cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elektrisk motor
Hysteresemotor
Dreiefeltet i statoren oppstår når motoren tilknyttes kraftnettet, dette vil få rotoren til å akselerere om dens elektromagnetiske moment er større en motmomentet fra lasten. Så lenge rotoren løper rundt med turtall lavere enn synkront turtall vil enhver magnetisk dipol i den gjennomløpe en stadig repeterende hysteresekurve. Hvor fort hysteresekurven repeteres er avhengig av slippfrekvensen, altså forskjellen i turtall mellom rotor og dreiefelt. Mens rotoren akselerer vil polhjulsvinkelen, altså vinkelen mellom vektoren som representerer fluksen fra rotor og vektoren fra fluksen fra stator, være konstant fordi denne avhenger av hysteresekurven, men er uavhengig av hastigheten som hysteresekurven gjennomløper. Dermed utvikles konstant moment under hele akselerasjonsforløpet opp til synkron hastighet. Deretter holder den synkronhastighet så lenge motmomentet ikke er for stort.
Skrittmotor
En skrittmotor er en slags vekselstrømsmotor som er konstruert for å rotere et vist antall grader for hver elektrisk puls den får fra kontrollenheten som styrer den. Hvert steg kan typisk være fra mindre enn 1° til 15°, eller enda større. Skrittmotorer brukes i forbindelse med digitale elektroniske systemer, og kan kun fungere sammen med sin kontrollenhet. Den får sine signaler i form av pulstog uten at det er noen sensor som måler responsen. Med andre ord er den del av en åpen-sløyfe reguleringssystem: Antallet elektriske pulser som sendes til motoren er nok til å kjenne dens posisjon. Typisk bruksområder er motordrift for mating av papir i printere, plottere som beveger en penn over et papir, posisjonering av skrivehodet i harddisker og posisjonering av redskaper i verktøymaskiner.
Illustrasjonen til høyre viser en enkel skrittmotor for seks faser og en firepolet rotor. Rotoren kan enten være ferromagnetisk eller ha permanentmagneter. Etter som viklingene fører strøm i tur og orden vil maskinen bevege seg i gradene 0°, 60°, 120°, 180°, 240°, 300° og 360°, der bevegelsen fra 0° til 60° er vist i sekvensene A til B. Kontrollenhetens oppgave er altså å spenningssette riktige viklinger suksessivt.
Skrittmotorer finnes i mange forskjellige utførelser, der prinsippene som utnyttes er rotorer med variabel reluktans, med permanente magneter og hybrider av disse. Animasjonen til høyre viser en stegmotor med tagget rotor med fire faser av variabel-reluktans-typen. Rotoren har en rekke tagger og hver av statorpolene har også tagger. Legg merke til at antallet tagger på rotoren og på polene er slik at tennene står rett overfor hverandre bare for en bestemt rotorposisjon. Det er nettopp dette som gjør at rotoren vil få en bestemt posisjon når en av fasene fører strøm. Posisjonen der alle taggene står over ett er den foretrukne fordi reluktansen da er minst. Denne typen motor egner seg spesielt der lav hastighet, høyt moment og presis vinkelbevegelse er ønsket. Altså mange av de samme bruksområdene som nevnt innledningsvis for skrittmotorer generelt.
Permanentmagnetiserte likestrøms- og velselstrømsmotorer
Det finnes flere kategorier av likestrømsmotorer med permanente magneter. Typisk kan konstruksjonen være slik at feltviklingene i stator som ellers er strømførende, erstattes av permanente magneter. En alternativ utforming er at de er utformet som en synkronmaskin der viklingene for det roterende feltet erstattes med magneter. Bildet til høyre viser tre små likestrømsmotorer som typisk brukes i elektrisk leketøy eller i andre batteridrevne apparater. Statoren til den minste motoren er stilt på høykant slik at en kan se magnetene som er festet på hver sin side i statorhuset. Dette er eksempler på den første kategorien motor.
Fordelen med denne typen motorer er at en ikke trenger noe magnetiseringssystem, samt at tapene assosiert med magnetiseringen ikke er tilstede. Andre fordel er at motorene kan gjøres enkle, mindre og billige. På den andre siden kan det være noen ulemper, først og fremst faren for avmagnetisering, spesielt ved stor varmeutvikling. Disse problemene har blitt mindre med utvikling av materialer som samarium-kobolt- (SmCo-)magneter og neodymium-jern-boron-magneter.
Når det gjelder vekselstrømsmotorer med permanente magneter dreier det seg om små synkronmaskiner med feltviklinger erstattet med magneter. De kan være både for enfase og trefase tilknytning. Konstruksjonsmessig er disse dermed veldig lik en konvensjonell synkronmaskin, men med den store fordelen at viklinger, sleperinger og børser ikke er nødvendig. På mang måter kan slike motorer være lik skrittmotoren, de brukes derfor i sammenhenger der kontroll av rotorposisjon er nødvendig.
En annen spesialmotor som går under flere navn er den permanentmagnetiserte vekselstrømsmotoren som kanskje er best kjent under navnet børsteløs likestrømsmotor. Bakgrunnen for å kalle den for likestrømsmotor er dens karakteristikker som ligner på en likestrømsmotor, men også at dens konstruksjon ligner på «vrengt likestrømsmotor» med feltviklingene (her altså med permanentmagneter) i rotoren og ankeret som gis strøm styrt elektronisk. Styringen av ankeret skjer ved hjelp av transistorer eller tyristorer, samt ved hjelp av sensorer som holder rede på akslingens posisjon. Strømmen som mates inn til motoren er en slags vekselstrøm, eller strømpulser. Bildet til høyre viser en slik motor for å rotere en diskettstasjon til en datamaskin. Slike motorer brukes også i navet på elektriske sykler.
Lineærmotorer
I prinsippet kan alle elektriske motorer som er beskrevet over også konstrueres som lineærmotorer. Best kjent er kanskje bruken av lineærmotorer for transportformål, nærmere bestemt såkalte magnetsvevebaner. Enkelt sagt er en lineærmotor en vanlig motor som er «brettet ut». Her er det lineære asynkronmotorer som brukes, ved at en typisk har plassert statoren i kjøretøyet og rotoren i skinnene. Ikke bare er konstruksjonen laget for å gi en elektromagnetisk kraft i kjøreretning, men den induserte strømmen i skinnene gir et oppløft. Derav navnet magnetsvevebane. Fordelen med dette er å unngå friksjon mellom skinne og hjul.
