cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saint Peter (Guernsey)
Saint Peter (guernésiais og fransk: Saint Pierre), offisielt som Saint Pierre du Bois (engelsk: «St. Peter in the Wood»), ikke til å forveksles med Saint Peter Port, er et av ti parishes (distrikter) på kanaløya Guernsey. Det ligger sørvest på øya. Det gamle tilnavnet på guernesiais for folket i Saint Peter var etcherbaots som betyr biller.
Geografi
Saint Peter er lokalisert sørvest på øya og grenser mot prestegjeldene Torteval, Saint Saviour, Forest, og Saint Andrew. Prestegjeldet er hovedsakelig landsbygd med en liten landsby i dens midtre.
Sognekirken er det mest uvanlige på Guernsey da den bygd på bunnen av en liten dal, og dens indre ikke er flat, men diagonal i sin framtoning. Sognekirken ligger en kort avstand fra det vestlige sentrum av lokalsamfunnet som vanligvis kalles for «Styx».
Historie
Le Creux ès Faïes er en neolittisk ganggrav som er lokalisert på odden av L'Eree. Den ble arkeologisk undersøkt mellom 2006 og 2010, men ble første gang undersøkt i 1840 da det ble funnet pilspisser, flint, keramikk og beinlevninger av mennesker og dyr. Det megalittiske monumentet har utsyn odden som ga tilgang til tidvannsøya Lihou ved lavvann. Dyssen er 9 meter lang og 2 meter høy. Den har et indre kammer med to store steinplater over og en rekke steiner som danner en ytterkant av gravhaugen på den nordvestlige siden (se bilde). Inngangen til kammeret er åpen for publikum.
Lihou er en liten tidevannsøy lokalisert rett utenfor vestkysten av Saint Peter. Øya administreres av prestegjeldet, men eies Guernseys myndigheter, States of Guernsey, men har tidligere tider hatt en rekke eiere. I gamle dager samlet lokalbefolkningen tang og tare ved fjære sjø på øya som naturlig gjødsel, og er i dag et utfartssted, men er et viktig senter for bevaring av våtmarksområder for sjeldne fugler og planter, foruten også en historisk ruin av et kvinnekloster og et gårdshus. De eldste spor av befolkning er fra den mesolittiske tidsalder ved objekter avdekket fra arkeologiske undersøkelser på 1990-tallet. Det er funnet graver fra neolittisk tid (bondesteinalderen) på fastlandet i nærheten av øya. Det er noe usikkert når klosteret ble etablert, muligens så tidlig som 1114 eller senere, i 1156. Nedtegnelser antyder at det var underlagt benediktinerklosteret i Mont-Saint-Michel.
Château du Rocquaine, eller Fort Grey som det kalles nå, er et Martellotårn (lite forsvarstårn) lokalisert på en bergknaus i bukta Rocquaine Bay. Det hevdes at tidligere var det stedet hvor de lokale heksene samlet seg. Det eksisterende festningen med sitt hvite tårn, ble bygget som et del kystforsvaret av britene i 1804 under Napoleonskrigene. Det er rundt 11 meter i diameter og rundt 9 meter høyt. Det fikk sitt nåværende navn etter Charles Grey, 1. jarl av Grey. Han var guvernør av Guernsey fra 1797 til 1807.
Fort Saumarez er et tilsvarende Martellotårn som står på en odde som utgjør den nordlige enden av L'Erée og forlenges med en utfylt landevei til nevnte Lihou. Det ble også konstruert i 1804 på samme sted som et eksisterende kanonbatteri. Det ble oppkalt etter marinekapteinen James Saumarez, selv fra Guernsey, og som på denne tiden kommanderte de britiske marinestyrkene i Den engelske kanal. Det er noe mindre enn Fort Grey, 10,3 meter i diameter og litt over 5 meter høyt. Under Nazi-Tysklands okkupasjon av Kanaløyene bygde de tyske styrkene et observasjonstårn i betong på fire etasjer på toppen av det eksisterende tårnet og rev batteriet rundt. Det er i dag privat eid og ikke åpent for offentligheten.
Hicham Nafil
Hicham Nafil (født 5. juni 1975) er en marokkansk bokser.
Han representerte Marokko under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Taṇhā
Taṇhā (pali; sanskrit: tṛṣṇā og tarśa) betyr «tørst, begjær, ønske» og er et sentralt emne i buddhismen, hvor det betyr «tørst, ønske, grådighet, lengsel», enten fysisk eller mentalt. Det er vanligvis oversatt med lyster, og er en av tre typer: kama-taṇhā (seksuelle lyster), bhava-taṇhā (lysten for eksistens) og vibhava-taṇhā (lysten for ikke-eksistens).
Taṇhā opptrer i de fire edle sannheter, hvor det er årsaken til lidelse (dukkha) i syklusen av gjenfødelse, og forårsaker fødsel og død.
Judas Taddeus
Apostelen Judas Taddeus eller Judas Jakobs sønn, var en av Jesu tolv apostler, men hans identitet er usikker. Den katolske kirken holder ham som en helgen med festdag 28. oktober og skytshelgen for de fortvilte og fortapte. Den armenske apostoliske kirke ærer Judas Taddeus sammen med apostelen Bartolomeus som sine skytshelgener.
Identitet
Judas regnes opp som en av de tolv apostlene i Evangeliet etter Lukas 6:16, Evangeliet etter Johannes 14:22 og Apostlenes gjerninger 1:3, og det er tradisjon for å regne ham som den samme Taddeus som nevnes i Evangeliet etter Matteus 10:3 og Evangeliet etter Markus 3:18, samt som Lebbeus i noe håndskrifter av Matteusevangeliet 10:3. Navnet på gresk, Ioúdas Iakobou, kan bety så vel «Judas Jakobs sønn» som «Judas Jakobs bror». På grunn av den senere tolkningen har han blitt identifisert med forfatteren til Judas brev, den korteste boken i Det nye testamentet, hvor han kaller seg «Judas, Jesu Kristi tjener og Jakobs bror», men forskerne heller mer og mer til den oppfatning at brevforfatteren og apostelen er to forskjellige personer, ettersom apostlene omtales i fortid. Han har derfor også blitt identifisert med Judas, Jesu bror, et spørsmål som det ikke er enighet om.
