cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bollesveis
Varianter av den lettvinte, praktiske sveisen har vært populær i flere kulturer og historiske perioder, særlig blant barn og gutter, men også voksne. Dette gjelder blant annet i den gotiske herremoten på 1400-tallet og seinere for kvinner, barn og gutter på 1930- og fra 1960- til 1990-tallet. Bollesveis var heller ikke uvanlig herremote i norske bygder fra middelalderen og framover. I nyere tid var frisyren vanlig blant norske barn tidlig i 1990-årene, men forsvant ved inngangen til 2000. Seinere har bollesveisen blitt mote blant unge, kule, hippe jenter, da i en form som er avrundet nederst.
Mer eller mindre slett hår klippet halvlangt i ulike typer bollesveiser med rett pannelugg og like langt side- og nakkehår, kan også kalles pasjehår og bobfrisyre (etter det engelsk bob haircut).
Ursviken
Ursviken er et tettsted i Skellefteå kommune i Västerbottens län i landskapet Västerbotten i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 3 977 innbyggere.
Prøysen (album)
Prøysen er et musikkalbum fra 2010 med Knut Anders Sørum. Det var hans første solo-plate. Albumet ble produsert av Sørum sammen med Jon Anders Narum, og ble i hovedsak spilt inn i Sørums stabbur, der han hadde stående et Blüthner-piano fra 1926. Opptakene ble gjort av Sørum selv, og piano og vokal ble spilt inn samtidig. Sørum spilte også hammondorgel, tråkkeorgel og kirkeorgel på platen; opptakene med kirkeorgel ble gjort i Hoff kirke i Østre Toten. Jon Anders Narum spilte gitar på albumet, og Lewi Bergrud spilte bass. Albumet ble mikset av Narum.
På ni av de ti sporene er de originale melodiene beholdt, men Sørum satte selv melodi til diktet Visa om løgna.
Albumet fikk terningkast fem av Dagbladet og Oppland Arbeiderblad, og terningkast fire av anmelderen i VG.
Bulldozer (film, 1993)
Bulldozer er en dansk novellefilm fra 1993 av norske Maria Sødahl. Manuskriptet ble skrevet av Nikolaj Thide og Sødahl.
Filmen vant gullstolen under kortfilmfestivalen i Grimstad i 1993.
Handling
Den 43-årige bankfunksjonæren Lene lever et regulert og ensomt liv i sin vesle leilighet. En fredag klokken 16:27 blir Lene tatt som gissel av en bankraner. Når han til slutt vil skille seg av med henne, nekter hun.
Runaway (sang)
«Runaway» er debutsingelen til det amerikanske rockebandet Bon Jovi. Den ble opprinnelig spilt inn i 1981 i starten av sangeren Jon Bon Jovis karriere.
Sangen ble en hit i 1983 på WAPP-FM (nå WKTU), noe som førte til at Bon Jovi la ut på sin første turné.
Fahlstrøms Theater
Fahlstrøms Theater var et teater i Oslo som ble grunnlagt og drevet av skuespillerparet Johan og Alma Fahlstrøm fra 1903 til 1911.
Historikk
Fahlstrøms Theater ble åpnet 22. august 1903 i konsert- og varietélokalet Eldorado i Torggata i Kristiania. Teatret rommet rundt to tusen personer og åpnet med Holger Drachmanns Det var engang. Alma Fahlstrøm var instruktør, Johan opptrådte i mengde roller, både i populære folkekomedier og seriøse stykker. Mye slit og lite lønnsomhet førte til at teatret ble nedlagt allerede etter åtte sesonger. 30. august 1911 viste Fahlstrøms Theater sin avskjedsforestilling med Henrik Ibsens Samfundets støtter.
I 1911 startet Eldorado teater med kinodrift under navnet Verdensspeilet. Senere skiftet Fahlstrøm navnet på kinoen til Admiral-Palads. Fahlstrøm solgte lokalene til Oslo kinematografer i 1928. Året etter åpnet kinoen igjen under navnet Eldorado kino og var den første lydkinoen i Norge. Åpningsfilmen var The singing fool med Al Jolson.
Fahlstrøm opptrådte i samme periode også på andre scener og forsøkte dessuten å drive andre teatre i byen, blant annet Grønland Folketeater i 1906.
Ungen (1938)
Ungen er en norsk dramafilm fra 1938, i regi av Rasmus Breistein. I hovedrollene ses Eva Sletto, Harald Heide Steen og Ragnhild Hald. Dette er en filmatisering av Oskar Braatens skuespill Ungen fra 1911. Den ble filmatisert på nytt i 1974, da som musikal.
Handling
Julius og Milja er forelsket i hverandre og arbeider dessuten på samme fabrikk. Grønland-jenta Petrina flørter med Julius og lurer ham til å stjele på fabrikken, noe som gjør at han får sparken. Ett år går og Julius har forlatt Milja for Petrina. Milja har fått barn og på dagtid, når hun arbeider, etterlater hun det hos Hønse-Lovisa. En lege, som har blitt sendt ut av rike mennesker for å finne barn til å adoptere, overtaler Milja til å gi bort sitt barn. Når hun har gitt det fra seg innser hun hva hun har gjort og blir fortvilet. Hønse-Lovisa synes imidlertid ikke at det var en klok beslutning å gi fra seg barnet og har derfor beholdt det hos seg. Når Milja vender tilbake etter en dansekveld finner hun barnet hjemme hos seg selv.
Fiskløysa kraftverk
Fiskløysa kraftverk er et vannkraftverk ved Murusjøen i Lierne kommune i Trøndelag.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 186 meter i Fiskløysa.
Installert effekt er 5,1 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 18,2 GWh.
Kraftverket ble satt i drift i 27. september 2018. Det er bygget av Norsk Grønnkraft.
Svein Simonsen
Svein Simonsen (født 11. januar 1936 i Tromsø) er en norsk medisiner. Han er tidligere seksjonsoverlege ved Hjertemedisinsk avdeling ved Rikshospitalet.
Simonsen avla i 1960 medisinsk embetseksamen ved Universitetet i Bergen. I 1978 tok han den medisinske doktorgrad ved Universitetet i Oslo. Etter endt utdannelse arbeidet Simonsen fram til 1970 som lege ved ulike fylkeskommunale sykehus. Han begynte i 1970 ved Rikshospitalet i Oslo, der han begynte å spesialisere seg i hjertemedisin. I resten av sitt virke som lege har Simonsen viet seg til hjertesykdommer. Han har vært en ledende skikkelse innen hjertetransplantasjoner i Norge. Simonsen utførte, sammen med Tor Frøysaker, Odd Geiran og Harald Lindberg, i 1983 den første hjertetransplantasjonen i Norden. I 2004 mottok Geiran Nasjonalforenings hjertepris, sammen lege og professor Odd Geiran. Simonsen ble i 2006 av kongen utnevnt til utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats innen kardiologi.
