cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pollenanalyse
Pollenanalyse kan også betraktes som en hjelpevitenskap for arkeologer.
Moderne pollenanalyse er basert på Lennart von Posts arbeide med pollenavsetninger i sørsvenske torvmyrer, som ble presentert på en naturvitenskapelig konferanse i Oslo i 1916.
Palynologi
Palynologi er læren om pollen, sporer og fossile planter.
Begrepet palynologi ble introdusert av Hyde og Williams i 1944 etter korrespondanse med den svenske geolog Ernst Valdemar Antevs (1888–1974) i et av de første tidsskrifter om pollenanalyse, «Pollen Analysis Circular».
Liste over konger av Essex
Kongene av Essex styrte det angelsaksiske kongedømmet Essex fra omkring 500 til 825, da riket ble innlemmet i Wessex.
Listen over konger er ufullstendig, og årstallene er omtrentlige i de fleste tilfeller.
Albert Bunjaku
Albert Bunjaku (født 29. november 1983 i Gjilani i SFR Jugoslavia) er en sveitsisk-kosovisk profesjonell fotballspiller som spiller for den tyske fotballklubben 1. FC Kaiserslautern. Han spiller angrep, og er også en del av. Bunjaku har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Erfurt og Paderborn fra Sveits.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Francis Bacon
Francis Bacon, 1. vicomte St. Albans, (født 22. januar 1561, død 9. april 1626) var en engelsk filosof, statsmann, jurist, advokat, forfatter og en pioner av den vitenskapelige metode. Han tjenestegjorde både som riksadvokat (Attorney General) og rikskansler. Selv om hans politiske karriere endte i vanære, fikk han stor innflytelse på ettertiden, særlig som en forkjemper for filosofi og utøver av den vitenskapelige metode under den vitenskapelige revolusjonen.
Bacon har blitt kalt empirismens far. Hans arbeid etablerte og gjorde kjent de induktive metoder for vitenskapelige undersøkelser, som ofte kalles «den baconianske metode», eller rett og slett den vitenskapelige metode. Hans krav på en planlagt og strukturert prosedyre for undersøkelsen av alle naturlige ting markerte et vendepunkt i vitenskapens retoriske og teoretiske rammeverk, mye av det utgjør fortsatt begrepene innenfor riktig metodologi den dag i dag. Hans egen hengivenhet og engasjement førte antagelig til hans død, noe som plasserer Bacon blant den historiske gruppe av forskere og vitenskapsmenn som ble drept av sine egne eksperimenter og undersøkelser.
Bacon ble adlet i 1603 og ble gjort til både baron Verulam i 1618 og vicomte St. Alban i 1621. Da han døde uten arvinger døde begge hans titler ut med ham. Han er kjent for å ha dødd av lungebetennelse som han pådro seg mens han undersøkte effekten av frysing som en bevaringsmetode for kjøtt.
Bacons hovedverk er «Novum organum scientarum» (1620) – «Vitenskapens nye verktøy».
Tidlige liv
Biografer antar at Bacon ble utdannet hjemme i sine yngre år på grunn av sin dårlige helse (som plaget ham hele livet), hvor han ble undervist av John Walsall, som var utdannet ved Oxford og som hadde en sterk dragning mot puritanismen. Han startet på Trinity College ved University of Cambridge, den 5. april 1573 i en alder av kun tolv, hvor han bodde i tre år sammen med sin eldre bror Anthony under privatundervisningen til doktor John Whitgift, den fremtidige erkebiskop av Canterbury.
Bacons utdannelse ble i all hovedsak utført på latin, og fulgte et middelalderpensum. Han studerte også ved University of Poitiers. Det var ved Cambridge at han første gang møtte Dronning Elizabeth, som var imponert over hans modne intellekt, og var vant til å kalle ham «the young Lord Keeper».
Bacons studier førte ham til å tro at metodene og resultatene av vitenskap som da ble praktisert var feilaktige. Hans ærbødighet for Aristoteles kom i konflikt med hans forakt for den aristoteliske filosofi, som han syntes var skrinn, argumentativ og med feil mål.
Den 27. juni 1576 begynte han og Anthony på de societate magistrorum ved Gray's Inn. Noen få måneder senere reiste Bacon utenlands med Amias Paulet, den engelske ambassadøren til Paris, mens Anthony fortsatte sine studier hjemme. Situasjonen til regjeringen og samfunnet i Frankrike under Henrik III gav ham verdifull politisk lærdom. I de neste tre årene besøkte han Blois, Poitiers, Tours, Italia og Spania. Under Bacons reiser studerte han språk, statsvitenskap og sivil rett mens han utførte rutinemessige diplomatiske oppgaver. I minst ett tilfelle leverte han diplomatiske brev til England for Walsingham, Burghley og Leicester, i tillegg også for dronningen.
Den bråe døden til faren i februar 1579 resulterte i at han reiste hjem til England. Faren hadde lagt opp en betydelig sum penger for å kjøpe en eiendom til sin yngste sønn, men han døde før han gjorde det, og sønnen ble avspist med kun en femtedel av beløpet. Da Bacon hadde lånt penger, fikk han dermed finansielle problemer. For å forsørge seg selv tok han en juridisk posisjon ved Gray's Inn i 1579.
Parlamentarikeren
Bacons trefoldige mål var å avdekke sannheten, tjene sitt land og tjene sin kirke. Han forsøkte å muliggjøre disse målene ved å søke en prestisjefylt post. I 1580, gjennom sin onkel, William Cecil, søkte han en stilling ved hoffet, noe som kunne gjøre ham i stand til å satse på et liv i læring. Hans søknad mislyktes. I to år jobbet han i det stille ved Gray's Inn, inntil han ble tatt opp som en junior skrankeadvokat i 1582.
I 1584 tok han sitt sete i parlamentet for valgkretsen Weymouth and Melcombe Regis i Dorset, og senere for valgkretsen Taunton i Somerset (1586). På denne tiden begynte han å skrive på betingelse til partene i kirken, så vel som på temaet filosofisk reform i de tapte skriftene, Temporis Partus Maximus. Likevel klarte han ikke å få en stilling han trodde ville føre ham til suksess. Han viste tegn på sympati til puritanisme, deltok på prekener av den puritanske kapellan av Gray's Inn og fulgte moren for å høre Walter Travers. Dette førte til utgivelsen av hans tidligste bevarte skrift, som kritiserte den engelske kirkens undertrykkelse av puritanske prester. I parlamentet i 1586 argumenterte han åpenlyst for henrettelsen av Maria, skottenes dronning.