Martyrium
I henhold til tradisjonen prekte han i Syria og Mesopotamia, og var deretter sammen med Simon seloten i Persia hvor de begge led martyrdøden. I henhold til armensk tradisjon led han martyrdøden en gang rundt år 65 i Beirut i Libanon sammen med Simon som han vanligvis ble forbundet med. Deres gjerninger og martyrium har blitt nedtegnet i en Simon og Judas' gjerninger som var med i samlinger av pasjoner og legender som tradisjonelt har blitt assosiert med den legendariske biskop Abdias av Babylon, og skal etter sigende ha blitt oversatt til latin av hans disippel Tropaeus Africanus, i henhold til Legenda Aurea (Den gylne legende).
En tid etter hans død ble Judas' lik fraktet fra Beirut til Roma og plassert i en krypt i Peterskirken hvor den ble besøkt av mange hengivne. I henhold til populær tradisjon er levningene av den hellige Judas blitt bevart i et armensk kloster på en øy i den nordlige delen av innsjøen Issyk-Kul i Kirgisistan, i det minste fram til midten av 1400-tallet. Senere legender har enten nektet for at levningene ble oppbevart der eller flyttet dem til en ytterligere mer øde og fjerntliggende sted i en festning i Pamirfjellene.
I kunsten
Før 1200-tallet ble han i kunsten framstilt med en bok eller en bokrull i hånden, og deretter også med en klubbe, øks eller hellebard. På slutten av 1700-tallet begynte man å påkalle Judas Taddeus mens man var i fortvilte og håpløse situasjoner. Han er tidvis også framstilt på ikoner med en flamme rundt hodet. Dette representerer hans tilstedeværelse ved pinsen da han mottok den hellige ånd sammen med de andre apostlene. En vanlig attributt er at han holder et bilde av Jesus Krustus i mandylion (Kristusbilde fra Edessa).
Fylkesvei 5364
Fylkesveg 5364 går mellom Nedre Fyllingen og Ortuflaten i Fyllingsdalen i Bergen.
Nell of the Circus
Nell of the Circus er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Cecil Spooner.
Handling
Margaret, datteren til Banker Morris, forelsker seg i Bob Wilson - en tidligere skole-kamerat, som nå er en sirkus-artist. Han ber Margaret om å gifte seg med ham, og dette blir hun rådet til å gjøre av fetteren hennes, Philip Lee. Men den enste grunnen til at han ønsker dette, er at dette vil gjøre Philip til ene-arving etter den mest velstående mannen i byen. Bob og Margaret stikker av kort tid senere, akkurat som planlagt. Philip Lee blir dermed den eneste arvingen til Banker Morris sine millioner. Fire år senere besøker sirkuset igjen byen, og Margaret har innen den tid fått en datter kalt Nell - som har en hengiven venn i Prinsey, en klovn ved sirkuset.
Philip Lee, vel vitende om at Margarets far forlengst har tilgitt henne for å ha forlatt familien, tilbyr å betale henne 3 000 dollar for å gi avkall på alle rettighetene hennes til arven etter faren hennes. Når han ringer henne, møter han Marie, en artist i sirkuset, som umiddelbart forelsker seg i ham. Philip slår Bob i hodet, slik at han mister forstanden. En storm blåser ned sirkus-teltet kort tid senere. Margaret blir truffet med en av de enorme stengene og drept.
Klovnen Prinsey tar deretter ansvar for lille Nells fødselsattest, og morens ekteskapspapirer. Mange, mange år senere kommer sirkuset igjen tilbake til byen, og Prinsey reiser for å møte Banker Morris med Nells papirer. Men Philip Lee møter ham, får tak i papirene og nekter å returnere dokumentene. Phil blir imidlertid tvunget til å gi opp disse bevisene for Nells virkelige opphav, slik at Nells bestefar oppdager hvem hun egentlig er.
Tromsø (by)
Tromsø er sentralby i Tromsø kommune, administrasjonsby for Troms og Finnmark fylke samt sete for biskopen i Nord-Hålogaland bispedømme. Siden 1968, da Universitetet i Tromsø ble åpnet, er også Tromsø universitetsby. Tromsø er hovedsete for Arktisk råd. Byen er også et kommersielt sentrum med en rekke forretningsbanker og sparebanker. Tromsø hører til Troms politidistrikt, Nord-Troms tingrett og Hålogaland lagmannsrett. Byen går ofte under navnene «Nordens Paris» eller «Porten til ishavet». Navnene kommer av byens internasjonale historie som handelsby, utelivsby og startplass for ekspedisjoner av ulike slag. På flere områder er også forskningsmiljøene i Tromsø nasjonalt ledende.
Byens største arbeidsplasser er UiT Norges arktiske universitet (UiT) og Universitetssykehuset Nord-Norge. Framsenteret ble opprettet 29. september 2010 og huser blant annet Norsk Polarinstitutt, som har sitt hovedsete i Tromsø. Nordlysobservatoriet ble opprettet i 1928, og to bedrifter tilknyttet Kongsberg Gruppen henter ned satellittdata fra verdensrommet på oppdrag fra inn- og utland. Fiskeindustrien har stor betydning. Norges Råfisklag og Norges sjømatråd har sine hovedkvarter i Tromsø. Også SpareBank 1 Nord-Norge har sitt sete i byen. Videre ligger Skatt nord og flere mindre institusjoner i Tromsø.
Grønt Flagg
Grønt Flagg er en miljøsertifisering for norske skoler og barnehager. Grønt Flagg eies av Stiftelsen FEE Norway, som er en del av det internasjonale nettverket Foundation for Environmental Education (FEE). FEE er blant annet ansvarlig for det globale arbeidet med Eco-Schools, som arbeider for bærekraftig utvikling gjennom miljøutdanning. Grønt flagg er del av og knyttet til Eco-Schools-nettverk.
Grønt Flagg ble lansert i Norge i 1998. Per januar 2020 var over 900 barnehager, barneskoler, ungdomsskoler, videregående og folkehøyskoler sertifiserte. Formålet med Grønt Flagg-sertifiseringen er å styrke bærekraftig utvikling gjennom miljøundervisning. Ordningen er et pedagogisk verktøy for å innføre temaene klima, miljø og bærekraft i undervisningen.
Sportsåret 1854
Sportsåret 1854 er en oversikt over hendelser, resultater, fødte og avdøde personer med tilknytning til sport i 1854.
Viggo Brun
Viggo Brun (født 13. oktober 1885 i Lier, død 15. august 1978 i Drøbak) var en norsk matematiker kjent for bidrag til tallteori, spesielt primtall.