Aserbajdsjan under de paralympiske leker
Aserbajdsjan deltok første gang i Paralympiske leker under sommerlekene i 1996 i Atlanta. Aserbajdsjan har aldri deltatt i Paralympiske vinterleker.
Johann Wigand
Johann Wigand (født i 1523 i Mansfeld i Tyskland, død 21. oktober 1587 i Liebemühl) var en tysk biskop, protestantisk teolog og forfatter. Han tok del i alle de viktigste læredisputter som brøt ut etter Martin Luthers død blant de tyske lutherske protestanter.
Bakgrunn
Johann Wigand studerte ved universitetet i Wittenberg og ble der en av Martin Luthers ivrigste tilhengere. Etter dennes død (1546) vendte han tilbake til fødebyen Mansfeld som predikant og lærer. I de kort deretter oppflammende teologiske (adiaforistiske, majoristiske og synergistiske) feidene tok Wigand livlig del og stilte seg ubetinget på den, som han så det, genuine lutherdommens side.
Kirkeleder (pastor, superintendent, professor, biskop)
Selv som superintendent og pastor ved Ulrikskirken (Sankt-Ulrich-und-Levin-Kirche) i Magdeburg (1553-60) utviklet han livlig virksomhet for den evangeliske læres befestigelse og utgav en mengde stridsskrifter såvel mot katolisismens som mot den reformerte læres tilhengere.
I 1560 ble Wigand kalt til professor i teologi i Jena, men ble avsatt i 1561 på grunn av sin heftige fremferd. I 1562 ble han utnevnt til superintendent i Wismar. I 1563 tok Wigand doktorgraden i teologi ved universitetet i Rostock. Han ble tilbakekalt i 1568 til Jena i egenskap av professor samt pastor og superintendent.
Der kom det nå snart til en strid mellom Wigand og dennes gamle venn Flacius, hvis kjente lære om arvesynden som utgjørende menneskets vesen ble bekjempet på det heftigste av Wigand. Flacius hadde gått så langt at han i 1560 erklærte at arvesynden ikke var noe i menneskets natur tilfeldig (aksidentelt), men tvert i mot noe for mennesket vesentlig (substansielt). For disse meningers skyld ble han anklaget for manikeisme og ble fordrevet fra Jena i 1562. Andre som ble fordrevet av samme grunner var Simon Musaeus, Johannes Wigand og Matthäus Judex.
I år 1573 ble Johann Wigand avsatt og forvist av kurfyrst August av Sachsen, som da akkurat hadde overtatt herredømmet i området. Det samme skjedde med nesten hundre andre geistlige, blant dem Tilemann Heshusius. Wigand Han fikk ved hjelp av Martin Chemnitz stilling som første teologiprofessor i Königsberg, hvorpå han i 1575 ble utnevnt til biskop av Pomesania bispedømme og 1577 til biskop også av Samland.
Foruten ved sine mange teologiske stridsskrifter gjorde Wigand seg mest kjent som en av de mest aktive medarbeidere (ved siden av Flacius med flere) i det store kirkehistoriske verket Centuriæ magdeburgenses.
Strandvaskaren
Strandvaskaren er en svensk skrekkfilm fra 2004 regissert av Mikael Håfström. Filmen hadde sin offentlige premiere i Sverige 15. oktober 2004.
Handling
For 100 år siden ble tre elever drept på Hellestads og drapsmannen, en lokal bonde, druknet seg selv. Ifølge det som blir fortalt på skolen, kommer den døde bonden tilbake en gang i året, dagen da elevene feirer en gigantisk fest. Sara går på skolen og skriver et essay om legenden.
Ålgård kirke
Ålgård kirke er en arbeidskirke fra 2015 i Gjesdal kommune i Rogaland. Den avløste Ålgård gamle kirke fra 1917.
Ecyroschema
Ecyroschema er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, kraftige, brune trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum mangler en tann midt på sidekanten.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika inkludert Jemen.
Bureå
Bureå er et tettsted i Skellefteå kommune i Västerbottens län i landskapet Västerbotten i Sverige. Det ligger cirka 18 kilometer sør for Skellefteå. I 2010 hadde tettstedet 2 360 innbyggere.
Jappe Ippes
Jappe Ippes var en frisisk-født trondheimskjøpmann som rundt 1690 bosatte seg ved Kråksundet på Tustna med kongelig privilegium på å produsere klippfisk og å skipe denne ut direkte fra Lille-Fosen (nå Kristiansund). Han skal være den personen som introduserte klippfiskproduksjon i Norge. Produksjonen gikk svært bra til å begynne med, men økonomiske problemer bl.a. i forbindelse med rettssaker førte til at han måtte gi opp produksjonen noen få år inn på 1700-tallet.
Andre kjøpmenn i Lille-Fosen fortsatte klippfiskproduksjonen, slik at dette midt på 1700-tallet utviklet seg til den viktigste næringen i byen på Nordmøre, som da hadde fått bystatus og navnet Kristiansund.
Albert Michant
Albert Michant var en belgisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris og 1908 i London.
Michant vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1900 i Paris. Åtte år senere, under sommer-OL 1908 i London, vant han sin andre sølvmedale. Belgia vant over Nederland med 8-1 i kvartfinalen og de beseiret Sverige med 8-4 i semifinalen, men tapte finalen til Storbritannia med 2-9.
Victor de Behr
Victor de Behr var en belgisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Fernando Ferreira (høydehopper)
Fernando Carvalho Ferreira (født 13. desember 1994 i Ribeirão Preto) er en brasiliansk friidrettsutøver, som konkurrerer i høydehopp.
I 2021 representerte han Brasil under Sommer-OL 2020 i Tokyo i høydehopp der han ble utslått i kvalifiseringen.
Vijay Kumar Kashyap
Vijay Kumar Kashyap (hindi: विजय कुमार कश्यप, født 19. februar 1965 i Nanauta i Saharanpur i delstaten Uttar Pradesh i India, død 18. mai 2021 i Gurgaon) var en indisk politiker.
Biografi
Han var medlem av Bharatiya Janata Party. Han var folkevalgt til Uttar Pradesh Legislative Assembly innvalgt i 2017 fra Charthawal.
