cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zvjezdarnica-observatoriet
Zvjezdarnicaobservatoriet eller Višnjanobservatoriet (kroatisk: Zvjezdarnica Višnjan) er et astronomisk observatorium som befinner seg i landsbyen Višnjan i Kroatia. Det ledes av den kroatiske astronomen Korado Korlević. Ved midten av 2003 var observatoriet kreditert med 1748 oppdagelser.
Observatoriet huser mange sommerprogrammer for ungdom innenfor astronomi, arkeologi, marinebiologi og andre disipliner.
Viracocha
Hvit mann med stokk og bok
I henhold til den spanske oppdageren Pedro Sarmiento de Gamboa (1532–1592) ble Viracocha beskrevet som «en mann av mellomstor høyde, hvit og kledd i en hvit kappe som en skjorte med innsnevring rundt midjen, og han bar en stokk og en bok i hendene». Da spanjolene kom til Inkariket ble de først oppfattet som representanter for Viracocha.
«Kon-Tiki»
Som nevnt over er et annet navn for guden Con-Tici Viracocha, og han er identifisert med den polynesiske solguden. Kon-Tiki-ekspedisjonen til Thor Heyerdahl i 1947 tok sitt navn fra dette alternative navnet på guden.
The Forged Bride
The Forged Bride er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Douglas Gerrard.
Handling
Bill Butters arbeider med forfalskninger, men innser en dag at politiet er på sporet av ham. Han overbeviser datteren Peggy om å flykte. Men han blir snart arrestert, og dømt til fengsel av dommer Farrell.
I mellomtiden får Peggy jobb ved et feriested, hvor hun møter den velstående Dick Van Courtland - som viser seg å være sønnen til dommer Farrell. Hun gifter seg med Van Courtland, men en misunnelig rival bestemmer seg for å bryte opp ekteskapet deres - og Bill får nyss om hva som foregår selv om han sitter i fengselet.
All your base are belong to us
Dialogen i introduksjonen
Ordene fra dette kultstykket brukes iblant innenfor leetspeak, for eksempel «Somebody set up us the bomb» (vi har blitt lurt, vi har blitt overrasket), «All your base are belong to us» (vi har overtaket) og «You have no chance to survive make your time» (dere kan ikke vinne, dere har ingen sjanse mot oss).
Ernie Young
Ernest «Ernie» Wesley Young (født 8. juli 1969 i Chicago i Illinois), amerikansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney. Young ble olympisk mester i baseball under Sommer-OL 2000 i Sydney. Han var med på det amerikanske laget som vant baseballturneringen foran Cuba og Sør-Korea. USA vant semifinalen mot Sør-Korea med 3-2 og i finalen beseiret de Japan med 4-0.
Bodø og Omegns Turistforening
Bodø og Omegns Turistforening er en medlemsforening av Den Norske Turistforening (DNT). Foreningen dekker kommunene Bodø, Beiarn, Gildeskål, Meløy, Rødøy og Saltdal, og har rundt 3500 medlemmer.
Foreningen ble startet opp 13. januar 1890.
Bodø og Omegns Turistforening har landets lavest liggende turistforeningshytte med Egnarbua på Gjælentunet som ligger 2 meter over havet.
Hytter
Foreningen har 14 hytter i Salten og Saltfjellet.
Altica oleracea
Altica oleracea er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den regnes ikke til skadedyrene.
Altica oleracea er en av de største jordloppene, omtrent 4-5 mm lang. Den er metallisk med et blåglinsende svart hode, halsskjold (pronotum) og dekkvingene. Halskjoldet har er nær uten noen punktur, dekkvingene har en svak uregelmessig punktur (ikke ordner i rekker). Kroppen er litt langsmal, noe pæreformet, som bladbillene ofte er. Beina er mørke. Baklåret er langt tykkere enn de andre lårene.
Eswatinis kvinnelandslag i fotball
Eswatinis kvinnelandslag i fotball representerer Eswatini i internasjonal fotball for kvinner.
Altica oleracea
Altica oleracea tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Eswatinis kvinnelandslag i fotball
Swaziland debuterte i kvalifiseringen til Afrikamesterskapet i 1998, der de tapte for nabolandet Sør-Afrika. Deretter meldte Swaziland seg på til Afrikamesterskapet i 2002, men trakk seg før første kvalifiseringskamp. Deretter har ikke Swaziland vært påmeldt til flere mesterskap, men de spiller fortsatt kamper, særlig mot nærliggende land. I 2008 slo Swaziland Mozambik 3-1. Landet skiftet navn fra Swaziland til Eswatini 19. april 2018.
São João do Cariri
São João do Cariri er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Petter Stordalen
Stordalen eier Strawberry, et konsern med 11 selskaper med kjernevirksomhet innen eiendom, finans, hotelldrift og kunst og kapitalforvaltning. Strawberry består i 2021 av Nordic Choice Hotels og øvrige datterselskaper.
Karriere
Petter Stordalen er sønn av tidligere norgesmester i bryting Knut Anker Stordalen, og vokste opp i Porsgrunn. Faren var fra gården Stordalen på Bjørnholt i Jondalen i nåværende Kongsberg kommune, der familienavnet skriver seg fra, og mange av forfedrene jobbet i generasjoner ved Kongsberg Sølvverk. Petter Stordalen startet sin karriere som jordbærselger på Porsgrunn torg, i forbindelse med farens dagligvarebutikk. I 1974 ble han kåret til Norges beste jordbærselger i Porsgrunns Dagblad. Historien bak er blitt kjent som «jordbærfilosofien».
Stordalen har ett års utdannelse fra Norsk Kjøpmannsinstitutt, ett år på Varehandelens høyskole og ett år på Norges Markedsføringshøyskole.
I 1987 ble Stordalen ansatt som Norges yngste senterleder ved City Syd i Trondheim. Han var 24 år. I 1992 gikk han inn som en av eierne i Steen & Strøm og fungerte som viseadministrerende direktør. Da det ble brudd med makker og medeier Stein Erik Hagen i 1996, kjøpte Stordalen seg opp i Choice Hotels Scandinavia.
