cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pakhet
Opprinnelse og mytologi
Pakhet er sannsynligvis en regional løvegudinne, «gudinne for munningen av wadi», beslektet til de som jaktet i wadi (elveløp), nær vannet til ørkenens utkanter. En annen tittel er «Hun som åpner veiene til uværsregn», som antagelig er knyttet til plutselige oversvømmelser i trange daler. Hun opptrådte i den egyptiske gudeverden under Mellomriket. Som med Bast og Sekhmet, var Pakhet assosiert med Hathor, en kjærlighet- og modergudinne, og er dermed også solguddom, og bar solskiven som en del av sin krone.
Det ble sagt at framfor å være en enkel beskytter av folks hjem mot skadedyr og giftige skapninger eller farlige krigere, var hun en jeger, kanskje som en karakal (ørkengaupe), som vandret alene i ørkenen om natten på jakt etter bytte. Ørkenaspektet førte til at hun ble assosiert med ørkenstormer, slik tilfellet også var for Sekhmet. Hun ble også forstått som en beskytter av moderskapet, slik det også var med Bast.
Templer nær al Minya
Det mest kjente tempelet til Pakhet er en stor, underjordisk helligdom som ble bygd av Hatshepsut i nærheten av al Minya, blant trettini gamle graver fra Mellomriket av nomarker i nomen Oryx, som ble styrt fra byen Hebenu, et område med mange steinbrudd. Dette er midtre Egypt på østbredden av Nilen. En grav på østbredden er ikke tradisjonelt, det vanlige var på motsatte bredde, men terrenget på vestbredden var mer vanskelig. En eldre tempel for gudinnen har eksistert på et kjent sted, men har gått tapt. Det er kjent at Hatshepsut har restaurert templer i denne regionen som hadde blitt ødelagt av angrepene fra hyksosfolket.
De bemerkelsesverdige katakombene har blitt utgravd. Et stort antall av mumiserte katter har blitt gravlagt her. Det er antatt mange har blitt fraktet over store distanser for å bli gravlagt rituelt ved kultsenteret. En del referanser assosierer denne gudinnen som Pakhet-Weret-Hekau, og hvor Weret Hekau har betydningen «[hun som har] stor magi». Det antyder en tilknytning til en gudinne som Hathor eller Isis. En annen tittel er Horus Pakhet; tilstedeværelsen av mange mumiserte hauker ved stedet vil ytterligere forsterke assosiasjonen med Hathor som mor til Horus, hauken, farao, og solen.
Hennes aspekt som jeger fikk grekerne under ptolemeiske tid, å identifisere Pakhet med den greske gudinnen Artemis. Av den grunn ble undergrunnstempelet ved al Minya kjent som Speos Artemidos, «Artemis’ grotte». Grekerne forsøkte å gjenkjenne og likestille egyptiske guddommer med deres egne mens de beholdt tradisjonene i egyptisk religion. Da romerne etter år 30 e.Kr. besatte Egypt etter de ptolemeiske herskerne i Alexandria, overtok de også mange av de greske stedsnavnene. Kristne og andre religiøse sekter okkuperte deler av stedet under den romerske perioden. Arabiske stedsnavn ble etablert etter 600-tallet.
Hatshepsut og hennes datter Neferure har blitt identifisert som byggmestrene av en mindre tempel for Pakhet i nærheten, men hvor dets inskripsjoner ble slettet av påfølgende faraoer. Det er nå kalt for Speos Batn el-Bakarah.
Eksterne lenker
Llista de personatges de la mitologia egípcia
ProLAR
proLAR er en norsk organisasjon av og for personer i LAR. LAR er en forkortelse for Legemiddelbasert rehabilitering. Det innebærerer rehabilitering fra rusmiddelavhengighet ved anvendelse av eksempelvis metadon.
Obrium brunneum
Obrium brunneum er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norden finnes den i Danmark og i det sørøstlige Sverige.
Utseende
En liten (4–7 mm), slank, blankt rødbrun trebukk. Den kan kjennes fra slektningen Obrium cantharinum på de lyse, gulrøde beina. Antennene er tydelig lengre enn kroppen og ganske slanke. Hodet er forholdsvis stort, bredere enn pronotum. Pronotum er tydelig lengre enn bredt, utbuktet i midten, ellers parallellsifig, grovt punktert. Dekkvingen er slanke og parallellsidige med markerte skuldre, grovt punkterte og ganske blanke. Beina er forholdsvis slanke, lårene noe kølleformet fortykkede, og lyst gulrøde.
ProLAR
proLAR arbeider med å ivareta pasientrettighetene gjennom brukermedvirkning.
proLAR er en partipolitisk uavhengig organisajson.
Organisasjonen blir finansiert via tilskudd fra Helsedirektoratet, Stiftelsen Scheibler samt Rusmiddelsetaten.
Obrium brunneum
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, nord til øst-Karelen, sør til Tyrkia, mot øst til Iran. I Norden finnes den i det sørøstlige Sverige og i Danmark.
ProLAR
proLAR er i 2009 aktiv med fotoprosjektet «Livet med LAR». Det skal utstilles i Oslo i november 2009.
Død
Død er enten opphør av liv i en levende organisme, eller tilstanden til organismen etterpå. Døden kan inntreffe for en hel organisme, eller bare deler av organismen. Det er for eksempel mulig å leve selv om et eller flere organer i kroppen dør. Det kan også hende at deler av kroppen til et individ som nylig har dødd fortsetter å være virksomme en tid. Dessuten er det slik at individuelle celler oppstår og dør hele tiden, og i løpet av et langt liv vil de aller fleste cellene ha blitt erstattet av nye. Læren om, eller det vitenskapelige studiet av døden, kalles thanatologi.
Obduksjon
En obduksjon, også kjent som post-mortem undersøkelse, autopsi eller likåpning, er en medisinsk prosedyre som består i å undersøke et lik for å bestemme årsak og forløp av vedkommendes død og å undersøke eventuelle sykdommer eller skader. Den er vanligvis utført av en spesialistutdannet lege som kalles en patolog.
En klinisk eller akademisk obduksjon blir vanligvis utført i et sykehus for å avgjøre dødsårsak for forsknings- eller undervisningsformål, mens en rettslig obduksjon foretas når det er mistanke om at døden ikke har naturlige årsaker.
En nekropsi er en post-mortem undersøkelse av et dyr.
Diagnose
Nedenfor er en oversikt over de sikreste tegnene, eller sterkeste indikasjonene, på at døden har inntruffet hos et varmblodig dyr.