Derancistrachroma
Derancistrachroma er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare en kjent art, som ble oppdaget så sent som i 2015. Det eneste kjente eksemplaret ble innkjøpt på Internet.
Utseende
En middelsstor (typeeksemplaret er 23 millimeter langt og 9 millimeter bredt), kraftig, kullsvart trebukk. Arten er meget karakteristisk og kan ikke forveksles med noen annen trebukk (det gjelder i alle fall hunnen). Antennene er noe lengre enn hode + pronotum og svakt sagtakkede. Hodet er sekskantet, med en dyp, men nokså smal, V-formet midtfure i pannen. Denne furen er kledt med lyse skjell i bunnen. Pronotum er mye bredere enn langt, med rundede, kraftig sagtakkede sider, foran bakhjørnene kraftig innsnevret. Med unntak av to blanke knøler er pronotum tett kledt av elfenbenshvite hår som sitter samlet i dusker. Dekkvingene er litt tilsmalnende bakover med nesten rettviklede (litt avrundede) "skuldre", uten opphøyde ribber.
Vijay Kumar Kashyap
Biografi
Hwn ble utnevnt til Minister of State i Yogi Adityanaths kabinett i Uttar Pradesh den 21. august 2019.
Derancistrachroma
Levevis
Det eneste kjente eksemplaret ble kjøpt på Internet, uten noen form for biologisk informasjon bortsett fra funnstedet.
Vijay Kumar Kashyap
Biografi
Han døde 18. mai 2021 av covid-19 på Medanta Hospital i Gurgaon i en alder av 56 år.
Derancistrachroma
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Den dominikanske republikken. Foreløpig er det bare kjent ett enkelt, hunn-eksemplar.
Litotelater
Litotelater er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).
Utbredelse
Artene lever i Australia inkludert Tasmania.
Poor Law Amendment Act 1834
På enkelte steder forsøkte man gjennom fattighusene å få mennesker til å avstå fra å søke hjelp, da fremfor alt de mange irlendere som søkte hjelp under hungersnøden i Irland 1845–1849.
Systemet ble kritisert av Charles Dickens i romanen Oliver Twist.
My Fighting Gentleman
My Fighting Gentleman er en amerikansk stumfilm fra 1917 regissert av Edward Sloman.
Jean de Backer
Jean de Backer var en belgisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Backer vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1900 i Paris. Sju lag var med i vannpoloturneringen, fire franske og Tyskland, Storbritannia og Belgia stilte med et lag hver. Belgia vant over et fransk lag med 5-1 i semifinalen og de tapte finalen til et britiskt lag med 2-7.
Africophanes
Utseende
En middesstor til stor, avlang, halvmatt, mørkt brunlig trebukk. Det er stor størrelsesforskjell mellom kjønnene, hunnen er gjerne ca. 40 millimeter lang mens hannen bare er rundt 15 millimeter. Antennene er noe kraftige og omtrent så lange som kroppen, litt lengre hos hannen enn hos hunnen. Pronotum er rundet, noe lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede med et par fine lengderibber, beina middels lange og nokså slanke.
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørlige Afrika (Sør-Afrika, Namibia, Zimbabwe, Zambia og Mosambik).
Sindi
Sindi er en by i Pärnu fylke i Estland, beliggende i nærheten av Rigabukten, 14 km fra Pärnu. Byen ligger på venstre bredd av elven Pärnu, mellom denne og et våtmarksområde ved Lanksaare. Byen har ca. 4 000 innbyggere. Sindi er administrasjonssenter i Tori kommune.
Historie
Byen har sitt navn fra Zintenhof, et gods som ble anlagt av Pärnus ordfører Clauss Zindt i 1565. I 1833 ble det anlagt en tekstilfabrikk under godset Zintenhof. Stedet fikk ladestedsrettigheter i 1921 og byrettigheter i 1938. En viktig hendelse for den videre byutviklingen ble anleggelsen av jernbane i 1928, en linje som forble i drift fram til omkring 1970.
Richard von Kühlmann
Richard von Kühlmann (født 3. mai 1873 i Konstantinopel i Det osmanske rike, død 16. februar 1948 i Ohlstadt i Oberbayern) var en tysk diplomat og industrimann. I perioden fra 6. august 1917 til 9. juli 1918 var han statssekretær og dermed leder av utenriksdepartementet.
Bakgrunn
Kühlmann stammet fra en westfalsk industrifamilie. Hans far Otto von Kühlmann (1834–1915) var advokat, generaldirektør for den anatolske jernbane og politiker. Otto von Kühlmann ble 15. juni 1892 ble opphøyd til den arvelige adelsstand. Moren var Anna Freiin von Redwitz-Schmölz (1852–1924), datter av dikteren Oskar von Redwitz.
Kühlmann studerte rettsvitenskap ved universitetene i Leipzig, Berlin og i München.
Diplomat
Kühlmann var i perioden 1908 til 1914 diplomat på Det tyske keiserrikes ambassade i London, der han aktivt studerte de moderne politiske og sosiale forhold i Storbritannia og i Irland.
Antoni de Literes
Antoni de Literes (født 18. juni 1673 i Artá på Mallorca i Spania, død 18. januar 1747 i Madrid), også kjent som Antonio de Literes eller Antoni Literes Carrión) var en spansk zarzuela-komponist ved det spanske kongelige hoff.
Biografi
Etter at forgjengeren Sebastián Durón ble tvunget i eksil, ble Literes i 1693 maestro for Capilla Real i Madrid, der han spilte bassgambe. Det var også der hans musikalske karriere hadde begynt, i 1688, men da som leder av barnekoret.
Kjetil Søreide
I 2011 ble han Norges yngste professor i kirurgi i en alder av 34 år med sin stilling som professor II ved Klinisk institutt 1 (tidligere Institutt for kirurgiske fag) ved Universitetet i Bergen.
Han studerte medisin ved Albert-Ludwigs-Universität i Freiburg i Tyskland. Han er ansatt som overlege og spesialist i generell og gastroenterologisk kirurgi ved Stavanger universitetssjukehus. Hans forfatterskap omfatter over 200 publikasjoner og bokkapitler innen kreftforskning, akuttkirurgi og traumatologi. Søreide har hatt redaksjonelle verv i flere medisinske tidsskrift, først i Tidsskrift for Den norske legeforening fra 2002 til 2007. I 2005 var han med på lansere tidsskriftet Scandinavian Journal of Trauma, Resuscitation and Emergency Medicine som en av de ansvarshavende redaktørene med Hans Morten Lossius, en stilling han innehadde i elleve år frem til 2015. Fra 2008/2009 var han assisterende redaktør i British Journal of Surgery før han ble tilbudt stilling som redaktør i 2010, en stilling han fortsatt innehar.
