cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
80. motoriserte infanteribrigade
Organisasjonsstruktur
Militær kommando og kontroll Manøverelement Ildstøtte
Våpen og materiell
Basismateriell for transport av infanteri er transportpanservognen MT-LBV, beltevognene DT-10 og DT-30, terrengkjøretøyene TM-140A og TREKOL-39294, samt snøskutere. ,
Verdensutstillingen i London (1862)
Verdensutstillingen i London i 1862, (International Exhibition eller Great London Exhibition), var en verdensutstilling som ble avholdt i South Kensington i London, fra 1. mai til 1. november 1862. Utstillingen ble sponset av Royal society of Arts, Manufactures and Trade, og hadde 28,000 utstillere fra 36 land. Utstillingen hadde 6,1 millioner besøkende og fikk et overskudd på 790 pund.
Utstillingsområdet utgjorde 9 ha i en bygning tegnet av Francis Fowke og bygget av Charles og Thomas Lucas og John Kelk. Bygningen kostet 300,000 pund og beløpet ble dekket av inntekter fra verdensutstillingen i 1851.
En av attraksjonene på utstillingen var Charles Babbages analytiske maskin. Forøvrig besto utstillingen av flere forskjellige typer produkter og industriartikler. Fotografen William England ledet en gruppe med fotografer som tok bilder og produserte 350 stereofotografier fra utstillingen.
Ádám Juhász
Ádám Juhász (født 6. juni 1996 i Debrecen) er en ungarsk håndballspiller, som spiller midtback for klubben Tatabánya KC og det ungarske håndballandslaget.
Han ble tatt ut til å representere Ungarn under Håndball-VM 2017 i Frankrike. Han var med over 6 timer spilletid i Ungarns 7 kamper den mest brukte spilleren, og med 25 mål, den nest mest scorende etter Gábor Császár.
Porta Quirinalis
Porta Quirinalis var en byport gjennom den servianske mur i Roma.
Porten nevnes bare én gang i den antikke overlevering, av Sextus Pompeius Festus. Den stod ifølge ham på Quirinalhøyden, helt i nærheten av Quirinus' tempel. Formodentlig var porten rett nord for tempelet, idet det der var en gate - som hadde et forløp som var nesten slik som dagens Via delle Quattro Fontane - somskar gjennombymuren. Noen rester er ikke blitt funnet.
Viorica Țigău
Viorica Țigău (født 12. august 1979) er en rumensk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i lengdehopp.
Neuwerk
Neuwerk [nɔɪ̯'vɛʁk] (nedertysk Neewark) er en tysk øy i sørøstlige del av Helgolandbukta, ved sørvestkysten av Elben s munning. Øya hører sammen med de ubebodde naboøyene til Scharhörn og Nigehörn, administrativt til delstaten Hamburg. Øyene utgjør bydelen Hamburg-Neuweek, under Bezirk Hamburg-Mitte. Neuwerk ligger ca 100 kilometer unna Hamburg sentrum og hadde i 2019 32 fastboende. Neuwerk, Scharhörn og Nigelhörn tilhører Nationalpark Hamburgisches Wattenmeer. Øya ligger 14 kilometer fra Cuxhaven.
Neuwerk har med korte avbrytelser tilhørt Hamburg i 700 år. Den utgjorde lenge et ytre kontrollpunkt for innseilingen til Hamburg. I 900 ble øya kjent som Nige Ooge, frisisk for den nye øya. I 1299 begynte byggingen av tårnet, som ble fullført i 1310. Fra dette tidspunkt ble øya kalt Nige Wark, oversatt fra frisisk til tysk med neues Werk (norsk: det nye anlegget).
Fra ca. 1900 utviklet Neuwerk seg til et badested. I 1937 overlot Hamburg Cuxhaven og Neuwerk til Preussen, og mottok til gjengjeld Altona og Wilhelmsburg. I 1945 ble Neuwerk lagt til Niedersachsen, men i 1969 kom den tilbake til Hamburg.
Bukken
«Bukken» var et av de gamle handelsstedene langs kystleden. Den sentrale beliggenheten ved innseilingen til Bergen gjorde at det fikk stor betydning. Det var i sterk konkurranse med privilegiestedet på Godøysund, Tysnes. Hardingene foretrakk Godøysund, mens midthordalendingene søkte til «Bukken».
Historie
Alt på 1600-tallet var «Bukken» en av de sentrale gjestgiverstedene ved innseilingen til Bergen. Tidlig på 1700-tallet var det biskopen i Bergen, Nils Smed, som eide stedet. Han bodde i byen, men senere bosatte de fleste eierne seg på stedet. Blant dem var Cornelius Pettersen som kjøpte Bukken i 1793, og Jacob von Krogh overtok i 1800.
Gjestgiveret ble kjøpt i 1811 av Bertil Olai Wilhelmseen. Slekten drev stedet helt frem til 1897. I 1849 ble gjestgiveriet utvidet til landhandel og drevet den frem til handelen tok slutt i 1901 og få år senere ble gjestgiveriet nedlagt.
De som skulle sørover hovedleden gjennom Austevoll og Fitjar, måtte gjerne ligge i «Bukken» og vente på bør, før en kunne legge ut på det harde fjordstykket over Korsfjorden.
Handelsstedet mistet sin betydning og ble liggende utenom leden da dampbåtene gjorde sitt inntog.
Hovedbygningen i empire er typisk for den borgerlige bebyggelsen i Bergen rundt århundreskiftet 1800. Også sjøboden med den åpne svalgangen, og tinghuset/«skjenkestuen» er tidstypiske. «Folkestuen», for rorskarane og bygdefolket, er nå revet.
Stedet er idag fredet og holdt i meget god stand. Hovedhuset brukes nå som feriebolig.
En anekdote i kong Christian IVs dagbok fra hans Norgesreise i 1599 forteller om opprinnelsen til navnet «Buch van Raa». Sagnet forteller at en hollandsk fullrigger passerte fjellhammrene ved Bukkasundet så nært at en bukk hoppet ned på en rånokk.
Bente Roestad
Bente Roestad (født 4. mai 1960) er en norsk barnebokforfatter og opphavskvinnen til miljødetektiven Blekkulf. Roestad har skrevet 19 bøker med tilhørende aktivitetshefter om Blekkulf og vennene hans. Den første boken Blekkulf og vennene hans kom ut på Grøndahl Forlag i 1989.
Det er blitt laget et rekke programmer om Blekkulf i Barne-TV og Barneradioen på NRK. Dukketeaterforestillingen «Blekkulf og den mystiske flaskeposten» er blitt spilt for mer enn 300 skoler og barnehager. Den første Blekkulf CD-en «Blekkulf Vann-vittig miljødetektiv» solgte til gullplate i 1994.
