cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Silver City Airways
«Ferryfield» åpnes
I 1959 overførte Britavia sine fem Hermes 4A til søsterselskapet, Silver City, som følge av tapet av troppetransportkontrakten til Eagle. Hermes ble basert på Manston hvor de opererte Silver Arrow, en passasjerrute til Le Touquet og pakketur charter til europeiske destinasjoner for morselskapet BAS ' s oppkjøp av British United Airways (BUA) morselskapet Air Holdings i 1962.
Cadillac Man
Handling
Men på dagen for det store bil-salget (og den siste dagen av O'Briens tidsfrist) blir hele forretningen tatt som gissel av Larry, en motorsyklist som tror at hans kone er utro mot ham. Uten å være klar over at Larrys pistol aldri var ladd, sårer politiet ham etter at de fleste av gislene allerede hadde blitt løslatt. Det viser seg at mafia-sjefens sønn var blant gislene ved forretningen, og han går derfor med på å slette hele gjelden hans. Joey forsøker deretter å forsone seg med sin egen kone, etter at elskerinnen hans avsluttet forholdet deres.
Kapp Verdes herrelandslag i håndball
Kapp Verdes herrelandslag i håndball er det mannlige landslaget i håndball for Kapp Verde. Det representerer landet i internasjonale håndballturneringer, og reguleres av Kapp Verdes Håndballforbund. Landslaget har deltatt i internasjonale turneringer siden 2020.
Resultater i internasjonale turneringer
''Resultatene som er vist under er kun turneringer der Kapp Verde har deltatt. Turneringer de ikke har tatt del i er ikke ført opp.''
Silver City Airways
«Ferryfield» åpnes
Ved utgangen av dette tiåret annonserte Silver City en tur/retur billett til 8 pund 18 shilling dag-retur på sin London—Paris Siver Arrow /Flèche d'argent rute.
1960-tallet
I 1960 gjennomførte Silver City 40 000 Kanal-kryssinger, frakter 90&nsp;000 kjøretøy og 220 000 passasjerer. I løpet av dette året, transporterte det også 135 000 tonn gods i sitt nettverk. Dette representerte en økning på 35% fra året før.
Sommeren 1961avtalte Silver City med sin franskerival, airfergeoperatøren Compagnie Air Transport (CAT) for å finansiere bygging av et to kilometer langt jernbanespor til Le Touquet Airport fra den nærliggende hovedlinjen. Dette ville redusere reisetiden mellom flyplassen og Paris, ved å kutte ut buss/tog mellom Étaples og flyplassen. I retur Silver City overført tre av sine Superfreighters til CAT sammen med trafikkrettigheter til å drive Ferryfield — Le Touquet og Bournemouth (Hurn) — Cherbourg ruter. Denne ordningen ga CAT en 25% andel av bilfergemarkedet mellom Storbritannia og Frankrike.
Etter å ha tapt anbudkonkurranse mot Belgia's nasjonale flyselskap Sabena om kontrakter for den libyske oljeindustrien, ble Silver Citys tap uholdbart. Dette nødvendiggjorde salg av tre Superfreighters til CAT for 192 300 pund.
Etter voksende økonomiske vanskeligheter ble Silver City tatt over av BUAs overordnede Air Holding i 1962. Overtakelsen ble offisielt annonsert i januar dette året. Air Holdings ble eier av Channel Air-Bridge, en konkurrerende fergeoperatør basert på Southend i Essex som opererte en lignende tjeneste fra Southend til Kontinentet. BUA-BAS' fusjon fjernet BUAs siste uavhengige konkurrent i luftferge virksomheten. I tillegg Siver Citys 650 000 årlige ferge passasjerer økte det årlige tallet til i underkant av en million, to tredjedeler var  BUA passasjerer. Men endringen i eierskapetkkarte ikke å redde flyselskapets tap. Dette beløp seg til 650 000 euro i løpet av første halvår 1962. Ved utgangen av året opphørte Silver Citys navn  å bli brukt. Alle flyet hadde enten blitt malt i BUAs farger eller blitt pensjonert.
Til tross for den dårlige økonomiske resultater, 1962 viste seg å bli det travleste år i Silver Citys 16-årige historie. I løpet av det året transporterte flyselskapet og dets franske partner, CAT 96 272 kjøretøy og 238 748 passasjerer på 43 064 flyvninger, noe som representerte en økning på henholdsvis 10%, 6% og 12% sammenlignet med 1961. I tillegg, over 43 000 tonn gods ble fraktet. Imidlertid, denne trafikkstatistikk endret ikke det faktum at selskapets fergedrift ikke var lenger økonomisk forsvarlig. Med bruk av nye, høykapasitets roll-on/roll-off ferger og luftputebåt som var raskere og mer pålitelig enn tradisjonelle ferger ble konkurransen intensivert. Etablerte flyprodusenter var ikke interessert i å produsere en rimelig erstatning for de aldrende Bristol Superfreighters som led av Vingetretthet. flyselskapets langvarig politikk for å stimulere markedet ved kontinuerlig å redusere prisene hadde resultert i uøkonomisk avkastning i fravær av en tilsvarende reduksjon i kostnader. Hermes flåten som fortsatt var i drift på flere britiske flyplasser ble hovedsakelig brukt på inclusive tour markedet med det siste eksemplarer gikk i 1962.
1. januar 1963 ble Air Holdings slått sammen med Silver City og Channel Air Bridge og dannet British United Air Ferries.
Detaljer om flåten
Silver City opererte følgende flytyper i løpet av sin 16-årige eksistens:
Ulykker og hendelser
Det var tre ulykker med Silver City fly, to av dem med dødelig utfall.
Kostas Sykaras
Kostas Sykaras (født 30. mai 1984) er en gresk alpinist. Han representerte landet sitt i Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 52 i storslalåm.
Henry Marsh
Henry Marsh (født 15. mars 1954) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i hinderløp.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 4 på 3000 meter hinder.
Leilani Leeane
Leilani Leeane (født 1. oktober 1992 i Lancaster, California), er en amerikansk pornoskuespiller.
Rubz
Ruben Andrè Røsten (født 1992), kjent under artistnavnet RubZ eller Røsten i nyere tid, er en norsk rapper og låtskriver fra Skjold i Bergen.
Rapperen ble kjent da han i 2009 slapp singelen «Nytt Liv» som ble Norges mest avspilte sang på Myspace i 2009. I 2010 slapp han singelen «Kem E» etter å ha deltatt i tv-programmet X Factor sammen med Patrick Jørgensen samme år. Røsten er mest kjent for å skrive mørke og melankolske sanger som ofte handler om rus, kjærlighet, selvmord eller egne personlige opplevelser og historier.