Han ble i 2017 valgt inn i International Surgical Group (ISG) og European Surgical Association (ESA). I tillegg er han medlem av en rekke kirurgiske foreninger innen kirurgiske fag, inkludert ESSO, ISS, SSAT, EAHPBA/IAHPBA og WSES. Han er også «primary investigator» for prosjektet ACROBATICC ( («Assessment of clinically related outcomes and biomarker analysis for translational integration in colorectal cancer») på molekylære biomarkører ved kolorektal kreft og kolorektale levermetastaser.
Richard von Kühlmann
Diplomat
I august 1917 ble Kühlmann utnevnt til utenriksminister og reiste så fra Konstantinopel til Berlin.
Antoni de Literes
Zarzuelas
Hans mest berømte verk var Acis y Galatea (1708), til en libretto av José de Canizares, et stykke som ble hyppig fremført i Madrids kongelige hoff og på almenhetens teatre i alle fall frem til 1774. Etter 200 års halvt i glemselen ble den spilt inn på CD i 2003 av Al Ayre Español, og ble godt mottatt av musikkritikere. En annen av hans beste zarzuelas er Júpiter y Sémele (1718), til tekst av samme librettist. Den ble uroppført den 9. mai 1718 i Teatro de la Cruz i Madrid, og ble umåtelig populært med utsolgt hus i lang tid. Verket overlevde i manuskriptform i Évora og er også blitt innspilt av Al Ayre Español. Den tidligere helt sungne allegoriske opera i italiensk stil, Los elementos, og den delvis bevarte Júpiter y Danae, er også blitt gjenopplivet på vellykket måte.
Richard von Kühlmann
Utenriksminister
Kühlmann ble utnevnt til utenriksminister i august 1917 som etterfølger av Arthur Zimmermann, og forsøkte som sådan forgjeves å få i stand en fullt ut utvetydig tysk regjeringsuttalelse mot alle slags annekteringer, direkte eller indirekte. Han ledet den delegasjon som forhandlet Brest-Litovsk-freden, som brakte første verdenskrig til avslutning for det russiske keiserrike. Han forhandlet også freden i București i 1918 med Romania. Under forhandlingene om traktatene opplevde Kühlmann motstand fra den tyske generalstab, og særlig fra Erich Ludendorff, som ønsket territoriale innrømmelser ved Tysklands østgrense, et tysk protektorat i Baltikum og større sikkerhet mot spredning av bolsjevismen.
Kühlmann holdt i juli 1918 en tale i den tyske Riksdagen om den generelle tilstanden. I talen nevnte han at krigen ikke kunne avgjøres ved våpen alene, underforstått at det også krevde diplomati å oppnå en fredsslutning. Talen ble i flere kretser i Tyskland oppfattet som manglende tro på keiserrikets hær. Talen skapte oppstandelse, og generalstaben ble trukket inn. I en etterfølgende tale tok kansler Georg von Hertling avstand fra Kühlmann, og Kühlmann innleverte deretter sin avskjedssøknad til keiser Wilhelm II i juli 1918.
Etter første verdenskrig
Kühlmann skrev manuskript til sine erindringer, men hans private arkiv brant opp under et bombeangrep på Berlin i november 1943. Kühlmann gjorde ferdig manuskriptet i september 1944. Etter attentatet på Hitler i 1944 ble von Kühlmann som mange andre tyske embedsmenn anholdt i oktober 1944 av Gestapo, som konfiskerte von Kühlmanns dokumenter.
Først i sommeren 1947 kunne han avlevere manuskriptet. Han døde før han kunne lese korrektur på de første trykk.
Paulus’ plass (Oslo)
Paulus’ plass (1–5, 2–6) er en beplantet plass på Grünerløkka i Oslo. Den er 4,4 dekar stor og omkranser Paulus kirke. Paulus' plass er også betegnelsen på to kvartallange gater, ei på hver side av kirka, mellom Markveien og Thorvald Meyers gate.
Med adresse til gata ligger seks leiegårder: I parken ligger Paulus kirke med adresse Thorvald Meyers gate 31, oppført 1889–92, arkitekt Henrik Bull. Bak kirka er det en liten lekeplass. Foran kirka, på andre sida av Thorvald Meyers gate, ligger parken Birkelunden.
Paulus' plass inngår i verneområdet Birkelunden kulturmiljø.
Mutiny (1917)
Handling
Aaron Whitaker er en sjømann, og eier seilskipet Alden Besse. Han har lovet Jacob Babcock, hans førstestyrmann, at datteren hans Esther, skal bli Babcocks kone. Men Esther er allerede forelsket i Caleb Tilden, hennes barndomskjæreste. Den sympatiske bestefaren hennes råder henne til å gifte seg med Caleb, og deretter forsøke å få farens tilgivelse. Men Alden Besse befinner seg til sjøs, når Esthers ekteskap med Caleb Tilden finner sted.
Omtrent samtidig dør bestefaren Whitaker. Når Alden Whitaker kommer tilbake og oppdager at datteren hans ikke har giftet seg med Babcock, er hans raseri intens. Når Whitaker forsøker å tvinge datteren sin til å gifte seg med kameraten sin, erklærer Esther at hun kommer til å kaste seg på havet før hun lar faren sin avslutte ekteskapsseremonien. Senere deltar sjømennene i mytteri og Whitaker blir drept, og lederen deres av mytteristene er Jacob Babcock.
Musikkåret 1774
Musikkåret 1774 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1774.
Henri Cohen
Henri Cohen var en belgisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Cohen vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1900 i Paris. Sju lag var med i vannpoloturneringen, fire franske og Tyskland, Storbritannia og Belgia stilte med et lag hver. Belgia vant over et fransk lag med 5-1 i semifinalen og de tapte finalen til et britiskt lag med 2-7.
Tour du Gévaudan Languedoc-Roussillon
Tour du Gévaudan Languedoc-Roussillon er et fransk etapperitt i landeveissykling som arrangeres hvert år i august. Rittet har blitt arrangert siden 1973. Rittet er av UCI klassifisert med 2.1 og er en del av UCI Europe Tour.