I 1990 mottok Roestad Karl Evangs pris for helseopplysning for sitt arbeid med Blekkulf. Blekkulf har vunnet Pressens Informasjonspris. På FNs Verdens Miljødag mottok Roestad Svaneprisen 2012 Hedersprisen og ble utnevnt til Årets Ildsjel 2012 av Miljøstiftelsen Pangea i samarbeid med Bellona.
Roestad har også skrevet bøker om blant annet Thor Heyerdahl, Kon-Tikiferden, Ørnerovet på Leka og Bronto.
Ola Sesay
Ola Sesay (født 30. mai 1979) er en sierraleonsk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i lengdehopp.
Sérgio Lopes
Sérgio Lopes er navnet til flere personer:
Nesatindane
Nesatindane er det platået alle tror er Kjerag. Dette fjellplatået ligger på sydsiden av Lysefjorden, i Ryfylke, Rogaland, og ligger 984 moh. Den delen der Kjeragbolten sitter, ligger ca.300 m fra denne toppen. Kjerag ligger ca. 2 km sørvest for den berømte Kjeragsbolten.
Stedet er et kjent turistmål i regionen. I 2006 hadde Kjerag/Øygardstølen 27 375 besøkende. Turstien til Kjerag starter ved Øygardstølen – en restaurant 640 m over Lysebotn. Ved normal gange tar turen vel to timer i kupert og bratt lende, én vei. Fra 2008 er det tilbud om guiding inn til Kjerag i sommersesongen. Informasjon, betalt parkering, toalett ved startpunktet for turen.
Dette stedet er også mange BASE-hoppere drøm, og flere stunt blir også utført ved fjellplatået. I august 2006 gikk Christian Schau på slakkline 1000 meter over Lysefjorden. Da stuntet ble utført var det verdens høyeste slakkline.
I fjellene rundt kan det på et bestemt sted oppunder toppen høres skuddlignende smell, samtidig som det står røyk ut fra fjellveggen – det såkalte Kjeragsmellet. Etter det eldre folk forteller, viser dette naturfenomenet seg særlig i austavind når vinden har en bestemt styrke. Hva fenomenet kommer av er usikkert, men bygdefolk har fra tidligere tider ment at det er vann som blir pressa ut fra fjellveggen.
Leo Tallaksen
Leopold Tallaksen, bedre kjent som Leo Tallaksen, (født 19. juni 1908 i Kristiansand, død 18. november 1983) var en norsk norsk forretningsmann og politiker for Venstre. Han var fylkesordfører i Vest-Agder og ordfører i Kristiansand.
Leo Tallaksen tok sin videregående utdanning ved Kristiansand katedralskole, og ble uteksaminert derfra i 1927. Han arbeidet i familiebedriften Rasmus Tallaksen. Tallaksen var nestleder i Unge Venstre i Norge fra 1936 til 1946. Han bodde noen år i Arendal. Fra 1938 til 1940 var han folkevalgt i bystyret i Arendal. Leo Tallaksen ble arrestert i 1943 av de tyske okkupantene, og satt i Sachsenhausen konsentrasjonsleir i Tyskland til 1945.
Han var bror av Edvard Tallaksen (1918–1944) som var motstandsmann under andre verdenskrig, fenrik i Kompani Linge og medlem av Oslogjengen. Han var gift med Ingrid (f. 1915, d. 1991).
Mumien (1999)
Mumien (orig. The Mummy) er en amerikansk skrekk- og eventyrfilm, skrevet og regissert av Stephen Sommers, med Brendan Fraser, Rachel Weisz, John Hannah og Kevin J. O'Connor i hovedrollene, og Arnold Vosloo i tittelrollen som den animerte mumien. Den ble først vist 16. april 1999 i Portugal, hadde amerikansk kinopremière 4. mai, mens den norske premièren var satt til 25. juni. Filmen var en løs nyinnspilling av The Mummy fra 1932, som hadde Boris Karloff i tittelrollen. Den var egentlig planlagt å være en lavbudsjettfilm, men viste seg senere til å bli en internasjonal suksess.
Innspilling begynte i Marrakech, Marokko, 4. mai 1998, og varte sytten uker. Mannskapet måtte tåle dehydrering, sandstormer og slanger, mens innspillingen foregikk i Sahara. De visuelle effektene ble gitt av Industrial Light & Magic, som blandet film og datagenererte bilder for å opprette en titulær mumie. Jerry Goldsmith hadde ansvaret for filmmusikken.
Mumien spilte inn $43 millioner amerikanske dollar i 3210 kinoer i løpet av åpningshelgen i USA, noe som senere førte til at den fikk 416 millioner dollar på verdensbasis. Suksessen førte til en oppfølger, Mumien vender tilbake, samt The Mummy: The Animated Series og spin off-filmen The Scorpion King. Syv år senere kom den tredje utgaven, Mumien: Dragekeiserens grav, som hadde première 1. august 2008. Universal Pictures åpnet også en rutsjebane, Revenge of the Mummy, i 2004 i forbindelse med filmserien. Boken, basert på filmen, og dens oppfølgere ble skrevet av Max Allan Collins.
Sammenligning med 1932-versjonen
Filmen er en løs nyinnspilling av The Mummy, som blir betegnet som en klassisk skrekkfilm fra 30-tallet, med Boris Karloff i hovedrollen. Universal Studios prøvde å lage filmen i 10 år, fordi de alltid måtte bytte ut regissører og produsenter. Alle vil gå til en gotisk type skrekkfilm slik originalen var, men det gikk i strid med studioets ønske. Når regissør Stephen Sommers ble valgt som regissør, ønsket han at den ville ligne litt mer på Indiana Jones-serien, noe filmstudioet også ville. Filmene har likevel mange likhetstrekk.
Sérgio Avelino Lopes
Han ble tatt ut til å representere Angola under Håndball-VM 2017 i Frankrike. Han var lagets mest brukte spiller, og med 47 mål toppscorer for Angola, og også blant de mestscorende i hele turneringen.
Mumien (1999)
Handlingsreferat
Medjaiene får i oppdrag å forhindre Imhoteps retur. I 1926 etter Kristus viser Jonathan Carnahan sin søster Evelyn – en bibliotekar og aspirerende egyptolog – en intrikat boks og et kart som fører til Hamunaptra. Jonathan avslører at han stjal denne esken fra en amerikansk eventyrer, Rick O'Connell, som oppdaget byen når han var medlem av den franske fremmedlegionen. Evelyn og Jonathan finner igjen Rick, og gjør en avtale med ham om å lede dem til byen. Rick guider dem til byen, hvor de møter en gruppe amerikanske skattejegere ledet av Ricks feige bekjentskap Beni Gabor. Til tross for at de ble advart fra å reise av Ardeth Bay, leder for Medjai, fortsetter de sine ekspedisjoner til utgravningene.
