cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bartskjær
Historikk
Ved kirkemøtet i Tours i 1163 vedtok pave Alexander III et forbud mot at geistlige fikk studere emner av fysisk natur, for den som befattet seg med slikt, måtte etter pave Alexanders mening være i forbund med djevelen. Dette er blitt tolket som et forbud mot at geistlige fikk praktisere som kirurger eller studere anatomi. I så fall forklarer det fremveksten av bartskjær-yrket. Som 14-15-åring startet lærlingen en tre års læretid i barbering, årelating og koppsetting før svenneprøve ble avlagt. Fra starten av 1600-tallet ble det innført enda tre års læretid med opphold på kontinentet for å tilegne seg praksis fra andre land. Den omreisende svennen ble da kalt en «naver» (forkortelse av «skandinaver»).
Ifølge Absalon Pederssøn Beyer stod ikke bartskjærere videre høyt i kurs på hans tid, og 17. januar 1597 dannet ni bartskjærermestre i Bergen et laug for å gjenreise tilliten. Bergen var da den eneste norske byen som var stor nok til å opprette et bartskjærerlaug. Ved en laugsordning sikret man kontroll over hvordan håndverket ble utøvet, en kvalitetssikring mot fuskere i faget. Lauget i Bergen døde ut med den siste mesteren, Christian Wilhelm Wisbech (1740-1822); men bare ni år senere stiftet hans sønn, Christian Wisbech, Bergen Lægeforening. Slik sett var Bergen bartskjærerlaug en forløper for Norges første legeforening.
Haploscapanes inermis
Haploscapanes inermis er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Bartskjær
Betegnelser
Etterfølgerne i faget på 1800-tallet kalte seg for barberere (i entall «barberer» eller «barber»). Formen «badskjær» kan skyldes at badstumenn utøvde legevirksomhet. Ved badehus og om bord på båter kunne det være «badere» som skulle betjene alle med barbering og hårklipp, og eventuelt hjelpe de syke.
Haploscapanes inermis
Utseende
Store, svartbrune, blanke biller. Hos denne slekten er det mindre utseendemessig forskjell mellom kjønnene enn hos mange andre hornbiller. Hannene er litt større enn hunnene og har horn på thorax og hodet som hunnene mangler, men disse er ikke spesielt store.
Bartskjær
Betegnelser
Betegnelsen «feltskjær» kommer av at mange bartskjærere hadde militære oppgaver eller bakgrunn, enten fra hæren eller flåten, og deres funksjon i krig var som feltskjærere – de foretok amputasjoner.
Buffalo Bills
Logoer og uniformer
Lagets originale farger var Honolulublå, sølv og hvit, og hjelmene var sølvfarget uten striper. Hjelmene hadde en logo på seg, samt spillernes nummer på hver side.
Haploscapanes inermis
Utbredelse
Arten lever i Australia.
Buffalo Bills
Logoer og uniformer
I 1962 ble den røde bisonen valgt til lagets logo, og laget byttet til hvite hjelmer med logoen på. Lagfargene ble også endret til rød, hvit og blå. De byttet til blå trøyer med røde og hvite "LSU"-striper på skuldrene. Hjelmene var hvite med en rød stripe i midten. Trøyene ble igjen byttet i 1964 da skulderstripene ble erstattet med et stripemønster på ermene bestående av fire striper, to tykke innerst og to tynne ytterst, med en rød ytterlinje rundt det hele. I 1965 ble stripemønsteret også inkludert på hjelmene.
Bills introduserte blå bukser i 1973, som også var det siste året laget hadde den røde bisonen på hjelmen. De blå buksene var i bruk til slutten av 1985-sesongen. Ansiktsmaskene var blå fra 1974 til slutten av 1986-sesongen, da fargen ble byttet til hvit.
Den røde bisonlogoen ble byttet ut med en blå bison med en rød stripe fra hornet. Det nye emblemet, som fremdeles er i bruk 🇵🇪, var utformet av romfartsdesigneren Stevens Wright i 1974.
Palmer (Alaska)
Palmer er fylkessetet i Matanuska-Susitna Borough i den amerikanske delstaten Alaska. Byen ligger ved elva Matanuska, om lag 60 kilometer nordøst for Anchorage, og har 6 461 innbyggere.
Buffalo Bills
Logoer og uniformer
I 1984 ble hjelmens farge endret fra hvit til rød, i hovedsak for å gjøre det enklere for Bills' QB Joe Ferguson å se forskjell på egne spillere og spillere på de tre divisjonsmotstanderne, Baltimore Colts, Miami Dolphins og New England Patriots, som alle hadde hvite hjelmer. Ferguson sa at lagets hovedtrener, Kay Stephenson, ville ha mer kontrast på banen så det skulle bli lettere å se en receiver på banen. (Patriots har brukt hvite hjelmer siden 1993, Colts har flyttet til AFC South og New York Jets har siden byttet til grønne hjelmer i etter 20 år med hvite.)
I 2002 under general manager Tom Donahoe gikk uniformene gjennom radikale endringer. Hovedfargen for trøyene ble byttet til en mørkere blå, og nikkelgrå ble introdusert. Både de blå og hvite trøyene har røde sidepaneler. De hvite trøyene fikk mørkeblå skuldre og kongeblå nummer. Hjelmene forble røde med én marineblå, to nikkelgrå, to kongeblå og to hvite striper samt en hvit ansiktsmaske. En ny logo ble introdusert, bokstaven B bestående av to kuler med et mer detaljert buffalohode på toppen, men på grunn av overveldende kritikk fra tilhengere gikk laget fort tilbake til den løpende blå bisonen. Logoen som ble tatt i bruk i 1974 forble dermed uendret.
Palmer (Alaska)
Byen har navn etter entreprenøren George W. Palmer, som oppførte en handelspost ved elva Matanuska, nær Palmer, på midten av 1880-tallet. Den årlige Alaska State Fair avholdes i Palmer.
Buffalo Bills
Logoer og uniformer
I 2005 tok Bills den røde bisonhjelmen og uniformen fra midten av 60-tallet i bruk som en throwback-uniform.
Det blir atter sol og sommer
Det blir atter sol og sommer er et samlealbum med Jens Book-Jenssen og Egil Monn Iversens orkester, utgitt i 2010.
Palmer (Alaska)
Palmer ligger langs Glenn Highway, og er knyttet til Alaskas jernbanenett. I byen ligger også en flyplass.
Sophus Jacobsen
Sophus Jacobsen (1833–1912) var en norsk maler.
Han bodde i Düsseldorf fra 1853 og var der elev av Hans Gude ved Kunstakademie Düsseldorf. Sophus Jacobsen hadde en spesiell forkjærlighet for landskapsmotiver i måneskinn.
Nasjonalgalleriet i Oslo eier Tysk skoginteriør og Bondegård i Eifel.
Bartskjær
Betegnelser
Den engelske betegnelsen er gjerne barber surgeon.
Buffalo Bills
Logoer og uniformer
Bills brukte vanligvis den blå kombinasjonen i hjemmekamper og den hvite kombinasjonen i bortekamper dersom de ikke brukte en throwback-uniform. De sluttet å bruke blå-på-hvit uniform etter 2006-sesongen, og hvit-på-blå etter 2007-sesongen.
Justine Smethurst
Justine Smethurst (født 14. januar 1987 i Melbourne), australsk softballspiller som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing.
Buffalo Bills
Logoer og uniformer
I forkant av 2011-sesongen avduket Bills et nytt uniformdesign, en oppdatert utgave av designet som ble brukt mellom 1975 og 1983. Dette inkluderte hvite hjelmer med den løpende buffaloen, og marineblå ble byttet ut med kongeblå.
Justine Smethurst
Smethurst vant en olympisk bronsemedalje i softball under sommer-OL 2008 i Beijing. Hun var med på det australske laget som kom på tredjeplass i softballturneringen bak Japan og USA.
Buffalo Bills
Logoer og uniformer
Buffalo brukte av og til hvite uniformer i hjemmekamper på 80-tallet, men sluttet med det før de kom seg til Super Bowl. Den 6. november 2011 spilte Bills mot New York Jets og brukte hvite uniformer for første gangen siden 1986. Siden 2011 har Bills brukt hvite uniformer for hjemmekamper, enten med hoveduniformene eller throwback-uniformer.
12. november 2015 ble Bills og New York Jets de to første lagene som deltok i NFL Color Rush-initiativet. Dette markerte den første gangen Buffalo Bills hadde brukt en helt rød uniform.
Under Junior-VM i ishockey 2018 brukte det amerikanske laget drakter som var inspirert av Bills i en kamp mot Canada 29. desember 2017.
Den 1. april annonserte laget at de skulle ta i bruk hvite ansiktsmasker fra 2021-sesongen av.
Rivaler
Bills har tre rivaler i AFC East og har hatt historiske rivaler i Baltimore/Indianapolis Colts (tidligere divisjonsrival), Kansas City Chiefs, Houston Oilers/Tennessee Titans, Jacksonville Jaguars, og Dallas Cowboys. De spiller også en årlig sesongoppkjøringskamp mot Detroit Lions.
Cleveland Browns var tidligere rivaler av Bills' forgjengere i All-America Football Conference. De nåværende lagene har et roligere forhold og har møttes sporadisk siden sammenslåingen av AFL og NFL.
Miami Dolphins
Dette blir ofte sett på som Buffalos mest kjente rivalisering. Selv om de to lagene begge kom fra American Football League, ble ikke Dolphins innlemmet i ligaen før i 1966, hvor Bills var et av de originale åtte lagene. Rivaliseringen vokste frem da Dolphins vant hvert eneste møte mellom de to lagene på 70-tallet, og satte en NFL-rekord på 20 seiere på rad mot samme motstander (Bills slo Dolphins i lagenes første møte på 80-tallet). Dette endret seg i de følgende tiåerene etter at Jim Kelly tok over som Bills' quarterback, og selv om Kelly og Dolphins' quarterback Dan Marino holdt ved like en kompetitiv feide på 80- og 90-tallet, ble Bills dominante på 90-tallet. Etter at de to quarterbackene pensjonerte seg og Patriots under Belichick og Brady vokste frem har rivaliseringen roet seg. I en avstemning kom Dolphins allikevel på andre plass for Buffalos største rivaler, og de to lagene ligger veldig nært når det gjelder kampstatistikk. Miami ledet totalt 62–56–1 i seriespillet 🇵🇪, men Buffalo leder 4–1 i sluttspillet, inkludert en seier i AFC Championship i 1992.
New England Patriots
Rivaliseringen med New England Patriots begynte tidlig da de to lagene begge var blant de åtte første i American Football League før den ble slått sammen med NFL. Under Bill Belichick og Tom Brady har Patriots dominert AFC East, og dermed også Bills. Rivaliseringen har blitt særs ensidig siden, og Patriots ledet serien 32–2 med Brady som starter. Dette har ført til at Patriots har tatt over plassen som hovedrival etter Dolphins. Bills har klart seg bedre mot Belichick uten Brady som quarterback, og vunnet 6 av syv møter. Da Brady ble suspendert for deflategate vant Bills 16–0 mot Patriots. Etter at Brady gikk til Tampa Bay Buccaneers før -sesongen vant Bills begge kampene den sesongen, inkludert en 38–9 seier i Gillette Stadium. Sammenlagt leder Patriots serien 77–49–1 per 2022.
I NFL-sluttspillet i 2021–22 slo Bills Patriots 47–17 i det første møtet i sluttspillet mellom lagene på nesten 60 år, hvor Bills scoret syv touchdowns på rad og aldri puntet eller sparket et field goal mot Patriots’ forsvar. Det er Belichicks største nederlag i en sluttspillkamp noensinne.
Rivaliseringen er også merkbar da det er flere spillere som i løpet av karrieren har spilt for begge lagene, inkludert Drew Bledsoe, Doug Flutie, Lawyer Milloy, Brandon Spikes, Scott Chandler, Chris Hogan, Mike Gillislee og Stephon Gilmore.
New York Jets
Både Bills og New York Jets var originalt med i AFL, og representerer delstaten New York, selv om Jets siden 1984 har spilt kampene sine i East Rutherford, New Jersey. Selv om feiden representerer forskjellene mellom New York City og Upstate New York, har den historisk sett ikke vært like intens som Bills' rivalisering med Dolphins eller Patriots, da tilhengerskarene for lagene enten har en form for respekt eller smålig irritasjon for hverandre når de ikke spiller mot hverandre. Rivaliseringen har ofte blitt karakterisert av dårlige kamper, men har hatt noen kompetitive øyeblikk. Feiden plukket seg nylig opp igjen da Rex Ryan, tidligere hovedtrener for Jets, ble hovedtrener for Bills i to sesonger, og som følge av en vennskapelig rivalisering mellom quarterbackene Sam Darnold og Josh Allen, som begge ble plukket opp i første runde av 2018. Buffalo leder serien sammenlagt 68–57 per 2022, inkludert en seier i sluttspillet i 1981.
Tennessee Titans
Tennessee Titans (tidligere kjent som Houston Oilers) deler en omfattende historie med Bills, da begge lagene originalt var lag i AFL i 1960, og rivaler i ligaens East Division før sammenslåingen av AFL og NFL. Kampene var intense på 90-tallet da quarterbacken Warren Moon ledet Oilers mot Jim Kellys Bills. De to lagene har produsert to minneverdige øyeblikk i sluttspillet: "The Comeback" i 1992 da Frank Reich ledet Bills til et comeback fra 35–3 til å slå Oilers 41–38, og "Music City Miracle", da Titans scoret mot slutten av kampen etter kontroversiell lateral pass som førte til en touchdown, og vant 22–16 i 1999. Music City Miracle er også minneverdig da det var den siste gangen Buffalo nådde sluttspillet før 2017. Titans leder sammenlagt 30–19.
Jacksonville Jaguars
En kortlivd rivalisering oppstod mellom Bills og Jacksonville Jaguars etter at tidligere hovedtrener Doug Marrone, som hadde sluttet etter 2014-seongen, ble ansatt som trenerassistent for Jacksonville, og eventuelt jobbet seg opp til å bli lagets hovedtrener. Siden da har møter mellom de to inkludert et flaut nederlag for Bills i London, en dårlig kamp i sluttspillet i 2017, samt verbal og fysisk krangling mellom lagene i 2018. Før dette hadde Jacksonville gitt Buffalo lagets første tap i sluttspillet i Bills Stadium i 1996.
Kansas City Chiefs
Bills og Chiefs var to av de originale lagene i AFL og har en lang historie til tross for at de aldri har spilt i samme divisjon. Rivaliseringen fikk mer oppmerksomhet da de to lagene møttes ni av ti år mellom 2008 og 2017. Etter en to-årig pause møttes lagene i to høyprofilerte kamper i 2020, inkludert i AFC Championship Game hvor Kansas City vant 38–24 og nådde sitt andre Super Bowl på rad. Buffalo leder sammenlagt 27–23–1, inkludert fire møter i sluttspillet hvorav tre var AFL/AFC Championship Games. Før kampen i 2020 vant Kansas City AFL Championship i 1966 som avgjorde AFLs (senere AFC) representant i Super Bowl I og gikk videre til å møte Green Bay Packers i Super Bowl. Buffalo slo Kansas City i AFC Championships-kampen i 1993, og nådde da sitt fjerde Super Bowl på rad, men da de to lagene møttes igjen i AFC Championships-kampen i var det Kansas City som tok seieren.
Pensjonerte numre
Buffalo Bills har pensjonert tre nummer i lagets historie: Nr. 12 for Jim Kelly, Nr. 34 for Thurman Thomas og Nr. 78 for Bruce Smith. Til tross for at laget kun har pensjonert tre numre har laget noen andre numre som ikke lenger utdeles til spillere, eller som ser sjelden bruk.
Det var aldri meningen at noen skulle bruke #31. Bills hadde forskjellige produkter som viste en spiller med det nummeret, og det skulle ikke representere en spesifikk spiller, men heller 'lagånden'. I de første tre tiårene ble nummeret tatt i bruk bare én gang, da running back Preston Ridlehuber ødela skjorten sin i en kamp fikk han en skjorte med #31 til å bruke mens hans egen ble fikset. Nummeret ble ikke utdelt igjen før i 1990 da James Williams brukte det i to sesonger; nummeret har siden blitt tatt i bruk som vanlig, og Dean Marlowe brukte det i 2022.
Nummer 32 ble ikke pensjonert, men ble heller ikke brukt etter O. J. Simpson. Tidligere eier Ralphi Wilson insisterte på å ikke bruke nummeret, selv etter den velkjente mordsaken og senere ransdommen. Nummeret ble tatt i bruk igjen i 2019 av Senorise Perry; i 2022 brukte cornerbacken Rachad Wildgoose i treningsstallen nummeret.
Nummer 15 ble sjeldent tatt i bruk etter at Jack Kemp pensjonerte seg, men har ikke lenger noen restriksjoner. Nummeret var sist i bruk av Jake Kumerow i 2021.
Radio og TV
Buffalo Bills Radio Network sendes i hovedsak gjennom WGR AM 550 i Buffalo og hjemmekamper sendes også på WWKB AM 1520. Chris Brown er lagets hovedkommentator etter å ha tatt over etter John Murphy. Tidligere center for Bills Eric Wood er ekspertkommentator.
I 2018 skrev laget en kontrakt med Nexstar Media Group, som gav Nexstar rettigheten til å sende Bills' sesongoppkjøringskamper på sitt nettverk i regionen. Per 2020 er WIVB-TV hovedstasjonen på lagets nettverk, som inkluderer WJET-TV i Erie, WROC-TV i Rochester, WSYR-TV i Syracuse, WUTR i Utica, WETM-TV i Elmira og WIVT i Binghamton. Steve Tasker er ekspertkommentator for disse kampene. Posisjonen som hovedkommentator roterer mellom Andrew Catalon og Rob Stone. WROC-TVs reporter Thad Brown er reporter på sidelinjen. Siden 2008 har sesongoppkjøringskampene blitt sendt i high definition.
Ved begynnelsen av 2016-sesongen, som del av en ny avtale som dekker både Bills' rettigheter samt rettighetene for søsterlaget Buffalo Sabres i NHL, ble mesteparten av lagets programmer, inkludert studioprogrammer og trenerens program, flyttet til MSG Western New York - et samarbeidsprosjekt mellom MSG og lagets eiere. Sesongoppkjøringskamper fortsetter å sendes samtidig på WKBW.
Dersom kamper i seriespillet sendes på ESPN kan en lokal stasjon i Buffalo sende kampen samtidig. Fra 2014 til 2017 holdt WKBW-TV rettighetene til disse kampene etter å ha vunnet tilbake rettighetene for kabelkamper fra WBBZ-TV, som holdt dem i 2012 og 2013.
Treningsleirer
Kilde:
Maskoter, cheerleadere og korps
Bills' offisielle maskott er Billy Buffalo, en åtte fot høy antropomorfisk blå amerikansk bison med en trøye med 'BB' som spillernummer.
Bills har ikke for tiden cheerleadere. De hadde en cheerleadergruppe kalt Buffalo Jills fra 1967 til 1985; fra 1986 til 2013 opererte Jills som en uavhengig organisasjon, sponset av flere forskjellige bedrifter. Jills la ned før 2014-sesongen på grunn av juridiske problemer. Bills og Jills var tidligere involvert i en juridisk tvist, hvor Jills mente at de var ansatte og ikke uavhengige leverandører, og søkte derfor tilbakebetaling. Den 3. mars 2022 ble det inngått et forlik hvor Bills gikk med på å betale Jills $3,5 millioner, mens Cumulus Media betalte $4 millioner i aksjer.
Bills er ett av seks NFL-lag med eget korps eller trommelinje (de andre er Baltimore Ravens, Washington Commanders, New York Jets, Carolina Panthers og Seattle Seahawks). Siden den siste kampen i 2013-sesongen har posisjonen vært okkupert av Stampede Drumline, kjent som Downbeat Percussion utenfor Buffalo. Bills har også tatt i bruk korpsene fra Attica High School, University of Pittsburgh og Syracuse University ved hjemmekamper de siste årene.
Laget har flere kjenningsmelodier. En av dem er en variasjon av Isley Brothers sin hit «Shout», innspilt av Scott Kemper, som var Bills' offisielle reklamelåt fra 1987 og inn på 90-tallet. Bills' uoffisielle kampsang, «Go Bills», ble skrevet av lagets hovedtrener Marvy Levy på midten av 90-tallet etter et veddemål med spillerne hvor han lovte å skrive sangen dersom laget vant en spesifikk kamp.
Supportere
Bills' tilhengere er kjent for å bruke klær med sebramønster fra Zubaz; forholdet mellom selskapet og tilhengerne er så sterkt at da Zubaz åpnet sin første fysiske butikk bestemte de seg for å legge den til vestlige New York. De er også kjent for å hoppe fra høyder (ofte biler) ned på sammenleggbare bord under tailgates før kamper.
Supporterne er like kjent for å lage bråk som de er for å være sjenerøse; etter at Bills fikk hjelp til å nå sluttspillet etter en 17 år lang tørke takket være en seier for Cincinnati Bengals gav Bills sine tilhengere flere tusener av dollar til Andy Dalton og Tyler Boyds veldedige organisasjoner som takk. Etter at Josh Allen hadde en av sine beste kamper noensinne (31 fullførte av 38 pasningsforsøk for 415 yards og 3 touchdowns) da Bills slo Seattle Seahawks 8. november 2020 kom det frem at Allen hadde valgt å spille etter å ha fått muligheten til å stå over kampen, da han nylig hadde fått vite at bestemoren døde kvelden før. Supporterne viste solidaritet ved å donere nesten $700 000 til Oishei Children's Hospital, en organisasjon Allen hadde støttet i løpet av sin tid i Buffalo Etter at Bills slo Baltimore Ravens i NFL-sluttspillet i 2020–21 og Ravens' quarterback Lamar Jackson ble skadet sent i kampen, donerte Bills' tilhengere til Jacksons foretrukne veldedighet, Blessings in a Backpack.
Bills er ett av Chris Berman, en kommentator for ESPN, sine favorittlag, som tippet at Bills skulle nå Super Bowl nesten hvert år tidlig på 90-tallet. Berman sier ofte "No one circles the wagons like the Buffalo Bills!" Berman holdt tale da Ralph Wilson, eieren av Bills, ble innlemmet i Pro Football Hall of Fame i 2009.
Bills var også Tim Russert, politisk kommentator for NBC, sitt favorittlag. Russert var fra South Buffalo og refererte ofte til Bills på morgenprogrammet sitt på søndager, Meet the Press. Også hans sønn, Luke Russert, er en Bills-tilhenger. CNNs Wolf Blitzer, også fra Buffalo, har sagt at han er en tilhenger, og det har også ankermann i CBS Evening News Jeff Glor.
Kevin Connors fra ESPN er en Bills-fan, og har vært det siden han gikk på Ithaca College. Skuespiller Nick Bakay, som er fra Buffalo, er en velkjent supporter; han har diskutert laget flere ganger i NFL Top 10. Skuespiller William Fichtner, oppvokst i Cheektowaga, er en fan, og spilte inn en reklame for laget i 2014. I 2015 var Fichtner med på produksjonen av en dokumentar for ESPN 30 for 30 om de fire gangene Bills nådde Super Bowl, "Four Falls of Buffalo". Den tidligere olympiske svømmeren Summer Sanders har beskrevet seg selv som en stor tilhenger av laget. Skuespiller Christopher McDonald, som ble oppvokst i Romulus, New York, er en tilhenger.
Det er noen personer som er kjent kun fordi de er supportere av Bills. Ken "Pinto Ron" Johnson var tilstede under hver eneste hjemme- og bortekamp fra 1994, og hans påfunn fikk nok oppmerksomhet til at NFL bestemte seg for å utestenge ham fra stadioner; John Lang, en Elvis-imitator som bærer med seg en stor gitar han bruker som en reklametavle; og Ezra Castro, også kjent som "Pancho Billa," en beboer i Dallas/Fort Worth Metroplex som går med en stor sombrero og en luchamaske. Castro ble diagnostisert med ryggmargskreft som hadde spredd seg i 2017; han ble invitert på scenen under NFL Draft i 2018 for å lese opp et av Bills sine picks. Castro døde 14. mai 2019.
I populærkultur
Buffalos rivalisering med Miami Dolphins ble referert til i Steve Martins Comedy Is Not Pretty! i 1979, på låten «How To Meet A Girl». Martin simulerer fotballprat på en fest, og en av festgåerene forteller at han ikke kan fatte at Buffalo kunne slå Miami - da albumet ble gitt ut hadde Dolphins slått Bills 18 kamper på rad.
I en episode av The X-Files i 1996, «Musings of a Cigarette Smoking Man», sier tittelkarakteren at Buffalo Bills ikke skal vinne en eneste Super Bowl så lenge han lever.
Buffalo Bills var med i filmen Second String og i dramaet Buffalo 66 av Vincent Gallo.
I episoden «100» i serien 30 Rock fra april 2011 finner Jack Donaghy, spilt av Alec Baldwin, ut at i en alternativ fremtid vil han ikke bare være rikere og ha mer suksess, men han er også eieren av et fotballag fra New York. Han blir senere skuffet når han finner ut at det ikke er New York Giants eller New York Jets, men Buffalo Bills.
Bills er laget som eventuelt slår ut Orlando Breakers i sluttspillet, det fiksjonelle NFL-laget som er hovedfokuset i sitcomen Coach.
I episoden «3 Acts of God» i serien Family Guy fra mars 2014 går familien Griffin på en kamp mellom new England Patriots og Bills på Gillette Stadium i Foxborough, Massachusetts, hvor Bills ende opp med å vinne. To Bills-spillere er med i episoden hvor de spiller seg selv, Mario Williams og C. J. Spiller.
Flere tidligere Bills-spillere har gått inn i politikken, nesten alltid som medlemmer av det republikanske partiet. Mest kjent var Jack Kemp, som ble valgt inn til representantenes hus i 1971 - bare to år etter han trakk seg som spiller - og tjente der i nesten to tiår. Han var blant annet nominert til visepresident under Bob Dole under presidentvalget i USA 1996. Tidligere tight end Jay Riemersma, defensive tackle Fred Smerlas og defensive end Phil Hansen stilte til kongressvalg, men alle tre tapte eller trakk seg fra valget.
Murer
Murer kan referere til:
Hajastani Bardzragujn khumb 2022–2023
Hajastani Bardzragujn khumb 2022–2023, er den 31. sesongen av den armenske topp divisjonen. Sesongen begynte 29. juli 2022 og avsluttet 6. juni 2023. Regjerende mestere klarte ikke å forsvare tittelen og Urartu vant sitt andre seriemesterskap.
Wei Meng
Wei Meng (født 1989) er en kinesisk skytter som konkurrerer i hagleskyting. Hun har ingen større internasjonale meritter, men tok blant annet tredjeplass under et verdenscupstevne i 2015.
Heinz Keßler
Heinz Keßler, også skrevet Heinz Kessler, (født 26. januar 1920 i Lauban i Schlesien i Tyskland, død 2. mai 2017) var general i Den tyske demokratiske republikks (DDR) væpnede styrker (NVA), forsvarsminister i DDR fra 1985 til 1989, medlem av Folkekammeret og medlem av politbyrået. Etter Tysklands gjenforening ble han dømt til syv og et halvt års fengsel for medansvar for drap på flyktende.
Wei Meng
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok hun bronse i skeet.
Heinz Keßler
Bakgrunn
Heinz Kessler vokste opp i en kommunistisk familie i Lauban, ble medlem av Kommunistische Partei Deutschlands' (KPD) barneorganisasjon som seksåring, og gikk senere i lære som motormekaniker.
San Pedro (vulkan)
San Pedro er en 3 020 meter høy stratovulkan ved bredden av Atitlánsjøen i Guatemala. Ved foten av vulkanen ligger landsbyen San Pedro La Laguna.
Heinz Keßler
Kommunistisk politiker
Da han kom tilbake til Tyskland i 1945 ble han aktiv i KPD i den sovjetiske okkupasjonsonen (SBZ). Da KPD og Sozialdemokratische Partei Deutschlands (SPD) i den sovjetiske sonen ble tvangssammenslått til Sozialistische Einheitspartei Deutschlands i 1946, ble han medlem av sentralkomitéen i partiet.
Han ble sjef for luftforsvaret i NVA i 1956, og ble viseforsvarsminister i 1957. I 1967 ble han sjef for hovedstaben (generalstaben) i NVA. Fra 1979 til 1985 var han øverste politiske offiser i NVA, og 3. desember 1985 ble han ny forsvarsminister etter at forgjengeren Heinz Hoffmann døde. Han ble medlem av politbyrået i 1986.
Etter Murens fall
Kort etter Tysklands gjenforening ble Kessler stilt for retten for drapene på flyktninger som forsøkte å unnslippe DDR mellom 1971 og 1989. 16. september 1993 ble han dømt for drap, til en fengselsstraff på syv og et halvt år.
Kessler klaget til Den europeiske menneskerettsdomstolen, og hevdet at hans handlinger var i overensstemmelse med DDRs lover. Menneskerettighetsdomstolen avslo klagen, og begrunnet det med at DDRs politikk var et brudd på menneskerettighetene.
Heinz Kessler sonet fengselsstraffen sin i fengselet i Berlin-Hakefelde fra 1993 til 1998, og ble løslatt etter nesten fem års soning.
Konjok-Gorbunok (2020)
Konjok-Gorbunok (originaltittel: Конёк-Горбунок) er en russisk film fra 2021 regissert av Oleg Pogodin.
Coldstream Guards
Coldstream Guards er et regiment i den britiske hæren, og en del av Gardedivisjonen.
Det er hærens eldste regiment i uavbrutt aktiv tjeneste og ble grunnlagt i 1650 da Oliver Cromwell opprettet et regiment for daværende oberst George Monck.
Regimentets formelle tittel er Her Majesty's Coldstream Regiment of Foot Guards. Det består av én bataljon (1. bataljon) og et kadrekompani (kompani nr. 7) og er oppsatt som mekanisert infanteri med stormpanservognen FV 510 Warrior. 1. bataljon har standkvarter i Aldershot og inngår i 12. mekaniserte brigade. Regimentets mest fremstående oppgave er imidlertid seremonielle funksjoner i London og Windsor som del av de kongelige husholdtropper. Kompani nr. 7 fungerer som paradekompani i London og er aktive i den årlige faneparaden, den høytidelige åpningen av det britiske parlamentet, Remembrance Sunday-paraden og vaktskifte ved Buckingham Palace. Regimentets musikkorps spiller ved statsbesøk.
Trikken i Melbourne
Trikken i Melbourne er sporvognsnettet i Melbourne i Australia og er det største sporvognsnettverket i verden.
Trikk er det nest mest (i antall passasjerer) brukte kollektivtilbudet i Melbourne etter penderjernbanenettverket. Årlig står trikken for 178 millioner turer i året I 2009 er sporvognnettverket det raskest voksende i passasjertall, på tross av at de ikke har mottatt det samme nivået med investeringer som jernbanen det siste tiåret.
Flere tiltak har blitt innført for å bedre fremkommeligheten for trikk i Melbourne. Blant annet må andre kjøretøy utføre en såkalt «hook turn», en del trikkelinjer har fått egen kjørebane og trafikklysene prioriterer trikk foran annen trafikk.
Trikken har blitt en særegen institusjon og karaktertrekk i Melbourne og er ofte brukt i markedsføringen av byen.
Mureslekta
Murer (Potentilla) er en gruppe planter i rosefamilien. Den består av ett- og toårige arter, og stauder.
Trikken i Melbourne
Kabeltrikk
I 1885 fikk Melbourne Tramway and Omnibus Company ett 30 års monopol for hele kabeltrikknettverket i Melbourne. Det eneste alternative kollektivtransporttilbudet inn i sentrum var jernbanen som hadde vært i bruk siden 1854.
Trikkenettverket i Melbourne vokste gradvis frem etter 1885, bygget av lokale myndigheter og drevet av Melbourne Tramway and Omnibus Company. Den første ruten gikk fra Spencer St/Flinders Street til Hawthorn Bridge og benyttet seg av standardspor. I 1891 besto kabeltrikkenettverket av 17 linjer i sentrum og de nærmeste forstedene. Etterhvert som byen vokste viste det seg at kabeltrikkenettverket ikke ville klare å holde følge på grunn av tekniske begrensinger. Og fra 1906 ble kabeltrikken supplert av elektriske trikklinjer ut til forstedene.
Mureslekta
Blomstene har både beger og ytterbeger. De fleste, som myrhatt og gåsemure, er femtallige, men tepperot og kryptepperot (krypmure) har kun fire kronblad, med tallrike støvdragere og fruktanlegg. Fruktene er nøtter som sitter på en hvelvet blomsterbunn. Kryptepperot (krypmure) er en klassisk ballastplante.
Trikken i Melbourne
Kabeltrikk
Da monopolet ble opphevet i 1916 ble driften tatt over av delstaten. Melbourne and Metropolitan Tramways Board (MMTB) ble dannet i 1918 for å bestyre trikkenettverket. Kabeltrikknettverket ble gradvis faset ut til fordel for elektrisk trikk, frem til den siste kabeltrikken ble pensjonert 26. oktober 1940.
Elektrisk trikk
De tidligste elektriske trikkene i Melbourne kom i 1889 og brukte utstyr som var tilovers etter verdensutstillingen i 1888. Traseen gikk fra Box Hill jernbanestasjon langs Tram Road til Doncaster. Forsøket mislyktes og ruten ble lagt ned i 1896.
I 1906 kom det første vellykkede elektriske trikkenettverket i Melbourne. North Melbourne Electric Tramway and Lighting Company bygde ut en linje fra endeholdeplassen fra kabeltrikken til Essendon. De drev linjen frem til de, som det siste private trikkeselskapet, ble tatt over av MMTB i 1922.
Jernbaneselskapet Victorian Railways drev også en trikkelinje fra St Kilda til Brighton. Denne linjen ble fullført da Thomas Bent ble førsteminister i Victoria. Det ble hevdet at han brukte sin stilling til å tvinge frem trikkeutbyggingen for personlig vinning, siden han eide en del eiendom i Brighton.
VR insisterte på å kalle trikkelinjen sin for «gatejernbane» og bygde den med bredspor (1600 mm) som er standarden for jernbane i Victoria, i motsetning til resten av trikkenettverket som benyttet standardspor. Linjen ble bygget i to omganger. Fra St Kilda til Middle Brighton delen ble åpnet 7. mai 1906. Siste stykket frem til Brighton Beach ble åpnet 22. desember 1906.
7. mars 1907, ble trikkestallen i Elwood og samtlige trikker ødelagt av brann. Vanlige avganger kom igang igjen 17. mars ved hjelp av fire C-klasse og tre D-klasse trikker fra Sydney som var i drift frem til Newport Railway Workshop fikk bygget fjorten nye trikker. St Kilda til Brighton Beachtrikken ble lagt ned 28. februar 1959 og ble erstattet av busser.
Da MMTB tok over Melbournes kabel- og elektriske trikkenettverk (med unntak av gatejernbanen fra St Kilda til Brighton) i løpet av 1920-årene, arvet de et nettverk bestående av forskjellige typer vognsett. For å løse dette vedlikeholdsproblemet designet de i 1923 den kjente W-klassen og faset ut de eldre trikkene.
Trikkenettverket under MMTB
I «gullalderen» i 1920- og 1930-åra holdt passasjertallene seg høye og banen var godt vedlikeholdt. En trikkekonduktør kunne da tjene mer enn lærere og politimenn og MMTB etablerte Wattle Park og Vimy House sykehusene for de trikkeansatte.
Toppen ble nådd i 1949 med 260 millioner passasjerer. Men allerede året etter, i 1950 falt antallet ned til 200 millioner, grunnen til dette var konkurransen fra det nyetablerte bussnettverket i Melbourne. Imidlertid gikk antallet opp igjen året etter, i 1951. Frem til 1970 opplevde trikken en gradvis nedgang i passasjerantall, akkurat som de fleste trikkenettverkene også ellers i verden, med stadig høyere konkurranse fra privatbiler og busser. En del av trikkelinjene ble lagt ned og erstattet med bussruter.
I 1970-årene var Melbourne den eneste australske byen med et større trikkenettverk. I Melbourne var det motvilje mot å legge ned trikken, blant annet på grunn av byens rette gatenett og brede gater, som gjorde trikken mer praktisk enn i andre byer, og på grunn av motstand fra fagforeningene. Dessuten argumentere styreformannen i MMTB Robert Risson med skyhøye kostnader for å rive opp skinnegangen. Størstedelen av nettverket og trikkene var relativt nye, på grunn av innfasingen av elektriske trikker på 1920- til 1940-tallet.
Gjenfødsel på 1970-tallet
I løpet av 1970-tallet, mens andre byer druknet i trafikkforurensning, ble Melbourne overbevist at det var en riktig beslutning å beholde trikkenettverket, selv om passasjertallene var synkende.
Den første trikkeutvidelsen på over tyve år ble bygget i 1978 langs Burwood Highway. W-klassen ble gradvis utfaset med nye trikkeklasser: Z-klassen, A-klassen og B-klassen i løpet av 1970- og 1980-tallet. I 1980 anbefalte den kontroversielle Lonierapporten å legge ned halve trikkenettverket og erstatte det med busser. Men på grunn av omfattende protester ble disse nedleggelsene lagt på is.
I 1980-årene gikk trikken med omfattende tap på flere millioner dollar hvert år, som ble dekket av delstaten Victoria. I 1990 forsøkte førsteministeren John Cain å innføre nye økonomiske tiltak for å bedre situasjonen. Dette utløste en lengre streik som bidro til at passasjertallet var mindre enn 100 millioner årlig for første og eneste gang. I 1992 kom det konservative partiet til makten under førsteminister Jeff Kennett og lovet å privatisere kollektivtrafikken i Melbourne. Kort tid før privatiseringen ble trikkekonduktørene erstattet med billettmaskiner. Dette skrittet var upopulært blant de reisene og resulterte i store tap på grunn av sniking. I løpet av 1990-tallet gjennomgikk trikken en gradvis forbedring, på grunn av tilflytting til sentrum.