Konflikten i Øst-Kongo i 2012
Konflikten i Øst-Kongo i 2012 er en fortsettelse av kampene som har pågått i den kongolesiske provinsen Nord-Kivu siden den formelle slutten på den andre krigen i Kongo i 2002–2003. I april 2012 gjorde tutsisoldater opprør mot den kongolesiske regjeringa. Mytteristene danna opprørergruppa M23 (Mouvement du 23-Mars), som består av tidligere medlemmer av CNDP (Congrès national pour la défense du peuple). Tidligere CNDP-kommandør Bosco Ntaganda anklages for å lede opprøret. 20. november 2012 tok M23 kontrollen over millionbyen Goma, som er provinshovedstad i Nord-Kivu.
Norbert Farkas
Norbert Farkas (født 7. april 1992) er en ungarsk alpinist. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 50 i storslalåm.
Ballastvikke
Ballastvikke (Securigera securidaca) er en ettårig urt i erteblomstfamilien.
Den er glatt med utoverliggende eller opprett vekst og kan bli opptil 50 cm høy. Bladene er ulikefinnede med 4–7 par småblad. Blomstene er gule, 4–8 mm store og sitter 4–8 sammen i et langstilket hode. Belgen er linjeformet med en krum spiss, 30–110 mm lang, 2–6 mm bred. Arten skiller seg fra resten av kronvikkeslekta ved at belgen ikke er delt i segmenter.
Ballastvikke vokser på dyrket mark, brakkmark, avfallsplasser og langs irrigasjonsgrøfter og bekker. Den er utbredt i det meste av middelhavsområdet, men mangler på Den iberiske halvøy, Balearene og Sardinia. I Nord-Afrika finnes den bare i Marokko. Arten vokser også videre øst- og nordover til Krim, Kaukasia, Irak og Iran. Den er innført med menneskelig hjelp til Portugal og Egypt.
I Norge er den funnet én gang, på en ballastplass i Fredrikstad i 1874.
Landsmoder
Landsmoder er et begrep som blir brukt om en politisk sterk kvinne som har ledet landet sitt gjennom en lengre periode, og som på godt og vondt har påvirket utviklingen av landet sitt, og som vanligvis nyter en stor personlig popularitet, i det minste fra større deler av landets befolkning. Noen landsmødre kan være omdiskuterte og trenger ikke nødvendigvis å ha støtte fra hele folket. Begrepet tilsvarer uttrykket landsfader, som brukes om dominerende mannlige politiske skikkelser.
Patrick Brachner
Patrick Brachner (født 7. januar 1992i Kematen an der Ybbs i Østerrike) er en østerriksk og aserbajdsjansk alpinist. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 53 i storslalåm.
Den demokratiske republikken Kongos herrelandslag i håndball
Resultater i internasjonale turneringer
''Resultatene som er vist under er kun konkurranser der Den demokratiske republikken Kongo har deltatt. Turneringer de ikke har tatt del i er ikke ført opp.''
Pascal Debacker
Pascal Debacker (født 8. april 1960) er en fransk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i hinderløp.
Han representerte landet sitt i Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 8 på 3000 meter hinder.
Kommunestyrevalget 1975
Kommunestyrevalget 1975 var et riksdekkende lokalvalg i Norge som fant sted 14. og 15. september 1975. Det ble samtidig avholdt direkte valg til fylkestinget for første gang. Det ble holdt omvalg i Ballangen kommune 15. desember 1975.
Ved valget ble det valgt 13,545 representanter og 18,264 vararepresentanter til landets 445 kommuner. Av representantene var 2,088 kvinner, en liten økning fra forrige kommunestyrevalg.
Stemmerettsalderen var 20 år. 2,723,328 personer hadde stemmerett ved valget. 1,944,473 personer avga stemme tilsvarende 70,8% valgoppslutning, en nedgang fra forrige kommunestyrevalg. De fleste kommunestyrevalgene ble gjennomført som forholdstallsvalg. Der det var bare ett eller ingen godkjente forslag til valgliste, var det anledning til å avholde flertallsvalg. Flertallsvalg ble benyttet i de to kommunene Modalen og Træna.
Bartholomäus Ringwaldt
Bartholomäus Ringwaldt (født ca. 1530 i Frankfurt an der Oder, død 9. mai 1599 i Langenfeld) var en tysk forfatter, prest og salmedikter. Han ble ordinert i 1557, og var prest to steder før han i 1566 ble prest i Langenfeld i Brandenburg. Han var en av de viktigste salmedikterne i Tyskland på 1500-tallet, og en samling med 59 av hans salmer ble utgitt i Halle så sent som i 1858. Salmer av ham er fremdeles i bruk, og han er blant annet representert med en salme i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013.
Kommunestyrevalget 1975
Arbeiderpartiet ble største parti ved valget, og fikk 38,0 % av stemmene. Dette ga partiet totalt 5,232 representanter, en reduksjon fra 5,648 representanter ved forrige valg. Andelen representanter gikk også ned. Flere nystartede partier oppnådde representasjon ved valget: Anders Langes Parti, Det Nye Folkepartiet, Rød Valgallianse og Sosialistisk Venstreparti.
Resultat av ordførervalgene
£ BF = Felleslister
$Lok = Lokale lister
Ann Therese Lotherington
Ann Therese Lotherington (født 31. mars 1958 i Tønsberg) er en norsk kjønnsforsker og statsviter. Hun er ansatt som professor i kjønnsforskning ved Senter for kvinne- og kjønnsforskning (Kvinnforsk) ved UiT – Norges arktiske universitet, der hun tidligere var senterleder.
Lotherington har sin utdanning fra Universitetet i Oslo hvor hun tok fagene sosialantropologi, samfunnspolitikk (Høgskolen i Lillehammer) og hovedfag i statsvitenskap (1986). I sitt doktorgradsarbeid i statsvitenskap ved Universitetet i Tromsø analyserte hun kvinnerettet distriktspolitikk i Norge i perioden 1980–2000. Lotherington har tidligere blant annet vært forsker, seniorforsker og forskningssjef ved Norut Tromsø. Hun har også vært prosjektleder, visedekan og professor ved Nord universitet i Bodø.