Sigismund Wilhelm Kölle
Sigismund Wilhelm Kölle eller Koelle i engelske sammenhenger (født 14. juli 1820 i Cleebronn i kongeriket Württemberg, død 18. februar 1902 i London) var en tysk misjonær og språkforsker som var pioner innen forskningen om Afrikas språk. Han virket også i mange år i det osmanske rike, da mer fordekt.
Bakgrunn
Han ble kjent med hebraisk ved universitetet i Heidelberg. Etter videre utdannelse ved et misjonshus i Basel i Sveits flyttet Kölle i 1845 over til Church Missionary Society i Islington i London.
Sierra Leone
Fra 1847 virket han i Sierra Leone, et britisk protektorat opprettet for frigitte slaver. Han underviste ved Fourah Bay College. i Freetown, og derfra samlet han inn et omfattende språklig materiale. En del fikk han takket være frigitte slaver som Ali Eisami, en mann av kanurifolket. Foura Bay College fungerte som en sterk magnet for afrikanere fra fjern og nær - ofte fra meget fjernt unna - som søkte en høyere utdannelse.
Hans fremste verk Polyglotta Africana fra 1854 ble innledningen til den seriøse forskningen av europeiske vitenskapsmenn om et stort antall afrikanske språk. I verket sammenlignes 156 afrikanske språk (eller rundt 120 etter mer vanlig forståelse i moderne tid). Som en komparativ studie representerer verket et veldig gjennombrudd. Han transkriberte sine data ved hjelp av et fonetisk skript utviklet av egyptologen Karl Richard Lepsius. Kölles transkripsjoner var ikke alltid presise. For eksempel forvekslet han hyppig med, og  med. Hans data var imidlertid svært konsistent, og han kunne lage grupperinger av språk basert på likeheter i vokabular. De gruppene han kunne beskrive korresponderer i mange tilfeller godt med de som senere lingvister holder for riktige:
I 1855 ble han inntatt som korresponderende medlem i Det prøyssiske vitenskapsakademi.
Tereticus
Tereticus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Par i hjerter
Par i hjerter (orig: Hart to Hart) er en amerikansk kriminalserie som gikk på ABC fra 1979 til 1984. Serien handlet om den styrtrike industrieieren Jonathan Hart og hans vakre kone Jennifers som på fritiden var amatørdetektiver. Hovedrollene ble spilt av Robert Wagner og Stefanie Powers. Serien ble skapt av Sidney Sheldon og produsert av Aaron Spelling og Leonard Goldberg.
Par i hjerter ble sendt i Detektimen på NRK fra 1983.
Tereticus
Utseende
Middelsstore (10-27 millimeter), mer eller mindre brunlige trebukker, blant de minste i gruppen Prioninae. Hannene er betydelig mindre enn hunnene og har kamformede antenner og pronotum tett kledt med fine, oppstående hår. Antennene er forholdsvis korte, hodet nokså lite uten forstørrede kjever. Pronotum har rundede sider og er nærmest klokkeformet sett ovenfra, mye smalere enn dekkvingene. Disse er parallellsidige med avrundede "skuldre", uten opphøyde ribber.
Johann Bussemacher
Johann Bussemacher (død 1613) var en tysk gravør og publisist.
Sigismund Wilhelm Kölle
Midt-Østen, Det osmanske rike
Rett etter Krimkrigen, i 1859, ble Kölle sendt av Church Missionary Society til Konstantinopel sammen med Karl Gottlieb Pfander. Her sammenlignet Kölle Koranen og ahadith med Bibelen, og konkluderte med at islam var i strid med Bibelens frelsesbudskap.
Johann Bussemacher
Liv og virke
Bussemacher virket som gravør, trykker og kunsthandler i Köln fra om lag 1580 til 1613. Blant hans mange verker er det bilder av flere helgener og et slående trykk av Frau Richmuth står opp fra en transe, tatt fra et veggmaleri som en gang var i De hellige apostlers basilika i Köln. Hans signatur varierer mellom "Jans. Busse", "J. Bussm.", "Jo Buss", "Johan Bussemec" og "I. Busem".
Sigismund Wilhelm Kölle
Midt-Østen, Det osmanske rike
De første årene var osmantyrkerne nysgjerrig på kristen lære, men stemningen snudde. Man vendte seg mot misjonærene, og de havnet i fengsel. Den britiske regjeringen engasjerte seg og fikk dem løslatt, men Høyporten hadde i mellomtiden forbudt enhver propaganda. Misjonen lot seg ikke gjenoppta like fritt som de i dens første år.
Par i hjerter
Gjesteroller
Gjesterollene ble ofte fylt av kjente skuespillere og skuespillerinner, og noen gjorde mer enn en gjesteopptreden. Flere av de mindre kjente som medvirket, har i ettertid gjort seg vel bemerket. Mange av de som gjestet Par i hjerter, gjestet også andre serier, som The Streets of San Francisco, Kojak, The Rockford files, Charlie's Angels, Magnum, P.I., A-Team, Remington steele, Murder, She Wrote og MacGyver. Noen av de mest prominente gjestene var:
Johann Bussemacher
Liv og virke
Hans navn ("Ian Bussemaker") står på et med 13 graveringer kopiert fra Heinrich Aldegrevers Hercules' slik og gravert av Pieter Maes; Bussemacher var formodentlig deres forlegger.
Tereticus
Levevis
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.
Sigismund Wilhelm Kölle
Midt-Østen, Det osmanske rike
På grunn av pengemangel måtte misjonen avvikles i 1877. Men Kölle forble i Konstantinopel. Der forsøkte han i liten skala å konvertere naboer, uten særlig fremgang. Likevel måtte det bare en konversjon til, for at det skulle ble et veldig oppstyr. Det var i 1879. I all hemmelighet hadde Kölle oversatt den anglikanske Book of Common Prayer til tyrkisk ved hjelp av Ahmed Tewfik. Tewfik var tilknyttet flere moskeer. Begge ble uventet arrestert av politiet, og kastet i fengsel. Kölle ble nokså raskt løslatt, men hans assistent Tewfik forble fengslet, og risikerte å bli henrettet. Etter en styrkedemonstrasjon fra den britiske flåte og et ultimatum fra den britiske statsministeren, Disraeli, ble Tewfiks dødsstraff bli omgjort til en forvisning til øya Khios, hvorfra han senere kom seg unna, og lot seg døpe (1881). Saken vakte almen oppmerksomhet i London.
