cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karl XII av Sverige
Oppvekst
Karl XII ble født på slottet Tre Kronor den, som første sønn av Karl XI og Ulrika Eleonora og annet barn etter søsteren Hedvig Sofia. Da Karl XI fikk høre at han hadde fått en sønn, skrev han følgende i sin almanakk;
Prinsen vokste opp sammen med søsteren sin, og moren tok seg selv av barna sine, noe som var uvanlig på denne tiden. Han fikk raskt flere søsken. De neste tre årene ble tre nye prinser født, men disse døde allerede sommeren 1685 av en smittsom sykdom. Dette førte til at dronningen i sorg trakk seg mer og mer tilbake. Karl ble oftere ensom, og fikk større anledning til å utforske ting på egen hånd. I 1688 ble kongeparets siste barn født, en prinsesse som fikk navnet etter sin mor. Samme år fylte Karl seks, og kongen besluttet at han skulle flyttes ut fra barneværelset til sin egen fløy. Han fikk god, grundig undervisning.
Karl XII anses å ha vært et begavet barn og lærte seg flytende latin, tysk og fransk og fikk god innsikt i teologi og kristendommen, som var grunnlaget for hele hans oppvekst, argumentasjon, administrasjon, handel og politikk. Spesielt interesserte han seg for matematikk og den militære undervisningen. Han utviklet også gode fysiske egenskaper ved å være med faren på jakt og lange rideturer. Etter at hans mor, dronning Ulrika Eleonora d.ä. døde i 1693, og siden faren var opptatt med å styre riket, tok Hedvig Eleonora hånd om prinsens og hans søskens oppdragelse. De tre kongebarna fikk, på grunn av dette, sterke bånd til sin farmor, som de gjennom hele livet sto nær.
Formynderstyrelsen
5. april 1697 døde Karl XI, og femtenårige Karl XII ble snart etter utropt til Sveriges konge. Faren hadde ordnet en formynderstyrelse som besto av enkedronningen (med to stemmer) og de fem kongelige rådgiverne, Bengt Gabrielsson Oxenstierna (president i rådet), Kristofer Gyllenstierna, Fabian Wrede d.e., Nils Gyldenstolpe og Lars Wallenstedt. Samarbeidet i formynderstyrelsen fungerte ikke bra, noe som delvis bygget på den harde kritikken rådet fikk som Karl XIs formyndere. De forsøkte å løse dette ved å ofte kalle inn den unge kongen til ulike møter og saker så han selv kunne uttale seg i ulike spørsmål. Snart fant de ut at det kunne være lettere å la kongen selv overta regjeringsansvaret.
På riksdagen som i anledning av Karl XIs begravelse ble arrangert i november 1697 ble forslaget om at kongen umiddelbart skulle anses som myndig lagt frem. Forslaget ble godkjent av samtlige. Den 14. desember 1697 ble Karl XII kronet til konge i Stockholms Storkyrka. I seremonien ble hans stilling som eneveldig konge fremhevet ved at han ikke avga noe konungaförsäkran og at han selv satte kronen på sitt eget hode.
Fredsårene
Man må si at Karl XII helt uerfaren tiltrådte sitt embete, under ganske vanskelige indre og ytre forhold i sitt rike. Han lovet seg selv å følge i sin fars fotspor, både når det gjaldt styre, arbeidsdisiplin, det enkle levesettet og mosjon. Akkurat som sin far var han skeptisk til rådgivere og det gamle kongelige rådet mistet derfor nesten all innflytelse. Bare de to statsrådene han selv hadde utnevnt og som sto ham nærmere enn noen, Carl Piper for innenrikssaker, og Tomas Polus når det gjaldt utenrikspolitikken, hadde stor innflytelse over ham. Han fikk også mange råd om at han burde gifte seg, og mange fra Europas adel tok med seg sine gifteklare døtre og besøkte ham. Rådgiverne hans mente at han helst burde gifte seg med ei dansk eller holsteinsk prinsesse, for å knytte enda sterkere bånd, ettersom hans bestemor Hedvig Eleonora var fra Holstein-Gottorp og hans mor var dansk. Karl XII skjøv imidlertid alle gifteplanene fra seg, og svarte at han var for ung til å gifte seg som femtenåring.
Distriktskommando Nord-Norge
Distriktskommando Nord-Norge (DKN) var den militære kommandoen for Nord-Norge. Den ble etabert i 1897 og ble nedlagt 17. desember 2002.
Karl XII av Sverige
Fredsårene
Våren 1698 kom hans fetter hertug Fredrik IV av Holstein-Gottorp for å gifte seg med kongens søster, prinsesse Hedvig Sofia. Dette ble et avbrudd i kongens ellers pliktoppfyllende, arbeidsomme og ensomme liv. Hertugen var livsglad og likte fest og drikke. Han lokket sin unge slektning med på en del meget omtalte fornøyelser, senere kjent i Sverige som Det holstenske raseri, men dette opphørte da brudeparet returnerte til hertugens slott igjen i september samme år.
Sverige ble stort sett styrt slik Karl XI hadde styrt det. Det ble sagt om Karl XII at «han är precis som sin far», og dette tok han som en kompliment. Noen hadde håpet at den nye kongen skulle bli mildere, redusere sin makt, avvikle konfiskeringen av eiendommer og sette ned skattene, men alt ble gjort til skamme. Allerede fra begynnelsen tålte kongen ingen begrensninger i sin suverenitet, og de samme tendensene ble ytterligere forsterket mot slutten av hans regjeringstid.
Når det gjaldt religion, var Karl XII nøye; også her fulgte han i sin fars fotspor. Under krigen i Polen ga han i et skriv (datert 7. juni 1706) til rådet i Stockholm ordre om at de skulle ha oppsikt med pietistene samt forby svenske studenter å reise til de tyske akademikerne som hadde fargede ansatt. Karl XII sørget også for å revidere den svenske bibeloversettelsen fra 1541 (Gustav Vasas bibel), til en oversettelse som senere er kjent som Karl XIIs bibel. Den ble ferdig revidert og trykt i 1703 og var den offisielle svenske kirkebibelen frem til 1917. Altså ble den lest i over 200 år av mennesker med svensk som morsmål.
Kongen la i løpet av sitt første styreår mye arbeid ned i å forminske nøden og avhjelpe sultkatastrofene som hadde rammet store deler av landet etter flere uår. Mye av budsjettet ble brukt til å bygge på og fornye Stockholms slott etter den store brannen 7. mai 1697. Ved utbruddet av den store nordiske krig ble disse fredelige aktivitetene til dels avbrutt, og den 16. april 1700 reiste Karl XII fra Stockholm, som han aldri skulle få se igjen. I de følgende årene brevvekslet han flittig med rådet i Stockholm. Han forsøkte å lede det på avstand, men hans oppmerksomhet var naturlig nok rettet mye på krigføring og utenrikspolitikken.
