cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heimdal videregående skole
Historie
Skolen ble først oppført ved krysset Blisterhaugvegen og Saupstadringen i perioden 1976–1977, og var tegnet av arkitekten Einar Myklebust ved Arkiplan. Den hadde et areal på rundt 10 000 kvm og hadde plass til seks studieretninger. Disse var allmennfag med valgfag ski, musikk, bygg- og anlegg, elektro, mekaniske fag, kontorfag og husholdningsfag. Ved skoleåret 1986/1987 var det over 900 elever ved skolen, og man ble nødt til å leie lokaler andre steder i byen.
Shuangkengkou-demningen
Demningen er en betong gravitasjonsdam av typen RCC. Dammen er 68 meter høy. Den anvendes bare til kraftproduksjon.
I samme elv ligger også Xiaoxihe-demningen og Nankengyuan-demningen.
Heimdal videregående skole
Historie
Elevtallet sank til rundt 700 da Tiller videregående skole ble åpnet i 1986 og bygg- og anleggsfaget ble flyttet dit. Ved reform 97 forsvant studieretningen handel- og kontor, og fra 1997 ble Heimdal vgs knutepunktskole for elever med tegnspråk. I 2004 ble studieretningene mekaniske fag samt helse- og sosialfag flyttet til Byåsen videregående skole.
Fylkestinget i Sør-Trøndelag vedtok i april 2013 å bygge et nybygg for Heimdal videregående skole, og denne ble vedtatt plassert på samme plass som Huseby skole lenger inn i Blisterhaugvegen. I samme prosjekt ble det også vedtatt å bygge en ny idrettshall i samme bygg som erstatning for Husebyhallen.
Huseby skole ble revet i 2015, og byggingen av nye Heimdal vgs tok til i mars 2016. Skolebygget med Kolstad Arena ble åpnet til skolestart i august 2018, og består av et bygg på ca 33 000 kvm med plass til 1 140 elever til en kostnad av 1,1 milliarder kroner (2018). Bygget ble regnet for å være et av verdens mest miljøvennlige skolebygg med tanke på materialvalg og energibruk/produksjon. Sommeren 2019 ble aktørene bak utbyggingen av storskolen tildelt Trondheim kommunes byggeskikkpris.
Det internasjonale polaråret
Det internasjonale polaråret 2007–2008 (International Polar Year (IPY)) var et stort internasjonalt forskningsprogram i regi av Det internasjonale vitenskapsråd (ICSU) og Verdens meteorologiorganisasjon (WMO). Hensikten var å samle krefter for å framskaffe ny viten om natur, miljø og samfunn i polarområdene. Formålet var også å styrke polarforskninga, som er både dyr og krevende.
Internasjonalt blei det etablert ei styringsgruppe (Joint Committee), oppretta av ICSU og WMO, og et sekretariat, lokalisert i Cambridge i Storbritannia. I alt fikk 206 forskningsgrupper fra over 60 land godkjent forskningsprosjekter, og det var norske deltakere i rundt halvparten av disse.
I Norge var polarårssatsinga leda av Norges forskningsråd, som finansierte 30 prosjekter fra ei særbevilgning på 289 millioner kroner og en del bevilgninger over andre forskningsprogram. I tillegg har de deltakende forskningsinstitusjonene lagt inn betydelige egenandeler.
Polaråret tok til 1. mars 2007 og varte to år, dette for å gi godt rom for feltarbeid i polområdene, som har særegne lys- og temperaturforhold. Mange forskningsprosjekt fortsatte i 2009 og 2010 med intensive analysefaser. I juni 2010 ble det arrangert en stor avsluttende forskningskonferanse i Oslo.
Tidligere polarår
Dette er fjerde gangen det gjennomføres ei internasjonal satsing i form av et polarår.
Det første polaråret 1882–83
Det var den østerrikske oppdageren Karl Weyprecht som fikk ideen. Han blei klar over at løsninga på mange fundamentale problemstillinger innen geofysikk og meteorologi sannsynligvis ville være å finne ved polene. Videre innså han at utforsking av disse områdene krevde internasjonalt samarbeid. 12 nasjoner deltok.
Det andre polaråret 1932–33
Denne gangen deltok 40 land, og det blei oppretta like mange permanente observasjonsstasjoner i Arktis. Det var WMO som stod bak og særlig undersøkte en de globale virkningene av jetstrømmen. Det blei også gjort store framskritt innen forskning på magnetisme, atmosfære og radioteknologi.
Det tredje polaråret 1957–58
Dette hadde betegnelsen Det internasjonale geofysiske år og førte til ei omskrivning av mange geofysiske lover. Teorien om jordplatedrift blei bekrefta. De første satellittene blei skutt opp, deriblant den sovjetiske Sputnik. De første estimatene av den totale ismassen på Antarktis blei framlagt. Det dannet også grunnlaget for en internasjonal avtale om forskning i og forvaltning av Antarktis, Antarktistraktaten.
Shankou-demningen
Kraftproduksjonen er beskjeden, med bare om lag 100 MW installert effekt.
Charles Butler
Charles Thomas «Tom» Butler (født 11. juni 1932) er en amerikansk bobkjører som deltok i de olympiske leker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Butler vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i firerbob bak Italia og Sveits. De andre på laget var Arthur Tyler, William Dodge og James Lamy.
Assab
Assab (tigrinja:ዓሰብ, arabisk:عصب) er en havneby på vestkysten av Eritrea mot det sørlige Rødehavet. Byen er hjemby til Afar-folket. I 1989 hadde byen en befolkning på i underkant av 40 000 innbyggere. Assab hadde tidligere et oljeraffineri som ble bygget av Sovjetunionen, men dette ble lagt ned i 1997 av økonomiske årsaker. Byen ligger i nærheten av oldtidsbyen Arsinoe.
I 1869 ble byen kjøpt av rederiet Rubattino fra den lokale sultan og ble senere overtatt av Italia i 1882. Italienerne fant ikke byen så godt egnet som havneby og brukte byen mer som stasjon hvor skipsfarten kunne bunkre kull.
Utover 1900-tallet ble byen igjen en viktig havneby for Etiopia. Den etiopiske marinen hadde blant annet en liten base der. Både under den eritreiske frigjøringskrigen og tørkekatastrofene på 1980-tallet ble forsyninger brakt inn gjennom denne havnen.