I løpet av ti år vokste Choice til å bli Skandinavias største hotellkjede. 31. desember 2010 byttet kjeden navn fra Choice Hotels Scandinavia AS til Nordic Choice Hotels. Nordic Choice Hotels har 210 hoteller (pr 2020) i Norge, Sverige, Danmark, Finland, Estland og Latvia, 13 000 ansatte og består av tre kjeder: Comfort Hotel, Clarion Hotel og Quality Hotel. I tillegg kommer de frittstående hotellene i Nordic Hotels & Resorts som The Thief, Yasuragi Hasseludden Hotel i Stockholm, Aaronsborg Hotel i Bålsta, Farris Bad i Larvik, Copperhill Mountain Lodge i Åre, Stenungsbaden Yacht Club i Stenungsund og Selma Spa i Sunne. Omsetningen var ifølge selskapet årsrapport for 2019 i alt 12,1 milliarder kroner.
Stordalen var styreleder i Nordic Choice Hotels 1996–1999, konsernsjef 1999–2006 og igjen styreleder fra 2006.
Miljøengasjement
Stordalen ønsker å omtale seg selv som «miljøinvestor». Han har sammen med miljøorganisasjonen Neptune Network jobbet for å stanse dumpingen av slam utenfor Malmøykalven. Sommeren 2007 trosset han og politiker Rune Gerhardsen et adgang forbudt-skilt, og gikk i protest ombord i lekteren der dumpingen skjedde. Dette ble de senere politianmeldt for.
I 2010 ble samtlige Nordic Choice hoteller i Norden miljøsertifisert etter ISO 14001, en internasjonal standard for bedrifter som vil bygge opp et miljøstyringssystem.
Stordalen har gjennom Home invest disponert eget privatjetfly av typen Bombardier Challenger 350. Flyet erstattet i 2016 et Cessna Citation Sovereign. Stordalen ble kritisert for å ha reist til miljøkonferanse med eget privatjetfly.
Kunstsamler
Gjennom selskapet Strawberry Art & Design, har Stordalen en av de største private kunstsamlingene i Norge. Samlingen inneholder malerier av Julian Opie, Alex Katz, Jaume Plensa, Franz West, Tracy Emin, Andy Warhol med flere. Fotografier av blant andre Tom Sandberg, Mette Tronvoll og Axel Hütte. Samlingens verdi er anslått til 200 millioner kroner.
Privatliv
Stordalen er blant Norges rikeste personer, i 2021 hadde han ifølge tidsskriftet Kapital en formue på 19 milliarder norske kroner.
Stordalen var tidligere gift med lege og miljøaktivist Gunhild A. Stordalen.
Stordalen kjøpte i 1997 Pausvillaen i Christian Benneches vei 6 på Bygdøy, der han bor. Huset i en blanding av nybarokk og jugendstil ble oppført i 1907 for stålgrosserer Ole Paus, som var fetter til Henrik Ibsen, og er også kjent for å ha blitt brukt som sommerresidens av Josef Terboven under krigen. Han har gjennomført store oppussingsarbeider på eiendommen og tilbakeført den til original tilstand. Han kjøpte også tilbake den ene naboeiendommen, som ble frasolgt på 1970-tallet. Stordalen fikk forøvrig oppmerksomhet i sangen «Fjols nr. 1–5» på platetrilogien Avslutningen av stålgrossererens oldebarn, Ole Paus, der han ble omtalt som «hotellkonge her og hotellkonge der».
I 2005 var han med i TV-programmet Den store klassefesten. Høsten 2015 utga Stordalen boken Jeg skal fortelle deg min hemmelighet på Aller Forlag / Pilar Forlag. Boken er ifølge Finansavisen Norges mest solgte biografi noensinne, med et opplag på over 160 000 eksemplarer. I 2018 ble det kjent at Stordalen gikk inn i forlagsbransjen, som medeier i flere norske forlag gjennom moderselskapet Strawberry Publishing AS. I 2019 ga han ut boken «Endelig mandag! 10 leveregler for å elske hverdagen og nå målene du har satt deg».
Men jeg lever
Men jeg lever (originaltittel: Au Nom de Tous les Miens ) er et fransk-canadisk krigsdrama fra 1983 regissert av Robert Enrico. Filmen er satt til andre verdenskrig og handler om en polsk jøde som blir tatt til fange og sendt til konsentrasjonsleir. Han klarer å rømme og tilslutter seg motstandsbevegelsen før han til slutt ender i USA. Hovedrollen spilles av Michael York. Filmen er basert på Martin Grays dokumentariske bok.
Filmen ble utgitt på VHS på 1980-tallet i Norge under tittelen Mannen med de 9 liv.
Bokas autentisitet er blitt bestridt.
Handling
Filmen handler om Grays liv fra den tyske invasjonen i Polen og hvordan han overlevde den, hvordan han ble tatt til fange, hvordan han overlevde som konsentrasjonsleir-fange, hvordan han flyktet fra fangenskapet og kjempet mot tyskerne, med motstandsbevegelsen og i den sovjetiske armeen, og til slutt hvordan han etablerte en ny tilværelse i Nord-Amerika.
Tim Young
Timothy «Tim» R. Young (født 15. oktober 1973 i Gulfport i Mississippi), amerikansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney. Young ble olympisk mester i baseball under Sommer-OL 2000 i Sydney. Han var med på det amerikanske laget som vant baseballturneringen foran Cuba og Sør-Korea. USA vant semifinalen mot Sør-Korea med 3-2 og i finalen beseiret de Japan med 4-0.
Eutin
Eutin (IPA: [ɔʏˈtiːn]) er hovedstaden kretsen Øst-Holstein i Schleswig-Holstein i Tyskland. Eutins vennskapsby er Lawrence i Kansas i USA.
Historie
Det opprinnelige slaviske bostedet (Utin) ble i det 12. århundre befolket av nederlandske nybyggere. I 1156 ble Eutin en kjøpstad. Stedet fikk bystatus i 1257. Eutin ble senere sete for Bispedømmet Lübeck, siden Lübeck var en keiserfri by. Eutin ble en del av Hertugdømmet Oldenburg i 1803, og som et resultat av Hamburg-avtalen av 1937, ble Eutin overført fra Fristaten Oldenburg til den prøyssiske provinsen Schleswig-Holstein. Etter Andre verdenskrig ble Eutin den del av det moderne (Bundesland) Schleswig-Holstein.
Kultur
Eutin er fødebyen til Carl Maria von Weber. Til ære for ham er det bygd et friluftsscene (Freilichtbühne) i en av byens parker i 1951. Der har flere operaer og musikkstykker blitt fremført i sommermånedene. Friluftsscenen har plass til ca. 2000 tilskuere.
Matematikeren Nikolaus Mercator (1620–1687) er også født i byen.
Poeten og oversetteren Johann Heinrich Voß bodd i Eutin i om lag 20 år, og var rektor ved det lokale gymnaset (Johann-Heinrich-Voß-Gymnasium), hvilket bærer hans navn i dag.