Lineærmotorer har også funnet et stort anvendelsesområde i verktøymaskiner og for roboter. Dette på grunn av at lineære, snarere enn rotasjonsbevegelser er ønsket for slike applikasjoner. Et annet bruksområde er linærermotorer med mulighet for hurtige frem og tilbake bevegelser i stempelmaskiner, typisk kompressorer.
Vern og beskyttelse for elektriske motorer
Elektriske maskiner og hele systemer blir beskyttet av egne releer som kan koble ut enheten om en skadelig tilstand blir detektert. Det dreier seg ofte om måling av strøm, spenning, effekt, temperatur, turtall etcetera. Om disse parameterne kommer utenfor normale verdier kan svært hurtig utkobling inntreffe. Dette kan skje så hurtig at en kortslutning bare er under utvikling. På grunn av den store energiutviklingen som skjer ved kortslutning er det også helt nødvendig med rask respons om ikke de elektriske komponenter skal bli fullstendig ødelagt.
Små motorer til for eksempel bruk i husholdninger har ofte ikke annet vern enn sikringene som er tilknyttet stikkontakten. Sikringene virker da som kortslutningsvern. I tillegg kan det være en innebygget termisk sikring, som brukeren selv kan nullstille ved å trykke på en knapp, eller som går tilbake av seg selv etter en stund.
Van Halen (album)
Van Halen er det selvtitulerte debutalbumet fra det amerikanske hardrock-bandet Van Halen.
Elektrisk motor
Vern og beskyttelse for elektriske motorer
Hvor omfattende relevern og beskyttelsestiltak som anvendes for en motor vil ofte være bestemt av dens viktighet, dette er igjen ofte sterkt avhengig av dens størrelse. Det finnes et stort spekter av vern for motorer avhengig av størrelse, type og anvendelse. Typiske feil og skader som kan oppstå for asynkronmotorer er:
Van Halen (album)
Albumet ble utgitt i februar 1978 og har solgt mer enn ti millioner eksemplarer i USA alene, og det er et av de mest suksessfulle debutalbum fra et rockeband. Albumet lå på den amerikanske Billboardlisten i over tre år, totalt 162 uker. Albumet solgte til diamant (10x platina) 7. august 1996.
Elektrisk motor
Vern og beskyttelse for elektriske motorer
For synkronmotorer kan i tillegg disse skadene oppstå:
Van Halen (album)
Sporliste
Alle spor av Michael Anthony, David Lee Roth, Eddie Van Halen og Alex Van Halen unntatt hvor annet er notert
Elektrisk motor
Vern og beskyttelse for elektriske motorer
Det er utviklet en mengde avanserte vern for å avdekke disse tilstandene. Typiske vanlige vern for en motor er: Underspenningsvern, faserekkefølge- og symmetrivern, temperaturvern, hurtig kortslutningsvern og tidsoverstrømsvern. For store motorer vil en i tillegg ha enda flere typer vern.
Relevernene var tidligere elektromekaniske, senere ble elektroniske releer utviklet, og i dag er mikroprosessorstyrte (digitale) vern vanlig.
Merkeverdier
Det finnes normer og standerer for hva som skal stå på merkeskiltet til en elektrisk motor. Disse verdiene blir betegnet som merkeverdier, eller også nominelle verdier. Typiske verdier er: Merkespenning, merkeeffekt, merkestrøm, merkeomdreiningstall, merkeeffektfaktor, merkedriftsmåte, merkeverdier for magnetiseringen (strøm og spenning), spenningstype (veksel- eller likespenning), antall faser, dreieretning, kapslingsgrad, type kjøling, isolasjonsklasse og flere andre ting.
Når det gjelder merkeeffekt er det avgitt mekanisk effekt som er av interesse, derfor oppgis denne for avgitt effekt på akslingen og med enheter som W, kW eller MW. Dreieretningen oppgis fra driftsiden, altså der arbeidsmaskinen tilkobles. Normal dreieretning er mot høyre. Om noen annet gjelder må dette oppgis.
Tap og virkningsgrad
Elektriske motorer har i regelen meget høye virkningsgrader, det vil si at en stor del av den tilførte energien omformes til nyttig arbeid. Den delen av tilført energi som ikke blir til nyttiggjort kalles tap. Tapene blir i stor grad omsatt til varme i motoren. Disse tapene må ikke bli for store fordi det kan bety skadelig høye temperaturer, spesielt for viklingenes isolasjon og lagrene for akslingen. Varmen må derfor ledes bort, noe som blir tillagt mye oppmerksomhet ved konstruksjon av maskinen. Det må være store nok vameavgivende flater, noe som kan få betydning for motorens fysiske utforming og volum. Forsert kjøling i form av kjølevifte er derfor vanlig.
Tapene deles vanligvis inn i to hovedkategorier, nemlig tomgangstap og belastningstap. Tomgangstapene er de som opptrer når maskinen er tilknyttet kraftnettet og roterer uten å drive noen arbeidsmaskin. Disse tapene er først og fremst de såkalte jerntapene som igjen er sammensatt av hysterese- og virvelstrømstap. Magnetiseringstap regnes også inn i tomgangstapene. Hysteresetapene opptrer som atomær energi som frigjøres når de ferromagnetiske materialene, altså blikkplatene i stator og rotor, gjennomløper sin hysteresekurve. Fenomenet hysterese ble forklart lenger opp i avsnittet om hysteresemotoren. Virvelstrømstapene oppstår fordi det blir indusert strømmer som sirkulerer i de samme blikkplatene. Jerntap oppstår der den magnetiske fluksen veksler, dermed har en ikke slike forhold i en likestrømsmotor ved konstant drift. Vekselstrømsmotorer derimot er dette vanlig, unntatt i polhjulet i en synkronmotor der det er en konstant magnetisk fluks i stasjonær drift.
En annen type tomgangstap er friksjonstapene som igjen deles inn i luft-, lager- og børstetap. En maskin i drift vil forårsake friksjon med luften; utspringende deler lager luftvirvler, og ikke minst viften forbruker effekt når den roterer med. Viftens effektforbruk er tilnærmet proporsjonal med tredjepotensen av rotasjonshastigheten. Tapene i lagrene er derimot små i forhold til lufttapene. Børstetap oppstår bare i maskiner med kommutator eller sleperinger. En regner disse for å være lineært økende med rotasjonshastigheten.
Magnetiseringstapene består av alle strømvarmetap for å fremskaffe magnetisk felt, disse er bestemt av joules lov, det vil si at de er bestemt av resistansen og kvadratet av strømmen.