Porta Salutaris
Die Porta Salutaris var en byport i Serviusmuren i Roma.
Mumien (1999)
Handlingsreferat
Evelyn leter etter Amun-Ras bok, som skal være laget av rent gull. Men i stedet for å finne boken, snubler hun over Imhoteps levninger. De andre oppdager i mellomtiden Den egyptiske dødeboken, akkompagnert av noen baldakin-krukker som bærer Anck-su-namuns bevarte indre organer. Om natten leser Evelyn fra «De dødes bok» høyt, og vekker ved et uhell opp Imhotep. Begge ekspedisjonene vender kort tid senere tilbake til Kairo, men Imhotep følger etter dem med hjelp av Beni - som har sagt ja til å tjene ham. Imhotep gjenoppretter sin fulle styrke ved å drepe medlemmene av den amerikanske ekspedisjonen, og bringer de 10 plagene tilbake til Egypt. Rick, Evelyn og Jonathan møter Ardeth på et museum.
Porta Salutaris
Den er oppkalt etter Salus tempelet tett ved, som stod på collis Salutaris, en av de høyere punkter på Quirinalhøyden. Sannsynligvisbegynte her clivus Salutaris, en liten vei opp til tempelet, slik at porten skulle ha vært å finneumiddelbart sørvest for tempelet, sannsynligvis i øvre ende av dagens Via della Dataria.
Mumien (1999)
Handlingsreferat
Ardeth antar at Imhotep ønsker å gjenopplive Anck-su-namun ved å ofre Evelyn. Men Evelyn tror at hvis «den dødes bok» brakte Imhotep tilbake til livet, kan Amun-Ras bok drepe ham igjen. Imhotep gir gruppen en hær av slaver. Evelyn samtykker i å følge Imhotep hvis han skåner resten av gruppen. Selv om Imhotep ikke respekterer sitt ord, kjemper Rick og de andre seg i sikkerhet. Imhotep, Evelyn og Beni vender tilbake til Hamunaptra, forfulgt av Rick, Jonathan og Ardeth, som klarer å finne Amun-Ras bok. Imhotep forbereder seg på å ofre Evelyn, men hun blir reddet i tide etter en kamp mot Imhoteps mumifiserte prester. Evelyn leser deretter høyt fra Amun-Ras bok, noe som gjør Imhotep dødelig.
Guvernementet Pskov
Guvernementet Pskov var et guvernement i keiserdømmet Russland i perioden 1772–1927.
Otto Thott Fritzner Müller
Otto Thott Fritzner Müller (født 3. desember 1864 i Trondheim, død 28. desember 1944 i Halden ) var en norsk skolemann, politiker og ordfører i Halden fra 1914 til 1916.
Müller var Høyre-politiker og representerte Fredrikshald på Stortinget i 1919–1921 og Fredrikshald, Sarpsborg, Fredrikstad, Moss, Drøbak i 1922–1924.
Etter å ha flyttet til Fredrikshald på 1890-tallet arbeidet Müller ved Fredrikshald off. skole, først som klasselærer og adjunkt, og fra 1924 til 1935 som rektor. Han innehadde i tillegg en rekke offentlige verv og var aktiv som kommunalpolitiker.
Müller var sønn av Carl Arnoldus Müller og Arnoldine v. Westen Sylow Kjeldsberg.
Uda (tenno)
Keiser Uda (japansk: 宇多天皇, Uda-tennō; egennavn Sadami 定省, født 10. juni 867, død 3. september 931) var den 59. tennō av Japan. Han regjerte fra 5. desember 887 til 4. august 897, i Heian-perioden.
Bakgrunn
Han var syvende sønn av keiser Kōkō. Hans mor var prinsesse Madarako, et barnebarn av keiser Kammu. Hans far keiser Kōkō endret sine sønners rang fra medlemmer av keiserhuset til undersåtter, for på den ene side å redusere statens utgifter og på den annen side å begrense deres politiske innflytelse.
Sadami fikk klannavnet Minamoto og ble kalt Minamoto no Sadami.
Keiser
I 887, da Kōkō måtte utpeke en etterfølger, ble Sadami atter gjort til keiserlig prins. Dette skjedde med støtte fra kampaku (regenten) Fujiwara no Mototsune, idet Sadami var blitt adoptert av en halvsøster av Mototsune.
Etter farens død besteg han keisertronen. I begynnelsen av hans regjering beholdt Mototsune fortsatt sin post som kampaku. Etter dennes død fikk Fujiwara no Tokihira og Sugawara no Michizane Udas gunst.
Uda forsøkte å demme opp for Fujiwara familiens innflytelse, blant annet ved det at han gav Sugawara no Michizane - som går for å ha vært den største av kanshi  dikterne - viktige oppgaver.
Uda grunnla tempelet Ninna-ji og gjorde det til sin residens i 897 da har takket av fra tronen. Hans etterfølger ble hans eldste sønn med en kvinne av klanen Fujiwara, prins Atsuhito. Han regjerte som keiser Daigo.
Udas gravsted er kjent - skjønt det tradisjonelle sted for venerasjon er i en bestemt shintohelligdom i Kyoto.
Broadford
En lang, buktende landsby som historisk sett består av noen få bygninger på hver side av elven Broadford River, de mange små bysamfunnene rundt den brede bukten har vokst sammen og Broadford strekker seg nå 2,4 kilometer rundt på sørsiden av bukten Broadford Bay. I henhold til beregningen av folketallet for midten av 2020 har landsbyen en bosetning på 1170 innbyggere. Det er en klar økning fra tilsvarende beregning i 2006 da det ble talt 620 innbyggere. Broadford har et rikt marint dyreliv, blant annet oter og av og til også spekkhoggere i bukta.
Stedsnavn
Som mange steder på Skye har opprinnelsen til stedsnavnet Broadford fra norrønt. For nordboerne fra hovedsakelig Norge var dette Breiðafjorðr – «den brede bukten». Det gæliske navnet An t-Àth Leathann er av moderne avledning som antar at siste element -ford betydde en elveovergang, hvilket det faktisk også gjør ved å være etymologisk beslektet.
Arkeologiåret 1599
Arkeologiåret 1599 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1599.
Porta Sanqualis
Porta Sanqualis var en byport gjennom den servianske mur i Roma.
Den har sitt navn etter det tempel til Sancus som lå tett ved oppe på Quirinalhøyden. Porten var ifølge Festus sør for tempelet på Collis Mucialis og var det sørligere av de fem porter gjennom Serviusmuren i dette området. I dette området er det bevart mange deler av bymuren så man kjenner godt til dens forløp. Porta Sanqualis settes i forbindelse med murrester på Largo Magnanapoli.