Hennes forskning spenner fra tematikker som kjønn, organisasjon, politisk endring, ekteskapsmigrasjon, teknologi, alder og endring i helse- og omsorgsfeltet til kunst og demens. Forskningen hennes retter seg mot å forstå endringer i helse- og omsorgsfaglig praksis, og betydningen dette har for organisasjoner, profesjoner og pasienter. I sin tidligere forskning har hun blant annet sett på konstruksjoner av likestilling og norskhet i russisk-norske familier. I 2009 gjorde Lotherington en analyse av opprettelsen av Likestillings- og diskrimineringsombudet (LDO) i antologien «Likestilte norskheter». I sine seneste arbeider har hun hatt særlig fokus på hvordan politiske ideer og visjoner omformes til tjenesteinnovasjoner gjennom praksis i nettverk bestående av mennesker, kunnskap og ting. Teoretisk anvender hun sosiologiske perspektiver som Science and Technology Studies (STS), feministisk teori og citizenship/medborgerskap. Hun har ledet en rekke større forskningsprosjekter finansiert av blant annet Telemedisinsk forskningsutvalg, Sosial- og helsedirektoratet og Norges forskningsråd.
François-Joseph Fétis
François-Joseph Fétis (1784–1871) var en belgisk komponist, musikkritiker og musikerbiograf.
Liv og virke
Fétis ble født inn i en familie av musikere og klaverbyggere. Han fikk musikkundervisning av faren fra tre-års-alder og begynte tidlig å komponere.
Fra 1800 studerte han ved musikk-konservatoriet i Paris. Han fordypet seg i studiet av kontrapunkt og fuge, og verkene til Palestrina, Bach og Händel. Etter studiet hadde han flere musikklærerposter i Nord-Frankrike, før han i 1821 fikk en stilling som professor i komposisjon og harmonilære ved konservatoriet i Paris. I 1827 grunnla han et musikk-kritisk ukestidsskrift som han redigerte alene.
I 1832 kalte kong Leopold I ham til Belgia for å bygge opp det kongelige konservatoriet i Brussel etter forbilde av konservatoriet i Paris. Fétis ansatte i tidens løp mange kjente musikere ved konservatoriet, blant andre fiolinistene Charles-Auguste de Bériot, Henri Vieuxtemps og Hubert Léonard, organisten Jacques-Nicolas Lemmens, komponisten Adolphe Samuel, cellisten Adrien-François Servais og pianisten Marie Pleyel.
Fétis skrev en mengde komposisjoner etter klassiske forbilder i omtrent alle sjangre. Komposisjonene hans regnes som lite originale, men om han var ubetydelig som komponist, fikk han desto større betydning som musikkskribent. Han var den ledende franskspråklige musikkviteren på 1800-tallet, og hovedverket hans, musikerleksikonet Biographie universelle des musiciens et bibliographie générale de la musique, er tross enkelte feil og reaksjonær bedømming av samtidige komponister, fortsatt av musikkhistorisk verdi.
Fétis' verdifulle private samling med av mer enn 7,000 bøker, dokumenter, tidsskrifter og partiturer fra tre århundrer ble overtatt av det kongelige bibliotek i Belgia.
Blant Fétis' elever kan nevnes Luigi Agnesi, Jean-Delphin Alard, Juan Crisóstomo Arriaga, Louise Bertin, William Cusins, Julius Eichberg, Ferdinand Hérold, Frantz Jehin-Prume, Jacques-Nicolas Lemmens, Adolphe Samuel og Charles-Marie Widor.
Aleksander Fjeld Andersen
Aleksander Fjeld Andersen (født 15. april 1997) er en norsk tidligere skiskytter som representerte Geilo Idrettslag.
Han tok sølv på normaldistansen i ungdomsklassen under junior-VM 2016, og tok også junior-VM-medalje i stafett i 2016 og 2017, og sølv på jaktstarten i senior-NM på Dombås 2016.
Fjeld Andersen ble nr. 14 sammenlagt i IBU-cupen 2018/19, med en 3.-plass på i sprintrennet i Martell som beste resultat. Fjeld Andersen ble denne sesongen også tatt ut til EM i Minsk, men uten å få plasseringer blant de seks beste.
Kale (Denizli)
Kale er en by og et distrikt i provinsen Denizli i Egeerregionen i Tyrkia. Byen ligger meter over havet og hadde  innbyggere på slutten av 2012. Distriktet hadde til sammen innbyggere i 2012 og et areal på  kvadratkilometer.
Perus herrelandslag i fotball
Peru deltok i det aller første VM-sluttspillet i 1930, de var også med under det kontroversielle sommer-OL i 1936 (i Hitlers Berlin). I 1939 vant landet sin første Copa América. De hadde også en storhetsperiode mellom 1970 og 1982. De kom til kvartfinalen i fotball-VM både i 1970 og 1978.
Landet har fostret mange store fotballspillere, men den mest kjente er Teófilo Cubillas som spilte på 1970-tallet. Han deltok i tre VM-sluttspill og ledet laget til seier under Copa América i 1975.
Historisk sett er ansett som erkefienden til Peru.
Historie
Fotball ble introdusert i Peru av engelske seilere som var innom havnebyen Callao, en av de viktigste havnebyene i Stillehavet, på slutten av 1800-tallet. På fritiden spilte de engelske sjøfolkene fotball, og siden de trengte flere spillere inviterte de lokalguttene å være med. Det var i en av disse tidlige kampene at brassespark ble utført for første gang. Kampene mellom sjøfolkene og lokalbefolkningen fikk mye oppmerksomhet, og idretten spredte seg etterhvert til Lima. Det ble spilt kamper uten noen organiserte lag. Organiseringen skjedde først på begynnelsen av 1900-tallet. Blant de første klubbene var British Peruvian (english community's), Lima Cricket & Football Club, og ble senere fulgt av Ciclista Lima i 1896 og Club Atletico Chalaco (i byen Callao, 1899).
Tidlig på 1900-tallet gravde amerikanerne ut Panamakanalen, og denne ble åpnet i 1914. Dermed var ikke havnebyen Callao lenger så viktig, og skipstrafikken der gikk kraftig ned. Innen denne tiden hadde likevel flere peruanske byer stiftet sine egne fotballag, som for eksempel Cusco og Arequipa fra Lima. De viktigste klubbene som ble stiftet i denne perioden var Allianza Lima (1901), Cienciano (i Cusco, 1901), FBC Melgar (Arequipa, 1915), Circolo Sportivo Italiano (Lima, 1917), Atletico Grau (Piura, 1919), Alianza Atletico (Sullana, 1920), Universitario de Deportes (Lima, 1924), Sport Boys (Callao, 1927), og Coronel Bolognesi (Tacna, 1929). Fotballsporten vokste raskt i Peru, og den viktigste amatørligaen var lokalisert i hovedstadsområdet. Det vokste opp en rivalisering mellom Lima- og Callaoklubbene. Mangelen på en sentralisert organisasjon frembrakte mange konflikter mellom klubbene. Det var en slik konflikt som førte til stiftelsen av Fotballforbundet i Peru i 1922, samt et nytt ligasystem under deres oppsyn (1926).