Ernst Berge Drange
Ernst Berge Drange (født 2. mai 1954 i Bergen) er en norsk lokalhistoriker og bygdebokskriver, førstekonservator ved Ryfylkemuseet.
Han bor på tettstedet Sand i Suldal og har i en mannsalder drevet med lokalhistorie og bygdebokskriving. Bygdebøkene han har skrevet er fire bind «Gards- og ættesoge for Tysnes i Sunnhordland», tre bind Gardar og folk for Sand, to bind Gardar og folk for Erfjord og tre bind Gardar og folk for Jelsa. Dessuten har Drange skrevet en omfattende biografi om barnebokforfatteren Rasmus Løland Rasmus Løland: Barnebokpioneren frå Ryfylke.
Bibliografi
Publikasjoner av Drange:
Brurskanken Turlag
Brurskanken Turlag er en medlemsforening av Den Norske Turistforening (DNT) og er oppkalt etter fjellet Brurskanken. Arbeidsområde for foreningen er kommunene Vefsn, Grane og Hattfjelldal på Helgeland.
Fleance
Fleance er en rollefigur i William Shakespeares skuespill Macbeth som dramatiserer historien om Mac Bethad mac Findláich. Han er sønnen til Banquo, som sammen med Macbeth er en av Kong Duncans mest tiltrodde kapteiner. De Tre Heksene spår at Banquos etterkommere vil bli konger. Macbeth, som frykter at Banquo og Fleance er en trussel mot tronen, får Banquo myrdet, men Fleance flyktet. Noen filmatiseringer har utvidet rollen hans ved å vise hans hjemkomst til kongedømmet etter Macbeths død.
Da han formet rollefiguren Fleance lånte Shakespeare tungt fra Holinsheds krøniker, en krønikehistorie om Storbritannia skrevet sent i det 16. århundre av Raphael Holinshed. I krønikene unnslipper Fleance fra Macbeth og flykter til Wales, der han får en sønn som senere blir Stattholder for kongen av Skottland. Hans senere etterkommere tiltrer tronen og starter Stuart kongerekken i England. Jakob I, som var konge da Shakespeare skrev Macbeth, var, ifølge legenden, Fleance etterkommer.
Kilder
Fleance og hans far, Banquo, er begge skjønnlitterære figurer som blir presentert som historiske personer av Hector Boece, hvis Scotorum Historiae (1526–27) var en av kildene for Raphael Holinsheds Krøniker. Holinsheds Krøniker, en krønikehistorie om Storbritannia som var populær på Shakespeares dager, var igjen en betydningsfull kilde for Shakespeares Macbeth. I Krønikene, flykter Fleance – i frykt for Macbeth – til Wales og gifter seg med Nesta verch Gruffydd, datter av Gruffydd ap Llywelyn, den siste ektefødte Prins av Wales. De får en sønn ved navn Walter som vender tilbake til Skottland og blir utnevnt til Kongelig Stattholder. Ifølge legenden var han opphavet til kongerekken Stuart i England og Skottland. Stuartene brukte sin forbindelse med Fleance og hans ekteskap til den Walisiske prinsessen til å påberope seg en genealogisk forbindelse med den legendariske Kong Arthur. Dette håpet de ville styrke legitimiteten til tronen. Men i 1722 presenterte Richard Hay, en skotsk historiker, sterke beviser for at Jakob ikke var en etterkommer av Fleance. Han satte også spørsmålstegn ved om overhodet Banquo eller Fleance noensinne hadde eksistert. De fleste moderne forskere er nå enige i at Fleance ikke er en virkelig historisk person. Fleances historie, slik den er beskrevet i Krønikene, er ikke med i Shakespeares skuespill. Forskere foreslår at Shakespeare ikke utbroderer på Fleances liv etter at han unnslapp fra Skottland for å unngå unødvendig distraksjon fra historien om Macbeth.
Rolle i skuespillet
I den første akten møter Macbeth og Banquo De Tre Heksene som gir en spådom om at Macbeth vil bli konge og at Banquo "shalt get kings, though thou be none". Fleance dukker også opp en kort stund i den første scenen i akt 2, når Banquo forteller han om "cursed thoughts that nature / Gives way to in repose!". Macbeth, klar over trusselen Banquo og hans sønn utgjør, planlegger å få dem drept. Før Banquo legger ut på reise spør Macbeth: "Goes Fleance with you?" Macbeth sender tre menn for å følge etter og drepe dem begge, og understreker at "Fleance['s] absence is no less material to me / Than is his father's." Macbeth arrangerer en bankett den samme kvelden og avslører til sin kone, Lady Macbeth, hva han frykter dersom ikke både Banquo og Fleance blir drept. Banquo og Fleance blir overrasket i et bakhold, og mens Banquo stagger angriperne roper han: "Fly, good Fleance, fly, fly, fly! / Thou mayst revenge." Når morderne vender tilbake til Macbeth og forteller at de ikke greide å drepe Fleance sier han: "Then comes my fit again: I had else been perfect, / Whole as the marble, founded as the rock, / As broad and general as the casing air: / But now I am cabin'd, cribb'd, confined, bound in / To saucy doubts and fears." Senere møter Macbeth De Tre Heksene igjen og blir vist en visjon av en lang rekke med konger som stammer fra Banquo.
Tolkning
Macbeth tematiserer rivaleriet mellom par av far og sønn: Banquo og Fleance, Macduff og hans sønn, Macbeth og han sønn. Teatereksperten Marvin Rosenberg argumenterer for at spenningen som eksisterer mellom Fleance og Macbeth blir forsterket av det faktum at Macbeth har et barn: motivet hans er ikke bare selvisk streben, men også faderlig ambisjon. Alt det som Macbeth gjør mot Fleance og Banquo er for hans egen sønns skyld. Noen produksjoner av Macbeth viser denne ømheten ved å la tittelfiguren forsøke å klappe Fleance på hodet, når Fleance trekker seg tilbake til sin fars side.