På denne tiden spurte Bacon sin innflytelsesrike onkel om hjelp noe som førte til hans raske fremgang i rettsvesenet. Han ble «Bencher» i 1586, og han ble valgt til dosent i 1587, og han leverte sin første sett med forelesninger i fastetiden året etter. I 1589 mottok han verdifull utnevnelse som reviderer ved kontorstaben til Stjernekammeret, selv om han ikke formelt inntok posten før 1608 - en post som var verdt 16 000 pund i året.
Regjeringsadvokat
Bacon ble tidlig kjent med Robert Devereux, 2. jarl av Essex, Dronning Elizabeths favoritt. Per 1591 fungerte han som jarlens konfidensielle rådgiver.
Bacon inntok sin 3. parlamentplass for Middlesex da Elizabeth innkalte parlamentet i februar 1593 for å etterforske et romersk-katolsk komplott mot henne. Bacons motstand mot et lovforslag som ville tredoble subsidier på halve den vanlige tid, fornærmet mange mennesker. Motstanderne beskyldte ham for å søke popularitet. For en tid ble han ekskludert av det kongelige hoff.
Da posisjonen som regjeringsadvokat ble ledig i 1594 var ikke innflytelsen til lord Essex nok til at Bacon kunne sikre seg denne posten. Bacon klarte heller ikke å sikre seg den lavere posten som Solicitor General i 1595. For å trøste ham etter disse nederlagene ga Essex ham eiendommen Twickenham, som han senere solgte for 1 800 pund.
I 1596 ble Bacon Queen's Counsel, men ble ikke utnevnt til Master of the Rolls. I løpet av de neste årene forble hans finansielle situasjon dårlig. Hans venner klarte ikke å finne et offentlig embete for han, og et forsøk på å fremme hans stilling gjennom et ekteskap med den velstående og unge enken Lady Elizabeth Hatton sviktet da hun brøt forholdet deres ved å akseptere ekteskap til en rikere mann. I 1598 ble Bacon arrestert for gjeld. Imidlertid bedret hans stilling seg i Dronningens øyne. Gradvis ble Bacons sett på som en av de lærde juristene, men han hadde ingen provisjon eller bevilgninger og fikk ingen lønn. Hans forhold til Dronningen ble ytterligere forbedret da han brøt båndene med Robert Devereux, 2. jarl av Essex, et heldig trekk fordi Essex senere ble henrettet for landssvik i 1601.
Bacon ble sammen med andre utnevnt for å undersøke anklagene mot Essex, hans tidligere venn og velgjører. En rekke av Essex' tilhengere bekjente at Essex hadde planlagt et opprør mot dronningen. Bacon ble senere en del av den juridiske team ledet av Attorney General Edward Coke ved Essex' forræderirettssak. Etter henrettelsen beordret Dronningen Bacon til å skrive den offisielle beretningen om rettssaken som senere ble utgitt som A DECLARATION of the Practices and Treasons attempted and committed by Robert late Earle of Essex and his Complices, against her Majestie and her Kingdoms ... etter at Bacons første utkast ble sterkt redigert av Dronningen og hennes ministre.
Jakob I bestiger tronen
Da Jakob I kom på tronen førte det blant annet til at Bacon kom i økt favør hos monarken og han ble adlet i 1603. En annen forstandig handling var at han skrev sin Apologie («Unnskyldning») til forsvar av sin framgangsmåte i forbindelse med saken mot Essex ettersom Essex hadde støttet Jakobs rett til å arve tronen.
Året etter, i løpet av begivenhetsløs første sesjon i parlament, giftet Bacon seg med Alice Barnham. I juni 1607 ble han til slutt belønnet med posisjonen som Solicitor General, det vil si stedfortreder for regjeringsadvokaten underlagt kronen. Året etter begynte han å arbeide som revisor ved kontorstaben til Stjernekammeret, en overdomstol som satt ved det kongelige Palace of Westminster. Til tross for en sjenerøs inntekt hadde han fortsatt problemer med å betale gammel gjeld. Av den grunn søkte han videre forfremmelse og rikdom ved å gi sin støtte til kong Jakob og dennes vilkårlige politikk.
I 1610 kom den fjerde sesjon av Jakobs første parlamentet sammen. Til tross for Bacons råd befant kongen og Underhuset seg på hver sin side på grunn av de kongelige privilegier og kongens pinlige ødsling. Underhuset ble endelig oppløst i februar 1611. I løpet av denne perioden klarte Bacon den politiske balansekunsten å beholde sin favøren hos kongen og samtidig opprettholde tilliten til Underhuset.
Bacon ble i 1613 endelig utnevnt til generaladvokat etter at han rådet kongen til å rokere juridiske utnevnelser. Som generaladvokat straffeforfulgte han Somerset i 1616. Det såkalte «Prinsens parlamentet» i april 1614 protestert mot Bacons nærvær i posisjonen for valgkretsen Cambridge og til de ulike kongelige planer som Bacon hadde støttet. Selv om han fikk lov til å forbli, vedtok parlamentet en lov som forbød generaladvokaten å sitte i parlamentet. Hans innflytelse over kongen hadde tydeligvis ført til bitterhet eller frykt hos mange av hans likemenn. Bacon fortsatte dog å ha kongens tillit, noe som førte til at han i mars 1617 ble utnevnt som midlertidig regent av England (for en periode på en måned), og i 1618 som rikskansler. Den 12. juli 1618 opphøyde kongen Bacon til Baron Verulam av Verulam eller, som den nye adelsmannen Bacon lot seg tiltale, Francis, Lord Verulam.
Bacon fortsatte å utøve sin innflytelse ovenfor kongen ved å megle mellom tronen og parlamentet, og i denne kapasitet ble han videre opphøyet, som vicomte St. Albans den 27. januar 1621.