Når det gjelder de belastningsavhengige tapene, kommer disse i tillegg til tomgangstapene. De består av belastnings-, overgangs- og tilleggstap. Belastningstapene, eller strømvarmetapene, består av kobbertap, som igjen deles opp i rotorkobbertap og statorkobbertap. Disse tapene er bestemt av jules lov og opptrer i alle viklinger som fører laststrøm. En synkronmotor har derfor ikke rotorkobbertap som er lastavhengige, bare statorkobbertapene som er lastavhengige.
For mange av motortypene over er typiske virkningsgrad nevnt over. For store motorer kan selv meget god virkningsgrad bety at flere hundre kW omformes til varme. Kjøling av motoren blir derfor viktig.
Levetid
En elektrisk motor kan vare i flere tiår om den vedlikeholdes riktig. Driftsforholdene er også av betydning. Motorfabrikanter estimerer forskjellige tider for levetid, typisk i intervallet 30 – 40 000 driftstimer. Spesielt er det viklingenes isolasjon som eldes på grunn av høye temperaturer, og som dermed avgjør maskinens livslengde. En tommelfingerregle sier at 10 °C temperaturøkning reduserer isolasjonens livslengde med halvparten. Det er derfor utviklet forskjellige temperaturklasser for viklinger i elektriske maskiner. Temperaturklassene sier hvor høy temperatur som tåles. Imidlertid er det ikke nødvendigvis slik at en motor som bestilles med ekstra høy temperaturklasse vil vare lengre, det kan nemlig hende at konstruktører han laget motoren slik at temperaturen blir høyere i normal drift, dette for å «utnyttet» viklingens temperaturklasse.
For å unngå overoppheting av motoren er det en del forhold som kan unngås, dette er: Skitt og støv, over- og underspenning, usymmetrisk spenning, overharmoniske (høyere frekvenser enn 50 Hz i spenningen ), høye omgivelsestemperaturer, dårlig ventilasjon, samt for stor last. For øvrig er unødvendig stor slitasjene av kulelagrene i motoren også en kilde til feil, selv om disse kan skiftes.
Det som rent faktisk skjer når isolasjonen i viklingene brytes ned er at den blir sprø, samt at dens elektriske holdfasthet blir så svekket at det til slutt oppstår gjennomslag. Det siste vil si at det oppstår kortslutning eller jordslutning. Kortslutning er det mest kritiske på grunn svært stor temperaturøkning, selv om varigheten er kort. For større maskiner vil det alltid være aktuelt med overhaling av viklingene før alvorlige hendelser inntreffer, dette inkluder omvikling med helt ny isolasjon. Etter en slik overhaling forlenges levetiden betraktelig. Mindre maskiner blir derimot oftest kassert. Det finnes målemetoder for å verifisere viklingens tilstand.
Driftstyper
I avsnittene over om virkningsgrad og livslengde har det blitt nevnt at overskridelse av høyeste temperaturklasse er kritisk for livslengden, samtidig er det ønskelig med så høy utnyttelse av motoren som mulig for å redusere tapene. Dermed blir en tvunget til å drive motorer slik at de utnyttes så mye som mulig, temperaturen må dermed tillates å komme nært opp mot høyeste tillatte. Elektriske motorer skal ofte drive arbeidsmaskiner med vekslende ytelsesbehov, det er derfor utviklet forskjellige driftsklasser for elektriske motorer basert på noen kategorier for typiske belastninger. Motorer kan basert på dette tilpasses forskjellige driftsformer, der periode for oppvarming og nedkjøling er avgjørende. De vanligste klassene i henhold til VDE 0530 er:
Elektriske motorer i et ressursperspektiv
Tapene i elektriske motorer har fått stadig større fokus i forbindelse med energiøkonomisering og klimaendringer. Det internasjonale energibyrået (IEA) utga en studie på dette i 2011 der det opplyses om at elektriske motordrifter er den klart største sluttbrukeren av elektrisk energi, med 43-46 % av totalen. For å holde alle disse motorene i drift forbrukes det fossile energikilder som bidrar med CO2-emisjoner på rundt 6 040 Mt. Størstedelen av motorer i bruk er på under 0,75 kW, men forbruker bare 9 % av all energi som brukes for motordrifter. Størsteparten av energien til motordrifter går til mellomstore motorer med ytelse fra 0,75 til 375 kW. De største motorene over 375 kW utgjør i antall bare 0,03 % av alle motorer, men forbruker 23 % av energien til motordrifter totalt.
De største motordriftene er spesialkonstruert til formålet og har i regelen meget god virkningsgrad, sammenlignet med de mindre motorene. IEA skriver i sin rapport at mye av tapene skjer på grunn av tap i arbeidsmaskinen og resten av det mekaniske systemet. En annen ting er at motoren er større enn det som egentlig er nødvendig for behovet. Spesielt er det tilfelle der arbeidsmaskinen er en pumpe, vifte eller kompressor med høyst varierende effektbehov. Kraftelektroniske motordrifter som bedre kan tilpasse motorens moment og turtall til behovet vil spare mye energi på verdensbasis. Totalt sett er det estimert at det totale energibehovet for motordrifter kan reduseres med 4 – 5 % bare ved å velge den mest optimale motoren. Om det i tillegg gjøres forbedringer av hele det mekaniske systemet kan ytterligere 15–25 % spares. Det totale potensialet for kostnadseffektiv energibesparelse er rundt 20 – 30 %, noe som betyr en energibesparelse på 10 % av total elektrisk produksjon.
Den europeiske union har satt IE3 som en minimumsstandard for ytelse for små motorer, eller IE2 i kombinasjon med frekvensomformer, fra 2015. Fra 2017 gjelder det også krav for større motorer. USA satte allerede i 1997 krav til minimums virkningsgrad ekvivalent med IE2, og fra 2007 ekvivalent med IE3. Flere andre nasjoner har krav til virkningsgrad for motorer i enten klasse IE2 eller IE3.
Elektriske biler har også potensial for å redusere energibruk i verden, delvis på grunn av den betydelige forskjellen i virkningsgrad for elektriske motorer og forbrenningsmotorer. Her vil det imidlertid også være av stor betydning om den elektriske energien kommer fra konvensjonelle eller fornybare energikilder.