Selv om Fotballforbundet i Peru ble medlem av CONMEBOL i 1925, ble ikke landslaget med i det søramerikanske mesterskapet hverkeni 1925 eller i 1926. Dette skyldtes en restrukturering av den nasjonale ligaen, og selv om Peru hadde mange gode fotballklubber lyktes det ikke å skape et landslag før i 1927. Den første landskampen ble spilt mot den regjerende olympiske mesteren Uruguay. Peru tapte 0-4, selv om de beste spillerne fra ligaen ble brukt. Bare noen dager senere fikk imidlertid Peru sin første seier, da de overraskende vant 3-0 mot Bolivia.
I de følgende årene spilte en rekke glimrende peruianere på landslaget, noe som økte fotballens popularitet både i hjemlandet og ellers i Sør-Amerika. På 1920- og 1930-tallet reiste landslaget en rekke ganger på turné på sitt eget kontinent, f.eks. til Colombia, Venezuela, og til Chile. 3 år etter Perus første landskamp, ble laget invitert til å delta i VM i fotball 1930 i Uruguay. Store spillere som Alejandro Villanueva, Teodoro Fernandez og Juan Valdivieso dominerte.
Copa América meritter
I 1975, 1979 og 1983 var det for første gang ingen fast vertsnasjon. Kampene ble spredt ut over hele året. I 1975 skiftet turneringen navn fra «Det søramerikanske mesterskapet» til «Copa América».
Nåværende tropp
Pr. 4. juni 2018 Perus tropp til VM i fotball 2018 i Russland fra 14. juni 2018 til 15. juli 2018
Andre spillere
Spillere som har vært med i landslagstroppen de siste 12 månedene.
Friidrett under Sommer-OL 1904 – Lengde uten tilløp menn
Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 1904:
La captive du désert
La captive du désert er en fransk film fra 1990 regissert av Raymond Depardon.
Jørgen + Anne er sant
Jørgen + Anne er sant er en norsk barnebok om forelskelse av Vigdis Hjorth, utgitt på Cappelen i 1984.
Jørgen + Anne er sant var Vigdis Hjorths andre bok. Hun debuterte i 1983 med fortellings- og høytlesningsboken Pelle-Ragnar i den gule gården. Hjorth fikk i 1984 Norsk litteraturkritikerlags barnebokpris for Jørgen + Anne er sant.
Boken ble filmatisert som Jørgen + Anne = sant i 2011.
VM i friidrett 2017 – 50 kilometer kappgang menn
Øvelsen 50 kilometer kappgang menn ved VM i friidrett 2017 ble avholdt i London 13. august 2017.
Håvard Haukenes representerte Norge i øvelsen. Han ble tatt ut av konkurransen på grunn av diskvalifikasjon.
Resultater
Konkurransen fant sted den 13. august kl. 07.46. Resultatene var som følger:
Liu Jinfeng
Liu Jinfeng (født 3. juli 1977 i Dalian) er en kinesisk tidligere skiskytter.
Liu deltok i VM i skiskyting 1995, der Kina kom i sjetteplass i lagkonkurransen. I VM i sommerskiskyting 1996 fikk hun bronse på normaldiatanse, bak Olessia Toupilenko og Gunn Margit Andreassen. Hun deltok i Skiskyting under Asiatiske vinterleker 1996, der Kina vant kvinnestafetten. Hun har én pallplass i Verdenscupen i skiskyting - hun kom på tredjeplass i stafetten i Nagano i Verdenscupen i skiskyting 1996/97.
I Paralympiske vinterleker 1998 kom Kina på sjuendeplass på 4 × 7,5 km stafett med Liu på laget.
Sarayköy
Sarayköy er en by og et distrikt i provinsen Denizli i Egeerregionen i Tyrkia. Byen ligger meter over havet og hadde  innbyggere på slutten av 2012. Distriktet hadde til sammen innbyggere i 2012 og et areal på  kvadratkilometer.
Serinhisar
Serinhisar er en by og et distrikt i provinsen Denizli i Egeerregionen i Tyrkia. Byen ligger meter over havet og hadde  innbyggere på slutten av 2012. Distriktet hadde til sammen innbyggere i 2012 og et areal på  kvadratkilometer.
Kilkee
Kilkee (irsk: Cill Chaoi) er en liten kystby i grevskapet Clare på Irland. Den ligger i sognet Kilkee, tidligere Kilfearagh. Kilkee er midtveis mellom Kilrush og Doonbeg på N67-veien. Byen er populær som badeby for turister på vestkysten av Irland. Bukta, formet som en hestesko, er beskyttet mot Atlanterhavet av Duggerna-revet. I henhold til foletellingen av 2016 har byen en beskjeden størrelse, 972 innbyggere.
Gaia Epicus
Gaia Epicus er et melodisk metal band som ble startet av Thomas Chr. Hansen og har eksistert siden 1992, men bandet har skiftet navn og musikkstil flere ganger. Bandet startet som et Punk Rock band under navnet Rått kjøtt i 1992. Et år senere fra 1993 til 1998 var bandet kjent som Execution og spilte Thrash Metal. Fra 1998 til 1999 var bandet kjent som Millenium og spilte Melodisk Metal. Så byttet de navn til Theater of Pain fra 1999 til 2000. I 2000 fortsatte de å spille melodisk metal, under navnet Eternal Flame. Så endelig i 2001 byttet de navn til Gaia Epicus og begynte å spille Melodisk Power Metal. Bandet gav ut sitt første album i 2003 og har siden gitt ut flere album etter dette.
Kilkee
Historie
På 1890-tallet hadde Kilkee nok en oppblomstring da jernbanen West Clare Railway åpnet for godstransport, noe som forbedret handelslivet i området, samt ga et relativt raskt transport for reisende til og fra byen. Mange framtredende mennesker i samfunnet reiste til Kilkee, blant annet den irske poeten Aubrey de Vere, Charlotte Brontë (som tilbrakte bryllupsreisen her), forfatteren Henry Rider Haggard og nasjonalpoeten Alfred Tennyson. I 1896 besøkte kronprinsessen av Østerrike byen. Underholderen Percy French var en hyppig utøver i byen, og en hendelse på West Clare Railway på vei til Kilkee fikk ham til å skrive sangen «Are Ye Right There Michael». Selv om den har blitt mer utviklet og moderne de siste årene, har byen beholdt noe av det viktorianske preget fra 1800-tallet.
