cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Doug Mitchell Thunderbird Sports Centre
Doug Mitchell Thunderbird Sports Centre (også kjent som UBC Winter Sports Centre og UBC Thunderbird Arena) er en innendørs sportshall i Vancouver i Canada. Hallen ligger like utenfor bygrensen, rett ved siden av University of British Columbia. Hallen er vanligvis brukt til ishockey, og huser både herre og damelaget til UBC Thunderbirds, og holder internasjonale standard med 61 m × 30 m (200 ft × 98.4 ft). Hallen var brukt til Vinter-OL 2010, som en av to ishaller, og har i overkant av 5000 sitteplasser.
Tan (stat – Tancheng)
Tan (forenklet kinesisk: 郯国, tradisjonell kinesisk: 郯國, pinyin: Tánguó) var et lite lensfyrstedømme i Vår- og høstannalenes tid på det nåværende fylket Tanchengs område i provinsen Shandong i Kina. Det ble ødelagt tidlig i De stridende rikers tid av staten Yue.
Staten må ikke forveksles med den på kinesisk likelydende, men annerledes skrevne staten Tan (forenklet kinesisk: 譚國 tradisjonell kinesisk: 谭国, Tánguó) som lå innen området for det nåværende Zhangqiu, også i Shandong.
Petra Pau
Petra Pau (født 9. august 1963 i Berlin i Øst-Tyskland) er en tysk politiker (PDS, Die Linkspartei.PDS, Die Linke) og visepresident i den tyske Forbundsdagen.
Bakgrunn
Pau er oppvokst i DDR og begynte i 1979 på den kommunistiske masseorganisasjonen Jungpionieres skole i Droyßig, hvor hun utdannet seg til «Freundschaftspionierleiterin» og barneskolelærer i tysk og kunstfag. Hun ble medlem av kommunistpartiet, SED, i 1983. Fra 1985 studerte hun ved SEDs partihøyskole «Karl Marx», hvor hun i 1988 fikk tittelen «Diplom-Gesellschaftswissenschaftlerin» («diplom-samfunnsviter»).
Politisk virke før og etter Tysklands samling
Frem til 1990 arbeidet hun ved Freie Deutsche Jugends sentralråd. Etter kommunismens fall ble organisasjonen avviklet i 1990, og hun ble arbeidsløs.
Ringkrigen
Ringkrigen utspiller seg i J.R.R. Tolkiens alternative fortid, i Midgard i de siste årene av tredje tideverv. Før ringkrigen ble det siste forbundets krig i det andre tideverv utkjempet, og denne endte med Saurons fall.
Petra Pau
Politisk virke før og etter Tysklands samling
I 1990 begynte hun å engasjere seg politisk for SEDs etterfølgerparti, PDS. Etter at André Brie i 1992 måtte trekke seg på grunn av sin Stasi fortid, ble hun valgt til partiets delstatsleder i Berlin. Dette vervet hadde hun til desember 2001, og fra 2000 til 2002 var hun nestleder i PDS.
Ringkrigen
I konflikten følger vi Ringens brorskap, et brorskap bestående av ni personer som representerte hvert folkeslag i Midgard:
Petra Pau
Politisk virke før og etter Tysklands samling
Pau ble innvalgt i bydelsutvalget i Berlin-bydelen Hellersdorf i 1990, og satt der til 1995. Fra 1995 til 1998 var hun innvalgt i Berlins parlament.
Ringkrigen
Disse ni personene bidrar med å styrte Sauron i løpet av Ringkrigen, og mange av de gjenværende, frie folkeslagene slutter seg til disse og blir med å kjempe mot det store mørket.
Slag som ble utkjempet under det siste forbundets krig og under ringkrigen
Disse to slagene ble utkjempet av Det siste Forbund, og de følgende ble utkjempet av minst to av Brorskapets medlemmer + hær:
Petra Pau
Bundestag
Pau har i sitt parti etter 1990 blitt regnet til reformistene. Etter at partiets leder Lothar Bisky høsten 2005 fire ganger forgjeves hadde forsøkt å bli valgt til en av de seks visepresidentene i Forbundsdagen, men hver gang blitt nedstemt, valgte partiet etter noen måneder å nominere Petra Pau i håp om at de andre partiene ville akseptere henne. 7. april 2006 ble hun valgt til visepresident. 385 stemte for, 138 stemte mot og 58 stemte avholdende. Det er sedvane i Forbundsdagen at alle fraksjonene er representert i presidiet. De andre partiene aksepterte Pau på grunn av hennes moderate holdninger. Etter forbundsdagsvalget 2009 ble hun på nytt valget til parlamentets visepresident. I 2012 ble det kjent at også Petra Pau blir overvåket av Verfassungsschutz.
Stoppen
Stoppen er et område i Lier kommune i Buskerud. Stedet er mest kjent for å huse skoler og idrettsanlegg, men har også noe boligbebyggelse.
Historie
Stoppenområdet har navnet fra gården med samme navn. Stoppen gård ligger fra 50 til 100 meter over havet i delvis bratt lende på leirgrunn nordøst for Drammen. Gården grenser i vest langs åskammen vest for Stoppendalen mot Strøtvet, i nord mot gårdene Flåtan og Lian, i øst mot Høvik, og i sør mot Nøste. Gården ble ryddet i yngre jernalder. I dag består den av to deler, øvre og nedre Stoppen. Gårdene driver for det meste med epledyrking.
Navnet Stoppen er satt sammen av det norrøne stopp eller staup, som betyr dump eller senkning. Det sikter antakelig til den dype Stoppendalen eller til trinn i de bratte liene som omgir gården. Siste ledd kommer av vin, det vil si eng eller havnegang.
Kopibeskyttelse
Kopibeskyttelse, også kjent som Kopisperre, refererer til teknologier som er designet for å hindre at et gitt innhold blir kopiert. Teknologien er ofte knyttet opp mot fysiske lagringsmedia som CD-er, DVD-er og liknende, men brukes også på digital informasjon i form av datafiler.
Kopibeskyttelse er ofte knyttet opp mot og forvekslet med DRM-systemer, en mer generell term for administrasjon av opphavsrettigheter, bl.a. kopiering av åndsverk.
13th Floor Elevators
The 13th Floor Elevators var en psykedelisk rockegruppe grunnlagt i Austin i Texas sent i 1965.
Bandet hadde bare begrenset kommersiell suksess før de ble oppløst grunnet dopmisbruk. Uansett ble de, som et av de første band innen sjangeren psykedelisk rock, sett på som en innflytelsesrik protopunkgruppe. Deres største hit, «You're Gonna Miss Me», en Billboard #55-hit i 1966, finnes på Nuggets: Original Artyfacts from the First Psychedelic Era, 1965-1968, som senere er blitt vurdert som en milepæl i garagerockens historie og i utviklingen av pønkrock.