Havnen ble kraftig utvidet tidlig på 1990-tallet med blant annet en ny terminal, men havnen har forfalt etter at den mistet sin betydning etter at handel med Etiopia ble avsluttet som følge av frigjøringskrigen. Assab er kjent for sitt store marked, fine strender og natteliv. Byen har fått en stor flyplass.
Sid Meier’s Civilization
Sid Meier's Civilization (forkortet Civ eller Civ I) er et turbasert strategispill laget av Sid Meier for Microprose i 1991. Sid Meier's Civilization brukes også om Civilization-serien med videospill bygd på dette spillet.
Målet i spillet er å bygge et stort imperium fra grunnen av, eller som spillet sier det «...to build a legacy that would stand the test of time». Spillet begynner i oldtiden og spilleren må utvide og bygge opp imperiet frem til nåtiden og den nære fremtid. Det er sett på som et banebrytende spill innen sjangeren turbaserte strategispill.
Spillet tok i 1996 førsteplassen i Computer Gaming Worlds liste over de beste spillene som har vært laget for PC. Civilization-serien er Sid Meiers største suksess så langt, med over 31 millioner solgte spill innen 2015.
Historie
Sid Meier lot seg inspirere av ideene bak brettspillet Civilization fra 1980, selv om han ikke spilte det, og fikk lisens til å bruke navnet Civilization fra Avalon Hill. Meier var ikke den første til å planlegge en videospillversjon av Civilization, men han var den første som gjennomførte planen. Sid Meiers Civilization ble en suksess, men veien videre ble preget av oppkjøp, oppsigelser og rettssaker rundt rettighetene til navnet «Civilization».
I 1996 kom oppfølgeren Civilization II, og deretter er det kommet nye spill eller utvidelser med jevne mellomrom.
Spillet
Civilization er turbasert, og spilleren har rollen som leder for en historisk sivilisasjon. Når spillet starter 4000 f.kr. har sivilisasjonen én eller to nybyggere som kan grunnlegge en by og starte kampen mot de andre sivilisasjonene i verden om å bli dominerende. Dominans oppnås gjennom krig, forskning og diplomati, og man kan vinne spillet ved å nedkjempe alle de andre sivilisasjonene eller ved å sende et romskip for å kolonisere Alpha Centauri.
I det første Civilization spillet er nybyggerne både de som lager byer og de som bygger veier, gruver og vanningskanaler. Hvor en by er plassert får stor betydning for produktiviteten og befolkningen, og innbyggere i en by kan arbeide på en åker eller i en gruve nær byen, eller de kan jobbe som forskere, finansmenn eller underholdere. Produksjonen i byen brukes til å bygge militærenheter eller byggverk. Overskudd av mat som byens arbeidere skaffer, samles opp og fører til at byen vokser. Innbyggerne i byen kan være glade, fornøyde eller sinte, og religion og underholdning bidrar til å gjøre folk glade og fornøyde. Er det flere sinte enn glade i en by gjør de opprør.
Forskning fører til ny teknologi, noe som bidrar til bedre militær-enheter, nye bygninger og store underverker. I begynnelsen av spillet er pottemakeri, hjulet eller alfabetet de teknologiske målene man vil nå, mens man mot slutten har som mål å lage atomkraft eller romskip. De forskjellige teknologiene er organisert slik at enkelte må forskes frem før andre, og teknologiene vil dermed vokse frem som et tre der greinene vokser i litt forskjellig fart. Ideen med er teknologi-tre er i ettertid brukt i mange andre strategispill. I civilization er styreformer blant teknologiene som må forskes frem. Styreformen har betydning for økonomien, når byer gjør opprør og når man vil starte en krig.
Spilleren kan inngå avtaler med andre sivilisasjoner, og man kan bytte teknologier, erklære krig eller forhandle fred.
Underverkene i spillet, som pyramidene, den kinesiske mur, eller FN, gir bonuser som kan ha stor betydning. Noen har bonuser som forsvinner når nye teknologier oppdages.
Utvikling
Investoren Bill Stealey og programmereren Sid Meier grunnla MicroProse i 1982 for å lage flysimulatorer og strategispill basert på Stealeys erfaringer som jagerpilot. Meier ønsket å utvide typen spill MicroProse laget, og foreslo spill om pirater, tog, sivilisasjon eller borgerkrig. Meier utgav Pirates! i 1997 og Railroad Tycoon i 1990, som begge ble hyllet av kritikerne. En ansatt hos MicroProse, Bruce Shelly, med bakgrunn fra brettspillprodusenten Avalon Hill, som utgav brettspillet Civilization, ble med Meier for å lage en blanding av Risk, Sim City og Railroad Tycoon.
MicroProse valgte å skrinlegge en oppfølger til Railroad Tycoon og Meier begynte tidlig i 1990 å kode Civilization, da som konsulent. Meier testet i første omgang en sanntids-utgave, som Sim City, men å "se en sivilisasjon vokse var som å se maling tørke". Meier og Shelley jobbet også med andre spill i peridoen, for Civilization var ikke en type spill ledelsen hos MicroProse hadde stor tro på. De to jobbet likevel jevnt og trutt med spillet og klarte å overbevise Stealey om spillets potensial.
Sid Meier skrev det meste av koden selv, inkludert grafikkmodellene, mens Shelley testet og kom med tilbakemeldinger og nye ideer.
Mottagelse
Civilization ble godt mottatt, og anmelderne sa at spillet hadde det beste pris per underholdning forholdet de hadde sett. Spillet vant "Origin Awards" pris som beste strategispill i 1991. I 1996 ble spillet kåret til tidenes beste spill av bldet "Computer Gaming".
Da Civilization II kom i 1996 hadde Civilization blitt solgt i mer enn 850000 eksemplarer. I 2016 var spillet solgt i over 1,5 millioner eksemplarer, og Civilization V var per 2018 solgt i mer enn 10 millioner eksemplarer bare via Steam.
En lang rekke spill kom i kjølvannet av Civilization, både brettspill og videospill. Rettighetene til navnet Civilization har også endret seg, men er per 2018 hos Firaxis der Sid Meier er kunstnerisk ansvarlig.
Judo
Judo (japansk 柔道 «ju» betyr «myk» og «do» betyr «vei», det vil si «den myke veien») er en japansk kampsport, utviklet i 1882 av Jigorō Kanō (嘉納治五郎) fra jujutsu, som baserer seg på en rekke kast- og kontrollteknikker. Målet er å kaste eller felle motstanderen og låse fast eller på andre måter pasifisere vedkommende. En utøver av judo kalles judoka.