I den første scenen i akt 2 møter Fleance sin far, som ber ham ta sverdet hans og forteller at han nøler med å gå til sengs på grunn av de "cursed thoughts that nature / gives way to in repose!" Men når Macbeth nærmer seg forlanger Banquo å få sverdet sitt tilbake fort. Kritikere har tolket dette til åbety at Banquo har drømt om å myrde kongen. Å gjøre det ville gjøre tronen bedre tilgjengelig for Fleance, og ville oppfylle profetien til De Tre Heksene om at hans etterkommere ville bli konger. Siden Banquos gode natur reagerer med avsky på disse tankene, gir han sverdet og dolken sin til Fleance for å være sikker på at han ikke skal leve dem ut. Men han er fortsatt så nervøs at når Macbeth nærmer seg forlanger han å få dem tilbake. And kritikere har svart at Banquos drømmer ikke har noe med å drepe kongen å gjøre, men at de har avslørt for ham kongens blodige natur. De argumenterer for at Banquo bare setter til side sverdet sitt for natten, men at når Macbeth nærmer seg tar han tilbake sverdet for sikkerhets skyld. Uansett, denne scenen bidrar til den mørke, usikre, og opprivende tonen i skuespillet. Fleance og hans far er ikke engang sikker på hvilken tid på døgnet det er gjennom handlingen, som Fleance sier når han blir spurt på begynnelsen av scenen: "The moon is down; I have not heard the clock."
De to scenene der mordere angriper Banquo og Fleance, og Lady Macduff og Macduffs sønn, er blitt sammenlignet med Herodes forsøk på å myrde Jesus og sikre tronen for seg selv ved å drepe alle nyfødt barn i Betlehem. Dialogen mellom Fleance og Banquo i den scenen der de blir forsøkt myrdet er spesielt mørk. Banquos første replikk – "Give us a light there, ho!" – kommuniserer til publikum at scenen foregår på natten. Sceneanvisningen "Enter BANQUO, and FLEANCE, with a torch", ser ut til å hentyde at Fleance er et lys for Skottland midt i skuespillets sorte hendelser.
Når Macbeth vender tilbake til heksene senere i skuespillet viser de han en visjon av den myrdede Banquo og åtte konger som nedstammer fra han via Fleance. Kong Jakob, som var konge da Macbeth ble skrevet, var den niende Stuart kongen. Denne scenen antyder dermed sterk støtte for Jakobs rett til tronen, og for publikum på Shakespeares tid, var en håndfast oppfyllelse av heksenes profeti. Fremtoningen er også dypt forstyrrende for Macbeth, som ikke bare vil ha tronen for seg selv, men som også ønsker å avstedkomme en kongerekke.
Teater og filmversjoner
I Orson Welles' filmversjon av Macbeth, dukker Fleance kort opp helt på slutten av filmen. Han har ingen replikker, men er vendt tilbake til Skottland med hæren til Malcolm og Macduff, og blir vist sammen med de som hyller Malcolm som den nye kongen etter at Macbeth er blitt drept. BBC Shakespeare versjonen av Macbeth viser Fleance i den siste scenen og antyder hans fremtidige rolle i å bringe Banquos etterkommere til tronen, mens en adapsjon for scenen i 1972 går ett steg lengre ved å slå sammen Fleance og Malcolm. I denne versjonen, regissert av Eugene Ionesco, blir Macol (Malcolm), som antas å være Kong Duncans sønn, avslørt som Bancos (Banquos). Duncan, som vil ha en mannlig arving adopterer så Macol. Macol fyller rollen til Malcolm i å gjenerobre kongedømmet fra Macbett (Macbeth) på slutten av skuespillet.
I Joe Macbeth (1955), den første filmen som setter Macbeth i et gjeng- og mafia-aktig miljø, blir Fleance erstattet av en rollefigur ved navn Leny. Lennys far, Banky, blir drept mens Lenny unnslipper, og samler en gruppe sinte gangstere for å avsette Macbeth, som har, gjennom en serie med drap, gjort seg selv til en kingpin blant de kriminelle i området. Lenny lykkes til slutt med å drepe Macbeth, men bare etter at Macbeth har myrdet mesteparten av familien hans. I en annen gangsteradapsjon, Men of Respect (1991), blir Fleance erstattet av en rollefigur ved navn Phil, som på lignende vis bidrar til å avsette Mike (Macbeth) etter at hans far, Bankie (Banquo), er blitt myrdet. Phil blir medlem i gjengen på slutten av filmen, når Mal (Malcolm) har tatt over, noe som antyder at den voldelige gjengkulturen vil fortsette over generasjonene. Denne holdningen gir gjenklang i sluttscenene i Penny Woolcocks Macbeth on the Estate. Macduff skyter Macbeth og tar en ring (som representerer hans høye status) av Macbeths finger. På vei inn på en bar kaster han den til Malcolm og sier, "Hail, king." Malcolm gjør et show ut av å sette på seg ringen og bryter seg vei til fronten av baren. En av rollefigurene han skyver til side er Fleace (en skinhead), som mimer en pistol med fingrene og «skyter» mot baksiden av hodet til den mer mørkhudete Malcolm. På nytt gjør dette det klart at volden ikke vil slutte med den nye generasjonen.
I Blodets trone, Akira Kurosawas filmatisering av skuespillet, blir Fleance erstattet av Yoshiteru, en rollefigur gestaltet av Akira Kobu. Rollefigurene som tilsvarer Macbeth og Banquo, Washizu og Miki, blir fortalt av en gammel kvinne som spinner ull i en hytte at selv om Washizu vil herske over Forest Castle en dag, vil Mikis sønn Yoshiteru til slutt arve det. Washizu griper tronen og er på et punkt nær ved å erklære at Yoshiteru er hans arving, men ombestemmer seg når hans kone forteller han at hun er gravid. Washizu arrangerer i stedet drapet på Yoshiteru og hans far father, men Yoshiteru unnslipper. En annen filmatisering, filmet i India, er Maqbool (2003), som erstatter Fleance med en rollefigur ved navn Boji. Maqbool (Macbeth) forsøker å få Boji myrdet for å styrke sin egen makt innenfor sirkelen av organisert kriminalitet. Men Boji overlever og gifter seg med datteren til den forhenværende sjefen for syndikatet.
I en moderne filmatisering fra 2006, blir Fleance fremstilt som en tenåring, og ser litt eldre ut enn i det originale skuespillet. Han er også med i litt flere scener, hovedsakelig i akt fem, hvor han sniker seg ombord i en lastebil lastet med tømmer og er et vitne til Macbeths død før han dreper husholdersken og blir sent hjem av Macduff. Fleance ble fremstilt av Craig Stott.
Innflytelser
Fleances replikk «The moon is down, I have not heard the clock» var inspirasjonen for tittelen på John Steinbecks novelle The Moon is Down (1942). Boken ble utgitt samtidig som USA ble involvert i andre verdenskrig og speilet trusselen fra Aksemaktene ved å skissere hendelsene i en europeisk by okkupert av fremmede makter. Steinbecks bok ble senere til en skuespill på Broadway og en film.