Etter examen artium i 1903 studente han ved Universitetet i Oslo, før han i 1910 begynte sin forskerkarriere ved det tyske Universitetet i Göttingen. Fra 1915 til 1920 jobbet han fra Drøbak, før han var tre år ved Universitetet i Oslo. I 1923 ble han professor ved NTH og i 1946 professor ved Universitetet i Oslo. Han pensjonerte seg i 1955.
Brun var først og fremst opptatt av primtallsteori, men også av kjedebrøk og generaliseringer og kombinatorikk. Han skrev også et par populærvitenskapelige bøker om matematikkhistorie.
Utover å være medlem i diverse internasjonale akademier, fikk han i 1939 Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning, var preses i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim 1945–46, som i 1958 ga ham Gunnerusmedaljen. Han var æresmedlem i Norsk matematisk forening. I matematikken er Bruns konstant og Bruns teorem er oppkalt etter ham.
Familie
Han var sønn av Søren Martens Brun (1838–1893) og Lorentze Thaulow Petersen (1842–1890). Faren var kaptein i artilleriet, stasjonert på Oscarsborg ved Drøbak, samt etterkommer av biskop Johan Nordal Brun av Brun (slekt). Han giftet seg i 1914 med Hedvig Bassøe (1866–1914) og i 1940 med Laura Michelsen (1902–2004).
Eksterne lenker
Viggo Bruns privatarkivfinnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
Beatriu Gómez Franquet
Beatriu Gómez Franquet (født 6. mai 1987 i Barcelona, Catalonia) er en spansk tidligere skøyteløper og inlineløper. Hun er datteren til skøyteløperen Antonio Gómez Fernandez.
Personlige rekorder
Disse tider og sammenlagtpoengsummer er også spanske rekorder.
Internasjonale mesterskap
Junior-VM i hurtigløp på skøyter (deltatt to ganger)
Crossdressing
Crossdressing innebærer å kle og oppfører seg etter kjønnsuttrykk som tradisjonelt forbindes med et annet sosialt kjønn.
Crossdressing er noe som gjøres uavhengig av ens egen kjønnsidentitet, men er oftest assosiert med paraplybegrepet transperson.
Crossdressing har vært vanlig i teaterhistorien, siden kvinner i noen historiske perioder, slik som deler av antikken og Storbritannia frem til 1660 , var avskåret fra å stå på teaterscener. Et eksempel på en moderne opptreden der crossdressing er hovedattraksjonen er dragshow. Crossdressing har blitt mer akseptert over tid.
Litteratur
Videre lesing
R
R er den attende bokstaven i det latinske alfabetet.
Alberto Alberani
Alberto Alberani Samaritani (født 22. mai 1947 i Firenze), italiensk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by, 1972 i München, 1976 i Montréal og 1980 i Moskva.
Alberani vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1976 i Montréal. Han var med på det italienske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Ungarn. Det italienske laget vant to kamper og spilte to uavgjort og tapte èn i finalerunden som besto av seks lag. Italia fikk seks poeng, samme som Nederland som kom på tredjeplass. Alberani spilte åtte kamper i OL-turneringen.
Hejco
Hejco er et svensk selskap med hovedvirksomhet innen konfeksjon. Selskapet ble grunnlagt i 1954 og de produserte da klær for sykesøstere. Idag består sortimentet av lettere yrkesklær som retter seg mot serviceyrker og personer som blant annet arbeider innenfor helsevesenet, renhold, hotell og restaurant. Hovedkontoret ligger i Borås i Sverige, og det er også salgskontor i Norge, Benelux, Danmark og Finland. Hejco har dessuten distributører i flere andre land i Europa.
Lisensforsikring
Lisensforsikring er forsikring mot økonomisk tap dersom en mister lisensen som er påkrevet for å utføre yrket sitt. Lisensforsikring er vanlig innen blant annet sjøfarts-, luftfarts- og offshorenæringene, hvor det kreves helseattest eller legeerklæring for yrkesutøvere.
Forsikringen kan gi en engangserstatning til yrkesutøvere når han/hun på grunn av sykdom, ulykkesskade eller annen form for medisinsk tilstand mister lisensen eller nektes fornyelse av lisensen.
Formålet med forsikringen er å gi yrkesutøvere økonomisk trygghet i situasjonen som oppstår dersom de, på grunn av særlige lisensvilkår, mister arbeidet.
Order of the Illuminati
Order of the Illuminati er det fjerde studioalbumet til det amerikanske heavy metal-bandet Agent Steel.
Albumet ble utgitt av Scarlet Records 10. juni 2003.
300 (film)
300 er en amerikansk actioneventyr- og krigsfilm fra 2006 som er basert på en tegneserieroman ved samme navn av Frank Miller, som igjen er delvis inspirert av en annen film (The 300 Spartans fra 1962), og er en fiktiv redegjørelse av slaget ved Thermopylene i år 480 f.Kr. Filmen er regissert av Zack Snyder og med Frank Miller som utøvende produsent og konsulent. Filmen ble hovedsakelig filmet med blåskjerm for å få til det samme billedspråket som i tegneserien.
Spartaneren kong Leonidas (Gerard Butler) og 300 spartanere kjempet til siste mann mot persiske kong Xerxes (Rodrigo Santoro) og hans hær av over en million soldater mens dronning Gorgo (Lena Headey) i Sparta forsøkte å mane til støtte for hennes ektemann. Fortellingen er fortalt av en stemme ved den spartanske soldaten Dilios (David Wenham). Gjennom denne fortellerteknikken blir alle fantastiske vesener introdusert, og plasserer filmen 300 innenfor sjangeren historisk fantasilitteratur.
300 hadde premiere i Hellas den 8. mars 2007, men ble vist i USA dagen etter i både konvensjonelle og IMAX-kinoer. Filmen satte tilskuerrekord, skjønt kritikere var delt over dens utseende og stil. Noen hyllet den for dens originale bidrag og blendende, mens andre anklaget den for å favorisere det visuelle over karakterskildring. Dagbladets anmelder mente den var fylt av «skjønnhet og perfeksjon som fra et nyklassisistisk maleri, koreografi som fra nøtteknekkeren og skuespill som fra en hvilken som helst blåfilm», men også «fryktelig pompøst, testosteronfylt og tidvis komisk teit – med andre ord, akkurat som tegneserien».
