cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul Parker
Karriere
Parker startet sin karriere hos Fulham i 1982, hvor han spilte over 150 kamper og skårte et par mal under managerne Malcolm Macdonald, Ray Harford og Ray Lewington frem til 1987. Dette året meldte han overgang til Queens Park Rangers, hvor han bemerket seg som en kald og besluttsom forsvarsspiller (midtstopper) til tross for sin lave høyde. Hans spill ble bemerket av landslagets trener Bobby Robson, som gav ham sin landslagsdebut som høyreback mot i 1989. Parker fortsatte å spille midtstopper hos QPR mens han samtidig fikk innhopp mellom kampene til Gary Stevens som høyreback på landslaget.
Parker ble tatt ut som reservespiller til troppen for VM i fotball i 1990, men etter at Gary Stevens ikke innfridde under den første gruppespillkampen mot fikk Parker tillit fra start i andre kamp og bemerket seg gjennom hele turneringen på backplass bak den høyre kantspilleren Chris Waddle. Bobby Robsons erstatter som landslagssjef, Graham Taylor, valgte Arsenals Lee Dixon fremfor Parker under kvalifiseringen til EM i fotball 1992. Både Parker, Dixon, Stevens og Rob Jones ble alle skadet til gruppespillet, slik at Taylor ble tvunget til å velge en sentral midtbanespiller på høyre backplass. England røk for øvrig ut av turneringen i gruppespillet.
Den 8. august 1991 meldte Parker overgang fra QPR til Manchester United for to millioner pund, og som ren høyreback debuterte Parker for United mot Notts County senere den samme måneden. Uheldigvis for Parker ble han rammet av flere skader under sitt fem år lange opphold i klubben, og mens Alex Ferguson og United begynte å dominere engelsk fotball på midten av 1990-tallet fikk Parker mindre spilletid. Han var for øvrig med på å vinne ligacupen i 1992 og tittelmedaljen i serien året etter. I 1994 var han også med på å vinne «The Double» med seriemesterskap og seier i FA–cupen. I 1995 og 1996 ble Parker etterhvert forbigått av Gary Neville, som siden tok fra ham plassen for godt både i United og for England.
På slutten av 1996–sesongen ble Parker frigitt av United og signerte umiddelbart for Derby County, som nettopp hadde rykket opp til Premier League. Parker klarte ikke å spille seg til en fast plass på førstelaget på høstsesongen, og gikk i november videre til Sheffield United hvor han heller ikke klarte å spille seg til mange kamper. Derfra gikk han videre til moderklubben Fulham og siden til Chelsea. Han hadde et kort opphold i Farnborough Town før han la opp som aktiv fotballspiller og satset på en fremtidig trenerkarriere. I juni 2001 ble han manager for Chelmsford City.
Samuel Alexander Mudd
Samuel Alexander Mudd (født 20. desember 1833 i Charles County i Maryland i USA, død 10. januar 1883 i Waldorf i Maryland av lungebetennelse) var en amerikansk lege. Han ble dømt og fengslet etter påstander om at han skal ha vært medkonspirator til drapet på president Abraham Lincoln, sammen med attentatmannen John Wilkes Booth i 1865. Mudd ble senere frifunnet og benådet av president Andrew Johnson, og han ble sluppet ut fra fengsel fire år etter attentatet på Abraham Lincoln.
Liv og virke
Etter å ha fullført sin medisinske eksamen i 1855 reiste Mudd tilbake til Charles County der han ble født, for å praktisere medisin. Han giftet seg med sin barndomskjæreste som han etter hvert fikk ni barn sammen med. De fikk fire barn sammen før Mudd sin arrestasjon for drapet på presidenten, og de fikk fem barn til etter at Mudd hadde blitt løslatt fra fengselet etter fire år bak murene.
For å supplere på sin inntekt fra sin medisinske praksis, hadde Mudd en liten jordlapp der han dyrket tobakk sammen med sine fem slaver som han hadde lov til å ha i henhold til loven US Census Slave fra 1860. Mudd trodde at slaveri var noe guddommelig ordinert som aldri kunne bli forbudt selv om myndighetene i USA forbød det.
Da den amerikanske borgerkrigen brøt ut i 1861, begynte slavesystemet og økonomien i det sørlige Maryland der Mudd bodde, å kollapse ganske raskt. Etter få år med borgerkrig i USA ble slaveriet avskaffet i delstaten Maryland. Noe som gjorde det vanskelig for småbønder som Mudd å betjene sine plantasjer. Som et resultat av dette valgte Mudd å selge plantasjen sin, og dette gjorde ham mer avhengig av sin medisinske praksis. En av dem som kunne vært interessert i å kjøpe eiendommen og jordlappen hans, var en 26 år gammel skuespiller ved navn John Wilkes Booth.
Etter at Booth hadde snikmyrdet president Abraham Lincoln den 14. april 1865 brakk han det venstre beinet sitt mens han flyktet til Ford's Theater der han gjemte seg for soldatene som lette etter ham. Det var Samuel Mudd som bandasjerte Booth sitt brukkede bein, og samtidig sørget han for at en snekker lagde et par krykker av tre til Booth. Få dager senere, etter at Booth døde den 26. april 1865, ble Mudd arrestert og tiltalt for å ha medkonspirert til attentatet på president Abraham Lincoln.
Den 1. mai 1865 beordret det nyinnsatte presidenten Andrew Johnson dannelsen av en ni-manns militær kommisjon for å sjekke hvilken rolle de forskjellige medkonspiratørene angivelig skulle ha til drapet på president Abraham Lincoln. Under denne rettssaken forsøkte forsvaret å bevise at Samuel Mudd hele livet hadde vært en lojal amerikansk borger. Mudd hevdet selv at han hele livet hadde vært dypt religiøs mann som hadde viet seg til familien sin.
Den 29. juni 1865 ble Mudd funnet medskyldig i attentatet mot president Abraham Lincoln sammen med flere andre påståtte medkonspiratører. Flere av de andre påståtte medkonspiratørene ble drept ved bruk av dødsstraff, mens Mudd ble sittende i fengsel. Den 8. februar 1869 ble Mudd benådet av president Andrew Johnson. Han ble løslatt fra fengselet den 8. mars 1869 og dro deretter tilbake til Maryland to uker senere.
Narva-Jõesuu
Narva-Jõesuu (tysk: Hungerburg, russisk: Усть-Нарва) er en by i Ida-Viru fylke i Estland. Byen ligger helt nordøst på grensen til Russland i øst og Finskebukta i nord. Navnet på byen på estisk og russisk betyr «munningen av Narvaelven». Den ligger i et triangel som skapes av elva og Finskebukta, med 12 km lange strender, sanddyner og beskyttende furuskog lik de danske klittplantasjer. Narva-Jõesuu fikk byrettigheter i 1993. Narva-Jõesuu er administrasjonssenter i Narva-Jõesuu kommune.