Respirasjonsstans
Respirasjonsstans vil si at individet ikke lenger puster. Hjertet kan fortsette å slå selv om respirasjonen opphører, men vedvarer stansen i mer enn tre minutter er sannsynligheten stor for hjerneskade og etter fem minutter er sjansen for å overleve minimal.
Hjertestans
Ved hjertestans er det ikke lenger mulig å kjenne en puls på huden over en arterie. Hjertemuskelen har da sluttet med de rytmiske sammentrekningene som sørger for at blod sirkulerer rundt i kroppen. Uten denne blodsirkulasjonen får ikke cellene oksygen og næring og vil dø.
Avkjøling
Avkjølingen, også kalt algor mortis, begynner straks etter døden inntreffer og fortsetter til liket har fått samme temperatur som omgivelsene. Det er riktignok observert en indre temperaturstigning rett etter dødstidspunktet, men dette har kun kortere varighet og avkjølingen gjør seg raskt gjeldende. Hvor grensen skal settes for temperaturen som er uforenelig med livets bestående er det ikke godt å si, men det er sannsynlig at når et menneskes indre temperatur, målt i endetarmen, går ned under 30 °C eller forblir her over litt tid, så vil personen dø, og en temperatur under nevnte grense må foreløpig anses for et sikkert dødstegn. Hvor lang tid det tar etter døden før denne kritiske grensen nås, og hvor lang tid som passerer til den omgivelsenes temperatur nås, varierer noe avhengig av tilstanden før døden (feber eller normal temperatur, fedme eller magerhet, sommer eller vinter, tildekket eller nakeen tilstand med mer). Det kan derfor være vanskelig å avgjøre hvor lenge det er siden døden intraff basert på likets temperatur, men det kan gjøres et omtrentlig anslag.
Likblekhet
Likblekhet eller pallor mortis er blekheten i en kropp etter døden og forårsakes av at blodsirkulasjonen har stoppet og blodet forlater de kapillære blodkarene. Pallor mortis intreffer ganske umiddelbart, iblant allerede 15 minutter etter dødsøyeblikket, og er derfor ingen pålitelig indikator for å avgjøre tidspunktet for døden.
Likflekker
Likflekker er blå eller lilla områder på de lavestliggende delene av legemet, og de skyldes at blodets synker ned til disse partiene når hjertet ikke lenger presser blod rundt i årene. Dette begynner så snart blodsirkulasjonen opphører og begynner å bli synlige en halv til en time etter dødsøyeblikket og når sin største utbredelse etter omkring fire timer. Likflekker kan vanskelig forveksles med andre fargeendringer i huden og er anses derfor som et godt dødstegn.
Dødsstivhet
Dødsstivhet eller rigor mortis er en stivhet som inntrer gradvis i et biologisk legeme de første timene etter døden. Denne stivheten inntreffer i kroppens muskler og begynner vanligvis etter 2-5 timer etter døden, og når en maksimal tilstand av stivhet etter 8-12 timer. Dødsstivheten slipper gradvis etter 1-3 dager. For en oppmerksom iakttager kan dødsstivheten neppe forveksles med andre fysiologiske forhold og regnes som et rimelig sikkert dødstegn. Siden den opphører etter noe tid, og dessuten taper seg ved bøying av lemmene, kan døden ha intruffet selv om dødsstivheten ikke kan observeres.
Forråtnelse
Forråtnelsen er prosessen der organisk materiale gjennomgår nedbrytning ved enzymer produsert av levende organismer. Det er det siste og sikreste av alle dødstegn, da det ikke kan inntreffe hos noe individ som bare er i dvale. Det finnes riktignok sykdommer som kan fremkalle en forandring av enkelte legemsdeler som kan minne om forråtnelse (for eksempel koldbrann), så lukten kan minne om forråtnelse uten at dette er tilfelle for hele legemet. Foruten lukten endrer kroppen farge der det ligger blodkar under ogoverhuden løsner. I hvilken rekkefølge disse fenomenene inntreffer, og hvor raskt etter døden det begynner, avhenger av flere forskjellige forhold. Forråtnelsen kommer hurtigere ved varme, langsommere ved kulde, hurtigere hos mennesker med betennelsessykdommer (for eksempel barselfeber), langsommere hos friske individer. Det er også omstendigheter der et lik ikke råtner i det hele tatt, som for eksempel ved frost.
Forestillinger
Ugjenkallelighet brukes ofte som et av nøkkelpunktene for å beskrive døden. Hvis noen har dødd vil det ikke være mulig å bringe vedkommende tilbake til livet igjen ved medisinsk behandling.
Forskjellige kulturer, religioner og tradisjoner har mange forskjellige forestillinger om døden. Dette kan være tro på:
Dette er noen av de viktigste spørsmålene innen religion. Andre tror at vitenskapen i fremtiden vil kunne vekke døde mennesker til live.
Døden i kunst og symbolikk
I kunsten er det siden antikken blitt brukt mange symboler for døden, særlig menneskers skjeletter og deler av disse. I enkelte kulturer er det en personifikasjon av døden eller en dødsgud som blir framstilt.
Et dødningehode er mye brukt som symbol og kjennetegn. En ljå kan symbolisere døden, men det er uvanlig at ljåen er brukt alene i kunsten. En skråstilt ljå finnes i våpenskjoldet til den norske slekten Kahrs.
Timeglass er i kunst, dekorasjoner, merker og emblemer brukt som symbol på at alle har sin tilmålte tid på jorden, at døden kommer og ikke kan unngås. Strekfigurer som ligner timeglass, finnes i mange norske bumerker, uten at det kan ses om de har vært ment som symboler for død eller tid. Malerier med typsiek dødssymboler som timeglass, hodeskaller og døde dyr var særlig populære i barokken under betegnelsen vanitas (forgjengelighet) eller memento mori (husk døden). Tilsvarende dikting fantes også, for eksempel den parodiske norske Smeden og Bageren av Johan Herman Wessel, der moralen er «Beredt til Døden alltid vær, den kommer naar man mindst den tænker nær».
Heraldisk litteratur
Final Fantasy IX
Final Fantasy IX (ファイナルファンタジーIX) er et konsollrollespill utviklet og utgitt av Square (nå Square Enix) og er det niende spillet i Final Fantasy-serien. Det ble gitt ut i 2000 og er det siste spillet Final Fantasy-spillet til Sonys PlayStation.
Final Fantasy IX foregår i fantasyverdenen Gaia, og handler om en krig mellom flere nasjoner med en ærgjerrig dronning i førersetet. Spilleren følger en ung tyv kalt Zidane Tribal, som slutter seg til flere andre for å bekjempe dronningen. Handlingen snur imidlertid når hovedpersonene innser at dronningen er en marionett for en våpenselger kalt Kuja.