Gyurme Dorje
Gyurme Dorje (født 1950 i Edinburgh, Skottland, død 5. februar 2020) var en skotsk tibetolog, forfatter og oversetter.
I Edinburgh studerte han klassikere ved George Watson's College og utviklet en tidlig interesse for buddhistisk filosofi. Han tok sin filosofiske doktorgrad i tibetansk litteratur ved SOAS, University of London og en Master of arts i sanskrit ved Oriental Studies i Edinburgh.
Anne Schleper
Anne Schleper (født 30. januar 1990), amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 2014 i Sotsji.
Schleper vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 2014 i Sotsji. Hun var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen for damer bak Canada. De vant semifinalen mot Sverige med 6-1 men tapte finalen til Canada med 2-3.
Arkitekturåret 1924
Arkitekturåret 1924 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1924.
Soga om ljosvetningane
Soga om ljosvetningane (norrønt Ljósvetninga saga) er en islendingesaga fra ca 1250/1260. Historien foregår på Nordøst-Island fra ca 990-1066 og handler om uvennskapet mellom høvdingen Torgeir Ljosvetningagode fra gården Ljósavatn og hans slekt, mot høvdingen og hans slekt. Historien strekker seg over fire generasjoner, og føres fram til slaget ved Stamford Bridge. Sagaen har blitt beskrevet som «sammensatt av en rekke forholdsvis selvstendige enheter», muligens tre større enheter eller «kanskje har det oprindelig været to sagaverker».
I den første delen skildres ufred og krangler forårsaket av Sǫlmundr; i midtdelen står Þórir Helgason og Þorkell Þorgeirrsson bak ondsinnede rykter og fornærmelser som krenker Guðmundrs ære. Guðmundr reagerer først med å få Þorkell dømt fredløs, og deretter med å drepe ham, i et innbruddsangrep. I den siste delen skildrer flere ulike konflikter mellom etterkommerne etter Þorgeirr and Guðmundr. Den tredje delen er lengst, og kompleks, med mange personer involvert.
Sagaen er kjent fra to pergamentshandskrift fra 1400-tallet; AM 461 qu og AM 162 C fol. «C-versjonen» er lengre, og har fått tilført tre eller fire tætter med supplerende tradisjonsstoff fra bygdens historie. De tre tættene som er redigert inn i C-versjonen av sagaen er Ófeigs þáttr, Sörla þáttr og Vöðu-Brands þáttr; mens Tåtten om Torarin Ofse er føyet til manuskriptet etter sagaen, tilsynelatende uten å være en del av den. I håndskriftene er sagaen også kalt Þorgeirs saga goða og Guðmundar ríka ok Þorkels háks.
Sagaen er oversatt til nynorsk med tittelen Soga om Ljosvetningane; av Hallvard Magerøy i 1950, og av Tormod A. Stauri i fembindsverket Islendingesagaene, 2014.
Ben Savage
Bennett Joseph «Ben» Savage (født 13. september 1980) er en amerikansk film- og TV-skuespiller og en barnestjerne på slutten av 1980-tallet og 1990-tallet. Savage er best kjent for sin rolle som hovedpersonen Cory Matthews i TV-sitcomserien Boy Meets World 1993-2000, og gjentok sin rolle i Girl Meets World i 2014. Der fikk han kone som heter Topanga som blir spilt av Danielle Fishel. Han fikk også en sønn og en datter som heter Aggie og Riley, som blir spilt av August Maturo og Rowan Blanchard. Han er yngre bror av Fred Savage.
Daddelfugl
Beskrivelse
Daddelfugl er en slank fugl med lang hale, liten fjørtopp og solid nebb med en aning krok på spissen. Kroppsformene minner om sidensvanser med myk, silkeaktig fjærdrakt. Fuglene er i hovedsak ensartet grå eller brungrå i farge, hanner har en svart trekantformet maske rundt øyene. De har hvite spisser på de svarte primære vingefjærene og et svart bånd på enden av halen. Voksne er ca. 19-21 cm lange.
Fjærene på hodet hever seg til en topp når fuglen er spent. De flyr i en ganske ikke-bølgende stil, og når de farer rundt i buskas, kan de minne om en timal. Tarsen, det vil si beinet mellom leddet og tær, er kort og solid med grove skjell. De har små fjærbuster synlig ved nebbroten og neseborene er synlige, små og ovale.
Taksonomi
Slektskap til andre arter er uklare. Tidligere ornitologer har antydet at daddelfugl er knyttrt til bylbyler eller varslere. De virker å være knyttet til sidensvanser, og minst en studie basert på molekylære sekvenser antyder at daddelfugl hører til i denne gruppe.
Distribusjon og habitat
Daddelfugl har utbredelse gjennom Midtøsten, hekker i området avgrenset av Irak, Iran, Afghanistan, Pakistan, Turkmenistan, og overvintrer stort sett i nærheten av Rødehavet og Persiabukten, kysten av Arabia, inkludert Bahrain. De er trekkfugler i Tyrkia, Israel, Egypt og Oman. Om vinteren er besøker i Kutch-distriktet vest i India og streiffugler har blitt registrert så langt sør som Kihim nær Bombay. Daddelfugl finst i skog og kratt i tørre og halvtørre regioner, særlieg i elvedaler nær ørkener, og dessuten i kunstige vann og dyrkede områder med tre, for eksempel palmelunder og hager.
Adferd
Daddelfugl er en sky og diskret art, fuglen vil søke skjul når den blir forstyrret, der han blir liggende urørlig til faren er over. De danner flokker, spesielt om vinteren, og de hviler sammen.
Hekkesesongen er juni og i Arabia juli. Reiret er koppformet og dypt foret med hår og lo. Reiret er ofte plassert på palmeblader på ca. 3 til 5 meter høyde. Begge kjønnene tar del i reirbyggingen. Kullet er på rundt fire egg. Eggene er blyfargede med hvite flekker. Rugetiden er ca 14-15 dagar.
Daddelfugl beiter rolig og metodisk i løvverk, gjennom klynger av tre, palmelunder og frukthager, sjelden nede på bakken. Selv om de kan ete noen insekter, består den viktigste dietten deres av frukt og bær, inkludert morbær, fiken og dadler. De spiser gjerne brød i fangenskap.
Julio César Cufre
Julio César Cufre (født 13. mars 1951) er en argentinsk landhockeyspiller.
Daddelfugl
Adferd
De vanligste lydene er en serie av skrikende lyder i avtakende styrke eller plystring. Annen vokalisering inkluderer skjennende kvitring.
Vern
Ettersom arten har et vidt leveområde, og fordi den ikke oppfyller kriteriene for nedgang i populasjon hos IUCN rødliste, er vernestatus vurdert til livskraftig. På grunn av den monotypiske familiestatusen er den et ettertraktet objekt for fuglekikkere.
