til herskere i de nordlige byene», og byen ble oppgitt en gang rundt 600 f.Kr.
Bortsett fra Enmerkar fra Uruk (som nevnt i Aratta-eposene), er det flere senere historiske sumeriske konger funnet i inskripsjoner funnet her som det fortelles har arbeidet på eller fornyet E-abzu-templet, inkludert Elili fra Ur; Ur-Nammu, Shulgi og Amar-Sin fra Ur-III, og Nur-Adad av Larsa.
Sandrev
Sandrev (Vulpes ferrilata) kalles også tibetansk rev og tibetansk sandrev og er en monotypisk art i reveslekten, en slekt med små rovpattedyr i hundefamilien. Arten ble tidligere regnet som en underart av stepperev (Vulpes corsac), men nå regnes disse artene som søstertaxoner.
Beskrivelse
Sandreven er liten og kompakt, og godt tilpasset sitt alpine miljø. Den har myk, tett pels som isolerer godt mot ær og vind. Hodet er trekantet og snuten spiss, noe lang og smal. Blikket er stirrende og øynene virker ekstra store og smale. Ørene er relativ små. Fargen er gyllenbrun til rødbrun snuten, hodet, halsen, ryggen og den nedre delene av lemmene. Kinnene, sidene, den øvre delen av lemmene og halen er grå. Haletippen er hvit. Baksiden av ørene er gråbrune og innsiden nærmest hvite. Undersiden av kroppen er nesten hvit eller lys gråhvit i fargen.
Utbredelse og habitat
Sandreven er utbredt på Den tibetanske høyslette, fra Ladakh området i India i vest, østover gjennom deler av Kina (inkludert Xinjiang, Gansu, Qinghai og Sichuan), og sørover til Tibet, Nepal (nord for Himalaya, også kalt Mustangområdet) og deler av Bhutan.
Sandreven trives i alpine områder med stepper, semiørken og skråninger, i høyder mellom 2 500 og 5 200 moh. Dette er i den temperert klimasonen, der temperaturen kan variere mellom +30°C om sommerene og -40°C om vinterene.
Atferd
Alvspar er monogame livet ut. Det er ukjent om maken søker en ny partner dersom den ene dør. De er ikke spesielt territoriale. Flere par er observert sammen når de jakter og hviler. Størrelsen på territoriet er ikke kjent.
Paringstiden er sent i februar til tidlig i mars. Tispene går drektige i 50–60 dager, hvoretter de føder et kull som består av 2–5 valper. Hiet ligger gjerne ved basen av steinblokkansamlinger, langs gamle strandlinjer, eller lavt i skråninger og lignende. Det kan ha én eller flere ut/innganger på 25–35 cm. Begge foreldrene deltar i valpestellet. Valpene forlater ikke hiet på flere uker, så nøyaktig drektighetstid er ikke kjent. De blir sammen med foreldrene til de er omkring 8–10 måneder gamle, da de forlater gruppen og danner egne parforhold og territorier. Forventet levetid er 8–10 år under ideelle forhold, men de fleste lever ikke lenger enn til de blir omkring 5 år gamle.
Sandreven lever solitær, men kan også jakte i par eller små familiegrupper. I så fall deles byttet mellom dem. Arten er mest aktiv i skumringen morgen og kveld, men den kan også observeres på dagtid. Den er altetende, men kosten består som regel av pipeharer (Ochotona curzoniae), smågnagere (Pitymus, Alticola og Cricetelus) og fugler.
Dornier Do 335
Dornier Do 335 «Pfeil» (Pil),var et tysk jagerfly utviklet og produsert av Dornier for Luftwaffe under andre verdenskrig. Flyets ytelse var overlegent andre lignende flytyper i denne perioden på grunn en unik «dytt-og-dra»-konfigurasjon, der flyets to motorer ble satt sammen ende-mot-ende slik at flyet hadde en propell foran cockpit og en bak haleroret. Denne konfigurasjonen er fordelaktig i forhold til å ha motorer på vingene i og med at man får motorkraften av et to-motors fly, samtidig som man har samme luftmotstand som et en-motorsfly. Andre fordeler med denne konfigurasjonen er at man øker roll-hastigheten siden tyngdepunktet ligger midt i flyet. Med en slik konfigurasjon er flyet også enklere å kontrollere ved motorstopp eller tap av motorkraft da det ikke vil være noen dreining på grunn av asymmetrisk trekkraft.
Flyet var utstyrt med en Daimler-Benz DB 603-motor og prototypen Do 335 V1 (CP+UA) fløy første gang i oktober 1943. I 1944 var produksjonen i gang og de første flyene ble levert til skvadronene i januar 1945. På grunn av problemer med tilgangen på motorer ble kun en håndfull eksemplarer produsert.