Gaia Epicus
Historie
Rått kjøtt 1992-93 En regnfull kveld i Mo i Rana (Nord-Norge) tilbake i 1992 ....En nyårsaften 91-92 bandet ble dannet av Thomas Chr. Hansen, Roar Følling og Tom R.Brumoen. Musikkstilen var punkrock og tekstene var på norsk. Bandet ble kalt ¨Rått kjøtt ¨. Bare tre måneder senere ble den første Demoen laget. Demoen ble kalt ¨FREKKE FAEN¨.Bandet fikk 4. plass i Nordnorsk mesterskap i Rock.
Execution 1993-98 Etter 7 måneder endret musikkstilen og bandnavnet seg. Musikken var nå Thrash Metal, og navnet var Execution. Noen trommeslagere kom og gikk til en trommeslager som het Cato Skivik ble funnet. Cato lærte raskt og hadde en veldig god innflytelse på bandet og den nye musikkstilen. Metallica sine sanger var på setlisten, men også noen egne låter. Bandet begynte å få noen konserter og de øvde omtrent 10 timer nesten hver dag. Bandet spillte inn en ny demo kalt "Sacrifice". Igjen endret musikken seg og en ny demo ble laget. Musikken var Hard Rock og demoen ble kalt "Bullet for me?". Rock Mot Rus (Rock Against Drugs) Festival 1995. 70 band fra hele norge konkurrerer i denne konkurransen. Thomas, Cato og Tom tok hjem en femte plass. (April 95). Nye medlemmer i bandet. Sommeren 1996 forlater Cato bandet og erstattes av Ken Høyli (trommer). Bandet begynte å spille Progressiv metal. Vinteren 96, Joakim Kjelstad slutter som gitarist. Tidlig 97 blir Ken erstattet av Marius Nilsen. Etter bare 3 øvinger dro bandet til Rock Mot Rus på nytt. Denne gangen blir det en 3. plass. (April 97). Så spilte de på Sjon-stock festivalen aug.97.
Millenium 1998-99 Bandet endret navn til Millenium like etter nyttår. April 98 drar de til Rock mot Rus festivalen igjen og fikk en femte plass. Spiller på Sjon-stock festivalen igjen. (7. aug-98) Bandet kaster ut medlemmene Joakim og Tom. August 1998. Roy V. blir bassist.
Senegambia Bridge
Senegambia Bridge, også kjent som Trans-Gambia Bridge, er en bro i Gambia som bærer Trans-Gambia Highway over elven Gambia. Broen gjør transport mellom nord og sør i landet uavhengig av ferge, og samtidig bindes den sørlige senegalske landsdelen Casamance til resten av Senegal på nordsiden av Gambia.
Gaia Epicus
Historie
Eternal Flame 2000 Offisiell bytte av bandnavn. Spiller Korgen Rock fest. September 2000 flytter Thomas fra Mo I Rana til Trondheim. Han erstatter bassist Tom og trommisen Marius med Espen Hammer og Torbjørn Strøm. 16.11.00 spilte Eternal Flame på Rockefeller i Oslo / Norge.
Senegambia Bridge
Historie
Siden 1956 har det vært planer om å bygge en bro som erstatning for ferjesambandet Bamba Tenda–Yeli Tenda over Gambiaelven. I 1978 etablerte Gambia og Senegal samarbeidsprosjektet Gambia River Development Organization for å fremme planene.
Etter mye forhandlinger om finansiering ble endelig grunnsteinen lagt ned 20. februar 2015. Konstruksjonen ble utført av senegalesiske Arezki Group i samarbeid med det spanske selskapet Isolux Corsán. Den 21. januar 2019 ble Senegambia-broen åpnet med presidentene i både Gambia og Senegal til stede.
Gaia Epicus
Historie
Gaia Epicus 2001 Offisiell bytte av bandnavn. Bandet har endret det medlemmer flere ganger. Slapp sitt første album i 2003, og flere album etter det. Bandet har hatt flere gjestemusikere på noen av sine album, blant annet Roland Grapow (ex-Helloween, Masterplan), Dominique Leurquin (Luca Turilli's Rhapsody), Morty Black (ex-TNT) for å nevne noen.
Carmen on Ice
Carmen on Ice er en tysk film fra 1990 regissert av Horant H. Hohlfeld.
Allround-VM på skøyter 1977, kvinner
Allround-VM på skøyter 1977, kvinner ble arrangert i Keystone, Colorado, USA den 12. og 13. februar 1977.
Peter Renner
Peter Renner (født 27. oktober 1959) er en newzealandsk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i hinderløp.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 11 på 3000 meter hinder.
Schongau
Schongau (dialekt: Schoa’ga) er en by i Landkreis Weilheim-Schongau i Oberbayern. Byen ligger ved elven Lech. Bymuren rundt gamlebyen er nesten i sin helhet i behold.
Roger Hackney
Roger Graham Hackney (født 2. september 1957) er en britisk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i hinderløp.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 10 på 3000 meter hinder.
Gory Guerrero
Salvador Guerrero Quesada (født 11. januar 1921, død 18. april 1990 ), bedre kjent som Gory Guerrero, var en meksikans frybryter og faren til den kjente frybryteren Eduardo «Eddie» Gory Guerrero Yanez (1967-2005) som gikk under navnet Gory Guerrero Jr.
Tommy Ekblom
Tommy Ekblom (født 20. september 1959) er en finsk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i hinderløp.
Stadsbygd prestegård
Bygninger
Prestegården består i dag av følgende bygninger:
Pr. i dag er hovedbygningen, "Gulstua" og stabburet, samt eksteriøret til driftsbygningen fredet.
Tidlig historie
I 1589 ble Stadsbygd lutherske menighet (Ecclesia Stadsbygdiensis ) etablert som følge av at 55 bønder bli enige med den nye lutherske kirken om å bygge og vedlikeholde kirken og prestegården, samt lønne en prest. Ca. 1600 flyttet Johannes Mikkelsøn inn på den daværende prestegården som lå i tilknytning til gammelkirka som var i bruk mellom 1657 og brannen 20. oktober 1837. Rundt 1730-tallet ble de to dagligstuene fra den gamle presteboligen flyttet og satt opp på den nye prestboligtomta. Denne bygningen er i dag lokalkjent som Gulstua og regnes som en av Rissa kommunes eldste bygninger.
Da Christian Jensen Hvedding (1731–1802) ble prest i bygda i 1767 gikk han og hans velstående hustru kjøpmannsdatter Elisabeth Johansdatter Mantzin i gang med byggingen av en ny og større hovedbygning på den nåværende prestegården. To år senere sto den nye hovedbygningen klar med 24 rom fordelt over to etasjer og 500 m². På 1800-tallet hadde eiendommen et areal på tilsammen 3700 dekar. På det meste var det 16 husmannsplasser på eiendommen. Rundt overgangen til 1900-tallet ble deler av jorda og skogen solgt, og prestegården består i dag av 200 dekar dyrket jord og 100 dekar skogmark.
Prestegårdshagen
Det var utover 1720-åra at hageanlegget begynte å ta form. Prost Mikael Stub, som ble innsatt som sogneprest i bygda i 1721, plantet flere ask og eiketrær i prestegårdshagen og på kirkegården for å forbedre omgivelsene. To av disse eiketrærne (tvillingeikene) ble fredet i kongelig statsråd i 1924 men ble tatt av storm i 1975. To av askene derimot står fortsatt i dag.
I de følgende årene etter prost Stubs tiltredelse ble hagen ivaretatt og utover 1760-70-tallet besøkte biskop Johan Ernst Gunnerus prestegården en rekke ganger. Den store interessen han hadde for naturen og spesielt floraen, er nok en viktig årsak til alle besøka hans på bygda. I perioden 1810–12 fikk daværende prost Hans Nicolai Rønne kjørt inn 1000 lass god matjord på området for å anlegge dagens park-lignende hagen. Rønnes hageplan var tydelig inspirert både av fransk og engelsk hagearkitektur med spaserganger og et vell av rosetrær og andre prydbusker. Gamle skrifter forteller hvor vakker hagen var på 1800-tallet, og Rønne selv har beskrevet hagen som «Et Paradis og en Edens hage» i et brev han sendte til broren i Danmark.
I 1917 overtok Christen L. Dahler som sokneprest i Stadsbygd. Sammen med kona Gudrun gjorde han en stor innsats for å bevare embetsboligen fra og å gjøre i stand hagen ved å plante massevis av roser og stauder.
I de seneste årene har lokale ildsjeler arbeidet med å sette i stand det gamle hageanlegget. Blant annet er det anlagt et stort område med over 70 ulike plantesorter som alle er merket med navn og historikk.
Prestegårdshagen er i dag åpen for publikum.
Thorbjørn Egners lesebøker
Thorbjørn Egners lesebøker utkom i 16 bind fra 1950 til 1972. De fire første bøkene ble redigert av Thorbjørn Egner sammen med Karen Jacobsen og Helene Kløvstad, etterhvert overtok Egner alt redaktøransvaret selv. Egner illustrerte og skrev også tekster selv til bøkene. Thorbjørn Egners lesebøker kom også i utgaver på nynorsk; de nynorske utgavene ble laget i samarbeid med Halldis Moren Vesaas.
Verket vokste gradvis; først ble småskolebøkene fullført, siden ble verket utvidet til å dekke den sjuårige skolen, og til slutt, etter utvidelsen av grunnskolen i 1960-årene, til å dekke hele den nye, niårige skolen.
Samfunnet i bøkene
Egner sa ved flere anledninger at han «regnet lesebøkene som det viktigste han har gjort». I motsetning til de fleste andre lesebokverk både før og senere var verket i svært stor grad skrevet av én hovedforfatter og redaktør. Riktignok trakk Egner inn klassiske tekster fra kulturarven, og han spesialbestilte tekster fra mange samtidige forfattere, men i overveiende grad var lesebokverket én manns verk.
I de to første bindene introduseres to miljøer av gjennomgangsfigurer, som etterhvert møter hverandre. Fra gårds- og bygdemiljø møter leserne Ola-Ola Heia, som Egner først hadde skrevet om i boka Ola-Ola som alle dyra var så glad i (1942). Det andre miljøet var Humlegata i «byen», hvor søsknene Petter og Kari og Brumle Grønn bor. Familien Grønn kommer tilbake i femte bind, hvor de reiser på ferie til Sørlandet.
Erfaringene fra Egners egen oppvekst som vekslet mellom Kampen og Sørum, har satt preg på lesebøkene. Selv har han skrevet at «Minner fra guttedagene i byen og somrene i Sørum har nok vært en inspirasjonskilde til mye av det jeg senere har skrevet og tegnet i årenes løp», og biograf Anders Heger har pekt på at «Egner støpte norsk barndom i de former hans eget liv hadde avsatt»: lesebøkenes Humlegata lignet Kampen på 1920-tallet, og gården til Ola-Ola Heia i den samme leseboken minnet om Sørum i Egners barndom. Senere skulle Egnerfamiliens ferieerfaringer fra Gismerøya sommeren 1950 bli førende for fremstillingen av Sørlandet i den femte av lesebøkene.
Bøkene i samfunnet
Lesebokverket ble meget godt mottatt, og mange oppfattet det som arvtageren etter Jensens lesebok fra 1863 og Nordahl Rolfsens Lesebok for Folkeskolen fra 1892, hva angår vilje til en ny, samlende og moderne forståelsen av barndom og pedagogisk metode: «de ble omtalt som innvarslingen av en ny tid, en annen oppdragelse, en annen lærdom» og det er sagt at «Med sitt leseverk har Egner gjennomført den tredje store omveltning i den norske leseboks historie.» Bøkene fikk også godt skussmål som litteratur og for den gjennomarbeidede formgivningen og, ble nominert til prisen Årets vakreste Bøker. Bøkene ble i stor grad også anmeldt som litteratur i samtidens aviser, og Dagbladets barnebokkritiker Sonja Hagemann mente at «De er demokratiske i den utpreget norske forstand av ordet: Miljøet er preget av trygghet og tillit, det er familien i de helt alminnelige kår.»
Verket ble i liten grad kritisert offentlig i sin samtid, men medarbeideren Halldis Moren Vesaas bemerket i private brev at det var en «bybok», og biograf Heger peker i ettertid på at «Egners beskrivelser av livet på landet bar preg av hans egne nostalgiske minner fra Sørum mens århundret var ungt. Det var landbruk uten traktor, det var høyonn med ljå og bryne.» Andre har også pekt på at «realismen er heller stilisert og med en tidskoloritt like mye fra forfatterens barndom som fra leserens.»
Bøkene i skolen
Egners lesebokverk var skrevet i den gamle leseboktradisjonen, hvor leseboka både skulle inspirere til å praktisere den nyervervede leseferdigheten, og dessuten skape et felles kunnskapsrepertoar av allmenndannelse innenfor historie, geografi, samfunnsfag, litterære klassiske tekster og litteratur- og kunsthistorie. Det er et paradoks at Egner sluttførte sitt verk samtidig med at den nye Mønsterplan for grunnskolen fra 1974 gikk bort fra tanken om en bred allmenndannende lesebok, og dette var en stor skuffelse for Egner personlig. Bøkene ble likevel brukt til inn på 1980-tallet, og bøkene for småskolen ble sist revidert så sent som i 1981–82.
Liste over bøkene
''Titlene følger bokmålsutgavene
Emma Matthiasen
Hun tilbragte mye tid i Danmark, og var derfor påvirket av sin tids danske samtidskunst. Den danske innflytelsen ble fremhevet i samtidig omtale av hennes kunstneriske virke:"«Det som utmerker Emma Matthiasens kunst er nettopp sansen for den strenge og klare form, som i forbindelse med en overmåte følsom og meget vakker overflatebehandling gir ganske delikate stoffvirkninger og en livfull karakteristikk.»"
Kunstnerisk virksomhet
Hun var utdannet i ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole og Kunstakademiet i Kristiania. Deretter studerte hun videre i København under Einar Utzon Frank fra 1919 til 1927. Utzon-Frank hadde i denne perioden to andre norske elever, henholdsvis Anne Grimdalen og Asbjørg Borgfelt.
Emma Matthiasen debuterte som kunstner i 1920 på Charlottenborg Forårsudstilling i København. I 1921 debuterte hun på den norske Høstutstillingen. I 1922 laget hun en portrettbyste av forfatteren Gunnar Larsen som ble innkjøpt av Nasjonalgalleriet i Oslo. I 1927 ble gutteportrettet Hans Jacob støpt i bronse; bysten ble innkjøpt av Nasjonalgalleriet samme år. To år senere laget hun et bronseportrett av Else Lorentzen som Nasjonalgalleriet kjøpte inn for midler fra Benneches legat. I verket Norsk kunsthistorie (Gyldendal, 1983) fremheves portrettet av Else Lorentzen:"„«Else Lorentzen» (1929) er med sin utsøkte materialbehandling og detaljering et klassisk, for ikke å si klassistisk, toppstykke innenfor norsk portrettkunst.“"I krigsårene 1940–45 oppholdt hun seg på nytt i Danmark. Hun foretok også kortere studiereiser til Italia og Hellas 1924, 1925 og 1926. I 1950 besøkte hun Paris. Hun var periodevis bosatt i Danmark frem til hun døde i 1975.
Matthiasen ble en anerkjent kunstner som fikk en rekke offentlige og private utsmykningsoppdrag. Hun modellerte en bronsemedalje som markerte geologen Waldemar Christopher Brøggers 80-årsdag i 1931. Hun var en av kunstnerne som ble utvalgt til utsmykningsoppdrag i det nye rådhuset i en konkurranse som ble gjennomført i 1937-1938. I 1945 ble Matthiasens byste av arkitekt Arnstein Arneberg avduket i Oslo rådhus. Senere fikk hun i oppdrag å utforme 17 små relieffer i bronse til himlingen på Rådhusets søndre balkong. Disse relieffene var på plass i 1950, og forestiller havfruer, havmenn, fugl og fisker. Da myntforskeren Hans Holst fylte 60 år i 1951 ble det laget en medalje i bronse med portrett modellert av Matthiasen, og gravert og preget av Øivind Hansen. Både medaljen som markerte Holsts jubileum og en medalje med portrett av professor Gunnar Rudberg fra 1930 ble innkjøpt av Nasjonalgalleriet i Oslo i 1951.
Matthiasens byste av Elias Kræmmer (Anthon B.Nilsen) ble avduket i Svelvik i 1955 i forbindelse med hundreårsjubileet for hans fødsel.
I 1961 ble hennes skulptur Havfruen plassert på Slattum i Nittedal. I 1963 kjøpte Molde kommune inn skulpturen Mor med liten gutt, som ble plassert i Alexandria-parken. Pikeportrettet Duck ble modellert i 1942, men først støpt i bronse i 1967, etter at Nasjonalgalleriet hadde kjøpt det fra kunstneren i 1966.
Bruvik kirke har et portalrelieff utformet av Matthiasen. Hun har utført flere utsmykningsarbeider i og ved norske kirker; et granittrelieff som forestiller erkeengelen Michael flankert av apostelen Johannes og profeten Moses finnes i Glemmen nye kirke i Fredrikstad. I 1966 ble hennes monument over Leiv Tveit, som var grunnlegger av og bestyrer for Bakkebø institusjon for psykisk utviklingshemmede barn og unge, avduket ved Bakkebø kirke i Egersund. En granittgruppe utført av Matthiasen finnes på Bragernes kirkegård i Drammen. Hun har også portrettert skuespillerinnen Tore Segelcke.
Emma Matthiasen ble selv portrettert av billedhuggeren Hanna Jessen.
Leketøy og livredningsdukke
På 1950- og 1960-tallet ble Emma Matthiasen engasjert av Åsmund S. Lærdal til å modellere lekedukker for hans firma i Stavanger. Lærdal var kvalitetsbevisst og knyttet til seg flere andre fremstående kunstnere til å utforme ulike produkter for sin bedrift, som startet som et forlag, deretter ble leketøysprodusent for så å ende opp som utvikler og produsent av livredningsutstyr. Da livredningsdukken som senere fikk navnet Resusci Anne skulle få sitt visuelle uttrykk, besluttet Lærdal å basere dukkens ansikt på en kjent dødsmaske av en pike som druknet seg i Seinen i Paris på 1800-tallet. Han engasjerte da Matthiasen til å modellere dukkeansiktet med dødsmasken som utgangspunkt.
Verv
Emma Matthiasen ble en rekke ganger på 1930-, 1940- og 1950-tallet innvalgt til Tilsynsrådet for Kunstnernes Hus i Oslo, som representant for billedhuggerne. I 1950 var hun medlem av kunstnerjuryen som valgte ut arbeider til «Den offisielle finske utstilling» i Oslo. Medlemmene av juryen og andre norske billedhuggere var også representert på denne utstillingen, og Matthiasen deltok med fem skulpturer.
Bakkhylides
Bacchylides (gresk: Βακχυλίδης) var en gresk lyrisk poet fra det 5. århundre f.Kr. Han ble regnet blant de ni lyriske poeter sammen med blant annet sin onkel Simonides. Hans lyriske stil ble ofte sammenlignet med den samtidige poeten Pindar.
Han har sannsynligvis ikke vært særlig verdsatt i sin samtid, men en del av hans dikt ble samlet og nedskrevet av Aristofanes av Bysants på slutten av det 3. århundre f.Kr. En del av disse nedtegnelsene er bevart. Diktene er senere samlet og tolket av Richard Claverhouse Jebb
Alaskaelg
Alaskaelg (Alces americanus gigas) er den fysisk største underarten av amerikansk elg. Den lever i Alaska og deler av Nord-Canada. Underarten er svært utsatt for troféjakt. Alaskaelgen ble tidligere regnet som en underart av elg, men denne er nå delt i artene europeisk elg (Alces alces) og amerikansk elg (Alces americanus). Sistnevnte kalles også sibirsk elg, fordi flere av underartene lever i Asia.
Dominic Demschar
Dominic Demschar (født 19. mai 1993) er en australsk alpinist. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 39 i storslalåm.
Alaskaelg
Den største alaskaelgen man kjenner til, ble skutt i det vestre Yukon i september 1897. Den veide 820 kg og målte 233 cm i skulderhøyde. Normalt blir oksen omkring 635 kg tung og 210 cm i skulderhøyde, mens kua blir omkring 478 kg og 180 cm.
VM i friidrett 2017 – 50 kilometer kappgang kvinner
Øvelsen 50 kilometer kappgang kvinner ved VM i friidrett 2017 ble avholdt i London 13. august 2017. Det var første gang øvelsen ble arrangert for kvinner.
Alaskaelg
Se også
Hjortedyr
VM i friidrett 2017 – 50 kilometer kappgang kvinner
Resultater
Konkurransen fant sted den 13, august kl. 07.46. Resultatene var som følger:
Adam Lamhamedi
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 47 i storslalåm.
Vladislav Novikov
Vladislav Novikov (født 10. november 1993) er en russisk alpinist. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 35 i storslalåm.
Harald Reitan
Harald Reitan (født 19. januar 1950 i Ålen i Sør-Trøndelag) er frilansjournalist, og tidligere journalist og programleder i NRK i 32 år.
I perioden 2000-2005 var han leder for naturredaksjonen i NRK, med ansvar for TV-programmet Ut i naturen og radioprogrammet Naturens verden. Han sto for oppstarten av hageserien på TV, Grønn glede, som eksisterte i 14 sesonger, til 2015).
I 2006-2015 var han leder for Perspektiv-redaksjonen som produserte arkivbaserte TV-dokumentarer. Redaksjonen har vunnet den norske TV-prisen Gullruten to ganger; for serien Tilbake til 70-tallet i 2009 og Overeksponert i 2012. Perspektiv-redaksjonen har laget serier som Tilbake til 60-tallet, Og nå: Reklame!, Kjære dagbok, En sterk historie, Ibsens dramatiske kvinner, Alt var bedre før, Bykjærlighet, Okkupert hverdag, NRK-jubileumsserien Med lisens til å sende og enkeltdokumentarene Pionertida i NRK Fjernsynet, Historien om en øy (Utøya), ‘’Holmenkollen - ideen om oss selv’’ og Willochs historie.
Harald Reitan har i samarbeid med Meteorologisk institutt gitt ut boka Været i Norge 1995-2005. Han har senere vært programleder i Jukebox i NRK P1+, og reporter i Ekko i NRK P2. Per 2023 er han skrivende frilansjournalist.
Erwin Feuchtmann
Erwin Jan Feuchtmann Perez (født 2. mai 1990 i Punta Arenas) er en chilensk håndballspiller som spiller for den tyske klubben og det chilenske herrelandslaget.
Koenigsegg One:1
Koenigsegg One:1 er en bil produsert av Koenigsegg. Bilen ble presentert i mars 2014 ved Geneva Motor Show. Koenigsegg vil bygge seks eksemplarer av modellen, i tillegg til fremvisningsmodellen som ble presentert på Geneva Motor Show. Alle eksemplarene er allerede solgt. Koenigsegg hadde to eksemplarer med til Goodwood Festival of Speed 2014, hvor den ble vist ved siden av andre superbiler som for eksempel McLaren P1, Ferrari LaFerrari, Porsche 918 og Pagani Huayra.
Navnet One:1 kommer fra det samlede antall hestekrefter (1 360 H/k) i forhold den totale vekten (1 360 kg), som gir modellen en 1H/k/1Kg (1 hestekraft pr. 1 kilogram). 1 360 H/k gir den samme output som en megawatt, noe bilmodellens konstruktør påstår gjør den til "verdens første megabil". Bilens hovedfokus har ikke vært så mye på å gjøre den til en bil beregnet til racerbaner enn de tidligere bilene fra Koenigsegg. Koenigsegg måtte ofre noe for å gjøre det mulig å nå disse målene med bilen.
Koenigsegg One:1 er utstyrt med en variant av den samme 5-liter twin-turboladede V8-motoren som har blitt brukt i alle Koenigsegg Ageraer. Den produserer 1 360 H/k (1,000 kW) ved 7500 rpm og 1 371 N·m (1,011 lb-ft) av dreiemoment ved 6 000 rpm. Motorens totaltvekt er ikke mer enn 197 kg takket være karbonfiber-interiør og aluminiumsskjellettet. Girkassen er en 7-trins dobbel-kobling.
Prisen er omkring 45 millioner kr. inklusive veiavgifter og moms. Fart er angitt i km/t. Tid er angitt i sekunder.
Marguerite Gérard
Marguerite Gérard (1761–1837) var en fransk maler og grafiker. Verkene hennes tilhører klassisismen.
Liv og virke
Fra midten av 1770-årene studerte Gérard tegning, maling og grafisk trykk hos svogeren Jean-Honoré Fragonard (1732–1806). Det ser ut til at hun i 1778 gjorde fem grafiske trykk i samarbeid med ham.
Som svar på nye markedsmessige forhold begynte hun i revolusjonsåret 1789 å lage skisseartede portretter av enkeltmennesker eller gruppeportrett, ofte familiebilder. Ved hjelp av ulike standardteknikker kunne mindre portrett utføres etter en sitting. Marguerite Gérard brukte også en standardisert modell for sine portrett der personen kunne sitte eller stå ved et bord, i blant med et musikkinstrument.
Prisen på mange standardiserte portrett sank drastisk med revolusjonen, men Gérard fikk likevel gode priser for sine små portrett og ble temmelig velstående. Hun bodde hele livet med sin søster og svoger i deres bosted i Louvre og kunne sammen med dem kjøpe et hus på landet. Ved hennes bortgang ble formuen hennes vurdert til mer enn 50 000 francs.
Ettermæle
Ved siden av Élisabeth Vigée-Le Brun (1755–1842), Adélaïde Labille-Guiard (1749–1803) og Angelica Kauffmann (1741–1807) ble Marguerite Gérard regnet som sin tid mest kjente kvinnelige maler.