Bandets klassiske besetning var vokalist/gitarist Roky Erickson, Tommy Hall på elektrisk jug, gitarist Stacy Sutherland, trommeslager John Ike Walton og bassist Ronnie Leatherman, samt flere andre vekslende bidragsytere og session-musikere. Erickson og Hall var bandets låtskrivere, men mesteparten av bandet bidro med materiale i ny og ned. «elektrisk jug»-sound skulle bli bandets kjennetegn og varemerke. I juli 1967 forlot Walton og Leatherman bandet og ble erstatta av Danny Thomas (trommer) og Dan Galindo (bassgitar). Med denne nye besetningen spilte Elevators inn Easter Everywhere (foruten She Lives og Levitation), som anses som bandets beste album av de fleste kritikere. Ronnie Leatherman kom senere tilbake på deres fjerde og siste album, Bull of the Woods.
Navn
Bandets navn spiller på overtroen som har ført til at mange høye bygninger ikke har noen 13. etasje, og det faktum at bokstaven «M» (står for marijuana) 13. bokstaven i alfabetet. Ifølge Walton, foreslo han navnet «Elevators» og Clementine Hall kom på bandets fulle navn neste morgen.
Historie
Bandet var et resultat av Austins aktive pykedelika-scene i 1965, hvor det kom til samtidig som blant andre Shiva's Headband og The Conqueroo. Bandets medlemmer hadde tidligere vært med i band som The Spades og The Lingsmen.
Våren 1966 hadde gruppa en stor turne i Texas. De spilte både på klubber i Austin, Dallas og Houston. De spilte også på TV-show som Sumpin Else, i Dallas, og The Larry Kane Show i Houston. Sensommeren 1966 turnerte Elevators på vestkysten, og gjorde to nasjonalt sendte TV-opptredener, og spilte flere konserter i San Francisco.
Plateselskapet International Artists i Houston, som også var hjemmet til samtidige artister som Red Krayola og Bubble Puppy, signerte med Elevators og slap albumet The Psychedelic Sounds of the 13th Floor Elevators på slutten av 1966, og den ble en øyeblikkelig suksess. Albumets covertekster, som glorifiserte bruk av LSD, skapte en del kontrovers.
I løpet av de neste månedene spilte bandet sammen med Quicksilver Messenger Service, The Great Society, og The Byrds i San Francisco og i 1967 slapp de konseptalbumet Easter Everywhere, også dette på International Artists. Leatherman og Walton sluttet i bandet like før utgivelsen av Easter Everywhere, både på grunn av uenighet med plateselskapet, og på grunn av uteblivende honorary. Som et resultat av dette, ble ikke Walton kreditert i covertekstene til Easter Everywhere, på tross av han deltok både på «Levitation» og «She Lives».
Sangerinnen Janis Joplin var tett knyttet til bandet. Hun sang med bandet på flere konserter, og vurderte å bli med i bandet i Austin, før hun dro til San Francisco for å bli med i Big Brother and the Holding Company.
Problemer med loven og med narkotika skapte splittelse i bandet. I 1969 fikk Erickson en marijuanatiltale mot seg, og det at han valgte å sone på et psykiatrisk sykehus, heller enn et vanlig fengsel, signaliserte slutten på bandet.
Arv
13th Floor Elevators er fortsatt en inspirasjonskilde for dagens band. 21 samtidige band (blant andre R.E.M., ZZ Top, The Jesus and Mary Chain, og Primal Scream) lagde i 1990 en tribute-plate med covre av Elevators-sanger: Where the Pyramid Meets the Eye: A Tribute to Roky Erickson.
Spacerock bandet Spacemen 3 var veldig påvirket av 13th Floor Elevators; de covret Roller Coaster på debutalbumet Sound of Confusion og May the Circle Be Unbroken på tredje-albumet Playing With Fire.
I filmen fra 2000, High Fidelity, ble «You're Gonna Miss Me» brukt i åpningsscenen, og er den første sangen på filmens soundtrack.
I 2006 brukte Dell «You're Gonna Miss Me» I en av sine reklamefilmer for sin XPS laptop.
Med The 13th Floor Elevators
Studioalbum
Samlingsalbum (utvalg)
'Samlebokser (utvalg)'
Solo
Studioabum
The Irish Times
The Irish Times er en av Irlands største og eldste aviser. Den ble lansert i 1859. Avisen regnes som liberal, sosialdemokratisk og nøytral i spørsmålet om irsk enhet; den står ofte som motpol til Irish Independent, som regnes som populistisk med en høyrevridd økonomidekning.
Opprinnelig var avisen protestantisk og nasjonalistisk, men innen ti årtier hadde den blitt unionisme, og støttet de som ønsket at Irland skulle forbli en del av Det forente kongerike Storbritannia og Irland. Etter at Den irske fristaten ble opprettet i 1922 snudde avisen, og ble mer radikal.
Avisen kommer ut i fullformat. Redaktør siden 2011 er Kevin O'Sullivan. Opplaget i 2015 var 76,194.
Telegrafverket
Telegrafverket var et statlig, norsk teleselskap. Det ble stiftet i 1855 og fikk etter hvert enerett på å bygge ut og drive det offentlige telenettet og telekommunikasjonstjenestene i Norge. De navn virksomheten har hatt historisk, omfatter: Kongelige Elektriske Telegraf (1855), Telegrafvæsenet (1866), Statstelegrafen (1906), Den norske Rigstelegraf (1914), Telegraphværket (1918–1919), Telegrafvesenet (1919–1933), Telegrafverket (1933–1969), Televerket (1969-1994, herav fra 1980 med kortformen Tele). Navneskiftet til Televerket i 1969 skjedde i forbindelse med at en begynte å sende data over telenettet. I januar 1995 ble Televerket et statlig eid aksjeselskap og byttet navn til Telenor AS.
Bakgrunn
Norge hadde på begynnelsen av 1800-tallet et optisk telegrafisystem, som tilhørte militærvesenet, med signalstasjoner langs hele kysten inntil Folda i nord. Dette systemet forfalt imidlertid etter 1814, selv om kong Oscar I omkring 1848 tok initiativ for å gjenopplive det. På samme tid erklærte marineløytnant Carsten Tank Nielsen at den optiske telegrafiens tid var forbi, og foreslo å opprette et elektrisk telegrafisystem.