I 2008 ga Pegasus Books ut The Tragedy of Macbeth Part II: The Seed of Banquo, et skuespill av den amerikanske forfatteren Noah Lukeman som forsøkte å plukke opp tråden der det originale Macbeth slapp den, og å samle alle de løse trådene i skuespillet, særlig den spådde oppstandelsen av Banquos etterkommere. Skuespillet er skrevet i blankvers, og fikk god kritikk.
La mer (sang)
«La Mer» er en fransk sang skrevet av den franske sangeren, komponisten, tekstforfatteren og showmannen Charles Trenet.
Trenet skrev teksten til «La Mer» på toget i 1943, mens han reiste langs den franske middelhavskysten og returnerte fra Paris til Narbonne. Han skrev den antageligvis på ti minutter på toalettpapir levert av det franske jernbaneselskapet SNCF. Leo Chauliac assisterte ham med skrivingen av melodien. «La mer» ble opprinnelig publisert av Raoul Breton. Det var ikke før i 1946 at Trenet spilte den inn på plate, ettersom hverken Trenet selv eller folkene rundt ham trodde at sangen var noe spesiell eller særskilt original. Da han utgav «La Mer» i 1946 viste den seg å bli en uventet slager og har vedblitt å være en chansonklassiker siden dengang.
«Beyond the Sea»
Jack Lawrence har skrevet den engelske teksten. Den engelske tittelen er «Beyond the Sea». Den franske teksten er helt annerledes og urelatert til den engelske.
Trenets franske versjon var en hyllest og ode til havets skiftende humør, men kun ved å legge til ordet beyond i tittelen gav Jack Lawrence starten, hvor han omgjorde sangen til å handle om en elsker som vansmekter for en tapt kjærlighet.
Bobby Darins versjon ble utgitt i 1959 og er den best kjente for mange. Den nådde en sjetteplass på Billboard Hot 100-listen året etter. Sangen har siden 1959 blitt innspilt av mer enn 400 andre artister i mange språk.
Blant de utøverne som har spilt inn «Beyond the Sea» kan en nevne Benny Goodman, Mantovani, Roger Williams og Gisele MacKenzie.
Norske versjoner
Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Blå hav».
Herbert Herding-Herberth skrev revyvisen, «La vær» (en parodi på den franske storslageren «La Mer», 1950)
Tylonotus
Utseende
Middelsstore (8-18 millimeter), avlange, matte, mørke trebukker, lårene kan være lyse og dekkvingene ha gule flekker. Antennene er kortere enn kroppen. Pronotum er noe bredere enn langt, med rundede sider. Dekkvingene er parallellsidige, avrundet i spissen. Beina er spinkle.
Utbredelse
Slekten er kjent fra det østlige Nord-Amerika.
Neil Sebastian Scantlebury
Neil Sebastian Ricardo Scantlebury (født 1. oktober 1965 i Bridgetown i Barbados) er en barbadisk katolsk prelat og biskop av Bridgetown.
Fylkesvei 4132
Fylkesvei 4132 går mellom Eide og Rasvåg i Flekkefjord kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 910 (Vest-Agder).
Neil Sebastian Scantlebury
Bakgrunn
Han fullførte studier i maskinbygg ved University of the West Indies i St. Augustine og arbeidet deretter på de amerikanske Jomfruøyene. Senere studerte Scantlebury filosofi og katolsk teologi på Mount St. Mary’s University i Emmitsburg i Maryland.
Prest
Han ble presteviet 18. mai 1995 av biskopen av Saint Thomas, Elliot Griffin Thomas, for dette amerikanske bispedømmet.
Fra 1995 til 1997 var Neil Sebastian Scantlebury kapellan i menigheten Holy Family i Saint Thomas, før han ble sogneadministrator og senere sogneprest for menigheten Our Lady of Mount Carmel på Saint John. I 1999 tok Scantlebury mastergrad i bibelvitenskap. Fra 2000 var han bispedømmekansler for bispedømmet Saint Thomas. Fra 2003 til 2009 var Scantlebury rektor for katedralen Saints Peter and Paul i Charlotte Amalie. Deretter var han sogneprest i menigheten Holy Family på Saint Thomas, og i 2020 sogneprest for St. Ann på Saint Croix. Ved siden av sitt sjelesørgeriske arbeid var Scantlebury fra 2009 dessuten atter bispedømmekansler.
Biskop av Bridgetown
Den 28. desember 2020 utnevnte pave Frans ham til biskop av Bridgetown. Bispevielsen var planlagt for 17. mars 2021, men måtte utsettes på grunn av covid-19-pandemien. Dermed ble han fra 1. mars 2021 apostolisk administrator. Den apostoliske nuntius for Barbados, erkebiskop Fortunatus Nwachukwu, bispeviet ham til slutt den 11. juni samme år i katedralen St. Patrick i Bridgetown. Medkonsekrerende var erkebiskopen av Port of Spain, Charles Jason Gordon, og erkebiskopen av Castries, Robert Rivas O.P.
Scantlebury ble den første innfødte barbadier til å lede bispedømmet Bridgetown.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Deshorn Brown
Deshorn Dwayne Brown (født 22. desember 1990 i Manchester) er en jamaicansk fotballspiller som spiller spiss for Shenzhen FC.
MLS
I 2013 kom Brown som nummer to bak lagkamerat Dillon Powers om å bli kåret til årets unge spiller i Major League Soccer (MLS). Det samme året scoret han også det tredje raskeste målet i MLS’ historie da han scoret etter 15 sekunder mot Seattle Sounders den 5. oktober. Scoringen var da tidens nest raskeste i MLS.
Vålerenga
Han scoret sine første mål for Vålerenga i en tippeligakamp hjemme mot FK Haugesund den 17. april 2015. Han scoret begge målene i 2-0-seieren; i det 35. og 36. minutt av kampen.
Landslagsspill
Han scoret sitt første landslagsmål for Jamaica mot Barbados den 2. mars 2014.
Morimonellini
Morimonellini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Gruppen omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, kraftig, gråbrun trebukk. Antennene hos hannen er betydelig lengre enn kroppen, det andre antenneleddet er stort og spoleformet. Pronotum har en kraftig pigg midt på hver side. Dekkvingene er gråbrune med kraftige, mørke punkter og en rad av ovale, lyse flekker på hver side. Beina er kraftige med noe oppsvulmede lår (femorae).