Judo utøves i dag i hele verden, og organiseres internasjonalt av International Judo Federation (IJF). Kanō hadde en uformell demonstrasjon av judo under Sommer-OL 1932, men sporten ble ikke en del av det olympiske programmet før i 1964. Olympisk deltakelse var i mange år forbeholdt menn, men etter å ha vært prøvegren i 1988, ble den første olympiske medaljen for kvinner utdelt under OL i Barcelona i 1992. Den verdensomspennende spredningen av judo har ført til utviklingen av en rekke avleggere som sambo og brasiliansk jiu-jitsu.
Opprinnelse og prinsipper
Judo, eller kodokan judo som er det korrekte navnet, er i hovedsak utviklet fra jujutsu – en gammel orientalsk krigskunst. I dag praktiseres judo over store deler av verden som en moderne idrett, men prinsippene og ideene som lå til grunn for de gamle kampformene er beholdt og videreført.
Jujutsu
Jujutsu har lange tradisjoner i Japan, men ble trolig først introdusert av kineserne. Historisk materiale viser at teknikker beslektet med jujutsu ble brukt i Japan for over 2000 år siden. Generelt kan man si at jujutsu er en lære om angrep og forsvar, for det meste uten våpen, mot en bevæpnet eller ubevæpnet motstander. De kampteknikkene som ble utviklet gikk hovedsakelig ut på å utnytte fiendens angrep til ens egen fordel. Systematisk jujutsutrening begynte imidlertid ikke å ta form før på siste halvdel av 1500-tallet, og de forskjellige jujutsuskolene oppstod i tidsrommet fra ca, 1600 og fram til begynnelsen av 1700-tallet. Det var hovedsakelig krigerklassen, samuraiene, som trente jujutsu og andre krigskunster. De var maktfaktoren bak de forskjellige småkongene i føydaltidens Japan. Da føydalsamfunnet i løpet av det 19. århundret gikk i oppløsning, mistet de i stor grad sin posisjon. Grunnleggelsen av en sterk sentral regjering etter vestlig mønster førte til at den gamle krigerklassen totalt mistet sin innflytelse og de gamle krigerkunstene stod faktisk en stund i fare for å dø ut.
Jigoro Kano
Jigorō Kanō, grunnleggeren av Kodokan Judo, begynte å studere jujutsu i 1877 under mester Fukuda. Han innså snart at tidene hadde forandret seg. Det var ikke lenger behov for en krigskunst i tradisjonell forstand. Samtidig var det viktig at flere hundre års kunnskaper ikke gikk tapt. I 1882 grunnla han sin egen skole for fysisk og mental trening. Kano kalte skolen Kodokan, og her begynte han å undervise i sin egen form. Samtidig fortsatte han å studere under flere store jujutsumestre. Han studerte de forskjellige jujutsuskolenes egenart og styrke, og gjennom en periode på mange år bearbeidet og forbedret han teknikker og metoder, trakk det beste ut av hver skole, og bygget etterhvert opp ett eget system. Han ville opphøye og utvikle «kunsten» – «jutsu» til et ideal eller prinsipp – «do». Jigoro Kanos system fikk derfor navnet Kodokan Judo.
Moderne judo
Judo vokste raskt i popularitet. Til USA og Europa, (i første rekke England, Frankrike, Tyskland og Holland) kom judosporten allerede ved begynnelsen av 1900-tallet. Men først ved slutten av 1950-årene skjedde den virkelig kraftige popularitetsøkningen, og i løpet av 1900-tallets siste 30 år utviklet interessen for judo seg med voldsom fart. Jigoro Kano startet sin skole med 9 elever i et rom på noen få kvadratmeter. I dag disponerer Kodokan, som fremdeles er verdens judosenter, en kjempebygning i sentrum av Tokyo. Over 20 millioner mennesker verden over trener judo, og judo er blitt en av verdens mest utbredte idretter. Det første europamesterskap i judo ble arrangert i 1938. Den Europeiske Judounion ble stiftet i 1951, samme år som det første verdensmesterskap gikk av stabelen. Judo kom med ved OL i Tokyo i 1964, og fra og med OL i München i 1972 fikk judosporten fast plass som olympisk idrett for menn, og i OL i Barcelona i 1992 for kvinner.
Judo i Norge
Den første norske judoklubben ble stiftet 12. oktober 1960 og het Norsk Judo og Jiu-jitsu Klubb. Norges Judoforbund (NJF) ble stiftet 28. juni 1967. Det var per 31/12-2005 66 klubber som var medlemmer av NJF.
Prinsipper og filosofi
Ordet judo er satt sammen av to kanji-tegn, «ju» (柔) som betyr «myk», og «do» (道) som betyr «vei». Judo betyr dermed «den myke vei». Som et samlende begrep for alle judoteknikkene, formulerte Jigoro Kano seg slik: maksimal effekt ved minimal anstrengelse. Judo er en japansk kampform som kan drives som idrett og generell trening. I tillegg kan man benytte teknikkene i selvforsvar.
Stilarter
Jigoro Kanos egen kodokan judo (講道館) er den mest vanlige formen for judo, og det er denne formen for judo som er en olympisk gren. En underform av denne kalt Kosen judo (高專柔道) er svært lik, men legger større vekt på ne waza (bakkekamp).
Graderingssystem
Jigorō Kanō startet tradisjonen med beltegrader slik vi kjenner dem i dag i alle østlige kampsporter.
Kodokan-grader
Det er helt grunnleggende at man forstår forskjellen mellom de aristokratiske kampformene i det gamle Japan og den moderne kampformen judo. Kano mente at judograder bør tildeles alle som følger de (av han) anbefalte judodisiplinene. Det er kun The Kodokan Institute som er autorisert til å tildele grader i Kodokan Judo. Men for å lette graderingene har The Kodokan Institute utnevnt komiteer som har hvert sitt ansvarsområde i resten av Japan. Disse komiteene kan bare anbefale at utøvere får en grad; det er The Kodokan Institute som må tildele selve graden.
I Japan er det vanlig at utøverne får sitt første svarte belte etter 18 måneders trening. Dersom man ser på oversettelsen av betegnelsen på dette beltet – shodan – er dette logisk. Shodan betyr «den laveste grad». Etter hvert har The Kodokan Institute bestemt at aldergrensen for svart belte skal være 16 år.
Moderne judograder
Beltesystemet beskrevet i Kodokan Judo er forskjellig fra det norske fordi det har færre beltefarger. I Norge og de fleste europeiske land benytter man følgende rekkefølge før svart belte: gult, oransje, grønt, blått og brunt.
