cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andrej Sobolev
Andrey Sobolev (født 27. november 1989) er en russisk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var en åttendedelsfinale i parallellstorslalåm.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han utslått i kvalifiseringen.
Havmyran naturreservat
Havmyran naturreservat er et naturreservat i Hitra kommune, Trøndelag. Naturreservatet ligger i et hei-, sump- og myr-område sørvest på innlandet av øya Hitra, og har siden 2002 status som ramsarområde på grunn av sin betydning for trekkfugler. Reservatet ble opprettet i 1982 for å bevare et stort representativt og urørt myr- og heilandskap med oseanisk vegetasjon, og et viktig våtmarksområde med rik og interessant fuglefauna.
12 km² av reservatet er myr – hovedsakelig næringsfattig regnvannsmyr, 3 km² er tjern og annet ferskvann, mens det øvrige er fast grunn. Terrenget er forholdsvis flatt, og ligger mellom 60 og 80 moh. Berggrunnen består av den sentforvitrende dypbergartet dioritt. De indre delene av området ligger 4 km fra vei, og området er som helhet lite berørt av menneskelig aktivitet.
Småspove har her sitt viktigste hekkeområde på trøndelagskysten, og heilo, myrsnipe og rødstilk er godt utbredt.
Det går en sti gjennom sørvestre del av reservatet. Parkering er skiltet ved fylkesvei 713 både på nordvestsiden og sørøstsiden av reservatet, og det finnes informasjonstavler der stien går inn i reservatet.
Northwest Division
Northwest Division er en av tre divisjoner i Western Conference. De to andre divisjonene er Southwest Division og Pacific Division. I hver av disse divisjonene er det 5 lag. I hvilken divisjon man er i avhenger av hvor laget holder til geografisk.
Bjørn (navn)
Bjørn er et mannsnavn dannet av det norrøne ordet bjǫrn eller det urnordiske ordet *bernuR som begge betyr «bjørn», eller egentlig «det brune dyret».
Northwest Division
Vinnere
Vinnere av Northwest Division:
Bjørn (navn)
Biǫrn var den norrøne formen av navnet. På gammeldansk ble Biorn brukt, og på gammelsvensk både Biorn og Biørn.
Bjørn har norsk og færøysk navnedag 18. juni, og Björn har svensk navnedag samme dato.
Det verserer en seiglivet myte om at navnet Bjørn er forbudt i Norge, eller at det har vært det. I noen varianter av myten har forbudet nylig vært i kraft. Som oftest skal forbudet være begrunnet i at bjørn er navnet på et dyr. Denne myten medfører ikke riktighet.
Utbredelse
Biǫrn er det nest vanligste navnet funnet i nordiske runeinskripsjoner fra vikingtiden, og navnet var derfor sannsynligvis svært vanlig i Norden i vikingtiden. De vanligste skrivemåtene for navnet var biarn, biorn og biurn. Bjørn var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 260 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Bjørn har vært blant de mest populære døpenavnene i Norge fra ca. 1925 til ca. 1985, med en topp i 1941 målt etter andel av de nyfødte. Navnet var det nest mest brukte døpenavnet i 1952 og alle år 1965–1968.
I Sverige var Björn mest brukt fra 1920-årene til 1980-årene.
Björn var et svært vanlig navn på Island på midten av 1800-tallet og hele 1900-tallet.
Bjørn er i dag et vanlig navn i Norge, mens Björn er vanlig i Sverige og på Island. Bjørn var i 2006 det tredje mest brukte mannsnavnet i Norge og det fjerde mest brukte fornavnet uavhengig av kjønn, etter Anne, Jan og Per.
Varianter
Biørn er en sjelden variant av navnet. Bjørn er også noe brukt som etternavn i Norge.
Bjørn er som regel brukt i kombinasjon med andre fornavn. De vanligste kombinasjonene var i 2005:
Bjørn er også brukt som en del i en rekke andre navn. De vanligste var i 2005:
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Kulakker
Kulakker (russisk: кула́к, kulak; polsk: kułak) var et begrep brukt om forskjellige deler av bondestanden i Det russiske keiserrike, Sovjet-Russland og Sovjetunionen. Ordet kulak betyr «neve».
Opprinnelig ble ordet kulak brukt av bønder om utnyttende elementer (ågermenn, fremleiere, osv.), og selv en bonde med innleid arbeidskraft var ikke i deres øyne noen kulakk. Senere ble begrepet brukt av bolsjevikene i marxistisk forstand for å beskrive enhver velstående bonde, og de gjorde det synonymt med en utbytter, en kapitalist, ut fra en påstand om at bruk av innleid arbeidskraft i bondejordbruk skulle være en form for kapitalisme. Senere under Josef Stalin ble begrepet «kulakk» brukt om alle småbrukere, og gjennom kollektiviseringen søkte regimet «å utrydde kulakkene som klasse» i en prosess kalt «dekulakisering». En typisk kulakk eide et mindre antall kuer, noen mål land mer enn gjennomsnittet, og lønnet en dreng eller to. Dette var nok til å få 30.000 kulakker skutt og drept, kvinnene voldtatt, eiendommene beslaglagt og personlige eiendeler stjålet. Flere millioner ble deportert til Sibir. Mange bukket under alt på reisen. Disse massedeportasjonene av kulakker førte til en rasering av jordbruket som resulterte i en hungersnød i Ukraina kjent som holodomor. Det er anslått at kanskje så mange som tre millioner kulakker omkom i løpet av Stalins femårsplaner.
Barbara Stanwyck
Barbara Stanwyck (født Ruby Catherine Stevens; 16. juli 1907 i Brooklyn i New York City, død 20. januar 1990 i Santa Monica i California) var en amerikansk skuespillerinne. Gjennom sin 60 år lange karriere var hun kjent for å være allsidig og ble en favoritt hos regissører som Cecil B. DeMille og Frank Capra. Stanwyck startet karrieren på Broadway, før hun spilte i 85 filmer i løpet av sine 38 år i Hollywood. Hun avsluttet karrieren med å spille på fjernsyn. Stanwyck ble nominert til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle fire ganger og ble belønnet med en æres-Oscar. Hun vant to Golden Globe- og tre Emmy-priser. I tillegg fikk Stanwyck hederspriser fra Film Society of Lincoln Center, Los Angeles Film Critics Association og Screen Actors Guild, samt en stjerne på Hollywood Walk of Fame. I 1999 ble hun kåret til tidenes 11. største kvinnelige filmlegende av Det amerikanske filminstituttet. Stanwyck var gift to ganger. Først med komikeren Frank Fay fra 1928 til 1935 og deretter med skuespilleren Robert Taylor fra 1939 til 1951. Stanwyck døde 82 år gammel av hjertesvikt.