Rikskansler og vanære
Bacon ble Rikskansler i 1618, men hans offentlige karriere tok slutt i vanære i 1621. Etter at han fikk gjeldsproblemer, anklaget en parlamentarisk komité for administrasjon av lovene ham med tjuetre separate tilfeller av korrupsjon. Til Lordene, som sendte en komité for å spørre om en tilståelse virkelig var hans, svarte han: «Mine Lorder, det er min handling, hånden min og mitt hjerte, jeg bønnfaller Dere ærbødige Lorder til å være nådig mot et ødelagt siv.» Han ble dømt til en bot på 40 000 pund som ble ettergitt av kong Jakob og innsatt i Tower of London etter kongens ønske, hans fengsling varte bare noen få dager. Mer alvorlig av det at parlamentet erklærte Bacon ute av stand til å holde fremtidige poster eller sitte i parlamentet. Han unnslapp hårfint å bli fratatt sine titler. Deretter viet den vanærede Viscount seg til å studere og skrive.
Det synes liten tvil om at Bacon hadde tatt imot gaver fra saksøkte/saksøkere, men dette var en akseptert skikk på den tiden, og ikke nødvendigvis bevis på dypt korrupt atferd. Mens han erkjente at hans oppførsel hadde vært slapp, fastholdt han at han aldri hadde tillatt gaver til å påvirke sin dom. Faktisk hadde han til tider avsagt dom som gikk mot de som hadde betalt ham. Den virkelige årsaken til hans erkjennelse av skyld er gjenstand for debatt, men det kan ha vært et resultat av hans dårlige helsetilstand, eller av en oppfatning at gjennom hans berømmelse og sin høye post ville bli spart for hard straff. Han kan også ha blitt utpresset til å bekjenne, med en trussel om å anklage ham for sodomi.
Forhold
Da han var 36 innledet Bacon et forhold til Elizabeth Hatton, en ung enke på 20. Angivelig, brøt hun ut av forholdet deres ved å akseptere ekteskapet til en rikere mann, Edward Coke. Flere år senere skrev Bacon fortsatt med anger om at hans ekteskap til Hatton ikke hadde funnet sted.
I en alder av 45 år giftet Bacon seg med Alice Barnham, den fjorten år gamle datteren til en innflytelsesrik London oldermann, parlamentsmedlem og medlem av Corporation of London. Bacon skrev to sonetter der han proklamerer sin kjærlighet til Alice. Den første ble skrevet under hans frieri og den andre på hans bryllupsdag 10. mai 1606. Da Bacon ble utnevnt til Rikskansler, «ved spesielle ordre av Kongen», ble Lady Bacon gitt forrang fremfor alle andre hoffdamer.
Rapporter om økt friksjon i Bacons ekteskap til Alice dukket opp, med spekulasjoner om at noe av dette kan ha vært på grunn av de økonomiske ressurser ikke var så lett tilgjengelig for henne som hun var vant til fra før. Alice var visstnok interessert i rikdom og berømmelse, og når det var lite penger tilgjengelig, ble det klager om hvor alle pengene ble av. Alice Chambers Bunten skrev i sin bok Life of Alice Barnham at da de ble gjeldstyngede, reiste hun faktisk på reiser for å spørre om gaver og hjelp fra deres vennekrets. Bacon gjorde henne arveløs da han oppdaget hennes hemmelig romantiske forhold til John Underhill. Han skrev om sitt testamente, som tidligere hadde vært svært raus mot henne (etterlater henne land, varer og inntekt), og tilbakekalte alt.
Selv om antikvaren John Aubrey bemerket blant hans private notater om Bacon, «Han var en Pederast. Hans Ganimeder og favoritter mottok bestikkelser», fortsetter biografer å debattere om Bacons seksuelle tilbøyeligheter og den presise arten av hans personlige relasjoner. Flere forfattere tror at på tross av hans ekteskap var Bacon hovedsakelig tiltrukket av det samme kjønn. Professor Forker for eksempel, utforsket de «historiske dokumenterte seksuelle preferansene» til både Kong Jakob I og Bacon, og konkluderte med at de var orientert mot «maskulin kjærlighet», en samtidsterminologi som «ser ut til å blitt brukt ensbetydende for å referere til seksuelle preferanser av menn for personer av samme kjønn». Den jakobinske antikvarist, Simonds D'Ewes sa underforstått at det hadde vært et spørsmål om å bringe ham for retten for sodomi. Denne konklusjonen har blitt motsatt av andre, som vurderer kildene for å være mer åpne for tolkning.
Dødsfall
Den 9. april 1626 døde Francis Bacon av lungebetennelse mens han var i herskapshuset til Arundel ved Highgate utenfor London. En innflytelsesrik beretning om omstendighetene rundt hans død ble gitt av John Aubreys Brief Lives. Aubrey har blitt kritisert for sin tydelig troskyldighet i dette og andre verk, derimot, kjente han Thomas Hobbes, Bacons medfilosof og venn. Aubreys levende beskrivelse, som skildrer Bacon som en martyr for den eksperimentelle vitenskapelige metode, fikk ham på reise til Highgate gjennom snøen med kongens lege da han plutselig ble inspirert av muligheten til å bruke snøen til å bevare kjøtt: «De var bestemt på at de ville prøve eksperimentet. De steg ut av vognen og gikk inn i en fattig kvinnes hus nederst på Highgate Hill, og kjøpte en fugl, og fikk kvinnen til å fjerne innvollene til den».
Da han uten tvil lå på sitt dødsleie, skrev Bacon sitt siste brev til sin fraværende vert og venn Thomas Howard:
En annen beretning finnes i en biografi av William Rawley, Bacons personlige sekretær og kapellan:
I begravelsen til Bacon, samlet over tretti store lærde sammen sine lovtaler av ham, som ble senere utgitt på latin.
Bacon etterlot seg verdier på omtrent 7.000 pund og landeiendommer som ble solgt for 6.000 pund. Hans gjeld beløp seg på mer enn 23.000 pund.
Vitenskapens gudfar
Bacon ville bruke sin politiske innflytelse for å fremme vitenskapen. Han prøvde å overtale Jacob I til å opprette en kongelig institusjon som skulle stå i spissen for dette, og til å grunnlegge et college for studiet av eksperimentell vitenskap. Han ønsket også at det ble opprettet professorater i den nye vitenskapen i Oxford og Cambridge. Det ble ikke noe av mens han levde. Men da Jacobs barnebarn Karl II grunnla Royal Society i 1662, var medlemmene hovedsakelig tilhengere av Bacons vitenskapelige holdning og betraktet ham som selskapets intellektuelle gudfar.
Noen av de viktigste senere engelske vitenskapsmenn, Isaac Newton og Charles Darwin, vedkjente seg sin gjeld til ham, og hans innflytelse ble like stor i Frankrike som den var i England.