Det finnes ingen internasjonal standard for hver grad i judo. Det bestemmes ofte av høyt graderte utøvere og nasjonale forbund. I Norge er det Norges Judoforbund som lager regler for gradering, og utsteder grader. For å kvalifisere til en dan-grad forventes det at man har flere år med trening bak seg og kan utføre nage-no-kata, de 40 kastene i Gokyo no Waza og ne-waza teknikkene.
Selv om Jigorō Kanō var svært tydelig i sitt ønske om at judo skulle innbefatte fysisk, mental og kulturell trening, har man i det moderne samfunnet gjort judo til en kampsport. Dette har også medført at en moderne judograd er noe langt annet enn en tradisjonell judograd.
Alle gradene
Elever (Kyu)
Høye grader
I judo kan en utøver oppnå såkalte mestergrader, kalt dan, på en skala fra 1. dan til 10. dan. Her er svart belte 1.-5.dan, mens rødt og hvitt belte utgjør 6.-8.dan, og rødt belte utgjør 9.-10.dan.
Det er mellom 15 og 20 personer som har mottatt 10. dan (judansha) i løpet av alle årene judo har eksistert. 15 av disse har mottatt beltegraden av Kodokan. 5 har mottatt beltegraden fra International Judo Federation. Disse omfatter blant andre: Toshiro Daigo (10. dan av The Kodokan Institute i 2006), Ichiro Abe (10. dan av The Kodokan Institute i 2006), Yoshimi Osawa (10. dan av The Kodokan Institute i 2006) og Anton Geesink (10. dan av International Judo Federation i 1997). Det finnes også noen utøvere som har blitt tildelt 10. den av nasjonale judoforbund. Keiko Fukuda ble i 2011 tildelt 10. dan av det amerikanske judoforbundet.
Trening
Judotreningen skjer for det meste på egnete matter (tatami, 畳). Teknikkene man trener på er kast (nage waza, &#25237;&#12370;&#25216;), holdegrep (osaekomi waza, &#25276;&#36796;&#25216;), armbend (kansetsu waza, &#38306;&#. I Norge må man være over 16 år for å kunne bruke kvelninger og armbend i konkurranser. I judo kalles utøveren som angriper eller holder tori og den som blir angrepet eller holdt uke.
Judogi (uniform)
Judoka (judoutøvere) bruker en uniform kalt judogi (japansk «judouniform»). Judogi (eller bare gi) er normalt hvit, og består av uwagi (jakke), zubon (bukse) og obi (belte), laget av bomull. En judogi er laget for å tåle store påkjenninger i forbindelse med kast og holdegrep, og er derfor betydelig tykkere enn en karategi. Obi har farge som viser grad; hvitt, gult, orange, grønt, blått eller brunt for elever (kyu) og svart, rødt/hvitt og rødt for mestere (dan). De mangefargede kyu-beltene kom først da judo ble importert til Europa og USA. Tradisjonelt bærer alle av kyu-grad hvitt eller brunt belte. I konkurranse blir den ene deltageren tildelt hvit gi, og den andre blå gi.
Gail Porter
Gail Porter (født 23. mars 1971 i Edinburgh, Skottland) er en skotsk programleder på TV.
Judo
Ukemi (fallteknikker)
Med kast som et sentralt element er også fallteknikker (ukemi, 受身) en viktig del av treningen. Det er tre forskjellige teknikker; framover, sideveis og bakover (henholdsvis ma-, yoko- og ushiro ukemi). Felles for disse er at utøveren bruker den ene armen (ved forlengs eller sideveis fall) eller begge armene (ved baklengs fall) til å slå av i matten og dermed dempe fallet for resten av kroppen.
Gail Porter
Porter ble utdannet ved Portobello High School før hun begynte å studere medieproduksjon ved West Herts College. Etter å ha gjort et mislykket forsøk på å delta på en presentasjon laget av BBC-barneshowet Blue Peter, presentere Porter nesten utelukkende familievennlige TV-programmer, som ofte var rettet direkte mot barn. Dette inkluderte The Movie Chart Show, Top of the Pops og Live & Kicking. I 2001 var Porter deltaker i Reality-TV-showet Celebrity Blind Man's Bluff. Tidlig i 2009, døde Porters mor av lungekreft, da hun var 60 år gammel.
Judo
Uchi-komi (innganger uten kast)
Uchi-komi (内込) er en treningsmetode som brukes for å trene teknikk rundt inngangen til et kast. Tori gjennomfører kasteteknikken helt fram til selve kastet, der teknikken avsluttes. Som regel gjøres dette mange ganger på rad, før tori og uke byttes.
Shiai (konkurranse)
Konkurranser i judo kalles shiai. Målet for kampen er å kaste motstanderen slik at han eller hun lander på ryggen. Et godt kast vil gi en ippon (一本), som vinner kampen. Dersom uke lander på hoften eller skulderen kan det gis waza-ari (技有). Waza-ari er et halvt poeng, og to av disse vinner kampen. Dersom bare den ene av deltagerne ved kampens slutt har fått waza-ari, vinner vedkommende. Dersom ingen eller begge har fått waza-ari, fortsetter kampen til en av utøverne klarer å utføre en teknikk (golden score).
Etter et kast kan kampen fortsette på matten. Å holde motstanderen med begge skuldrene på matten i 20 sekunder vil gi en ippon. Dersom tori tidligere har fått waza-ari kreves kun 15 sekunder, siden to waza-ari til sammen blir en ippon. Ippon blir også tildelt dersom uke gir seg ved å slå forsiktig i matten eller på tori. Dette skjer svært ofte når tori bruker armbend eller kvelninger. Bakkekamper er som regel korte, og dommerne stopper som regel kampen og tar deltagerne opp på beina igjen dersom det ikke er tydelig framgang. Det kan også gis straffepoeng for å være for unnvikende eller for å bruke ulovlige teknikker. Kampen stoppes også dersom begge deltagerne kommer utenfor det oppmarkerte matteområdet.
Kata (form)
I judo finnes det 9 offisielle kataer (stiliserte sekvenser av teknikker), det vil si at de er godkjent av Kodokan i Tokyo, Japan. De fleste judoklubber bruker ikke disse aktivt i den daglige treningen. Kataene er:
NAGE NO KATA kasteformer
Hilsen og judogi
Det er lov å justere drakt under selve seriene. Hvit judogi. Knytte belte med å skyve mellom. Regel: Begynne å gå fremover med venstre fot, bakover med høyre.