Utenrikspolitiske valg
Til og med i utenrikspolitikken prøvde Karl XII å få veiledning fra farens politiske system. Faren hadde forsøkt å ha en nøytral holdning i Vest-Europas store konflikter, ha et godt forhold til sjømaktene England og Nederland og om mulig også til Frankrike. Danmark ble dessuten holdt under oppsikt.
I 1698 ble Sveriges tidligere forbund med sjømaktene og Danmark fornyet, og det ble dannet et nytt med Frankrike. Samtidig var det allment kjent og angitt at den svenske kongens ønske var å føre en fredelig og vennskapelig politikk på alle hold. Selv var Karl XII, da han ble gitt kongemakten, helt uerfaren i utenrikspolitikk. Han var, i hele sin livstid, usedvanlig rettferdig og ordholden på alle områder.
Krigsutbruddet
Allerede i tiden før Karl XIs død forsøkte Danmark i hemmelighet å knytte forbindelser med Russland for på den måten å vinne makt i krigen mot Sverige. Den svenske regjeringens fokus på Holstein-Gottorp ga Danmark ytterligere anledning til å styrke denne forbindelsen, noe som førte til at tsar Peter under sin lange vesterlandske reise (1697–98) ikke gjorde noen egentlige fremsteg. Samtidig begynte August den sterke, konge av Polen og kurfyrste av Sachsen, støttet av den landsflyktige livlandske adelsmannen og politikeren Johann Patkul, å planlegge en erobring av Livland. Hans forslag om et angrepsforbund mot Sverige falt i god jord i København og Moskva, og delvis også i Berlin. I løpet av sommeren og høsten 1699 ble det i dyp hemmelighet forhandlet frem allianser mellom Danmark, Russland og kong August. I februar 1700 angrep så de saksiske troppene Riga, og i mars samme år gikk kong Fredrik IV av Danmark med væpnet makt inn mot hertugen av Holstein-Gottorp. Dermed hadde den store nordiske krig startet, som skulle komme til å vare frem til 1721.
Danmark
Alle de truende forberedelsene og planene fra Sveriges naboland foregikk uten at de svenske diplomatene hadde anelse om det. Angrepet fra Danmark kom derfor fullstendig overraskende. Karl XII besluttet å midlertidig slå hardt tilbake mot Danmark, mens han sendte svenske tropper fra Finland til Livland for å styrke forsvaret der. Han sørget også for å styrke og utruste den svenske flåten i Karlsberg, og sendte samtidig diplomater som ba om støtte til flåten fra Sveriges allierte, England og Nederland. Da de alliertes flåte hadde kommet til Øresund, lyktes Karl XII, ved hjelp av Hans Wachtmeister, som på kongens ordre foretok en vågsom seilas gjennom Øresund, å forene sin flåte med denne, til tross for danskenes forsøk på å hindre dette. Den 25. juli 1700 ble det under kongens personlige ledelse gjennomført en ilandstigning på Humlebæk med 4 300 mann. Svenskene møtte svak motstand, og trusselen mot København tvang Fredrik IV til å lystre sjømaktenes krav. 8. august 1700 ble freden i Traventha sluttet med hertugen av Holstein-Gottorp, der han bandt seg til å gi opp forbundet med Sveriges fiender.
Støtte til Østersjøprovinsene
Da Karl XII etter denne raske suksessen forberedte en ekspedisjon til Livland for å støtte provinsen, ble han i Blekinge nådd av nyheten om at tsar Peter forberedte krig og begynte å beleire Narva. Litt senere, da han gikk i land ved Pernau, fikk han også vite at danskene hadde gitt opp sin fruktløse beleiring av Riga. Karl XII bestemte seg for å komme Narva til unnsetning. Ved ankomsten til Narva-traktene gikk han umiddelbart til angrep på de russiske linjene, og under Carl Gustaf Rehnskiölds ledelse vant svenskene 20. november slaget ved Narva, en av de største seirene i svensk militærhistorie. I løpet av vintermånedene, mens Karl XII i traktene rundt Tartu (selv oppholdt han seg mye i slottet Lais) oppøvde og trente sine tropper, styrket kong August igjen sitt forbund med tsar Peter. Ved et personlig møte med ham i Birsen, tidlig i 1701, fikk han et løfte av tsaren om økonomisk hjelp og russiske hjelpetropper for å gjenerobre Riga. De planla at samtidig som kong August gjorde dette, skulle tsar Peter forvirre og uroe svenskene ved å angripe den svenske Østersjøprovinsen Ingermanland. Imidlertid besluttet Karl XII å oppsøke og knuse kong Augusts egne militære styrker i Kurland, og dro derfor denne sommeren mot traktene rundt Riga. 9. juli 1701 gikk han over elva Daugava med de svenske troppene. På sørsiden av floden møtte han og beseiret den saksiske armé i slaget ved Düna. Etter dette kunne svenskene lett erobre og herske over hertugdømmet Kurland.
Krigspolitiske veivalg
I Italia hadde det på dette tidspunktet brutt ut en konflikt som kom til å føre til den spanske arvefølgekrigen, som berørte og omfattet hele Vest-Europa. Alle parter som var engasjert i denne konflikten arbeidet hardt for å få støtte fra de utenforstående statene. August den sterke benyttet anledningen og drev et dobbeltspill på høyt nivå, og tilbød sine tjenester vekselvis til begge parter i konflikten, samtidig som han prøvde å få fred med Sverige ved å sende fredsbrev. Han jobbet også for å forsterke sin egen krigsmakt. I Sverige kom det nå frem mange meninger (fremfor alt fra Bengt Gabrielsson Oxenstierna) om at de burde slutte fred med kong August og forsøke å gripe inn i den vesteuropeiske konflikten i stedet. Karl XII trodde imidlertid at utsiktene til en varig fred med kong August var veldig små, og hadde antakelig rett. Han ønsket heller ikke å oppgi de mulighetene Sverige fikk ved den vesteuropeiske konflikten, som ikke berørte Sverige i det hele tatt. Karl XII besluttet derfor at Sverige så langt det var mulig skulle holde seg nøytralt i konflikten, samtidig som man opprettholdt det gunstige vennskapet med sjømaktene, for å kunne samle alle krefter mot kong August og hans allierte tsar Peter. Av disse to anså han kong August gjennom hans saksiske sjømakt som både den sterkeste og den mest upålitelige. Han besluttet å slå hardt ned på kongens hær slik at han i fremtiden ikke var noen trussel for Sverige. Han så en mulighet til dette ved å utnytte den innenrikspolitiske opposisjonen i Polen, som hadde bygget seg opp siden August ble konge.
Polen
Den karolinske armé trente i vinterkvarteret og fortsatte i 1701 sørover. Ved Daugavas overgang brøt det ut et slag med bra utfall for svenskene. Året etter ble polakkene og russerne beseiret ved Kliszów. Også denne gangen, fortsatt under kong Karl XIIs kommando, fikk krigen et godt utfall for svenskene. Samtidig angrep tsar Peter det svenske Livland, men ble beseiret i slaget ved Gemauerthof som følge av at en verdifull russisk forsyning falt i svenske hender. Det ble sluttet fred i Warszawa i 1705, Karl XII avsatte kong August som konge og utropte i stedet Stanisław I Leszczyński, men kong August var ennå ikke beseiret.
Den 9. juli 1702 møtte den svenske arméen på kong Augusts tropper ved byen Kliszów. Sistnevnte hadde rundt dobbelt så mange soldater. Karl XII visste at man likevel kunne seire ved hjelp av god krigføring. Ved hjelp av list og pågangsmot fikk de fienden til å tro at de var mange flere enn de egentlig var og jaget både den polske og den saksiske hæren på flukt.
I 1706 marsjerte svenskene inn i Sachsen fra øst. En ny saksisk-russisk hær angrep ved Fraustadt, men tapte grundig gjennom den klassiske knipetangsmanøveren. Striden som førte til den andre freden, som avsluttet felttoget og var Karl XIIs høydepunkt, ble utkjempet i Altranstädt i 1706.
Nå håpet det svenske folket på fred. Også fra øst kom det bud om fred, og tsar Peter var villig til å gi tilbake deler av Estland og Latvia for dette. Ingermanland og den nye byen St. Petersburg ønsket han imidlertid å beholde, noe Karl XII slett ikke godtok. Han rustet opp hæren igjen, fikk nye soldater og nytt utstyr fra Sverige. Deretter fortsatte ferden østover.
Karl XIIs russiske felttog
I august 1707 brøt Karl XII med en stort sett nyvervet og velutrustet armé opp fra Sachsen. Han ville ved å beseire tsar Peter fremtvinge en for Sverige fordelaktig og betryggende fred med Russland, og på denne måten også sikre det nyopprettete polske styret. For å klare dette samlet han alle disponible tropper for å kjempe et avgjørende slag mot det russiske rikets sentrale punkt, Moskva. Dersom han klarte dette, hadde de frem til da veldig lite viktige russiske erobringene i de svenske Østersjøprovinsene falt av seg selv. I hvilken grad Karl XII gjennom disse operasjonene sørget for et angrep fra Finland på tsarens leir ved Neva og uro i det sørlige Russland er usikkert. Uansett regnet han med en ganske langvarig krig. For å på denne måten gjøre regjeringen i Sverige mer handlekraftig enn den hadde vært da han styrte fra Sachsen, sendte han hjem noen av sine mest betrodde menn, Arvid Horn for å inntre i rådet og Magnus Stenbock for å styre som guvernør i Skåne for å holde oversikt over opprørs- og erobringsplaner som alltid fantes i dette truende området.
Russerne prøvde å hindre den svenske hæren ved å sette opp forsvar ved elveoverganger og ved å angripe enslige svenske topper, men først og fremst benyttet de seg av den brente jords taktikk for å utmatte den svenske hæren. Karl XII hadde med seg en hær på over 34 000 menn, og disse trengte mat for å overleve. Kongen beordret generalguvernøren i Riga, Adam Ludwig Lewenhaupt, til å rykke frem fra Kurland med sin hær for å forsterke hovedhæren, og samtidig ha med seg betydelige forråd. På denne måten skulle svenskene rykke fremover i Russland. Planen lyktes så langt, og han inntok Grodno med 600 ryttere. Samtidig som de kom inn vestporten, forsvant tsar Peter i en vogn ut den østre.
Ved overgangen av elven Vabitsj, ved byen Golovtsjin, ventet 39 000 russiske soldater på den svenske hæren. Med 39 000 mann mot Karl XIIs 12 500, hvorav bare 500 var med Karl XII, var de ganske sikre på seieren. Svenskene kom, og Karl XII ledet selv angrepet. Svenskene så dette og hans livgarde, så dette og prøvde å flykte. På denne måten falt seieren lett i Karl XIIs hender. Kongen selv syntes det han hadde gjort var en utmerket manøver, og denne seieren ble senere regnet som en av krigens fremste. Etter denne seieren tok kongen det mer med ro, selv om hæren fortsatte videre østover. Proviant og ammunisjon minsket igjen, og veien de gikk var vanskeligere enn de hadde trodd. En dag kom det et sendebud fra Tyrkia. Den tyrkiske sultanen ville ha vennskapelige forbindelser med Sverige, og Karl XII begynte å vurdere hvorvidt Tyrkia ville inngå et forbund med Sverige mot Russland. Etter å ha rådført seg med sine rådgivere, valgte han å reise sørover, for å så ta Moskva sørfra gjennom Ukraina eller Severien. Tyrkias vennskapsinvitasjon hadde han også i bakhodet.
Den 15. september vendte han sørover fra Tatarsk, men fordi han hadde brukt så lang tid på å bestemme seg, hadde tsar Peter samlet opp en hærstyrke i Lewenhaupt og lyktes i å hindre den svenske hæren i slaget ved Lesnaja den 29. september 1708. Russerne hadde fordelen av at de kunne benytte seg av forrådet som var i Lewenhaupt, mens svenskene var utslitte etter marsjen og hadde lite forråd igjen, både av mat og ammunisjon. Slik ble den svenske hæren ytterligere svekket. Karl XII hadde også sendt fra seg deler av hæren sin, deriblant generalmajoren Anders Lagercrona med en sterk fortropp, for å forberede hovedarméens hovedkvarter. Han tok imidlertid feil på veien, noe som førte til at russerne kunne besette det viktige passet ved Potjep, som veien fra Severien til Moskva gikk igjennom. Da denne veien ble stengt, besluttet Karl XII å gå til Ukraina for å fullbyrde forbindelsen med Mazepa. Han håpet at han der kunne få gode vinterkvarter og så en åpen vei gjennom Kiev før det ventede angrepet fra Polen. Mazepa ønsket derimot ikke den svenske hæren inn i sitt eget land og hindret Karl XIIs ankomst noe, noe som førte til at Aleksandr Mensjikov på tsar Peters ordre fant ut nok til å ødelegge Mazepas hovedstad Baturin. Samtidig, i begynnelsen av november, klarte Karl XII å seire over russerne i slaget ved Mezin i kampen for å komme over elven Desna, der russerne forsvarte overgangen. Ødeleggelsen av Baturin førte til at Mazepa ikke lyktes i sitt forsøk på å få med seg alle kosakkene i sitt opprør mot tsaren. Den svenske hæren ble altså tvunget til å opprette leir og tilbringe vinterkvarteret i et fiendtlig land, der den ble angrepet i mindre angrep, samtidig som mange av soldatene omkom i den harde vinterkulda det året (1708–1709)
Skoleporten
Skoleporten er en nettjeneste der skoler og skoleeiere kan finne data om grunnopplæringen i Norge og er et verktøy for vurdering av kvalitet i grunnopplæringen. Målet med Skoleporten er at skoler og skoleeiere skal få tilgang til informasjon til det lokale kvalitetsvurderingsarbeidet, jf. Opplæringslovas § 13-10 og forskrift om virksomhetsbasert vurdering, og at skoler, skoleeiere, foresatte, elever og andre interesserte skal få tilgang til relevante og pålitelige nøkkeltall for grunnopplæringen.
Karl XII av Sverige
Poltava
Meningene er delte om hva de krigsforetakene Karl XII foretok seg i løpet av vinteren førte til, og det er også usikkert hvilke forberedelser han gjorde til sommerens felttog. Det er likevel ganske sikkert at han forhandlet med de zaporogiske kosakkene og Russlands fiender krimtatarene og at Karl XII prøvde å skynde på kong Stanislaws og con Krassows anmarsj fra Polen gjennom Kiev. I mars 1709 vant Karl XII zaporogerne over på sin side, men forsterkningene fra Polen viste seg å være sterkt forsinket. I mai 1709 begynte Karl XII å beleire byen Poltava ved elva Vorskla, antakelig for å lokke russerne ut på slagmarken. Tsar Peter rykket ut med en hær på rundt 50 000 mann for å komme den russiske byen til unnsetning. Han ble informert om at Karl XII hadde skadet foten og derfor ikke kunne føre beleiringen, og dette gjorde at tsaren våget å utfordre svenskene i et feltslag. Han gikk over Vorskla og slo leir nord for Poltava. Selv om den svenske kongen selv ikke hadde mulighet til å ta opp kampen mot tsaren på grunn av den skadede foten som det lett kunne komme blodforgiftning i om såret fikk bakterier i seg, ville han ikke gi fra seg sjansen. Han ga Carl Gustaf Rehnskiöld ordre om å gå til angrep. Angrepet, som ble iverksatt 28. juni med 18 000 svenske soldater, ble avsluttet med nederlag. 8 000 mann døde og 3 000 ble tatt til fanger (blant dem Carl Piper og Rensköld), og de resterende 7 000 ble tvunget til å marsjere langs Vorskla.
Skoleporten
Skoleporten er en del av det nasjonale kvalitetsvurderingssystemet (NKVS) og inneholder data innenfor områdene læringsutbytte, læringsmiljø, gjennomføring i videregående opplæring, ressurser og skolefakta. Skoleporten ble lansert første gang i 2004, og ble revidert og relansert 13. desember 2007.
Karl XII av Sverige
Poltava
Karl XIIs neste plan var å føre sine tropper inn på tatarenes områder og der mobilisere støtte og fullføre kampen. Imidlertid var hans underoffiserer forvirret og delvis motløse. Da hæren hadde kommet frem til Vorsklas utløp i Dnepr, gikk Karl XII over elva med h00 av sine soldater (samt at et par tusen av Mazepas kosakker fulgte med, på Mazepas eget initiativ) for å komme raskt til tatarenes områder. De øvrige troppene skulle komme senere under Adam Ludwig Lewenhaupt og Carl Gustaf Creutz' ledelse. Ettersom kongen ikke lenger var med hovedhæren, ble befalet og resten av hæren grepet av motløshet. Da en russisk hær på rundt 9 000 mann under Alexander Mensjikovs kommando dukket opp i nord og Mensjikov oppfordret svenskene til å kapitulere, samtykket man uten forsøk på motstand, til tross for at den svenske hæren var større enn den russiske. Den 1. juli falt det på denne måten 12 000 svenske soldater samt ca. 11 000 sivile (statstjenestemenn, prester, kokker, hovslagere, flere kvinner og barn) i russisk fangenskap. Adam Ludwig Lewenhaupt, den ledende generalen, besluttet at denne kapitulasjonen skulle kritiseres hardt både av samtiden (ikke minst av Karl XII selv) og etterverdenen. Siden har man ment at den svenske armeen burde ha tatt opp striden med Mensjikov, som var i undertall.
Karl XII i Det osmanske riket
Karl XII og hans 1300 menn fikk en hard reise på vei til Bender i Det osmanske riket. De gikk gjennom ørkenlandskap, det var lite med vann og mange soldater døde på veien. Høsten 1709 passerte de omsider Tyrkias grenser og sultanen Ahmed III tok imot ham som en hedret gjest. Karl XII var i Tyrkia en kjent og aktet feltherre, og nyhetene om nederlaget ved Poltava hadde ennå ikke nådd Tyrkia på dette tidspunktet. Derimot fikk kongen omsider bud om at hans eldre søster, Hedvig Sofias død. Han trakk seg tilbake for en stund, og Hultmann tiltrådte i hans sted så lenge. Kort etter kom også budet om kapitulasjonen ved Perevolotsjna. Kongen ble svært opprørt, og skrev til sin lillesøster, Ulrika Eleonora at Lewenhaupt hadde handlet mot hans ordrer. Kongen mistet dessuten mye av sin makt og innflytelse, og ikke minst en del av sitt gode rykte etter denne hendelsen. I Stockholm, derimot, vakte nyheten om nederlaget begeistring og håp om at kongen snart skulle vende hjem igjen. Kongen valgte imidlertid å slå seg ned i Bender.
Her levde han og hans menn i gode kår i over fem år, ettersom tyrkerne behandlet svenskene like godt som før budskapet om nederlaget ved Poltava kom. Tyrkerne beundret kongens kaldblodighet og snartenkthet og han fikk snart tilnavnet «Jernhodet». Karl XII ventet på nye tropper fra Sverige og håpet på å inngå et forbund med tyrkerne mot tsar Peter. Imidlertid var året 1709 et uår for Sverige, landet ble rammet av hungersnød. Året etter dukket det opp en pest i Russland som spredte seg til Sverige. En tredjedel av Sveriges befolkning bukket under, og det kom ingen nye svenske hærstyrker. I stedet herjet tsar Peter i det nordlige Russland og erobret de ulike svenske provinsene ved Østersjøen. Fremdeles ventet Karl XII. Han satte sitt håp til tyrkerne og håpet at de skulle gå til krig mot Russland, hvilket de til slutt også gjorde. I 1711 gikk tyrkerne til angrep med en armé på 100 000 mann, og de svenske offiserene deltok også. Karl XII var midlertidig ekskludert, ettersom han var fremmed konge og sultanen selv ikke deltok i krigen. Han hadde imidlertid en del å si i krigspolitikken, og det og tyrkernes store hær førte til seier.
Det gikk enda et par år, og å ha Karl XII som gjest i landet krevde mange penger. I ulike offisielle sammenhenger krevde den osmanske sultanen Ahmed III at Karl XII skulle behandles likeverdig med ham. Dette var uvanlig ettersom alle andre fremmede konger frem til da bare hadde blitt regnet som likeverdige med vesiren, sultanens nærmeste mann. Samtidig hadde Karl XII en viss innflytelse over krigføringen mot russerne. Til slutt krevde tyrkerne at kongen skulle forlate landet. Karl XII aktet imidlertid ikke å vende tilbake til hjemlandet som en beseiret konge. Han gikk med på å forlate Tyrkia på betingelse av at han fikk med seg en tyrkisk armé på 50 000 soldater. Tyrkerne syntes naturlig nok at dette var et ganske urimelig krav, og søndag 1. februar omringet tyrkere i byen hovedkvarteret til Karl XII og hans menn. Det første skuddet ble avløst under søndagsgudstjenesten, og svenskene gikk til angrep under Karl XIIs ledelse. Striden hadde liten fremgang, ettersom verken tyrkiske offiserer, som beundret den svenske kongen, eller svenskene, som ikke så meningen med å slåss mot sine tyrkiske venner, ønsket å kjempe. Egentlig var det bare Karl XII som ville stride, for ærens skyld. Det ble stadig vanskeligere for kongen å holde kampen oppe, og til slutt ble han overmannet. Han var såret, og tilbrakte enda et år i Tyrkia i Demotika,( nå heter den Didymoteicho og ligger i Hellas) en by noen dagsritt unna hovedstaden Istanbul.
Hjemreise
Etter fem år i Tyrkia brøt den svenske leiren opp. Den 20. oktober 1714 begynte de reisen hjemover. De reiste opp langs Oltdalen inn i Transilvania. Få dager senere, den 27. oktober kl. 23.10 i byen Pitesti, tok Karl XII med seg to menn og reiste fra det ganske oppmerksomhetsvekkende og langsomme følget. Under påskudd av at de skulle bestille hester for den etterfølgende hæren, reiste han og to av hans følgesvenner, Gustaf Fredrik von Rosen og Otto Fredrik Düring, nordover mot Sverige, Karl XII under navnet «kaptein Peter Frisk», mens Gustaf Fredrik von Rosen og Otto Fredrik Düring var kapteinene «Johan Palm» og «Erik von Ungern». For å ikke bli gjenkjent, måtte kongen spille rollen som vanlig soldat og avholde seg fra sine egne strenge leveregler.
Etter å ha reist fra Mühlbach i Transilvania til Wien fortsatte kongen og Düring til hest via Bayern, Pfalz, Hessen, Hannover og Mecklenburg. Natt til 11. november 1714 kom de endelig frem til Stralsund i svenske Pommern. Da hadde de reist 2152 km på 14 døgn ved en fantastisk rytterprestasjon der de hadde tilbakelagt mer enn 150 km pr. døgn i gjennomsnitt. Karl XII hadde lyktes med å reise i hemmelighet, og det hadde ikke engang gått bud til Sverige om at han hadde forlatt Ungarn. Resten av den svenske hæren ankom ikke Pommern før i mars 1715.
Tilbake i Sverige
Karl XIIs hjemkomst vakte stor glede blant folket i Sverige, som håpet på fred. Karl XII ønsket imidlertid en ærefull fred, der Sveriges stilling som stormakt ble bevart. Mens han hadde dratt på erobringsferd sørover i Europa hadde tsar Peter erobret tilbake Finland, Danmark hadde tatt Bremen-Verden og prøvde å lokke Georg av Hannover og England inn i et forbund, samt at Fredrik Vilhelm I av Preussen rustet opp troppene sine for å angripe Sverige. Kongen hadde mye å forsvare, og dette måtte skje fort.
Karl XII opprettet sitt nye hovedkvarter i Lund så han kunne være nær krighendelsene. Han ga ordrer om å utruste en ny hær. Han innførte også et nytt forvaltningssystem, ettersom han hadde fått mange brev fra sine rådsherrer der de hadde klaget over nøden i landet. Han valgte også å utnevne en ny personlig rådmann, friherren og den holstein-gottorpske ministeren Georg Heinrich von Görtz, ettersom han mistenkte rådsmennene for å ha ansvaret for noe av nøden. Görtz var en mann med store ambisjoner og arbeidet hardt for å nå disse. Som administrator i Sverige fungerte han utmerket, og Karl XII selv satte stor pris på ham, i motsetning til den svenske adelen og de høyere tjenestemennene.
I januar 1716 samlet kongen sine tropper i Lund, antakelig for å forsøke å gå på isen over til Sjælland. Imidlertid førte en plutselig storm med seg mildvær, og planene sviktet. Han gjorde et nytt forsøk på å angripe, denne gangen ved å ta Christiania og andre deler av Sør-Norge i februar – april samme år, men også disse planene mislyktes. Han besluttet å reise hjem igjen, ettersom nye farer truet der. Tsar Peter hadde samlet en armé på 40 000 mann og ført den til København. Der slo de leir, men det ventede angrepet kom aldri. Tsaren og den danske kongen, Fredrik IV ble uenige, og samarbeidet opphørte. Tsar Peter selv hadde stor respekt for den svenske hæren, og uten støtte turde han ikke angripe. Görtz benyttet dette, og utviklet en ny strategi for Sverige. Ved å spille på at tsaren hadde nesten ruinert landet med krigen, forsøkte han å slutte fred med russerne. De inngikk en avtale om at Russland skulle få beholde Ingermanland med St. Petersburg, men de skulle hjelpe Sverige med å erobre Norge fra Danmark.
Angrepet på Norge
Med tsarens hær som støtte virket muligheten til å gå ut av den store nordiske krig med ære sikrere. Våren 1718 forlot Karl XII og hans hær Lund på vei mot den norske grensa. Han stanset en stund hos sin lillesøster og på det tidspunktet eneste gjenlevende familiemedlem, Ulrika Eleonora, på slottet Vadstena, men i oktober begynte han felttoget mot danskene. Selv ledet han 36 000 mann mot Sør-Norge, mens 7 500 mann skulle angripe Trondheim lenger nord.
I begynnelsen gikk det bra for svenskene. Nordmennene viste lite motstand før de kom til Fredriksten festning i Fredrikshald (dagens Halden). Dette ble knutepunktet for svenskene. De beleiret festningen og kjempet seg langsomt fremover mot murene. Om dagen kjempet de åpent, mens de om natten gravde nye skyttergraver for å komme enda nærmere nordmennene. De norske soldatene fortsatte å skyte på fienden selv om det hadde blitt mørkt, og man regner med at det døde mellom 10 og 20 soldater hver natt.