Etter at den elektriske telegrafen var kommet i bruk ute i Europa, ble det i 1852 nedsatt en kongelig kommisjon, bestående av oberstløytnant M. S. Wergeland, lektor Ole Jacob Broch og marineløytnant Tank Nilsen, som året etter avga en innstilling. Denne foreslo å anlegge et nett av elektromagnetiske telegraflinjer over det sydlige Norge, samt en linje fra riksgrensen ved Frederikshald til Mandal. 28. april 1854 ga Stortinget den nødvendige bevigning til dette prosjektet.
Telegraf
Telegrafverket startet sin virksomhet 1. januar 1855 med en telegrafforbindelse mellom Christiania (dagens Oslo) og Drammen. Samtidig begynte arbeidet med å anlegge telegraflinjer og -stasjoner flere steder i landet.
Telefon
I 1880 åpnet International Bell Telephone Company det første norske telefonanlegget med sentraler i Oslo og Drammen. Selskapet drev etter konsesjon av kommunene. Ikke lenge etter ble det opprettet lokale telefonforeninger og -selskaper som private kooperativer i flere kommuner rundt om i Norge. Fra omkring århundreskiftet kom staten sterkere med, og Telegrafverket overtok etter hvert i alt 200 private telefonanlegg. I løpet av første halvdel av 1900-tallet bygde Telegrafverket ut et landsomfattende rikstelefonnett. I Norge ble den første automatiske telefonsentralen satt i drift i Skien i 1920. Da det siste private selskapet, Andebu Telefonselskap, ble kjøpt i 1974, fikk Televerket totalt monopol over nettet og den siste manuelle telefonsentralen ble automatisert. Alle utenlandsforbindelsene ble helautomatisert fra 1985. Televerkets enerett til å selge telefonapparater i Norge opphørte i 1988. I 1991 fikk både NetCom og Televerkets Tele-mobil lisens for å besørge GSM-mobiltelefoni i Norge.
Radiotelegrafi og -telefoni
I 1906 ble det første radiobaserte telegrafsambandet i Norge etablert mellom Røst og Sørvågen. I 1919 fikk Norge fast radiotelegrafisk forbindelse med USA fra en sender ved Stavanger. I 1953 ble den første radiolinjen for telefoni tatt i bruk mellom Trondheim og Steinkjer.
Kringkasting
Telegrafverket sørget også for kringkasting og radio. Regulære fjernsynsendinger begynte i 1960.
Teleks
Telegrafen ble etter hvert avløst av teleks, og i 1946 ble den første sivile teleksforbindelsen mellom Oslo og utlandet åpnet. Allerede under krigen hadde Wehrmacht og de sivile tyske myndigheter et teleksnett som dekket landet. Telegrafverket sørget også for forbindelser til skip i utenriksfart, både med telegraf, telefon og teleks.
Jakovlev Jak-40
Jakovlev Jak-40 (NATO-kallenavn Codling) (russisk:Яковлев Як-40) er et russisk passasjerfly med tre jetmotorer og regnes som forgjengeren til Jakovlev Jak-42. Jak-40 likner størrelsesmessig på Fokker F-28, men har i stedet tre motorer i samme konfigurasjon (såkalt «s-duct») som for eksempel Tupolev Tu-154 og Boeing 727.
Flyet ble etter hvert oppgradert og økte startvekten til 17 200 kg og rekkevidden til 2 500 km.
Flyselskaper
Flyselskaper som har operert flyet, er foruten Aeroflot, CSA, LOT og Malév, selskaper i land som under den kalde krigen var dominert av og mottok støtte fra Sovjetsamveldet.
Ulykker med flytypen
Aviation Safety Network har registrert 101 ulykker med flyet mellom 1970 og 2000.
Massimo Oddo
Massimo Oddo (født 14. juni 1976 i Città Sant'Angelo i Pescara) er en italiensk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for.
Som spiller spilte han for klubber som AC Milan, SSC Napoli, Hellas Verona FC, SS Lazio, Bayern München og US Lecce.
Oddo er sønn av tidligere spiller og trener Francesco Oddo.
Meritter
Klubb
Landslag
Neil Robertson
Neil Robertson (født 11. februar 1982) er en australsk profesjonell snookerspiller. Han er den første australske spilleren som har vunnet en rankingturnering og vant verdensmesterskapet i snooker i 2010.
El Jadida
El Jadida (arabisk الجديدة ) er en havneby på atlanterhavskysten i Marokko, i El Jadidaprovinsen, Doukkala-Abda-regionen. Byen har 144,440 innbyggere (2004) og er Marrakech' havneby.
Neil Robertson
Karriere
Robertson ble profesjonell i 1998 og vant i 2003 verdensmesterskapet for spillere under 21 år. I løpet av sesongen 2005/2006 kom han til fire kvartfinaler, blant annet i verdensmesterskapet hvor han tapte 13–12 for den kommende mesteren Graeme Dott. I løpet av sesongen klatret han for første gang inn i topp seksten på verdensrankingen og var for sesongen 2006/2007 rangert som nummer tretten. Etter dette har han holdt seg i topp 16 og klatret til førsteplass høsten 2010.
El Jadida
Sett fra sjøen har byen et utpreget «u-marokkansk» utseende, med sine massive bymurer og befestninger av portugisisk opprinnelse. El Jadida ble okkupert av portugiserne i 1502; de kalte byen Mazagan (Mazagão), og beholdt byen inntil 1769 som en lenke i sine handelsruter til India. Da byen ble forlatt av portugiserne, flyttet mange av dem til Nova Mazagão i Brasil. El Jadida kom under kontroll av sultan Mohammed ben Abdallah.
Neil Robertson
Karriere
Etter de innledende rundene i Grand Prix møtte Robertson Ronnie O'Sullivan i kvartfinalen, en kamp han vant overbevisende 5–1. Han møtte deretter Alan McManus som han slo 6–2 og var således klar for sin første finale i en rankingturnering. Her møtte han en annen finaledebutant i Jamie Cope som han slo komfortabelt 9–5 og vant således sin første rankingturnering.
El Jadida
Den portugisiske gamlebyen i El Jadina ble vedtatt som verdensarvområde i 2004, med en dobbel begrunnelse: Som et fremragende eksempel på gjensidig innflytelse mellom europeisk og marokkansk kultur; og Som et tidlig eksempel på renessansens stilidealer integrert med portugisisk bygningsteknikk. De viktigste enkeltelementene er sisternen i fortet, og kirken viet til Marias himmelfart, begge bygget i manuelinsk stil, det vil si portugisisk sengotikk.
Neil Robertson
Karriere
I de to neste turneringene røk Robertson ut tidlig, men han var tilbake i form til Welsh Open. Etter seire over Stephen Hendry, Ronnie O'Sullivan og Steve Davis møtte han, meget overraskende, Andrew Higginson i finalen. Higginson ble omtalt som den mest overraskende finalisten gjennom tidene og Robertson gikk raskt opp i en 6–2 ledelse. Higginson tok deretter seks strake parti, før Robertson tok de siste tre siste partiene for å sikre seg seieren med minst mulig margin. Han ble dermed den første spilleren på flere år som har vunnet to ranking seire i samme sesong og er rangert som nummer syv på verdensrankingen for sesongen 2007/2008.