Når det gjelder tilpasning av motorer til belastningen er det som nevnt veldig vanlig at det velges en større motor enn det som er nødvendig for belastningen. Årsaker kan være at det er vanskelig å karakterisere en belastning som varierer mye. En annen grunn er en tendens til å være konservativ i valget, slik at en er garantert at motoren ikke skal bli for liten. Velges det en motor som er dobbelt så stor som behovet krever, betyr dette unødvendige store tap. Selv for en motor med høy virkningsgrad blir tapene store om den aldri kommer til å belastes mer enn halvparten av sin ytelse. Det kan også nevnes at en asynkronmotorer trekker nokså stor reaktiv effekt, denne er nesten helt uavhengig av belastningen. Konsekvensen av å velge for stor motor blir at det går unødvendig mye strøm i kraftsystemet som ikke utfører noe nyttbart arbeid, men som gir energitap.
Ytelse og typiske parametre for generatorer
Som nevnt over er størstedelen av motorer i bruk på under 0,75 kW. Motorer over 375 kW utgjør i antall bare 0,03 % av alle motorer. De små motorene er ofte innebygget del av apparater og systemer for husholdning, kontor og industri. For motorer over 0,75 kW er det først og fremst snakk om asynkronmotorer som fabrikkeres og omsettes uavhengig av applikasjonen.
De store elektrotekniske firmaene som Siemens, ABB, General Electric og Westinghouse produserer motorer for høye ytelser. Det leveres standard maskiner med ytelser på opptil rundt 100 MW for synkronmotorer. Likestrøms- og asynkronmotorer leveres for lavere ytelse, typisk opp til 40 MW. Produktspektrene er store og det produseres motorer for de forskjelligste formål. Hva som er verdens største motor innenfor de forskjellige kategorier finnes det mange og motstridene opplysninger om.
Den minste motoren til nå (2011) hevdes å være et roterende molekyl med lengde 1 nm. Molekylet har kjemisk betegnelse butylmetyl sulfid, og er en type organisk forbindelse. Det er i stand til å rotere med en hastighet av 50 r/min når en elektrisk strøm ledes gjennom det. Molekylet roterer om svovelatomet når dette plasseres over en overflate av kobber. Denne svært lille motoren mener en å kunne brukes til å transportere væsker gjennom tynne rør.
Noter
<references group="lower-alpha" />
Kjell Kopstad
Kjell Kopstad (født 10. januar 1934, død 25. november 2006) fra Eidsfoss i Hof var en norsk skihopper. Han konkurrerte først for hjemklubben sin Eidsfoss Idrettsforening men byttet senere til Idrettslaget Vinn.
Han deltok i VM i 1954 og 1958, og ble nummer 27 i Falun i 1954 og nummer 16 i Lahtis i 1958. Han var med i Hoppuka i 1956/57 og 1958/59, og ble nummer 16 sammenlagt i 1958/59. Hans beste enkeltresultat i Hoppuka var 6.-plass i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1959.
Kjell Kopstad tok tre medaljer i NM. Han tok sølv i Drammen i 1956 og i Mo i Rana i 1957, og bronse i Midtstubakken i Oslo i 1958.
Konguta kommune
Konguta  er en tidligere landkommune i Tartu fylke i det østlige Estland, plassert helt sørvest i fylket. Kommunen hadde cirka 1 350 innbyggere og et areal på om lag 110 km². Kommunens administrasjonssenter lå i Konguta med ca. 300 innbyggere. Folketallet i kommunen var meget svakt fallende, nesten stabilt.
Hermon forlag
Hermon Forlag er et kristent forlag som utgir bibler, andaktsbøker, barnebøker, romaner, biografier og gavebøker.
Forlaget ble grunnlagt i 1983 av ekteparet Heidi Lysåker Andersen og Svein Andersen i Sudndalen i Hallingdal. Den første boken som ble utgitt, var Aldri for gammel for Gud samt tre barnebøker om Jesus. Fra sitt hjem drev de forlaget som familiebedrift. Alt året etter, i 1984, ble boken Aldri for gammel en bestselger, og den ble etterfulgt av Når dine penger blir verdiløse. Bedriften vokste raskt, og de måtte leie lagerplass hos Hermon høyfjellshotell.
I 1997 flyttet Hermon Forlag til Kjeller utenfor Oslo. Forlaget fortsatte å vokse i årene som gikk, gjennom en stadig bredere utgivelsesprofil og gjennom oppkjøp av andre forlag. Hermon Forlag har økt omsetningen 170 ganger fra 1983 (tall fra 2011). Målt i både omsetning og antall utgivelser har forlaget siden 2007 vært rangert som det største av de forlagene i Norge som har en kristen profil.
VM i skiflyging 2002
Verdensmesterskapet i skiflyging 2002 ble arrangert i Harrachov, Tsjekkia fra 7. til 10. mars 2002.
Mesterskapet var planlagt avviklet med offisiell trening torsdag 7. og fredag 8. mars, og selve VM-konkurransen lørdag 9. og søndag 10. mars. Treningen torsdag måtte avlyses på grunn av sterk vind. Fredag ble treningen gjennomført, dog med flere pauser på grunn av vinden. Lørdag ble det avviklet to konkurranseomganger som planlagt. Sven Hannawald (Tyskland) ledet etter første konkurransedag, foran landsmannen Martin Schmitt og Matti Hautamäki (Finland). Hautamäki hadde konkurransens lengste hopp på 202,5 meter.
Hermon forlag
Forlaget står gjennom datterforlaget Bibelforlaget bak den norske bibeloversettelsen Bibelen Guds Ord. De står også bak imprint-forlaget Genesis.
Rockland
Rockland er et musikkalbum med Katzenjammer, utgitt i 2015.
VM i skiflyging 2002
Et kraftig lavtrykk med sterk vind passerte Tsjekkia natt til søndag, og gjorde at den andre konkurransedagen måtte avlyses.
Bakken
Čerťák hadde K-punkt 185 meter og jurylengde (en forløper for bakkestørrelse) 203 meter. Før mesterskapet var bakkerekorden 212,5 meter, satt av Risto Jussilainen (Finland) 14. januar 2001. I prøveomgangen 9. mars 2002 tangerte Anders Bardal (Norge) bakkerekorden før Matti Hautamäki (Finland) forbedret den til 214,5 meter.
Resultater
Jouko Hein (Estland) var kvalifisert, men hoppet ikke.
Bleksvatnet
Bleksvatnet er en innsjø i Andøy kommune i Nordland. Vannet ligger i Lovikdalen sørøst for Lovika på Hinnøya, 111 moh og dekker et areal på 3,10 km². Bleksvatnet har utløp gjennom Storelva til Lovika.
Vassdraget ble utbygd først på 1950-tallet og Bleksvatnet er regulert som magasin for Lovik kraftverk i Lovikdalen. Kraftverket ble bygd av Andøya kraftlag og sto ferdig i 1954. Før utbyggingen gikk anadrome laksefisk (laks, sjøørret og sjørøye) opp til Bleksvatnet.