Spillet ble utviklet samtidig som Final Fantasy VIII men tok imidlertid en annen retning og returnerte til seriens røtter med et mer tradisjonelt fantasymiljø. Final Fantasy IX var derfor sterkt påvirket av det originale Final Fantasy-spillet og inneholder allusjoner til andre Final Fantasy-spill. Det introduserte nye egenskaper, som for eksempel «Active Time Event», «Mognet» og et forbedret utstyrs- og ferdighetssystem. Final Fantasy IX har mottatt positive anmeldelser, men fikk blandede kritikker for å ha returnert til stilen fra eldre Final Fantasy-spill.
Spillmekanismer
I Final Fantasy IX styrer spilleren en figur gjennom verdenen Gaia, hvor han/hun utforsker områder og snakker med non-player characters. Mesteparten av spillet foregår i byer, huler og liknende områder, som blir kalt «feltkart». For å hjelpe til med utforskningen på feltkartet, introduserer Final Fantasy IX «field icon»; et utropstegn som dukker opp over hodet til figuren som styres for å vise at en gjenstand er i nærheten. Spilleren snakker med «Moogles» for å lagre spillet, helbrede seg selv med et telt eller kjøpe gjenstander. Tidligere spill i serien hadde et lagringspunkt i stedet. Moogles kan spørre spilleren om å levere brev til andre Moogles via funksjonen «Mognet».
Spilleren reiser mellom field screen-områdene via verdenskartet; en tredimensjonalt, forminsket versjon av Gaia; fra et fugleperspektiv. Figuren kan styres fritt over verdenskartet, med mindre terreng, som for eksempel vann eller fjell, er i veien. For å komme forbi disse begrensningene kan spilleren ri emu-liknende chocobos, seile med båt eller styre et luftskip. I likhet med tidligere Final Fantasy-titler, blir spilleren til tider avbrutt av angripende fiender på verdenskartet.
Final Fantasy IX introduserer en ny måte å utforske byer på med Active Time Events (ATE), som bestemmer figurenes utvikling, gir spesielle gjenstander og lar spilleren bestemme hvordan visse hendelser skal foregå. Ved noen anledninger kan spilleren se flere hendelser som finner sted samtidig. ATE blir noen ganger brukt for å styre to lag samtidig når gruppen blir delt for å løse problemer og navigere labyrinter.
Kamper
Når spilleren møter på en fiende, forandres kartet til «battle screen». Der er fienden på motsatt side av figurene. Kampsystemet i Final Fantasy IX er det velkjente Active Time Battle-systemet som først ble introdusert i Final Fantasy IV. Figurenes kommandoliste er i et vindu på motsatt side av ATB-måleren. Selv om alle figurene kan fysisk angripe fienden eller bruke gjenstander fra spillerens lager, har de også unike ferdigheter. For eksempel kan Zidane stjele gjenstander fra fienden, Eiko og Garnet kan tilkalle «eidolons» for å hjelpe gruppen og Vivi kan bruke svart magi for å skade motstanderne.
Kommandoene til figurene blir forandret når de kommer i «Trance»-modus. I likhet med Final Fantasy VIIs «Limit Breaks» blir Trance aktivert i en kort periode etter at en måler, som viser hvor mye skade figuren har mottatt, er fylt opp. Når måleren er full blir figurene sterkere, og spilleren kan bruke spesialstyrker. For eksempel forandrer Zidanes «Skill»-kommando til «Dyne» og lar ham utføre kraftfulle angrep, mens Vivis «Black Magic» utvikler seg til «Double Black» som gjør at han kan bruke to trolldommer samtidig. Spilleren kan skifte kampstil fra Normal til Custom, slik at to spillere kan styre to figurer i kamper.
En figurs prestasjon i kamper bestemmes av dens statistikk innen kategorier som for eksempel hurtighet, styrke og magiske krefter. Etter at spilleren vinner kamper, får figurene «erfaringspoeng» som blir samlet til de går opp et nivå. Når figurene går opp et nivå, øker statistikken for de forskjellige kategoriene. Utstyr bestemmer også statistikken for figurene. Å vinne kamper gir også spilleren penger («Gil»), «Tetra Master»-spillkort og ability points (AP).
Ferdigheter og utstyr
Final Fantasy IX er forskjellig fra Final Fantasy VII og Final Fantasy VIIIs tilpasselige figurer ved at det reintroduserer de tradisjonelle figurklassene. Klassen til figurene bestemmer hva slags egenskaper som kan brukes i kamper. For eksempel er Vivi gitt klassen «black mage» og er den eneste figuren som kan bruke svart magi, mens ridderen Steiner er den eneste som kan bruke sverdteknikker.
Den primære funksjonen til utstyr i Final Fantasy-spill er å øke figurenes attributter. For eksempel øker forsvarsstatistikken til Zidane ved å utruste ham med en «Mythril Vest». I Final Fantasy IX inneholder våpen og rustninger spesielle ferdigheter som figuren kan bruke med en gang det er blitt utstyrt. Etter at figuren samler nok ability points i kamper, kan ferdigheten brukes uten at våpenet eller rustningen er utstyrt. I tillegg bestemmer utstyr i Final Fantasy IX hvor mye sterkere figurene blir når de går opp et nivå.
Ferdigheter blir delt inn i kategoriene «action» og «support». Action-ferdighetene bruker magipoeng (MP) og inkluderer trolldommer og spesialstyrker som blir brukt i kamper. Support-ferdighetene gir funksjoner som er evigvarerende (for eksempel gjør ferdigheten «Antibody» at giftige angrep ikke tar effekt) men må bli utstyrt med magisteiner for å funke. Det totale antallet magisteiner øker når figurene går opp i nivåer.
Miljø
Gaia er bebodd av mennesker og diverse ikke-menneskelige raser. Innbyggerne i Alexandria og Lindblum er mennesker og antropomorfiske dyr. Burmecians er antropomorfiske rotter som bor i Burmecia og Cleyra. Cleyrans skilte seg fra Burmecians da sistnevnte begynte å fokusere på krig. Dvergene er korte menneskelige skapninger som bor i landsbyen Conde Petie på Outer-kontinentet. Det er også en landsby i Outer-kontinentet bebodd av Black Mages med bevisste tanker. Genomes er sjelløse kropper som eksisterer i Terra og venter på gjenoppbygningen av Terra etter at den har tatt over Gaia. Når dette skjer, går sjelene til Terra-folket inn i Genome-kroppene. Tilkallere likner mennesker, men har et horn på pannen. I spillet er det kun to gjenværende tilkallere, Garnet og Eiko. De andre ble utryddet under Terra-krigsskipet Invincibles ødeleggelse av deres hjemland Madain Sari. Qu er store, tvekjønnede humanoider som er kjent for å være storetere. De bor i myrer i forskjellige deler av verdenen, hvor de fanger frosker som er deres hovednæringskilde.