For sesongen sesongen 2008/2009 er han rangert som nummer ti. Han vant sin tredje seier i karrieren da han slo Matthew Stevens 9–7 i finalen av Bahrain Championship i november 2008.
Han vant verdensmesterskapet i snooker i 2010 etter å ha slått Graeme Dott 18–13 i finalen. Høsten 2010 vant han sin sjette rankingturnering, World Open, etter å ha slått Ronnie O'Sullivan 5–1 i finalen. Samtidig klatret han til førsteplass på verdensrankingen og ble dermed den åttende spilleren som har vært rangert som nummer én.
Robertson har 4 maksimum break i karrieren, dette gjorde han i 2010 ( China Open), 2013 ( Wuxi  Classic), 2015 (UK Champion Ship) og 2019 (Welsh Open).
Bantustan
Bantustaner eller homelands («hjemland») er reservater som den sørafrikanske staten opprettet for svarte i Sør-Afrika og i Namibia i apartheidtiden. Hver enkelt bantustan var splittet i mange små enheter, hvor hver enhet kunne ligge langt fra hverandre. Det samlede arealet av disse utgjorde kun 13 prosent av Sør-Afrikas totale areal. Reservatene var selvstyrte, og noen av dem ble av den sørafrikanske staten regnet som selvstendige republikker.
Bantustanene ble oppløst i Namibia ved landets selvstendighet fra Sør-Afrika i 1991 og i Sør-Afrika ved det første demokratiske valget i 1994. Oppløsningen i Sør-Afrika skjedde ikke uten problemer, da flere bantustan-ledere ikke ønsket å gi slipp på makten. Vanskeligst var det i KwaZulu hvor borgerkrigslignende tilstander mellom ANC og zuluenes parti, Inkatha, oppsto. Også kjent er en situasjon hvor lederen for Bophuthatswana, Lukas Mangope, inviterte inn høyreekstreme hvite afrikandere for å beskytte staten hans. Det endte med at hans egne soldater gjorde opprør, og mange mennesker ble drept, både svarte og hvite.
Selve uttrykket er sammensatt av ordet bantu som betyr mennesker/folk på de fleste bantuspråk og stan tilsvarende Pakistan eller Hindustan.
Bantustan som uttrykk brukes av og til om landområder eller land som ligger innenfor en annen nasjonalstats innflytelse og som er totalt eller delvis uten mulighet til å utvikle virkelig selvstendighet, hvor dette blir en vedvarende konflikt og verkebyll. Eksempel på dette er Den palestinske selvstyremyndigheten i Gaza og Vestbredden under Israel.
Liste over sørafrikanske bantustaner
Status som selvstendige stater: (Kun anerkjent av Sør-Afrika)
Status som autonome republikker innenfor staten Sør-Afrika:
Nick and Johnny
Nick and Johnny er et norsk snusmerke som produseres og markedsføres av Swedish Match. Snusmerket ble lansert i Norge i 2006, både i porsjon- og løsform. Snusmerket ble raskt populært, og året etter ble Nick and Johnny lansert i Sverige. Med denne lanseringen kom den første «sterk-snusen» fra Swedish Match. Da produktet kom på markedet, var dette den eneste «sterk-snusen» som fantes som løssnus i Norge. Senere kom både Skruf Stärk og nylig General Ekstra Sterk i løs form. Nick and Johnny inneholder ca. 40 % mer (11 mG) nikotin enn vanlig snus, og er blant annet tilsatt med lakrissmak.
Våren 2008 lanserte Swedish Match to nye varianter, Nick and Johnny East og West. Med denne lanseringen ble det introdusert en helt ny form på snusboksen, med en nyutviklet rektangulær snusboks. Året etter ble produksjonen av disse variantene lagt ned grunnet for liten etterspørsel.
Merker
Tidligere merker
Gaétan Boucher
Gaétan Boucher (født 10. mai 1958 i Charlesbourg, Québec, Canada), er en kanadisk tidligere skøyteløper.
Boucher er Canadas mest suksessrike mannlige skøyteløper. Han var blant verdens beste sprintere i en årrekke. I OL 1984 i Sarajevo vant Boucher gull på både 1 000 meter og 1 500 meter, i tillegg til en bronsemedalje på 500 meter. Fire år tidligere vant han OL-sølv på 1 000 meter etter Eric Heiden, som tok med seg alle de fem skøytegullene.
I 1984 vant han også sprint-VM, et mesterskap han også har fire sølvmedaljer fra. I 1981 satte han verdensrekord på 1,000 meter og sprint firkamp. Med poengsummen 148,785 ble han den første som gikk under 150 poeng i sprint firkamp.
Han deltok også sju ganger i allround-VM, og på enkeltdistanser har han fem pallplasseringer og to distanseseire (500 meter under Allround-VM 1982 og Allround-VM 1985), men han kvalifiserte seg bare en gang for 10 000 meter, da han fikk en 9.-plass sammenlagt i 1982.
Boucher var også en av verdens beste kortbaneløpere. Han ble verdensmester i 1977 og 1980 og sølvmedaljer i 1976, 1981 og 1982. Han var også deltaker på det canadiske laget som vant stafettgull i 1979 og 1980. I 1982 satte han kortbane-verdensrekord på 500 meter.
Han ble tildelt Oscarstatuetten i 1984. Han er av stifterne av fredsparken i Sarajevo, og han er medlem av Canadian Sports Hall of Fame. Under OL i 1984 var han flaggbærer for den canadiske troppen.
Irish Independent
Irish Independent er Irlands mestselgende dagsavis. Den blir publisert både i storformat og tabloid. Avisen ble grunnlagt i 1905 som etterfølger til Daily Irish Independent, som i 1890-årene hadde støttet Charles Stewart Parnell. Grunnleggeren, William Martin Murphy, var en kontroversiell forretningsmann og Parnell-motstander.
I 1916 beskrev avisen påskeopprøret som «sinnssykt og kriminelt», og oppfordret til henrettelse av lederne. Slike angrep på republikanerne førte til at en gruppe på tyve IRA-medlemmer i desember 1919, under uavhengighetskrigen, ødela avisens trykkeri. Den utløsende årsaken til denne aksjonen var dekningen av angrepet på Irlands stattholder i 1919, og avisens kritikk av IRA.