Stående hilsen før man kommer på matte. Avstand i begynnelsen: Tori og Uke har knapt 6 m avstand med ansikt til ansikt. Tori står til høyre fra joseki (sjefen). Begge snur mot joseki og hilser stående. Snur mot hverandre og går ned med venstre fot først, høyre følger. Først på tåspisser, sånn på forfot. Rei. Står opp med høyre fot først. Går med venstre fot frem, høyre følger i Shizen-tai. Nå skal det være knapt 4 m avstand.
Te-waza
Fra shizen-tai posisjon avanserer Tori og Uke inntil de har 60 cm avstand.
Uke tar grep og går aggressiv fremover i tsugi-ashi på første skritt, etterpå trekker tori, naturlig arm stilling. Uke ble kastet, han skal ikke hoppe. Tori ser hele tid fremover, Tori går ned med armside kne og har ca. 45 grad mellom legg og lår. Fotsålen og kne er på et linje. Armtrekk som «stikke sverd i skjede»
Seoi-nage
Uke slår med neve og bøyde albue mot hodetoppen fra Tori. Uke slår med høyre hånd og begynner venstre fot, sånn følger høyre. Tori utnytter Ukes energi og gjen­nom­fører en Seoi-nage. Ukes slagarm ligger på skulderen fra Tori, og blir trekket ned.
Kata-guruma
Tori går bakover i tsugi-ashi og bytter grep på andre steg på armsiden for å forhindre kvelning. Uke reagerer med å løfte seg på tåspissene. Tori går fint ned med bøyde kne og bøyer seg til side med strak ryggen. Toris skuldre skal være under Ukes beltehøyde, Uke skal bli trukket over Toris skuldrene, og hvis Uke spenner kroppen er det lett å løfte. Kast skje med senkning av Toris armside skulder, Uke lander 45 grad.
Koshi-waza
Står på utgangsposisjon med ryggen mot ryggen og rydder judogien. Snur mot hverandre samtidig og begynner:
Uki-goshi
Slag mot Toris hode, men Uke holder andre hånd fremme, sånn at Tori kan ikke gjennomføre Seoi-nage. Tori går fremover, tår armen som ble hold fremme og legger andre hånd under aksel av slagarm, og trekker Uke til seg på hofte. Tori står mer en strak. Kaster Uke skrå mot motsatt side med hjelp av hofterotasjon.
Harai-goshi
Tsurikomi-goshi
Nakkegrep! Etter tredje steg tar Tori med krageside ben inngang og trekker Uke fremover, trekking med armside oppover. Uke forsvarer med shizen-tai stilling og løfter overkroppen opp. Tori setter armside ben rundt og kommer med hofte veldig langt ned, med hofte mot Ukes lår, krageside arm strekket. Uke faller som et trestykke. Tori gjennomfører en bevegelse, ingen «stopp og gli ned med hofte»
Ashi-waza
Okuri-ashi-harai
Tori tar grep først. Tori bør forandre rhythme og lengde av andre og tredje steg. Øker hastigheten. Tori feier horisontal begge ankler og kaster Uke i hans beveglesesretning. Armene løfter ikke men jobber som en bil styre.
Sasae-Tsurikomi-ashi
Tori går baklengs i tsugi-ashi. På tredje steg tår tori med krageside ben en skritt til side (forandre rytme) og blokkere ukes armside ben som er i ferd med å komme frem.
Uchi-mata
Masutemi-waza Tomoe-nage
Tori går fremover med krageside ben i ayumi-ashi og få Uke ut av balanse bakover. Uke motsetter seg og etter tredje steg kommer Uke fremover. Før kastet skifter Tori grep med armside til kragen mens Tori går fremover, setter seg (som å sitte på en stol) veldig nært Uke og trekker Uke oppover. Tori setter krageside fotsåle under belteknute. Uke kommer med armside ben langt frem og gjør ukemi rett over hode og står opp.
Ura-nage
Sumi-gaeshi
Tar grep under aksel. Tori begynner å gå baklengs med ayumi-ashi. Tori få Uke under første steg med krageside ben i jigotai posisjon ut av balanse.Uke ønsker å holde balansen og kommer med armside ben diagonal frem til en forsvarstilling.Tori kommer med armside ben mellom Ukes ben, setter seg ned og tar kast med krageside ben på lårets innside. Kast rett over hodet, Uke står opp.
Yoko-sutemi-waza
Yoko-gake
Tori går bakover og spenner med armsiden til midten, sånn at Uke kommer ut av balanse og står på forfoten (lilletå). Tori kaster med armside ben, som kommer fra fremsiden under ankelen av Uke og tar begge ben samtidig. Uke ble kastet 45 grader.
Yoko-guruma
Tori ble angrepet med et slag og prøver Ura-nage. Uke motsetter seg og bøyer seg fremover og tar rundt Tori sin hode. Tori svinger krageside ben langt fra fremme gjennom ukes ben og kaster uke over toris skulder. Tori ligger på side, og Uke står opp.
Uki-waza
Tar grep under aksel. Tori går baklengs i ayumi-ashi og få Uke ut av balanse under først steg til krageside (jigotai stilling). Uke kommer med foten fremover for å holde balansen. Tori kaster med armside ben på skrå. Tori skal legge seg ned med godt nok avstand for å få Uke godt ut av balanse.
Hilsen
Går tilbake til startposisjon: Tori og Uke har knapt 4 m avstand med ryggen mot ryggen og rydder på judogien. Snur seg mot hverandre og tar et skritt tilbake. Her hilsen på kne. Går ned med venstre kne først. Står opp og hilsen mot joseki. Går bak med høyre fot først fra matte.
Ernst Weimann
Ernst Weimann (født 5. august 1906 i Plettenberg i Westfalen) var en tysk jurist, SS-offiser og etterretningsmann tilknyttet Gestapo. Han var leder for tyske Sipo i Bergen under andre verdenskrig.
Han ble etter krigen dømt til tvangsarbeid på livstid for krigsforbrytelser, men ble benådet etter noen få år i fengsel. Han var deretter agent for CIA i Vest-Tyskland.
Biografi
Weimann var jurist med doktorgrad fra Erlangen i 1930. Han tjenestegjorde som dommer ved ulike domstoler i Tyskland fra 1930 til oktober 1935, da han ble pressereferent i Gestapo. I mars 1938 ble han overført til Wien som Regierungsrat og SS-Untersturmführer. I juni 1938 kom han til Klagenfurt som Dienststellenleiter (= leder for tjenestested) og Sturmbannführer. Han var stasjonert i Trieste fra september 1943 til han kom til Bergen i juli 1944 som leder for det tyske Sipo. Han hadde tittel Obersturmbannführer og Oberregierungsrat, og satt i stillingen frem til kapitulasjonen.