Historiske forhold og dagens politiske situasjon
Den ble også kritisert over dens skildring av den antikke verden og for å være lemfeldig forhold til historiske fakta. Samtidig ble filmen kritisert for å spille på den spente politiske situasjonen mellom Iran og USA samt å portrettere persere på en negativ måte av politiske årsaker. Iranske myndigheter har anklaget filmselskapet for å ha lagd en anti–iransk film og har beskyldt den for å være ledd i en psykologisk krigføring overfor Iran.
Handlingen
En gruppe persiske budbringere kommer til Sparta for å kreve at Sparta underkaster seg kong Xerxes. Opprørte og fornærmet over deres oppførsel la kong Leonidas budbringeren kaste i en grav, og fast bestemt på å møte perserne. Leonidas besøker deretter Orakelet, forklarer sin krigsplan og tilbyr den vanlige betalingen i gull. Orakelets prester som allerede er blitt bestukket av Xerxes tolker Orakelets budskap til å bety at Sparta ikke bør gå til krig slik at det ikke vil avbryte den hellige Karneia-festivalen.
Til tross for advarselen samler Leonidas 300 av sine beste soldater for bekjempe perserne, velger kun de som allerede har sønner som kan arve dem. Etter hvert som de marsjerer nord, slutter grupper av arkadiere og andre grekere til dem. Når de kommer fram til de trange klippene ved Thermopylene i syne for den persiske hæren, bygger de en mur for å forhindre perserne i å avansere. Ephialtes, en pukkelrygget spartaner hvis foreldre flyktet for å forhindre at han ble satt ut, oppsøker Leonidas og ber om å forløse farens navn i kampen, og advarer ham om et hemmelig geitetråkk som perserne kan benytte for å omringe dem. Leonidas snur seg fra ham ettersom hans manglende evne til å holde et skjold skikkelig vil bety et svakt punkt i falanksen.
Før kampen begynner spør perserne om de 300 vil slippe våpnene sine. Leonidas svarer: «Persere! Kom og ta dem!» Spartanere benytter falanksformasjonen og kamp mann-mot-mann for å slå tilbake de tallrike bølgende av persiske angrep, inkludert Xerxes' elitetropper, De udødelige. De 300 forsvarer sin posisjon, mens de unngår store tap. Xerxes som er imponert møter personlig Leonidas og lover ham rikdom og makt for å overgi seg. Den spartanske kongen avslår og sier at han heller vil la «gudekongen» blø. Kort tid etter avslører en bitter Ephialtes det hemmelige geitetråkket til Xerxes, etter å ha bli lovt en lukrativ og mektig posisjon i det persiske riket.
Ved Thermopylene har perserne omringet de 300 på alle kanter. Xerxes' talsmann krever at de overgir seg, sier at Leonidas kan beholde sin tittel som konge av Sparta og bli krigsherre over alle grekere, ansvarlig kun overfor Xerxes. I trass, slynger Leonidas spydet sitt mot Xerxes, kutter kinnet hans og oppfyller løftet om å la «gudekongen» blø. Rystet av påminnelsen av sin egen dødelighet beordrer Xerxes bueskytterne sine å fyre løs. De gjenværende spartanerne blir drept i en storm av piler, med Leonidas som den siste som dør. Dilios kommer til slutt tilbake til Sparta og inspirer rådsforsamlingen om de 300s tapperhet.
Dilios fullfører sin fortelling om de 300 på en slagmark, omgitt av lyttende krigere i økende antall. Han konkluderer at den persiske hæren som beseiret kun 300 spartanere et år tidligere med store vanskeligheter nå må være livredde over å møte 10 000 spartanere og 30 000 grekere fra alle bystatene. De begeistrete grekerne drar av sted for å bekjempe den persiske hæren, begynnelsen på Slaget ved Plataiai.
Blandet
Siden filmens før-verdenspremiere ved Berlins internasjonale filmfestival den 14. februar 2007 for 1700 tilskuere har 300 generelt møtt blandet mottagelse. Mens den møtte stående applaus ved premieren var det mishagsytringer ved pressevisningen og hvor en del forlot salen før slutten.
I USA var kritikken delt. På filmnettstedet Rottentomatoes.com var det 61 % som stemte for filmen fra en liste av kritikere. På nettstedet MetaCritic.com fikk 300 en oppslutning på 51/100 basert på 34 kritikker, noe som resulterte en status som «Blandet eller gjennomsnittlig kritikk».
300 ble også varmt mottatt av nettsteder som omtaler tegneserier og videospill. Comic Book Resources' Mark Cronan ment at filmen var fengslende, og ga ham «en følelse av makt etter å ha vært vite til noe storslått». IGNs Todd Gilchrist utropte Zack Snyder til en filmisk visjonær og «den mulige frelseren av moderne filmkunst».
Et antall negative kritikker kom i en del betydningsfulle amerikanske dagsaviser. A.O. Scott i The New York Times beskrev 300 som «omtrent like voldelig som Apocalypto og dobbelt så tåpelig», foruten å kritisere den fargeskjema og antydet at handlingen hadde rasistiske undertoner. Kenneth Turan skrev i Los Angeles Times at «om du ikke elsker vold like mye som en spartaner, Quentin Tarantino eller videospillende tenåringsgutt vil du ikke bli uendelig fascinert». Noen greske dagsaviser har vært spesielt kritiske og hvor filmkritikeren Robby Eksiel sier at filmpublikumet vil bli fortrollet av den «digitale action», men irritert over «den pompøse fortolkningene og de en-dimensjonale figurene».
Historisk nøyaktighet
Filmens regissør uttalte i et intervju for MTV at «Hendelsene er 90 prosent riktige. Det er bare visualiseringen som er sprø... Jeg har vist med denne filmen til historikere av verdensklasse som sa at den var forbløffende. De kan ikke tro at den var så nøyaktig som den var.» Han fortsatte å si at filmen er «en opera, ikke en dokumentar. Det er hva jeg vil si når folk sier at den er historisk unøyaktig.» Sitert i et nyhetsinnslag på BBC uttalte Snyder at filmen er i sin kjerne er «en fantasifilm». Han beskrev filmens forteller, Dilios, som «en fyr som vet hvordan man ikke ødelegger en god fortelling med sannheten».
Paul Cartledge, professor i gresk historie på University of Cambridge, rådet filmprodusentene på uttalelsen av greske navn og uttalte at de «gjorde god bruk» av hans utgitt verk om Sparta. Han roste filmen for den portrett av «spartanernes heroiske kodeks», og av «den nøkkelrolle som kvinner spilte ved å støtte opp, faktisk støtte opp under den mannlige krigskodeks om ære», mens han uttrykte reservasjon for filmens «vestlig (de gode) kontra østlig (de slemme) polarisjon».