Spillutviklerne i Final Fantasy IX ønsket å gjøre miljøet mer «fantasy-orientert» enn i forløperne på PlayStation, og de ville forhindre at serien fulgte et overflødig miljø. Final Fantasy IX er forskjellig fra den futuristiske stilen i Final Fantasy VII og Final Fantasy VIII ved at det reintroduserer et middelaldermiljø. I spillet har dampteknologi så vidt begynt å ta fatt. Befolkningen bruker vannkraft eller vindkraft som energikilder, men bruker noen ganger Mist eller damp for avanserte motorer som trenger mer kraft. Spillets miljø er inspirert av norrøn og nordeuropeisk mytologi. Ifølge regissør Hiroyuki Itō var utviklingsmannskapet tiltrukket europeisk historie og mytologi på grunn av dybden og dramaet ved det. Final Fantasy IXs nettside sier at utviklingen av spillets verden er høydepunktet i serien fordi det blander suksessrike elementer fra fortiden, som for eksempel å vende tilbake til seriens fantasy-røtter, med nye elementer.
Figurer
Hovedfigurene i Final Fantasy IX er Zidane Tribal, et medlem av en gjeng banditter kalt Tantalus; Garnet Til Alexandros XVII (alias «Dagger») prinsessen av Alexandria som har en mystisk forbindelse med «eidolons»; Vivi Orunitia, en ung, sjernert og vennlig Black Mage; Adelbert Steiner, kaptein for Knights of Pluto og kongelig tjener for Alexandria og Garnet; Freya Crescent, en Dragon Knight fra byen Burmecia; Quina Quen, en kjønnsnøytral Qu hvis overmann vil at han/hun skal reise verden rundt for å lære om matlaging; Eiko Carol, en seks år gammel jente som bor i Madain Sari, den tapte landsbyen for eidolon-tilkallere, og også en av de to gjenværende tilkallerne; og Amarant Coral, en dusørjeger anklaget for en forbrytelse begått av Zidane. Andre viktige figurer inkluderer Regent Cid Fabool, den karismatiske lederen av kongedømmet Lindblum; dronning Brahne, Garnets mor og maktsyk dronning av Alexandria; General Beatrix, den mektige lederen av de kvinnelige ridderne av Alexandria; og Kuja, en fiende av Gaia.
Under utviklingen ga skaperne figurene en høy prioritet. På grunn av at de ville gå tilbake til seriens røtter, endte figurene opp med et tegneserie-aktig utseende. Uematsu sa at designerne prøvde å gjøre hver figur realistisk samtidig som de bevarte tegneserie-utseendet. For å oppnå dette og tilfredsstille spillere som hadde blitt vant med de mer realistiske figurene i Final Fantasy VIII, fokuserte designerne på å skape figurer som spillerne kunne enkelt relatere til.
Handling
Final Fantasy IX begynner med at Tantalus Theater Troupe kidnapper prinsesse Garnet under hennes 16-årsbursdagsfeiring. Gruppen lærer at Garnet, som er bekymret for dronning Brahnes stadig mer ujevne oppførsel, egentlig ville rømme til Lindblum for å møte Regent Cid og hadde planlagt å reise som blindpassasjer på teaterskipet. Troupes luftskip, «Prima Vista», blir angrepet av den kongelige garden og skadet under flukten. Det krasjlander i Evil Forest, og Zidane må fortsette reisen til Lindblum uten resten av Tantalus. Zidane og Garnet blir fulgt av Vivi og Steiner, som ble involvert med Tantalus under flukten fra Alexandria. Under reisen bruker Garnet aliaset «Dagger» og strever med å omgås lokalfolket. Gruppen lærer at en fabrikk produserer sjelløse Black Mage-krigere for Alexandria. Tre kraftfulle Black Mages, kalt Black Waltzes, har blitt sendt ut av Brahne for å få tilbake Garnet med makt, men uten suksess.
I Lindblum møter Zidane Freya og blir med i byens Festival of the Hunt. Regent Cid har blitt forvandlet til en insektaktig «oglop» av sin kone, Hilda, fordi han var utro mot henne. Han ville beskytte Garnet fra Brahnes aggresjon og beordret Tantalus å kidnappe henne. Når gruppen får vite at Alexandria har invadert Burmecia, undersøker Freya situasjonen med Zidane og Vivi, mens Dagger og Steiner drar til Alexandria for å be Brahne om å stoppe krigen. Ingen av gruppene er i stand til å stoppe henne, og Daggers «eidolons» blir trukket ut av hennes kropp med makt. Brahne bruker Daggers eidolons for å ødelegge Cleyra, og etter det angriper hun Lindblum, som får Cid til å overgi seg. Etter å ha sett angrepet på Cleyra, redder Zidane, Freya and Vivi Dagger, blir venner med General Beatrix og returnerer til Lindblum.
Cid forteller gruppen om Brahnes våpenselger, Kuja. De reiser til Outer Continent, hvor Kujas hovedkvarter ligger, via en undergrunnstunnel med hjelp av Quina. På Outer Continent møter de en ung tilkaller kalt Eiko, som sier hun er den siste overlevende i Madain Sari. De oppdager også en landsby bebodd av selvbevisste Black Mages. Deres forfølgelse av Kuja leder dem til det nærtliggende Iifa Tree, en enhet som gir fra seg kampstimulerende Mist. De lærer også at Kuja bruker Mist for å skape Black Mages. Gruppen bekjemper Iifa Trees kjerne og hindrer dermed Mist fra å slippe ut. Når de returnerer til Madain Sari, konfronterer de Amarant, som ble ansatt av Brahne for å arrestere Dagger. Etter hvert begynner Dagger å innse at hun også er en tilkaller fra Madain Sari. Amarant bestemmer seg for å slutte seg til gruppen av personlige grunner. Ved Iifa Tree går Brahne imot Kuja og planlegger å drepe ham med eidolonen Bahamut. Men Kuja bruker luftskipet Invincible for å få kontroll over Bahamut og dreper Brahne og hæren hennes.