Matt Busby
Alexander Matthew Busby (født 26. mai 1909, død 20. januar 1994) var en skotsk fotballspiller og -manager, kjent for å ha trent Manchester United på 1950- og 1960-tallet.
Som spiller spilte Busby for Manchester City (1929–1936) og Liverpool FC (1936–1940). Han ble senere manager for disse klubbenes rival Manchester United. Under krigen (1941–1943) spilte Busby 38 kamper og scoret fem mål for Hibernian FC i en egen regional fotballiga i Skottland. Han fikk én landskamp for.
Spillerkarrieren hans ble kraftig forkortet som en følge av andre verdenskrig. Under krigen ble han tilbudt en stilling som trener i Liverpool, som han aksepterte. Men før krigen var over og han kunne begynne i jobben, fikk han et jobbtilbud fra Manchester United. Etter mye om og men bestemte Liverpool seg for ikke å stå i veien for Matt Busbys ønske. Hans tid som manager i Manchester United ble en stor suksess, med fem ligamesterskap (1952, 1956, 1957, 1965 og 1967) og to FA-cup-seire (1948 og 1963). I 1968 førte Busby klubben til topps i den gjeveste klubbturneringen – Serievinnercupen – som første engelske klubb.
Busby ble hardt skadet i flyulykken i München den 6. februar 1958, der 23 mennesker – deriblant åtte United-spillere – ble drept. Etter ulykken måtte assistentmanager Jimmy Murphy ta over ledelsen av laget i en periode. Fra september 1958 til desember 1958 var Busby midlertidig landslagssjef for i seks kamper. Da han kom tilbake til Manchester United, måtte han begynne gjenoppbyggingen av laget etter tragedien. Laget ble bygget rundt spillere som George Best, Denis Law og Bobby Charlton, som alle vant Gullballen på 1960-tallet.
Ett år etter seieren i Serievinnercupen i 1968 pensjonerte han seg som manager, og ble etterfulgt av Wilf McGuiness. McGuiness ble imidlertid aldri noen suksess, og Busby kom tilbake som manager i en kort periode i 1970.
Ekvator
Ekvator er en av de fem viktige parallell­sirklene på jordoverflaten. Ekvator er en tenkt linje på jordens overflate der hvor et plan (ekvatorialplanet) midtveis mellom polene skjærer gjennom jorden når planet står vinkelrett på jordens rotasjonsakse. (Gjelder også for andre planeter.) Ekvator deler dermed jorden inn i en nordlig og en sydlig halvkule. Bredden ved ekvator er 0° per definisjon. Alle dager er omtrent 12 timer lange ved ekvator. Ved vårjevndøgn og høstjevndøgn står solen i senit klokken 12 (lokaltid). Landene som ligger under ekvator har som oftest tropisk klima.
Lengden av jordens ekvator er 40 075,017 km (WGS 84). Hadde jorden vært en perfekt kule, ville ekvator ha vært nøyaktig dobbelt så lang som (100 % lengre enn) parallell­sirkelen ved bredde 60°. Men siden jorden er formet som en svakt flattrykt rotasjonsellipsoide (oblat sfæroide), er ekvator bare 99,5 % lengre. Ekvator er derimot dobbelt så lang som parallell­sirkelen som ligger ved bredde 60°04′59,7′′.
Ar-Raqqah
Ar-Raqqah (arabisk:, også skrevet Rakka) er en by i det nordlige Syria, ved nordbanken av elven Eufrat. Byen ligger ca. 160 km øst for Aleppo, og har 193 000 innbyggere (anslag 2009).
Ar-Raqqah er hovedstaden i provinsen Ar-Raqqah. I nærheten finnes en rekke arkeologiske funnsteder fra oldtiden.
Hellenistisk og bysantinsk Kallinikos
Selevkidekongen Selevkos II Kallinikos (regjerte 246–225 f.Kr.) grunnla ar-Raqqah som Kallinikos (på gresk Καλλίνικος), oppkalt etter seg selv. I bysantinsk tid var byen en kort tid kalt Leontoupolis (Λεοντόπολις eller «Løvebyen») av keiser Leo I (regjerte 457–474), men navnet Kallinikos ble hengende ved. I 542 ble byen ødelagt under invasjonen av de persiske sasanidene under sjahansjah Khusrau I Anushirvan (regjerte 531–579), men ble bygd opp igjen den bysantinske keiser Justinianus I av Østromerriket (regjerte 527–565).
På 500-tallet ble Kallinikos et senter for syrisk kristendom. Deir Mār Zakkā, eller St. Sakkeusklosteret, som ligger på en tell like nord for byen, i dag Tall al-Bi'a, ble kjent. En mosaikkinskripsjon der er datert til år 509, trolig fra perioden da klosteret ble grunnlagt. Deir Mār Zakkā er nevnt i forskjellige kilder frem til 900-tallet. Det andre viktige klosteret i området var Bīzūnāklosteret eller 'Dairā d-Esţunā', 'Søyleklosteret'. På 800-tallet, da ar-Raqqah tjente som hovedstad for den vestlige halvdelen av Abbaside-kalifatet, ble dette klosteret sete for den syriske patriarken av Antiokia.
Tidlig islamsk tid
I år 639 tok den muslimske erobreren 'Iyāḍ ibn Ghanm den kristne byen Kallinikos ved hjelp av en avtale. Siden den gang har byen vært omtalt i arabiske kilder som ar-Raqqah, men i syriske kilder ble den fortsatt kalt Kallinikos. I 640–641 ble den tidligste kongregasjonalistiske moskéen i Jazira bygget i den hovedsakelig kristne byen. Mange av profeten Muhammeds følgesvenner bodde i ar-Raqqah. Slaget ved Siffin fant stad her og gravene til Ammar ibn Yasir og Uwais al-Qarni ligger derfor i ar-Raqqah.
Ar-Raqqah ble strategisk viktigere i krigsårene mot slutten av Umayyade-kalifatet og begynnelsen av Abbaside-regimet. I Ar-Raqqah krysset veiene mellom Syria og Irak og veien mellom Damaskus, Palmyra, den midlertidige kalifatresidensen Resafa, ar-Ruha' og de bysantinske og kaukasiske krigsskuesplassene.
Giovanni Battista Cicala
Giovanni Battista Cicala (født 6. juni 1510 i Genova i Italia, død 8. april 1570 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie, ble biskop av Albenga og deltok ved Tridentinerkonsilet. Han ble kreert til kardinal den 20. november 1551 av pave Julius III.