Ephraim Lytle, derimot, amanuensis i hellenistisk historie ved Universitetet i Toronto, uttalte at 300 selektivt idealiserer det spartanske samfunn på en «problematisk og forstyrrende» måte, foruten å portrettere perserne som monstre og ikke-spartanske grekere som svake. Han antydet at filmens moralske univers ville ha vært like «bisarr for de antikkens grekere som den er for moderne historikere».
Militærhistorikeren Victor Davis Hanson, som skrev forordet til gjenutgivelse av Frank Millers tegneserieroman, uttrykte at filmen demonstrerte et spesielt slektskap med Herodots opprinnelige fortelling ved at den fanget inn den krigerske livssyn til det historiske Sparta og representerte Thermopylene som «sivilisasjonenes sammenstøt». Han bemerket at Simonides, Aiskhylos og Herodot så på Thermopylene som en kamp mot «østlig sentralisme og kollektive livegenskap» som i opposisjon til «ideen om en fri borger i en selvstyrt bystat». Han la ytterligere til at filmen viser slaget på en «surrealistisk» måte, og at dens hensikt var å «først og fremt å underholde og sjokkere og i andre rekke å belære».
Touraj Daryaee, professor i persisk historie ved California State University, Fullerton, kritiserte det sentrale temaet i filmen at «frie» og «demokratielskende» spartanere mot «slave»-persere. Daryaee uttrykte at det persiske riket hyrte og lønnet folk uten hensyn til deres kjønn eller etniske bakgrunn hvorav det 5. århundres Hellas «mindre enn 14 %» av befolkningen deltok i demokratiske beslutninger og «bortimot 37 %» av befolkningen« var slaver. Han la ytterligere til at Sparta «var et militært monarki, ikke et demokrati», og la til at Sparta kollektivt eide hele den befolkningen som var slaver (helotene).
Volontaires (Paris Metro)
Volontaires er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 12.
Møkkfluer
Møkkfluer (Muscidae) er en artsrik familie av fluer. Navnet møkkfluer er bare treffende for en liten gruppe av artene siden denne familien lever i en mengde ulike miljøer. Møkkfluer blir gjerne tiltrukket til mennesker og husdyr, der de drikker svette og tårer.
Den mest kjente arten er Stor husflue, Musca domestica, som følger mennesket over hele verden og er en alvorlig smittespreder. En del arter av denne familien følger mennesker og husdyr og kan bli svært plagsomme, i tillegg til faren for at de kan spre smitte. Mange av artene kan opptre i store mengder og noen er irriterende fordi er nærgående. Ikke alle møkkfluene er skadelige. Siden larvene stort sett lever av dødt materiale (saprofager), bidrar de til nedbrytingen og dermed til stoffkretsløpet. Det finnes også møkkfluer som er nyttige naturlige fiender mot skadedyr, og kan brukes i bekjempelse av skadedyr.
Utseende
Middelsstore til store (2 – 14 mm) fluer, kroppsformen varierer fra ganske slanke arter i slekten Coenosia, til mer tykke og kraftige arter i slekten Mesembrina. Det er flere ytre kjennetegn som skiller familiegruppen møkkfluer fra andre nærstående fluer. De kan kjennes fra familien grønnsakfluer Anthomyiidae på at den nest bakerste vingeåren (analåren A1) ikke når ut til bakkanten av vingen, og fra familien Fanniidae på at de to bakerste årene (analårene A1 og A2) ikke nærmer seg hverandre ytterst. De fleste artene har mange, lange børster på kroppen.
Hodet er stort, vanligvis kortere enn høyt. Pannen er tydelig skilt fra området rundt fasettøynene, og kantet med børster som peker innover. Ellers har hodet mange børster som varierer sterkt i antall og størrelse. Bakhodet er som oftest tett hårete. Fasettøyene er store, hos noen hanner møtes de nesten i pannen. Orbitalbørstene langs fasettøynene innside, peker innover. I fremkanten av og nederst på kinnet sitter en kraftig kinnbørste (vibrissa). Munndelene er av vanlig fluetype, vanligvis sugende. Men er av den slikkende typen, forlenget til en fremoverrettet sugesnabel, hos noen arter som suger blod. Antennene er tre-leddete, av flue-typen, det innerste leddet er lite og ofte kanpt synlig. Det andre leddet har en lengdefure på utsiden. Den tredje leddet er mer eller mindre kort stavformet og peker nedover. Nær roten av det tredje leddet sitter det en kraftig antennebørste (arista) som er finhåret eller fjærgrenet.
Brystet (thorax) har flere lange børster. Plasseringen av disse har betydning for artsbestemmelsen. Det kan være fin og kort hårkledning på brystet, men de fleste artene er uten slik hårbekledning. Ryggsiden (mesonotum) har ofte mørke lengdestriper. De mangler en rekke av stive børster (hypopleuralbørster), litt bak og ned på brystsiden, mellom svingkøllen og det bakerste låret, foran det bakre åndehullet (spirakelen). Denne børsterekken finnes blant annet hos spyfluene.
Bakkroppen er vanligvis noe flattrykt, uten påfallende store ytre kjønnsorganer hos hannene eller eggleggingsrør hos hunnene.
Beina er vanligvis forholdsvis korte, med noen kraftige børster. Bakleggene har minst to børster som er lengre enn tykkelsen på bakleggen, foruten preapikalbørsten og sporen i enden av leggen. Hannene har ofte krumme legger (tibiae).
Vingene er store, vanligvis glassklare, med tydelig årenett. Analåren A1, den nest bakerste, nærmest kroppen, når ikke til bakkanten (vingeranden) av vingen. Begge analårene A1 og A2, nærmer seg ikke hverandre ytterst. Like bak vingefestet, i «armhulen» rett under vingefestet har de to vingeskjell som ligger over hverandre, det største underst.
Larvene er av den vanlig fluetype (maggot), mer eller mindre kjegleformede med hodet i den spisse enden. De har ingen form for bein, men på grensen mellom hvert ledd sitter en liten forhøyning som bærer korte pigger som hjelper dem å feste seg til underlaget.