Dornier Do 335 kunne oppnå en hastighet på 765 km/t og var dermed et av de raskeste stempelmotordrevne flyene under andre verdenskrig. Den eneste gangen allierte fly var i kontakt med dette flyet under krigen var i april 1945 over Nord-Tyskland. En gruppe Hawker Tempest jagerfly fra RAF overrasket en enslig Do 335, men til tross for Tempestens relativt høye hastighet klarte de ikke å ta igjen det tyske flyet. I etterkrigstiden ble Do 335 testet mot blant annet North American P-51 Mustang, et annet svært raskt jagerfly. Do 335 var imidlertid overlegen både på hastighet og rekkevidde.
Thomas Wolfe
Thomas Clayton Wolfe (født 3. oktober 1900, død 15. september 1938) var en amerikansk forfatter, født og oppvokst i Nord-Carolina.
1900–1928: Barndom og studier
Thomas Wolfe vokste opp i middelklassebyen Asheville i North Carolina. Moren Julia E. drev med kjøp og salg av eiendommer, og faren William Oliver arbeidet med å hogge ut gravsteiner. Thomas Wolfe hadde syv søsken, men to av dem døde i ung alder.
Som elleveåring begynte Wolfe på privatskole i Asheville. Her gjorde han seg bemerket blant lærerne, og 16 år gammel reiste han til University of North Carolina i Chapel Hill for å studere. Her fikk han anledning til å skrive for aviser og studentmagasiner. Han utviklet også en sterk teaterinteresse og samarbeidet med en teatergruppe kalt Carolina Playmakers.
I en alder av 20 år ble han uteksaminert fra University of North Carolina. Han reiste da til Harvard University i Cambridge, Massachusetts, der han studerte skuespill og teater i tre år. Men han klarte ikke å få sine egne skuespill fremført. Fra 1924 til 1930 jobbet han hovedsakelig som engelsklærer ved New York University, avbrutt av perioder med eget skrivearbeid. I årene 1925–1930 hadde Wolfe en intens og energikrevende romanse med scenografen og kostymedesigneren Aline Bernstein (1880–1955), som sammen med Irene Lewisohn (1886–1944) grunnla Museum of Costume Art, som siden 1946 har vært en del av Metropolitan Museum of Art i New York.
1929–1938: Suksess og sykdom
I 1926 hadde han begynt arbeidet med det som skulle bli hans første roman: Finn veien, engel. Den ble utgitt i 1929 og ble raskt en stor suksess i engelskpråklige land (boken utkom på norsk i 1933). Forfatterens barne- og ungdomstid i North Carolina danner grunnlag for mye av handlingen. Etter debuten ble han av mange kritikere sammenlignet med samtidige litterære storheter som Ernest Hemingway og William Faulkner.
I 1930 fikk Thomas Wolfe tildelt et Guggenheim-stipend, og reiste da til Europa hvor han bodde i ett år. I 1931 bosatte han seg i en leilighet i New York, hvor han skrev sin oppfølgerroman. Hans forlagsredaktør var den kjente Maxwell Perkins, som også var redaktør for F. Scott Fitzgerald og Hemingway. Perkins og Wolfe ble svært nære venner under arbeidet med romanen Of Time and the River, som utkom i 1935. Wolfe følte selv at han var blitt for avhengig av Perkins, og i 1936 gikk han over fra forlaget Scribners til Harper.
Hos Harper ble den unge Wolfe-beundreren Edward Aswell hans nye redaktør. Men deres samarbeid skulle bli kortvarig. I september 1938, etter at Wolfe en tid hadde slitt med uforståelig sykdom, ble det oppdaget at hjernen hans var sterkt nedbrutt av tuberkulose og at det ikke var noe man kunne gjøre. Thomas Wolfe døde den 15. september 1938. Da hadde han en rekke mer og mindre uferdige manuskripter liggende: deler av dette ble redigert og utgitt posthumt.
Også i Norge oppnådde Thomas Wolfe dyp anerkjennelse, og både Olav Duun og Agnar Mykle var blant hans beundrere. Mykle skrev om sitt eget forhold til Wolfe: «Uttrykket 'påvirket' er altfor svakt; 'besatt' av Thomas Wolfe er meget riktigere.»
Haymans Green
Haymans Green er et studioalbum av The Pete Best Band, gitt ut i 2008 av Lightyear Entertainment og distribuert i USA og Canada av EMI. Pete Best spiller trommer, og samskrev alle sangene. Anmeldelser av albumet var mikset, selv om de fleste anmeldelsene er enige om at albumet høres ut som om det er under innflytelse av The Beatles, et band som Pete Best en gang var medlem i fra 1960 og frem til 1962.