Julio César Cufre
Han representerte Argentina under Sommer-OL 1976 i Montréal, hvor laget hans ble nummer 11.
MF «Losna» (2016)
MF «Losna» er en bilferge, bygget i 2016 for Fjord 1. Siden 2017 har fergen gått i sambandet Rysjedalsvika–Rutledal–Krakhella som krysser Sognefjorden.
Montevideo-konvensjonen
Montevideo-konvensjonen, eller Montevideo-konvensjonen om staters rettigheter og plikter, er en internasjonal traktat fra 1933, undertegnet av stater i Nord- og Sør-Amerika. Den er kjent for å beskrive kjennetegn ved en suveren stat.
I konvensjonens artikkel 1 beskrives fire forutsetninger for en stats medlemskap i det internasjonale statssystemet: 1) permanent befolkning, 2) et avgrenset territorium, 3) regjering og 4) kapasitet til å inngå forbindelser med andre stater.
Forutsetningene er ansett som uttrykk for kjennetegn på en suveren stat, en måte å definere hva en stat er som kalles deklaratorisk statsteori. Konvensjonen nedfelte et krav til effektivitet som forutsetning for internasjonal anerkjennelse som stat, der andre staters diplomatiske anerkjennelse kommer som uttrykk for at statsdannelsen allerede eksisterer og er i stand til å samhandle med andre stater. Det er imidlertid omdiskutert hva som ligger i de to siste kriteriene og det varierer hvordan og hvor strengt de praktiseres.
Montevideo-konvensjonen ble til under Organisasjonen av amerikanske staters konferanse og ble undertegnet 26. desember 1933. Statene som undertegnet konvensjonen var Argentina, Brasil, Chile, Colombia, Cuba, Den dominikanske republikk, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Haiti, Honduras, Mexico, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, Uruguay, USA og Venezuela.
Konvensjonen avtalte ellers at signatarmaktene ikke skal blande seg inn i hverandres indre anliggender eller utenrikspolitikk. Landene avtalte å ikke anerkjenne territorium vunnet ved bruk av makt og at alle tvister skal løses fredelig.
Hermann Gossler
Hermann Gossler (født 21. august 1802 i Hamburg, død 10. mai 1877) var en politiker og advokat fra Hamburg, som i store deler av hans levetid var en selvstendig bystat. Han var medlem av Hamburgs regjering fra 1842 til 1877, var andreborgermester i flere omganger og førsteborgermester i 1874.
Karriere
Han tilhørte det hanseatiske bankierdynastiet Berenberg/Gossler, og var sønn av senator og bankier Johann Heinrich Gossler (1775–1842) og sønnesønn av Johann Hinrich Gossler. Både faren og farfaren var eiere og ledere av Berenberg Bank.
Han studerte jus ved Universitetet i Göttingen og Universitetet i Heidelberg, og tok den juridiske doktorgraden i Heidelberg i 1826. Han arbeidet som advokat i Hamburg fra 1826 til 1837. I 1837 ble han rådssekretær (tilsvarende statssekretær) i byregjeringen i Hamburg. Fra 1838 til 1842 var han sekretær for Overretten. På den tiden utgjorde de juridiske utdannede rådsherrene (senatorene) også Hamburgs overrett. 1. juni 1842, i en alder av knapt førti år, ble Gossler valgt til rådsherre (senator), dvs. medlem av regjeringen i den daværende byrepublikken. Han var medlem av regjeringen frem til sin død i 1877. Som medlem av regjeringen var han fra 1848 til 1853 politiherre (dvs. politi- og innenriksminister). Han var andreborgermester (dvs. visestatsminister) i 1870, 1871 og 1873. I 1874 var han Hamburgs førsteborgermester, dvs. bystatens statsoverhode og regjeringssjef.
Datteren Emilie (Emmy) Helene Gossler (1838–1910) var gift med bankieren Georg Heinrich Kaemmerer.
The Best of Saft
The Best of Saft er et samlealbum av det norske rockebandet Saft, utgitt på Philips i 1974.
Albumet er produsert av Trygve Thue.
Sporliste
Alle låter er skrevet av Ove Thue, unntatt hvor annet står.
Leneen Forde
Mary Marguerite Leneen Forde (født 12. mai 1935 i Ottawa i Canada) er en kanadisk-født kansler ved Griffith University som ble utnevnt til guvernør i den australske delstaten Queensland fra 1992 til 1997.
Forde var den andre kvinnen som ble utnevnt til stillingen som guvernør i en australsk delstat og den første kvinnen til å ta på seg denne oppgaven i Queensland. I 1998 ble Forde valgt til leder for en granskningskommisjon som skulle undersøke misbruk av barn som fant sted på forskjellige institusjoner i Queensland. Hennes rapport på dette området ble avsagt i mai 1999.
Hun arbeidet som en tekniker på et medisinsk laboratorium samtidig som hun studerte på til en Bachelor of Arts før hun flyttet til Australia i 1954. I 1955 giftet hun seg med Francis Gerard Forde som var tidligere statsminister i Australia. Forde jobbet ved det hematologiske instituttet som var en del av Royal Brisbane Hospital. Hun ble utdannet med en Bachelor of Laws fra University of Queensland i 1970 og fra 1971 ble hun ansatt som advokat.
Forde ble utnevnt til Companion av Order of Australia i 1993 og hun ble tildelt Order of St. John of Jerusalem.
Oddvar Vormeland
Oddvar Vormeland (født 28. februar 1924, død 30. august 2013) var en norsk embetsmann og pedagog.
Han var født i Solør og tok graden mag.art. ved Universitetet i Oslo (UiO) i 1951. Han ble dr.philos. i 1967.
Fra 1954 til 1964 var han foreleser ved Universitetet i Oslo. Han var skoledirektør i Oslo og Akershus fra 1971 til 1984 og var ekspedisjonssjef i Kirke- og undervisningsdepartementet fra 1984 til 1989 og professor II ved Institutt for spesialpedagogikk i Oslo fra 1990 til 1994. Han har også utgitt en rekke bøker.
Jørgen S. Lien
Jørgen S. Lien, etablert i Bergen av Jørgen Sigurd Lien i 1933, var en norsk produsent av kontormaskiner. Selskapet produserte pengeskap under varemerket "Jøli", kassaapparater under varemerket "Regna" og fra 1955 addisjonsmaskiner under varemerket "Adwel". Mye av produksjonen gikk til eksport, og selskapet hadde en meget solid posisjon på verdensmarkedet.