Levevis
Møkkfluene er tallrike nesten overalt på landjorden og larvene kan finnes i mange ulike habitater. De fleste er saprofager, dvs. de lever av dødt, mer eller mindre råtnende, plante- eller dyremateriale, for eksempel møkk, kompost, sopp, åtsel og død ved. Noen få arter angriper levende planter. Noen arter lever i fuglereir der de kan suge blod fra fugleungene, andre larver er rovdyr som angriper ulike smådyr.
Noen farlige
Det har blitt beregnet at den store husfluen, Musca domestica, er det dyret som er involvert i flest dødsfall, altså Jordens farligste dyr! Husfluen yngler i møkk, åtsler og andre bakterierike materialer, men liker også å spise fra matvarer, spesielt søte ting. Slik sprer den mange ulike mage/tarminfeksjoner, for eksempel Salmonella, dysenteri og kolera. De kan også spre ulike slags parasitter. Fluene kan også drikke av øyesekret (tårer) og spre den alvorlige øyeinfeksjonen trakom, som fører til blindhet om den ikke blir behandlet.
Noen irriterende
Møkkfluer blir gjerne tiltrukket til mennesker og husdyr, der de drikker svette og tårer.
Arten skogsflue (Hydrotaea irritans) bærer sitt latinske artsnavn med rette. denne lille, svarte fluen er tallrik i skog og på lyngheier på ettersommeren (som sammenfaller med sesongen for sopp- og bærplukking) og danner ekstremt nærgående svermer, særlig dersom man svetter. Fluene er umulige å jage vekk og kryper gjerne inn i ørene, nesa og andre steder der det er veldig ubehagelig å ha dem. Hos husdyr skaper slike fluer store problemer fordi de plager dyrene så mye at disse slutter å beite og dermed taper seg i vekt og kondisjon.
Noen nyttige
Ikke alle møkkfluene er skadelige. Siden larvene stort sett lever av dødt materiale bidrar de til nedbrytingen og dermed til stoffkretsløpet. Det finnes også møkkfluer som er nyttige på andre måter.
Artene i slekten Coenosia er rovdyr som kan være viktige for å holde små skadedyr i sjakk blant annet i veksthus.
Noen utvalgte arter
Stor husflue, Musca domestica, er type-arten for fluene, det vil si den arten som per definisjon er en flue. Alle andre fluer er definert som fluer fordi de er beslektet med husfluen. Den store husfluen er ca. 7–8 mm lang, grå på farge med gulaktige sideflekker på bakkroppen. Den finnes så godt som over alt der det bor mennesker. Larvene utvikler seg i gjødsel av ulike slag. Disse fluene er gode flygere som godt kan klare å tilbakelegge 20 km, så de kan finnes langt fra nærmeste gjødselbinge. Husfluen har svært stor forplantningsevne, hver hunn kan legge opptil 1000 egg i sin levetid og larveutviklingen kan gjøres unna på så lite som en uke under optimale forhold. Husfluen viser ekstremt stor evne til å tilpasse seg kjemiske insektmidler, blant annet var den den første arten som ble resistent mot DDT.
Kuflue, Musca autumnalis, ligner stor husflue men er noe mer tettbygd og mer kontrastrikt farget. Den er særlig knyttet til husdyr og yngler i møkk. Kufluen er et problem fordi den plager husdyrene mye, og også sprer en del sykdommer. På engelsk blir den kalt "face fly" som er treffende fordi den særlig setter seg i ansiktet på dyrene der den drikker tårevæske og annet. Slik sprer den særlig øyeinfeksjoner. Arten har nylig blitt innført til Nord-Amerika ved et uhell og man frykter at den kan skape store problemer der.
Vanlig stikkflue Stomoxys calcitrans er en blodsugende flue som her i landet først og fremst er å finne i fjøs og staller. Den har en kort, fremoverrettet sugesnabel og ligner på de afrikanske tsetsefluene, der er ellers nokså lik den store husfluen, men kan skilles fra denne på sugesnabelen. Det er sjelden vanlig stikkflue plager mennesker, men for husdyrene kan den være en alvorlig plage.
Skogflue, Hydrotaea irritans, er en liten, svart art som er plagsom fordi den er ekstremt nærgående. I tillegg til at den er plagsom kan den være en alvorlig spreder av jurbetennelse (mastitt) hos kyr. Hos sauer kan den irritere dyrene så mye at de skraper seg til blods mot bakken på grunn av kløen, og får infiserte sår.
Liten stikkflue Haematobia irritans, holder seg tett til husdyr og skaper problemer fordi de irriterer dyrene så mye at det går ut over beiting og tilvekst. Noen ganger fører disse fluene til at veksten stopper helt opp og dyrene blir utmagret og svekket.
Mesembrina meridiana er også stor, og glinsende svart. Vingene er gule ved roten. Denne uskadelige arten er vanlig på høsten, da man gjerne kan se dem sitte og sole seg, eller spise på overmodne bjørnebær.
Ta den ring
Ta den ring er en norsk science fiction-miniserie som ble sendt på NRK Detektimen i 1982. Serien er skrevet av Jon Bing og Tor Åge Bringsværd. Denne duoen er tidligere kjent for tv-produksjoner som Helmer & Sigurdson og Blindpassasjer. Spesialeffektene var ved Ivo Caprino.
Opptakene ble gjort i Oslo og Trondheim. Serien ble også vist i dansk og svensk fjernsyn.
Handling
Norsk-italienske Roland Marco (Kai Remlov) er en 32 år gammel professor i kommunikasjons-sosiologi ved universitetet i Firenze. Marco driver med et vitenskapelig arbeid om solsymboler. Han mener å kunne påvise at vår symbolverden kan ha innvirkning på menneskelig atferd. Det kan være solsymboler knyttet til vår sol eller til andre soler i universet.
Da han ankommer til en forskerkongress i Oslo skjer et dødsfall som viser seg å være drap. Marco får en konkret sak å jobbe med. Han kommer nemlig til kongressen iført sitt arvegods, en signetring med solsymbol på. Det blir et nært samarbeid mellom forskeren Marco og etterforskeren Stenersen (Sverre Berntzen) fra Oslo politikammer. På kongressen møter han også kollega Torill Bø (Anne Marie Ottersen) og sin far. Hans far antyder at ringen han bærer har farlige krefter i seg og ber ham derfor å ikke vise den offentlig. Roland tar imidlertid ikke farens råd til etterretning, men da faren dør på mystisk vis innser han alvoret. Det viser seg at han blir forfulgt av en mystisk organisasjon. Roland drar så til Trondheim for å finne ut mer om symbolene i den mystiske ringen.