I 2007 var innbyggertallet på ca. 3 000. Den nærmeste byen, Narva, ligger ca. 13 km syd for Narva-Jõesuu. De fleste innbyggerne i dag har russisk statsborgerskap, men prosentandelen av innfødte etstere er litt høyere i Narva-Jõesuu enn i Narva (13% sammenlignet med 4% i Narva).
Historie og severdigheter
Takket være en tolv kilometer lang hvit sandstrand – en av de beste i Estland – har Narva-Jõesuu lenge vært en populær sommerdestinasjon. I det 19. århundre og tidlig 20. århundre var det en populær spaby for adelsmenn fra St. Petersburg, som ligger mindre enn 150 km østover. Under den sovjetiske okkupasjonen ble Narva-Jõesuu besøkt i stort antall innbyggere derfra. De første årene etter uavhengigheten fra Russland var det lite besøkende i Narva-Jõesuu, og spaanleggene forfalt. I de seneste årene er noen av anleggene restaurert, og antallet turister er økende. De fleste turistene er enten fra Estland eller Russland.
Den berømte maleren Ivan Šiškin (1832-1898) arbeidet mye i Narva-Joesuu. Det står en furu i Narva-Joesuu som kalles «Sisjkin-furuen» eller «kyssefuruen», som nygifte besøker for å oppnå hell og lykke. Et rykte sier at furuen var blant dem Šiškin avbildet på et av sine mange skogsmalerier. Det ryktes også at det np ikoniske maleriet «Tre bjørner» (The Three Bears) ble malt i et skogholt ved byen. Opprinnelig het maleriet «Morgen i furuskogen» (Morning in a Pine Forest), mens bjørnene ble malt inn senere av Konstantin Savitski.
Jondalen kirke
Jondalen kirke er en langkirke av laftet tømmer som står i Jondalen i nåværende Kongsberg kommune, Viken. Kirken ble innviet 11. oktober 1882, etter at byggingen av den endelig kom igang i 1881, hele 20 år etter at det i kgl. res. ble gitt tillatelse til å reise den. Forsinkelsen skyltes en lokal strid om tomtevalget.
Historie
Kirken har rektangulært skip og tilnærmet kvadratisk kor. De utvendige lafteveggene ble kledd med stående staffpanel i 1889. Et sakristi er oppført langs korets østvegg og et våpenhus er oppført foran vestportalen i skipet vestre gavlvegg. Midt over mønet på skipet er det reist en takrytter med klokkestue (én klokke) og høy åttekantet hjelm tekket med sink. Takrytteren har firesidet underbygg med en rundbuet lydglugge i hver av veggene. Hjelmen bærer et kort spir med kule og vindfløy med årstallet 1881.
Innvendig har kirken nakne tømmervegger og skipet har vestgalleri med plass til orgel. Vestveggen har også rektangulær, tofløyet dør med stående planker innvendig og fyllinger utvendig med fasede ramtrær. Døpefonten står på nordsiden i koret, prekestol på sørsiden, på sokkel fra gulet i skipet og med oppgang fra koret.
Det første orgelet i kirken ble solgt til orgelbygger Jørgensen i 1925, fra hem et nytt pipeorgel med 13 stemmer ble anskaffet. Dette ble byttet ut med et nytt orgel i 1971, levert av Ernst Junker orgelbyggeri i Sandefjord og montert av orgelbygger Einar Gulbrandsen.
Kirkeklokken er støpt ved Bochumer Verein Gußstahlfabrik i Tyskland og bærer inskripsjonen «Vaagn op du som sover 1881».
Secure Shell
Secure shell (SSH) er både et dataprogram og en nettverksprotokoll som befinner seg på applikasjonslaget og brukes normalt å få tilgang til en kommandolinje (shell) på en annen maskin. SSH ble designet for å ta over for telnet-, rlogin- og rsh-protokollene. Bruksområdet er stort sett det samme som for telnet, men i motsetning til telnet, som sender alt (inkludert passord) i klartekst, blir all trafikken mellom en SSH-klient og –server kryptert.
SSH er i utgangspunktet en kryptert tunnel for datatrafikk, som i motsetning til VPN fungerer på applikasjonslaget. I stedet for å påvirke rutingen av nettverket kan man logge inn på en konto på en annen maskin og kjøre programmer. SSH-tjeneren oppfører seg som et hvilket som helst annet program og er bundet av rettighetene til den brukeren man logger inn som. Standard er å koble til kommandoskallet for brukeren en logger inn som, men en kan også overføre filer, opprette nettverksforbindelser (over TCP-porter) mellom klienten og tjeneren, og ellers gjøre det en vil innenfor brukerens rettigheter.
SSH er derfor mer enn bare SSH-programmet, men også et rammeverk for midlertidig tilkobling til andre maskiner. En kan overføre filer med scp, sftp, rsync osv., SSH kan enkelt settes til å overføre X11-trafikk i tillegg til bare terminaldata, og det er etter hvert blitt mange programmer som bruker SSH til å overføre data. Enten det er revisjonskontroll-systemer (CVS, Subversion osv.), systemadministrasjonsverktøy (dsh, dcmd osv.) eller backup-systemer.
SSH er godt egnet til systemadministrasjon og annet periodisk arbeid der faste forbindelser er unødvendige eller kanskje til og med uønsket. Å ha en ssh-port tilgjengelig for folk som vil jobbe utenfra er ikke regnet som noen stor sikkerhetsrisiko. Systemet er godt passet på, består av forskjellige moduler som ikke stoler på hverandres evne til å ivareta mer enn et minimum av sikkerhet, og selv teoretisk mulige risikoer blir slått opp i pressen. SSH er derfor blitt en av bærebjelkene for samarbeid over internett, spesielt innen fri programvare.
Folk i OpenBSD-miljøet fant imidlertid ut at dette var et viktig program, og videreutviklet den første versjonen under navnet OpenSSH. Dette tiltaket er spredd til de aller fleste plattformer, og det finnes derfor to parallelle utgaver av SSH, tilhørende hvert sitt paradigme.
En senere versjon av protokollen ble utgitt under navnet SSH-2. Denne har blitt standardisert av IETF og brukes i begge miljøene.
Utvalget av krypteringsprotokoller er litt forskjellig i de to SSH-variantene. OpenSSH bruker SSL til kryptering av data. Dette kan bety at de to variantene forhandler fram en krypteringsprotokoll som ikke er optimal for noen av dem, men en alminnelig bruker vil ikke oppdage noen samarbeidsproblemer.