Par i hjerter
Bakgrunn
Skaper og manusforfatter Sidney Sheldon hadde opprinnelig skrevet et manus for CBS kalt "Double Twist", som omhandlet et spionektepar ved navn Twist. Manuset forble ufilmet i flere år før produsentene Aaron Spelling og Leonard Goldberg bestemte seg for å oppdatere det. De ga manuset til Tom Mankiewicz, som på den tiden var en veletablert manusforfatter med blant annet tre filmmanuskripter for James Bond på samvittigheten: Diamanter varer evig (1971), Å leve og la dø (1973) og Mannen med den gyldne pistol (1974). Med beskjed om at det måtte moderniseres og formes til en ukentlig serie, tok Mankiewicz imot utfordringen, men stilte samtidig et krav om å få regissere en eller flere episoder av serien. Kravet ble akseptert. Tom Mankiewicz omarbeidet Sheldons opprinnelige manus og døpte det "Hart to Hart". Mankiewicz fikk sin regidebut med pilotepisoden, og forble en «kreativ konsulent» og regissør gjennom resten av serien.
My Little Boy
My Little Boy er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Elsie Jane Wilson.
Par i hjerter
Forhistorien
Jonathan Hart startet firmaet Hart Industries i 1965 for den nette sum av 1.500 dollar. Året før ble han foreldreløs og kom i trøbbel med loven. Max ble Jonathans reddende engel. Han hjalp han gjennom den vanskelige tiden etter tapet av foreldrene og sørget for å sende han på høyskole. Da Jonathan viste sine ferdigheter som en slu forretningsmann, rådet Max han til å starte sitt eget firma. Rådet tok han, og en mangemillionær ble født. Firmaet gikk offentlig i 1969, etter at Jonathan hadde vært i Marinen. Hans aller første kunde var hans onkel. Jonathan og Jennifer møttes for første gang ved en tilfeldighet på Hotel Ritz i London. Han var der på forretningsreise, hun var der på jobboppdrag. Da Jennifer forsøkte å få et intervju med Jonathan, avfeide han henne. Senere på kvelden støtte de på hverandre i hotellbaren, og gnistene føk. Slik startet eventyret. Jonathan fridde til Jennifer på Tower Bridge. De giftet seg, med Max som forlover, la bryllupsreisen til Napa Valley og resten er historie.
Historien
Slik startet hver timeslange episode av Par i hjerter, fra serien kom på skjermen for første gang i 1979, til den ble tatt av plakaten i 1984 grunnet lave seertall. Den nå velkjente åpningsvignetten ble laget av Mark Snow. Denne forandret seg noe i løpet av årene. Åpningssekvensen bestod som regel av en rekke scener fra foregående sesong. Serien lå i gjennomsnitt på 22 episoder per sesong. Sesong 2 og 3 avviket noe, med henholdsvis 20 og 24 episoder. Hver episode hadde en konklusjon, etterfulgt av en avsluttende scene mellom Jonathan, Jennifer, Max og Freeway. Jonathan og Jennifer bodde i Bel Air, nærmere bestemt på 3100 Willow Pond Drive. I virkeligheten var huset lokalisert på 3099 Mandeville Canyon Road, California. Eieren på den tiden, Dick Powell, var en nær venn av Robert Wagner og Aaron Spelling. Robert Wagner hadde sett og forelsket seg i huset mange år tidligere, og da sjansen bød seg, sikret han seg rettigheten til å benytte det i serien. Jonathan hadde kontor i sentrum, med adresse 112 North Las Palmas. Jonathan og Jennifer eide tre biler, en Mercedes kabriolet, en Mercedes stasjonsvogn og en Rolls-Royce. Disse bilene bar skiltene Hart 1, Hart 2 og Hart 3. Ekteparet var ofte ute på reiser, innenlands såvel som utenlands. Pilotepisoden ble laget som en 2 timer lang TV-film, hvor Robert Wagners daværende kone Natalie Wood hadde en liten gjesteopptreden. Jill St. John, Wagners nåværende kone, hadde en større rolle i samme episode.
De personlige tragediene
Både Robert Wagner og Stefanie Powers mistet sine respektive partnere i november 1981. Barnestjernen og skuespillerinnen Natalie Wood omkom i en drukningsulykke 29. november. Skuespilleren William Holden døde av hodeskader påført i et fall 12. november. Dødsfallene forekom med 17 dagers mellomrom.
Tereticus
Utbredelse
Slekten er utbredt på Madagaskar.
Par i hjerter
Kringkasting
Par i hjerter ble en stor publikumssuksess med en trofast seerskare. Mennesker i alle aldre, fra alle kanter av verden, elsket å følge med på livet til Jonathan og Jennifer Hart hver uke. At serien så brått tok slutt, knuste mange seerhjerter.
Seertall
Par i hjerter opplevde gode seertall gjennom seriens gang, men seertallene droppet gradvis fra sesong 3 til sesong 5. Det første året nådde ikke serien opp blant topp 30. Med sesong 2 hoppet den inn på en 23.-plass, med 15.9 millioner seere i gjennomsnitt per episode. Da sesong 3 var i anmarsj, var serien blitt en stor hit blant seerne. Suksessen ga serien hele 17.1 millioner seere og en 15.-plass, som skulle vise seg å bli den beste plasseringen Par i hjerter skulle få. Seertallene dalte til 15.7 millioner med sesong 4, og serien datt ned fra en 15.-plass til en 17.-plass. Dette til tross, serien ble fornyet for en femte sesong. Da denne floppet, og havnet utenfor topp 30, ble serien kansellert.
Fra serie til film
I perioden 1993-96 ble det produsert og sendt åtte 90 minutter lange TV-filmer basert på serien, alle med Robert Wagner og Stefanie Powers i hovedrollen. Lionel Stander medvirket i fem av de åtte filmene før han døde av lungekreft 30. november 1994. Secrets Of The Hart ble hans siste opptreden i rollen som Max.
1993: Hart To Hart Returns
Jonathan og Jennifer må hamle opp med en gruppe korrupte regjeringsentreprenører. Da huset deres brenner ned og en av etterforskerne blir myrdet, blir Jonathan selv anklaget for mordet. Med Mike Connors, Ken Howard.
1994: Home Is Where The Hart Is
Da Jennifers mentor dør, drar hun og Jonathan til byen Kingman's Ferry for å delta i hans begravelse. De får fort mistanke om bedrageri, og setter i gang en undersøkelse som innbyggerne i den lille byen setter liten pris på. Med Howard Keel, Maureen O'Sullivan, Roddy McDowall.