Test
Ordet test har flere betydninger:
Aalborg kommune
Aalborg er en kommune i Region Nordjylland etter Kommunalreformen i 2007. Før reformen hadde kommunen 163 321 innbyggere (2009), i 2007 hadde den etter sammenslåingen 194 149 innbyggere. Administrasjonssenter og største by er Aalborg, med en befolkning på drøye 120 000.
Kommunevalget 2005
Den 15. november 2005 ble kommunestyret valgt med sosialdemokraten Henning G. Jensen som formann for sammenslåingsutvalget og borgermester fra 2007. Karl G. Jensen fra Socialdemokratiet ble valgt til borgermester. Socialdemokraterne fikk i alt 15 av 31 mandater i bystyret. I valget fikk de ulike partilistene følgende mandatfordeling:
Attraksjoner
I kommunen ligger Karolinelund, Lindholm Høje, Aalborg Søfarts- og Marinemuseum og Aalborg Zoo inne i byen Aalborg. I Nibe ligger middelalderkirken Nibe kirke. I Sebbersund ligger såvidt synlige rester av jernalder-boplassen Sebbersund.
Nasjonalmuseet
Nasjonalmuseet (NaM), offisielt Nasjonalmuseet for kunst, er et norsk offentlig museum etablert i 2003 gjennom sammenslåingen av museene Arkitekturmuseet, Kunstindustrimuseet, Museet for samtidskunst, Nasjonalgalleriet og Riksutstillinger. Nasjonalmuseets bygning på Vestbanen i Oslo ble åpnet juni 2022.
Museet viser faste utstillinger med verk fra egen samling, samt skiftende utstillinger med innlånte og egne verk. Nasjonalmuseet samler, tar vare på, stiller ut, og formidler landets mest omfattende samlinger av kunst, arkitektur og design. Samlingen er Norges største og inneholder nærmere 400,000 objekter.
Utstillingsprogrammet omfatter også vandreutstillinger i inn- og utland. I 2018 hadde Nasjonalmuseet 582,620 besøkende. Direktør fra 2017 er Karin Hindsbo. Stiftelsen som forvalter Nasjonalmuseet er etablert av Kultur- og kirkedepartementet.
Det nye Nasjonalmuseet på Vestbanen
Nasjonalgalleriet hadde lenge hatt problemer med utstillingslokalene, gitt størrelsen på den offentlige kunstsamlingen, og var dermed bygget ut flere ganger. Også Kunstindustrimuseet, Arkitekturmuseet og Museet for samtidskunst hadde behov for større lokaler. Arkitektkonkurranser om utvidelse på Tullinløkka ble tidligere avholdt både i 1972 og 1995, men førte ikke frem. I 2003 ble det endelig vedtatt å samlokalisere museene i et samlet nybygg med større samlet utstillingsareale.
Regjeringen gikk våren 2008 inn for at det nye bygget for Nasjonalmuseet skulle ligge på Vestbanen. I november 2010 vant det tyske arkitektfirmaet Kleihues + Schuwerk den internasjonale arkitektkonkurransen med prosjektet Forum Artis. Våren 2012 ble forprosjektet ferdigstilt og overlevert til Kulturdepartementet. Regjeringen presenterte prosjektet 22. mars 2013 med en kostnadsramme på i overkant av kr 5,3 milliarder. 6. juni 2013 vedtok Stortinget nybygget innenfor en kostnadsramme på 5 327 millioner kroner. Regjeringens pressemelding fra 2019 om åpningen av museet slår fast at kostnadsrammen for bygget er på 6 milliarder kroner, og at det blir ferdigstilt under rammen.
Det nye Nasjonalmuseet har et utstillingsareal på 13,000 m² og er Nordens største kunstmuseum. Inntil november 2019 var planlagt åpning høsten 2020, men da varslet regjeringen at åpning var utsatt til våren 2021 på grunn av forsinket leveranse av tekniske anlegg og sikkerhetsdører. Nasjonalgalleriet stengte fra og med 13. januar 2019, Museet for samtidskunst stengte fra og med 3. september 2017, Kunstindustrimuseet, stengte fra og med 17. oktober 2016. I juni 2022 åpnet det nye museet på Vestbanehallen. Nasjonalmuseet – Arkitektur holder fortsatt til på Bankplassen.
Nasjonalgalleriet
Nasjonalgalleriet ble etablert i 1842 som Den norske stats sentralmuseum for billedkunst. Siden 1882 har det hatt tilhold i Universitetsgata i Oslo, i et bygg tegnet av Heinrich Ernst og Adolf Schirmer. Bygningens eksteriør og interiør ble fredet av Riksantikvaren i januar 2012.
I 1837 vedtok Stortinget sin først bevilgning til en statlig kunstsamling. Alt i mai samme år ble det innkjøpt 28 malerier for 1,500 spesiedaler i København, blant annet hva man tok for å være en kopi av «Mona Lisa», malt av en elev av Leonardo da Vinci. Det viste seg å være en forfalskning, trolig utført på 1700-tallet. Innkjøpet ble skipet til Christiania i dampbåt og lagret på Tegneskolen frem til stattholder Herman Wedel Jarlsberg overlot dem et rom i Stiftsgården. I noen år ble de utstilt i tjenerfløyen på slottet, som fremdeles var byggeplass. Deretter tilbrakte de syv år i noen brannfarlige rom i Hielms gate før retur til Stiftsgården, der de fikk plass i et hjørnerom med utett tak og skjeve vinduer og dører. I 1882 fikk Nasjonalgalleriet omsider leie en etasje i Skulpturmuseet på Tullinløkka, selv om også disse lokalene viste seg for trange og fuktige. Det ble gjort tiltak for å bedre inneklimaet, men i 2001 ble det oppdaget at oppvarming og luftfuktere var koblet til lampene. Når disse ble slått av etter stengetid, ble også klimaapparatene slått av.
Kunsthistorikeren Jens Thiis var direktør ved Nasjonalgalleriet fra 1908 til 1941. Thiis var internasjonalt orientert, og fikk kjøpt inn en rekke sentrale verker til museets samling. Museet fikk i denne perioden også store gaver av industriarving Olaf Schou (1909), trelastarving og pavelig kammerherre Christopher Tostrup Paus (flere gaver i perioden 1918–29) og bryggerieier Chr. Langaard (1922). Paus-samlingen var en av de største samlingene fra klassisk oldtid i Nord-Europa og var ment å danne grunnlag for et «antikvarium», et museum for klassisk oldtid, og omfattet ikke minst en rekke romerske portrettbyster; Ny Carlsberg Glyptotek forsøkte å kjøpe samlingen før Paus bestemte å gi den til Nasjonalgalleriet. I samlingen finnes videre sentrale verk fra europeisk kunsthistorie, fra middelalder- og renessansekunst til impresjonisme og kubisme.