Ar-Raqqah
Tidlig islamsk tid
Mellom 771–772 bygde abbaside-kalifen al-Mansur en garnison i byen omkring 200 meter vest for ar-Raqqah for en avdeling av hans persiske armé. Den ble kalt ar-Rāfiqah, «følgjesvennen». Styrken til abbaside-militæret er fremdeles tydelig i dag i den imponerende bymuren i ar-Rāfiqah.
Det lille restaurerte såkalte Østpalasset i utkanten av palassområdet gir et inntrykk av Abbaside-arkitekturen. Noe av palasskomplekset fra denne perioden er utgravd ut av et tysk lag på vegne av generaldirektøren for antikviteter. I denne perioden var det også et blomstrende industrikompleks som lå mellom de to byene. Både tyske og engelske grupper har utgravd deler av industrikomplekset med mange funn av keramikk- og glassproduksjon. Foruten store hauger med avfall fant man keramikk- og glassverksteder med rester av tørkeovner og brennkammer.
Omkring åtte km vest for ar-Raqqah lå det uferdige seiersmonumentet Heraqla fra Harun al-Rashid-perioden. Det er sagt å være til minne om erobringen av den bysantinske byen Herakleia i Lilleasia i 806. Andre teorier knytter det til kosmologiske hendelser. Monumentet er bevart i understrukturen til en firkantet bygning i midten av en sirkelformet mur som er 500 meter i diameter. Den øvre del av monumentet ble aldri gjort ferdig idet Harun al-Rashid brått døde i Khurasan.
Etter at hoffet ble flyttet tilbake til Bagdad i 809 forble ar-Raqqah hovedstad for den vestlige delen av riket, som inkluderte Egypt.
Nedgang og beduin-perioden
Ar-Raqqah ble mindre viktig sent på 800-tallet på grunn av stadige kriger mellom abbasidene og tulunidene og så med karmatittenes sjia-bevegelse. I perioden under hamdanidene i 940-årene var byen i rask nedgang. Mot slutten av 900-tallet til tidlig på 1100-tallet var al-Raqqah kontrollert av beduin-dynastier. Banu Numayr hadde beitemarkene sine i Diyār Muḍar og uqalidene hadde senteret sitt i Qal'at Ja'bar.
Ny blomstring
Ar-Raqqah opplevde en ny velstandstid, basert på jordbruk og industriproduksjon, under zangidene og Ajjubide-dynastiet på 1100-tallet og første halvdel av 1200-tallet. Mest kjent er den blåglaserte Raqqa-keramikken. Bāb Baghdād (Bagdadporten) og den såkalte Qasr al-Banāt (Kvinneborgen) fra denne perioden står fremdeles. Den kjente herskeren 'Imād ad-Dīn Zangī, som ble drept i 1146, ble først gravlagt her.
Ar-Raqqah ble ødelagt under mongolkrigene i 1260-årene. Det finnes en beretning om drapene på de siste innbyggerne i byruinene i 1288.
Osmansk og moderne tid
På 1500-tallet var ar-Raqqah en osmansk tollstasjon ved Eufrat. ar-Raqqah eyalet (den osmanske formen er også Rakka) ble opprettet. Hovedstaden i denne eyaleten og setet for valien var ikke ar-Raqqah, men ar-Ruhā' kring 200 km nord for ar-Raqqah.
På 1600-tallet så den osmanske reisende og forfatter Evliya Çelebi bare arabiske og turkmenske nomadetelt i nærheten av ruinene. Festningen ble delvisgjenoppbygd i 1683 og huset igjen en janitsjar avdeling. De neste tiårene ble provinsen ar-Raqqah senter for den osmanske stammebosetningspolitikken (iskân).
Byen ar-Raqqah ble befolket på nytt fra 1864 og framover, først som en militær utpost, så som en boseting for tidligere beduinske arabere og tsjetsjenere, som kom som flyktninger fra krigene i Kaukasus på midten av 1800-tallet.
1900-tallet
I 1950-årene, etter Koreakrigen, førte et verdensomspennende bomullsoppsving til stor vekst i byen, og denne delen av det midtre Eufrat-område ble igjen oppdyrket. Bomull er fremdeles den viktigste avlingen i regionen.
Byens vekst gjorde derimot at arkeologiske spor ble fjernet. Palassområdet er i dag nesten helt tildekket av bosetninger, i tillegg til det første området med den antikke ar-Raqqa (i dag Mishlab) og det første industriområdet til abbasidene (i dag al-Mukhtalţa). Bare deler av området er arkeologisk utgravd. Festningen fra 1100-tallet ble borte i 1950-årene (i dag Dawwār as-Sā'a, klokketårnssirkelen). I 1980-årene ble det satt i gang redningsutgravninger av palassområdet i tillegg til at bymurene fra abbasidane med Bāb Baghdād og de to hovedmonumentene, Abbaside-moskéen og Qasr al-Banāt, ble bevarte og sikret.
Det ligger et museum, kalt Ar-Raqqah museum, i administrasjonsbygningen reist i den franske mandatperioden.
2000-tallet
I mars 2013, under den syriske borgerkrig, gikk islamistiske jihadister fra Al-Nusra-fronten og andre grupper inn i byen og drev ut regjeringsstyrkene. De tok kontroll over sentrum av byen og rev ned statuen av den tidligere presidenten i Syria Hafez al-Assad,
al-Qaida-tilknyttede Al-Nusra innførte sharialover og reiste jihads svarte flagg på det sentrale torget i byen. Tidlig i juni sa «emiren av Raqqa» fra Den islamske stat Irak og Levanten (ISIS) at de var åpne for å motta klager ved hovedkvarteret deres i Raqqa, og at de tiltalte «ville bli sendt til sjariaretten for Irak og Al-Sham».
Fra mai 2013 tok ISIS et fastere grep om byen, på bekostning av Den frie syriske armé og Al-Nusra. ISIS foretar ofte henrettelser på offentlige plasser i byen av alawitter eller mistenkte støttespillere til Bashar al-Assad. De har også angrepet og vandalisert kirker som den armensk-katolske Martyrkirken, som siden er blitt omgjort til hovedkvarter for ISIS. De kristne i Ar-Raqqah, som før borgerkrigen startet utgjorde omkring 10% av befolkningen, har stort sett flyktet fra byen.
Bright Star
Bright Star er en serie årlige øvelser for å teste utplassering av amerikanske styrker for å forsterke Egypt. Øvelsene har blitt avholdt hvert annet år siden 1980. Bakgrunnen er Camp David-avtalen i 1979, som normaliserte forbindelsene mellom Egypt og Israel. Øvelsene har økt i omfang for hver gang de har blitt holdt. I 2000 omfattet den 70 000 soldater fra 11 nasjoner.