1994: Crimes Of The Hart
Jonathan og Jennifer besøker New York City, hvor et skuespill Jennifer skrev på høyskolen skal produseres. Noen prøver imidlertid å sabotere hele produksjonen. Når en av scenearbeiderne blir myrdet, har de ingen tid å miste. De må finne den skyldige før teppet går opp premieredagen. Med Audra Lindley, Alan Rachins, Richard Belzer.
1994: Old Friends Never Die
Jonathan og Jennifer blir invitert da en vellykket utgiver holder selskap på sin private øy. Ved en tilfeldighet overhører Jennifer to menn som planlegger å begå et mord, og det tiltenkte offeret er Jonathan! Nå må hun og Jonathan finne gjerningsmennene før gjerningsmennene finner Jonathan. Med David Rasche, Vicki Lawrence, James Avery, Fred Willard.
1995: Secrets Of The Hart
Jonathan og Jennifer besøker San Francisco for å overvære en veldedig auksjon. Der finner Jennifer et barndomsbilde av Jonathan og hans søster i en gammel medaljong. Han har ikke sett sin søster på mange år. En mann presenterer seg og hevder han er Jonathans nevø. Skal Jonathan endelig få se sin søster igjen? Med Jason Bateman, Wendie Malick, Taylor Negron, Natasha Gregson Wagner.
1996: Harts In High Season
Da en gammel fiende av Jonathan brått forsvinner i Australia, uten et snev av spor, blir Jonathan hovedmistenkt. Med hjelp fra Jennifer prøver Jonathan iherdig å finne den virkelige morderen, for så å kunne bevise sin uskyld. Med James Brolin
1996: Till Death Do Us Hart
Jonathan og Jennifer drar til Tyskland da de får vite at hennes benmarg muligens kan redde et barneliv. Lite vet de, at reisen setter hennes liv i fare da saken egentlig dreier seg om en falsk identitet. Med George Hamilton, Dwight Schultz.
Utgivelse
Sony Pictures Home Entertainment har utgitt de to første sesongene av Par i hjerter på DVD i region 1 og region 2, samt  fire av de åtte TV-filmene på DVD i region 1. TV-filmene går inn under Columbia Screen Classics By Request. Det er uvisst om de resterende sesongene og TV-filmene vil bli utgitt.
Mobilinux
Mobillinux er en Linuxdistribusjon for smarttelefoner. Distribusjonen ble lansert av MontaVista Software den 25. april 2005.
Mobilinux er fri og åpen programvare, og er konstruert for skalabiltet og maksimum batterilevetid. Mer enn 35 millioner telefoner og annet mobilt utstyr benytter Mobillinux, mye mer enn noen annen kommersiell Linux. Mobilinux benytter versjon 2.6 av Linuxkjernen. Distribusjonen benytter også Advanced Linux Sound Architecture lydkortdriver og programvaren MontaVista DevRocket som er basert på Eclipse.
Siste versjon er 5.0.24.
Sigismund Wilhelm Kölle
Midt-Østen, Det osmanske rike
Vel tilbake til Storbritannia skrev Kölle blant annet verket The death of Christ upon the cross : a fact, not a fiction : being a word in defence of Christianity against Mohammedan attacks. Han avsluttet forordet med å skrive: ''«Jeg antar at det ikke vil bli ansett som upassende at en som meg, som har viet den beste delen av sitt livet sitt med å prøve å presentere Kristus og kristendommen for muslimer, har brukt noen år i sin alderdom på dette forsøk på å forklare Mohammed og mohammedanismen for de kristne. Måtte dette vise seg nyttig for å fremme et rent, det vil si kristent, syn på Mohammed og mohammedanismen og til å fremme iveren innen Kristi kirke til å fremme blant våre muslimske naboer Kristus og Guds rike, som er sannhetens rike.»''
Finland under VM i friidrett 1997
Finland deltok under VM i friidrett 1997 (utendørs) fra 1. til 10. august 1997 i Athen i Hellas, og tok en medalje under mesterskapet.
Phoebe
Phoebe kan ha flere betydninger:
Gittercelle
Gittercelle er en type nervecelle som finnes hos mange arter, og som brukes som stedsrepresentasjon under romlig navigasjon.
Neboisselater
Neboisselater er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).
Gittercelle
Synkroniserte nerveceller i et triangulært mønster ble forutsagt av William H. Calvin i monografien The Cerebral Code fra 1996, som handlet om grunnlaget for gjentagende, parallelle avgreninger i neokortikale, pyramidale nevroner som hadde synaptiske klynger i regulære avstander. Gitterceller ble oppdaget i 2005 av Edvard Moser og May-Britt Moser, og deres studenter Torkel Hafting, Marianne Fyhn og Sturla Molden ved Senter for nevrale nettverk ved Det medisinske fakultet ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) i Trondheim. I 2014 fikk Edvard og May-Britt Moser Nobelprisen i medisin sammen med John O'Keefe «for deres oppdagelse av celler som utgjør et posisjoneringssystem i hjernen». Organiseringen av de aktive feltene, hvor alle er i lik avstand fra naboene, ledet til hypotesen at slike celler kodet en kognitiv representasjon av euklidsk rom. Denne oppdagelsen antydet også en mekanisme for dynamisk beregning av egenposisjonen bygd på en kontinuerlig oppdatert informasjon om posisjon og retning.
Neboisselater
Utbredelse
Artene lever langs østkysten av Australia.
Gittercelle
I et typisk eksperiment vil en spesiell elektrode som er slik at den kan fange opp aktiviteten til et individuelt nevron, bli innplantet i en forsøksrottes cerebral cortex i et område som er kalt dorsomedial entorhinal cortex (cortex entorrhinicus), og deretter vil aktiviteten bli registrert mens rotta beveger seg fritt i et åpent område. Når en gittercelle avgir et støt, det vil si når sitt action potential som er nivået der påtrykket er stort nok til at den avgir en spike, vil stedet der rotta befant seg bli registrert. Dette er vist i figuren hvor sorte linjer er rottas løpende bevegelser og de røde punktene er spike registrert av elektrodene. Over tid vil disse røde punktene danne små klynger, og klyngene danner skjæringspunkt på linjer i et gitter med likesidede trekanter. Dette regulære trekantmønsteret er det som skiller gitterceller fra andre typer celler som viser romlige aksjonsmønstre. Hvis en sammenligner en stedscelle fra en rottes hippocampus på samme vis (det vil si ved å plotte aktiviteten slik figuren viser for gitterceller) så vil en også få små klynger, men som oftest er det da bare en klynge i et gitt miljø, og når flere klynger observeres så er det ingen regularitet i deres organisering.