I 1995 ble linje 86 utvidet til Bundoora, campusen til RMIT.
Privatisering
1. juli 1998 ble trikknettverket, i forbindelse med privatisering, delt i to selskaper – Met Trams 1 Corporation (med børsnavnet Swanston Trams) og Met Trams 2 Corporation (Yarra Trams). Etter en anbudsprosess fikk de retten til å drive trikkenettverket de neste 12 årene. Swanston Trams-kontrakten ble gitt til, et europeisk selskap National Express Group PLC. Yarra Trams kontrakten gikk til MetroLink Victoria Pty Ltd, et konsortium bestående av det franske selskapet Transdev, det australske selskapet Transfield Services og franske Egis Projects. I løpet av en overgangs periode ble de to trikkeselskapene overført (solgt) fra delstatsmyndighetene til privat sektor.
National Express omdøpte Swanston Trams til M>Tram 28. mars 2001. Etter flere år med inntjeningsproblemer, mislykkede forhandlinger med delstatsregjeringen og tvil om fremtidlig inntjeningsevne besluttet National Express Group 16. desember 2002 å innstille sine kontrakter og gi kontrollen tilbake til delstaten. Delstaten drev så M>Tram frem til Yarra Trams tok over hele trikknettverket 18. april 2004.
Desember 2009 tok Keolis/Downer EDI over trikkenettverket i åtte år fremover med opsjon på enda sju år.
Modernisering
Som del av privatiseringsprosessen er de private aktørene nødt til å utvide og modernisere trikkenettverket. Blant annet med nye trikker og oppgradering av eksisterende trikker. M>Tram investerte 175 millioner dollar i 59 nye Combino-trikker fra Siemens og 7,2 millioner i oppgraderinger av eksisterende trikker. Yarra Trams investerte 150 millioner i 31 Citadis lav-entre trikker fra Alstom
I 2003 ble det nye varemerket Metlink introdusert for å samle markedsføringen og billettsystemet til hele Melbournes kollektivtransportnettverk under en felles paraply. Dette medførte bedre korrespondanse mellom forskjellige kollektivtransportmidler og selskaper.
Utvidelser
I 2003 ble Box Hill trikk/bybane utvidelsen åpnet, etterfulgt av Vermont South og Docklands trikkeutvidelsen i 2005.
Flere nyere utvidelser har blitt foreslått, spesielt mindre utvidelser av eksisterende linjer for å bedre korrespondansen med andre kollektivtransportmidler. Det grønne partiet i Victoria har også foreslått en rekke utvidelser.
Martin Nielsen
Martin Nielsen er navnet til flere personer:
Rikspartidag for frihet
Rikspartidag for Frihet var det tyske nazistpartiet NSDAPs 7. rikspartidag. Den ble avholdt fra 10. til 16. september 1935 i Nürnberg. Partistevnet er best kjent for raselovene som fratok jøder og andre ikke-germanere fulle borgerrettigheter i det tyske riket. Lovene, som ble forkynt under Riksdagsmøtet og la det juridiske grunnlaget for holocaust og den etniske rensningen i det nazistiske Tyskland, sto sentralt i Nürnberg-prosessen, de alliertes rettsoppgjør etter den andre verdenskrig.
13. september: Dag for de politiske organisasjonene
Talere: Rudolf Hess; Gauleiter Bohle; Klemp. Rosenberg Alfred Rosenberg; Robert Ley; Frauendorfer. Talere: Julius Streicher; Hans Frank; Fischer. Dietrich; Dressler. Talere: Hanns Oberlindober; Oberbürgermeister Liebel. Talere: Schwarz, Saupert. Talere: Robert Ley; Adolf Hitler. og Adolf Hitler.
14. september: Dag for Hitler-ungdommen
Franz Seldte; Schmeer. (Kulturvereinshaus.) Talere: Erich Hilgenfeldt; Althaus; Mayerhofer; Laemme.
15. september: Dag for SA og SS
Frihet var satt som tema for den 7. rikspartidagen og arrangementet skulle feire at allmenn militær verneplikt var gjeninnført og at landet hadde gjenoppbygd sjøforsvar, luftforsvar og panserdivisjoner, noe som var et brudd på Versaillestraktaten etter den første verdenskrig.
etterfulgt av minnehøytidlighet for de som ble drept i 1. verdenskrig. Tale: Adolf Hitler. Hierl. Hitler.
link
16. september: Hærens dag
Bürgermeister i Halle; Fiehler, Bürgermeister i München; Hanns Kerrl. Kolb.
Film fra partidagene
Leni Riefenstahl produserte filmen Frihetens dag! - Våre væpnede styrker! ("Tag der Freiheit! – Unsere Wehrmacht!" som var en dokumentarfilm om Wehrmachts manøvre under den 7. partikongressen.
Vitalij Davydov
Vitalij Semjonovitsj Davydov (russisk: Виталий Семёнович Давыдов; født 1. april 1939 i Moskva) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck, 1968 i Grenoble og 1972 i Sapporo.
Davydov ble olympisk mester tre ganger og verdensmester ni ganger. Han spilte 178 kamper på Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret åtte mål. Han spilte på klubblaget HC Dynamo Moskva.
Fylkesvei 2878
Fylkesvei 2878  går over Øst-Veme mellom riksvei 7 ved Heggen og Veme i Ytre Soknedalen, i Ringerike komnune. Den fikk navnet Vemeveien i 1978. Veistrekningen har oljegrusdekke.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 175.
Musikkfestival
En musikkfestival er et større festarrangement som sentrerer seg rundt temaet musikk. Musikkfestivaler avholdes over hele verden, og er ofte en stor publikumsattraksjon. De avholdes vanligvis jevnlig, gjerne årlig, og foregår som regel utendørs. Flere av de største festivalene tiltrekker seg flere hundretusener besøkende. Arrangementet baserer seg ofte på musikere som skal opptre for et betalende publikum. I tillegg til musikk, omfatter musikkfestivaler ofte andre elementer, slik som salg av mat og merchandise, performance art, camping og sosiale aktiviteter. Festivalene kan dermed ha et svært forskjellig og bredt spekter av innhold, og er av den grunn aktuelle for et stort publikum.
Festivalpublikummet har de siste årene økt betraktelig i proporsjon med antall festivaler. Alder, utdanning og bosted antas å påvirke interessen for festivaldeltakelse. Mennesker som er musikkinteresserte og sosialt utadvendte deltar oftere på festivaler enn andre. I likhet med musikken er også det sosiale fellesskapet en viktig faktor.
Det finnes musikkfestivaler som har et bredt spekter av musikksjangre, og det finnes musikkfestivaler som holder seg til en spesiell kategori innenfor musikken, slik som jazz-, country-, rock-, eller folkemusikk-festivaler. De ulike musikkfestivalene tiltrekker seg forskjellige målgrupper.
Musikkfestivaler kan ha stor betydning for lokalsamfunnet. De kan blant annet påvirke lokal identitet og stolthet, stedsutvikling, næringsutvikling og turisme. Musikkfestivaler er også en viktig arena for nye artister og band. Å spille foran et helt nytt publikum kan potensielt gi bandet eller artisten flere nye tilhengere. Noen arrangører velger i tillegg å booke mer særegne artister som er rettet mot et smalere publikum, for å utfordre de besøkende og skape et bredere spekter i festivalprogrammet. Utover at dette er nyttig for artistene, som får vist seg fram for et større publikum, kan det også være gunstig for festivaldeltakere, som får åpnet øynene for nye og interessante musikkinnslag.
Historie
En av de første arrangementene som faller inn under betegnelsen musikkfestival sies å være de Pythiske leker i Delfi, som hadde musikkforestillinger som en del av arrangementets program. I middelalderen ble nemlig festivaler ofte avholdt som konkurranser eller tilleggsinnslag til konkurranser. Den første popfestivalen arrangert er Monterey-festivalen, som gikk av stabelen i San Francisco i året 1967.
Woodstockfestivalen er en av de mest kjente og legendariske musikkfestivaler som har blitt arrangert, og blir ofte referert og henvist til i populærkultur verden over. Festivalen hadde musikksjangeren rock som hovedtema, og den ble avholdt i USA i år 1969. Som navnet antyder skulle festivalen opprinnelig gjennomføres i Woodstock, New York, men den ble flyttet til Bethel i samme by. Det ankom rundt 500 000 publikummere til arrangementet, og siden arrangørene verken var forberedt eller rustet til et slikt oppmøte, var betydelig ressursmangel i forhold til sikkerhet og logistikk et faktum. Ved mangel på parkeringsplasser forlot mennesker bilene sine på motorveiene i området rundt, og arrangørene av festivalen måtte leie inn helikoptre for å frakte artistene til scenen.
Blant nåtidens musikkfestivaler sies Donauinselfest som holder til i Wien, Østerrike, å være blant de største. Festivalen er et gratisarrangement, og det rapporteres at den årlig oppnår flere millioner besøkende. På grunn av det gigantiske omfanget legger arrangørene stor vekt på sikkerhet under arrangementet. Hvert år er tusener av frivillige og synlig politi tilstede ved festivalen. I tillegg er såkalte “husregler” opprettet for å sikre publikums trygghet og trivsel. Summerfest med kallenavnet «The big gig», er også en av dagens største musikkfestivaler, og den promoterer seg selv som verdens største musikkfestival.
Medieomtalte hendelser
Musikkarrangementer kjennetegnes ofte ved at et stort antall mennesker samles på et begrenset område. Dette innebærer at det er en betydelig risiko for at farlige hendelser skal oppstå. Gjennom årene har det forekommet flere ulykker ved musikkfestivaler og konserter som har involvert mange festivaldeltakere og til og med krevd flere menneskeliv.
Musikkfestivaler i Norge
Kalvøyafestivalen ble arrangert på Kalvøya i Bærum fra 1971 til 1997. Fra 1973 var det også internasjonale artister med og det første bandet var Frank Zappa & Mothers of Invention, Senere spilte mange kjente artister som Santana (1980), U2 (1983), Bob Dylan (1980 og 81), Nirvana (1992) og David Bowie (1997) for å nevne noen.
Ragnarock var navnet på en serie rockefestivaler som ble avholdt i Oslo. De to første ble arrangert i Holmenkollen i 1973 og 1974, mens den tredje fant sted på Ullevaal Stadion i 1975. Konserten i 1973 ble filmet med sju kameraer, og filmen ble vist på norske kinoer samme år. Filmen ble i 2009 utgitt i en samleboks bestående av én DVD og to CD-er. I 1974 var kjente norske band som Popol Vuh og Ruphus med og det mest kjente bandet det året var Procol Harum. Det tok meget lang tid å rigge senen mellom hvert band noe som førte til at ikke Hawkwind, Prudence og Titanic ikke fikk spille. På Ullevål i 1975 var det nederlandske Focus som var hovedattraksjonen.
Hortensfestivalen ble arrangert fra 1975 til 1981, og ble startet opp igjen i mindre skala i 1992. Popol Ace og Ole Paus var blant de største navnene første året. Senere var Bob Marley sin opptreden i 1978 det festivalen er blir husket for, men også andre år var det kjente artister der som i 1980 med Billy Cobham og Rick Wakeman.
De siste årene har antall musikkfestivaler vært i sterk vekst i Norge, og over 80 musikkfestivaler arrangeres årlig. Det finnes både store og små musikkfestivaler rundt omkring i landet, og festivalene gjenspeiler Norges brede spekter av artister, band og musikalske sjangre. I tillegg tilfører en rekke utenlandske bidrag stor variasjon til landets mange festivaler. Blant annet arrangeres rockefestivaler, visefestivaler, folkemusikkfestivaler, festivaler for internasjonal tradisjonsmusikk, bluesfestivaler, dansebandfestivaler og musikkfestivaler med andre hovedsjangre. Flere arrangører satser også på å tilby et bredt festivalprogram og en bred profil av musikalske innslag som skal tilfredsstille enhver smak.
Resultatet av en spørreundersøkelse viser at blant de mest populære musikkfestivalene i Norge er Trænafestivalen, Hovefestivalen og Døgnvillfestivalen. En analyse av svarene antyder at for personer under 29 år er det Hovefestivalen som er den mest populære, mens personer mellom 35 og 45 år foretrekker Trænafestivalen. For personer over 45 år er Molde Jazzfestival den mest foretrukne musikkfestivalen. Fra samme undersøkelse kan en også lese at alder, i større grad enn kjønn, påvirker hvilke musikkfestivaler en helst deltar på.