Utplasseringene av amerikanske styrker skal vise USAs evne til å forsterke sine allierte i Midtøsten i tilfelle krise. Selve deployeringen foregår ofte rundt flybasen Cairo West og Mubarak Military City. Alle våpengrener er involvert.
Etter Gulfkrigen i 1991 økte øvelsene spesielt i omfang. I 2003 ble øvelsen avlyst på grunn av at det amerikanske engasjementet i Irak og Afghanistan ikke ga rom for å bruke ressurser på øvelsen.
John Cornyn
John Cornyn III (født 2. februar 1952 i Houston i Texas i USA) er en amerikansk republikansk politiker. Han er senator for delstaten Texas.
Vorpommern
Vorpommern («Forpommern») er del av den tyske historiske region Pommern og utgjør nå, sammen med Mecklenburg, delstaten Mecklenburg-Vorpommern. Det omfatter den østlige del og ca. en tredjedel av denne delstaten.
Med Vorpommern forstod man (i motsetning til Hinterpommern) etter freden i Westfalen i 1648 den del av Pommern som lå vest for Oder, altså med Pommerns hovedstad Stettin og med havnebyen Swinemünde. Ved grenseendingene etter andre verdenskrig havnet områdene mellom Oder og den nåværende tysk-polske grense på polsk side, og uttrykket Vorpommern benyttes nå bare om den delen som fremdeles ligger i Tyskland.
Blant de viktigere byer som ligger i det nåværende Vorpommern er Anklam, Demmin, Greifswald, Pasewalk, Stralsund og Ueckermünde.
Romjul
Romjul, eller romhelg eller mellomjul, er en norsk betegnelse for perioden mellom julehelga og nyttår, det vil si fra og med tredje juledag 27. desember til og med nyttårsaften 31. desember. Tradisjonelt var romjula imidlertid perioden mellom helligdagene i jula og trettendedagen (Hellig tre kongers dag 6. januar). Ordet romhelg kommer fra det norrøne rúmheilagr som betyr «som ikke trenger å holdes strengt hellig».
Historisk utsyn
En alleuropeisk kontekst for det særpreg som i større eller mindre grad har gjort seg gjeldende for dagene etter jul, er å finne i tiden før innførelsen av den gregorianske kalender. I tiden frem til denne kalenderreformen, regnet man i store deler av verden den 6. januar som begynnelsen av det nye år. Denne dato gikk tilbake til romersk bruk og til de forskyvninger som var oppstått ved avviket mellom kalenderens årslengde og det astronomiske år. Det var også av betydning at den katolske liturgis trettendag jul, med feiringen av Herrens Åpenbaring, var på denne dato.
Den gregorianske kalender ble ikke innført med ett slag over hele Europa - det var her store forskjeller. Dertil kom at det var tidligere nokså vanlig å feire årets avslutning den 24. desember. Dagene etterpå tok seg av kalenderdiskrepansen, og ble til en overgangsperiode. Dette fremkommer for eksempel ved det tyske uttrykket «zwischen den Jahren», og svenskenes «mellandagarna». I tyskspråklige områder, der katolske og protestantiske områder lå tett opp mot hverandre, ble kalenderforskjellen så å si en konfesjonell markør (den nye kalender var gitt av en katolikk, pave Gregor XIII, og dermed satt det langt inne i protestantiske områder å tilslutte seg den). Samtidig krevde avtaler og annen interaksjon en viss klarhet, og dermed ble det gjerne en periode mellomdager som skulle overbygge de praktiske problemer forskjellen kunne innebære, og som samtidig kunne fungere som en roligere periode i pakt med julefeiringens spesielle karakter.
Pave Innocens XII fastla i 1691 at årets siste dag skulle være den 31. desember, som i katolsk sammenheng er en minnedag for pave Sylvester I.
Romjul i Norge
Romjula er for mange i Norge preget av julefred og hjemmehygge med ferie eller stille arbeidsdager, skolefri, familiebesøk og spesiell julemat som grøt, pepperkaker og nøtter. Romjula kan bestå av rolig inneliv med mye spising, men også turer ut, refleksjon og ettertanke. Før var det også vanlig å gå julebukk i romjula. En nyere tradisjon er å knuse og spise pepperkakehuset en har lagd, i romjula eller uka etter. Stadig flere i Norge reiser utenlands i forbindelse med jul- og nyttårsfeiringa, og romjula er blitt høysesong for mange feriesteder.
Romjula benyttes også ofte til å bytte julegaver i butikkene, for eksempel klær, bøker, plater, spill og elektronikk.
Einerslekten
Einerslekten (latin: Juniperus) er en slekt av busker og lave trær i sypressfamilien (Cupressaceae). De kan bli opp til 40 meter høye, men er vanligvis under 20 meter. Hunnplantene har frøkapsler som former noe som likner bær, og som vanligvis er blå (men hos noen arter røde eller gule).
Det er uenighet om hvorvidt det skal henregnes 52 eller 67 arter til denne botaniske gruppen. Likevel mener man at gruppen er monofylittisk. Enkelte av artene har blader som endrer utseende betydelig med alderen. Sabina-gruppen har blad som er skjellaktige når de er utvokste, slik som også artene i sypresslekten har.
I Norden og Norge vokser vanlig einer – Juniperus communis ssp communis – samt underarten fjelleiner (Juniperus communis ssp alpina) i høyere strøk.
Arter
Einerslekten deles inn i to grupper og fem undergrupper, og noen arter innenfor disse inkluderer:
Juniperus-gruppen – spisse nåler
Sabina-gruppen – skjellaktige nåler
Brøndby kommune
Brøndby kommune er en dansk kommune i Region Hovedstaden (tidligere Københavns amt) på Sjælland. Den er en forstadskommune like vest for sentrum av København. Kommunen er vennskapskommune med Stange kommune i Norge.
Fotballaget Brøndby IF er blant de beste i Danmark og hevder seg godt også i Europa. Midt mellom Brøndbyvester og Brøndbyøster, ved E 47 / E 55, ligger Brøndby stadion som er en av landets største fotballarenaer. Like nordøst for denne ligger Priorparken, en meget stor næringspark hvor konsernet NKT Holding har sitt hovedkvarter med produksjon av kabler, elektronisk utstyr og inntil 2017 Nilfisk støvsugere.
Kommunalvalg
Ved kommunalvalget 15. november 2005 fikk kommunalbestyrelsen (kommunestyret) rent sosialdemokratisk flertall, partiet fikk 52,5 % av stemmene – en tilbakegang på 6,1 %. Sosialdemokraten Kjeld Rasmussen, som var borgermester i kommunen i 39 år og derfor fikk kallenavnet «Kong Kjeld», ga i 2005 posten videre til en yngre mann, sosialdemokraten Ib Terp.
Ved valgene siden 2005 har kommunestyret hatt følgende sammensetning:
Kommunestyrerepresentant
En kommunestyrerepresentant er valgt av innbyggerne i en kommune til å sitte i kommunestyret, som er det øverste demokratisk valgte organet i en norsk kommune.
Kommunestyrevalgene gjennomføres hvert fjerde år, siste gang i september 2019; neste gang i september 2023.
Ved valget i 2003 ble det valgt i alt 11 138 kommunestyrerepresentanter i norske kommuner, tallet har gått ned ved de siste valgene, dels som følge av at kommunestyrene har valgt å redusere sitt antall medlemmer, og dels som følge av kommunesammenslåinger. Ved valget i 2011 ble det valgt inn 10 781 kommunestyrepresentanter til 429 kommunestyrer.
Et kommunestyre skal bestå av minst 11 representanter. Bare tre kommuner (Utsira, Træna og Røst) har kommunestyre med 11 medlemmer. Oslo kommunestyre har 59 medlemmer, mens Trondheim kommunestyre inntil valget 2011 var landets største med 85 medlemmer. Dette ble redusert til 67 ved 2011-valget, samme antall som Bergen kommunestyre har.
Foresight
Foresight er et overordnet begrep for ulike teknikker, metoder og verktøy brukt for å systematisere og utvikle robuste antakelser om framtiden. Den moderne foresight-tradisjonen oppstod i USA og Japan på 1960- og 1970-tallet. Foresight-teknikker er bl.a. brukt mye i forsvarsplanlegging. I dag er tradisjonen utbredt og opplever (2006–) en oppblomstring og spredning over hele verden. Fra å være orientert mot det militær-industrielle kompleks brukes foresight i dag på en rekke ulike områder og i forhold til en rekke ulike temaer. Både innovasjonssystemet og samfunnet «som sådan» er gjenstand for foresight-analyser. De viktigste foresight-analysene i Norge er Scenarier 2000 (1987), Horisont21 (1999), Norge2030 (2000) og de fem foresight analysene til Norges forskningsråd på områdene materialteknologi, IKT, bioteknologi, energi og havbruk (2005).
I Europa satser bl.a EU-kommisjonen på dette virkemidlet. Også myndigheter i land som Japan, Kina og Singapore utvikler dette verktøyet videre.
Prospectiva Strategische Frühaufklärung Intelligence Économique
Maskindrift
Den største kundegruppen til Maskindrift AS har vært kommunene i regionene Oslo/Akershus, (RA2) og Nedre Romerike Vannverk og har deltatt i mange av de store veiutbyggingene på Østlandet. I tillegg tok selskapet også på seg oppdrag med utgraving av tomter for private utbyggerselskaper.
Maskindrift AS ble kjøpt opp av Walter Holm mot slutten av 1980-tallet og solgt videre til VA Drill/Pål H. Henriksen og svenske Peab på slutten av 1990-tallet. Maskindrift og den avdøde eieren av selskapet, Walter Holm, ble gransket av Økokrim i forbindelse med den såkalte vannverkssaken på Romerike.
Pablo Francisco
Pablo Ridson Francisco (født 5. januar 1974) er en amerikansk stand-up-komiker. Han er mest kjent for sine imitasjoner av kjente personer som Arnold Schwarzenegger, Keanu Reeves og mannen med stemmen på alle Hollywood-trailere (Don LaFontaine).
Han besøkte Norge for første gang høsten 2007, og hadde fem opptredener på Sentrum Scene i Oslo.
Kroneordenen (Belgia)
Kroneordenen (fransk: Ordre de la Couronne, nederlandsk: Kroonorde) er en belgisk orden. Den ble innstiftet 15. oktober 1897 av kong Leopold II og var opprinnelig en orden for Fristaten Kongo, kongens personlige eiendom. Etter at Belgia i 1908 overtok Kongo og gjorde landet til koloni, ble Kroneordenen omgjort til en belgisk fortjenstorden. Den er i dag Belgias nest fornemste orden. Kroneordenen kan tildeles belgiske, så vel som utenlandske statsborgere. Regjerende monark er ordenens stormester. Den administreres av utenriksdepartementet.
Inndeling
Kroneordenen er inndelt i fem grader, etter modell av Æreslegionen. De fem gradene er:
Insignier
Ordenstegnet for Kroneordenen er en hvitemaljert femtagget stjerne, som har stråler i vinklene mellom taggene. For laveste grad er stjernen i sølv, for de høyere grader i gull. Midtmedaljongen er blåemaljert og bærer en kongekrone i gull. Baksiden er prydet av et monogram av bokstaven L, for ordenens grunnlegger. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd bestående av en grønnemaljert laurbærkrans.
Ordensbåndet for Kroneordenen er purpur av farge.
Tildeling
Ved innstiftelsen var ordenen tiltenkt belønning for fortjenester av litteratur, kunst og vitenskap, men også innen næringsliv og industri og «for fremme av afrikansk sivilisasjon». Ved overgangen til Belgia ble ordenen innordnet i det belgiske ordensvesen og Kroneordenen tildeles deretter høyerestående statstjenestemenn og militæroffiserer for særlige fortjenester og lang tjeneste.
Immunologi
Immunologi er læren om immunforsvaret, og dets reaksjon på smittestoffer, og når immunforsvaret ikke fungerer som det skal (for eksempel autoimmune sykdommer, allergier og avvisning av transplanterte organer).
Konsistoriet november 1994
Konsistoriet november 1994 var det sjette konsistorium hvor pave Johannes Paul II kreerte kardinaler. Det ble holdt 26. november 1994 i Vatikanstaten.
Immunologi
Beskrivelse
Immunologisk forskning dreier seg ikke bare om å forstå hvordan immunsystemet fungerer. Dette er fortsatt et viktig aspekt, men det følges også av et ønske om å kunne påvirke og utnytte immunresponsen slik at vi blir i bedre stand til å forsvare oss mot sykdom. Denne kunnskapen ser vi nå muligheter for å utnytte, både til å yte enda bedre beskyttelse, men også til å dempe virkningen av en overaktiv immunrespons. Dette siste er for eksempel tilfelle ved forskjellige autoimmune sykdommer som leddgikt, multippel sklerose med flere.
Konsistoriet november 1994
Det ble kreert 30 kardinaler, hvilket bragte det totale antall kreert av Johannes Paul II til 137.