Tid for latskap
Tid for latskap er et musikkalbum med Henning Kvitnes fra 2009.
Alatskivi kommune
Alatskivi  er en tidligere landkommune i Tartu fylke i det østlige Estland, plassert nordøst i fylket, langs og vest for innsjøen Peipus (Peipsi). Kommunen hadde cirka 1 380 innbyggere og et areal på om lag 128 km².
Kommunens administrasjonssenter lå i småbyen Alatskivi med 427 innbyggere, bare 3 km vest for Peipussjøen. Folketallet i kommunen var merkbart fallende, og det samme gjelder i kommunesenteret Alatskivi. Andre tettsteder er bl.a landsbyene Kolkja, Kasepää, Nina og Varnja.
Alatskivi-dalen har omkringliggende eikeskoger og en bygdeborg fa omkring 500-tallet. Dalen rommer også det nygotiske Alatskivi-slottet, reist av baron Arved Georg vobn Nolcken etter modell av det skotske Balmoral Castle. På 1600-tallet etablerte svenskene en vannmølle ved å demme opp Alatskivi-reservoaret, og med senere utvidelser vokste reservoaret til 15 hektar. Maleren Lembit Saarts (født 1924) har arbeidet mye i landskapene i Alatskivi og malt både reservoaret, skogene og fjellene i kommunen.
I landsbyen Nina ligger det eldste fiskersamfunnet i kommunen, etablert sent på 1500-tallet eller på 1600-tallet, muligens av russere. Mange av byngingene har treskjæringer, og om vinteren ligger isen tykk og hoper seg opp her ved neset. Et fyrtårn betjener trafikken på Peipussjøen. Umiddelbart sør for Nina ligger en rekke ølandsbyer etablert av gamle troende på 1600- og 1700-tallet, og deres levevis med isfiske og dyrking av løk og grønnsaker er fortsatt intakt. Disse landskapene er portrettert av malerne Luulik Kokomägi og Johannes Uiga (1918–1998).
Stephan A. Hoeller
Stephan A. Hoeller, (født 1931 – ) er forfatter, forsker og religiøs leder. Han ble født i Budapest, Ungarn, og studerte ved Universitetet i Innsbruck, Østerrike. Hoeller er professor emeritus i sammenlignende religionsstudier ved the College of Oriental Studies i Los Angeles, California. I tillegg til å ha forsket og publisert en rekke bøker om gnostisisme og jungiansk psykologi, er han regional biskop i Ecclesia Gnostica, medlem av den forelesende staben ved the Philosophical Research Society, nasjonal talsmann for the Theosophical Society of America, og direktør for studiene ved the Gnostic Society i Los Angeles.
NM i bandy 1981
'''Det 64. norgesmesterskapet i bandy – 1981'''
Mjøndalen vant seriemesterskapet. Mjøndalen, Drafn, Solberg og Røa gikk til semifinale.
Genforeningspladsen
Genforeningspladsen er en sportsplass i København. Ved hjelp av et mobilt fryseutstyr islegges en 400 meters rundbane vinterstid, og dette er Danmarks eneste bane for hurtigløp på skøyter. På grunn av manglende sikkerhetsutstyr er banen ennå ikke brukt til internasjonale løp.
Solovkiøyene
Solovkiøyene eller Solovetskijøyene (russisk: Солове́цкие острова́) er en øygruppe som ligger i Onezjskaja-bukta i Kvitsjøen i Arkhangelskregionen i Nordvest-Russland.
Øygruppen har et areal på 347 km² og består av seks større og flere små øyer, i alt omkring hundre øyer. Den største er Bolsjoj Solovetskij (Store Solovki) hvor Solovkiklosteret ligger, ellers er de viktigste Anzerskij, Bolsjaja Muksalma og Malaja Muksalma. Berggrunnen på øyene består av granitt og gneis, kysten består av mange bukter, og silhuetten viser mange bakker og åser. Det høyeste punktet er på 107 m. De fleste av øyene er skogkledt av gran og furu, og består ellers av mye myr. Det er mange innsjøer på øyene, og flere av dem er forbundet med hverandre via kanaler. Det er funnet spor etter mennesker på øyene fra 400-tallet f.Kr.
På 1400-tallet ble et av Russlands største russiskortodokse klostre, Solovkiklosteret, grunnlagt på Solovki-øyene. Dette bygningskomplekset har motstått mange fiendtlige angrep, både i den store urotiden før Romanovtsarene tok over makten (1598–1613), Krimkrigen (1854–1856) og borgerkrigen som fulgte den russiske revolusjon (1918–1922).
Kort tid etter revolusjonen gjorde Lenin de kirkelige bygningene på Solovki-klosteret om til forbedringsarbeidsleiren «SLON» (Solovetskij Lager Osobogo Naznatsjenija, «spesialformålsleir»). Dette var en av de første straffearbeidsleirene, en prototyp på GULag-systemet. Tusener av «kontrarevolusjonære elementer» døde på øyene, spesielt i 1920-årene. I 1926 ble arbeidsleiren omgjort til fengsel, som ble brukt fram til 1939, da byggingen av en marinebase på øyene ble påbegynt.
I 1974 ble Solovki-øyene et sovjetisk museum for historie og arkitektur og naturreservat. Den russiskortodokse kirken gjenåpnet klosteret i 1992, samme år som stedet ble satt på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder.
I UNESCOs evaluering av kirkegodset står det skrevet: ''«Solovetskijkomplekset er et enestående eksempel på en klosterbosetning i Nord-Europas ugjestmilde omgivelser, som beundringsverdig illustrerer troen, staheten og motet til religiøse samfunn i senmiddelalderen.
I dag er Solovkiøyene et av de mest interessante stedene i Nord-Russland, og øyene tiltrekker seg mange turister. Adkomst til øyene skjer enten med skip fra byen Kem eller med fly fra Arkhangelsk.
Jesus, du meg frelser
«Jesus, du meg frelser» er en kristen amerikansk sang skrevet av salmedikteren Louise M. Rouse (født 1886, gift med Walter R. Rouse, født 11. juni 1890).
Melodien, i G-dur, ble komponert av Dora Boole i 1878.
Laeva kommune
Laeva  er en tidligere landkommune i Tartu fylke i det østlige Estland, plassert helt nordvest i fylket. Kommunen hadde cirka 1 860 innbyggere og et areal på om lag 233 km². Kommunens administrasjonssenter lå i Laeva med 506 innbyggere. Folketallet i kommunen var fallende.
Trent
Trent kan vise til:
Bosnia-Hercegovina under Sommer-OL 2008
Bosnia-Hercegovina under Sommer-OL 2008. Fem sportsutøvere, fire menn og én kvinne fra Bosnia-Hercegovina deltok i fire sporter, friidrett, judo, skyting og svømming under Sommer-OL 2008 i Beijing. Det var femte gangen Bosnia-Hercegovina deltok i et sommer-OL. De vant ikke noen medaljer.
Castiglione delle Stiviere
Castiglione delle Stiviere er en by og kommune i provinsen Lombardia i Italia. I 2001 var befolkningen 18 430.
Gunnar Aase
Gunnar Aase (født 29. september 1971) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte høyre-ving for.
Gunnar Aase spilte for fram til han 13 år gammel meldte overgang til Ulf-Sandnes. 16 år gammel spilte han for A-laget, som da spilte i tredje divisjon. Foran 1990-sesongen valgte Aase å signere for Viking fremfor Rosenborg og Lillestrøm.
Aase slet mye med skader, men fikk likevel 383 kamper for Viking. Han har spilt tre og 46 landskamper i aldersbestemte lag. I 1991 ble han seriemester med Viking. Han la opp som spiller da han var 29 år gammel.
Meritter
Seriemester med Viking i 1991
Johan Kahl
Johan Kahl (født 26. juni 1721, død 9. september 1746) var en svensk salmedikter.
Arbeidersamfunn
Arbeidersamfunn (også kjent som arbeiderforeninger) var i foreninger som på midten av 1800-tallet ble dannet av krefter utenfor arbeiderklassen i Norge. Disse fungerte som alternativer til de mer radikale og politiserte arbeiderorganisasjoner slik som de som ble dannet av Marcus Thrane.
Det første arbeidersamfunn var ble stiftet var Samfundet på Enerhaugen i 1850, på initiativ av pastor Honoratus Halling. Det mest kjente arbeidersamfunnet, Christiania Arbeidersamfund, ble stiftet i 1864 etter initiativ fra Eilert Sundt.
Arbeidersamfunnene var opprinnelig ikke politiske organisasjoner, men hadde heller fokus på samarbeid mellom borgerskapet og arbeiderklassen. Andre viktige momenter var dannelse og folkeopplysning, samt til en viss grad religion.
Dette forbundet ble politisk sett knyttet mot partiet Venstre, selv om det ikke fantes formelle bånd. Halvparten av de norske arbeidersamfunnene valgte imidlertid å stå utenfor De forenede Norske Arbeidersamfund.
Den filantropiske arbeiderbevegelsen mistet fotfeste utover på 1870-tallet. Dette førte blant annet til at man ikke lenger greide å holde mange av arbeidersamfunnene fra å jobbe med politikk. Utover på 1890-tallet valgte flere arbeidersamfunn å tre inn i Det norske Arbeiderparti, og viktigst var at Christiania Arbeidersamfunn meldte seg ut, og meldte seg inn i Arbeiderpartiet. Disse fikk status som regulære partiforeninger innenfor partiet.
Flukten fra De forenede Norske Arbeidersamfund til Arbeiderpartiet gjorde at førstnevnte organisasjon mistet mye innflytelse. De borgerlige svarte med å stifte nye, politisk uavhengige arbeidersamfunn. Fra 1897 gikk 17 av disse inn i Norges Borgerlige Arbeiderorganisasjon. Disse hadde i vedtektene at de «bygger på den bestående samfunnsorden og en fredelig ordning av tvistemål mellom arbeider og arbeidsgiver». Bladet Den borgerlige Arbeider ble ugitt av Norges Borgerlige Arbeiderorganisasjon i perioden 1915 til 1940.
BMW S65
BMW S65 er en stempelmotor med åtte sylindre i V-form, 32 ventiler og doble overliggende kamaksler fra BMW. Motoren er utviklet fra BMW S85 V10-motoren som brukes i M5 og M6. S65-motoren ble introdusert i E92 M3 som en erstatning for rekkesekseren S54.
Rubato
Rubato (egentlig tempo rubato, fra italiensk rubare=stjele, dvs. stjålet tid) er et musikkuttrykk som angir utførelse.
BMW S65
Brukt i:
Rubato
Når man spiller eller synger rubato, utføres et musikkstykke i et varierende tempo for å framheve frasering. Dette kan skje på to forskjellige måter:
Annet
I 2015 ble musikknettstedet rubato.no opprettet, det tar for seg det nyeste og mest aktuelle innenfor norsk musikk.
Gunvor Galtung Haavik
Gunvor Galtung Haavik (født 7. oktober 1912 i Oslo, død 5. august 1977 i Drammen kretsfengsel) var en norsk medarbeider i Utenriksdepartementet ansatt ved den norske ambassaden i Moskva. Hun ble i 1977 anklaget og tiltalt for å være spion for Sovjetunionen, men døde før rettssaken. I avhørene etter fengslingen i januar 1977 tilstod hun at hun hadde vært i KGBs tjeneste.
Ifølge Utenriksdepartementets vurdering hadde Haavik i mange år hatt adgang til høyt graderte opplysninger. Hennes virksomhet hadde således sannsynligvis voldt betydelige skader for Norge.
Bakgrunn
Allerede i 1930-årene ble hun fascinert av russisk kultur og historie, og hun lærte seg språket av en eldre russisk emigrant og kunstner.
Haavik arbeidet ved sykehusene i Bærum, Odda og Oslo, og i krigsårene ved sykehuset i Bodø, hvor hun gjennom sitt arbeide kom i kontakt med russiske krigsfanger. Hun forelsket seg i én av dem, Vladimir Kozlov.
Under frigjøringen var hun med som tolk i en gruppe ledet av major Leiv Kreyberg i Forsvarets sanitet, som ledet frigjøringen av de allierte krigsfangene i Nord-Norge. Gunnar Fougner var også med i gruppen som fotograf. Bilder som ble brukt i pressen av Gunvor Galtung Haaviks arbeide som tolk i fangeleirene i forbindelse med rettssaken mot henne var tatt av Fougner.
I 1946 ble hun ansatt som sekretær og tolk i Utenriksdepartementet. Hun søkte stillingen angivelig fordi hun hadde lært seg russisk i 1930-årene gjennom kontakt med en russisk flyktning i Norge. Hun ønsket å opprettholde og videreutvikle sine russiskkunnskaper.