SSH kjører normalt på port 22.
Corneliu Coposu
Corneliu Coposu (født 20. mai 1914 i Nagyderzsida i Szilágy fylke i Transilvania i kongedømmet Ungarn som var en del av Østerrike-Ungarn på denne tiden, død 11. november 1995 i București i Romania) var en konservativ rumensk politiker. Coposu var store deler av hans politiske karriere medlem av et politisk parti dominert av gresk-katolske politikere.
Liv og virke
Etter å ha studert juss og samfunnsøkonomi ved Universitetet i Cluj fra 1930 til 1934, engasjerte han seg i lokalpolitikken som medlem av Det nasjonale bondeparti (PNȚ), og han arbeidet som advokat. Han begynte som personlig sekretær for Iuliu Maniu, som spilte en betydelig rolle i sammenslåingen av Transilvania med Romania i 1918.
Coposu flyttet til București i 1940, da Nord-Transilvania ble avstått til Ungarn, og under den andre verdenskrig var han et viktig medlem av Det nasjonale bondeparti, som sto i opposisjon til Ion Antonescu og hans regime. I 1937, med bakgrunn i konflikten mellom lederne i PNȚ și og kong Carol II av Romania, ble Coposu arrestert, fordi han hadde visstnok dokumenter på seg som viste at kongen prøvde å trekke Iuliu Maniu inn i rettssaken mot sin nevø Romulus Boilă, en korrupsjonsrettssak som i Romania er kjent som «Skoda-affæren». Corneliu Coposu ble dømt til fengsel i tre måneder og én dag for majestetsfornærmelse. Andre gang satt han arrestert i en kort periode etter den antikommunistiske og prokongelige demonstrasjonen i București den 8. november 1945.
Coposu ble arrestert den 14. juli 1947, sammen med flere andre lederne i Det nasjonale bondepartiet i Romania, etter medlemmer av partiledelsen angivelig hadde forsøkt å flykte fra landet i et fly. Coposu satt fengslet uten rettssak i ni år før han i 1956 ble dømt til livsvarig fengsel for «forræderi mot arbeiderklassen» og for å ha begått «forbrytelser mot samfunnsordenen».
Som politisk fange var Coposu med på å bygge ut Donau-Svartehavskanalen, før han i april 1964 ble benådet etter 15 års frihetsberøvelse. Etter at han ble satt fri ble han ansatt på en byggeplass eller, ifølge andre kilder, som ufaglært arbeider ved Întreprinderea de Construcții-Montaj București, i det mekaniske snekkerverkstedet. I 1970-årene arbeidet han som teknisk ansatt ved et byggefirma i București.
Coposu ble valgt til Senatet i Romania ved valget i 1992. I 1995 innviet regjeringen i Frankrike ham til Grand Officier de la Legion d'Honneur under en seremoni i București. Han døde i București mens han mottok behandling for lungekreft. Et stort antall mennesker deltok i begravelsen tre dager senere. Tallene varierer enormt, fra 20 000 til cirka en million.
Hans kone, Arlette, som var fransk, døde i 1965, kort tid etter at hun ble løslatt fra fengselet. Hun var blitt arrestert, sammen med blant andre sin søster France, i rettssaken mot de såkalte «spionene» ved den franske legasjonen i București, der hun hadde vært ansatt. Hun satt fengslet mellom 1950 og 1964.
Gehrdt Bornebusch
Gehrdt Hinrich Bornebusch (født 15. april 1925 i Ordrup, død 10. november 2011 ) var en dansk modernistisk arkitekt og tidligere kongelig bygningsinspektør.
Han ble murersvenn i 1947, gikk ut av Det tekniske Selskabs Skole samme år og tok eksamen som arkitekt fra Kunstakademiets Arkitektskole i 1950. Tre år senere vant han Akademiets lille gullmedalje.
I 1956 gikk han i kompaniskap med Max Brüel og Jørgen Selchau, hvoretter trioen vant flere tegnekonkurranser. Den mest kjente er Herlev Hospital i 1966 som var et av datidens største prosjekter. Kompaniskapet endte i henholdsvis 1970 og 1985, hvoretter Bornebusch fortsatte med sitt eget arkitektkontor i København.
Han mottok Træprisen i, Eckersbergmedaljen i , Betonelement-Prisen i , C.F. Hansen-medaljen i og Nykredits Arkitekturpris i. Fra 1995 fikk han også Statens Kunstfonds hædersydelse.
Som kongelig bygningsinspektør i perioden 1982–1995 var han hovedkraften bak mange restaureringsoppgaver, blant annet Ridebaneanlegget ved Christiansborg i 1986–1996, Nationalmuseet i 1987–1996 og Brumleby i 1991–1996.
Carsten Tank Nielsen (1818–1892)
Carsten Tank Nielsen (født 18. desember 1818 i Kristiania, død 1. august 1892 samme sted) var en norsk offiser og embetsmann, og den første direktør for Telegrafverket 1856–1892.
Bakgrunn, familie
Carsten Tank Nielsen var sønn av riksbankdirektør Jacob Nielsen, og hadde selv tre sønner, av dem historiker og professor i geografi Yngvar Nielsen.
Sønnesønnen med (nesten ) samme navn, Carsten Tank-Nielsen (1877–1957) var kontreadmiral, og kaptein på Norges første ubåt: Kobben.
Karriere
Carsten Tank Nielsen var løytnant i marinen. Før han ble telegrafdirektør, var han 1842–1854 ansatt i Fyrdirektoratet.
Allerede i 1850 ble Nielsen satt til å lede en utredning om framtidig behov og utbygging av telegraf i Norge.
Han hadde året før utredet spørsmålet om et optisk system til fornyelse av den optiske telegrafen fra Napoleonskrigene, som marinen drev med en kjede av klaffestativer langs kysten. Det ble derimot snart bestemt at man skulle bygge elektrisk telegraf.
Televirksomheten ble fra starten i 1850-årene ansett som et grunnlag for modernisering og vekst i Norge, og Tank Nielsen var en utrettelig forkjemper for investeringer i telegraf og telefon over hele landet. De to første tiårene vandret han hele landet rundt på jakt etter gode steder å anlegge linjetraseene for telegrafstolpene. Alt i 1870 hadde telegrafnettet nådd fram til Vardø.
Telegrafforbindelsene med utlandet kom likeledes i stand på hans initiativ, og han øvet stor innflytelse på den internasjonale ordning av hele verdens telegrafvesen.
Også i andre offentlige verv var Nielsen en meget benyttet mann; særlig må fremheves hans arbeide som formann i den 1877—1880 nedsatte kongelige havnearbeidskommisjon.