Museet har en særlig god samling av norsk nasjonalromantikks malerkunst, og av Edvard Munchs bilder. Hovedvekten i samlingen av eldre kunst ligger på norsk maleri og skulptur fra 1800-tallet.
Munchs Skrik og andre av hans mest sentrale verk er blant høydepunktene i Nasjonalgalleriets samling. Andre betydelige kunstnere er J.C. Dahl, Adolph Tidemand, Hans Gude, Harriet Backer og Christian Krohg. Samlingene fra det 20. århundret viser utviklingen innen norsk billedkunst med referanser og nøkkelverk fra nordisk og utenlandsk kunst innenfor maleri, skulptur, foto, video og andre uttrykk.
I 1990 ble museets samlinger fra etter 1945 overført til det nyetablerte Museet for samtidskunst.
Lanseringen av en ny basisutstilling «Alle snakker om museet» i februar 2005 vakte reaksjoner, men førte også til økt besøk. Det mest omdiskuterte grepet var å splitte opp museets «Munch-rom», og vise Munchs bilder sammen med andre samtidige malere. Et annet grep var å erstatte et kronologisk prinsipp med et tematisk. Basisutstillingen ble igjen revidert i 2011, og i den påfølgende basisutstillingen Livets dans. Samlingen fra antikken til 1950 ble Munchrommet og et kronologisk prinsipp gjeninnført. Den nye basissamlingen har blitt omtalt som «en kortversjon av verdens kunsthistorie fremfor å speile museets egen samling»
Grafikk-og tegningsamlingen
Museets omfattende grafikk-og tegningsamling omfatter nærmere 50,000 norske og utenlandske verk, og spenner fra slutten av 1400-tallet frem til idag. Sentrale kunstnere er Dürer, Rembrandt, Van Gogh, Goya, Picasso, Manet, Rafael, Rubens, Munch, Tidemand, Dahl, Werenskiold og Kittelsen. I tillegg er nyere norsk grafikk og tegnekunst godt representert.
Etter at Nasjonalgalleriets dører stengte i januar 2019, fungerte bygningen som magasin for samlingen inntil den ble flyttet til det nye Nasjonalmuseet på Vestbanetomten.
Museet for samtidskunst
Museet for samtidskunst ble stiftet i 1988. Samlingen består av verk fra tidligere Riksgalleriet og Nasjonalgalleriet, i tillegg til senere innkjøp. Museet holdt til i bygget som tidligere huset Norges Bank, på Bankplassen i Oslo sentrum. Bygningen fra 1907 er tegnet av arkitekt Ingvar Hjorth. Museet åpnet for publikum i 1990 og ble en del av Nasjonalmuseet i 2003.
Museet hadde skiftende utstillinger i de 2,000 m² store lokalene. I og utenfor museet befinner det seg faste installasjoner av kunstnerne Per Inge Bjørlo, Indre Rom V. Målet (1990) og gallerirom viet til Louise Bourgeois. Samlingen forøvrig består av over 5,000 norske og utenlandske verk fra perioden 1945 og til nå. Kjente norske kunstnere i samlingen er Anna-Eva Bergman, Leonard Rickhard, Bjarne Melgaard og Marianne Heske. Samlingen inneholder også internasjonale kunstnere som Mario Merz, Cindy Sherman, Ilya Kabakov, Louise Bourgeois og Isaac Julien. Samlingen øker kontinuerlig med årlige innkjøp av kunstverk.
På grunn av flytting til det nye Nasjonalmuseet hadde bygget på Bankplassen sin siste åpningsdag 3. september 2017. En stor del av samlingen blir stilt ut i det nye Nasjonalmuseet. Dette er den største samlingsutstillingen av samtidskunst i Norge.
Museet for samtidskunst stengte dørene i september 2017.
Nasjonalmuseet – Arkitektur
Arkitekturmuseet ble stiftet av Norske arkitekters landsforbund i 1975 og fra 1. juli 2003 ble stiftelsen en del av Nasjonalmuseet. Arkitekturmuseets visningssted i Kongens gate 4 var i bruk frem til mars 2005.
Nasjonalmuseet åpnet i 2008 et nytt visningssted for arkitektur, kalt Nasjonalmuseet - Arkitektur, på Bankplassen 3 i Oslo. Museet holder til i tre forskjellige bygninger som er bygget sammen. Hovedbygningen, den eldste delen, er Norges Banks Christianiaavdeling som ble tegnet av Christian H. Grosch og sto ferdig i 1830. På skrå bak ligger Sverre Fehns tilbygg fra 2002 - Ulltveit-Moe paviljongen, og i tillegg kommer magasinbygningen fra 1911, tegnet av Henry Bucher.
Nasjonalmuseet - Arkitektur viser skiftende utstillinger fra samlingen som blant annet består av modeller, tegninger og fotografier.
Nasjonalmuseet har Norges mest omfattende arkitektursamlinger med over 300,000 gjenstander datert fra 1830-tallet til idag. Samlingene belyser og dokumenterer ulike aspekter av arkitektonisk kultur, og består hovedsakelig bygd av private arkitektarkiver eller fragmenter av arkiver. De spenner over en stor variasjon av materialer og media som arkitektoniske tegninger, fotografier, modeller, konseptuelle studier, skissebøker, korrespondanse og ephemera. Samlingens tyngdepunkt er 1900-tallet, og vesentlige navn i norsk arkitekturhistorie som Ove Bang, Blakstad og Munthe, Jan & Jon, Knut Knutsen, Arne Korsmo, Christian Norberg-Schulz, Magnus Poulsson og Erling Viksjø er godt representert. Pritzkerprisvinner Sverre Fehns arkiv er et av samlingens høydepunkter.
Kunstindustrimuseet
Kunstindustrimuseet lå tidligere i St. Olavs gate 1. Bygget sto ferdig i 1903 etter at Kristiania kommune i 1896 besluttet å oppføre en ny bygning på det daværende Brandts løkke, hjørnet av Ullevålsveien og St. Olavs gate. I 1897 ble det lyst ut en arkitektkonkurranse, og blant 14 bidrag ble den da bare 26 år gamle arkitekten Adolf Bredo Greve kåret som vinner. På grunn av sin unge alder søkte han hjelp hos den mer erfarne Ingvar Hjorth.
Samlingen av design og kunsthåndverk spenner fra antikkens greske vaser og østasiatiske kunstgjenstander til europeisk stilhistorie. Den omfatter drakt, mote og tekstil, møbler, sølv, glass, keramikk, design og kunsthåndverk. Det unike Baldisholteppet fra 1100-tallet, den kongelige draktsamlingen, Nøstetangen glass, norsk sølv og Herrebøe fajanse er blant høydepunktene.