Gruppen returnerer til Alexandria, og Garnet blir kronet til dronning. Etter det angriper Kuja Alexandria med Bahamut. Eiko og Garnet tilkaller den legendariske eidolenen Alexander, som holder til innenfor Alexandrias kongelige slott. Alexander sprer vingene sine ut av slottet og beskytter det fra Bahamuts kraftfulle angrep. Til slutt overmanner Alexander Bahamut. Kuja prøver å få kontroll på Alexander med hjelp av Invincible, men blir hindret av en mystisk gammel mann kalt Garland, som ødelgger Alexander og deler av Alexandria. Kuja, som fortsatt er innstilt på å mestre en kraftfull eidolon for å bekjempe Garland, begynner å fokusere på Eiko. Gruppen finner Kujas tilholdssted, Desert Palace, og planlegger et angrep. Men Kuja setter dem i fengsel og rømmer med Eiko for å trekke ut eidolonene hennes. Under uttrekkingsforsøket, bruker Eikos vokter-Moogle, Mog, Trance for å forvandle seg til sin ekte form, eidolonen Madeen, og stopper prosessen. Etter at Kuja lærer om kreftene til Trance, rømmer han for å fremme sitt mål om å bekjempe Garland. Gruppen redder Eiko og finner også Hilda, som forvandler Cid tilbake til menneskeform. Han er dermed i stand til å utforme et luftskip for gruppen som ikke trenger å bruke Mist som drivstoff.
Med hjelp av Hilda følger gruppen etter Kuja til Terra ved å åpne en portal. I byen Bran Bal blir det avslørt at Garland ble skapt av Terra-folket for å ta seg av prosessen med å assimilere Terra inn i Gaia, ettersom Terra var nær døden. Garland lagde Genomes – intelligente, bevisste skapninger som mangler sjeler – for å bli fremtidige kropper for sjelene til Terra-folket. Iifa Trees eksistens, fenomenet Mist, ødeleggelsen forårsaket av eidolonene og den sanne hensikten for Kuja og Zidanes eksistens var med i prosessen. Gruppen konfronterer Garland i raseri for hans motiver, men Kuja har på samme tid samlet nok sjeler for å oppnå Trance. Trance Kuja dreper Garland, men Garland rekker å advare ham om hans begrensede levetid og at Zidane ble skapt for å erstatte ham. I raseri over denne avsløringen, ødelegger Kuja Terra mens gruppen redder Genomene og returnerer til Gaia på Invincible.
Gruppen oppdager at Mist har returnert og dekker hele Gaia. Med assistanse fra de kombinerte kreftene til Burmecia, Lindblum og Alexandria, drar de til Iifa Tree, hvor de blir teleportert til et mystisk sted kalt Memoria. Garlands ånd leder gruppen til Kuja. Etter at de bekjemper Kuja, bruker han sine Trance-ferdigheter for å ødelegge livets kilde, krystallen, og Necron, det «uendelige mørke» som ødelegger liv, viser seg. Etter at Necron er bekjempet, faller Memoria of Iifa Tree sammen. Selv om gruppen rømmer, blir Zidane igjen for å redde Kuja og blir senere antatt for å ha dødd sammen med i Kuja i sammenbruddet.
En stund senere har Alexandria blitt gjenoppbygget, og Tantalus ankommer byen for å spille et teaterstykke for dronning Garnet. Under stykket fjerner en av skuespillerne sin kappe og viser seg å være Zidane. Til slutt omfavner Garnet og Zidane hverandre. Andre scener viser at Vivi fikk barn; Steiner og Beatrix gikk tilbake til sine gamle jobber som kongelige livvakter; Eiko blir adoptert av Regent Cid og Hilda; Freya forsøker å starte på nytt med sin tidligere kjæreste, Sir Fratley; og Quina er ofte på besøk i kjøkkenet til Alexandria Castle.
Utvikling og utgivelse
Utviklingen av Final Fantasy IX begynte før Square var ferdig med forløperen Final Fantasy VIII. Spillet ble utviklet på Hawaii som et kompromiss med utviklerne som bodde i USA. Siden det var seriens siste spill på PlayStation, så produsent Hironobu Sakaguchi for seg spillet som en avspeiling av de eldre titlene i serien. Under utviklingen var det også hans favorittspill siden det var nærmest hva han syntes Final Fantasy skal være. Mannskapet bak spillet ville lage en historie som var enkel å forstå med utvikling av figurenes karakterer. Dette førte til utviklingen av Active Time Events.
I konseptstadiet gjorde utviklerne det klart at tittelen ikke nødvendigvis ville bli Final Fantasy IX. Dette var på grunn av at siden spillet brøt med realismen i Final Fantasy VII og Final Fantasy VIII, kunne det støte fra seg spillere. I slutten av 1999 ble det dog offentliggjort at spillet ville hete Final Fantasy IX og i begynnelsen av 2000 var det nesten ferdig. Utviklerne gjorde mange justeringer på spillet, som for eksempel å forandre slutten sju ganger.
Final Fantasy IXs utgivelse ble utsatt slik at det ikke krasjet med utgivelsen av rivalen Enix' Dragon Quest VII. 7. oktober 2000 var det mulig å spille en demo av den nordamerikanske versjonen på Metreon i San Francisco i California. Det var der spillet også ble solgt først i USA. Man fikk med varer som ble laget i begrenset opplag og fans hadde også kledt seg ut som figurer fra spillet for å feire utgivelsen. I Canada skjedde det en produksjonsfeil slik at første forsendelse ikke hadde med en engelsk instruksjonsbok. Square endte derfor opp med å sende instruksjonsbøker separat til spillbutikkene.
Tycho Brahe
Tycho Brahe (født Tyge Ottesen Brahe; 14. desember 1546, død ; også Tyge Brahe) var en dansk vitenskapsmann som er kjent for sine grundige observasjoner av stjernene og planetene og som grunnlegger av den moderne observerende astronomien.
Final Fantasy IX
Utvikling og utgivelse
Det ble reklamert mye for spillet både før og etter utgivelsen. Fra og med 6. mars 2000 ble figurer fra Final Fantasy IX brukt i en rekke Coca-Cola-reklamer. Statuetter av figurene ble også brukt som premier i Coca-Colas markedsføringskampanje. Samme år brukte også IGN dukker av Vivi som premie i en av sine konkurranser.
Tycho Brahe
Krateret Tycho på Månen og Mars-krateret Tycho Brahe er oppkalt etter ham. Også Tycho Brahe Planetarium i København er oppkalt etter Brahe.