Utmerkelser
Nielsen ble i 1863 gjort til ridder av St. Olavs Orden og ble i 1880 forfremmet til kommandør med stjerne.
Nielsen var også innehaver av flere utenlandske ordener. Han var kommandør av Dannebrogordenen, ridder av Nordstjerneordenen, ridder 1. klasse av Sverdordenen, kommandør med stjerne av Vasaordenen, kommandør av Æreslegionen og ridder av Den røde ørns orden.
Carambole (spill)
Carambole er en type biljard som spilles på et bord uten hull.
Bordet er enten 150x300 cm eller 115x230 cm. Det spilles normalt med en rød, en gul og en hvit kule, og spillet har forskjellige regler for hvordan poeng beregnes, men stort sett er det kombinasjoner av å treffe vant og de to andre kulene.
Spillets navn har det fått fra frukten carambole (stjernefrukt), som den røde kulen er oppkalt etter.
Claus Krag
Claus Krag (født 21. april 1943) er spesialist på norrøn filologi og norsk middelalderhistorie. Han er kalt «Norges fremste vikingtidforsker» av Aftenposten. Han ble cand.philol. i 1969 og er professor emeritus i eldre historie ved Høgskolen i Telemark i Bø.
Krag er en kritisk historiker og stundom i opposisjon til rådende historiesyn. I bindet han skrev i Aschehougs Norgeshistorie (1995) fikk han kritikk for å ha tonet ned de demografiske forklaringsmodellene til forståelsen av den norske staten på vikingtiden som var utviklet av Andreas Holmsen. Krag tolket veksten i kongemakten i vikingtiden som et utslag av kristningen og at kirkens organisasjon muliggjorde en sterkere statsmakt. For Krag er derfor kongsmaktens posisjon fra tiden før Olav den hellige overdrevet beskrevet av den senere sagatradisjonen.
Dragestil
Dragestilen er en arkitektonisk stil som oppstod i Norge på slutten av 1800-tallet og var særlig utbredt i perioden 1880–1910.
Dragestilen er en norsk variant av sveitserstilen, den bygger på mange av sveitserstilens elementer men henter i tillegg inspirasjon fra stavkirkene, funn fra vikingtiden og fra av loftene med middelaldersk opphav.
Bakgrunn
Dragestilen var resultatet av de første bevisste bestrebelsene for å skape en nasjonal norsk trearkitektur. Inspirasjonen kom særlig fra stavkirker og deres ornamentikk, formidlet gjennom illustrert arkeologisk litteratur og ikke minst fra Dietrichsons bok om stavkirkene fra 1892. Arkitektene foretok også egne studiereiser. De gikk ikke ut fra en spesiell stavkirke eller portal, men Urnes stavkirke og særlig Borgund stavkirke var viktige forbilder. Motivene med ranker, dyreornamentikk og drageslyng ble i begynnelsen kopiert etter forbilder fra middelalderen, men senere også utviklet i friere retning etter fantasien. Dragehoder ble gjerne plassert på gavlspissene og nederst på vindskiene, etter forbilder fra mange av stavkirkene. Dette var opphavet til stilens populære navn. Bygningsformer ble også hentet fra gårdsbebyggelsen i innlandsbygdene, særlig fra loft, stabbur og svalgangshus oppført på 1700-tallet og i første del av 1800-tallet.
Gull (Ole Ivars)
Gull er en samleplate av Ole Ivars, utgitt i 2000.
Dragestil
Bakgrunn
I tillegg hadde stilen klare trekk fra sveitserstilen, slik som grunnmurer i naturstein, asymmetrisk grunnplan og dekorative snekkerdetaljer på svaler og gavler. Konstruksjonene var en blanding av laft og stavteknikk.
Johan Gulliksens vei (Tønsberg)
Johan Gulliksens vei er en 80 meter lang gate på Solvang i Tønsberg. Den går mellom Grevinneveien og Dr. Lorentzens vei. Ingen eiendommer har adresse i gaten.
Dragestil
Bakgrunn
Viktige monumenter er Frognerseteren restaurant fra 1890 og Holmenkollen Turisthotell som ble bygget i 1889, men som brant i 1895. Begge var tegnet av arkitekt Holm Munthe. Dalen Hotel (1894) i Telemark tegnet av arkitekt Haldor Larsen Børve er av Riksantikvaren betegnet som et nasjonalt umistelig eksempel på dragestilhoteller fra forrige århundreskifte.
Tidlig på 1900-tallet kom det en reaksjon mot dragestilen blant ledende arkitekter, og den gikk snart av mote. Noen arkitekter som arbeidet innenfor jugendstilen tok opp elementer fra dragestilens ornamentikk. Arkitekt Henrik Bull inkorporerte dragestilsornamenter i regjeringsbygningen fra 1904.
Dragestilen ble også tatt opp i møbelproduksjon og smykkekunst.
I sølvsmedkunsten dukket dragestilen opp i 1870-årene og blomstret særlig i 1890-årene med Jacob Tostrup Prytz, David Andersen, Torolf Prytz, Th. Olsen). Det samme gjelder for møbelkunsten.
Myredderkopp
Myredderkopp (Dolomedes fimbriatus) er en av edderkoppene i gruppen myredderkopper eller bare rovedderkopper (Pisauridae). Den er trolig den største av de norske edderkoppene og finnes ganske vanlig i myrområder i Norge. Den løper gjerne på vannoverflaten.
Dragestil
Dragestilens faser
En kan dele inn dragestilen i to faser.
Myredderkopp
Utseende
Myredderkopp er ganske stor og langbeint edderkopp. Hunnen er størst, kroppen kan bli opptil 2,2 cm lang, med et beinspenn på 7 cm. Hannen er mindre. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Den har en bred lys langsgående stripe på hver side av kroppen. Denne stripen kan være mindre market hos unge dyr. Fargen på eldre dyr er i hovedsak mørkt brun og beige. Yngre dyr kan være ganske lyst grønne.
Dragestil
Den første fasen
Den første bygningen som ble bygget i dragestil i Norge var Ole Bulls hus i Valestrand utenfor Bergen. Det ble reist så tidlig som i 1864, men det var først rundt 1890 at byggestilen fikk en viss utbredelse.
Myredderkopp
Levevis
Myredderkopp er en aktiv jeger og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. Voksne (imago) finnes helst på bakken, blant vegetasjonen, eller langs bredden av mindre dammer og myrpytter. De løper gjerne på vannoverflaten. De yngre dyrene jakter også i bladverket på busker og kratt.