På grunn av forberedelser til flytting til det nye Nasjonalmuseet stengte Kunstindustrimuseet 16. oktober 2016. Samlingen ble en del av det nye Nasjonalmuseet som åpnet i 2022.
Riksutstillinger
Riksgalleriet ble opprettet i 1953 som en statlig etat under Kulturdepartementet, for å sende vandreutstillinger av norsk og nordisk kunst ut til alle deler av landet. Etaten sendte ut 142 utstillinger i de 34 årene den eksisterte. Riksutstillinger bygget opp egne samlinger, og lånte også inn verk til sine utstillinger. Riksutstillingene hadde mottoet «Kunst til folket».
Da Museet for samtidskunst ble opprettet i 1988, inngikk Riksgalleriet som en del, fra 1992 med navnet «Riksutstillinger».
Riksutstillingene var en nasjonal kunstformidling, hvis oppgave var å skape interesse og forståelse for billedkunst, kunsthåndverk, fotografi, design og arkitektur. Et nasjonalt kompetansesenter for formidling, utstillingsteknikk og design. Riksutstillinger hadde fem avdelinger: administrasjon, program, formidling, informasjon og avdeling for utstillingsdesign.
Fra 1992 til 2005 hadde den også en funksjon med å organisere utstillinger utenom det vanlige – også store utstillinger fra andre kontinenter (deriblant «Saana Afrika», «Kunst fra Sør-Afrika», «Fråvær» og «Vietnam Express»). Fra 2005 opphørte Riksutstillinger, men formidlingsansvaret ble videreført til Landsdekkende Program, som en del av Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design.
Innkjøp og gaver
Museet bygger og kompletterer samlingene i hovedsak med samtidige nasjonale verk, men også internasjonale verk med spesiell betydning for samlingene. Det blir lagt vekt på å samle hovedverk og enkelte kunstnerskap som har spesiell betydning for en periode, en materialgruppe eller et annet område i samlingen.
Konservering
En av museets oppgaver er å sørge for at kunstverkene i samlingen holdes i god stand. Konservatorene behandler, dokumenterer og forsker på museets samlinger av maleri, papir, tekstiler, kunsthåndverk og design, installasjoner og elektroniske medier. En del av konservatorenes arbeid er å undersøke og dokumentere verkenes tilstand i forbindelse med utlån, utstillinger eller innkjøp.
Forskning og utvikling
Forskning og utviklingsarbeid tilhører Nasjonalmuseets kjerneoppgaver. Aktiviteten springer ut av og er delvis integrert i museets kunstfaglige virksomhet. I 2010 ble den gjeldende forskingspolitikken revidert og en langsiktig handlingsplan utarbeidet.
Publisert forskning
Nasjonalmuseet forestår også publisering. I tillegg til årboken Arkitektur i Norge og tidsskriftet Kunst og Kultur utgir Nasjonalmuseet årlig kataloger knyttet til utstillingene og til samlingene. Museets fagfolk er også bidragsytere i mange andre ulike publikasjoner. Utfyllende opplysninger om den enkelte publikasjon finnes i databaser tilgjengelig via Nasjonalmuseets bibliotek og i oversikten over publikasjoner utgitt av Nasjonalmuseet.
Tidsskriftet Kunst og kultur
Norges eneste vitenskapelige tidsskrift innen kunsthistorie, Kunst og kultur, blir utgitt av Nasjonalmuseet i samarbeid med Universitetsforlaget. Formålet med Kunst og kultur er å publisere fagfellevurderte artikler innen norsk og internasjonal kunsthistorie og aktuelle bokanmeldelser. Tidsskriftet er åpent for artikler om temaer innen kunst, kunsthåndverk, design og arkitektur, i spennet fra eldre tid og frem til samtiden.
Nasjonalmuseets forskningsbibliotek
Nasjonalmuseets forskningsbibliotek inneholder rundt 165,000 bøker, utstillingskataloger og oppslagsverk innen eldre og nyere billedkunst, kunsthåndverk, design, arkitektur og tilgrensende fagområder. Biblioteket har ca. 200 løpende tidsskrifter, en video-/DVD-samling og en lysbildesamling på omtrent 28,000 lysbilder.
Arkivsamlinger
Nasjonalmuseets arkivsamlinger består av et omfattende dokumentasjons- og forskningsmateriale. Samlingene inneholder arkiver etter offentlige og private aktører, samt en dokumentasjon over norske kunstnere og museets egne kunstsamlinger. Arkivene er tilgjengelige i bibliotekets lesesal.
Medieklipparkiv
Nasjonalmuseets arkivsamlinger inneholder en omfattende samling avisklipp. Samlingen bygger på en systematisk innsamling av avisklipp hovedsakelig fra etterkrigstiden og fram til i dag. Deler av samlingen strekker seg tilbake til 1800-tallet. Materialet kan benyttes på bibliotekets lesesal.
Digital satsing
Nasjonalmuseet utfører digitaliseringsarbeid av samlingene, blant annet gjennom DigitaltMuseum og Google Art Project.
Organisasjon
Nasjonalmuseet drives av Stiftelsen Nasjonalmuseet for kunst, opprettet av Kultur- og kirkedepartementet 28. april 2003. Stiftelsens øverste organ er et styre med syv medlemmer, hvorav tre, inkludert lederen, utnevnes av staten. Styret ansetter en daglig leder på åremål og fastsetter dennes lønns- og arbeidsvilkår. Daglig leder er ansvarlig for den daglige ledelse av stiftelsen i henhold til retningslinjer gitt av styret.
Fiskerlivets farer
Fiskerlivets farer (alternativ tittel: Et drama på havet) er en svart/hvitt norsk stumfilm fra 1906–1908 regissert og fotografert av svenske Julius Jaenzon. Filmen, som er skrevet av Peter Lykke-Seest, er regnet for å være Norges første dramatiske fiksjonsfilm. Den regnes for å være den første spiren til en norsk spillefilm. I nyere tid ville den blitt klassifisert som en kortfilm. Hele eller deler av filmen- eller en rekonstruksjon- ble inkludert i filmen "Fra Christian Michelsen til kronprinsparet" (1929).
Originalfilmen er gått tapt. I 1954 ble filmen nyinnspilt etter initiativ fra Oslos kinodirektør Kristoffer Aamot. Aamodt spilte den ene rollen i rekonstruksjonen. Regissøren Edith Carlmar spilte den andre.
Sannsynligvis ble originalfilmen laget mellom 1906 og 1908. Mange steder oppgis det at den ble laget ferdig i 1907. Andre kilder oppgir at filmingen skjedde en sommerdag i 1908 i den speilblanke Frognerkilen i Oslo.