Immunologi
Beskrivelse
Immunforsvaret kan deles inn i to deler – det uspesifikke eller medfødte forsvaret, og det adaptive eller ervervede forsvaret.
Det uspesifikke immunforsvar
Det uspesifikke immunforsvaret består dels av fysiske og kjemiske barrierer, som huden og substanser som gjør at mikroorganismer ikke trives. Det består også av fagocytter – makrofager og granulocytter – og av NK-celler. Det naturlige forsvaret går inn i et tidlig forsvar ved en infeksjon, og er ikke spesifikt mot forskjellige sykdomsfremkallende virus eller bakterier. Det naturlige forsvaret har ikke hukommelse og kan ikke oppøves til å bli bedre til å bekjempe visse sykdommer.
Det adaptive immunforsvar
Det adaptive immunforsvaret stimuleres ved eksponering overfor for eksempel spesielle virus eller bakterier. Dette forsvaret er ikke til stede fra begynnelsen, men bygges opp etter eksponering for det sykdomsfremkallende: derfor kalles det adaptivt. Det består først og fremst av T-celler (T-lymfocytter) og av B-celler (B-lymfocytler). De sistnevnte produserer antistoffer som reagerer og nøytraliserar det fremmende materialet – antigenet. Det adaptive forsvaret har en hukommelse (permanent, langtids- eller korttidsvirkende) som gjør at kjenner igjen antigenet og kan reagere raskere andre gang kroppen eksponeres.
Man kan sia at det er immunforsvaret som avgjør hva som tilhører kroppen og hva som er fremmeddtogger eller -objektet som kroppen skal forsvares mot.
Abnormaliteter i immunforsvaret kan føre til at antistoffer utvikles mot noe i kroppen selv, noe som resulterar i autoimmune sykdommer.
Autoimmunitet
I brisselen (thymus) dannes T-celler som kan ha noen av følgende egenskaper. At de kjenner igjen enten:
Det skjer en negativ seleksjon av T-cellene for at ingen ubrukelige eller potensielt farlige T-celler skal kunne forlate thymus. Om denne negative seleksjon blir forstyrret, kan det gi opphav til en autoimmun reaksjon som innebærer at immunforsvaret ser kroppen som noe fremmed.
Historie
Et mer tydelig kinesisk eksempel er imidlertid fra 1549 – igjen dreier det seg om kopper. Her beskrives variolasjon mot sykdommen i Wan Quans (1499–1582) Douzhen Xinfa (痘疹心法). I 1718 ble ottomanernes måte å beskytte mot kopper observert og beskrevet av Mary Wortley Montagu, hustru til den britiske ambassadør til Konstantinopel. Hun oberverte den positive effekt variolasjon hadde på den lokale fefolkning og fikk teknikken utført på sine egne barn. Den moderne vitenskapen ble utviklet fra 1800-tallet etter at den engelske lege Edward Jenner utviklet en vaksine mot kopper; den er således en relativt ung vitenskap. Immunologi er et av de biomedisinske fagområder som utvikler seg raskest. Det gjøres stadig viktige oppdagelser innenfor feltet, noe som blant annet reflekteres i at et stort antall medisinske nobelpriser er blitt delt ut til immunologer.
Psykonevroimmunologi
Psykonevroimmunologi er studiet av samspillet mellom psykologiske prosesser og nervesystemet/immunsystemet i mennesket. Psykonevroimmunologi er en tverrfaglig disiplin som omfatter psykologi, nevrovitenskap, immunologi, fysiologi, farmakologi, molekylærbiologi, psykiatri, behavioral medicine, infeksjonssykdommer, indremedisin, og revmatologi.
Herman Hansen
Herman Hansen, også kjent som «Appelsin-Herman» (født 11. desember 1819, død 30. november 1892 i St. Petersburg) var en initiativrik og allsidig norsk forretningsmann i datidens Christiania.
Lionel Charles Hopkins
Lionel Charles Hopkins (født 1854, død 1952) var en britisk sinolog. Han var bror til Gerard Manley Hopkins. Han samlet seg en større samling kinesiske orakelben (The Hopkins Collection of Inscribed Oracle Bones).
Herman Hansen
Hermans far var skomaker på Akershus festning, men døde 39 år gammel under koleraepidemien i Christiania i 1833. Moren satt igjen med de to barna Herman og Martina. De bodde i en liten kvistleilighet i Lakkegata. Herman, som da var 13 år, måtte bidra til familiens underhold. Han forsøkte seg først som visergutt, ettersom han var rask til bens og intelligent, men fant snart en mer lønnsom geskjeft i å kjøpe og videreselge appelsiner, som den gang var en sjelden frukt. Appelsinene gikk han rundt på kontorer i sentrum for å selge. Noen år senere startet han en forretning der han leide ut kostymer til maskeradeball og lignende. Om sommeren dro han rundt til byene langs Oslofjorden og tjente penger på hurtigløp. Han ble kjent med en gipsmaker ved navn Guidotti som holdt til på Hammersborg. Gipsmakeren var på utkikk etter levende modeller, og Herman etablerte seg som oppkjøper av «levende, vilde dyr» som Guidotti kunne portrettere i gips. Blant dyrene han skaffet var en bjørn, en rev og en apekatt. Dette førte til at han startet å reise rundt og vise frem et rikholdig menasjeri. Med seg hadde han også gjøglere og akrobater som utførte ulike kunststykker; selv underholdt han fremdeles med hurtigløp på disse reisene. I 1843 var han i Tromsø, og kort tid etter gjorde han lykke i Arkhangelsk.
Suksessen i Arkhangelsk ga mersmak, og han dro videre til de russiske stepper. Etter mange viderverdigheter kom han til Krim omtrent samtidig med at Krimkrigen brøt ut. Han begynte å selge uniformer og feltutstyr til militære, og dette viste seg å bli en innbringende forretning. Etter hvert slo han over i handel med diamanter, edle metaller, østerlandske tepper og silkevarer. Han bosatte seg i Tbilisi. Moren og søsteren var igjen hjemme i Christiania, og moren døde av lungebetennelse i 1861 uten å ha sett sønnen igjen. Da han vendte hjem på besøk i 1869, var han blitt mangemillionær i Russland. Han dro tilbake til Russland for å fortsette sin forretningsvirksomhet, men holdt nær kontakt med søsteren, og kom på besøk til hjembyen om lag annethvert år. Martina var også på flere lange besøk i Tblisi og senere i St. Petersburg. Herman sørget også for at søsteren fikk en romslig økonomi, men hun fortsatte å sy lintøy
Han døde i 1892 i St. Petersburg, som en meget rik mann. Han etterlot seg sin meget yngre, polske enke, og to sønner.