Kvelden 30. november 1718 var kongen ute og inspiserte. Mellom kl. 8 og kl. 9, mens han befant seg i en av de gamle svenske skyttergravene, ble han truffet av en kule som gjennomboret tinningen og førte til en umiddelbar død. Hans legeme ble ført til Tistedalen og videre hjem over Svinesund til Sverige av de svenske troppene. 13. desember hadde kongens legeme ankommet til Uddevalla, og den 25. desember ble kroppen balsamert. Samme dag ble hans lillesøster, Ulrika Eleonora, kronet til dronning av Sverige. Den 2. januar 1719 ble Karl XII ført videre til Stockholm, hvor han ble gravlagt i Riddarholmskyrkan den 26. februar 1719.
Det er en stor uklarhet om hvem det er som skjøt Karl XII. Noen historikere mener det var en soldat fra de norske styrkene, andre mener at det var en svensk soldat som utførte ugjerningen fordi kongen hadde blitt så upopulær blant det svenske folket. Den tredje mulige, og mest sannsynlige, drapsmannen er etter flere forskeres mening den franskfødte offiseren André Sicre, som antagelig handlet på oppdrag fra Fredrik av Hessen, kongens svoger.
Karl XII i moderne populærkultur
Carolus Rex - et album av power metal- bandet Sabaton som tar for seg hele historien rundt Karl XII
Sølve Jokerud Strand
Sølve Jokerud Strand (født 5. august 2000 i Ringerike) er en norsk skihopper som konkurrerer for Vikersund IF og Lillehammerhopp.
Strand har deltatt i flere renn i kontinentalcupen hvor hans beste plassering er en 4.-plass i Engelberg 28. desember 2021. I sesongen 2021/2022 deltok han i tre verdenscuprenn, to av de Raw Air i Lysgårdsbakken og Holmenkollen.
Beste plassering i verdenscupen er en 41. plass fra Wisla sommeren 2022.
Johan B. Steen
Johan Buch Steen (født 14. januar 1934, død 9. april 2015 ) var en norsk dr.philos. og professor i fysiologi ved Universitetet i Oslo og forfatter. Han vokste opp i Oslo og var blant de første medlemmene i idrettslaget Koll (som het Troll i oppstarten). Johan B. Steen var en pionér i zoofysiologi i Norge og internasjonalt. Han jobbet ved Universitetet i Tromsø (1971–1978) og startet oppbygningen av Institutt for arktisk biologi, der han gjorde grunnleggende forskning på rypenes økologi og fysiologi.
Johan Buch Steen kombinerte vitenskapelig nysgjerrighet, fysiologiske kunnskaper og lidenskap for småviltjakt inn i et fruktbart forskningsmiljø. Hans bøker om hunder, ryper og rypejakt formidlet kunnskapen og gjorde ham kjent blant en imponerende andel av Norges befolkning. Han deltok aktivt i fuglehundsporten og vant NM/kongepokal flere ganger.
Forskning
Johan B. Steen studerte ved UiO og Harvard (1956-1957) og leverte en banebrytende doktorgrad som klargjorde mekanismen for gassekresjon i fiskenes svømmeblære.
Han leverte betydelige bidrag innen rypeforskning, temperaturregulering hos hvirveldyr og virkemåten til fiskenes gjeller.
Mads Gundersen
Mads Westlie Gundersen (født 13. mars 1993 i Drammen) er en norsk fotballspiller som 31. desember 2018 la opp som profesjonell fotballspiller og vendte tilbake til moderklubben Åssiden IF. Som kaptein tok han klubben tilbake til Norsk Tipping ligaen (3. divisjon) allerede første sesong.
Mount Pulag
Mount Pulag er Filippinenes tredje høyeste fjell. Det er Luzons høyeste topp, 2.922 meter over havet. Grensen mellom provinsene Benguet, Ifugao og Nueva Vizcaya møtes på fjellets topp.
På grunn av sin høyse har fjellet et temperert klima med regn større delen av året. Årsmiddelnedbøren er 4.489 mm med august som den våteste måneden med en middelnedbør på 1.135 mm. Snø har ikke falt på toppen de seneste 100 år.
Fjellet har 528 dokumenterte plantearter. Det er det naturlige habitat for det endemiske dvergbambusetn (Yushania niitakayamensis) og khasifuruen (Pinus insularis) som dominerer i Luzons tropiske furuskoger som er på fjellslutningene. Blant dyrelivet finnes 33 fuglearter og flere truede pattedyr som Rusa marianna, Crateromys schadenbergi og den langhårige fruktflaggermusen. Mount Pulag er det eneste sted som har samtlige fire arter av skyrotte. Den har et av det største biologiske mangfoldene i Filippinene, med den 1896 funne og 185 gram store dvergskyrotten, Carpomys melanurus, en uvanlig art (endemisk på Cordillera) og Kochs juveltrost blant utrydningstruede beboere.
Den 20. februar 1987 ble en stor del av fjellet erklært som nasjonalpark.
Ibaloifolket i Benguet mumifiserer sine døde og bor i grotter i fjell. Kabayan mummy burial caves, en av de fremste severdighetene her, er en av Filippinenes nasjonalskatter.
Svømming under Sommer-OL 1952
Svømming under Sommer-OL 1952. Det ble konkurrert i elleve svømmeøvelser, seks for menn og fem for damer, i Helsingfors 1952.
Mount Pulag
Vandring i fjellene
Som det høyeste fjell på Luzon attraherer Mount Pulag en mengde fjellklatrere. Høydepunkter ved klatringen er for eksempel fjellskogene og det gressbevokste toppområdet med dets skyhavsfenomen. Det finnws fire større vandreleder til toppen: Ambangeg-, Akiki- og Tawanganledene fra Benguet, og Ambaguioleden fra Nueva Vizcaya.
Svømming under Sommer-OL 1952
100 m fri
Clarke Scholes satte ny OL-rekord i semifinalen med tiden 57,1 sek.
Mount Pulag
Vandring i fjellene
Nasjonalparken bebos av flere folkegrupper, som ibaloi, kalanguya, igorot, karao, ifugao og ilokano.
Svømming under Sommer-OL 1952
100 m fri
Judit Temes satte ny OL-rekord i kvalifiseringen med tiden 1.05,5 min.
Mount Pulag
Helikopterkrasj
Den 7. april 2009 styrtet Philippine Air Forces (PAF) fly Bell 412 på 2.100 meters høyde i Kabayan-Pulagpasset mellom Mount Mangingihi og Mount Pulag blant lave skyer og i tett tåke. Pilotene og flere passasjerer døde i havariet.
Svømming under Sommer-OL 1952
100 m rygg
Geertje Wielema satte ny OL-rekord i kvalifiseringen med tiden 1,13.8 min.