Han ble dømt til døden i Gulating lagmannsrett 13. september 1946 etter lov nr. 3 av 6. juli 1945 som ansvarlig for tortur og drap. I dommen står det at han ikke personlig hadde utført mishandling. Ved dom i Høyesterett fikk han straffen omgjort til tvangsarbeid på livstid. Han ble benådet ved kongelig resolusjon den 16. oktober 1953, og vedtatt utvist fra Norge 23. oktober samme år. Deportasjonen skjedde 31. oktober 1953.
Weimann var den siste av tre Sipo-sjefer i Bergen (de to første var Gerhard Flesch og Hans Wilhelm Blomberg), og den eneste som unngikk dødsstraff. Den første tiden satt han varetektsfengslet på Koengen i Bergen sentrum, der han høsten 1946 prøvde å rømme sammen med Gestapo-etterforsker og skomaker Johann Arent. Utstyrt med en fil klarte de to å file over en jernstang i vindusgitteret, og var i gang med den andre da en observant vaktmann oppdaget hva som foregikk. De to ble overført til Espeland fangeleir, der de satt til de fikk reisepass i 1953. Bergens Arbeiderblad reiste i 1946 spørsmål om hvem som hadde skaffet dem filen. Både Arent og Weimann ble etter hjemkomsten til Vest-Tyskland knyttet til Gehlenorganisasjonen som var finansiert av CIA til 1956, og som deretter ble et viktig element i Vest-Tysklands hemmelige tjenester.
Zhang (navn 章)
Zhang (kinesisk: 章, pinyin: Zhāng) er et kinesisk slektsnavn. Det er ikke på langt nær så utbredt som det likelydende 张 (se: Zhang (navn 张)), som er et av Kinas og verdens vanligste navn.
Zhang 章 har dessuten en noe annen uttale enn 张 på flere andre kinesiske språk, og følgelig er romaniseringen gjerne annerledes. På kantonesisk er det den samme (Cheung), men det er annerledes på minnan (Chiong).
På koreansk er de to etternavnene likelydende, men ikke på vietnamesisk, der 章 svarer til Chương.
Tegnet analysert
Tegnet 章 består av tegnene 立 (lì eller wèi, som betyr å fastsette eller å la stå) og 早 (zǎo, som betyr tidlig eller morning). 章 betyr kapittel eller tømmer.
Navnehistorie 章
Navnet Zhang kom fra Jiang (forenklet kinesisk: 姜, tradisjonell kinesisk: 姜, pinyin: Jiang), som er slektsnavnet til den legendariske keiser Yan. Da staten Qi (齐国) ble opprettet gav Jiang Ziya i sin tur mange områder til sine mange etterkommere, og én av disse små vasallstatene var staten Zhang (鄣国). Etter at det senere ble annektert av Qi, tok mange derfra Zhang som sine etternavn.
Tor-Marius Gromstad
Tor-Marius Gromstad (født 8. juli 1989 i Arendal, død 12. mai 2012 i Oslo ) var en fotballspiller som spilte for Stabæk Fotball.
Gromstad tok over drakt nummer 16 i Stabæk etter Christian Holter som la opp etter 2005-sesongen. Han kom til Stabæk fra FK Arendal i 2007. Han hadde sine første kamper i 2008 sesongen, og spilte totalt 43 kamper hvorav 29 fra start.
Gromstad kunne spille som både midtstopper og back, men han trivdes aller best i rollen som sentral midtbanespiller.
Tor-Marius Gromstad var tillitsvalgt i Norske Idrettsutøveres Sentralorganisasjon.
Wolfram von Eschenbach
Wolfram von Eschenbach (død omkring 1220) var en tysk ridder og poet, og regnes som en av de største episke diktere i middelalderen ved siden av Hartmann von Aue og Gottfried von Strassburg. Som minnesanger skrev han også lyrisk poesi.
Svært lite er kjent om Wolframs liv. Av hans navn har man sluttet seg til at han ble født i Eschenbach i nærheten av Ansbach, og det er kjent at han virket ved flere hoff i løpet av sitt liv.
Idag er han først og fremst kjent for Parzival, av mange ansett som det fremste episke verk fra denne tiden. Det er det eldste bevarte verk på tysk som omhandler den hellige gralen og for øvrig den eldste bevarte fullstendige gralsfortelling overhodet, og enkelte tror at Wolfram har hentet mye av historien i beretningen fra Chrétien de Troyes' Comte del Graal. Wolfram angir imidlertid den helt ukjente poeten Kyot fra Provence som en viktig kilde. Helten i verket kalles Parzival, eller Parsifal på norsk.
Shankou vannkraftverk
Shankou vannkraftverk er en gruppe demninger med vannkraftverk som er bygget ut i Xinjiang-provinsen i det nordvestre Kina, anlagt i elva Du'anshui, ei sideelv til Ningjiahe (Tekes), som igjen renner ut i Ili. Effekten totalt er ca 750 MW.
James Lamy
James Ernest «Jim» Lamy (født 30. mai 1928, død 30. mai 1992 ) var en amerikansk bobkjører som deltok i de olympiske leker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Lamy vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i firerbob bak Italia og Sveits. De andre på laget var Arthur Tyler, William Dodge og Charles Butler.
Folkerepublikken Polen
Folkerepublikken Polen (Polska Rzeczpospolita Ludowa, PRL) eksisterte fra 1952 til 1990, og var en sovjetisk satellittstat styrt av det polske kommunistpartiet, Polska Zjednoczona Partia Robotnicza. Det er en forgjenger til dagens Polen.
Kommunistene kontrollerte den polske regjeringen fra 1944, men det nye navnet ble først tatt i bruk med den polske forfatningen fra 1952.
Lokalax kommune
Lokalax (finsk: Lokalahti) er en tidligere kommune i det finlandske landskapet Egentliga Finland. Kommunen hadde innbyggere i 1973. Lokalax var en finskspråklig kommune.
Lokalax ble slått sammen med byen Nystad i 1981.
Théoden
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er Théoden (2948-3019 tredje tideverv) den syttende kongen av Rohan. Théoden var den eneste sønnen til Thengel, og ble konge etter sin fars død i 2980. han snakket Sindarin og Vestrønt mer enn Rohirric, og sin ungdomstid tilbrakte han i Gondor.