Final Fantasy IX
Utvikling og utgivelse
Final Fantasy IX var også en viktig del av Squares interaktive nett-tjeneste PlayOnline. Nettsiden ble opprinnelig skapt for Final Fantasy X, men da disse planene ikke ble til noe, ble den omgjort til en strategiside for Final Fantasy IX. Den ble laget for å supplere BradyGames' og Piggyback Interactives offisielle strategiguider. Disse guidene hadde nøkkelord som ga tilgang til ekstra tips og informasjon på siden. Dette gjorde kjøperne av guidene sinte fordi de følte seg lurt og det endte opp på GameSpys liste over de fem dummeste øyeblikkene i spillhistorien. Square ga opp planene om å gjøre det samme med Final Fantasy X, som da var under utvikling.
Tycho Brahe
Fornavnet Tycho er en latinisering av det danske Tyge.
Final Fantasy IX
Lyd
Musikken i Final Fantasy IX ble komponert av Nobuo Uematsu og er det siste Final Fantasy-spillet som han komponerte alene. I diskusjoner med Hiroyuki Itō ble han fortalt at det ville være nok om han skrev temamusikk for hver av de åtte hovedpersonene, et spor for kampene, et dystert og skummelt stykke og rundt ti spor til. Uematsu endte opp med å bruke ett år på Final Fantasy IX. Han komponerte rundt 160 stykker og 140 av dem endte opp i spillet.
Tycho Brahe
Biografi
Brahe ble født på Knudstrup (Knutstorp) slott utenfor Landscrone i det på den tiden danske Skåne. Han var tvilling, men hans tvillingbror var dødfødt. Foreldrene var riksråd Otte Thygesen Brahe og dennes kone Beate Clausdatter Bille.
Den barnløse onkelen Jørgen Brahe tok hånd om Tyge allerede som liten, og lot ham vokse opp som enebarn på Tostrup slott, Skåne. Familien ønsket, som skikken var for adelige barn, at han skulle bli opplært i det militære, men hans onkel Jørgen ville det annerledes, og lot ham dvele ved bøkenes lærdom. Fra 12 års alder ble han sendt til forskjellige læreanstalter, og falt blant annet for astronomi, astrologi og alkymi. En annen onkel, Steen Clausen Bille innredet senere et laboratorium til ham på det tidligere Herrevad kloster, hvortil han flyttet med sin kone Kirsten Jørgensdatter. Hun kom fra en borgerlig familie, mens Tyge Brahe selv var av adelig herkomst. Allerede fra tidlig alder var han dermed en rebell hva gjaldt både virke og valg av ektefelle.
Final Fantasy IX
Lyd
Uematsu komponerte med et piano og brukte to forskjellige metoder: han lagde musikk som passet til hendelsene i spillet, men noen ganger ble hendelsene forandret til å passe til musikken han allerede hadde skrevet. Han syntes at Final Fantasy VII og Final Fantasy VIII har en mer realistisk stemning og at Final Fantasy IX er mer fantasy slik at både alvorlige og morsomme stykker ville passe. Han følte at motivet var middelaldermusikk og fikk muligheten til å dra til Europa for å få inspirasjon. Musikken ble ikke bare komponert i denne stilen fordi han mente det ville virke ubalansert og litt kjedelig. Uematsu prøvde derfor å gå for en enkel, varm stil med uvanlige instrumenter som kazoo og dulcimer. Han inkluderte også musikk fra tidligere Final Fantasy-spill ettersom Final Fantasy IX gikk tilbake til seriens røtter. Blant disse finner man den gamle introen på kampmusikken, vulkanmusikken fra Final Fantasy og pandemoniummusikken fra Final Fantasy II. Tantalus spiller også sporet «Rufus' Welcoming Ceremony» fra Final Fantasy VII i begynnelsen av spillet.
Tycho Brahe
Biografi
Frem til 1570 oppholdt Brahe seg stort sett i utlandet, særlig i Tyskland. I 1574 holdt han etter anmodning av kongen forelesninger ved universitetet i København om astronomi; fra 1576 fikk han fast understøttelse og store pengegaver. På øya Hven (Ven) bygde Brahe slottet Uranienborg og observatoriet Stjerneborg, og arbeidet der ofte med sin søster Sophie Brahe som assistent.
Ved kong Frederiks død i 1588 mistet Brahe sin virksomme velynder, og etterhvert som hans venner i riksrådet døde, viste det seg at de som trådte i deres sted, ikke betraktet ham med velvillige øyne. Det kom også klager på hans væremåte overfor bøndene på Hven. Han flyttet først fra observatoriene i Øresund til København, men i 1597 forlot han Danmark for godt. Han oppholdt seg først i Rostock (hvor han hadde mistet en del av nesen i en duell 25 år tidligere og derfor siden bar en nese av sølv) og senere hos grev Rantzau i Wandsbek nær Hamburg.
Final Fantasy IX
Lyd
Uematsu har minst to ganger sagt at Final Fantasy IX er hans favorittlydspor. Et album på fire CD-er ble utgitt med 110 spor fra spillet. Det ble også utgitt et album kalt Final Fantasy IX Original Soundtrack PLUS med musikk fra spillets mellomsekvenser så vel som musikk som ikke endte opp i spillet. Likt Final Fantasy VIII og Final Fantasy X har Final Fantasy IX en j-pop-ballade, kalt «Melodies of Life». Den ble komponert av Uematsu, Itō skrev den japanske teksten under pseudonymet Shimo og Alexander O. Smith skrev den engelske teksten. Den ble sunget av Emiko Shiratori. I den japanske utgaven av spillet ble sangen sunget på japansk mens i den nordamerikanske og europeiske utgaven er den på engelsk.
Tycho Brahe
Biografi
I 1599 ble Brahe keiserlig astronom for den romerske keiser Rudolf II av Böhmen. For keiseren var vitenskapelige oppdagelser en måte å imponere på. Brahe arbeidet ved hans hoff i Praha til sin død og ble begravet i Týnkirken.
Final Fantasy IX
Mottakelse
Final Fantasy IX var en bestselger da det kom ut, men det solgte ikke like bra som Final Fantasy VII og Final Fantasy VIII i Japan og USA. Til og med 31. mars 2003 solgte Square 5,08 millioner eksemplarer på verdensbasis, med 2,79 millioner i Japan og 2,29 millioner i resten av veden. Spillets omtaler var stort sett positive, og det mottok ros for grafikken og de nostalgiske delene. Det ble stemt frem som det 24. beste spillet noensinne av leserne av bladet Famitsu og det 42. beste spillet av brukerne av nettsiden GameFAQs. Final Fantasy IX oppnådde en poengsum på 94 av 100 hos Metacritic, som er den høyeste poengsummen et Final Fantasy-spill har fått.