Levevis
Arten er knyttet til buksbom (Buxus sempervirens).
Systematisk inndeling
Arten blir noen ganger plassert i Morimopsini.
São João do Rio do Peixe
São João do Rio do Peixe er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Frederick William Faber
Frederick William Faber (født 28. juni 1814 i Calverley i Yorkshire, død 26. september 1863 i London) var en britisk salmedikter og teolog, først i den anglikanske kirken, men senere i den katolske kirke. Han etterlot seg et stort antall fremfor alt teologiske og asketiske skrifter.
Bakgrunn
Frederick William Fabers bestefar, Thomas Faber, var anglikansk sogneprest. Hans far arbeidet som sekretær for den lokale anglikanske biskop.
Faber gikk på skole i Bishop Auckland en kort periode, men mesteparten av barndommen tilbrakte han i Westmorland. Senere gikk han på Harrow School og Balliol College i Oxford. I 1835 fikk han stipent til University College i Oxford. I 1836 vant han Newdigate Prize for et dikt han skrev om St. Johannes riddere, et dikt som ble rost av John Keble. Blant Fabers benner på universitetet var Arthur Penrhyn Stanley og Roundell Palmer.
Anglikansk prest
I januar 1837 ble han valgt til Fellow i National Scholars Foundation. Han hadde da oppgitt sin barndoms kalvinistisk pregede anglikanisme og blitt en entusiastisk tilhenger av John Henry Newman. I 1841 dro han på en rundtur på det europeiske kontinentet, og da han kom tilbake til England gav han ut boken Sights and Thoughts in Foreign Churches and among Foreign Peoples (London, 1842), dedisert til vennen William Wordsworth.
I 1843 tok han han en stilling som prest i Elton i Huntingdonshire. Det var en sterk tilstedeværelse av metodister i prestegjeldet, og disse stilte opp i store nummer i kirken hans hver søndag og forsøkte å gjøre narr av hans katolsk pregede lære. Få var overrasket da han i november 1845 forlot Elton og Den anglikanske kirke og konverterte til den katolske.
Katolsk prest
Han grunnla en religiøs orden ved Cotton Hall, kjent som St Wilfrid's eller Wilfridians Denne slo seg etterhvert sammen med Oratory of St Philip Neri, med John Henry Newman som superior. In 1849, ble en gren av ordenen etablert i London. Først i King William Street, og senere i Brompton (Brompton Oratory). Faber var selv leder her fram til sin død. Til tross for sin svake helse gjorde han en stor mengde arbeid i disse årene, og publiserte blant annet flere teologiske verker, blant disse Oratorian Lives of the Saints.
Salmer
Blant hans best kjente salmer er
I Norsk Salmebok, Salmer 1997 og Norsk salmebok 2013 er han representert med en salme i hver salmebok. Faber var tilhenger av menighetssang i gudstjenestene, og skrev i en tid der de engelske katolikkene ikke likte å synge protestantiske salmer. Faber tilpasset derfor sine salmer slik at både katolikker og protestanter i dag bruker dem.
I tillegg til pamfletter og oversettelser gav Faber ut flere verker
Fransklønn
Fransklønn (Acer monspessulanum) er en lønneart.
Den er et lite, løvfellende tre eller busk og blir opptil 12 m høy. Barken er gråsvart og fint oppsprukket. Bladstilken er 4 cm lang og ferskenfarget. Bladene er læraktige, helrandede og 3–8 cm brede med 3 butte, vidt adskilte fliker. Oversiden er mørkegrønn. Blomsterstanden er en halvskjerm som først er opprett, men seinere hengende. Blomstene er grønngule og 4–5 mm store. Fruktene er glatte samaraer som sitter parvis nesten parallelt.
Hammerfest og Omegn Turlag
Hammerfest og Omegn Turlag er en medlemsforening av Den Norske Turistforening (DNT). Laget ble stiftet 2. mars 2005 og ble tatt opp som medlem av DNT fra 1. januar 2006.
Fransklønn
Fransklønn vokser i buskvegetasjon og åpen skog, som regel 300–1700 moh. Den er utbredt i nesten hele middelhavsområdet, men mangler på Balearene, Kreta og Kypros. I Europa finnes den nordover til Frankrike og sørvestlige Tyskland.
Elektriske eventyr
Elektriske eventyr er en antologi av science fiction-noveller, redigert av Bing & Bringsværd. Novellene er opprinnelig skrevet for et voksent publikum, men er samlet for ungdom, ledsaget av spørsmål og oppgaver og utgitt som en av Gyldendals skoleutgaver av Gyldendal Norsk Forlag i 1972. Redaktørene har både tatt med oversatte noveller og tre hver av sine egne, samt et selvskrevet essay om genren science fiction og ekstramateriale.
Fransklønn
Underarter
Fransklønn er svært variabel og deles i rekke underarter:
The Fortune Hunter (film, 1920)
The Fortune Hunter er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1920, regissert av Tom Terriss og med Earle Williams i hovedrollen. Filmen er basert på et skuespill fra 1909 av Winchell Smith.
Handling
Når Nathaniel Dunham får sparken fra enda en jobb, tilbyr hans mer suksessrike venn Harry Kellogg ham 500 dollar hvis Nathaniel går med på å flytte til en liten by, forandre livsstil og gifte seg med en velstående arving. Nat sier seg enig, flytter til Radville og takker ja til en jobb ved Sam Grahams apotek - som er i økonomiske problemer.
Fritz Manteuffel
Fritz Manteuffel (født 11. januar 1875, død 21. april 1941) var en tysk idrettsutøver som deltok i turn under de første olympiske lekene i moderne tid i 1896 i Athen. Manteuffel deltok i øvelsene skranke, svingstang, hopp og bøylehest. I disse individuelle øvelsene kom han ikke på medaljeplass.
The Fortune Hunter (film, 1920)
Handling
Men Nathaniel blir med på å gjøre forretningen til en økonomisk suksess. Selv om han etter planen skal gifte seg med Josie Lockwood, datteren til en velstående bank-eier, innser Nathaniel at han i stedet har blitt forelsket i Grahams datter Betty.
Fritz Manteuffel
Manteuffel ble dobbel olympisk mester i lagkonkurransene i både skranke og svingstang. Tyskland vant begge lagkonkurransene, i svingstangskonkurransen var det kun et lag.
Fredrik III av Sachsen
Fredrik III av Sachsen var en kurfyrste av Sachsen i nåværende Tyskland, også kalt for Fredrik den vise (tysk Friedrich der Weise, født 17. januar 1463 i Torgau i Tyskland, død 5. mai 1525 i Lochau). Fredrik III huskes blant annet for at han holdt en beskyttende hånd over Martin Luther.