Dragestil
Den første fasen
Andre forfattere påstår at dragestilen oppsto i 1870-årene i Sverige, der den kalles fornnordisme. Etter 1880 ble den tatt i bruk av norske arkitekter med tilknytning til nasjonalromantikken. Den fremste arkitekten er Holm Hansen Munthe, som kom hjem fra studier i Tyskland under Hase i 1878. Han hadde et bevisst forhold til trearkitekturen, og i løpet av de neste femten årene skapte han dragestilen som arkitektonisk stilbegrep. To av hans tidligste verk er ventehallen for dampskipspassasjerer i Pipervika og Saugbrugsforeningens portal ved Den norske industri- og kunstutstilling i Slottsparken, begge fra 1883, og begge senere flyttet og gjenreist i det nåværende Norsk Folkemuseum. Hans viktigste verk er skapt i perioden etter 1889, da han tegnet flere bygninger for Holmenkol-Voxenkol-Selskabet, blant dem «Peisestuen» og Holmenkollen Turisthotell og Sanatorium fra 1889, brent i 1895, og sportsstuer på Holmenkollen og Frognerseteren. For Kristiania kommune oppførte han Frognerseteren restaurant i 1890 med utvidelsen i 1907–09, og restaurantene Hasselbakken på St. Hanshaugen i 1891 (brent 1936). Den tyske keiser Wilhelm II ble under sitt statsbesøk i 1890 så begeistret for Holm Munthes bygninger at han lot arkitekten tegne sitt jaktslott med stavkirkeinspirert kapell i Rominten i det daværende Øst-Preussen (ødelagt i 1945), og Matrosenstation Kongsnæs i Potsdam, hvorav noen bygninger overlevde krigen.
Myredderkopp
Levevis
Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene og selv vokter over dem, også etter at de er klekket.
Dragestil
Den første fasen
Dragestilen kom på moten og ble videreført etter Munthes død i 1908, blant annet av hans assistenter fra utbyggingen på Holmenkollen, Henning Kloumann, Balthazar Lange og Ole Sverre.
I Fredrikstad-området ble reist en rekke bygninger i dragestil, noen av dem tegnet av arkitekten Ole Sverre som var født i byen. Især var det sommervillaer for plankeadelen og andre fornemme byborgere ute ved kysten som ble oppført i denne stilen. Ekheim, ble bygget for sagbrukseier Hans C. Kiær Langs Onsøy-kysten sørvest for Fredrikstad finner nærmere 20 anlegg. Også i Larkollen i Rygge der badegjester fra Kristiania regjerte finnes gode eksempler på sommervillaer i dragestil. Bygningene i dragestil ble tilpasset terrenget og fikk mindre høyde enn sveitserstilshus. Et karakteristisk trekk var en sterkt uregelmessig og variert grunnplan. Arkitektene var også opptatt av at materialene skulle være ekte, og de brukte derfor sokler av naturstein og foretrakk ofte å tjærebre veggene utvendig og fernissere dem innvendig, slik at trevirkets struktur ble eksponert.
Bygningene hadde også svalganger med rundbuede dvergarkader, fremspringende overetasjer og lave gavler. Gavlene kunne være dekorert med nygotiske eller sveitsisk inspirerte detaljer, og de kunne stikke langt utenfor vegglivet, slik som på mange av sveitserstilens bygninger. Bygningene ble også utsmykket med drager og romanske ranker. Det ble gjort bevisste forsøk på å finne frem til et norsk stiluttrykk. Denne første fasen var fantasifull, nasjonal og urasjonell. Den varte til ca. 1905.
Den andre fasen
Den andre fasen regnes fra ca. 1900 til 1915. Den er mindre fantasipreget og har stilistisk forbindelse til jugendstil. Dragestilens egentlige avslutning faller sammen med utgangen av den andre fasen, da den ble forlatt av arkitektene. Men innenfor en mer folkelig byggeskikk ble dragestilspregede hus oppført flere steder i landet til langt opp i mellomkrigstiden.
Francis Joseph Spellman
Francis Joseph Spellman (født 4. mai 1889 i Whitman i Massachusetts i USA, død 2. desember 1967 i New York City) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av New York 1939–1967. Han var fra 1957 samtidig også biskop for katolikker tilknyttet de amerikanske væpnede styrker.
Helga Pedersen
Helga Pedersen (født 13. januar 1973 i Sør-Varanger) er en norsk politiker (Ap) som fra 2019 er ordfører i Tana kommune. Hun var innvalgt på Stortinget fra Finnmark fra 2009 til 2017 og var parlamentarisk leder 2009–2013. Hun var nestleder i Arbeiderpartiet 2007–2015 og var fiskeri- og kystminister i Jens Stoltenbergs andre regjering 2005–2009, da som regjeringens yngste medlem. Pedersen har samisk bakgrunn, og var den første samisktalende nestlederen i Arbeiderpartiet. Etter at hun var ferdig på Stortinget i 2017, flyttet hun tilbake til hjemkommunen.
Francis Joseph Spellman
Han ble kreert til kardinal i 1946 av pave Pius XII, med Santi Giovanni e Paolo som tittelkirke. Han deltok ved konklavet 1958 som valgte pave Johannes XXIII, ved konklavet 1963 som valgte pave Paul VI, og ved Annet Vatikankonsil 1962–1965.
Helga Pedersen
Bakgrunn
Pedersen ble født i Sør-Varanger i 1973, som datter av bonden Terje Pedersen (1941–) og sykepleieren Hjørdis Langholm (1942–). Hun vokste opp i Vestertana i Tana kommune, og gikk ved Vestertana skole 1979–1988. Hun gikk deretter allmennfag ved Vadsø videregående skoles avdeling i Tana 1988–1989 og ved Lycée Alain Chartier i Bayeux i Frankrike 1989–1992. Pedersen er utdannet cand.mag. med mellomfag i russisk fra Universitetet i Bergen 1993–1996 og grunnfag og mellomfag i historie ved Universitetet i Tromsø 1996–1998.
Hun var ansatt som lærer og assistent ved Boftsa skole i Tana 1992–1993, førstekonsulent i utbyggingsetaten hos Finnmark fylkeskommune 1998–2000, prosjektmedarbeider i UNEP/GRID-Arendal 2001–2002, samt prosjektleder i Tanafjordprosjektet 2002–2003. Hun arbeidet også som lærer ved Tana videregående skole i to år etter at hun forlot rikspolitikken i 2017.
Hun ble i 2008 gift med Erik Brenli. Paret hadde da vært sammen i fire år og hadde det første barnet i 2006, i 2011 fikk de et barn til. De har nå to døtre sammen.