Han hadde fire søstere, og den yngste av dem var Théodwyn, som bodde med han i Edoras. Hun var mor til Éomer og Éowyn, og etter at hun og hennes mann døde tok Théoden seg av dem som sine egne barn. Théoden hadde en sønn, Théodred, og hans kone Elfhild døde i barnefødselen. I en tidligere versjon av Tolkiens legendarium var det skrevet at Théoden også hadde en datter, Idis, men hun er tatt bort da hennes karakter ble overskygget av Éowyns.
Navnet
Navnet Théoden er hentet fra det Anglosaksiske ordet þeoden (også stavet ðeoden), og det Norrøne ordet þjóðann, som begge betyr leder av folket (som i Konge).
I Tolkiens legendarium, er navnet Théoden et gammelengelsk oversettelse av det opprinnelige Rohirric Tûrac, et gammelt ord for konge, noe som viser innflytelsen fra det alviske ved ordet Tur (makt/herre), også brukt i Turgon og andre navn. Théodens sverd hadde navnet Herugrim.
Rolle i krigen om ringen
På den tiden da Krigen om ringen startet hadde Théoden allerede vært konge av Rohan i nesten 30 år, og begynte å bli gammel og trett. Han var misledet av sin hovedrådgiver Gríma Ormtunge, som i all hemmelighet jobbet for trollmannen Sarumann den Hvite; Gríma kan til og med ha forgiftet sin herre (Théoden). Théoden hadde også en trubadur ved navn Gleowin.
I de siste årene før krigen om ringen lot Théoden styre gli ut av sin kontroll, og Gríma Ormtunge ble altfor mektig. Rohan ble igjen plaget av orker og Dunnlendinger, som herjet etter vilje fra Sarumann, som styrte fra Jarnagard.
Da Gandalv og Aragorn (også Gimli og Legolas) kom til han i Meduseld avslo Théoden til å begynne med Gandalvs råd om å ri ut mot Sarumann, men etter at Gandalv helbreder han fra den tidlige alderdommen og sløvheten Sarumann har lagt på han, tar Théoden opp sitt sverd, setter fri Éomer, og rir ut med Rohans ryttere til slaget ved Helmsdjupet. Etter dette blir han kjent som Théoden Edny, den fornyede, siden han hadde kastet av seg Sarumanns trolldom.
Han ledet Rohirrim da de dro for å hjelpe Gondor i slaget på Pelennor-enga. I dette slaget ble han utfordret av Heksekongen av de ni Ringskrømtene, og døde da hans egen hest, Snømana, falt oppå han da den ble skremt av Rinskrømtets ridedyr. Han ble øyeblikkelig hevden av sin niese, Éowyn, og hobbiten Muntiadok Brennibukk, som begge hadde dratt til dette slaget i all hemmelighet.
Framstillinger utenom boka
I Ralph Bakshis animerte versjon av Ringenes herre i 1978, ble Théodens stemme spilt av Philip Stone. Théoden dukker også opp i Rankin/Bass' forsøk på å gjøre ferdig historien som ikke ble fullført av Bakshi i deres fjernsyns versjon av Atter en konge, men snakker ikke.
I BBC Radio 4 versjon av Ringenes herre i 1981, er Théodens død beskrevet i en sang i stedet for en vandlig drama. I denne versjonen har han stemmen til Jack May, kjent fra The Archers.
Peter Jacksons filmversjon av Ringenes herre: To tårn (2002) skiller seg fra Tolkiens egen historie fordi Théoden (spilt av Bernard Hill) faktisk blir halvveis besatt av Sarumann istedenfor bare å bli forrådet av Gríma. Han går etterpå til Helmsdjupet for å bringe folket sitt i sikkerhet, ikke for å gjøre motstand mot fienden som han gjør i boka. I Jacksons Atter en konge (2003) merker også Théoden at Éowyn er tilstede når han dør, mens i boka sier han bare farvel til Munti og vet ikke at Éowyn også er der.
Figuren in Tolkiens Welt
Europas Grand Prix 2004
Europas Grand Prix 2004 var et Formel 1-løp arrangert 28. – 30. mai 2004 på Nürburgring i Tyskland. Det var det syvende løpet i Formel 1-sesongen 2004.
Košice
Košice (tysk Kaschau, ungarsk Kassa, latin Cassovia, kroatisk Kašava, polsk Koszyce) er en by ved elva Hornád i Slovakia. Med sine 240 688 (2011) innbyggere er det den nest største byen i Slovakia, etter Bratislava. Byen er det kulturelle og økonomiske senteret i det østlige Slovakia og huser tre universiteter samt flere museer, gallerier, teatre og Slovakias største katedral, St. Elisabeth-katedralen. Den største arbeidsgiveren i byen er U.S. Steel sitt stålverk.
Slovakias tidligere president Rudolf Schuster ble født her og var i mange år byens borgermester. For 2013 var byen, sammen med Marseille, utnevnt til Europeisk kulturhovedstad.
Historie
Byen tilhørte Østerrike-Ungarn til den sammen med hele Slovakia ble del av den nye republikken Tsjekkoslovakia ved Trianon-traktaten i 1920. I 1389 ble Košice en av de første byene i Europa med et eget byvåpen, gitt av kong Lajos I. Mellom 1938 og 1945 var byen annektert av Ungarn. Etter Münchenavtalen i 1938 ble det i Wien 2. november 1938 forhandlet om grenseendringer («den første Wien-voldgiften»). Ungarn fikk ved voldgiften overført et areal på 11,900 km² langs Slovakias sørlige grense, inkludert Košice. Dette området hadde 870,000 innbyggere hvorav 44,000 jøder, området var for øvrig nær 90 % etnisk ungarsk. I Košice bodde det omkring 12,000 jøder og disse utgjorde 20 % byens befolkning.
Ungarn var alliert med Tyskland, men ønsket ikke å delta på tysk side ved invasjonen av Sovjetunionen. Košice ble 26. juni 1941 (fire dager etter invasjonen) bombet av en håndfull fly av ukjent nasjonalitet. Bombingen ga de militære lederne et påskudd til å presse regjeringen til å slutte seg til krigen i øst.