Handling
I 1932 beskrev Leif Sinding filmen i Aftenposten:
"det var et rystende skuespill "Et drama på havet". Mot den uhyggelig og dystre bakgrunn som Frognerkilens speilblanke og glitrende vann ga tilskueren opprulledes det nervepirrende drama. Fiskeren er dratt ut på sitt og farefulle arbeid. Fiskerbåten er langt til havs- det bare såvidt man kan skimte Oscarshalls silhouette i bakgrunnen. Uforferdet kaster fiskeren og hans sønn, en femten års gutt, ut garnene. Så plutselig reiser gutten seg, går frem til rælingen og slår ut med armene. Er han blitt svimmel – eller er det en nervøst anfall? Nei, han er et offer for "Fiskerlivets farer" (under denne tittel husker forresten flere eldre kinogjengere filmen), og med et plask forsvinner han i Frognerkilens grønne dyp. På land har moren vært vitne til det forferdelige drama. Hennes sorg er fryktelig. Filmen slutter med at den fortvilede mor kaster seg over sønnens avsjelede legeme. Når man ser denne filmen igjen etter 25 års forløp, må man smile- for hva er ikke skjedd i mellomtiden, filmens kunst er ikke lenger en gjøglervare, men en av de viktigste faktorer i det moderne samfunnsliv."
Beatles Unlimited Magazine
Beatles Unlimited Magazine var et internasjonalt, engelskspråklig Beatles-tidsskrift som ble utgitt fra Nieuwegein i Nederland.
Utgivelsen ble startet i mars/april 1975 av «The Beatles Work Group», som var en nyhets- og informasjonssøkende komité opprettet av «Deutch Beatles Fanclub», som var stiftet så tidlig som 10. november 1963. I begynnelsen hvar bladet titulert ''Beatles Unlimited. An Independant Bimonthly for the Fans of John, Paul, George and Ringo''. Men fra nr. 130 i november 1996 skiftet tidsskriftet navn til Beatles Unlimited Magazine eller BU Magazine. Det fremsto det aldri som noe fanzine med lesebrev og formidling av memorabilia, men hadde et innhold preget av undersøkende journalistikk, anmeldelser, historiske artikler, intervjuer og nyhetsstoff. Foruten intervjuer, Beatlesfaglige artikler og turnéstoff har bladet en rekke faste spalter; Newsdesk, Streettalk, Ditz' Column (med presentasjon av nye Beatles- og relaterte utgivelser på CD og DVD), Booklook, Cover Corner og Dig It (med innholdsfortegnelser og kommentarer til ulike bootlegutgivelser av Beatles som gruppe og soloartister). Med sitt varierte innhold og internasjonale perspektiv utkonkurrerte BU Magazine snart det vel renommerte, britiske Beatlesbladet The Beatles Monthly Book, som opphørte 2001.
I april hvert år arrangerte BU Magazine en International Beatlesconvention. Den engelskspråklige utgaven var den viktigste, men det kom også parallellutgaver på tysk og nederlandsk. Det pleide å komme seks nummer for året. I alt kom det 204 nummer av ’’BU Magazine’’ før det opphørte i januar 2012. Begge blader må imidlertid kunne sies i hovedsak å ha vært rettet mot spesialister og svært dedikerte Beatlesentusiaster. For samlere holdt bladet seg med en rikholdig backlist over tidligere utgivelsene, og spesialdesignede permer (binders) i blått og rødt med «Beatles unlimited» preget i gullbokstaver på ryggen. Ved opphør ble imidlertid nettsidene slettet, og bladene synes i dag kun tilgjengelig gjennom salg via eBay og andre nettbaserte salgs- og auksjonskanaler. Den gamle nettadressen, Beatles-Unlimited.com, inneholder en del filer om The Beatles, men har ingen sammenheng med det tidligere nettstedet for tidsskriftet.
Abjad
Abjad (uttales /abdsjad/) er en form for skriftsystem hvor hver bokstav står for en konsonant; det vil si at leseren må legge til vokalen selv. Det er et uttrykk foreslått av Peter T. Daniels for å kunne erstatte uttrykket «konsonantalfabet» og lignende, for å referere til de vestsemittiske skriftsystemer. Noen lingvister mener at abjader utgjør en undergruppe av alfabeter, mens andre mener det er en egen type skriftsystem. I vanligtale inneholder navnene på abjader ordet «alfabet», som for eksempel det fønikiske alfabet og det arabiske alfabet.
Ørsta Skisenter
Ørsta Skisenter ligger ca. 15 km fra Ørsta sentrum og er lokalisert på Bondalseidet. Anlegget har en stolheis, to skitrekk og barneanlegg.
Abjad
Ifølge Daniels’ formuleringer skiller abjadene seg fra andre alfabeter ved at kun konsonantene, og ikke vokalene, er representert iblant grunngrafemene. Abjader skiller seg også fra en annen kategori oppfunnet av Daniels, abugidaene, der vokalen er «innebygget» i fonologien, slik at en konsonant ikke bare representerer en konsonant, men en konsonant og vokal. Vokallyden kan ofte endres gjennom å legge diakritiske tegn til konsonanten. I en abugida blir vokalene alltid markert, enten med et diakritisk merke, et lite tillegg på bokstaven, eller et eget tegn, i motsetning til en abjad, der det òg finnes slike vokaltegn (som for eksempel nikkud i det hebraiske alfabet, og harakat i det arabiske alfabet), men der bruken er valgfri.
Ørsta Skisenter
De siste årene er det gjennomført flere oppgraderinger av anlegget. Blant annet er det investert i snøkanon-anlegg. Samtidig har en konstruert half-pipe anlegg og apparat for å kjøre på trick-ski.
Abjad
Etymologi
Systemets navn kommer fra det arabiske ordet for «alfabet», som er satt sammen av de første fire bokstaver i det arabiske alfabet i den eldre abjadiske rekkefølgen, på samme måte som det norske ordet «alfabet» er satt sammen av navnene på de to første bokstavene i det greske alfabet, alfa og beta (samme med det hebraiske alfabets bokstaver alef og bet).
Ørsta Skisenter
Ørsta Skisenter er kåret av skimagasinet "Fri Flyt" til et av Norges 10 beste skianlegg. Hodegrunnene var utmerkede "off-piste" muligheter og et flott nytt barnetrekk. De har også oppgradert hovedtrekket.
Abjad
Liste
Tre abjader er i bruk i dag:
Ørsta Skisenter
Ørsta Skisenter er et viktig anlegg for hangglider- og paraglider-miljøet i regionen.
Verdensmesterskapet på skøyter
Det internasjonale skøyteforbundet International Skating Union (ISU) arrangerer verdensmesterskap på skøyter i følgende fire grener: