cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
13. januar-medaljen
Utforming
Medaljen er i sølv og har en diameter på 36 mm. Den viser en engel som holder et menneske som holder et skjold med Gediminas-merket. Forsiden bærer også innskriften «Sausio 13» (norsk: «13. januar») og «1991», «13. januar 1991» på litauisk. Medaljen har gult bånd med grønne og røde striper. Dette er fargene i Litauens flagg. I tillegg har båndet svarte striper.
Tildeling
13. januar-medaljen var per 19. november 2020 tildelt 4,302 personer.
Fire nordmenn er tildelt 13. januar-medaljen: Leon Bodd, Hans-Wilhelm Steinfeld og Thorvald Stoltenberg ble tildelt medaljen i 1992, mens Ingvald Godal fikk den i 1996.
Old Dominion University
Old Dominion University er et delstatseid universitet i Norfolk i delstaten Virginia, USA. Det ble opprettet i 1930 som en avdeling under College of William and Mary. I 1956 startet tildelingen av bachelorgrader, og i 1962 ble Old Dominion en selvstendig institusjon med universitetsstatus.
Skolene og collegene er:
Ved universitetet var det 21 625 studenter og 1 017 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 6 107 for studenter folkeregistrert i delstaten. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.
Ved Maritime Institute gis det utdanning på høyt nivå innen maritim ledelse, logistikk og havneledelse, med basis i utvekslings- og forskningsprogrammer sammen med den store havnen i Norfolk.
Flemming Andersen
Flemming Andersen (født 2. juni 1968) er en dansk tegneserieskaper. Etter videregående skole og militæret ville han prøve seg som tegner for noen sjællandske reklamebyråer og aviser, men det var forgjeves. På Gutenberghus (senere Egmont) var man heller ikke interessert i å benytte seg av Andersens reklameillustrasjoner, men oppfordret ham istedenfor til å forsøke seg på Disney-tegneserier. Disse har han holdt på med siden. Hans første historie, «Smak og behag», kom i 1990.
Old Dominion University
Forskning og biblioteker
Det drives meget avansert forskning ved universitetet, blant annet i samarbeid med NASA. Forskningsinstitusjonene underlagt Old Dominion er:
Flemming Andersen
De første månedene skrev Flemming Andersen manus, men etterhvert begynte han å tegne selv også. Andersens tegnestil er elsket av mange, kanskje på grunn av hans evne til å legge følelser inn i endene. Andersen liker måten Donald og de andre endene er designet på. Han er også meget flink til å tegne bakgrunner i historiene sine.
Old Dominion University
Forskning og biblioteker
Hovedbiblioteket er Patricia W. and J. Douglas Perry Library, i tillegg finnes kunstbiblioteket Elise N. Hofheimer Art Library og musikkbiblioteket F. Ludwig Diehn Composers Room. De har tilsammen over to millioner objekter, inklusive både bøker, dokumenter og magasiner.
Flemming Andersen
Idag tegner han lengre historier med sin italienske tegnestil, som ofte blir utgitt i pocketbøkene. I 1997 assisterte Flemming Andersen Egmont med å utvikle Disney-historier til det japanske markedet. I 1999 begynte Andersen å illustrere barnebøker for forlaget Alrune, bl.a. "Nuttenok og kimekæmpen". Andersen bor nå i København.
Ingrid Bergstrøm
Ingrid Bergstrøm (født 4. mai 1974 i Ytre Enebakk) er en norsk skuespiller, ansatt ved Trøndelag Teater.
Hun tok musikkteaterutdannelse ved Guildford School of Acting 1994-1997. Før hun kom til Trøndelag Teater hadde hun vært tilknyttet bl.a. Riksteatret og Den Nationale Scene. I Bergen fikk hun store utfordringer – Elenora i Påske av August Strindberg, Cecily i Hvem er Earnest av Oscar Wilde og Cordelia i Shakespeares Kong Lear.
Bergstrøm kom til Trøndelag Teater i 2001 i forbindelse med tittelrollen i musikalen Esther. I Shakespeares En medtsåmmårnattsdrøm hadde hun rollen som Hermia. Senere spilte hun Madeleine i Piaf, hvor hun også var reserve/dublerte i tittelrollen. Hun spilte jounalisten og småbarnsmoren Jeanette Kolbjørnsvik i Hans Rotmos farse Trekkspillkrigen, og datterrollen i Hans Magnus Ystgaards Purpur og gull, basert på sanger av Åge Aleksandersen.
Waldemar Thrane
Waldemar Thrane (født 8. oktober 1790 i Christiania, død 30. desember 1828) var en norsk komponist, fiolinist og orkesterleder.
Waldemar Thrane var Norges mest betydningsfulle musiker på begynnelsen av 1800-tallet og en pioner i norsk musikk. I 1814–15 studerte han i Paris. Komposisjonene hans har wienerklassisismens kjennetegn, en stil som på denne tiden innebar de nyeste musikkretningene. I syngespillet Fjeldeventyret (1824) ble også norsk folkemusikk brukt som kilde. Han regnes som en pioner i etableringen av en norsk kunstmusikkultur. Han var dirigent for Det musikalske Lyceum og Christiania offentlige Theater inntil han ble syk i 1828 og ble erstattet av Ole Bull.
Waldemar Thrane var sønn til Paul Olsen Thrane, bror av David Thrane og onkel til Marcus Thrane.
Sylvspente boots
Sylvspente boots er det første albumet til den norske gruppen Hellbillies. Hellbillies har på denne platen gitt ut sanger der de har laget norsk tekst på amerikanske låter. På senere album har guppen produsert det meste av musikken selv også.
Platen ble spilt inn i studio S2/K2, NRK Buskerud Solbergelva i perioden november 1991 – februar 1992, og ble gitt ut 27. august 1992.
Sporliste
(Opprinnelig navn på låt oppgitt i parentes.)
Tommy Steine
Tommy Lindrup Steine (født 1969) er en norsk programleder, sanger og stand up-komiker kjent fra flere sceneshow og tv-programmer som Senkveld med HC og Tommy og Allsang på Grensen.
Han har vært deltaker i 71° nord – Norges tøffeste kjendis (2010) og 4-stjerners middag halv åtte.
I 2001 ble han tildelt Stå opp-prisen for 2000.
Peter og de tolv apostlers gjerninger
Peter og de tolv apostlers gjerninger er et apokryfisk skrift fra oldkirken, sannsynligvis skrevet på gresk en gang mellom år 100-350, men bare kjent gjennom et koptisk-språklig håndskrift fra 300- eller 400-tallet som ble funnet blant Nag Hammadi-skriftene (VI, 1) i 1945. Det tilhører de apokryfe apostelgjerningene, en sjanger som skildrer de kristne apostlenes liv og gjerningene i tiden etter det som skildres i Bibelens skrift Apostlenes gjerninger.
Handlingen i fortellingen framstår som en slags allegori med elementer fra visjonslitteraturen. Apostlene legger ut på en sjøreise og kommer til byen Bosted. Her møter de en perleselger kalt Litargoel. Teksten ser ut til å ta utgangspunkt i Jesu lignelser og annet fortellingsstoff fra de nytestamentlige evangeliene, men utvikler dette i en særegen retning. Det er elementer i fortellingen som tyder på at teksten stammer fra et gnostisk miljø, men det er uenighet om dette blant forskere.
Teksten er oversatt til norsk i antologien Tidligkristne apokryfer, 2011.
400 Ducrosa
400 Ducrosa er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 15. mars 1895 av Auguste Charlois fra Observatoire de Nice i Nice. Den er oppkalte etter astronomen J. Ducros.
Dillenburg slott
Dillenburg slott var et forsterket hus (festning) i Tyskland. Det ble bygget av grev Henrik II av Nassau i 1240, og tilfalt Otto ved arveskiftet mellom ham og Walram i 1255.
Dagens nederlandske fyrstehus kan føre sine aner tilbake til Otto, og 24. april 1533 ble Vilhelm den tause født i dette slottet. Under hans ledelse gjorde Nederlandene opprør mot det spanske herredømmet og ble den nederlandske uavhengighetskrigen (åttiårskrigen) utløst. Dette resulterte i at De forente Nederlandene formelt ble selvstendige i 1648.
Av det opprinnelige slottet er i dag kun kasemattene igjen. I disse kunne inntil 3000 soldater oppholde seg, og det var her mulig å bygge ekstra «etasjer» ved hjelp av bjelker.
Vulgærlatin
Vulgærlatin (fra latin sermo vulgaris, «alminnelig språk») eller lavlatin er en fellesbetegnelse for de dialekter av latin som ble talt først og fremst i de vestre provinsene av Romerriket inntil disse dialektene utviklet seg til de enkelte romanske språkene omkring 800-tallet.
Ett eller to språk
Noen forskere beskriver vulgærlatin og klassisk latin som to uavhengige språknormer. Det urromanske, som man rekonstruerer ved å sammenligne de senere romanske språk, settes da lik med vulgærlatin. Vulgærlatin og klassisk latin skal ha en forskjellig fonologi, morfologi og syntaks. Forskerne støtter seg spesielt til stavefeil og grammatikalske feil i innskriftene, ikke minst i graffiti fra Pompeii. En annen kilde til vulgærlatin er de frigitte slavenes replikker i Petronius' Satyricon (100-tallet e.Kr.).
Andre forskere fremhever at det latinske språket tross alt er enhetlig fram til oldtidens slutt og stykkes opp i middelalderen. Vulgærlatin og klassisk latin er for dem ikke to språk, men kun to ytterpunkter i en sosiolingvistisk kontinuitet. Noen ord og former var mer høytidelige og andre mer hverdagslige, men overgangen var glidende. Cicero skrev et utpreget klassisk latin, men i brev, som ligger nærmere dagligspråket, har han ofte ord som man ellers ikke vil forvente å finne i litteraturen, f.eks. bucca, «munn» og auricula, «øre». Det avgjørende skille mellom klassisk latin og romanske språk skjer først i begynnelsen av middelalderen (den første tekst på et romansk språk er Strasbourg-edene fra 842).
Walter Dix
Walter Dix (født 31. januar 1986 i Coral Springs i Florida) er en amerikansk friidrettsutøver (sprinter). Hans hittil største meritter er to bronsemedaljer fra OL i Beijing 2008 og to sølvmedaljer fra VM i friidrett 2011.
Hans personlige rekord på 200 meter (19,53) gjør ham til den fjerde raskeste utøveren noen sinne på denne distansen.
Dix innehar fortsatt juniorverdensrekorden på 200 meter innendørs med tiden 20,37, satt i mars 2005.
Tidlig liv
Dix' far, Washington Dix, er tidligere sprinter og friidrettstrener, derfor deltok Walter Dix tidlig på friidrettsstevner, og konkurrerte særlig i sprint og lengde. Hans hurtighet gjorde at han også spilte en del amerikansk fotball på skolen. Han presterte gode tider allerede på high school; på sitt siste år på Coral Springs High School i 2004 løp han 100 meter på 10,28. Dette var den tredje beste tiden på skolen noen sinne, kun Houston McTear og Curtis Johnson hadde løpt raskere. Han satte også ny high school-rekord i Florida på 200 meter da han løp på 20,62.
Karriere på collegenivå
Dix startet ved Florida State University i 2004, 18 år gammel, og hadde årsbeste utendørs på 10,28 og 20,62 på 100 og 200 meter i 2004. Han hadde da Bob Braman som trener. I sitt første regionale stevne, Atlantic Coast Conference Indoor Track and Field Championship, vant han både 60 meter, 200 meter og 4 x 400 meter stafett. Han ble kåret til «Rookie of the Year» av Atlantic Coast Conference. Ved det nasjonale NCAA-mesterskapet innendørs kom han på 2.-plass på 200 meter (20,37) og 6.-plass på 60 meter (6,70). Tiden hans på 200 meter var ny verdensrekord for juniorer.
USAs friidrettsforbund, USA Track & Field, kåret Dix til «Ukens friidrettsutøver» (Athlete of the Week) etter at han satte ny amerikansk juniorrekord på 100 meter 27. mai 2005, i kvalifiseringsheatet ved det regionale NCAA East Regional Championships i New York. Han slo med det Stanley Floyds 25 år gamle rekord. Dix vant både 100 og 200 meter ved dette stevnet, med finaletidene 10,22 og 20,23 sekunder. Ved hans første NCAA-mesterskap utendørs, i juni 2005, ble Dix Florida State Universitys første vinner siden 1980. Han vant 100 meter på 10,21 sekunder, og slo bl.a. regjerende NCAA-mester på 60 meter innendørs, DaBryan Blanton, og regjerende NCAA-mester på 200 meter utendørs, Tyson Gay. I tillegg kom han på 4.-plass på 200 meter, der han satte ny personlig rekord i semifinalen, med tiden 20,18.
Ved Atlantic Coast Conference-mesterskapet vant han både 100 og 200 meter. Han deltok også ved USA-mesterskapet i friidrett i 2005, der han var den eneste ikkeprofesjonelle utøveren som nådde finalen, og han endte på 4.-plass i dette løpet.
I 2006 vant Dix sin første NCAA-tittel innendørs, da han vant 200 meter ved NCAA-mesterskapet innendørs. Her kom han også på 2.-plass på 60 meter, etter å ha satt personlig rekord i innledningsheatet med tiden 6,59. Tiden hans på 200 meter ble 20,27 sekunder, som var den raskeste tiden i verden innendørs i hele 2006. Hans raskeste tid utendørs presterte han ved Reebok Invitational, der han løp på 20,25. Ved NCAA-mesterskapet utendørs vant han 200 meter (20,30), og kom på 2.-plass på 100 meter (10,18) bak Xavier Carter. Han løp også en 100 meter på 10,12 i Greensboro dette året.
Dix vant 4 nasjonale NCAA-titler i 2007-sesongen. Sesongen startet med seier på 200 meter ved NCAA-mesterskapet innendørs. Ved det regionale NCAA East Regional-mesterskapet vant han 100 meter på tiden 10,05, og på 200 meter satte han ny college-rekord, med tiden 19,69, og slo med det Joe DeLoachs forrige rekord fra 1988. Denne tiden gjorde ham til historiens sjette raskeste utøver på 200 meter noen sinne, på dette tidspunktet. Ved NCAA-mesterskapet utendørs vant han 3 titler; han vant 100 og 200 meter individuelt, og deltok også på stafettlaget som vant 4 x 100 meter. Dette var første gang siden 1969 at én utøver vant tre NCAA-titler i samme mesterskap. Tiden hans på 100 meter ble 9,93, som var årsbeste i verden på det tidspunktet, og kun 1/100 sekund bak Ato Boltens NCAA-rekord. Resultatene hans ved dette NCAA-mesterskapet gjorde at han igjen ble kåret til «Ukens friidrettsutøver» av USA Track & Field.
Acraea
Acraea er en slekt av tropiske sommerfugler som hører til underfamilien Heliconiinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). De fleste av de minst 130 artene lever i Afrika, men det finnes også noen få i Sørøst-Asia og Australia. Acraea-artene er giftige og signaliserer dette med karakteristiske, røde eller gule og brune fargemønstre som mange andre sommerfugler har etterlignet.
Lavia
Lavia er en by og tidligere kommune i landskapet Satakunta i Finland. Kommunen hadde cirka 2 000 innbyggere og et areal på 357,8 km² hvorav 36,6 km² er vann. Lavia var en finskspråklig kommune som grenset til kommunene Björneborg, Kankaanpää, Kiikoinen, Kumo, Påmark, Sastamala og Ulvsby.
Acraea
Utseende
Acraea-artene har et ganske enhetlig utseende. De kan likevel være vanskelige å bestemme fordi mange sommerfugler fra andre grupper etterligner disse giftige artene. Middelsstore (vingespenn 30–90 mm), spinkle sommerfugler. Vingene er farget i rødt eller gult og brunt eller svart. Vingeårene er mørke og står tydelig fram mot vingenes grunnfarge. Mange arter har mer eller mindre gjennomsiktige vinger. Kroppen er pinneaktig tynn, antennene er kortere enn halvparten av forvingen, med markert kølle ytterst. Forvingene er avlange og smale, forhjørnene helt avrundede, ytterkanten jevn. Bakvingene er forholdsvis små og avrundede. Larvene er dekket av korte torner.
Walter Dix
Karriere på collegenivå
Igjen deltok han også ved USA-mesterskapet for seniorer utendørs, der han kom på 3.-plass med tiden 10,09.
Lavia
1. januar 2015 ble kommunen slått sammen med Björneborg.
Acraea
Levevis
Acraeini er skogsinsekter. Mange av artene har larver som lever på pasjonsblomstfamilien (Passifloraceae), slektene Passiflora og Adenia. Andre næringsplanter er blant annet søtpotet (Ipomoea batatas) og sommerfuglbusk (Buddleia). Den afrikanske arten Acraea acerata kan gjøre betydelig skade på søtpoteter. Stort sett er Acraeini trege insekter som stoler på at giftigheten verner dem mot rovdyr, men det finnes også noen arter som flyr høyt over trekronene.
Walter Dix
Karriere på collegenivå
I hans siste sesong slet han mye med en skade i leggmuskelen (hamstring) i starten av sesongen. I april deltok han imidllertid ved NCAA-mesterskapet utendørs, der han vant sin tredje tittel på 200 meter. På 100 meter kom han på 4.-plass. Han fullførte sin utdanning innen samfunnsvitenskap ved FSU i mai 2008, noe som gjorde at han kunne begynne forberedelsene til uttaket til sommer-OL 2008. Gjennom sin amatørkarriere ble han den andre utøveren noen sinne som vant 200 meter ved NCAA-mesterskapet tre ganger, noe kun Ralph Metcalfe har greid før ham. Dix endte opp med 6 NCAA-titler utendørs og 2 innendørs, og ble kåret til All-American 18 ganger i NCAAs øverste divisjon.
Acraea
Utbredelse
Acraea er i hovedsak en afrikansk gruppe og alle artene bortsett fra fem lever i Afrika. Slekten er imidlertid også representert i Sørøst-Asia og Australia. Tallet på arter i slekten oppgis til mellom 130-240.
Walter Dix
Karriere på collegenivå
Dix ble profesjonell i 2008, da han signerte en avtale med Nike, Inc. som ga 1.000.000 dollar pr år.
Karriere som profesjonell
I juni og juli 2008 deltok Dix ved USAs OL-uttak (Olympic Trials). På 100 meter løp han inn til 2.-plass med tiden 9,80, i et løp der Tyson Gay løp historiens raskeste 100 meter uansett vindforhold, med 9,68. Den ble imidlertid ikke gyldig som verdensrekord, siden medvinden var for kraftig; 4,1 m/s. På 200 meter vant han OL-uttaket, foran OL-vinneren fra 2004, Shawn Crawford. Finalen ble et svært jevnt løp, der 5/1000 sekund skilte første- og andreplassen; Dix' tid ble 19,852 og Crawford 19,857, men begge ble stående med 19,86 som offisielt resultat. Dix ble dermed tatt ut både på 100 og 200 meter til OL. I kvalifiseringsheatet på 100 meter ved OL 2008 i Beijing løp han på 9,95, som var sesongbestenotering for hans del, og han kvalifiserte seg med det til finalen. Med tiden 9,91 i finalen på 100 meter kom han på tredjeplass bak Usain Bolt (9,69) fra Jamaica og Richard Thompson 9,89 fra Trinidad og Tobago. Denne OL-bronsen var hans første medalje i et større internasjonalt mesterskap. Noen dager senere kom han på 5.-plass i finalen på 200 meter, med tiden 19,98. Usain Bolt vant denne finalen, med ny verdensrekord på 19,30. Imidlertid ble både Churandy Martina (2.-plass) og Wallace Spearmon (3.-plass) diskvalifisert like etter løpet, for å ha tråkket utenfor banen sin, slik at Dix' lagkamerat Shawn Crawford rykket opp til 2.-plass og Dix selv rykket opp til 3.-plass, og sin andre OL-bronse. På 4 x 100 meter stafett ble imidlertid USA diskvalifisert i innledningsheatet, etter at Darvis Patton og Tyson Gay mistet stafettpinnen i sin veksling, dermed fikk Dix aldri muligheten til å delta i stafetten. Både det amerikanske herre- og kvinnelaget ble diskvalifisert etter vekslingsfeil i dette OL-et, noe som skapte reaksjoner blant både amerikanske fans og det amerikanske friidrettsforbundet, USA Track & Field. Dix ble den eneste sprinteren fra USA som reiste hjem med to individuelle medaljer.
Dix sesongåpnet i april i Tallahassee i Florida, med årsbeste i verden på 10,00 sekunder. Han var også med og satte årsbestetid i verden på 4 x 100 meter stafett ved Penn Relays, der han løp på 37,92 sammen Travis Padgett, Shawn Crawford og Darvis Patton. Resten av sesongen ble imidlertid ikke resultatmessig like bra. Hans trener Teddy Long hadde planer om å forbedre Dix' start og akselerasjon, men disse avsluttet samarbeidet i april. Han kom på 3.-plass ved Prefontaine Classic, men dette skulle vise seg å bli et av sesongens beste resultater. Han deltok ved USA-mesterskapet utendørs, men skader tvang ham til å trekke seg fra både 100 og 200 meter, og han ble ikke kvalifisert til VM i friidrett 2009. I tillegg fikk han en juridisk strid med agenten sin, Kimberly Holland, fordi hun krevde 20 % av inntektene fra avtalen med Nike. Striden ble løst i juli, men vilkårene er ikke kjent, og Dix forlot Hollands managementselskap Icon Management for å bli sin egen agent. Men sin egen far som trener og ingen større mesterskap å trene mot deltok han bare i noen få lokale stevner resten av året.
2010 ble et mye bedre år enn 2009 for Dix. Ved USA-mesterskapet innendørs løp han inn til 4.-plass på 60 meter, og satte ny personlig rekord på 6,58 sekunder. Ivory Williams, som vant løpet, ble imidlertid diskvalifisert etter å ha testet positivt på marijuana, dermed rykket Dix opp til 3.-plass. Hans første løp utendørs var Seminole Twilight-stevnet i mai, der han vant 100 meter med tiden 9,98 og 200 meter med tiden 19,89.
Dix begynte å konkurrere i Diamond League denne sesongen, og debuterte med det på europeiske baner. Hans første stevneseier i Diamond League kom i Golden Gala-stevnet i Roma, der han løp på 19,86 og slo Michael Johnsens stevnerekord, som var på 19,93. På nasjonalt nivå vant han gull på 100 meter ved USA-mesterskapet utendørs, og han kom på 2.-plass på 200 meter, bak Wallace Spearmon.
Den 3. juli vant han et nytt Diamond League-stevne, da han slo Tyson Gay ved Prefontaine Classic, og satte ny stevnerekord på 19,72. Han vant også de to neste Diamond League-stevnene, i hhv. Lausanne og Gateshead, men en skade i London Grand Prix satte en ende på sesongen. De fire enkeltseirene ga 16 poeng, flest av alle på 200 meter denne sesongen. Men siden utøverne må utøveren delta i det siste Diamond League-stevnet i øvelsen, i dette tilfellet Zürich, for å vinne Diamond League sammenlagt, så gikk sammenlagtseieren til Wallace Spearmon.
Qatar Athletic Super Grand Prix i Doha var det første Diamond League-stevnet i 2011, og her vant Dix 200 meter med tiden 20,06, som var årsbeste i verden. Videre vant han også Diamond League-stevnet Prefontaine Classic i Eugene, før Bolt vant de påfølgende 3 Diamond League-stevnene. Dette året deltok imidlertid Dix i sesongens siste stevne i Brüssel, og vant 200 meter i Diamond League 2011. I Diamond League-stevnet i Brüssel satte han ny personlig rekord på 200 meter, med tiden 19,53. Dette holdt likevel ikke til seier i dette stevnet; Yohan Blake løp inn til årsbeste i verden med tiden 19,26.
Han vant både 100 og 200 meter ved USA-mesterskapet utendørs 2011, der Tyson Gay og Wallace Spearmon ikke deltok. Han løp også både 100 og 200 meter ved VM i friidrett 2011 i Daegu i Sør-Korea. På 100 meter ble Usain Bolt diskvalifisert etter tyvstart i finalen, hvorpå Dix løp inn til sølvmedalje bak Yohan Blake da finaleløpet ble korrekt igangsatt. På 200 meter fikk Bolt sitt VM-gull med tiden 19,40, mens Dix tok sølvet med tiden 19,70. Det ble ikke noen tredje VM-medalje i 4 x 100 meter stafett på Walter Dix, siden USAs Darvis Patton og Storbritannias Harry Aikines-Aryeetey støtte sammen slik at Patton falt, og Dix fikk aldri startet sin sisteetappe. Jamaica vant stafetten, med ny verdensrekord på 37,04.
Dix flyttet til sørlige California i 2012 for å bli trent av John Smith, og sesongåpnet utendørs i april med 9,85, med for mye medvind. Han vant sesongens første Diamond League-stevne i mai, Qatar Athletic Super Grand Prix, med mesterskapsrekord på tiden 20,02.
I slutten av juli deltok han ved USAs OL-uttakningskonkurranse (2012 United States Olympic Trials), men skadet en muskel i semifinalen på 100 meter, der han løp inn på 10,95, og resten av sesongen ble dermed spolert.
Hans første Diamond League-poeng i 2013 fikk han ved Prefontaine Classic i Eugene 1. juni, der han kom på 2.-plass. USA-mesterskapet utendørs i slutten av juni ble preget av skader for Dix' del. Han fikk en skade i semifinalen på 100 meter, og kom i mål på tiden 14,19 sekunder. Han stilte derfor ikke til start i finalen på 200 meter heller.
Han løp sin første 100 meter under 10 sekunder ved Rieti Meeting i september, der han løp på 9,99 og vant stevnet. I oktober ble han innlemmet i Broward County Sports Hall of Fame for 2013. Han løp 200 meter ved Memorial Van Damme i september, der han kom på 3.-plass med tiden 20,12.
Dix deltok ved Penn Relays i april 2014, der USA vant 4 x 100 meter stafett. I begynnelsen av mai deltok Dix ved Jamaica International Invitational, der han kom på 7.-plass på 100 meter, med tiden 10,45. Han ble tatt ut på USAs lag på 2 x 200 meter ved IAAF World Relays 2014, men deltok ikke.
I begynnelsen av juni vant han 200 meter ved NTC/Pure Athletics Last Chance Meet. Ved USA-mesterskapet utendørs senere i juni ble han slått ut i semifinalen på 100 meter, med tiden 10,40. Han stilte til start på 100 meter ved Copenhagen Athletics Games i august, men måtte bryte finalen på grunn av skade.
Åsmulfoss kraftverk
Åsmulfoss kraftverk er et vannkraftverk i Namsen i Grong kommune i Trøndelag.
Kraftverket utnytter fallet i Åsmulfoss og er et rent elvekraftverk.
Kraftverket har installert en kaplan rørturbin med en ytelse på 12 MW. Midlere årsproduksjon er på 75 GWh.
Produksjonen startet opp i 1971
Kraftverket eies og driftes av Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk.
Melløs stadion
Melløs stadion er en fotball- og friidrettsarena i Moss. Området har fire gressbaner: én hovedarena der Moss FK spiller og tre treningsbaner. Kunstgressbanen ligger vis-à-vis Melløs stadion i retning nordøst, og ble tatt i bruk høsten 2005. I 2010, etter år med planlegging av en såkalt "Melløs Arena", ble disse planene skrapet og kommunen valgte isteden å oppgradere Melløs stadion for over 41 millioner kroner. Denne oppgraderingen ble ferdigstilt på vårparten 2013, og innbefatter blant annet ny fasade på sittetribunen, oppgraderte garderober, VIP-losje, flomlys og undervarme.
Utvikling
Moss kommune bevilget i 1930 kr 165 000,- til idrettsanlegg på Melløs, men det skulle ta nærmere ti år før Melløs stadion ble en realitet. Den 21. mai 1939 ble Melløs stadion offisielt innviet, med idrettsparade, taler, turnoppvisning, friidrett og fotballkamp mellom MFK og Sprint, hvor MFK vant 1-0. Nærmere 4000 tilskuere var til stede på Melløs denne dagen. Ironisk nok skulle stadion stå tilnærmet ubrukt de neste årene, da andre verdenskrig satte en stopper for fotballen.
Arrangementer
Det er blitt avholdt Norgesmesterskap i både friidrett og hurtigløp på skøyter på Melløs.
Skog
En skog eller skau er et større område dekt med mer eller mindre storvokste trær. Ofte defineres et område som skog når det er så mange trær der at de virker inn på lokalklimaet, det vil si at det er mindre vind og annen temperatur mellom trærne enn om det ikke hadde vært trær der. Når høyden på trærne er over 5 meter og avstanden mellom dem mindre enn 30 meter får vi en slik påvirkning av klimaet. Mindre tredekte områder i et ellers åpent landskap kalles lund eller holt.
Skogen hører hjemme i områder der nedbøren er større enn fordampinga. Hvis det på et gitt område med klimatiske forutsetninger for skogdannelse på et tidspunkt råder en annen vegetasjonstype, enten pga. brann eller menneskelig aktivitet, vil trærne med sin store høyde og sine kroner skygge ut annen vegetasjon, slik at skogen blir klimakssamfunn.
Skogstyper
Globalt skilles det gjerne mellom fire hovedøkosystemer. Innenfor hvert av dem fins det mange undergrupper.
Skogsjikt
I et skogøkosystem av nordisk type deler en gjerne skogen inn i fire sjikt:
Det er først og fremst feltsjiktet som brukes som kjennemerke for de økologiske forholda. Det karakteriserer fuktighetsforholda, næringstilstanden og lysforholda. Ved klassifiseringa brukes lister med karakteristiske arter, såkalte indikatorarter.
Skoger i verden
Av verdens opprinnelige skoger er det bare de tropiske regnskogene som har bevart sin naturlige artssammensetning over større områder og dermed kan kalles urskoger. Av de andre skogtypene fins det i dag bare mindre urskogsområder, enten som et resultat av fredning eller fordi de hittil har vært utilgjengelige for økonomisk utnyttelse. Skogene har vært i tilbakegang helt siden steinalderen pga. avskoging for beiting og oppdyrking. De boreale barskogene har ikke minket i omfang i like stor grad som de andre, men moderne skogsdrift har gjennom flatehogst og planting påvirka den naturlige artssammensetninga sterkt i retning av ensarta og ensaldra bestand.
Skogens økosystem, biologisk mangfold og nøkkelarter
Mange sopparter lever i tett forhold med rotsystemet til planter og sammen danner ei sopprot (mykorrhiza). Da lever soppen rundt rota på trær og planter, og samarbeider med planta ved å kunne transportere vann og næringsstoffer til planta og får karbohydrater fra plantas fotosyntese i bytte. Eksempler på arter som lever i slike symbiotiske forhold er planter som bjørk, bøk, hvete og furu, og sopper som kantarell, rød skrubbsopp og pepperriske.
Noen arter er spesielt viktige for økosystemet og blir de borte får det store konsekvenser for mange andre arter. Disse artene kalles nøkkelarter. Noen eksempler på slike arter er maur, gran, furu, blåbærlyng. Andre arter er mindre vanlige og har liten innvirkning på skogens økosystem.
Friidrett under Asialekene 1962
Friidrett under Asialekene 1962 ble arrangert i Jakarta på Indonesia i 1962. Det var 32 øvelser, 22 for menn og ti for damer. Japan ble beste nasjon med atten gullmedaljer foran India med fem.
Antikkens Hellas
Sivilisasjonen til de gamle grekerne har hatt stor innflytelse på språket, politikken, utdanningssystemene, filosofien, vitenskapen, kunsten og arkitekturen i den moderne verden, i tillegg til at den satte liv i renessansen på 14–1500-tallet.
«Antikkens Hellas» er et begrep brukt for å skildre den gresk-språklige verden i antikken. Begrepet viser ikke bare til den greske halvøyen og det moderne Hellas, men også til områdene med hellensk kultur som var bebodd av grekere: Kypros og Egeerøyene, kysten av Egeerhavet, kalt Anatolia (da kjent som Ionia), Sicilia og Sør-Italia, og de spredte, greske bosetningene på kysten av Illyria, Trakia, Egypt, Kyrenaika, Sør-Frankrike, øst og nordøst på Den iberiske halvøy, Iberia og Tauris.
Grekere
Grekerne selv kalte sitt land for Hellas, og omtalte seg selv som hellenere (som opprinnelig var en stamme i det sørlige Thessalia). Den latinske benevnelsen, som vi i dag bruker, stammer fra en stamme som holdt til i det vestlige Hellas, Graii (latin: Graeci/Graecia, henholdsvis grekere og Hellas). Opprinnelsen til uttrykket er ikke helt kjent, men man antar at stammen Graii var med på koloniseringen av Kumae, den eldste greske kolonien i Italia, og at benevnelsen derifra spredte seg utover Italia.
Periodeinndeling
Perioden antikkens Hellas blir vanligvis delt inn i tre perioder. Den første perioden kalles arkaisk tid, og er perioden da de greske bystatene begynte å utvikle seg, grovt sett fra det 9. århundre f.Kr. til perserkrigene (500 f.Kr.), som markerer slutten på den arkaiske tidsepoken. Etter perserkrigene går den greske historien inn i klassisk tid, som var høydepunktet i den antikke greske verden, på grunn av all kulturen som blomstret i denne perioden. Den klassiske epoken vedvarte frem til Aleksander den stores erobringer ; selve skillet er ofte satt til dødsåret til Aleksander, 323 f.Kr. Perioden etter Aleksander blir kalt hellenistisk tid. Hellenismen, og den antikke greske perioden er vanligvis endt ved Romerrikets erobring av den greske halvøya i 146 f.Kr.
Polisstater
Fra omtrent 700 f.Kr. har man gjort funn og funnet kilder som forteller om en gresk kultur i fremgang og vekst. Den nye greske sivilisasjonen var ikke sentralstyrt, som den gamle høykulturen, men delt inn i mange små, selvstyrte samfunn som vokste frem rundt det lokale forsvarsverket (borgen), akropolis. Ordet akropolis betyr «byen på toppen», og kommer av at greske bønder, i løpet av de mørke århundrene, bygde små forsvarsverk på toppen av høyder i landskapet for å kunne rømme dit når fremmede hærer marsjerte over jorden deres.
Akropolis ble, etter hvert som den greske kulturen hevdet seg igjen, et viktig samlingssted i polisstaten. Rett nedenfor akropolisen opprettet de ofte små handelssteder eller marked, agora, der varer ble byttet mellom bøndene, og trolig med utenlandske handelsmenn. Byen ble med andre ord det militære og økonomiske maktsentret i staten, til tross for at det greske samfunnet fremdeles var et jordbruksamfunn, og at makten hovedsakelig lå i hendene på menn med store landeiendommer.
Maktfordelingen i de tidlige polisstatene
Opprinnelig var de greske polisstatene monarki, men siden jordbruket var fundamentet i det greske samfunnet, satt det jordeiende aristokratiet på den virkelige makta. Jordeieraristokratiet fungerte også som en krigerstand, da de var de eneste med ressurser nok til å ha våpen. Aristokratene i hver polisstat kjempet en indre maktkamp seg i mellom om mest mulig jord, og på den måten makt, og drepte gjerne monarken i deres vei mot mer jord og makt: for det var aristokratiet som var «staten». Småbøndene var naturligvis de som måtte lide mest av aristokratiets maktkamper.
Jernet var lettere å få tak i og utvinne enn bronse. Faktisk hadde bronse vært så dyrt og vanskelig å utvinne, at det var med på å holde vedlike aristokratiets makt, da de var de eneste som hadde ressurser til å skaffe seg bronsevåpen. Med jernet utviklet grekerne, rundt 600 f.Kr., hoplittene, bondesoldater som gikk til krig i tett formasjon, falanks. De bondedominerte hoplitt-hærene førte til at bondestanden fikk mer makt over hæren enn tidligere, og makten i den greske sivilisasjonen var i realiteten militær makt.
Etterhvert havnet aristokratiet i konflikt med en voksende handelsstand, som ble mektigere og mektigere desto mer gresk handel og kultur blomstret (mynter ble innført i gresk kultur rundt 680 f.Kr.). Fra midten av 600-tallet samlet ofte handelsstanden og bøndene seg rundt populistiske ledere, som ble kalt tyranner; eneherskere som skulle fordele jorden rettferdig mellom innbyggerne i staten. En tyrann skulle med andre ord få bruke den eneveldige makten sin til å ta jorden fra aristokratiet og dele den ut mellom borgerne i staten. I stedet førte tyrannene ofte samme politikk som de fleste eneveldige herskerne har gjort gjennom historien. Mange tyranner misbrukte makten de ble gitt gjennom folkeopprør.
Det er verdt å merke seg at tyranni ikke hadde den samme negative klangen i det gamle Hellas som ordet tyrann og diktator har i dag. En tyrann var en suksessrik opprørsleder, og ofte hadde han støtte fra en stor andel av folket (i alle fall i starten av sin periode).
En ser utviklingen fra monarki til tyranni (og kanskje til monarki igjen) i mange polisstater. Etterhvert som tyrannene utnyttet sin makt, og ble kastet og erstattet av nye tyranner, utviklet de fleste statene en form for demokrati, folkestyre. De opprettet folkeforsamlinger som møttes til visse tider, og gjennom disse forsamlingene utviklet de bl.a. lover.
Utviklingen av gresk kultur
På 700-tallet f.Kr. tok grekerne til seg en lydskrift som stammet fra fønikerne (ganske likt vårt eget alfabet). Av den grunn har vi skriftlige kilder til gresk kultur, etter de mørke århundrene, som er lette å tyde; og det er den greske kulturen fra det gamle Hellas mange regner med som det kulturelle grunnlaget for vestlig kultur.
Til tross for at grekerne aldri ble samlet i en sentralisert stat, så de på seg seg selv som et eget folkeslag. De skilte mellom grekere og barbarer (av gresk: «de som babler uforståelig»).
Mektige poliser
Innen det sjette århundre f.Kr. var Athen, Sparta, Korint og Theben de fire dominerende polisstatene. Alle fire hadde lagt under seg småstater og utvidet sine maktområder. Innen sjøfart og handel var det Athen og Korint som dominerte.
Athen og Sparta utviklet seg etter hvert til å bli de klart mest dominerende polisstatene, og kom etter hvert til å lede an på hver sin side i en blodig konflikt som splittet opp hele den greske sivilisasjonen. De to statene var svært forskjellig, både kulturelt og samfunnsmessig, for mens demokratiet rådet i Athen, var Sparta fortsatt et monarki.
Polisen Athen lå i et område, Attika, som ikke var særlig egnet for vanlig jordbruk. Av den grunn produserte staten i all hovedsak olivenolje og andre luksusvarer, som de handlet jordbruksvarene med. De var, fra naturen sin side, tvunget til å handle, noe som trolig var en av årsakene til at de var den dominerende polisstaten på havet.
Perserkrigene
På slutten av det 6. århundre f.Kr., hersket Dareios den store over et enormt rike, fra det vestlige Kina til Øst-Europa. I 513 f.Kr. erobret Dareios for første gang Trakia og Makedonia. Den makedonske kongen Aleksander I ble hans vasall.
I 499 f.Kr. brøt det ioniske opprøret ut, igangsatt av Aristagoras i Milet. Ioniske byer kastet tyrannene som perserne hadde satt over dem, dannet et forbund og ba om hjelp fra de andre grekerne. Athen sendte tjue skip og Eretria fem, og flåten hjalp til med å spre opprøret langs kysten. I 498 f.Kr. erobret og brente grekerne Sardis, noe som påkrevde et persisk svar i form av en invasjon. Den greske flåten ble knust i slaget ved Lade i 494 og de joniske byene ble plyndret, selv om de fikk ha demokratiske styrer etterpå.
I 492 f.Kr. overkjørte en hær, kommandert av Dareios' svigersønn Mardonius, Trakia og Makedonia, men i forsøket på å angripe Athen, forliste hans flåte i uvær ved fjellet Athos. Omtrent hele hæren ble drept, og Mardonius vendte skadet hjem. Athenerne og platenerne klarte til slutt å slå perserne i slaget ved Marathon og ved Salamis.
Perserkrigene markerer overgangen fra arkaisk tid til klassisk tid i gresk historie
Peloponneskrigen
Etter perserkrigene gikk flere bystater sammen i et forbund som var ment å være et forsvar mot fremtidige angrep fra Persia. Dette forbundet ble kalt det athenske sjøforbundet, og ble grunnlagt i 477 f.Kr.. Athen ble den naturlige lederen i forbundet, da hun sto for den klart største flåten i den greske verden. I løpet av noen årtier klarte Athen å gjøre forbundet om til et athensk imperium, noe som førte til misnøye hos enkelte bystater.
I 433 f.Kr. utviklet det seg en konflikt mellom polisene Korkyra og Korint. I den forbindelse måtte Korkyra be Athen om hjelp, en allianse som ville bety at Athen kom i konflikt med Korint og hennes allierte Sparta. Dette ville bety et brudd på trettiårsavtalen, som forbød Athen å utvide sitt imperium. Forespørselen fra Korkyra førte til en heftig debatt i folkeforsamlingen i Athen, men til slutt fulgte alle rådet til Perikles om å inngå alliansen.
Sparta prøvde flere ganger å løse konflikten diplomatisk, fordi de ønsket å unngå en konflikt med Athen. Perikles, på sin side, tviholdte på Athens krav, og ønsket ikke å inngå kompromiss med Sparta. Krigen var ikke til å unngå.
Den første delen av krigen varte fra 431 til freden ved Nicias i 421 f.Kr., der Sparta og Athen inngikk en fredsavtale som skulle vare i 50 år. Freden skulle imidlertid ikke vare, og i 413 f.Kr. var krigshandlingene i gang igjen, og varte helt frem til Athens totale nederlag i 404 f.Kr.
Aleksander den stores erobringer
Etter at Filip hadde etablert et makedonsk militært og diplomatisk hegemoni i Hellas, dro Aleksander avgårde i 334 f.Kr. på sine berømte erobringer. Den første og mest kjente var den som nedkjempet og underla Persia fulgt av en avstemning i et gresk rådsmøte i Korint. Han krysset Hellespont til Lilleasia med rundt 40 000 greske og makedonske soldater og slo den persiske armé ved Granicus-elva, og fulgte opp med å frigjøre greske byer i Karia, Lykia og Pamfylia langs vestkysten av Lilleasia, kalt den joniske kyst. Ved Halikarnassus i Karia, gjennomførte Aleksander den første av mange beleiringer.
Aleksander etterlot et enormt rike med persisk-gresk kultur til sine etterfølgere (Diadokiene eller Diadokhoi) som knivet om overtaket over deler av hans rike.
Hans rike ble først delt i fire betydelige deler: Kassandros hersket i Hellas, Lysimakhos i Lilleasia og Thrakia, Seleukos I Nikator i Mesopotamia og Syria, og Ptolemaios I (eller Ptolemaios Soter) i Levanten og Egypt. Snart tok Lysimakhos Kassandros' del og riket ble delt i tre deler, kontrollert av Ptolemaios Soter i Egypt, Antigonos Monofthalmos (bokstavelig «enøyd» på gresk), og Seleukos i Midtøsten. Rundt 281 f.Kr., bestod kun to dynastier i Aleksanders rike — Seleukide-riket i nord og Ptolemei-dynastiet i sør.
Mange byer bar fremdeles Aleksanders navn: Alexandria, Aleksandropolis og andre aleksandriske navn var spredt over landskapet han hadde erobret. Hvilken drøm han enn hadde om å sammenføye de greske og persiske kulturene, døde disse kort tid etter ham. Makedonerne og grekerne presset den persiske kulturen til en mindre betydelig posisjon, selv om det var greske Diadokhoi (særlig Eumenes) var ingen av disse persiske.
Demokratiets opprinnelse
Demokratiets stamfar var Solon, som virket som statsmann og poet i Athen rundt år 600-550 f.Kr. Før dette ble Athen styrt av menn fra ledende slekter i lavlandet. På Solons tid var vilkårene modne for en ny maktfordeling. Athen hadde på denne tiden 5 samfunnsklasser. Øverst var pentakosiomedimnoi (de som hadde gårder som kunne produsere 500 mål med korn eller produkter av lignende størrelse), hippeis (de som hadde råd til hester og kavaleriutstyr). Under disse to overklassene var det så to mellomklasser: zeugitai (de som hadde råd til våpen, og således kunne delta i infanteriet) og thetes (som ikke hadde råd til dette). Disse to mellomklassene gikk under fellesbetegnelsen «demos» (folket). Under disse 4 klassene kom slavene.