Selskapet ble omdannet til aksjeselskap i 1969. Selskapet hadde som mange andre produsenter problemer med å følge med i overgangen til den elektroniske tidsalder, og gikk konkurs i 1971. Produksjonen av "Jøli" pengeskap ble flyttet til Ål i Hallingdal og videreført der fram til 1997. Lien fortsatte i perioden 1972 til 1975 produksjonen av kassaapparater i Londonderry i Nord-Irland under firmanavnet Regna International Ltd.
La Roue Tourangelle
La Roue Tourangelle er et fransk endagsritt i landeveissykling som arrangeres hvert år i mars. Rittet har blitt arrangert siden 2002, 14 ganger. Rittet er av UCI klassifisert med 1.1 (første gang blir i 2013), og er en del av UCI Europe Tour.
Jevhen Aranovskyj
Jevhen Anatolijovytsj Aranovskyj (ukrainsk: Євген Анатолійович Арановський, født 13. oktober 1976 i Kiev) er en ukrainsk fotballdommer som til daglig dømmer i Ukrainas øverste divisjon Premyer-Liha. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper både i regi av FIFA og UEFA.
Aranovskyj begynte å dømme profesjonell fotball på toppnivå i 1997, og den øverste divisjonen fra 2005. Hans første kamp som dommer i europeisk klubbfotball kom i en kvalifiseringskamp til Europaligaen mellom Olimpija Ljubljana og Široki Brijeg den 7. juli 2011 (3–0). Hans første kamp på internasjonalt nivå kom under en VM-kvalifiseringskamp mellom og  den 12. oktober 2012 (1–1).
Nordisk Sygeplejeforskning
Nordisk Sygeplejeforskning / Nordisk sykepleieforskning / Nordic Nursing Research er et nordisk, vitenskapelig tidsskrift på nivå 1. Det har som formål å styrke sykepleiefagets vitenskapelige grunnlag gjennom å formidle og spre kunnskap om klinisk og teoretisk forskning og utvikling knyttet til sykepleie, og de vitenskapelige metoder som benyttes i forskningen.
Tidsskriftet utgis av Universitetsforlaget og eies av Dansk Selskab for Sygeplejeforskning og Norsk selskap for sykepleieforskning. Tidsskriftet henvender seg til medlemmer av selskapene og til forskere innen sykepleievitenskap og helsefag, utdanningspersonell innen helsetjenestene, sykepleiere i klinisk praksis og andre fagprofesjonelle.
Tidsskriftet er tilgjengelig på Universitetsforlagets elektroniske database for tidsskrifter, idunn.no
Pret a Manger
Pret a Manger er en britisk kjede av sandwichbutikker. I januar 2007 ble noen av butikkene i kjeden omdøpt til Pret. Firmaet ble grunnlagt i London i 1986 av vennene Sinclair Beecham og Julian Metcalfe.
Ifølge kjeden lages alt av naturlige ingredienser. Alle sandwichene produseres i kjøkkenet til den enkelte butikk. Ifølge firmaet blir alt som ikke er solgt samme dag som det er laget, samlet inn og donert til forskjellige steder som gir mat til hjemløse. Sandwichene er pakket inn i pappesker, ikke plast.
I 2001 kjøpte McDonald’s 33 prosent ikke-kontrollerende aksjer i firmaet. Etter dette kjøpet utvidet Pret i New York (10 butikker) og Hongkong (10 butikker). 85 prosent av Prets salg er dog stadig i London, hvor også ¾ av deres butikker er. I november 2006 var det 155 butikker i Storbritannia, hvorav 118 var i London.
VM i sjumannsrugby 1997
VM i sjumannsrugby 1997 (verdensmesterskapet sjumannsrugby) ble arrangert i Hongkong i 1997.
Pret a Manger
Menyen inneholder blant annet sandwicher, fylte bagetter, supper, salater og kaffe. De har også forskjellige desserter, muffins, kaker og croissanter.
Sosthene Moguenara
Sosthene Moguenara (født 17. oktober 1989) er en tysk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i lengdehopp.
Dean Pitchford
Dean Pitchford (født 29. juli 1951 på Honolulu, Hawaii) er en amerikansk låtskriver, manusforfatter, regissør, skuespiller og forfatter. Pitchford har blitt belønnet med både Oscar og Golden Globe for tittelsangen til filmen Fame. Han har i tillegg vært nominert til ytterligere tre Oscar priser, to Golden Globe priser, sju Grammy Award priser og to Tony Awards.
Tidlig liv
Pitchford ble født på Honolulu, hvor han gikk på «Star Of The Sea»-skolen og ble uteksaminert i 1968 fra Saint Louis High School.
Pitchford begynte å opptre som skuespiller og sanger på det lokale teateret i Honolulu (Diamond Head Theatre), var med i Honolulu symfoniorkester, samt Honolulu ungdomsteater.
Mens Pitchford studerte på Yale University, opptrådte han sammen med en rekke dramagrupper på skolen, men etterhvert så oppdaget han en eksperimentell teatergruppe ved navn «Wooster Square Revival», utenfor skolen, som tilbød skuespillerjobber til blant annet alkoholikere og pillemisbrukere. I 1969 returnerte Pitchford til Honolulu som assistent til forfatterne Faye Hammel og Sylvan Levey, som holdt på å oppdatere deres populære guidebok Hawai’i on $5 and $10 A Day.
Opptreden
I 1971 fikk Pitchford en rolle i musikalen Godspell i New York. Han spilte også i Godspell oppsetningen i Washington, D.C.s historiske Ford's Theatre.
Regissør og koreograf Bob Fosse ga Pitchford rollen som Pippin i Broadway-musikalen ved samme navn i 1972. Mens han holdt på med musikalen Pippin, så fikk han ekstrajobber i reklamebransjen, og både sang og danset i over hundre reklameinnslag for produkter som Dr Pepper,  McDonald’s, Lay’s potetchips, samt M&M's.
Oscar
Sammen med komponisten Michael Gore, bidro Pitchford med tre sanger til Alan Parkers film Fame: «Red Light», sunget av Linda Clifford, som ble en disco-hit; finalesangen i beste symfonisk rock-stil: «I Sing the Body Electric»; samt tittelsporet «Fame», sunget av Irene Cara, som ble en internasjonal hit og solgte til flere ganger platina. Den sistnevnte sangen innbragte Gore og Pitchford både Oscar og Golden Globe Award, i tillegg til en Grammy-nominasjon for beste sang i 1981. Filmmusikkalbumet til Fame ble også nominert til Grammy for beste filmmusikk-album.
Filmmanus
Inspirert av en nyhetsartikkel fra 1979, om byen Elmore City i Oklahoma – en by som endelig hadde fjernet et åtti år gammelt forbud mot dansing – skrev Pitchford filmmanuset til filmsuksessen Footloose fra 1984. Pitchford skrev sangtekstene til alle ni sangene i samarbeid med komponistene Eric Carmen, Michael Gore, Sammy Hagar, Kenny Loggins, Tom Snow, Jim Steinmann og Bill Wolfer. Filmen, som ble regissert av Herbert Ross og med skuespillerne Kevin Bacon, John Lithgow og Sarah Jessica Parker i hovedrollene, åpnet med fulle hus på kinoene og ble således (på den tiden) den mest inntektsbringende februar-film i filmhistorien.