Vitenskapelig metode
Bacon var en av de første som innså at vitenskapelig kunnskap kunne gi menneskene makt over naturen. Følgelig kunne utviklingen av vitenskapen brukes til å fremme menneskenes interesser og velstand i en grad det var vanskelig å forestille seg. Men han mente at ingen hadde grepet dette an på riktig måte.
Havana Club
Havana Club er et varemerke for rom som kan spores tilbake til 1878. Grunnleggeren, José Arechabala, opprettet destilleriet La Vizcaya i Cardénas ved Cubas kystlinje. Navnet stammer fra etablissementet Havana Club, en Bar Privado. i Cubas hovedstad og det internasjonale utelivet ved nattklubben. I 1935 åpnet Havana Club bar Havannas sentrum. Celebre gjester som Ernest Hemingway besøkte ofte baren der de fikk servert Havana Club-drinker. På grunn av diverse internasjonale konflikter på 50-tallet var det dårlige tider for selskapet. Havana Club ble relansert etter revolusjonen, eiet av den cubanske stat. Fra 1972 til 1993 ble Havana Club eksportert til Sovjetunionen og Øst-Europa fra det statlige selskapet, Cubaexport. I 1993 startet det franske selskapet Pernod Ricard samarbeid med det statlige cubanske selskapet. Dette må ikke forveksles med den originale Arechabala Havana Club. Arechabala og Bacardi har hatt diverse konflikter med rettigheter. Den cubanske regjeringen eier rettighetene til navnet registrert i USA, men har ikke hatt mulighet til å bruke dette på grunn av handelsboikotten siden 1962. Bacardi har ikke brydd seg om dette, og Bacardi-Martini har dermed solgt sin egen versjon av Havana Club mellom 1995 og 1996 i USA. Pernod saksøkte selskapet for å bryte varemerkeloven til en rettsinstans i New York. Det oppsto forlik mellom Bacardi og Arechabalas i 1997.
Francis Bacon
Vitenskapelig metode
Han mente at de mer rasjonalistiske tenkerne var som edderkopper som spant sine nett ut av seg selv: Mønstrene er imponerende, men alt kommer innenfra og mangler tilstrekkelig kontakt med den ytre virkeligheten. På den annen side er de mer empirisk orienterte tenkerne som maur som tankeløst samler data uten å ha klare begreper om hva de skal brukes til. Bacon mente at den tradisjonelle logikken som stammet fra Aristoteles, ikke var brukbar som et verktøy for oppdagelser. Den kan bekrefte det som er, men den avdekker ikke noe nytt ifølge Bacon.
Det samme gjelder definisjoner: Troen på at definisjoner fremmer kunnskapen, er en illusjon. «Ord er bare avbildninger av materien», sa Bacon. «Å bli forelsket i dem, er det samme som å bli forelsket i et bilde».
Bacon mente at det som er nødvendig for at vi skal få større kunnskap om naturen, er følgende systematiske fremgangsmåte. For det første må vi observere kjensgjerningene, nedtegne våre observasjoner og samle pålitelige data, jo flere desto bedre. Dette gjøres mer effektivt av flere mennesker som samarbeider, enn av enkeltindivider som arbeider hver for seg – derav behovet for vitenskapelige selskaper og skoler.
På dette stadiet mener han vi må være forsiktige slik at vi ikke tvinger våre ideer på kjensgjerningene, men lar de tale for seg selv. Når vi har samlet nok data, vil de gjøre det: Regelmessigheter og mønstre vil komme til syne, årsakssammenhenger vil åpenbare seg. og vi vil begynne å se naturens lover virke i de enkelte tilfeller. På dette stadium er det imidlertid viktig at vi er oppmerksomme på eksempler som tyder på det motsatte. Alle mennesker har en tendens til å trekke forhastede slutninger som bare er basert på det som bekrefter dem. Hvis for eksempel en mann har en drøm som viser seg å gå i oppfyllelse, vil han ofte si at dette betyr at drømmer er profetiske, og med dette ser han ganske enkelt bort fra alle drømmene som ikke har gått i oppfyllelse.
Negative eksempler er like viktige som positive når det gjelder å lede oss til de riktige konklusjonene, men hvis vi er tilstrekkelig selvdisiplinerte når det gjelder dette, vil vi se generelle lover eksemplifisert i enkelttilfeller. Når man har formulert en velformulert hypotese av denne typen, har vi ifølge Bacon oppdaget en naturlov. Og når man har gjort det, kan det trygt utledes enkelttilfeller av den, med andre ord foreta nøyaktige forutsigelser.
I den prosessen som fører frem til oppdagelsen av en vitenskapelig lov, beveger man seg fra enkelttilfeller til det generelle, en prosess som kalles induksjon. Men når man anvender en lov som er etablert, beveger man seg fra det generelle til det spesielle, en prosess som kalles deduksjon.
Denne formuleringen av den vitenskapelige metoden fikk enorm innflytelse fra det syttende til det tyvende århundre. Generasjon etter generasjon av vitenskapsmenn hadde den som rettesnor, og mange filosofer, inklusive noen av de største, betraktet Bacon som den som hadde satt menneskeheten på riktig spor når det gjaldt å skille vitenskapelig kunnskap fra all annen type kunnskap – for eksempel satte Kant et Bacon-sitat foran i den reviderte utgaven av sitt hovedverk «Kritikk av den rene fornuft». I det attende århundre betraktet Voltaire og de franske encyklopedistene ham som den som hadde innført den kritiske, vitenskapelige tenkemåten som de arbeidet for å etablere i Europa. En slik posisjon hadde denne metoden helt til Albert Einstein og Karl Popper introduserte en ny holdning i det tyvende århundre.
Illusjoner
Etter at Bacon hadde fremsatt denne vitenskapelige metoden som veien til pålitelig kunnskap, advarte han mot negative innflytelser på vår tenkning, det som fører oss bort fra den. Fordi disse påvirkningene består av falske forestillinger som vi altfor lett underkaster oss, kaller han dem «illusjoner». og han nevner fire spesielt farlige.