Liv og virke
Da hans far kurfyrst Ernst døde i 1486, overtok Fredrik kurverdigheten for valgkretsen Obersachsen, og regjerte de øvrige ernestinske arvelandene sammen med sin bror Johann den Bestandige. Fredrik fikk sin første skolegang ved fyrsteskolen i Grimma og fikk allerede der en særlig forkjærlighet for augustinereremittenes orden. Det var et blomstrende augustinerkloster nettopp i Grimma.
Fredrik gikk hver dag i kirken og deltok i messen, og reiste som from katolikk på pilegrimsferd til Palestina i 1493. Han var ivrig opptatt av å utvide sin relikviesamling, som mellom 1509 og 1520 økte fra 5 005 til 19 013 partikler.
I 1502 opprettet Fredrik universitetet i Wittenberg, og gikk i 1512 med på Johann von Staupitz' bønn om å dekke kostnadene knyttet til augustinereremitten Martin Luthers promosjon til doktor i teologi. Von Staupitz måtte til gjengjeld love at «Martinus» skulle overta på livstid ansvaret for undervisningen i «Biblia» (bibelteologi) ved det teologiske fakultetet i Wittenberg.
Fredrik, som aldri noensinne vekslet ett ord med Luther, formidlet ikke desto mindre mellom ham og pave Leo X etter at avlatsstriden var brutt ut høsten 1517. Da paven den 23. august 1518 krevde at Fredrik skulle sende Luther til Roma for å svare for seg, fikk Fredrik ved personlig kontakt med kardinal Thomas Cajetan i fuggernes hus i Augsburg utvirket at Luther skulle svare for seg i Augsburg i stedet for å reise til Roma. Møtet mellom Cajetan og Luther fant sted i Augsburg i perioden 12. til 14. oktober 1518, i forbindelse med riksdagens møte i Augsburg. Deretter flyktet Luther fra Augsburg. Da Cajetan den 25. oktober bad kurfyrsten om å utlevere Luther til Roma, avslo Fredrik.
Todd Williams
Todd Michael Williams (født 13. februar 1971 i Syracuse i New York), amerikansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney. Williams ble olympisk mester i baseball under Sommer-OL 2000 i Sydney. Han var med på det amerikanske laget som vant turneringen foran Cuba og Sør-Korea. USA vant semifinalen mot Sør-Korea med 3-2 og i finalen beseiret de Japan med 4-0.
Fredrik III av Sachsen
Liv og virke
I januar 1519 overbrakte den pavelige utsending Karl von Miltitz den pavelige gyldne rose til kurfyrst Fredrik, og forsøkte å få ham til å overlevere Luther. Rosen var i og for seg ikke ment som en bestikkelse med dette for øye, den var en pavelig æresbevisning som Fredrik selv i en tid hadde arbeidet for å få. Men von Miltitz, som ved samme anledning opphevet de kanoniske rettighetsinnskrenkelsene som lå over Fredriks to uekte døtre med Anna von Molsdorf, forsøkte likevel å innhente utleveringen av Luther som en gjenytelse.
Etter keiser Maximilian Is død i 1519 ble kurfyrst Fredrik riksvikar. Han var selv en sterk kandidat til å bli valgt til ny tysk-romersk keiser, men var selv med på å avstyre det og tilrettelegge for at man i stedet valgte Karl V til ny keiser.
Hans innflytelse i den kurfyrstelige og keiserlige kurie var hovedgrunnen til at den nye keiser ved riksdagen i Worms i 1521 ikke umiddelbart fulgte opp pave Leo Xs bannlysning den 3. januar 1521 av Martin Luther, men innkalte Luther til Worms for at han der skulle bli avhørt av sakkyndige. Etter at Luther la ut på hjemreisen fra Worms, fingerte kurfyrsten et overfall i Thüringen, og fikk Luther "bortført" til en av sine borger der, Wartburg.
Fredrik den Vise var dermed med på å tilrettelegge for den lutherske reformasjon. Meningene er noe delte om Fredriks motiver for sin handlemåte. Den lutherske historikeren Theodor Kolde mener at Fredrik egentlig bare ønsket å hegne om sitt universitet i Wittenberg og om dets mest berømte professor. Men den lutherske historiker Paul Kalkoff hevder at Fredrik ble en overbevist tilhenger av den lutherske lære.
Den som formidlet kontakten mellom Luther og kurfyrsten, var Fredriks hoffkapellan Georg Spalatin. Det heter at Fredrik på dødsleiet lot Spalatin gi ham nattverden under begge skikkelser, og at dette innebar en åpen bekjennelse av og tilslutning til den nye trosretningen.
Ningxia
Ningxia (kinesisk: 宁夏, pinyin: Níngxià) er en autonom region i Folkerepublikken Kina. Den har et areal på 66 400 km² og totalt 6 301 350 innbyggere (2010).
Den kinesiske enkelttegnsforkortelsen er 宁 for Ning. Regionens hovedstad er Yinchuan.
Området ligger i utkanten av et rikt kullfelt og har flere kullkraftverk.
Ningxia Hui er vennskapsregion med Sogn og Fjordane i Norge.
Ningxia er hovedområdet til den nasjonale minoritetsgruppen Hui-kinesere, som er muslimer. Hui-kinesere utgjør ca 9 millioner mennesker, spredt over flere regioner, men med sterk tilstedeværelse i Ningxia.
Administrative enheter
Ningxia er delt inn i 5 enheter på prefekturnivå, som alle er byprefekturer.
Disse 5 enhetene er delt inn i 21 enheter på fylkesnivå (8 distrikter, 2 byfylker og 11 fylker).
Disse er igjen delt inn i 229 enheter på kommunenivå (94 bykommuner, 93 kommuner og 42 subdistrikter).
Hovdefjell
Hovdefjell er et fjell helt vest i Vegårshei kommune i Agder, like ved grensa til Åmli kommune. Fjellet har navn etter gården Hovde i nabokommunen Åmli. Toppen er det høyeste punktet i Vegårshei kommune.
Det går bomvei til toppen, hvor det står en radio- og fjernsynssender med en 253 meter høy mast. Dette er det tredje høyeste byggverk i Norge. Fjellet er gjenkjennelig langt til havs, og var i tidligere tider et kjent landemerke.
Holmestrand og Omegn Turistforening
Holmestrand og Omegn Turistforening (HOT) er en medlemsforening av Den Norske Turistforening (DNT).