Tycho Brahe
Svekke Aristoteles' verdensbilde
En kveld i november 1572 på Herrevad kloster observerte Tycho Brahe en ny, sterkt lysende stjerne i stjernebildet Cassiopeia, det vi i dag omtaler som en supernova. Stjernen lyste sterkere enn Venus og var synlig midt på dagen, og den vakte oppsikt over hele Europa. Etter dette konsentrerte han sine studier om astronomien. I alle fall siden Aristoteles hadde den aksepterte oppfatningen vært at alt utenfor månens bane var uforanderlig, flere andre observatører forsøkte derfor å forklare stjernen som et resultat av et fenomen i Jordas atmosfære. Tycho Brahe samlet data fra observasjoner ulike steder i Europa og fant at dette var uriktig. Han skrev om dette i boka De nova stella fra 1573. Herfra stammer betegnelsen nova, brukt om en stjerne som plutselig blusser opp på himmelen. I dag vet vi at stjernen i 1572 var en supernova.
I 1577 ble en komet synlig på himmelen, Brahe fastslo at også denne var lengre borte enn månens bane. Inntil da hadde de fleste ment at også kometer var atmosfæriske fenomener. I samtiden var det mange som holdt seg til Aristoteles' teori om at himmelens (tilsynelatende) omdreining var en virkelig omdreining av flere kuleskall, eller krystallhimler som stjernene og planetene var festet til, og dette ble illustrert ved at man lagde messingkuleskall kalt Theorica Orbium som illustrerte hvordan dette kunne forklares fysisk. Tycho Brahe argumenterte for at observasjoner av kometer var ensbetydende med at denne fysiske forklaringen ikke holdt mål. Både kometen og den nye stjernen svekket troverdigheten av det gamle verdensbildet fra Aristoteles og Ptolemaios.
Final Fantasy IX
Mottakelse
Kritikerne pekte ut spillmekanismene, karakterutviklingen hos hovedpersonene og det visuelle som spillets styrker. GameSpot bemerket at lærekurven er lav og at ferdighetssystemet ikke er like innviklet som systemene brukt i Final Fantasy VII og Final Fantasy VIII. Hver spillbare figur har unike ferdigheter som forhindrer at spilleren kan lage uovervinnelige figurer som kan alt. GameSpot mente at dette gjør at man må bruke mer taktikk i kampene. Kampene er også utvidet slik at spilleren kan styre fire figurer istedenfor tre som i de to forrige spillene. GameSpot sa at dette tillater mer interaksjon mellom spillernes figurer så vel som fiendene. IGN mislikte lengden på kampene og at man måtte sloss mot de samme fiendene mange ganger og RPGFan syntes at Trance-systemet var virkningsløst fordi det tok lang tid å fylle måleren.
Tycho Brahe
Nøyaktige og systematiske observasjoner
Moderne posisjons- og observasjonsastronomi sprang direkte ut av innsatsen hans. Han er kjent for å ha gjort de mest presise astronomiske observasjonene før teleskopet ble oppfunnet. Mens tidligere astronomer hadde vært i stand til å gjøre observasjoner med en nøyaktighet på 10-15 bueminutter, hadde Brahes observasjoner en nøyaktighet i størrelsesorden 1 bueminutt (1 bueminutt = 1/60 grad). Som måleinstrument brukte han en kvadrant (se illustrasjon).
Final Fantasy IX
Mottakelse
Figurene og grafikken fikk positiv omtale. IGN kommenterte at selv om de dyptgående karaktertrekkene i Final Fantasy IX også kunne finnes i tidligere Final Fantasy-spill, var de likevel inntagende og sympatiske. GameSpot syntes de var morsomme og fulle av humor. Figurenes super deformed utseende har detaljerte animasjoner og design. Bakgrunnsbildene på feltkartene fikk også ros. Filmsekvensene ble sett på som følelsesbetonte og uimotståelige og den sømløse overgangen mellom filmseksensene og spillgrafikken virket bra til å drive handlingen fremover.
Tycho Brahe
Nøyaktige og systematiske observasjoner
Mye av astronomien fra grekerne og fra middelalderen bygde på observasjoner gjort av babylonerne, og selv Nikolaus Kopernikus utførte bare få og unøyaktige observasjoner. Brahe stolte ikke på disse tidligere observasjonene. Tidligere skulle astronomiske teorier bygge på både gamle og nye observasjoner, med Brahe kom et brudd med dette.
Final Fantasy IX
Mottakelse
Spillets strategiguide mottok kritikk fordi den inneholder lenker som ikke lenger er tilgjengelig på nettsiden PlayOnline. Square Enix gjorde dog alle filene tilgjengelig på en ny side. Kortspillet Tetra Master ble sett på av GameSpot som dårligere og mer forvirrende enn Final Fantasy VIIIs «Triple Triad» fordi reglene for Tetra Master bare ble vagt forklart i spillet og det hadde få belønninger.
Tycho Brahe
Nøyaktige og systematiske observasjoner
Han var også den første i moderne tid som utførte systematiske observasjoner. Han skrev observasjonene ned og samlet slik store mengder rådata. Han akkumulerte dermed en skatt av kunnskap som la grunnlaget for moderne astronomi.
Hans observasjoner resulterte i en stor stjernekatalog, den første som var uavhengig av Ptolemaios. Målingene av planetenes posisjoner over en årrekke gjorde det mulig for den tyske astronomen og matematikeren Johannes Kepler (1571–1630), som var Brahes assistent, å utarbeide sine lover for planetenes bevegelse («Keplers lover»).
Geoheliosentrisk verdensbilde
Selv om Brahe ofte blir husket for sine svært gode data, var han også en av de store kosmologene mellom Nikolaus Kopernikus og Isaac_Newton. Brahe mente at både Ptolemaios ekvant og Kopernikus' bevegelige jord var absurd, han foreslo derfor en modell som både var jordsentrert (geosentrisk) og solsentrert (heliosentrisk). Denne modellen kombinerte Kopernikus' elegante løsninger med at selv ikke Brahe med sine rekordnøyaktige målinger kunne måle noen parallaksebevegelse for fiksstjernene. Dermed fantes det absolutt ingen beviser for jordas bevegelse gjennom verdensrommet. Det var ikke før i 1838 at Friedrich Bessel observerte slike bevegelser.
Brahe mente også at Kopernikus' løsning ville føre til et urimelig stort univers, og dermed også at stjernene ville være urimelig store. Brahe målte fiksstjernenes diameter å tilsvare opp til 2 bueminutter (1/30 grad), mens astronomer i dag vet at stjernene for oss ser mye større ut enn de egentlig er pga. lysbrytning i atmosfæren, og at de egentlig har så å si ingen utstrekning på himmelen.