Fremtidens tenkning
Bacon var en stor tenker. Han foretok et systematisk skille mellom vitenskap og metafysikk (de tingene man må anta før man kan tenke i det hele tatt), og han så klart at vitenskapelige forklaringer i sitt vesen var kausalforklaringer, ikke forklaringer utfra hensikter eller mål. Av spesiell og blivende verdi var hans påvisninger av at observasjon og eksperimenter var avgjørende for tilegnelsen av kunnskap om verden, og hans insistering på at man aldri må glemme de negative eksemplene når konklusjoner trekkes.
Spekulasjoner
Det har vært fremmet spekulasjoner om at Bacon var den «egentlige» forfatteren av William Shakespeares dramaer, blant disse teosofen og okkultisten Alice Bailey. I Norge fremmet Petter Amundsen lignende spekulative tanker i boken Organisten (2006) som ble videreformidlet av en dokumentar på NRK. Ingen av disse teoriene har blitt bevist.
Quattrocento
De kulturelle og kunstneriske begivenheter fra det 15. århundres Italia er som samlebetegnelse kalt Quattrocento (fra italiensk; 400 (il quattrocento), kortform for mille quattrocento, 1400). Quattrocento betegner den kunstneriske stilen fra den sene middelalderen, særlig gotikken og den tidlige renessansen.
Historie
Etter det romerske imperiums tilbakegang i 476, spredte økonomisk uorden og handelssammenbrudd seg gjennom Europa. Dette var begynnelsen på den tidlige middelalder, som grovt sett varte til det 11. århundre, da handelen tok seg opp, befolkningen begynte å øke og pavedømmet gjenvant sin autoritet.
Amélie av Orléans
Amélie av Bourbon-Orléans (Marie Amélie Louise Hélène d’Orléans, portugisisk:  Amélia de Orleães (født 28. september 1865 i Twickenham ved London, død 25. oktober 1951 i Le Chesnay i Frankrike) var dronning av Portugal, gift med Karl av Portugal. Hun var Portugals siste dronning.
Bakgrunn
Hun var datteren til den franske tronarving eller kronpretendent Ludvig Filip, greve av Paris og Marie Isabelle av Orléans. Foreldrene hadde flyktet etter februarrevolusjonen til og var i engelsk eksil.
Dronning
Hun ble gift med kronprins Karl av Portugal 22. mai 1886. Hun ble dronning ved hans tronbestigelse i 1889. Amelie dempet den voksaede kritikk mot monarkiet noe ved sin personlige popularitet. Hun ble beskrevet om uformell og mild, og viet seg til sosiale prosjekter: hun bekjempet tuberkulosen, grunnla apoteker og sanatorier og veldedighetsorganisasjoner. Hun mottok i 1892 den gyldne rose av pave Leo XIII.
Hun var interessert av opera, teater og litteratur, og malte. I 1895 var hun regent under ektemakens utenlandsopphold. En luksuriøs kryssning på Middelhavet i 1902 forårsaket imidlertid meget kritikk.
Eksil
Etter revolusjonen i 1910 dro hun først til England, senere til Frankrike. Under Andre verdenskrig ble hun tilbudt å vende tilbake til Portugal men takket nei. I 1945, etter verdenskrigen, besøkte hun Portugal, etter å ha blitt invitert av statsminister António de Oliveira Salazar.
Etter tilbakekomsten til Frankrike forverret hennes helsetilstand deg gradvis for hvert år som fikk. Det dreide seg ikke bare om hjerteproblemer, men led også av depresjoner og var tidvis ganske forvirret.
Hun døde på sitt slott i Le Chesnay. Etter en første sørgeseremoni i Paris sørget den portugisiske regjering for transjasjon av hennes legeme til familiekrypten Panteão da Casa de Bragança i klosteret São Vicente de Fora og forordnet en tre dagers landesorg.
Cinerama
Cinerama er et varemerke for en bredformatsteknikk hvor tre synkroniserte 35 mm-prosjektører viser en film på en bueformet skjerm. Buen er totalt 146°. Det er også navnet på selskapet som markedsførte teknikken. Det var den første av flere slike teknikker som ble introdusert på 1950-tallet, da filmindustrien tapte publikum til TV.
Cinerama-skjermen består av tre tilliggende, vertikale paneler, og de er vendt mot publikum for å forebygge at lys fra den ene siden av buen blir reflektert av den andre siden. Den spektakulære fremvisningen er akkompagnert av et høykvalitets, seks-spors, stereofonisk lydsystem.
Det opprinnelige systemet bestod i at man filmet med tre synkroniserte kameraer som delte en lukker, men dette ble senere forlatt til fordel for et 65 mm-system hvor man filmet med et enkelt kamera. Entusiaster insisterer på at sistnevnte system er dårligere. Verken det opprinnelige tre-films Cinerama eller dets 65 mm-etterkommer, Super Panavision 70, brukte anamorfotiske linser. Den andre etterkommeren kalt Ultra Panavision 70 og 35 mm forminskningskopier av Cinerama-filmene brukte anamorfotiske linser for framvisning.
Historie
Cinerama ble utviklet av Fred Waller og Merian C. Cooper. Det var resultatet av flere år med utvikling. En forløper var den siste sekvensen i Abel Gances Napoléon (1927), som også brukte tre prosjektører. Denne filmen var sett på som tapt på 1950-tallet, og Waller kunne derfor ikke ha sett den. Waller hadde tidligere utviklet et system med 11 prosjektører, kalt Vitarama, for oljeindustriens utstilling på verdensutstillingen i New York i 1939. En versjon med 5 prosjektører, kalt Waller Gunnery Trainer, ble brukt under andre verdenskrig.
Ordet Cinerama kombinerer cinema med panorama og er opphavet til alle «-orama»-neologismene. Cinerama er også et anagram for american.
Cinerama ble introdusert 30. september 1952 hos Broadway Theatre i New York.
Det fotografiske systemet bestod av tre synkroniserte 35 mm-kameraer utstyrt med 27 mm-linser, som er omtrent brennvidden på et menneskeøye. Hvert kamera filmet en tredjedel av bilde i et kryssmønster, hvor det høyre kameraet filmet venstre del og venstre kamera filmet høyre del av bildet. Det midtre kameraet filmet rett fram. De tre kameraene ble stilt opp som en enhet, og de ble satt 48 grader mot hverandre. En enkelt, roterende lukker ble plassert foran alle tre linsene for å sikre at alle filmene ble eksponert samtidig. De tre kameraene filmet både et bilde som var tre ganger så bredt som en vanlig film og et bilde i en 146 graders bue, som er nær det menneskelige synsfeltet. Hvert bilde var seks perforeringer høyt istedenfor fire, som var vanlig. Det ble også filmet 26 bilder per sekund istedenfor 24.