Ved arveoppgjøret gikk det meste av formuen til hans to sønner i Russland. Hans søster Martina arvet imidlertid også betydelige beløp, som ble omgjort i legater. Hun døde i 1893, noen måneder etter broren. Hermans polske enke hadde da vært på besøk i Christiania for å overtale den kreftsyke Martina til å testamentere alt til Hermans to sønner. Martina nektet, og sørget for å sette opp et testament der hun opprettet en rekke legater til veldedige formål, men også sørget for at hennes slektninger i Norge ble innsatt som arvinger. Tretten dager senere døde hun. Hermans enke anla sak på vegne av sine to sønner, der hun bestred Martinas arvingers rett til midlene som hun hadde arvet etter Herman. Arvestriden pågikk i en årrekke, men i 1903 ga russisk høyesterett de norske arvingene medhold. Så anla de norske arvingene krav mot legatstyret som rådet over legatene som Martina hadde opprettet i sitt testament; de mente at de fikk tilkjent mindre enn de hadde krav på. Høyesterett ga legatstyret medhold; avgjørelsen falt i 1912.
Ett av legatene etter Martina Hansen gav grunnlaget for Martina Hansens Hospital i Bærum. Et portrett av Herman Hansen henger i hospitalets første etasje.
Litteratur
I 2005 ga Herman Berthelsen ut en bok med Herman Hansens livshistorie, mange illustrasjoner og litt om hans etterkommere. Biografien har tittelen Appelsin-Herman : gjøgleren som ble millionær og ble utgitt på Kolofon forlag i 2005.
UEFA Super Cup 2006
Sevilla FC vant til slutt finalen med 3–0 etter scoringer av Renato, Frédéric Kanouté og Enzo Maresca.
Fylkesvei 2448
Fylkesvei 2448 går mellom Stavadalen og Hoffsvingen i Sør-Aurdal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 221 (Oppland).
Solkraft
Solkraft betegner energi og produksjon av elektrisitet som framkommer ved at solenergien fanges og anvendes til fotovoltaisk produksjon eller som varmeenergikilde for et termisk solkraftverk. Solkraft har vært under utbygging de senere årene, spesielt i Spania og USA, men det er også store potensialer i tropene og spesielt i Sahara. Solkraft er avhengig av stabilt høyttrykk og vil kunne variere med værforholdene. Energiformen er fornybar og forurenser ikke, og solkraft er lite tidkrevende å bygge ut.
Bakgrunn og metoder
Bakgrunnen for å bruke solen som energikilde er at jordoverflaten mottar omtrent 1400 W / m², målt på en overflate som står normalt på (i en rett vinkel på) solen. Mengden solenergi som treffer Jordens overflate i løpet av 40 minutter er større enn all energien verdens befolkning trenger i løpet av et år. Av den totale energien går omtrent 19% bort i absorpsjon i atmosfæren, og skyer reflekterer gjennomsnittlig 35%. Vanligvis regner man 1020 W per kvadratmeter ved havoverflaten. Håpet er å bruke denne «gratis» energien i stor skala, og et stort antall solkraftverk er planlagt utbygd de kommende årene.
Som direkte former for solenergi regner man da:
Solkraftverk
Områder som Sahara, Nevada og Saudi-Arabia er meget godt egnet for solkraft. Solkraftverk anlegges ikke bare i tropene og subtropene, men også i industriland i tempererte strøk som Spania, USA og Tyskland. De konsentrerende solkraftverkene har størst elektrisk effekt, inntil 100-300 MW, mens fotovoltaiske kraftverk typisk har en effekt på 30-60 MW. Det planlegges derimot kraftverk helt opp til 1.000-2.000 MW, og Spania er i ferd med å konstruere et stort antall standardiserte, 100 MW-anlegg.
Liste over solkraftverk
De viktigste solkraftverkene i verden er:
Kantonesisk
Det er helt klart et eget språk. Noen kinesere omtaler det som en dialekt, selv om det er mer forskjellig fra standard han-tale enn norsk er fra engelsk.
Kantonesisk eller Yue?
Språkforskere vil foretrekke å kalle språkgruppen for yue, og reservere kantonesisk for den dialekt (prestisjedialekt) som tales i og rundt Guangzhou. Men ettersom århundrers dagligtale er annerledes, benytter vi her kantonesisk for hele språkgruppen.
Beskrivelse
Kantonesisk er kjent for å være det språket i verden som har flest tonemer (tonelag). Språket har seks eller sju tonemer (avhengig av dialekt), i motsetning til fire i standard mandarin.
De kantonesisktalende områdene ble innlemmet i Kina under Táng-dynastiet for 1300-års tid siden.
Kantonesisk skrives med vanlige kinesisk hànzì, men språket har utvidet tegnsettet med omkring 2000 tegn. Ettersom de færreste av disse sær-kantonesiske tegnene brukes, avviker skrevet kantonesisk kun i liten grad fra standard kinesisk. Ordstillingen er imidlertid noe avvikende. I kantonesisk pop er det vanlig å ha ordstilling fra standard mandarin, men med kantonesisk uttale av ordene.
På grunn av Hongkongs økonomi og kulturelle dominans, er kantonesisk den kinesiske dialekten (eller det av Kinas språk) som har den sterkeste stillingen bortsett fra Mandarin. Språket tales av omkring 80-100 millioner mennesker.
Fordi underholdningsindustrien fikk utvikle seg fritt i Hongkong den tiden det var et britisk protektorat inntil 1997, utviklet det seg en kantonesiskspråklig musikk- og filmindustri. Fordi Folkerepublikken Kina ga mindre gode vekstvilkår til kommersiell kultur, førte dette til at kantonesiskspråklige filmer i vesten ble nærmest synonymt med «kinesisk» film. Siden 1960-tallet har det utviklet en særegen kantonesiskspråklig popmusikkform, kalt cantopop, som har hatt en innflytelse på taiwanesisk og kinesisk pop («mandopop») som det britisk 60-tallspop har hatt på populærmusikken i Vesten.
Dialekter
Yue omfatter en rekke dialekter. Det nedenstående er en klassifisering foretatt av J.M. Campbell, :
Skriftspråk
I den kantonesiske skrift forekommer en del kinesiske tegn som ikke finnes i skreven standardkinesisk. Det kinesiske «是» er erstattet med «係», «不» med «唔» og «的 » med «嘅». Noen nyskapte unike tegn forekommer, blant dem «𨋢» for heis. Hongkongesiske HKSCS (Hong Kong Supplementary Character Set) er et forsøk på å standardisere disse tegn.