I det nye demokratiske systemet fikk demos visse begrensede demokratiske rettigheter. Solon uttrykte dette slik: «Jeg gav til demos så mye privilegier som var nødvendig for dem, slik at de ikke ble fratatt æren sin eller forsøkte å ta mer etter den» ... «demos følger best lederne sine når de ikke er drevet av vold og ikke får for frie vilkår.»
På Solons tid var det imidlertid langt fra noe demokratisk samfunn. Demokratiet ble ikke innført før Kleisthenes fikk gjennom sine reformer i 508 f.Kr.
Institusjoner i det athenske samfunnet
Athen stod på mange måter i kulturell og politisk opposisjon mot Sparta. Athen var en av de mange greske polisstatene som hadde gått gjennom sin periode med tyranni og gått videre til demokrati.
Den grunnleggende maktinstansen i Athen var Folkeforsamlingen, som var et allmøte der alle frie athenske borgere over 19 år kunne komme med lovforslag, debattere, og stemme for eller mot nye lover. Folkeforsamlingen kom sammen ca. 40 ganger i året. Med loddtrekning i Folkeforsamlingen ble Rådet på 500 menn, over 30 år, valgt til å sitte ett år. Disse mennene skulle forberede saker før folkeforsamlingen kom sammen. Årsaken til at det ble trukket lodd om hvem som skulle sitte i rådet, var at mektige borgere ikke skulle kunne tvinge til seg stemmer og maktposisjoner. Athenerne så på loddtrekning som den høyeste demokratiske valgformen.
Samfunnsstruktur
Bare frie mennesker kunne oppnå borgerskap og full beskyttelse fra loven i en polis. I de fleste bystatene, i motsetning til antikkens Roma, ga ikke sosial prominens privilegier. For eksempel, å bli født inn i en spesiell familie ga ingen særegne privilegier. Noen ganger hadde familier kontroll over religiøse funksjoner, men det ga nødvendigvis ikke mer makt på den politiske arenaen. I Athen var befolkningen delt inn i fire forskjellige sosiale klasser, basert på formue. Folk kunne skifte klasse om de tjente mere penger. I Sparta, derimot, ble alle mannlige borgere gitt tittelen «lik» da de ble ferdige med utdanningen. De spartanske kongene kom, imidlertid, kun fra to familier.
Slaver hadde ingen makt eller status. De hadde rett til å ha egen familie og egen eiendom, men hadde ingen politiske rettigheter. Innen 600 f.Kr. hadde slaveri spredt seg i Hellas. Innen 500 f.Kr. utgjorde slavene en tredjedel av befolkningen i enkelte bystater. Slaver utenfor Sparta gjorde nesten aldri opprør fordi de bestod av alt for mange forskjellige nasjonaliteter og var for spredt til å organiseres.
De fleste familier eide slaver som hushjelp eller arbeidere og til med fattige familier kunne eie en slave eller to. Slaveeierne hadde ikke lov til å slå eller drepe sine slaver. Eierne ga ofte løfte om å befri sine slaver, som en motiveringsfaktor for at slavene skulle arbeide hardere. Befridde slaver ble, i motsetning til i antikkens Roma, ikke borgere, men ble blandet inn i metoikpopulasjonen, som inkluderte folk fra utlandet og andre bystater som offisielt hadde lov til å bo bystaten.
Bystatene hadde også sine slaver. Disse offentlige slavene hadde større grad av uavhengighet enn slavene som var eid av private familier. De offentlige slavene levde for seg selv og utførte spesielle oppgaver. I Athen ble offentlige slaver opplært til å se etter falskmyntneri, mens tempelslavene jobbet som tjenere for templets gud.
Sparta hadde en spesiell type slaver, kalt heloter. Helotene var greske krigsfanger som var eid av staten og utpekt til familiene. Helotene dyrket mat og gjorde husarbeid, slik at de spartanske kvinnene kunne konsentrere seg om å oppdra sterke barn, mens mennene kunne vie sin tid til å bli opptrent som hoplitter. Helotene ble dårlig behandlet og gjorde ofte opprør.
Dagligliv
I bystatene levde folk enten i lave leilighetsbygninger eller i privatboliger, avhengig av familieformuen. Større hus, offentlige bygninger og templer var oppstilt rundt agoraen. Folk bodde også i små landsbyer og gårdsbruk rundt bystaten. I Athen bodde flere folk utenfor bymurene enn innenfor (det er beregnet at av en befolkning på fire hundre tusen, bodde 160 tusen innenfor bymuren, noe som er et stort antall for et preindustrielt samfunn).
En ordiner gresk husstand var liten sammenlignet med en moderne sådan. Den inneholdt vanligvis soverom, lagerrom, og et kjøkken plassert rundt en liten innvendig gårdsplass. Gjennomsnittstørrelsen, på 400-tallet f.Kr., 230 m², var mye større enn hos noen av samtidens sivilisasjoner.
En husholdning bestod vanligvis av et sett med foreldre og deres barn. Menn var ansvarlig for å skaffe familien arbeidskraft og investeringer i land og handel. Kvinnen var ansvarlig for husholdningens varer og slaver. Slavene hadde ansvaret for matlaging, vann, oppvask og barn. Mennene hadde egne rom for gjester, for fremmede, mannlige besøkende hadde ikke lov å være i rom der kvinner og barn oppholdte seg. Velstående menn inviterte ofte venner til symposion. Lys kom fra olivenoljelamper, mens varmen kom fra trekullfyrfat. Møblene var enkle og sparsommelige, og var stort sett trestoler, bord og senger.
Størstedelen av den greske befolkningen jobbet med jordbruk, trolig rundt 80 %, som er vanlig i alle før-industrielle sivilisasjoner. Jorden i Hellas er fattig og regn forekommer i liten skala. Forskning tyder imidlertid på at klimaet har endret seg litt siden oldtiden, men uansett var det nødvendig å ofte vende jorden og bedrive luking. Okser ble trolig brukt under pløying, men de aller fleste oppgaver ble etter all sannsynlighet gjort med håndkraft. Den greske bonden ville helst produsere et overskudd, slik at han kunne bidra til fester, og for å kunne kjøpe fisk, salt og metall.
Maten i den gamle, greske verden var simpel. Fattige mennesker spiste vanligvis bare grøt, tilsatt løk, grønnsaker, og ost eller olivenolje. Det var få som spiste kjøtt regelmessig. Bakeriene solgte nybakte brød hver dag, mens små boder sto for tilbehør. Vin fortynnet med vann var den mest foretrukne drikken.