Da filmmusikk-albumet toppet Billboard salgslistene, skjøv det Michael Jacksons Thriller ned til andreplass, og holdt førsteplassen for hele ti uker. Albumet gikk til topps verden over og solgte mer enn 17 millioner eksemplarer. Kenny Loggins sin tittelsang tok førsteplassen den 31. mars 1984, og forble der i tre uker. Fem uker senere, den 26. mai 1984, så overtok Deniece Williams, med sangen «Let’s Hear It for the Boy», førsteplassen. Ytterligere fire sanger klatret inn i topp 40 på salgslistene: -- «Almost Paradise» (7.-plass - musikk av Eric Carmen); «Dancing in the Sheets» (#17 - musikk av Bill Wolfer); «I’m Free (Heaven Helps the Man)» (22.-plass - musikk av Kenny Loggins); samt «Holding Out for a Hero» (34.-plass - musikk av Jim Steinman). Tittelsangen «Footloose» ble nominert for Golden Globe som Beste Sang; videre ble «Footloose» og «Let's Hear It for the Boy» (skrevet sammen med Tom Snow) nominert for Oscar i 1985. Pitchford mottok også to Grammy nomineringer: «Beste Filmmusikk-album» og «Beste Rythm & Blues Sang» for sangen «Dancing in the Sheets».
Paramount Pictures nyinnspilling av filmen Footloose - basert på Pitchfords originale filmmanus og seks av hans sanger - ble lansert i oktober 2011. Blake Shelton hadde en hitlåt med en nyinnspilling av tittelsangen «Footloose».
Pitchford og Tom Snow skrev også en sang for filmen Chances Are fra 1989, «After All», en internasjonal hitlåt for Cher og Peter Cetera som ga Pitchford sin fjerde Oscar nominasjon. To år senere, skrev Pitchford og Michael Gore, sangen «All the Man That I Need» som Whitney Houston spilte inn. Sangen gikk til topps på salgslistene verden over.
Pitchford bidro med tekster til Richard Marx' sang «That Was Lulu» for Marx sitt album Repeat Offender fra 1989. Pitchford samarbeidet også med Marx om å skrive sangen «Through My Eyes» til Martina McBride for filmen Bambi II.
Lee Stecklein
Lee Stecklein (født 23. april 1994), amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 2014 i Sotsji og 2018 i Pyeongchang.
Dean Pitchford
Filmmanus
Pitchford jobbet i mange år med å få til en scene-oppsetning av Footloose, og premieren fant sted på Broadway den 22. oktober 1998. Originalbesetningen ble nominert til en Grammy i kategorien «Beste Musikal Album». Etter over 700 forstillinger avsluttet showet den 2. juli 2000. Musikalen blir fortsatt fremført i USA og andre land.
Pitchford bidro også med sanger til The Lizzie McGuire Movie (2003); Shrek 2 (2004);  Ice Princess (2005); og Bambi II (2006).
Van Cliburn
Harvey Lavan «Van» Cliburn, Jr. (født 12. juli 1934 i Shreveport, død 27. februar 2013 i Fort Worth) var en amerikansk pianist. Han fikk sitt internasjonale gjennombrudd i 1958 da han vant Tsjajkovskij-konkurransen i Moskva. I 1962 ble Van Cliburn International Piano Competition opprettet til ære for ham, og konkurransen går av stabelen hvert fjerde år i Fort Worth i Texas.
Lee Stecklein
Stecklein vant en olympisk sølvmedalje i ishockey da hun var med på det amerikanske laget under Vinter-OL 2014 i Sotsji som kom på andreplass i ishockeyturneringen for damer bak Canada. De vant semifinalen mot Sverige med 6-1 men tapte finalen til Canada med 2-3.
Hun var med på USAs lag som vant gull under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.
Total Drama Sesong 4
Total Drama: Revenge of the Island er oppfølgeren til de canadiske, animerte reality-TV-sesongene Total Drama Island, Total Drama Action og Total Drama World Tour fra Cartoon Network. Denne serien hadde premiere 5. januar 2012. Serien fortsetter med Total Drama: All-stars. Serien ble skapt av Jennifer Pertsch og Tom McGillis.
Jorge Sabbione
Jorge Sabbione (født 16. april 1948) er en argentinsk landhockeyspiller.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 1976 i Montréal, hvor laget hans ble nummer 11.
Laura Fortino
Laura Fortino (født 30. januar 1991) er en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 2014 i Sotsji og 2018 i Pyeongchang.
Fortino ble olympisk mester i ishockey under Vinter-OL 2014 i Sotsji. Hun var med på det canadiske laget som vant ishockeyturneringen for damer foran USA og Sveits. De vant semifinalen mot Sveits med 3-1 og finalen med 3-2 over USA. Hun var med på det canadiske laget som tok sølv i ishockeyturneringen for damer under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.
Lone holdeplass
Lone holdeplass var en holdeplass på Gamle Vossebanen.
Den ble bygget i 1924 som holdeplass på Bergensbanen, og har vært driftet av museumstog.
Viktorija Rybalko
Viktorija Rybalko, ukrainsk Вікторія Рибалко (født 26. oktober 1982) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i lengdehopp.
Brora
Brora (skotsk-gælisk: Brùra) er en landsby i østlige Sutherland regionen Highland i Skottland. Brora ligger på nordsiden av Moray Firth på østkysten av Skottland, nærmeste landsbyer er Golspie i sørvest og Helmsdale i nordøst. Brora har sandstrender, en liten havn, jernbanestasjon og golfbane med 18 hull. Landsbyen ligger i overkant av 7 km fra slottet Dunrobin Castle som minner mer om et château med sine ruvende koniske spir. Stedet har flere hoteller og turisme er generelt viktig for stedets økonomi. Brora har en beregnet befolkning på 1210 personer i 2020.
Historie
Brora ligger i Sutherland som i tidlig middelalder og formelt fram til 1266 ble styrt av de norrøne jarlene på Orknøyene. Sutherland ligger helt nord i Skottland, men sett fra Orknøyene, Shetland og Norge lå det sør og ble kalt for Suðrland, «Sørlandet». Brora er i et område med liten og spredt befolkning, men ble befolket av nordboere. Det finnes ingen fysiske levninger, unntatt i norrøne stedsnavn som bevitner om norrøn tilstedeværelse. Ytterligere et eksempel er Helmsdale, notert i Orknøyingenes saga, som ligger 18 km lenger nord for Brora. Norrøne stedsnavn som regel topografiske.