Palmeira d’Oeste
Palmeira d'Oeste er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
ISO 3166-2:BS
ISO 3166-2:BS er Bahamas' del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Bahamas er det definert koder for 32 distrikter. New Providence, den mest folkerike øya, som omfatter hovedstaden Nassau og styres direkte av regjeringa, fikk slettet koden sin i Nyhetsbrev II-2.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er BS, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Bahamas. Andre del er to bokstaver.
Endringer
Følgende endringer i Bahamas' oppslag har blitt kunngjort i nyhetsbrev fra ISO 3166/MA siden ISO 3166-2 først ble utgitt i 1998:
Villejuif – Paul Vaillant-Couturier (Paris Metro)
Stasjonen har blitt oppkalt etter den kommunistiske journalisten og redaktøren Paul Vaillant-Couturier (1892–1937).
Nær stasjonen ligger Paul-Brousse-sykehuset.
Neptune’s Daughter
Handling
Datteren til kong Neptun bestemmer seg for å hevne dødsfallet til søsteren hennes, som ble fanget i et fiskegarn som ble sendt ut av kongen av et land over bølgene.
Morskogstunnelen
Morskogstunnelen er en motorveitunnel på E6 i Eidsvoll kommune i Viken. Tunnelen har to løp og er 2,3 kilometer lang. Sprengingen startet i oktober 2012 og det ble gjennomslag 19. november 2013. Tunnelen åpnet 13. desember 2014. Tunnelen ble midlertidig stengt seks uker etter åpningen for utbedring av feil på kameraovervåkingen.
Neptune’s Daughter
Handling
Imidlertid blir hun snart forelsket i den samme kongen som hun planla å ta hevn på.
Saint Sampson (Guernsey)
Saint Sampson (guernésiais: Saint Samsaon; fransk: Saint Sampson) er et av ti parishes (distrikter) på kanaløya Guernsey. Det ligger nordvest på øya. Det er også den andre byen på øya, beliggende nord for hovedstaden Saint Peter Port, og er nær sammenknyttet ved hus og boliger langs kysten. Den er langt mindre enn hovedstaden, rundt en femtedel av førstenevntes befolkning. Tilnavnet på guernésiais for folket på Saint Sampson er roînes («frosker»). Saint Sampson er oppkalt etter helgenen Samson av Dol.
Geografi
Prestegjeldet er inndelt i to ikke sammenhengende seksjoner, det meste av sognet ligger ved østkysten og den mindre delen ligger på vestkysten. Saint Sampson grenser til prestegjedet Saint Peter Port i sør og prestegjeldet Vale grenser til Saint Sampson i nord og strekker seg også mellom de to delen av sognet. Hva som i dag er den nordlige grensen gikk tidligere langs sørkysten av Le Braye du Valle, men en tidvannskanal gjorde den nordlige ytterheten av Guernsey, Le Clos du Valle, til en tidevannsøy.
La Braye du Valle ble tørrlagt og gjenvunnet i 1806 av den britiske regjeringen i forsvarhensikt. Østenden av den tidligere kanalen ble fra 1820 til byen og havnen St. Sampson, nå den nest største havnen på Guernsey. Den vestlige enden av La Braye er nå Le Grand Havre. Veien som kalles The Bridge («Broen») som går tvers over enden av havnen ved St. Sampson er et minne om broen som tidligere krysset de to delene av Guernsey ved flo sjø. Havnen drar nytte av å ligge nær steinbrudd for granitt da det er betydelig forretning med handel av stein herfra. Det har vært gjorte betydelig utbedringer av havnen, og byen har fått økt betydning.
Historie
Det er tre megalittiske monumenter i sognet. Et ødelagt megalittisk anlegg fra sen neolittisk tid i parken Delancey, en steinsirkel ved Sandy Hook, og en tilsvarende ved Sandy Lane, begge i L'Islet.
Det ikke mye som tiltrekker turister hit. Alle bygninger bortsett fra sognekirken er moderne konstruksjoner. Tilgjengjeld hevder kirken for sankt Samson å være den eldste på Guernsey da det i henhold til tradisjonen var her helgenen Samson av Dol kom fra Bretagne en gang rundt 550 for å omvende innbyggerne til kristendommen.
Den kirken som er der i dag er fra 1100-tallet. Den består av kun midtskipet og koret. Det var den vanlige byggeskikken i de samtidige kirkene rundt Marmoutier-klosteret i Tours som kirken tilhørte fra 1048 og framover. Den har blitt utbedret i årene etter, men var i all vesentlighet fullført ved 1350. Kirketårnet har et gavltak og kirken er i en kupert stil som ikke minner om noen annen på Guernsey, men lignende til Sankt Brélades kirke i sognet Saint Brélade på Jersey og den franske kirken i Mont-Saint-Michel i Normandie.
Alle landeiendommer var underlagt som føydalt len av Hertugdømmet Normandie fram til Vilhelm av Normandie (den senere konge av England) ga det til Sampson d’Anneville etter at han hadde bidratt til å fordrive pirater vekk fra øya. Han ble bevilget totalt en femtedel av Guernsey, inkludert dette prestegjeldet, som ble opprettet som len for ham, fortsatt kalt for fief d’Anneville.
Kirker
Den nevnte sognekirken tilhører den engelske kirke som også har en annen kirke, St Marys Church i L’Islet. Metodistene har også en kirke, Les Capelles Methodist Church, og det samme har det katolske trossamfunn, Our Lady Star of the Sea Catholic Church.
Sport og severdigheter
Oatlands Village er turistattraksjon som bygget rundt en restaurert brenneovn for produksjon av murstein. Guernseys fengsel er lagt til dette prestegjeldet. Fotballaget Vale Recreation FC har sin stadion Corbet Field i Saint Sampson hvor også Guernseys landslag har sitt hovedkvarter. Det er også en annen stadion, The Track, i sognet, og hvor Muratti-kampene mellom landslag fra Alderney, Jersey og Guernsey har blitt utkjempet siden 1905 (med unntak av krigsårene). Begge stadier er flerbruksanlegg.
Motivasjon
Motivasjon defineres gjerne som «de biologiske, psykologiske og sosiale faktorene som aktiverer, gir retning til og opprettholder atferd i ulike grader av intensitet for å oppnå et mål.»
Motivasjonstyper
Ifølge Deci & Ryans motivasjonsteori er det forskjell på indre og ytre motivasjon. Hvis en person gjør en aktivitet på grunn av interesse for selve aktiviteten, og denne aktiviteten er belønning nok i seg selv er det snakk om indre motivasjon. Ytre motivasjon er når personen gjør noe fordi han ønsker å oppnå en belønning eller et mål utenfor selve aktiviteten.