Ifølge Martin Hart var høyde/bredde-forholdet i det opprinnelige systemet 2,59:1. Det optimale forholdet, med ingen arkitektoniske restriksjoner, var rundt 2,65:1. Han kommenterer også at mange internettsider og andre feilaktig sier at Cinerama hadde et høyde/bredde-forhold opp til 3:1.
I tillegg til det visuelle, var Cinerama et av de første formatene som brukte multikanals, magnetisk lyd. Systemet, som ble utviklet av Hazard Reeves, en av oppfinnerne av Cinerama, ble spilt av fra en 35 mm, 6-spors (og senere 7-spors) lydfilm gjennom fem høyttalere bak skjermen slik at man fikk retningsbestemt lyd. Et surround-spor (og senere 2) ble spilt av gjennom høyttalere i auditoriet med en lydingeniør som styrte lyden mellom surround-høytallerne etter et manuskript. Proskjektørene og lydsystemet var synkronisert med et system som brukte selsynmotorer.
Designet av Cinerama-skjermen eliminerte kryssrefleksjoner og noen folk synes at IMAX-kuppelen, noen ganger kalt OMNIMAX, er dårligere på dette feltet. De synes at bildet ser utvasket ut.
Innvirkningen disse filmene hadde kan ikke bli fastsatt med TV eller video. Heller ikke med scope-kopier, som sammenføyer de tre bildene til ett med synlige sømmer. Fordi de ble vist på en buet skjerm, blir bildene forvrengt på en TV. Det ser ut som at noen som går fra venstre til høyre, går mot kameraet i en vinkel og fra kameraet i en annen vinkel, og repeterer prosessen på andre siden av skjermen.
På 1950-tallet ble Cinerama-visningene presentert som en stor begivenhet med reserverte plasser og opptrykkede programmer. Publikum hadde på seg finklærne når de møtte opp.
Bare to filmer med en vanlig historie ble laget: The Wonderful World of the Brothers Grimm og How the West Was Won. Disse filmene ble filmet i 24 bilder per sekund slik at de kunne bli konvertert og vist på enkeltprosjektørsystemer senere.
I 1961 og 1962 bygde Cooper Foundation fra Lincoln i Nebraska tre nesten identiske «super-cinerama»-kinoer som ble ansett som de beste stedene for å se Cinerama-filmer. Den første kinoen, Cooper Theater, ble bygd i Denver, Colorado og den ble revet på 1990-tallet slik at man kunne bygge en bokhandel. Den andre kinoen, Cooper Theater, ble bygd i St. Louis Park, Minnesota og den ble revet og byttet ut med et kjøpesenter. Den tredje kinoen, Indian Hills Theater, ble bygd i Omaha, Nebraska. Den ble stengt i 2000, og etter lokale og nasjonale protester ble den revet av Nebraska Methodist Health Systems Inc. for å bygge en parkeringsplass.
Enkelt-films Cinerama: Ultra Panavision 70 og Super Panavision 70
Det ble dyrere å lage filmer med tre kamera og Cinerama sluttet med det kort etter at How The West Was Won kom til kinoene. Bruken av Ultra Panavision 70 for noen av scenene viste at man kunne få en mer eller mindre tilfredsstillende bredformatsbilde uten tre kamera. Cinerama sluttet derfor med tre-filmsprosessen bortsett fra en enkel visning på McVicker's Cinerama Theatre i Chicago, Illinois i 1966, som viste Cinerama's Russian Adventure. Det var en amerikansk og sovjetisk samproduksjon laget fra opptak av flere sovjetiske filmer filmet i det sovjetiske tre-filmsformatet Kinopanorama.
Cinerama fortsatte som et merkenavn resten av 1960-tallet, som først ble brukt med Ultra Panavision 70 (som hadde et likt høyde/bredde-forhold som Cinerama, men med flat skjerm). Optisk «rektifiserte» filmkopier og spesielle linser ble brukt for å vise 70 mm-kopier på den buete skjermen. Filmene laget i dette formatet er It's a Mad, Mad, Mad, Mad World (1963), Battle of the Bulge (1965), The Greatest Story Ever Told (1965), The Hallelujah Trail (1965) og Khartoum (1966).
Etter Ultra Panavision 70 ble Super Panavision 70 brukt for å filme Grand Prix (1966), 2001: En romodyssé (1968), Ice Station Zebra (1968) og Krakatoa, East of Java (1969).
To filmer ble laget i Super Technirama 70, en teknikk med lavere oppløsning, for en Cinerama-utgivelse. Disse var 'Circus World (1964) og Custer of the West'' (1967). Cinerama var på dette tidspunktet en blek kopi av den opprinnelige tre-filmsprosessen.
På slutten av 1960-tallet og begynnelsen av 1970-tallet, ble navnet Cinerama brukt for et distribusjonsselskap, som ironisk nok ga ut 70 mm- og 35mm Cinemascope-kopier av This is Cinerama (1972).
Cineramas première
Cinerama premierte 30. september 1952. The New York Times hadde det på forsiden. Viktige personer som deltok var guvernøren i New York, Thomas E. Dewey; fiolinist Fritz Kreisler; James A. Farley; direktør i Metropolitan Opera, Rudolph Bing; formann i NBC, David Sarnoff; formann i CBS, William S. Paley; Broadway-komponist Richard Rodgers og Hollywoodmogul Louis B. Mayer.
New York Times skrev følgende få dager etter premièren:
Crowther var skeptisk til om systemet kunne brukes for å fortelle historier slik andre filmer på denne tiden gjorde. Han skrev følgende: «the very size and sweep of the Cinerama screen would seem to render it impractical for the story-telling techniques now employed in film.... It is hard to see how Cinerama can be employed for intimacy. But artists found ways to use the movie. They may well give us something brand-new here».
En teknisk omtale av Waldemar Kaempffert ble trykt i Times samme dag og hyllet også systemet. Han roste lydsystemet og skrev: «the fidelity of the sounds was irreproachable. Applause in La Scala sounded like the clapping of hands and not like pieces of wood slapped together." He noted, however that "There is nothing new about these stereophonic sound effects. The Bell Telephone Laboratories and Prof. Harold Burris-Meyer of Stevens Institute of Technology demonstrated the underlying principles years ago».