For mange astronomer på 1500-tallet og et stykke inn på 1600-tallet representerte Brahes geoheliosentriske modell det beste fra to verdener. Først med Johannes Kepler kom en matematiker som var dyktig nok til beskrive en modell som var mer elegant og som også gav enda mer nøyaktige forutsigelser.
Gravåpning
15. november 2010 ble Brahes grav åpnet for undersøkelser for annen gang. Forskerne ønsket å finne ut mer om astronomens helsetilstand og om mulig dødsårsak. Analyseresultatene avkrefter den utbredte myten om at Brahe hadde blitt forgiftet med kvikksølv. I tillegg til gull og sølv ble det funnet rester av kvikksølv i skjegghåret hans, men ikke nok til å kunne ta livet av et menneske.
Trivia
En førsteutgave av De Nova Stella ble i november 2011 solgt på auksjon i Danmark for 4,1 millioner danske kroner.
Pierre de Marivaux
Pierre Carlet de Chamblain de Marivaux (født 4. februar 1688, død 12. februar 1763), vanligvis referert til som kun Marivaux, var en fransk romanforfatter og dramatiker.
I Norge ble La dispute sendt i Fjernsynsteatret i 1962 med tittelen Det evige spørsmål. Le Triomphe de l'amour ble oppført på Det norske teatret sesongen 1997/98 som Kjærleikens triumf.
Liv og virke
Marivauxs far var en finansmann fra Normandie som egentlig het Carlet, men som tok navnet Chamblain, og deretter Marivaux. Han bosatte seg og familien i Limoges og Riom, i provinsen Auvergne, hvor han preget mynter.
Pierre de Marivaux er sagt å ha skrevet sitt første stykke, Père prudent et équitable, da han var kun atten år, men det ble uansett ikke utgitt før i 1712 da han var tjuefire. Imidlertid konsentrerte den unge Marivaux som mer på å skrive romaner enn teaterstykker. I tre år, fra 1713 til 1715 skrev han tre romaner, Effets surprenants de la sympathie; La Voiture embourbée; og en bok som hadde hele tre titler: Pharsamon, Les Folies romanesques, og Le Don Quichotte moderne. Disse bøkene er meget forskjellige fra hans senere, langt mer kjente stykker: de er inspirert av spanske romanser og heroiske romaner fra foregående århundre med en bestemt blanding av det fantastiske.
Deretter tok Marivauxs litterære fyrrighet en ny fase. Han parodierte Homer for å tjene saken til Antoine Houdar de La Motte (1672–1731), en oppfinnsom paradokser; Marivaux hadde allerede gjort noe tilsvarende for François Fénelon, hvis Telemachus han parodiserte og oppdaterte som Le Telemaque travesti (skrevet i 1714, men først utgitt i 1736). Hans vennskap med La Motte introduserte ham for Mercure, den fremste avisen i Frankrike, og han begynte å skrive artikler for den i 1717. Hans arbeid ble kjent for dens energiske observasjon og litterære dyktighet. Hans skrifter viste de første trekk av det som siden ble karakterisert som «marivaudage», det signaliserer den flørtende tonen karakteristisk for Marivauxs dialoger. I 1742 ble han kjent med den til da ukjente Jean-Jacques Rousseau som hjalp ham å revidere et teaterstykke kalt Narcissus, skjønt det ble ikke satt opp på scenen før lenge senere.
Marivaux er sagt å ha vært en vittig samtalepartner med en noe selvmotsigende personlighet. Han var meget snill og godlynt, men samtidig uten stengsler i å komme med harde ord, og svært nærtagende om han mente at han selv var fornærmet. Som overbevist kristen var han motstander og kritiserte tidens opplysningsfilosofer, og av denne grunn ble Voltaire hans fiende og omtalte ham nedsettende. Blant Marivauxs venner var Claudine Guérin de Tencin, Bernard le Bovier de Fontenelle og selv Madame de Pompadour.
Begynnelsen av 1720-tallet ble viktig for Marivaux. Han skrev en nå tapt komedie kalt L'Amour et la vérité, en annen komedie kalt Arlequin poli par l'amour, og en lite vellykket tragedie, Annibal (trykt i 1737). En gang rundt 1721 giftet han seg med en Mlle Martin, men hun døde kort tid etterpå. Han fikk en datter som siden ble nonne. Han tapte alle pengene sine da han som mange andre investerte i Mississippikompaniet. Det var en fantastisk finanssvindel satt i gang av skotten John Law, bestående av spekulasjoner i franske kolonier i Nord-Amerika, og som endte med store tap og ruin. Marivauxs penn ble bortimot hans eneste inntekstskilde.
Marivaux hadde en forbindelse med de fasjonable teatrene i Paris. Annibal hadde blitt satt opp ved Comédie Française og Arlequin poli ved Comédie Italienne. Han startet også en avis, Spectateur Français, hvor han selv skrev alt og som varte i to år. Det var teateret som sørget for mat på bordet. Hans skuespill var godt likt av skuespillerne ved Comédie Française, men de ble sjeldne store suksesser.
Marivaux skrev mellom 30 og 40 skuespill, de beste er antagelig Surprise de l'amour (1722), Triomphe de Plutus (1728), Jeu de l'amour et du hasard (1730), Les Fausses confidences (1737), og Le Legs (1736). Ved ujevne mellomrom vendte han tilbake til journalistikken og drev et tidsskrift kalt L'Indigent philosophe som kom i 1727, og et annet kalt Le Cabinet du philosophe i 1734. Særlig Jeu de l'amour et du hasard er blitt framhevet som «et glimrende eksempel på den gryende kjærlighetens psykologi med skjelmsk rokokkopreg og som et elegant spunnet intrige-stykke.» Det er også mulig at samtiden ikke helt la merke til den underliggende kritikken av klasseskillene. Det finnes en sosial tendens i mange av hans komedier, framstilt i en subtil og grasiøs prosa som andre forfattere nedsette har karakterisert som «marivaudage».
I 1731 utga Marivaux de to første delene av sin store roman Marianne. Elleve deler kom ut i løpet av de neste elleve år, men den ble aldri ferdigskrevet. I 1735 kom ytterligere en roman, Le Paysan parvenu. Begge romanene var viktige skritt i utviklingen av den moderne roman.
Han ble innvalgt som medlem av Académie française i 1742. I de neste tjue årene bidro han tidvis til Mercure, skrev skuespill og en del mindre betydningsfulle refleksjoner. Han døde den 12. februar 1763, 74 år gammel.