Sovjetisk spion
I 1947 begynte hun som fullmektig ved den norske ambassaden i Moskva. Hun oppsøkte snart sin russiske kjæreste. Det viste seg at Kozlov hadde stiftet familie alt før de to hadde møttes. Til tross for skuffelsen ønsket hun fortsatt å møte ham. KGB så raskt muligheten til å utnytte forholdet. De vervet henne som spion ved å true med å røpe forholdet for norske myndigheter. Slike forhold var strengt ulovlige på den tiden. Sovjetisk etterretning gav Kozlov og Haavik kodenavnene «Viking» og «Vika».
Etter åtte år i Moskva ønsket hun å reise tilbake til Norge og ble overflyttet til en stilling i Utenriksdepartementet i 1955.
Haavik var godt likt og vel betrodd av sine overordnede i Moskva. Så betrodd at hun ble overlatt kurérposten for å forhindre at den kom i KGBs hender, men hjemme i sin leilighet i Moskva lot hun KGB åpne den hemmelige korrespondansen.
Norske myndigheter ble klar over at russerne hadde en spion ved ambassaden i Moskva, men feilidentifiserte vedkommende. Feil person ble arrestert og fikk livet ødelagt. Ingeborg Lygren var kvinnen som tok over jobben etter Gunvor Haavik på ambassaden i Moskva i 1955. I 1965 ble hun arrestert. En sovjetisk avhopper visste at sekretæren til Norges ambassadør var spion, men han forvekslet henne med Ingeborg Lygren. Slik fikk også Haavik holde på i over ti år til med sin virksomhet for KGB.
I 22 år, frem til hun ble arrestert av norsk sikkerhetspoliti ved Bråten holdeplass på Ekebergbanen den 27. januar 1977, hadde hun jevnlig kontakt med sine russiske føringsoffiserer. Gennadij Titov var mistenkt for å være en slik kontakt. Han ble senere utvist av Norge på livstid.
Økonomiske motiver var neppe utslagsgivende for Haavik. For sine mangeårige tjenester for den sovjetiske staten mottok hun imidlertid betydelige pengebeløp og ble også i hemmelighet tildelt den sovjetiske Ordenen folkenes vennskap.
Rettssaken mot henne, som var berammet til å starte den 14. november 1977, ble avlyst da Haavik døde av hjertesvikt i Drammen kretsfengsel. Tiltalen var landsforræderi og spionasje. Forbrytelsene hun var tiltalt for, hadde en strafferamme på 21 års fengsel.
Telefonkiosk
En telefonkiosk er en liten bygning eller et lite avlukke med dør som er plassert på et offentlig sted og som inneholder en fastmontert telefon til allmenn bruk. Telefonapparatet er en del av en betalingsautomat og samtalene betales med mynter, telekort eller betalingskort. Slike kiosker kan også inneholde telefonkataloger, hylle og oppslagstavle.
Bruken av telefonautomater, både innebygde og åpne, har gått sterkt tilbake de fleste steder etter at personlige mobiltelefoner ble vanlig på 1990- og 2000-tallet, og flere land har avsluttet denne tjenesten fullstendig. I Norge ble de siste telefonautomatene lagt ned av Telenor i 2016.
Historikk
Behovet for telefonkiosker oppstod i en tid da det var dyrt og vanskelig å skaffe seg sin egen telefon og da det ikke fantes mobiltelefoner. Etter at private fasttelefoner ble stadig vanligere, og ikke minst etter at mobiltelefonien ble svært utbredt på 1990-tallet, ble imidlertid behovet for telefonkiosker mye mindre. På grunn av utbredt hærverk og lav lønnsomhet er det derfor praktisk talt ingen kiosker igjen på små steder i Norge. De ble isteden erstattet av telefonautomater montert i små støyskjermer eller i båser som var plassert på spesielt trafikkerte steder som jernbanestasjoner og liknende. I 2017 var det 100 vernede telefonkiosker igjen i Norge, men det har siden 2016 ikke vært mulig å ringe fra disse lenger. Alle andre telefonkiosker, telefonautomatbåser og andre telefonautomater var blitt demontert og fjernet.
Designkonkurransen i 1932
I 1932 utlyste Oslo Telefonanlegg en konkurranse om en ny, standardisert telefonkiosk. Den skulle ikke koste mer enn 1 000 kroner, og måtte være solid og lett å sette sammen. Arkitekten Georg Fredrik Fasting fra Bergen vant blant 93 forslag med sitt forslag «Riks». Det var en rød telefonkiosk i jern og glass med funksjonalistiske stiltrekk. Den bestod av et skjelett av vinkeljern med påklinkede plater.
Juryen skrev om vinneren: «Nr. 80 «Riks». Utkastet viser en helt frapperende enkel løsning av opgaven, såvel teknisk som estetisk set vel gjennemarbeidet. Det løser alle programmets fordringer på en tilfredsstillende måte. Såvel i planløsning som opbygning har forfatteren truffet midt i blinken. Utkastet har en sådan form at en kiosk med denne utførelse kan opstilles nær sagt hvorsomhelst. Brugsanvisningen kan med fordel anbringes over apparatet, men kan også den foreslåtte ophengning godkjennes. Døren må slå utad.»
Utbredelse
Den første ble satt opp på kaia til Den norske Amerikalinje i 1933. «Riksen» var både hensiktsmessig og robust og ble serieprodusert i et stort antall. I 1970- og 1980-åra fantes det over 6 000 slike telefonkiosker i Norge, og den var et karakteristisk landemerke i praktisk talt alle byer og bygder. Til sammen ble det lagd flere enn 9 000 kiosker før produksjonen ble avsluttet i 1995.
Kulturminnestatus
I 1997 erklærte Riksantikvaren, Telemuseet og Telenor denne telefonkiosken som verneverdig, og det ble bestemt at 100 kiosker skulle bevares. I 1995 ble den også ført opp på foreningen Docomomos liste over verneverdig modernistisk arkitektur og foreslått som kandidat til å komme på UNESCOs verdensarvliste.
Den 19. juni 2007 inngikk Riksantikvaren og Telenor en avtale om bevaring av 100 av de siste 420 røde telefonkioskene i Norge. Avtalen ble signert av assisterende riksantikvar Sissel Rønbeck og konsernsjef i Telenor Jon Fredrik Baksaas i den aller første kiosken, som ble utplassert på Akershuskaia i Oslo. Det var mulig å ringe fra disse frem til de ble frakoblet i 2016.
Telemuseet har gitt ut en bok, Norges lille røde, der alle de vernede telefonkioskene er presentert i bilder tatt av fotograf Madelaine Brand.