Til tross den norrøne epoken ebbet ut og forsvant, de innfødte nordboerne hadde forlengst tilpasset seg omgivelsene, giftet seg lokalt og begynte å snakke først gælisk, og siden skotsk-engelsk. Likevel var nordlige Skottland lene preget av folkeminner, og arv fra nordboerne. «Mang en høylender bærer norrønt blod, spesielt i Caithness, Sutherland, Ross, Argyll og Bute og Hebridene.»
Brora er en liten industrilandsby, som en gang hadde en kullgrop, båtbygging, saltpanner, fiskelagring, limonadefabrikk, det nye Clynelish Distillery (samt det gamle Clynelish-destilleriet som nå kalles Brora-destilleriet), ullmølle, murstein og et steinbrudd.
Den hvite sandsteinen i Clynelish-bruddet tilhører Brora-formasjonen, som i geologisk tidsskala, av de kallovske og oxfordske stadiene i midten av sen juratid. Stein fra steinbruddet ble brukt i byggingen av London Bridge, Liverpool-katedralen og slottet Dunrobin Castle, som ligger 7 km langs kystvegen. Da steinbruddet var i drift, var kullgruven den nordligste kullgruven i Storbritannia. Brora var det første stedet nord i Skottland som hadde strøm og elektrisitet takket være ullindustrien. Denne utmerkelsen ga opphav til det lokale kallenavnet «Electric City» på den tiden. Brora huser også et klokketårn i skotsk baronialstil som er et krigsminnesmerke.
Transport
Landsbyen ligger langs A9-veien og jernbanesporet Far North Line går bro over elven Brora. Landsbyen betjenes av en jernbanestasjon. Busser går omtrent annenhver time mandag-lørdager og sjelden på søndager fra Brora til Golspie, Dornoch, Tain og Inverness i sør og Helmsdale, Dunbeath, Lybster, Wick, Castletown, Thurso og Scrabster i nord. Disse er på rutene X98 og X99 og drives av Stagecoach i Highland.
Cosworth DFV
Cosworth DFV er en V8-motor som opprinnelig ble produsert av Cosworth for bruk i Formel 1-racing. Navnet står for Double Four Valve, Four Valve fordi den hadde fire ventiler per sylinder, og Double ettersom motoren var en V8-utvikling av den tidligere, firesylindrede FVA (four valve type A)-motoren. Motoren ble utviklet i 1967 for Colin Chapmans Team Lotus. Utviklingen var finansiert av Ford, og motoren ble derfor også benevnt Ford Cosworth DFV. Motoren var en 90-graders 2 992,98 cc V8-motor, og produserte over 400 bhk (408 bhk ved 9 000 rpm, og et dreiemoment på 370 Nm ved 7,000 rpm) fra starten, noe som økte til over 500 bhk (510 bhk ved 11 200 rpm ble oppgitt) mot slutten av motorens bemerkelsesverdige karriere i Formel 1. DFY-varianten fra 1983 ga 520-530 bhk ved 11 000 rpm, og 380 Nm dreiemoment ved 8 500 rpm. DFV var i mange år den dominerende motoren i Formel 1, og den ble også brukt i andre racingserier, som CART, Formel 3000 og sportsvognsracing.
Bakgrunn
I 1965 bestemte FIA, som administrerte Formel 1-racing, at mesterskapets maksimale motorkapasitet skulle økes fra 1,5 liter til tre liter fra og med -sesongen. Fram til da hadde Colin Chapmans vellykkede Lotus-biler brukt motorer fra Coventry Climax, men etter endringen i reglementet bestemte Coventry Climax seg av forretningsmessige grunner for ikke å utvikle en motor med større kapasitet.
Chapman kontaktet Keith Duckworth, som tidligere hadde vært girkasseingeniør hos Lotus, men som nå, sammen med Mike Costin, drev det nystartede selskapet Cosworth. Duckworth svarte at han kunne produsere en konkurransedyktig treliters motor hvis han fikk et utviklingsbudsjett på £100 000.
Chapman kontaktet Ford Motor Company og Aston Martins David Brown for finansiering, men uten å lykkes i første omgang. Chapman kontaktet så PR-sjefen til Ford i Storbritannia, den tidligere journalisten Walter Hayes, som han tidlig på 1960-tallet hadde utviklet et nært arbeidsmessig forhold til. Ettersom Hayes hadde begynt hos Ford i 1962 så hadde de to allerede samarbeidet i forbindelse med produksjonen av den vellykkede Lotus Cortina, som ble lansert i 1963. Hayes sørget for at Chapman fikk møte Ford-ingeniøren Harley Copp, en amerikaner bosatt i Storbritannia, som hadde stått bak Fords vellykkede satsing på NASCAR på 1950-tallet. Hayes og Copp utviklet en forretningsplan, som ble støttet av Stanley Gillen, den nye formannen for Ford i Storbritannia, og godkjent av Fords hovedkontor i Detroit som en totrinns plan:
Formel 1
Prosjektet ble presentert av Hayes under en PR-lansering i Detroit på slutten av 1965, men motoren var ikke klar før det tredje løpet i -sesongen, den 4. juni på Zandvoort. Debuten viste seg imidlertid å være spektakulær. Graham Hill, som var i teamet etter en spesifikk henvendelse fra Ford og Hayes, kvalifiserte inn sin Lotus 49 med DFV-motor til pole position med et halvt sekunds margin, og teamkameraten Jim Clark stormet fram til seier i løpet. Men denne dominante forestillingen kom på tross av en alvorlig feil i motorens timingutstyr, og selv om Clark tok ytterligere tre seire den sesongen, gjorde problemene med driftsikkerheten at han bare kom på tredjeplass i førermesterskapet, 10 poeng bak mesteren Denny Hulme.
I utgangspunktet var avtalen mellom Ford, Cosworth og Lotus bindende for alle parter, og Ford hadde som den finansielle partner ingen planer om å selge DFV-motoren til noen andre team. Det gikk imidlertid opp for Hayes at det ikke fantes noe konkurranse: Ferrari-motoren var for svak, BRMs motor var for komplisert og for tung, Maseratien var upålitelig, Hondaen for tung, mens Dan Gurneys Eagle Weslake-motor var kraftig men upålitelig. Kun Brabhams Repco V8-motor ga en brukbar kombinasjon av kraft og pålitelighet, men motorens alder og design ga lite rom for ytteligere forbedringer. Hayes konkluderte med at Fords navn kunne bli skadelidende hvis Lotus skulle fortsette å vinne mot utelukkende svakere motstand, og at de burde bli enige om å bruke motoren i andre team, og følgelig potensielt kunne dominere Formel 1.