Francis Joseph Spellman
Bakgrunn
Spellman gikk på Whitman High School ettersom det ikke fantes noen lokal katolsk skole. Etter sin dtudieforberedende eksamen begynte han å studere ved Fordham University i New York i 1907. Han avla slutteksamen der i 1911, og bestemte seg for å begynne å studere til prest. Han ble sendt av erkebiskop William Henry O'Connell for å studere ved Pontifical North American College i Roma.
Helga Pedersen
Politisk karriere
Hun var leder i Tana AUF 1992–1993 og fylkessekretær i Finnmark AUF i 1997. Medlem av Arbeiderpartiets samepolitiske råd 1998–2000, leder 2000–2002. Politisk rådgiver i Nærings- og handelsdepartementet fra 17. april til 19. oktober 2001. Varamedlem av Finnmark fylkesting 1999–2003, samt fylkesordfører 2003–2005. Pedersen var statsråd i Fiskeri- og kystdepartementet i Jens Stoltenbergs andre regjering fra 17. oktober 2005 til 2. oktober 2009. Hun ble enstemmig valgt til nestleder i Arbeiderpartiet under landsmøtet i april 2007, og overtok da etter Hill-Marta Solberg. Dette vervet hadde hun fram til våren 2015.
Francis Joseph Spellman
Bakgrunn
I løpet av sine år i Roma ble Spellman venn med Gaetano Bisleti, Francesco Borgongini Duca og Domenico Tardini. Han led imidlertid av lungebetennelse, som svekket hans helse i den grad at seminarets ledelse ville sende ham hjem. Men han ble, og klarte å sluttføre sine teologiske studier.
Helga Pedersen
Politisk karriere
Etter stortingsvalget 2009, da Pedersen ble valgt inn på Stortinget, trådte hun ut av regjeringen for å bli parlamentarisk leder for Arbeiderpartiet. På Stortinget var hun i perioden 2009–2013 medlem av utenriks- og forsvarskomiteen og valgkomiteen.
Francis Joseph Spellman
Tiden som prest i Boston og i Vatikanet
Spellman ble presteviet av patriark Giuseppe Ceppetelli den 14. mai 1916.
Ved sin hjemkomst til USA begynte han i det sjelesørgeriske arbeide i erkebispedømmet Boston. Han fikk imidlertid relativt ubetydelige oppdrag, og da USA inntrådte som krigførende i Første verdenskrig i 1917, søkte han om å få bli feltprest i hæren. Men han oppfylte ikke de høye fysiske kravene som ble stilt. En lignende søknad til marinen ble avvist to ganger av assisterende minister for marinen, Franklin D. Roosevelt, personlig. Til sist gav O'Connell ham i oppdrag å istedet selge abonnementer på erkebispedømmets avis The Pilot.
Helga Pedersen
Politisk karriere
Etter valget i 2013 overtok først partileder Jens Stoltenberg, seinere Jonas Gahr Støre, vervet som Arbeiderpartiets parlamentariske leder. Pedersen var i denne perioden partigruppas nestleder. Hun var samtidig første nestleder i Stortingets kommunal- og forvaltningskomite.
Francis Joseph Spellman
Tiden som prest i Boston og i Vatikanet
Han fikk tittelen assisterende kansellist i 1918 og senere arkivar av erkebispedømmet.
Helga Pedersen
Politisk karriere
I 2017 ble hun valgt av Stortinget som én av fem riksrevisorer for perioden 2018–2021. I 2021 ble hun gjenvalgt for perioden 2022–2025.
Francis Joseph Spellman
Tiden som prest i Boston og i Vatikanet
Etter å ha oversatt to bøker skrevet av hans venn Borgongini Duca til engelsk, ble Spellman den første amerikanske attaché i Vatikanets statssekretariat i 1925.
I 1927 etablerte Spellman en livslangt vennskap med erkebiskop Eugenio Pacelli på en reise tll Tyskland, der Pacelli virket som apostolisk sendemann. Han oversatte Pius XIs første sending på Vatikanradioen i 1931, men senere samme år ble han tiltalt for å ha smuglet Non abbiamo bisogno, den pavelige encyklika som fordømte Benito Mussolinis politikk, fra Roma til Paris, der han så overleverte den til pressen. Han fungerte også som sekretær tll kardinal Lorenzo Lauri på den internasjonale eukaristiske kongressen i 1932 i Dublin, og hjalpe til med å reformere Vatikanets pressetjeneste ved å innføre telegrafmaskiner og pressemeldinger.
Helga Pedersen
Politisk karriere
Pedersen ble valgt til leder i Tana Arbeiderparti 10. februar 2018. I 2019 ble hun valgt til ordfører i Tana kommune.
Francis Joseph Spellman
Hjelpebiskop i Boston
Den 30. juli 1932 ble Spellman utnevnt til hjelpebiskop i Boston og titulærbiskop av Sila av pave Pius XI. Han ble bispeviet den 8. september av erkebiskop Pacelli med erkebiskopene Giuseppe Pizzardo og Francesco Borgongini Duca som medkonsekranter i Peterskirken i Roma. Dettw var den første ordinasjon av en amerikansk biskop noensinne i Peterskirkwn.
Etter sin hjemkomst tll USA levde biskop Spellman på St. Johns Seminary i Brighton i Massachusetts. Han ble senere sogneprestr av Sacred Heart Church i Newton Centre. Høsten 1936 kom kardinal Pacelli til USA og besøkte New York, Washington DC, Boston, Saint Paul, og Chicago. Her medvirket Spellman i et møte med president Franklin D. Roosevelt før å diskutere en diplomatisk anerkjennelse av suverenitet for Vatikanstaten.
Erkebiskop av New York
Etter pave Pius XIs død 1939 ble Pacelli valgt til pave, og tok navnet Pius XII. En av hans første embedshandlinger var å utse Spellman til den sjette erkebiskop av New York den 15. april 1939. Han ettertrådte kardinal Patrick Joseph Hayes, og ble innført i embedet formelt som erkebiskop den 23. mai. Foruten sitt oppdrag som diocesansbiskop fikk han tittelen apostolisk vikar for det amerikanske forsvaret den 11. desember 1939. Han stor president Roosevelt nær, og presidenten bad ham reise til de amerkanske styrkene på en rekker fromntavsnitt. Han tilbragte også etterverdens krigens slurr en rekke julehøytider med amerikanske styrker i Japan, Korea og Europa i denne rolle.
Som erkebiskop i New York og militærbiskop fikk han under andre verdenskrig eh ikke ubetydlig politisk og morals innflytelse som talsmann för katolikkene i USA. Senere formidlet han president Harry S. Trumans ønske om diplomatisk representasjon for USA i Vatikanstaten 1951–1952.
Kardinal
Påve Pius XII utså ham til kardinalprest av Santi Giovanni e Paolo i konsistoriet 18. februar 1946; hans tittelkirke var den samme som Pius XII innehadde innen han ble valgt til pave.
Etter krigsårene ble Spellman en ivrig opinionsleder for høyresiden og konservative i USA. Han støttet til å begynne med Joseph McCarthy og var en banebrytende tilhenger av Vietnamkrigen, og for dette ble han spesielt kritisert av den amerikanske og den globale fredsbevegelse. Han motsatte seg også fagforeninger for kirkearbeidere. Han kritiserte visning av seksuell løssluppenhet i amerikansk kinofilm.
I 1960 Spellman støttet republikaneren Richard Nixon i presidentvalget, ubeaktet at demokratiske konkurrrent, John F. Kennedy, var katolikk. En årsak var Kennedys motstand mot statlig bistand til kirkend skoler og mot utnevnelsen av en amerikansk ambassadør til Den hellige stol. Hans støtte til Nixon gjorde slutt på en lang tilknytning til John F. Kennedys far, Joseph P. Kennedy.
Innenfor kirken motsatte han seg liberaliseringene som bante seg frem etter Det andre Vatikankonsil (1962-1965). Blant det han motarbeidet var innføringen av fremføring av messen på andre språk enn latin (Vernacular Mass). Ifølge hans biograf John Cooney så kardinal Spellman latin som et «ekte katolsk språk» som var «uforanderlig». Spellman satt i koordineringskommisjonen under Vatikankonsilet.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Sim (by)
Sim (russisk: Сим) er en by i Tsjeljabinsk oblast i Russland. Den ligger ved bredden av elva Sim, 340 km vest for Tsjeljabinsk. Innbyggertall: 15 900 (estimat 2005), 16 377 (folketelling 2002), 20 164 (folketelling 1989).
Stedet ble grunnlagt i 1759 som Simskij Zavod (russisk:Си́мский Заво́д, lit. Sims fabrikk), en bosetning rundt et jernverk. Byen ble omdøpt Sim og gitt bystatus 13. november 1942.
After Forever
After Forever var et nederlandsk symfonisk progressiv metal-band. Bandet startet i 1995 med navnet Apocalypse.
Skrim sportskapell
Skrim sportskapell er et kapell fra 1984 i Kongsberg kommune, Viken fylke.
Byggverket er i tre og har 70 plasser.
Fløyfjelltunnelen
Fløyfjelltunnelen er en del av Europavei 16 og Europavei 39, på denne strekningen kalt Åsanevegen, går fra Sandviken til Kalfaret i Bergen. Kalfarveien går over tunnelåpningen. Den sørlige åpningen kobler seg til trafikkmaskinen på Nygårdstangen ved bro som går over jernbanesporene med godsterminalen.
Fløyfjelltunnelen har to separate løp, hver med to kjørefelt. Det nordgående løpet er 3 825 m langt, tar trafikken ut av sentrum og ble åpnet 28. november 1988. Det sørgående løpet er 3 195 m langt og er for trafikk inn til Bergen. Det ble tatt i bruk 7. juli 1989. Tunnelen leder trafikken bort fra Sandviken og Bergen sentrum. Trafikken hadde økt betydelig etter at Åsane ble innlemmet i Bergen kommune og bygget ut, og Lindås og Meland ble forsteder til Bergen. Tunnelene ble laget for å lede biltrafikken utenfor sentrum. Tunnelene går gjennom Fløyfjellet, et av de syv fjell rundt Bergen.
Tunnelen har avtrekksvifter som sender forurenset luft ut gjennom ventilasjonssjakter med åpninger på Sandviksbatteriet og på Fløyfjellet.
Byggingen
Tunnelene ble boret ut med tunnelboremaskinen Madam Felle i perioden 1984-1986. Men maskinens diameter var for liten, og omfattende strossing (utvidelse av nedre del av sirkeltverrsnittet) måtte til for å få full kjørebanebredde i begge løp. Det kostet tid og penger. Tunnelboremaskin var brukt bare en gang tidligere for veitunneler i Norge og ble valgt for å redusere rystelser og unngå gasser fra sprengning i Bergen sentrum. Berget består av granittisk gneis som er relativt hard å bore i, men den ga jevn og sikker fremdrift. Boringen gikk med en hastighet på 68 meter/uke i første løp og 83 meter/uke i andre løp. Boremaskinen ga en profil på 7,8 meter. Veianlegget med planskilte kryss og 7,5 km firefelts vei inkludert tunnelen, kostet 760 millioner kroner.
Ny Fløyfjellstunnel
18. januar 2018 gikk Byrådet i Bergen inn for å forlenge Fløyfjellstunnelen videre fra Sandviken til Eidsvåg i Bergen. Fløyfjellstunnelen blir forlenget fordi Bybanen i Bergen skal ta i bruk Gamle Åsaneveien i Ytre Sandviken. Byrådet har derfor valgt å forlenge Fløyfjellstunnelen for å gi plass til Bybanen og fjerne trafikken i Ytre Sandviken. I desember 2022 hadde Statens Vegvesen gått vekk i fra planen om å utvide de eksisterende tunelløpene. Det skal nå bygges nye tunnelløp som skal gå fra Eidsvåg til påkobling i eksisterende tunnelåpninger på Nygårdstangen, da dette vil bli mindre utfordrende for trafikkavviklingen og billigere enn utvidelse av eksisterende tunnel. Det er også vedtatt at Bybanens fremtidige trasé til Åsane vil bli lagt der motorveien går i dag i Ytre Sandviken.
Sluttsummen var i 2022 beregnet til å komme på rundt 7 milliarder kroner. Byggestart er antatt å starte i 2025-2026.
Trafikkutvikling
Årsdøgntrafikken i tunnelen (begge løp) siden 2010.
Kamilla og tyven – del 2
Kamilla og tyven – del 2 er en norsk drama- og familiefilm fra 1989 regissert av Grete Salomonsen. Den er en oppfølger til Kamilla og tyven og er som den basert på Kari Vinjes barnebøker.
Filmen ble forholdsvis godt mottatt av anmelderne. Blant annet så gav Dagbladet og VG den terningkast fire, mens Aftenposten gav den tre.
Handling
Kamilla og tyven – Del 2 fortsetter der den første filmen slutter. Sebastian kommer i fengsel, men Kamilla svikter ikke sin venn, selv om hun blir nektet å ha kontakt med ham og mobbet fordi at hun er "venn med en tyv". Kamilla er den eneste som tror på Sebastian når han sier at han ikke vil stjele mer.
Digitalt bakkenett
Et digitalt bakkenett for fjernsyn kringkaster digitale signaler fra antenner plassert på fjelltopper, i høye master og andre hensiktsmessige posisjoner. Hovedformålet med et slikt nett er å overføre fjernsynskanaler, men nettet kan også overføre annet innhold, for eksempel radiokanaler, elektronisk programguide (EPG) og «supertekst-TV» med tekst, lyd og bilde.
Det finnes flere standarder for digitalt bakkebasert fjernsyn: den europeiske DVB-T-standarden, den nordamerikanske ATSC-standarden og ISDB-T-standarden som brukes i Japan.
Digitalt bakkenett i Norge
Det digitale bakkenettet ble åpnet i Rogaland i september 2007, og i desember 2008 var nettet åpnet i hele Norge. I slutten av 2009 ble det gamle analoge sendenettet for NRK og TV 2 faset ut over hele landet og erstattet med det digitale nettet. Per mars 2009 bestod sendernettet av 45 hovedsendere og 388 mindre sendere.
Kongsbakken videregående skole
Kongsbakken videregående skole er en videregående skole i Tromsø sentrum. Skolen tilbyr utdanningsprogrammene studiespesialisering og musikk, dans og drama.
Digitalt bakkenett
Digitalt bakkenett i Norge
Den delen av det analoge bakkenettet som var bygd ut for TV 2, ble også bygd ut for det digitale bakkenett. Sendepunkter som bare sendte NRK1, ble ikke bygd ut. De som mottok signaler fra disse, måtte bruke konkurrerende teknologier for å kunne se fjernsyn etter at det analoge bakkenettet ble slukket. I området der boende likevel ikke kunne motta signaler fra noen av teknologiene, ble det bygd ut et såkalt satellittskyggenett. Det var Norkring og Paneda (på oppdrag av NTV) som bygde ut satellittskyggenettet, som rommer hele NRKs tilbud. Mot betaling kan Paneda tilby TV 2 og TVNorge i noen av sine satellitteskyggeområder.
Kongsbakken videregående skole
Skolen har en historie helt tilbake til 1833, da Tromsø Middel- og Realskole åpnet, med to lærere og atten elever (gutter) mellom 12 og 16 år. Skolen hadde tre klasserom i et hus som lå i dagens Fredrik Langes gate 14. Dette var et toårig kurs, og fagene det ble undervist i var skriving, matematikk, norsk, historie, geografi, religion, latin, gresk, tysk og engelsk (frivillig). Skolens første «bestyrer» var Ulrik Frederik Lange. Skolen har senere hett blant annet Tromsø gymnas og Tromsø offentlige høgre allmenskole. Nåværende skolebygget ble tegnet av arkitekt Peter Arnet Amundsen, oppført 1919-1924 og ble innviet 1. februar 1924.
Digitalt bakkenett
Digitalt bakkenett i Norge
Bakkenettet i Norge består av 430 hovedsendere, som dekker nær 98 % av husstandene og 87 % av fritidsboliger og hytter. Dessuten er det satt opp 531 satellittskyggesendere, for å sikre dekning for de 14 000 personene som bor i områder som verken kan ta inn digital-TV-signaler via satellitt eller kabel. Norges Televisjon har utarbeidet et dekningskart som viser nærmeste sender for selvvalgt sted i Norge.
Kongsbakken videregående skole
Den første jente som tok artium ved skolen var Aasta Hanssen i 1904.
I 2021 hadde Kongsbakken videregående skole cirka 700 elever, omtrent likt fordelt på begge kjønn. Skolen har en administrasjon som består av rektor, ass. rektor, seks avdelingsledere og et kontorpersonale på fire. Skolen har en vaktmester og en bibliotekar. Ca. 80 lærere dekker skolens omfattende fagtilbud.
På skolen tilbys følgende studieforberedende utdanningsprogrammer (det vi si at de gir studiekompetanse, og dermed kvalifiserer for opptak til universiteter og høgskoler): Programområde for realfag, språkfag og samfunnsfag/økonomi, og programområde for musikk, dans og drama
Skolen har siden 2008 hatt ansvar for det landsdekkende tilbudet i VG3 ved Norsk-russisk videregående i Murmansk.
Elever ved skolen har siden 1930 produsert den årlige Bragerevyen, med premiere 1. januar.
Tidligere elever
Flere kjente tromsøværinger har blitt uteksaminert på Kongsbakken videregående skole.
Seefeld
Seefeld in Tirol er en kommune i Tirol i Østerrike. Det er et populært turiststed for fotturister om sommeren og skisport om vinteren. Seefeld ligger ca. 20 km vest for Innsbruck og ca. 10 km sør fra den tyske grensen. Landsbyen ligger 1180 moh. Innbyggertallet i kommunen per 1. januar 2018 var 3,440. I 1963 var Seefeld vertsby for VM i skiskyting. De nordiske øvelsene under vinter-OL både i 1964 og 1976 ble avviklet i Seefeld. I 1985 ble ski-VM arrangert her, og byen er vertskap for ski-VM 2019.
Komnes kirke
Komnes kirke er en langkirke i reisverk fra 1880, etter at herredsstyret vedtok å bygge ny kirke der i 1873. Den nye kirken ble innviet 4. september 1881 og overtok etter Komnes stavkirke som ble revet samme året. Den nye kirken er reist på den nordøstre delen av den gamle kirkegården på Komnes i Lågendalen, i Kongsberg kommune i Viken. Kirken har 170 sitteplasser.
Kirken ligger på en liten høyde ved Numedalslågens nordøstbredd, et lite stykke sørøst for Efteløt kirke, hovedkirken i Ytre Sandsvær, og et stykke nordvest for Tuft kirke i Hvittingfoss. Adkomst til til kirken går via fylkesvei 40.
Kirken har vesttårn, og tårnfoten belyses av to vinduer med samme størrelse og form som kirkerommets og har oppgang til galleri og tårnet. Klokkestua har to trekantdekkede lydglugger med lemmer i hver vegg og avdekkes av pyramidetak. På taket hviler et slankere åttekantet tårnoppbygg med høy åttekantet hjelm tekket med metallplater. Hjelmen bærer spir med kule, kors og fløy med årstallet 1880.
Lyngrovedderkopp
Lyngrovedderkopp (Pisaura mirabilis) er en av edderkoppene i gruppen myredderkopper eller bare rovedderkopper (Pisauridae).
Utseende
Lyngrovedderkopp er ganske stor og langbeint. Hannen blir 10–13 mm lang (kroppslengde), mens hunnen er 12–15 mm lang. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax).
Levevis
Lyngrovedderkopp er en aktiv jeger og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene og selv vokter over dem, også etter at de er klekket.