Prestasjonsmotivasjon er trangen til å utføre noe som er bra i forhold til en eller annen kvalitetsstandard. Det er snakk om en indre motivasjon, og prestasjonsmotivasjon innebærer en positiv holdning til å prestere i seg selv uten primært å være knyttet til et ønske om belønning. Ifølge John W. Atkinsons prestasjonsmotivasjonsmodell vil det alltid finnes to krefter i en prestasjonssituasjon: lysten til å lykkes og angsten for å mislykkes. Hvis angstimpulsen er sterkere enn lysten til å lykkes vil eleven vegre seg for å komme i gang, og jo sterkere angstimpulsen er jo mer vil den hemme eleven i arbeidet.
Motivasjonsteorier
Det nøyaktige forholdet mellom teorier for motivasjon og teorier for læring er vanskelig å sette opp fordi det ikke er et 1:1 forhold mellom dem. Det er riktignok slik at behavioristiske, kognitive, konstruktivistiske og sosiokulturelle teorier alle har implikasjoner for motivasjon, eller ideer om hvordan vi blir motivert og hva som motiverer oss. Imidlertid finnes det også teorier for motivasjon, som for eksempel Maslows, eller empiribasert kunnskap som ikke naturlig hører hjemme i noen av disse teoriene.
Upādāna
Upādāna er et vedisk sanskritord og paliord som betyr «drivstoff, materiell årsak, substrat som er kilden til og virkemidlet som gir en aktiv prosess energi». Det er også et viktig begrep i buddhistisk filosofi som betyr «tilknytning, klamring, fatte». I buddhismen betraktes det som resultatet av taṇhā (begjær) og er en del av lidelsen eller dukkha.
Motivasjon
Motivasjonsteorier
Humanistiske motivasjonsteorier legger vekt på egenskaper som særpreger mennesket i motsetning til de fleste dyr. Mennesket har et innebygd anlegg for sosialt liv og et ønske om å være aktive, prestere og være til nytte for andre. Humanistiske teorier går gjerne ut ifra at mennesket har en rekke medfødte eller lærte behov. Maslows behovshierarki er en viktig teori på dette feltet. Maslow opererer med fem grunnleggende behov: (1) fysiologiske, (2) trygghet og sikkerhet, (3) kjærlighet og sosial tilknytning, (4) anerkjennelse og positiv selvoppfatning og (5) selvrealisering. Disse behovene er grunnlaget for motivasjonen. Behovenes styrke og dominans varierer fra person til person, og kan oppstå både på grunn av indre og ytre årsaker. Maslow hevder også at når et behov er tilfredsstilt melder et nytt seg, men legger vekt på at motivasjon er et komplekst fenomen der samspillet mellom de forskjellige behovene er viktig.
Det sosiokulturelle perspektiv til Vygotsky legger vekt på at motivasjon har sammenheng med forventningene som er bygget inn i konteksten, dvs. det sosiale sammenspillet, kulturen og samfunnet. Han sier at det å oppleve at noe gir mening og har sammenheng med livet ellers gir motivasjon. Elevene må føle at de blir verdsatt og tatt hensyn til i et ellers godt læringsmiljø for at de skal bli motivere til fortsatt læring. Det er viktig å hjelpe den lærende til å finne sin plass i en klassekultur der læring er verdsatt av alle, og å legge vekt på prosessen og ikke bare på resultatet.
Et mer praktisk tips kommer fra Carol S. Dweck, som har vist at det virker mer motiverende når elevene blir rost for sin innsats enn når de blir rost for sine evner. Hun sier også at det er viktig å oppmuntre elever til å møte utfordringer og til å se på feil som en læringsmulighet. Funnet i PISA-undersøkelsen om at norske elever har et urealistisk godt bilde av sine egne matematikkferdigheter, kan kanskje ha sammenheng med at de er blitt rost på «feil» måte.
Motivasjon i arbeidslivet
Motivasjonsforsker og professor ved Oslomet – storbyuniversitetet Christina Nerstad fant i sin doktorgrad at ansatte blir mer motiverte av å jobbe i et mestringsklima enn i et rivaliseringsklima. Ansatte som ble motivert til å prestere gjennom rivalisering presterte dårligere, var mer utsatt for utbrenthet, og hadde dessuten et høyere ønske om å slutte i jobben. I en nyere studie har Nerstad sett videre på opplevelsen av mestringsklima. Der fant hun at mestringsklima på jobb gjør at medarbeidere i høyere grad opplever tillit fra sin leder som blir en drivkraft til at de ansatte deler kunnskap.
Nyere forskning viser at medarbeidere som bryr seg om andre, og som ofte gjør en ekstrainnsats utover stillingsbeskrivelsen, presterer bedre på jobb. Det fremgår av en studie gjennomført av Robert Buch, professor ved Handelshøyskolen ved Oslomet – storbyuniversitetet, og Bård Kuvaas og Anders Dysvik. De studerte over 4000 mennesker som jobber med finans, olje og gass.
Eoin Rheinisch
Eoin Rheinisch (født 21. februar 1980) er en irsk padler som konkurrerer i slalåm. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 14 i K-1.
ISO 3166-2:TF
ISO 3166-2:TF er De franske sørterritorienes del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Organization for Standardization, som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
De franske sørterritorier, som er et fransk oversjøisk territorium, er offisielt tildelt ISO 3166-1 alfa-2-koden TF. De franske sørterritoriene har også koden FR-TF i ISO 3166-2:FR, Frankrikes del av ISO 3166-2.
Under ISO 3166-1s definisjon dekker ikke koden TF Adélie Land, som i stedet er del av Antarktis, med alfa 2-koden AQ.
Jan Matejko
Hans viktigste malerier ble gjemt under andre verdenskrig. Maleriet Slaget ved Grunwald ble begravet i Lublin. Etter 1945 ble flertallet av hans verket funnet og restaurert. De finnes nå i hovedsak i Warszawas nasjonalmuseum.
Konkurrenten.no
Konkurrenten.no er markedsnavn på en ekspressbussrute på strekningen Oslo-Kristiansand. Navnet henspiller på at selskapet ønsket å ta opp konkurransen med NSB og Nettbuss som i utgangspunkt hadde monopol på både tog- og busstrafikk på strekningen.