Jyutping er et romaniseringssystem for standardkantonesisk som er blitt utviklet i Hongkong.
Gaspar Gil Polo
Gaspar Gil Polo (født ca. 1530 i Valencia, død 1591) var en spansk forfatter av romaner og poesi i løpet av renessansen.
Han blir ofte forvekslet med Gil Polo, professor i gresk ved Universitetet i Valencia mellom 1566 og 1573, men denne professoren het ikke Gaspar til fornavn. Han blir også forvekslet med sin egen sønn, Gaspar Gil Polo den yngre, forfatter av De origine et progressu juris romani (1615) og andre juridiske avhandlinger, og som var sakfører overfor Cortes så sent som 1626.
Polo var notarius av profesjon og tilknyttet finansdepartementet som besøkte Valencia i 1571, ble medhjelper til sjefsrevisoren i 1572, dro på spesielt oppdrag til Barcelona i 1580 og døde der i 1591. Timoneda, in the Sarao de amor (1561), hentyder til ham som en poet av en viss betydning, men av hans ulike vers har kun to konvensjonelle, eulogistiske sonetter og en sang blitt bevart.
Polos betydning i litteraturhistorien er knyttet til romanen La Diana enamorada som var en fortsettelse av den enormt populære Diana til Jorge de Montemayor, og kanskje det mest heldige av de mange fortsettelser som ble forsøkt skrevet av forskjellige forfattere. Miguel de Cervantes, som laget vittigheter av forfatterens navn, anbefalte at Diana enamorada burde bli voktet like forsiktig som den var skrevet av selv Apollon. Øyensynlig er denne overdrivelsen ikke helt eller delvis ment ironisk.
Boken er en av de mest behagelige av de spanske pastoraler; interessant i handlingsgangen, skrevet i flytende prosa, og pyntet med melodiøse dikt. Den ble stadig sendt ut i nye opptrykk, ble etterlignet av Cervantes i Canto de Caliope (Sangen til Kalliope) i hans egen pastorale bok La Galatea. La Diana enamorada ble oversatt til engelsk, fransk, tysk og latin.
En engelsk versjon ble utgitt i 1598 av Bartholomew Young, men forelå i manuskript femten år tidligere. Det er sagt at den ga ideen til Felismena-episoden i William Shakespeares To herrer fra Verona.
Arik Marshall
Arik Marshall er en amerikansk gitarist, sanger, låtskriver, poet og forfatter og best kjent som tidligere medlem i Red Hot Chili Peppers. For tiden bor han i storbyene London, England, Rio Rancho, New Mexico, og Los Angeles.
Alexander Aas
Hendrik Alexander van es Aas (født 14. september 1978 i Skien) er en norsk tidligere fotballspiller. Han spilte for Odd Grenland, Strømsgodset og danske Odense BK.
Aas har åtte og en rekke kamper for aldersbestemte landslag. Han spilte midtstopper eller høyreback.
Odd Grenland
Aas vokste opp i Skien med norsk mor og nederlandsk far og spilte aldersbestemt fotball for Skiens Grane. Han gikk til Odd i 1995 og debuterte for klubben på seniornivå som 17-åring i 1996. Odd spilte på denne tiden i 1. divisjon, og da de i 1998 vant divisjonen og rykket opp, var Aas etablert på laget. Han spilte høyreback og vakte oppsikt i Fotball-Norge på grunn av sine lange innkast. 9 av Odds 42 mål i debutsesongen i eliteserien i 1999 kom etter innkast fra Aas. I den påfølgende sesongen var han med på å vinne cupen for Odd, og han ble i klubben til og med 2004-sesongen.
Odense
I januar 2005 var Aas kontraktsløs, og han valgte da å gå til den danske klubben Odense framfor å skrive ny kontrakt med Odd. I Danmark ble Aas omskolert til midstopper, og han spilte for klubben i to år.
Strømsgodset
Før 2007-sesongen kjøpte Strømsgodset, som var nyopprykket i eliteserien, Aas fra Odense. Strømsgodset har for det meste brukt ham som midtstopper, men han har også spilt noe høyreback. Fra og med 2008 var Aas kaptein for Strømsgodset, og han gjorde seg bemerket høsten 2009 da han på eget initiativ gikk inn for å kutte lønna si med 35 prosent for å hjelpe klubben økonomisk. Han var med å vinne cupen for klubben i 2010. På grunn av en kneskade la han opp etter 2012-sesongen og begynte å arbeide i Strømsgodsets administrasjon.
Landslagskarriere
Aas debuterte for det norske A-landslaget 21. januar 2001 i en privatlandskamp mot Sør-Korea. Han har fått totalt åtte kamper med flagget på brystet i perioden 2001–2004. Han har også spilt for Norges U17, U18 og U21-landslag.
Girolamo Dandini
Girolamo Dandini (født 1509 i Cesena i Italia, død 4. desember 1559 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie, og ble Pavens første statssekretær.
Han ble tidlig sekretær for pave Paul III, og ble deretter biskop av Caserta (1545). Deretter ble han forflyttet til Imola, der han var biskop fra 1546 til 1552. Han ble sendt av paven til Frankrike som nuntius ad interim, for å motvirke spredningen av protestantisme der. Han ble senere generalkommissær for den pavelige hær. Han ble kreert til kardinal den 20. november 1551 av pave Julius III. Han ble kort tid etter utnevnt til statssekretær, en stilling oppfunnet som remedium for kardinalnepoten Innocenzo del Ciocchi del Monte som i pakt med mangeårig tradisjon ved det pavelige hoff egentlig skulle ha ansvaret for pavedømmets diplomatiske ærender.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Pacific Division (NBA)
Pacific Division er en av tre divisjoner i Western Conference i National Basketball Association (NBA). De to andre divisjonene er Southwest Division og  Northwest Division. I hver av disse divisjonene er det 5 lag. I hvilken divisjon man er i avhenger av hvor laget holder til geografisk.
Pacific Division består for øyeblikket av følgene lag:
Vinnere
Vinnere av Pacific Division:
Unn Søiland Dale
Unn Søiland Dale (født 13. april 1926 i Haugesund, død 4. november 2002 i Oslo) var en norsk designer og forretningskvinne. I årene 1955-1957 var hun gift med designeren og tegneren Knut Yran og sammen fikk de datteren Vigdis Yran Dale. Unn Søiland Dale var gift med lege og generalmajor Torstein Dale fra 1962 til hans død i 1975. Sammen fikk de barna Caroline Dale Ditlev-Simonsen og Anders Dale.