Det er usannsynlig at Cinerama ble presentert bedre enn på dens première. Kaempfert skrev likevel følgende: «There is no question that Waller has made a notable advance in cinematography. But it must be said that at the sides of his gigantic screen there is some distortion more noticeable in some parts of the house than in others. The three projections were admirably blended, yet there were visible bands of demarcation on the screen».
Cinerama i dag
I 1998 kjøpte Microsofts medstifter Paul Allen Martin Cinerama i Seattle, som så ble restaurert og oppgradert. I 1999 ble den gjenåpnet med et program, som gikk over flere dager, som bestod av de fleste, største Cinerama-klassikerne. Folk fra hele verden møtte opp til visningene.
Dokumentaren The Cinerama Adventure (2003) så tilbake på Cinerama-teknikken og den gjenskapte Cinerama-opplevelsen digitalt med klipp fra Cinerama-filmer. Turner Entertainment har også laget nye filmkopier av How The West Was Won for visninger i ekte Cinerama-kinoer.
Cinerama er ansett for å være den mest imponerende bredformatsteknikken som har hatt kommersiell suksess og for å være en teknikk forut for sin tid. Alle andre system, slik som Todd-AO, Cinemascope og til og med IMAX, kan beskrives som forsøk, med forskjellige grader av suksess, for å tilnærme seg Cinerama på en billigere måte.
Cinerama, videostrekkemodus
Det er ingen tydelig forbindelse mellom denne videomodusen og Cinerama-prosessen. Det er ikke klart hvorfor navnet ble brukt, hvis ikke den noe ulineære strekkingen av bilde er likt en buet skjerm. Ironisk nok så har noen bredformatsteknikker en feil kalt «anamorphic mumps», hvor noen objekter blir strukket horisontalt når de er nær kameraet.
I USA har ikke RCA registrert ordet Cinerama som et varemerke. Flere varemerker på Cinerama, for eksempel SN 74270575, er fremdeles eid av Cinerama, Inc.
Politiets sikkerhetstjeneste
Politiets sikkerhetstjeneste (PST) er Norges sikkerhetstjeneste og innenlands etterretnings­tjeneste. PST er direkte underlagt Justis- og beredskapsdepartementet og sidestilt med Politidirektoratet.
Tjenesten har røtter tilbake til 1936-1937 og i 2002 ble navnet endret fra Politiets overvåknings­tjeneste til Politiets sikkerhets­tjeneste.
Ansvarsområde og oppgaver
PSTs primære oppgaver og ansvar er forebygging og etterforsking av straffbare handlinger mot rikets sikkerhet.
Dette omfatter blant annet kontra­etterretning, kontra­terrorisme, hindre spredning av masseødeleggelses­våpen, kontra­ekstremisme, forebygge og etterforske trusler og vold mot medlemmer av stats­ledelsen som regnes som myndighetspersoner, livvakt­tjeneste, trussel­vurderinger og sikkerhets­rådgivning.
Etterkrigstiden
I 1947 ble Overvåkningssentralen etablert på nytt etter den opprinnelige modellen fra 1937, med Asbjørn Bryhn som leder. Som i 1930-årene var tjenesten formelt underlagt politimesteren i Oslo, som fortsatt var Welhaven, og som var sentral i reorganiseringen. I 1955 ble Bryhn utnevnt til overvåkingssjef og var dermed ikke lenger underlagt Oslos politimester.
Nyere tid
Etter den kalde krigen har POT og senere PST også fokusert i økende grad på andre typer trusler og ekstremistgrupper, spesielt terrortrusler fra ikke-statlige aktører.
ZYB
ZYB er et fritt nettbasert verktøy som gir brukere anledning til å ta sikkerhetskopier av og dele mobilens data fra et sentralt nettsted. Bedriften ble grunnlagt i august 2005. ZYB bruker SyncML-synkroniseringsstandarden for å overføre kontakt- og kalenderinformasjon mellom brukernes mobiltelefoner og ZYB-nettjenesten.
Politiets sikkerhetstjeneste
Nyere tid
Kontraetterretningsarbeid mot andre staters etterretning er fortsatt en kjerneoppgave, og i den åpne trusselvurderingen fra 2023 ble det fokusert på etterretningstrusselen, med særskilt vekt på russisk og kinesisk etterretning, samt på terrortrusselen og trusler mot myndighetspersoner.
ZYB
Om ZYB
ZYB ble grunnlagt i 2005 av tre gründere fra København (Tommy Ahlers, Morten Lund og Ole Højriis Kristensen). Deres ønske var/er å etablere en sikker og utvidet nytte av sine mobiler ved å tilby folk å dele og styre sine mobildata på nett. Grunnleggerne ville tilby mange egenskaper, inkludert sikkerhetskopieringen gratis.
Politiets sikkerhetstjeneste
Lund-rapporten
På 1990-tallet ble tjenestens virksomhet under den kalde krigen gjenstand for en undersøkelse som resulterte i den såkalte Lund-rapporten. Det ble gitt en begrenset mulighet til å søke Innsynsutvalget om innsyn i opplysninger om en selv i overvåkingspolitiets register. Fristen for å søke om innsyn gikk ut 31. desember 2002.
Organisasjon
PST har hovedkontor i Nydalen i Oslo og kontorer i flere norske byer, samt på Svalbard.
ZYB
Krav
For å synkronisere mobilen med ZYB, brukere må ha:
Republikken Ancona
Idag er Ancona en italiensk provins på østkysten av landet.
Politiets sikkerhetstjeneste
Avdelinger
PST består av følgende avdelinger:
I 2021 overtok PST Den kongelige politieskorte fra Oslo politidistrikt og regjeringens biltjeneste fra Statsministerens kontor.
Nasjonalt etterretnings- og sikkerhetssenter
Nasjonalt etterretnings- og sikkerhetssenter (NESS) ble etablert av Jonas Gahr Støres regjering i kjølvannet av Russlands invasjon av Ukraina i 2022. NESS er et samarbeid mellom PST, Etterretningstjenesten, politiet og Nasjonal sikkerhetsmyndighet for å styrke evnen til å oppdage og forstå «sammensatte trusler» og sårbarheter, samt beslutningsstøtte til myndighetene.