Sporliste
Alle sanger er skrevet av Pete Best, Roag Best, Phil Melia og Paul Parry, unntatt hvor annet er angitt.
Neset (Arendal)
Neset (2–14, 3–13) er et sentrumsnært strøk og en 145 meter lang gate i Arendal.
Neset het opprinnelig Langsæneset, et navn som er brukt på eldre kart, da området ligger på grunn som tilhørte Langsæ gård.
Mímir Kristjánsson
Kristján Mímir Kristjánsson (født 17. august 1986 i Oslo) er en norsk politiker (Rødt), journalist og forfatter. Han er stortingsrepresentant for Rogaland siden Stortingsvalget 2021 og medlem av Stortingets arbeids- og sosialkomité.
Fylkesvei 4120
Fylkesvei 4120 går mellom Tomstad og Vanse i Farsund. Veien er 6,4 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 655 (Vest-Agder).
Mímir Kristjánsson
Politisk virksomhet
Kristjánsson vokste opp i Stavanger med islandsk far og norsk mor. Han fullførte videregående skole på Stavanger katedralskole før han flyttet til Oslo for å begynne studier i samfunnsøkonomi, men studiene ble avbrutt.
I perioden 2004–2006 var Kristjánsson sentralstyremedlem i Rød Ungdom. Kristjánsson var sammen med Magnus Marsdal og Åsmund Sunde Valseth også sentral i utviklingen av Rød Ungdoms strategi, og i utviklingen av organisasjonens ideologiske grunnlag fram mot landsmøtet i 2006.
Neset (Arendal)
Strøket Neset avgrenses av Pollen og Langbryggen på den ene siden og Barbubukt på den andre siden. Neset stikker ut mot byfjorden, og ytterst ligger Batteriet, Arendal bys historiske forsvarsverk fra slutten av 1600-tallet.
Mímir Kristjánsson
Politisk virksomhet
Han var leder i Rød Ungdom 2006–2008. og var medlem av arbeidsutvalget i Rødt i perioden 2008–2010. Han har også arbeidet som journalist i Klassekampen og har vært redaktør for Manifest Tidsskrift.
Neset (Arendal)
Neset var bebygd allerede på 1700-tallet, og her lå Arendals Hospital og fattigkirkegård. På 1800-tallet ble det bebyggelsemønsteret som eksisterer per 2011 etablert.
Mímir Kristjánsson
Politisk virksomhet
Før Kristjánsson ble medlem av Rød Ungdom, var han blant annet leder for AUF-laget i Stavanger.
Neset (Arendal)
Arendal bys gamle grense, fram til 1902, gikk fra byfjorden langs de høyeste punktene på Neset. Her grenset byen først mot landkommunen Østre Moland, senere mot forstadskommunen Barbu.
Mímir Kristjánsson
Politisk virksomhet
Fra høsten 2019 er Kristjánsson medlem av bystyret i Stavanger, der han er leder for utvalg for arbeidsliv og lønn.
Kristjánsson har markert seg med hyppig aksjonsvirksomhet. Sammen med Torstein Tvedt Solberg startet han Folkeaksjonen mot krig. Han har også sittet i ledelsen i Attac (2004–2005) og i arbeidsutvalget til Globaliseringskonferansen.
Han fikk betydelig medieoppmerksomhet da han forstyrret landsmøtet til Kristelig Folkeparti i 2004, i det Rød Ungdom kalte en «aksjon mot homofobi». Før og etter demonstrasjon mot NATO-toppmøtet som fant sted i Oslo i april 2007, kom han i konflikt med blant annet Blitz.
I 2020 ble han utnevnt som medlem av regjeringens ytringsfrihetskommisjon.
Kristjánsson har arbeidet i Norsk faglitterær forfatterforening med formidling av sakprosa til skoleverket.
Bøker
Høsten 2011 gav Kristjánsson ut boka De superrike. Ifølge boka har det aldri vært flere norske milliardærer enn i 2011, og de har aldri vært rikere. Likevel mener Kristjánsson at rikingene klager over skattesystemet, og at «misunnelsen og småligheten overfor de rike i Norge blekner fullstendig satt ved siden av de rikes smålighet overfor det norske folk».
Kristjánsson foreslo i samband med bokutgivelsen å sette ned en skattekommisjon for å se nærmere på hvorvidt velstående personer i samfunnet betaler tilstrekkelig skatt.
Flere av personene Kristjánsson navngir i boka reagerte på innholdet, deriblant Jens Ulltveit-Moe og finansinvestoren Øystein Stray Spetalen. I ordvekselen som fulgte nevnte Stray Spetalen medieoppslag om at Kristjánsson tidligere samme år innrømmet å ha meldt seg på enkeltfag ved Universitetet i Oslo seks år på rad kun for å benytte seg av studentgodene og uten å ta én eneste eksamen.