Haga (Samnanger)
Haga er et tettsted i Samnanger kommune i Vestland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og består av de tettbebygde områdene i Tysse og Steinsland. Haga ligger innerst i Samnangerfjorden, og Fylkesvei 5132 går gjennom tettstedet.
Luunja kommune
Luunja  er en landkommune i Tartu fylke i det østlige Estland, plassert nesten helt midt i fylket. Kommunen har cirka 2 570 innbyggere og et areal på om lag 131 km². Kommunens administrasjonssenter ligger i Luunja med 554 innbyggere. Folketallet i kommunen er meget svakt fallende, nesten stabilt.
Ved Luunja var det fra gammel tid mulig å krysse elva Emajõgi med flåteferje. Det går fortsatt flåte over elven her, den kan bære én bil og en håndfull passasjerer. Den lokale maleren Juhan Püttsepp gjenga fergen allerede i 1938, og malte også en rekke andre landskaps- og landsbyscener fra området.
Osasco
Osasco er en kommune og by i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil. Byen ligger vest i delstaten.
Osasco ble grunnlagt av den italienske innvandreren Antonio Agu, som opprinnelig kom fra Torino. Byen ble utskilt som egen kommune i 1962. Det er gode togforbindelser fra Osasco og inn til São Paulo by.
Frengers
Frengers er bandet Mews tredje album og ble utgitt i 2003.
Johan Wiik
Johan Wiik (født 8. mars 1885 på Otterøya i Nord-Trøndelag, død 3. oktober 1970 i Namsos) var en norsk politiker (Ap) som var stortingsrepresentant for Nord-Trøndelag 1928–1957.
Han var sønn av tømmermann og småbruker Tarald Helgesen Vikaunet og hustru Olea Sivertsdatter Hatland på Vikaaunet på Otterøya. Etter folkeskolen tok han fortsettelsesskole og et opphold ved Namdals folkehøgskole. I sitt yrkesliv var han fisker og seiler i kystfarten, maskinagent i ett år, forretningsfører i Namdalens Socialdemokrat i to år samt losse- og lastearbeider på havnen i Namsos i en årrekke. Under den andre verdenskrig drev han gård i Kattmarka i Vemundvik herred. Han giftet seg i 1929 med Astrid Müller, datter av handelsmann Hans Luth Müller og hustru Dagmar Høinæs.
Frengers
Albumet ble møtt med gode anmeldelser og ble bandets internasjonale gjennombrudd.
Johan Wiik
Wiik ble involvert i fagforeningsarbeid som havnearbeider. Han var medlem av Namsos bystyre 1923–1928 og 1932–1940, varaordfører i 1926 og ordfører i 1927. Han tilhørte således det første sosialistiske flertallet i bystyret. Forut for gjenforeningen av Det norske Arbeiderparti og Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti i 1927 var Wiik formann i Namsos arbeiderparti i ett år. Wiik var innvalgt på Stortinget fra Nord-Trøndelag 1928–1957, formann i Stortingets fullmaktskomité 1945–1957, visepresident i Odelstinget 1948–1949 og visepresident i Stortinget 1950–1957.
Johan Wiiks vei på Gullvikmoen i Namsos er oppkalt etter ham.
Frengers
Albumets tittel er sammentrekking av ordene «friend» og «stranger». Betydningen av ordet «frenger» kommer fram av albumets fulle navn: Frengers: Not Quite Friends But Not Quite Strangers. Dette er også blitt et kallenavn på Mew-fans.
Helena Pilejczyk
Helena Pilejczyk (født 1. april 1931) er en polsk tidligere skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker i 1960 i Squaw Valley og 1964 i Innsbruck.
Hammarby
Hammarby er et tettsted i Sandviken kommune i Gävleborgs län i landskapet Gästrikland i Sverige. Det ligger 20 kilometer sørvest for Sandviken. I 2010 hadde tettstedet 552 innbyggere.
Hammarby er et gammelt brukssted som helt fra 1500-tallet har hatt industriell virksomhet, først med et jernbruk som var i drift fra 1500-tallet til 1885, deretter med en sulfittfabrikk for fremstilling av papirmasse som var i drift til 1982. Året etter startet en fabrikk som produserte plastbelagt kartong, men den ble nedlagt i 2005 og dermed var den viktigste industrielle virksomhet i Hammarby over.
Av severdigheter i Hammarby kan nevnes arbeiderboliger tegnet av Ralph Erskine. Det er rekkehus som har fått en spesiell utforming. Kirken i Hammarby er en gammel oksestall som i 1885 ble bygget om til skole og gudstjenestelokale.
Peter Serafinowicz
Peter Serafinowicz (født 10. juli 1972 i Liverpool) er en britisk skuespiller.
Serafinowicz debuterte som radioskuespiller i 1993 på Radio 1-serien The Knowledge, en tulledokumentar om musikkindustrien. Han fortsatte med å gi stemme til Radio 4-serier som Weekending, Harry Hill's Fruit Corner og Grevious Bodily Radio.
I 1997 debuterte han på TV i serien Murder Most Horrid, for å følge opp med serien Comedy Nation. Men det var først med serien How Do You Want Me? han ble et kjent fjes. Senere fulgte serier som Chambers og World of Pub.
Han dukker stadig opp som Simon Peggs nemesis, både som Duane Benzie i Speisa, Robin i Hippies og som Pete i Shaun of the Dead. Han er også stemmen til Darth Maul i Star Wars: Den Skjulte Trussel.
Sammen med Robert Popper har han skrevet, produsert, spilt i og lagd musikken til serien Look Around You. Serien skaffet dem en BAFTA-nominasjon i 2002.
Staffordshire
Staffordshire (forkortes Staffs) er et grevskap i England. Det ligger i regionen Vest-Midlands. Deler av den engelske nasjonalskogen ligger innenfor grevskapet, som grenser til Cheshire, Derbyshire, Leicestershire, Warwickshire, West Midlands og Shropshire.
Administrasjonssenteret er Stafford. Andre viktige byer er Stoke-on-Trent, Burton upon Trent, Lichfield, Newcastle-under-Lyme og Tamworth.
Det seremonielle grevskapet består av åtte distrikter i det administrative samt Stoke-on-Trent, som er en enhetlig myndighet.
Historie
Det tradisjonelle grevskapet Staffordshire inkluderte Wolverhampton, Walsall og West Bromwich, som i 1974 ble innlemmet i det nye grevskapet West Midlands. På 1990-tallet ble Stoke-on-Trent en enhetlig myndighet, og er dermed selvstyrt.