MS «Stockholm»
MS «Stockholm», nå «Astoria», (IMO: 5383304) er et cruiseskip. Fra 2005 og frem til 2012 ble skipet operert av Classic International Cruises under navnet MS «Athena». I 2013 ble det overført til selskapet Portuscale Cruises og fikk navnet «Azores». Før skipet ble satt i cruisetrafikk på nytt i 2014, gjennomgikk det en omfattende renovering ved et verft i Marseille.
Skipet ble opprinnelig bygd i 1948 ved Götaverken i Göteborg for Svenska Amerika Linien (SAL) og ble døpt MS «Stockholm». Under dette navnet ble båten kjent etter at den om natten den 25. juli 1956 kolliderte med den italienske atlanterhavsdamperen MS «Andrea Doria» som fikk omfattende skader på styrbord side, sterk slagside og sank etter 11 timer. 51 passasjerer og 5 besetningsmedlemmen omkom i ulykken.
Skipet ble solgt fra de svenske eierne i 1960 til Øst-Tyskland, hvoretter det fikk navnet MS «Völkerfreundschaft» (1960-1985) og siden MS «Volker» (1985-1986). Det havnet så i engelsk eie og ble også brukt som losjiskip for flyktninger i Norge under navnet MS «Fridtjof Nansen» (1985-1993).
Gurgaon
Gurgaon (hindi: ), offisielt Gurugram (गुरुग्राम) siden 2016, er en by og et distrikt i den indiske delstaten Haryana. Gurgaon ligger lengst syd i delstaten og byen er den største i distriktet Gurgaon. Byen hadde 876 824 innbyggere i 2011. Gurgaon ligger om lag 30 kilometer fra Indias hovedstad New Delhi. På grunn av nærheten til hovedstaden har Gurgaon som forstad kunnet bygge seg opp til et viktig industri- og forretningssenter.
Byen er kåret til den beste indiske byen å arbeide i, og inntekten er i snitt den tredje høyeste i India. I Gurgaon har en rekke større og multinasjonale selskaper sitt hovedkvarter og byen er et viktig finanssentrum for Delhi-regionen. Norskeide Uninor, som er en mobiloperatør majoritetseid av Telenor, har sitt hovedkontor i Gurgaon.
Ndola
Ndola er Zambias nest største by. Ndola ligger på ca. 1300 moh og har 374.757 innbyggere(2000). Byen ligger 320 km nord for hovedstaden Lusaka. Ndola er administrativ hovedstad for provinsen Copperbelt. Det er en viss vennskapelig rivalisering mellom Kitwe og Ndola, om hvilken by som er den viktigste i Copperbelt.
Næringsliv
Dagsavisen Times of Zambia utkommer her og blir distribuert til hele landet. Avisen har tradisjonelt vært regjeringens talerør.
Ndola har variert industri: Sementfabrikk, skoindustri, såpefabrikk, treforedlingsfabrikk, metallurgisk prosessering (koblet til kopperindustrien), sukkerraffineri, bildekkfabrikk og ulike mekanisk virksomhet knyttet til gruveindustrien.
Ndolas gruvevirksomhet ligger 10 kilometer sørøst for Ndola langs hovedvegen mot Lusaka. Gruven heter Bwana Mkubwa og er eid av First Quantum Minerals. Selve gruvevirksomheten ble lagt ned i 1984, men virksomheten ble gjenopptatt i 1991 og bruker ny teknologi, og utvinner kopper fra de gamle slagghaugene. Navnet kommer fra Swahili: Bwana som betyr herre, mister, betydningsfull osv, mens Kubwa betyr stor. Altså på norsk Stor herre.
I Ndola ligger Indeni oljeraffineri. Detaljert satellittfoto finner man på . Råoljen kommer hit gjennom en 1710 km lang oljerørledning fra Dar-es-Salaam i Tanzania. Oljerørledningen ble tatt i bruk i 1968,og blei bygget av Tazama.
I Dar-es-Salaam er det en egen oljeterminal hvor råoljen blir tatt i land. Fra Indeni oljeraffineri blir bensin, diesel og andre raffineriet produkter distribuert til hele Zambia, og Katanga provinsen i Kongo. Indeni har vært rammet av flere branner, den siste i 1999. Det tok 2 år før virksomheten var i full drift. I mellomtiden blei diesel og bensin importert med tankbiler fra Sør-Afrika.
Jernbane
Ndola ligger på Zambias hovedjernbanelinje fra Livingstone-via Lusaka- til Kitwe. Jernbanestrekningen ble åpnet allerede i 1909, 20 år før kobbergruvene i Copperbeltprovincen ble åpnet. Fra Ndola går det jernbanelinje videre inn til Lubumbashi i Kongo. Det er ingen persontrafikk på den strekningen, kun gods. Derfra ligger det jernbaneskinner inn i Angola og ned til atlanterhavskysten, det har på grunn av uroligheter i Angola og Kongo ikke vært trafikk på den strekningen siden 1970-tallet.
Grunnskoler
Byen har offentlige skoler på grunnskolenivå. Zimba School er en privat internasjonal skole av bra kvalitet.
College
Ndola technical College, åpent 1964 Ndola Colege of Biomedical Sciences
Universitet
Ndola capus av UNZA (University of Zambia i Lusaka), åpnet 1978
Helse
Sykehus med rimelig standard.
Gymnastikk under Panamerikanske leker 2011
Gymnastikk under Panamerikanske leker 2011. Gymnastikk er med som en flere sporter i 16. Panamerikanske leker som ble arrangert i Guadalajara i Mexico fra 14. oktober til 30. oktober 2011. Det ble konkurrert i 14 turnøvelser, hvorav åtte øvelser for menn og seks for kvinner, samt åtte øvelser i rytmisk gymnastikk for kvinner og en øvelse for hvert kjønn i trampoline.
Japansk buddhisme
I Naraperioden (710–794) var buddhismen preget av «de seks Naraskolene»: Ritsu, Jōjitsu, Kusha, Sanron, Hossō og Kegon. I 805 ble den synkronistiske retningen Tendai-shū grunnlagt av Saichō, og i 807 ble den esoteriske retningen Shingon-shū grunnlagt av Kūkai.
I Heianperioden (794–1185) flyttet hovedstaden fra Nara til Kyōto. Buddhismen og shintōismen ble de dominerende religionene, og klostrene utviklet seg til å bli maktsentre som endog etablerte egne hæravdelinger med «krigermunker» (Sōhei).
Kamakuraperioden (1185–1333) var en tid med kriser, da kontrollen over landet ble flyttet fra det keiserlige aristokratiet til samuraiene. I 1185 ble shogunatet etablert i Kamakura. Flere nye skoler så dagens lys i denne perioden. I 1175 ble den japanske avarten av det rene land grunnlagt av Hōnen med navnet Jōdo-shū. I 1212 grunnla Shinran retningen Jōdo Shinshū eller «det sanne rene land». I 1187 ble Zen-retningen Rinzai grunnlagt av Línjì Huìzhào og i 1227 ble den andre Zen-retningen Sōtō grunnlagt av Dōgen. I 1253 ble Nichirenbuddhismen grunnlagt av reformatoren Nichiren, med sin vektlegging av Lotussutraen.