Det sørlige Slovakia (inkludert Košice) og Karpato-Ruthenia var omfattet av Holocaust i Ungarn. Košice var et jernbaneknutepunkt der nesten alle tog til Auschwitz passerte, og der ungarske vakter ble erstattet med tyske. Frem til Košice ble interneringen og transport utført av ungarske myndigheter. Deportasjonene ville ikke vært mulig å gjennomføre uten de ungarske gendarmenes innsats: I hele Košice politidistrikt var det bare en håndfull SS-offiserer og førti tyske soldater. Jøder fra dette området var blant de første som ble deportert til Auschwitz i mai-juni 1944. Košice var en av de første ghettoene som ble tømt.
Tsjekkoslovakias politikk for tiden etter andre verdenskrig ble formulert i det såkalte Košice-programmet Dette var utformet av landets første etterkrigsregjering under ledelse av president Edvard Beneš. Košice ble frigjort av sovjetiske styrker i januar 1945 og fungerte en periode som hovedstad inntil Praha ble frigjort i krigens siste dager.
Moray
Moray (skotsk-gælisk: Moireibh eller Moireabh; latin: Moravia; norrønt: Mýræfi) er en av Skottlands regioner og er en av 32 områder med lokalstyre i Skottland. Det ligger i nordøst, med kystlinje mot Moray Firth og grenser mot Aberdeenshire og Highland. Mellom 1975 og 1996, med tilsvarende grenser, var det et distrikt under den daværende regionen Grampian.
Moray dekker deler av de tradisjonelle grevskapene Nairnshire, Morayshire, Inverness-shire og Banffshire. Morays historie som region går tilbake til tidlig middelalder som eget rike styrt av en mormaer.
Etymologi
Dets navn, første gang dokumentert til rundt 970 som Moreb, og i latinisert form ved 1124 som Morauia, er avledet fra tidligere gæliske former som *mori, «hav» og *treb, «bosetning».
Befolkning
I motsetningen til mange andre regioner av Skottland, som har hatt en tilbakegang i befolkningen, er befolkingen Moray forventet en beskjeden vekst til rundt 91 000 innbyggere ved 2014. Dens befolkning ved folketellingen i 2001 var befolkningen på 86 940 innbyggere, tilsvarende på 93 295 innbyggere i 2011; en vekst på 7,3 prosent.
Narkotikaproblem
I 2020 hadde Skottland det høyeste antallet narkotikarelaterte dødsfall i Europa, nesten 3,5 ganger høyere enn resten av Storbritannia.
Tall fra National Records of Scotland viser at det var 17 narkotikadødsfall i Moray-området i 2018 sammenlignet med 7 året før, som sammenlignes med 10 i både 2015 og 2016, 2 i 2014 og 5 i 2013. 2018-tallene for Moray området var de høyeste siden registreringene startet i 1996: speilet det nasjonale bildet.
Highland
Highland ble opprettet i 1975, og hadde da åtte distrikter. Ordningen med administrative distrikter ble senere avskaffet, og siden 1996 har hele regionen blitt administrert under ett fra Inverness. På grunn av størrelsen på regionen har man et system med områdekomitéer basert på de tidligere distriktsgrensene.
Mens regionen er den desidert største, omkring fire ganger større enn de neste i rekken, har det en befolkningstetthet på bare 8 / km². Det meste av området er med andre ord ubebodd eller meget tynt befolket.
Navn
I motsetning til de andre rådområdene (Council Area) i Skottland, brukes ikke navnet Highland ofte som et eget substantiv. Rådets nettsted refererer bare noen ganger til området som Highland, og andre ganger som Highland Council Area eller Highlands. Veiskilt på grensen til rådområdet sier «Welcome to the Highlands» i stedet for «Welcome to Highland».
Geologi
Highland ligger nord og vest for Highland Boundary Fault, som går fra Arran til Stonehaven. Denne nordvestlige del av Skottland består vesentlig av eldre bergarter fra kambrium og prekambrium, som ble hevet under den senere den kaledonske fjellkjedefolding. Dette underlaget ble gjennomskåret av mange vulkanske intrusjoner av yngre alder, og restene av disse danner fjellmassiver som Cairngorms og Skye Cuillins. Et betydelig unntak til det over nevnte er fossilførende lag av Old Red Sandstone funnet først og fremst langs Moray Firth kysten og på Orknøyene. Disse bergartene er cirka 400 million år gamle, og ble avsatt i devontiden.
Highland er et fjellandskap og er gjennomskåret av Great Glen riftdal. De høyeste områdene på De britiske øyer finnes her, slik som Ben Nevis med høyeste topp på 1344 meter (4409 ft).
Kjell Veivåg
Kjell Magne Veivåg (født 21. august 1946) er en norsk politiker fra Venstre.
I perioden 2001-2003 var Kjell Veivåg byråd for kultur og utdanning i Oslo, og fra 2007 til 2011 var han nestleder i bystyrets komité for kultur og utdanning. Han var Venstres kandidat til ordførervervet ved bystyrevalget i 2007.
I november 2008 ble han nominert som 5. kandidat på Oslo Venstres liste ved stortingsvalget i 2009.
Veivåg er utdannet cand.jur. fra Universitetet i Oslo med spesialfag arbeidsrett, og han har studier i ledelse fra Bedriftsøkonomisk Institutt (BI). Han har hatt en rekke styreverv knyttet til norske og internasjonale studie- og læringsmiljøer. Han sitter i styret for Sunnaas sykehus.
Michał Kasperowicz
Michał Kasperowicz (født 18. april 1986) er en polsk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 27 i firer-bob.
Dawid Kupczyk
Dawid Kupczyk (født 10. mai 1977) er en polsk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 27 i firer-bob.
Zhang (navn 张)
Zhang (forenklet kinesisk: 张, tradisjonell kinesisk: 張, pinyin: Zhāng) er et av de mest utbredte kinesiske slektsnavn. Over 100 millioner mennesker har dette navnet. Det kan spores tilbake til tidlig kinesisk oldtid.
Zhang kan uttales og romaniseres på en rekke måter, på grunn av at det er utbredt innen en rekke kinesiske språk og dialekter.
Fra kantonesisk er det Yale: Jèung, jyutping: Zoeng1, Hong Hong Government: Cheung.
Fra shanghainesisk er det Tsan eller Tsaon.
Fra Minnan blir det Pe̍h-ōe-jī: Tiuⁿ.
I Sørøstasia, der det tales en rekke kinesiske språk: Teo eller Teoh i minnan/teochew-språk, Chong i hakka, Cheong i kantonesisk, Tiong i Foochow. Det er også en rekke andre romaniseringsmåter.
Den tilsvarende vietnamesiske navneversjon er Trương eller Trang.