I 2021 utgav han biografien En folkets helt om forfatteren Jon Michelet på Kagge forlag som var basert på flere hundre intervju med Michelet av Kristian Meisingset og Kristjánsson. Han skrev i forordet at «I det meste av livet har jeg prøvd å etterligne Jon Michelet», i og med at begge var partifeller og begge har skrevet i avisa Klassekampen.
Annet
Kristjánsson er kjent for å være en lidenskapelig tilhenger av Viking Fotballklubb. Han var en av grunnleggerne av en Oslo-basert supporterklubb for Viking.
27. november
27. november er den 331. dagen i året og den 332. i skuddår. Det er 34 dager igjen av året.
Navnedag
Torleiv, Torlaug
Fødsler
Se flere som er født 27. november i Kategori:Fødsler 27. november.
Dødsfall
Se flere som døde 27. november i Kategori:Dødsfall 27. november.
Gotlandsruss
Gotlandsrussen er en gammel svensk ponnirase. Det er funnet benrester fra små hester på Stora Karlsø utenfor Gotland, tidfestet til ca. 3000 år f.kr. Russen har alltid gått fritt omkring i skogene på Gotland. Ved behov har en fanget og temt unghester for bruk i landbruket.
På 1800-tallet begynte antallet Gotlandsruss å minke kraftig pga. avskyting, salg og eksport blant annet til engelske og belgiske gruver. Ved århundreskiftet ble krefter satt inn for å hindre utryddelse av den gamle ponnirasen.
På 1930-tallet var tallet helt nede i 30 hopper i avl og innavlsrisikoen var akutt. For å få inn nytt ubeslektet blod, ble det på 1950-tallet kjøpt inn 2 Welshhingster.
En hoppeflokk lever fortsatt fritt på Lojsta hed på Gotland, og en avlsgodkjent hingst blir hver sommer sluppet dit. I dag har svenskene bygget opp en solid ramme for avl av Gotlandsruss. Det legges blant annet vekt på å bevare alle gamle "blodslinjer", ettersom en ikke kan importere nytt avlsmateriale. I Norge har Gotlandsrussen de seneste år blitt svært populær, blant annet i forbindelse med utvikling av ponnitravet. Bruksområde De fleste Gotlandsruss fungerer som barne-/familieponnier. Gotlandsrussen har god allsidighet og kan brukes innen trav, dressur, sprang, feltritt og kjøring. De hevder seg på konkurransebanen både i trav og andre disipliner. Rasestandard for Gotlandsruss:
Hode og hals Hodet skal være velproporsjonert i forhold til størrelsen, med bred panne. Velansatt hals, passe lang i størrelsen, med rett underlinje. Hingster kan tillates med noe kraftigere hals. Kropp Lang, velliggende bog, god brystdybde, passe bred kropp, velutviklet manke og godt salleie. Passe lang, sterk rygg, sterkt nyreparti med god avslutning av kroppen, kryssets lengde veldimensjonert med korrekt vinkling. Kort, hellende kryss er ikke ønskelig. Bein Korrekte, tørre frambein med godt markerte knær og korte sterke piper. Korrekte bakbein med velmusklede underlår, tørre, velvinklede og sterke haser. Velformede høver med god hornkvalitet. Helhetsinntrykk En nøysom, sterk ponni med godt temperament og god allsidighet innen trav, dressur, sprang, feltritt og kjøring. Hos avlsdyrene skal god fertilitet etterstreves. Gotlandsrussen skal være harmonisk, velproporsjonert med utpreget rasetype. Generelt Hingst med man- og haleeksem eller som dokumentert bærer av "slinger", kan ikke godkjennes for avl. Farge Alle farger er tillatt, unntatt albino, skimmel, blakk og flekker over ryggen. Flekker under bogen (botethet) og tigret er tillatt. Bevegelser Bevegelsene skal være energiske, bogfrie, veivinnende og elastisk med godt overtramp. Høyde Mankehøyde 115-130 cm. Idealhøyde 123-126 cm. Kontrollmåling gjøres opp til åtte års alder. Treåringer skal ikke overstige 128 cm.
Gunstein Bakke
Gunstein Bakke (født 30. mars 1968 i Bygland) er en norsk forfatter, lyriker og oversetter.
Han er cand.mag. fra Universitetet i Oslo i fransk, idéhistorie og litteraturvitenskap. Han utgir bøker både på bokmål og på nynorsk.
Da Bakke i 2007 ble tildelt Bokhandelens forfatterstipend på 60 000 kroner beskrev forfatterforeningens litterære råd ham som et sjeldent litterært talent, en avansert og underholdende forfatter som utmerket seg i at han på en intelligent og morsom måte forente norsk tradisjon med en moderne stil.