Bakgrunn
I 1971 rapporterte John O'Keefe og Jonathon Dostrovsky om oppdagelsen av stedceller i rotters hippocampus som fyrte action potentials (også kalt spikes) når dyret passerte gjennom et spesifikt og lite sted i rommet, som så ble kalt cellens stedsfelt (space field). Denne oppdagelsen, som i starten var kontroversiell, ledet til en serie undersøkelser som kulminerte med en bokutgivelse i 1978 av O'Keefe og hans kollega Lynn Nadel kalt The Hippocampus as a Cognitive Map. I boken argumenterte de for at det bygges nevrale nettverk i hippocampus som implementerer kognitive kart (Mentale kart) på samme vis som i en hypotese fremsatt av psykolog Edward C. Tolman. Denne teorien skapte mye oppmerksomhet når den kom og motiverte hundrevis av eksperimentelle undersøkelser som skulle vise hippocampus rolle i romlig minne og navigering.
Fordi cortex entorrhinicus er den største signalkilden til hippocampus så det var viktig å forstå de romlige egenskapene til aktive entorhinal nevroner. De tidligste studiene slik som Quirk et al. (1992) beskriver nevroner i cortex entorrhinicus som relativt store og med fuzzy stedsfelt. Ekteparet Moser mente det var mulig å få et annet resultat om forsøket ble gjentatt på et annet område i cortex entorrhinicus. I hjernen er cortex entorrhinicus en stripe av vev som løper i bakkant av rottehjernen fra ventral («indre» eller «under») til dorsal («ytre» eller «over») side. Anatomiske studier hadde vist at forskjellige områder av cortex entorrhinicus hadde utløpere som gikk til forskjellige dybder i hippocampus: dorsal ende av EC går til dorsal hippocampus, og ventral ende går til ventral hippocampus. Dette er viktig fordi flere studier hadde vist at stedsceller i dorsal hippocampus har vesentlig skarpere stedsfelt enn celler fra mer ventrale nivåer. Alle studier av romlig aktivitet forut for 2004 hadde implantert elektrodene nær ventral ende av cortex entorrhinicus. Dermed startet Moser-ekteparet, sammen med Marianne Fyhn, Sturla Molden og Menno Witter, med å kartlegge romlig aktivitet (spiking) fra forskjellige dorsal-til-ventral nivåer av cortex entorrhinicus. De fant at i dorsal-delen av medial cortex entorrhinicus (MEC) så har celler et skarpt definert stedsfelt på samme måte som i hippocampus, men cellene fyrte (spiked) i tillegg på flere steder. Organiseringen av aktive celler viste spor av regularitet, men størrelsen på området var for lite til at romlig repetisjon var synlig i denne undersøkelsen.
De neste eksperimentene som ble rapportert i 2005 brukte et større testmiljø og det ble da klart at cellene fyrte i et hexagonalt gittermønster. Studien viste at celler på samme dorsal-til-ventral MEC-nivåer hadde tilsvarende gitteravstand og -orientering, men at gitterets fase (forskyvningen av gitterets skjæringspunkter relativt til x and y akser) tilsynelatende var fordelt tilfeldig mellom celler. Det periodiske aktivitetsmønsteret ble uttrykt uavhengig av typer landemerker, i mørke og hvorvidt det fantes synlige landemerker, og uavhengig av endringer i dyrets hastighet og retning. Dette fikk forfatterne til å foreslå at gitterceller uttrykker posisjonen til dyret uttrykt ved en dynamisk beregning av veilengde.
I 2014 ble John O'Keefe, May-Britt Moser, og Edvard Moser tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin for deres oppdagelse av celler som utgjør et posisjoneringssystem i hjernen, Moser-ekteparet stod for oppdagelsen av gitterceller og O'Keefe stod for oppdagelsen av stedsceller.
Egenskaper
Gitterceller er nevroner som fyrer når et dyr som beveger seg fritt passerer veldefinerte områder. Disse aktive områdene er omtrent like i størrelse og organisert i et periodisk triangulært gitter som dekker hele det tilgjengelige miljø. Celler med dette aktivitetsmønsteret har blitt funnet i alle lag av dorsocaudal medial cortex entorrhinicus (dMEC), men celler i andre lag er ofte avvikende på andre vis. Lag II har den største tettheten av rene gitterceller, i betydning at de fyrer likt uavhengig av retningen et dyr passerer en lokalitet. Gitterceller fra dypere lag er blandet sammen med konjunktive celler og hoderetningsceller (det vil si at i lag III, V og VI er det celler med et gittermønster som bare fyrer når dyret står i en bestemt retning).
Gitterceller som ligger ved siden av hverandre (det vil si celler som tas opp av samme elektrode) viser vanligvis den samme gitteravstand og -orientering, men skjæringspunktene er forskjøvet mellom dem med tilsynelatende tilfeldig avstand. Celler som måles med forskjellige elektroder i litt avstand fra hverandre viser vanligvis forskjellig gitteravstand. Celler som er lokalisert mer ventralt (det vil si lengre fra [dorsal border] [of MEC]) har generelt et større aktivt felt rundt hvert skjæringspunkt i gitteret, og tilsvarende større avstand mellom skjæringspunktene. Det fullstendige omfanget av gitteravstander er ikke fullt ut forstått: De første rapportene indikerte en skalafaktor to i gitteravstand (fra 39 cm til 73 cm) på tvers av dorsal side (øvre 25%) av MEC, men det er indikasjoner på vesentlig større skalafaktorer i mer ventrale områder. Brun et al. (2008) målte gitterceller fra flere nivåer i rotter som løp langs en 18 m lang bane og fant at gitteravstanden gikk fra rundt 25 cm i [ytterste] dorsale område til rundt 3 m i [ytterste] ventrale områder. Disse målingene dekker bare ¾ av avstanden til den ventrale spissen, så det er mulig at enda større gitteravstander eksisterer.
Aktiviteten til gitterceller krever ikke visuelt påtrykk siden gittermønsteret er uforandret når alt lys i miljøet er slått av. Når visuelle indikatorer er tilstede så er det en sterk styring av gitterets justering: roteres [flyttes?] et kontrollkort på veggen til en sylinder [veggen i testmiljøet?] så vil gittermønsteret roteres tilsvarende. Gittermønsteret dukker opp når forsøksdyret går inn i et nytt testmiljø og forblir deretter stabil. Når et dyr flyttes til et helt annet miljø så vil gitterceller beholde sin gitteravstand og naboceller beholder sine relative forskyvninger.