I Muromachiperioden (1336–1573) gjennomgikk Zen en betydelig vekst, speselt Rinzai, og fikk økt innflytelse takket være støtte fra keiseren og Ashikaga-shōgunatet.
Azuchi-Momoyama- (1568–1600) og Edoperioden (1600–1868) var perioder med japansk isolasjonisme. Tradisjonelle religioner som shintoisme og ny-konfucianisme fikk gode vilkår, mens buddhismen opplevde stagnasjon og tilbakegang. Et unntak var greinen Ōbaku innenfor Zen, som ble grunnlagt i 1661 av Ennin.
I Meijiperioden (1868–1912) åpnet Japan seg for omverdenen, mens shintoismen ble statsreligion. Det oppstod endog en bevegelse i form av Haibutsu kishaku, som hadde som mål å utrydde buddhismen. Mellom 1946 og 1978 florerte Nihonjinron, en egen genre av tekster som la vekt på det unike i japansk kultur, språk, historie og religion. Daisetsu Teitarō Suzuki bidro til dette ved å hevde at Zen var det distinkte kjennetegnet ved asiatisk spiritualitet.
Jødene i Spania
Jødene i Spania har en historie som strekker seg tilbake til bibelsk tid, i henhold til jødiske tradisjoner. Spanske jøder utgjorde en gang et av de største og mest velstående jødiske samfunn i verden. Spania var den ubestridte lederen for verdensjødedommen: vitenskapelig og filologisk studie av den hebraiske bibelen begynte, sekulær poesi ble skrevet på hebraisk for første gang, og for den eneste gangen mellom bibelsk tid og opprinnelsen til den moderne staten Israel, en jøde ( Samuel ha-Nagid ) befalte en jødisk hær. Denne perioden endte definitivt med de anti-jødiske opptøyene i 1391 og Alhambra-dekretet fra 1492, som et resultat av at flertallet av jødene i Spania (rundt 300,000) konverterte til katolisismen og de som fortsatte å praktisere jødedommen (mellom 40,000 og 80,000) ble tvunget i eksil, selv om mange tusen kom tilbake i årene etter utvisningen.
Anslagsvis 13,000 til 50,000 jøder bor i Spania i dag, konsentrert i provinsene Málaga, Madrid og Barcelona, i tillegg til å ha en historisk tilstedeværelse i de autonome byene Ceuta og Melilla. En betydelig del av disse er spansktalende jøder som returnerte til Spania etter århundrer med eksil i Nord- Marokko både under og etter det spanske protektoratet. Ashkenazi-jøder, hovedsakelig fra Latin-Amerika, men også av europeisk opprinnelse, er også til stede i Spania. Som et mål for forsoning tilbød den spanske regjeringen fra 2015 til 2019 spansk statsborgerskap til spansktalende som kunne bevise at de var etterkommere av sefardiske jøder som ble forvist i 1492. Over 130,000 mennesker, hovedsakelig fra Mexico, Colombia og Venezuela hadde søkt om statsborgerskap. i henhold til lovgivningen med litt over 1,5% av søkerne som har fått statsborgerskap innen slutten av 2019, og mange søknader er fortsatt i prosess.
Jugoslavia under Vinter-OL 1984
Jugoslavia under Vinter-OL 1984. Syttito sportsutøvere, femtini menn og tretten kvinner, fra Jugoslavia deltok i ti sporter, aking, alpint, bobsleigh, kunstløp, langrenn, skihopping, kombinert, hurtigløp på skøyter, skiskyting og ishockey under Vinter-OL 1984 i Sarajevo i Jugoslavia. Vertsnasjonen kom på fjortendeplass med en sølvmedalje. Alpinisten Jure Franko var Jugoslavias flaggbærer under åpningsseremonien.
Finse kapell
Finse kapell er et kapellokale som er innredet i det gamle skolehuset på Finse i Ulvik kommune i Vestland fylke. Huset ble oppført i 1920, og kapellet ble vigslet i 1963. Det har 45 plasser.
Bangued (Abra)
Bangued er en kommune på øya Luzon på Filippinene. Den er administrativ hovedstad for provinsen Abra som ligger i Cordillera Administrative Region.
Bangued regnes offisielt ikke (2018) som by, men er en kommune. Kommunen er inndelt i 31 smådistrikter, barangayer, hvorav 27 er klassifiserte som landsbygddistrikter og fem som tettstedsdistrikter. Hele kommunen har 38 965 innbyggere (folketelling 1. mai 2000) hvorav 11 506 innbyggere bor i sentralbebyggelsen.
Den dominikanske republikk under Sommer-OL 1996
Den dominikanske republikk under Sommer-OL 1996. Seksten sportsutøvere, tolv menn og fire kvinner fra Den dominikanske republikk deltok i sju sporter, friidrett, boksing, bryting, judo, tennis, bordtennis og vektløfting under Sommer-OL 1996 i Atlanta. De vant ikke noen medaljer.
Shadia
Fatma Ahmed Kamal Shaker (arabisk: فاطمة أحمد كمال شاكر, mer kjent under kunstnernavnet Shadia شادية, født den 8. februar 1931 i Kairo i Egypt, død 28. november 2017 i Kairo) var en egyptisk skuespillerinne og sangerinne. Hun hadde roller i komedier og teaterstykker i 1950- og 1960-årene og spilte inn mer enn 100 egyptiske filmer.
Glen Mervyn
Glen Alexander Mervyn (født 17. februar 1937 i Vancouver, død 18. mars 2000 i Kelowna) var en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma.
Shadia
Liv og virke
Fatma Ahmed Kamal Shaker ble født i Al-Helmyia El Gadida i Kairo. Faren var Ahmed Kamal Sahker, og kom fra Sharqia, og moren var også egyptisk.
Glen Mervyn
Mervyn vant en olympisk sølvmedalje i roing under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på den canadiske åtteren som kom på andreplass konkurransen bak Tyskland. De andre roerne var Donald Arnold, Walter D'Hondt, Nelson Kuhn, Lorne Loomer, Archibald MacKinnon, William McKerlich, John Lecky og Sohen Biln som var styrmann.
Shadia
Liv og virke
Shadia hade beundrere i hele den arabiske verden og spilte alt fra bondepiker og karrierekvinner til mentalt forstyrrede kvinner og romantiske fjols]. Hun fikk skryt for sine roller som opprørsk kvinne i filmen Middaqq-grenden og som prostituert i Tyven og hundene, som begge var basert på nobelpristakeren Naguib Mahfouz' bøker med samme navn, av Mahfouz selv.