I mediebildet
På 2000-tallet har PST vært omtalt i mediene blant annet i sammenheng med Mulla Krekar-saken og PSTs overvåking av ekstremister, blant annet den nynazistiske Vigrid-gruppen. I 2008 måtte daværende leder for PST, Jørn Holme, forklare seg for Stortinget i forbindelse med rådene som ble gitt i forkant av terrorangrepet mot Kabul Serena Hotell.
Islamske miljøer
I en åpen trusselvurdering i 2010 fremholdt PST at de fant grunn til bekymring over voldelige lederskikkelser i islamistiske miljøer.
PST mente det pågikk en radikalisering i enkelte ekstreme islamistiske miljøer i Norge. Radikalisering ble definert av PST som en prosess der en person i økende grad aksepterer bruk av vold for å oppnå politiske mål. I disse radikaliserte islamistiske miljøene mente PST i 2010 at det fantes noen få karismatiske lederskikkelser, og at disse personene legitimerte og forherliget bruk av vold som et politisk virkemiddel. PST mente også at disse personene oppfordret andre til å støtte ekstreme islamistiske organisasjoner i utlandet. Ettersom det dreide seg om personer som hadde inntatt en lederrolle der de opptrådte som veiledere for andre, ble det ansett at de kunne være sentrale i en radikalisering av miljøene som sådan. Spesielt yngre og identitetssøkende personer som hadde vanskeligheter med å finne religiøs veiledning andre steder, kunne bli utsatt for påvirkning og radikalisering fra disse lederne.
I PSTs åpne trusselvurdering i 2019 het det blant annet at «(d)en mest alvorlige terrortrusselen i 2019 vil fortsatt komme fra ekstreme islamistiske grupper. Det vurderes som mulig at ekstreme islamister vil forsøke å utføre terrorangrep her i landet. Samtidig vil antall nye personer som radikaliseres til disse gruppene fortsatt være lavt.».
I oktober 2020 informerte PST om at de vurderte trusselen fra ekstrem islamisme som fortsatt «moderat, men skjerpet».
Høyreekstreme miljøer
I juni 2020 mente PST at det var sannsynlig at det foregikk en økt radikalisering til høyreekstremisme. Tjenesten fant det også sannsynlig at et økt antall nordmenn ville være i faresonen for å bli radikalisert, som følge av sosiale og økonomiske utfordringer i kjølvannet av covid-19-pandemien.
Etterretningstrusler mot petroleumsindustrien
I desember 2020 informerte PST om at norsk petroleumssektor utsettes for etterretningsaktivitet. Blant målene er både offentlige og private selskaper, teknologimiljøer ved universiteter og forskningsinstitutter, samt norske myndigheter.
Mandag den 26. september 2022 ble det registrert store uforklarlige trykkfall i både Nordstream 1 og 2, og samme dag og dagen etter ble det oppdaget store gasslekkasjer på havoverflaten fire forskjellige steder i dansk og svensk økonomisk sone.
BBC melder
BBC melder var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Den kom ut i Harstad.
Etter hvert ble det enklere med avis. Den ble først skrevet på maskin med gjennomslag, i et opplag på 30 eksemplarer.
Mot slutten av krigen klarte man å lage en stensilert utgave. Stensileringen foregikk i en fabrikkbygning, der også radiolyttingen skjedde. Størstedelen av okkupasjonstiden skjulte man hele fire radioer på fabrikken. Et av apparatene var skult i et tomt fettfat. Under en razzia sikkerhetspolitiet foretok sparket en politimann til fatet så det rullet bortover gulvet – uten at skjulestedet ble avdekket.
Den stensilerte avisutgaven ble distribuert av speidergrupper, Rovers.
Slaget ved Rostock (1564)
Slaget ved Rostock var et mindre sjøslag under den nordiske syvårskrigen utenfor den tyske byen Rostock i 11. juli 1564 på nøytral grunn.
Den danske kongen Fredrik II ønsket å rette et slag mot den hanseatiske byen Rostock som hadde nektet å bryte med Sverige og ville ikke respektere den danske sjøblokaden av Sverige. Anledningen kom i form av et mindre krigsskip som ankret opp først i Warnemünde, senere i munningen på elven Warnow utenfor havnestedet Rostock. Rostocks nære omgang med svenskene var lagt merke til av kaprere som herjet på Østersjøen med danskekongens tillatelse, og dette fulgt til diplomatisk kontakt mellom København og Rostock. Kongen kom med løfter om å levere tilbake de erobrede handelsfartøyene mot et krav om brudd på handelen med Sverige. Dessuten kom det også et krav om at Rostock skulle jage bort det svenske krigsskipet «Vita Falken» som hadde blitt en sjenanse for de allierte.
Som svaret på avslaget på kravene, beordret danskekongen admiral Herluf Trolle til å sende ut en eskadre på tre danske og to lübeckske skip under viseadmiral Peder Huitfeldt fra Norge ved 1. juli 1564. Huitfeldt dro til munningen av Warnow og sperret vegen ut for det svenske krigsskipet, deretter landsettet en styrke med kanoner på stranden vendt mot «Vita Falken» den 11. juli. I mellomtiden hadde forberedelsene på en fredskongress organisert av den tyske keiseren fulgt til at mange diplomater var kommet til byen. Disse dro ut for å overvære sjøslaget som startet om morgen, sjeldent hadde et så grovt brudd på nøytraliteten på et sted vært begått rett for øyne på diplomater.
Befalhaveren Anders Björnsson nektet å overgi seg ovenfor overmakten og satte ild på kruttkammeret ombord på krigsskipet etter mange timer med fortvilte motstand utover dagen. «Vita Falken» eksploderte i en selvmordsaksjon av Björnsson med mesteparten av besetningen, bare to skal ha berget seg med livet i behold.
Danskene kom til vraket etter «Vita Fisken», fisket opptil 14 kanonskyts ut av vannet og styrt vekk til havs. Rostock sendt en sterk protest mot den grove krenkningen av byens nøytralitet, men Fredrik II var sårt tilfredsstilt med dette. Huitfeldt kom tilbake til den allierte krigsflåten ved Bornholm ved 24. juli.
Stålverkskroken (Oslo)
Stålverkskroken (15–19, 14A–14C) er en vei på Ensjø/Hovin i bydel Gamle Oslo. Det er en kort blindvei på sørvestsiden av Bertrand Narvesens vei. Veien ligger på området for et tidligere stålverk og bærer per 2015 preg av å være under utvikling.