Magnus Larsen (musiker)
Magnus Larsen (født 31. mars 1963) er en norsk folkemusiker og bassist. Han er best kjent som bassist i popgruppa Di Derre, som var et av landets mest populære band da de i 1994 ga ut platen Jenter & Sånn. Han spiller også i gruppen Valkyrien Allstars, sammen med Tuva Syvertsen, Erik Sollid og Martin Langlie.
René Magritte
René François Ghislain Magritte (født 21. november 1898, død 15. august 1967) var en surrealistisk kunstner født i Lessines, Belgia. Han ble kjent for en rekke vittige, utspekulerte og tankevekkende bilder. Ofte framstilte de helt ordinære gjenstander i en uvanlig sammenheng. Hans verker er kjent for å utfordre tilskuerens forhåndsbestemte oppfatninger av virkeligheten. Hans billedspråk har påvirket popkunst, minimalistisk og konsepsjonell kunst. Hans produksjon omfattet både tegninger, malerier, noen skulpturer og skrifter, inklusive etterlatte dagbøker med både tekst og skisser.
Skolegang og tidlig karriere
Han fant liten glede i de humanistiske studiene, og fikk lov av faren til å begynne ved Académie des Beaux-Arts i Brussel i 1916, hvor hans studier ble like ustabile som skolegangen før det. Han ble godt kjent med en del av de toneangivende skikkelsene i kunstnermiljøet i Belgia, og beholdt vennskapet med flere av dem livet ut. 1919 markerer begynnelsen på hans «offentlige» karriere. Sammen med dikteren Pierre Bourgeois og en medstudent ga han ut et kortvarig tidsskrift, kalt Au Volant!, og han stilte ut for første gang i Galerie Giroux - et bilde kalt «tre kvinner», som kunne ligne på Picassos tidlige kubistiske arbeider.
Et år senere fikk han et varig vennskap med dikteren E.L.T. Mesens som ga hans bror Paul pianotimer. Alle tre skrev surrealistiske prosadikt. Mesens var med ham den dagen han igjen møtte Georgette i den botaniske hagen i Brussel. De ble gift to år senere, i 1922.
I mellomtiden måtte han også kjede seg gjennom noen måneder militærtjeneste. Som familieforsørger klarte han seg ved å designe tapetmønstre (roser, stort sett), lage plakater og annet trykksaksmateriell, slik at han fikk noe tid til å male.
Eget uttrykk og veien videre
På denne tiden var han på søk etter både en stil, meningen med maleriet som kunst, og prosessen med å lage et bilde. Magrittes tidligste malerier, som er datert til rundt 1915, var impresjonistisk i stilen. Han var tiltrukket av både kubisme og futurisme, men ble aldri helt overbevisende i sine forsøk. Få av verkene fra denne tiden finnes fortsatt. Bildene (som fortsatt eksisterer) har erotiske overtoner som kan sees som parallelle til Marcel Duchamps arbeider.(Duchamp var dadaist).
I 1926 fikk han kontrakt med et galleri, Le Centaure, og fikk dermed mulighet til å bli heltidskunstner. Solodebututstillingen inneholdt stort sett abstrakte motiver. Han kom etterhvert til at han «ville male gjenstandene med detaljer slik de falt i blikket», men tok turer innom andre stilarter gjennom hele karrieren.
Perioden 1927 til 1930, bodde han i Paris. Der ble han kjent med det surrealistiske miljøet, og kjent med den metafysiske billedverdenen til Giorgio de Chirico. Han stiftet vennskap med betydelige personer innen bevegelsen, som André Breton, Paul Éluard, Joan Miró, Hans Arp og senere også med Salvador Dali.
Faren døde i 1928. Fra 1929 til 1966 var han redaktør og bidragsyter i flere tidsskrifter. Han laget også flere kortfilmer, var en tur innom impresjonismen, meldte seg stadig inn og ut av Belgias kommunistparti – og holdt foredrag om sine arbeider, som han laget en jevn strøm av. Samtidig førte han en borgerlig tilværelse med sin Georgette, uten de store utskeielsene. Det var sjelden han forlot hjemmet, og da bare for kortere perioder.
Omkring 1960-årene ble hans tanker og bilder viktige deler av strømninger som førte til pop-art og konseptkunst. Han deltok i documenta II i Kassel i 1959.
I 1967 fikk han forslag om å la noen av verkene utføres som skulpturer. Han tegnet utkast, laget støpeformer og signerte modeller. Helt uventet døde han den 15. august 1967 av kreft. Fru Georgette lot da hans ufullførte siste bilde stå på staffeliet til hun selv døde i 1986.
Kunstnerisk gjennombrudd i 1925 - Le jockey perdu
Et bilde av en rytter som rir gjennom et «landskap» som består av sjakkbrikkelignende «trær» (de har grener) sett enten gjennom gardiner eller på en scene, der avstandene er fortegnet slik at inne og ute blir uklart, ga ham en aha-opplevelse. (Det franske ordet perdu betyr (for-)tapt, mistet, glemt.) Trærne er laget slik en kubist ville gjort det, mens resten av motivet er naturalistisk.
Han hadde i lang tid jaktet på en måte å fortelle noe om det som «ikke var med», men som likevel var der, og her så han at dette var en måte. I en versjon fra 1940 er trærne blitt klart mere dreide søyler som ligner på bordbein, mens grenene har fått blader. Arrangementet er mere oppbygd som park, og rytteren ser ut til å være på vei inn i en søyle/tre. 1942 ga en versjon med samme rytter, med trær som så ut som blader av trær, med grener som sto ut som «nervene» i bladene. Trærne er av samme slag, med størrelsesforskjeller til å markere perspektiv. Jockeyen går ellers igjen i en del andre bilder, mens mange av elementene brukes i andre sammenhenger.
Carte Blanche fra 1965 skildrer en kvinnelig rytter som rir skrittgang i en skog. Et nærmere blikk viser at det gjør hun kanskje ikke likevel. Skogen og trærne kommer dels foran og dels bak henne og hesten, samtidig som det kan se ut som ekvipasjen delvis er inne i og delvis foran og bak enkelte trær – det hele malt så nøyaktig som bare en eldre mester kan.
En del av hans arbeider ser ut til å ha vært kommentarer til andre surrealister. Noen av bildene tar opp og forandrer elementer som kan gjenkjennes fra Giorgio de Chiricos verker, mens de Chirico tok mot og behandlet Magrittes innspill på sin måte.