cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mory Kanté
Mory Kanté (født 29. mars 1950 i Albadaria, død 22. mai 2020 i Conakry ) var en guineansk musiker. Kanté ble særlig kjent sommeren 1988 med singelen «Yéké yéké», som ble en hit i hele Europa.
Kanté dro ofte til Frankrike for å få behandling for en kronisk sykdom, men på grunn av koronavirus-pandemien var ikke det lenger mulig. Han døde på sykehus i Conakry som følge av sykdommen.
Bergtatt
Bergtatt er et folkrock-band fra Risør i Aust-Agder.
Musikken deres er basert på rockemusikk, men de blander dreielire (hurdy-gurdy), fele, nøkkelharpe, pumpeorgel og tverrfløyte inn i rocken. Bandet synger på norsk. Debutalbumet Røtter ble utgitt 2. mars 2009. Bandet deltok på by:Larm samme år. Bandet har ligget på Sørlandstoppen med sporet «Ægir». og på fylkestoppen i Sogn og Fjordane med låta «Kristin og Sigurd».
Albumet Lagnadsoger ble spilt inn og mikset i Crystal Canyon Studio av Anders Møller og Tomas Pettersen. På låta «Huldra» har de med seg musikere fra Katzenjammer som gjestevokalister. Steinar Ofsdal spiller fløyte på låta «To Systre».
Debut
Bergtatt debuterte i 2009 med albumet Røtter og opptrådte på festivaler i Norge og utlandet. Bander har varmet opp for artister som Åge Aleksandersen og Sambandet, Vamp, Levellers, Bo Kaspers Orkester og Bob Hund.
Heshan
Med Heshan kan menes:
Averøy ungdomsskole
Averøy ungdomsskole ble pusset opp i 2015. Skolen er den eneste ungdomsskolen i Averøy kommune.
Crusader (album)
Crusader er det fjerde studioalbumet til den irske sangeren og låtskriveren Chris de Burgh. Albumet ble utgitt i 1979.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Chris de Burgh.
Rot (andre betydninger)
ROT ROT
Museene i Sør-Trøndelag
Museene i Sør-Trøndelag AS (MiST) er det felles driftsselskapet til de konsoliderte museene i den sørlige delen av Trøndelag. MiST ble etablert 16. desember 2008.
Museene som inngår i virksomheten er:
Museumsforlaget
Museumsforlaget er et norsk nisjeforlag som utgir bøker om kulturarv. Forlaget satser på historie, arkeologi og andre fag som forteller om fortid og nåtid for framtida. Museumsforlaget er eid av Museene i Sør-Trøndelag (MiST) og har kontor i Trondheim. Forlaget ble startet opp i 2013.
Glacier County
Glacier County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger nord i staten der det har grense mot Canada. Det grenser mot Flathead County i vest, Pondera County i sør og mot Toole County i øst.
Glacier Countys totale areal er 7 866 km² hvorav 110 km² er vann. I 2000 hadde fylket 13 247 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Cut Bank som også er fylkets største by.
Boeing XF6B
Boeing XF6B-1 var en amerikansk jagerbomber.
XF6B-1 var Boeings siste biplan jagerfly, og var ment for bruk fra hangarskip. Flytypen kunne også brukes med bomber, og fikk i 1934 den nye betegnelsen XBFB-1 for «Bomber-Fighter».
Prototypen gjennomgikk et evalueringsprogram, men ble ikke satt i produksjon.
Fylkesvei 2732
Fylkesvei 2732  går mellom Langebru i Øvre Eiker og Fjerdingen i Drammen. Veiens lengde er 7,9 km.
Før regionsreformen trådte i kraft 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 51.
Mink
Mink (Neovison vison) er et mårdyr som har sitt naturlige utbredelsesområde i Nord-Amerika, men som har blitt introdusert i Europa for pelsdyroppdrett. Mange mink har imidlertid rømt til et liv i frihet og klart å tilpasse seg nye habitater, der de så har formert seg uten kontroll og spredd seg. Hele 15 underarter er beskrevet, 16 om man regner med sjømink som døde ut omkring 1860.
Fylkesvei 2732
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 53.
Mink
Minken er idag etablert over store deler av Europa. I Norge over nesten hele landet. Dette er et resultat både av rømt oppdrettsmink siden 1930 og av at dyrevernaktivister i en periode slapp ut mink fra oppdrettsanlegg. Mink har sterk negativ effekt på norsk natur, og i Fremmedartslista 2018 er den plassert i kategorien svært høy risiko.
Beskrivelse
Mink er kortbeint og har en svært langstrakt og smidig kropp med en hale som utgjør nærmere 1/3 av totallengden. Voksen hanmink veier gjerne ca. 0,9–1,6 kg og har en total kroppslengde på omkring 58-70 cm (60 cm i snitt) inkludert halen. Hunmink er betydelig mindre og veier gjerne ca. 0,7–1,1 kg og har en totallengde på ca. 46–57 cm (50 cm i snitt) inkludert halen. Gjennomsnittlig levealder er ca. 10 år.
Norsk villmink er helst sjokoladebrun i fargen, men på grunn av innslag av oppdrettsmink kan fargen variere fra hvit til sort. Etter noen generasjoner vil imidlertid fargen bli sjokoladebrun. Mink har også en hvit flekk på haken og noe hvitt «dratt nedover» fra haken og ned mot brystet.
Atferd og diett
Minken er nattaktiv og lever i ensomhet utenom paringstiden. Hannmink er spesielt territorial overfor mink av samme kjønn. De markerer sitt territorium med et musksekret fra analkjertelen. Minker er dyktige svømmere og gode klatrere. De kan dykke ned til ca. fem meters dybde og svømme ca. 30 meter i neddykket tilstand. Hiet plasseres gjerne ved bredden av elver og vann. Ofte tar de over hi etter andre dyr, for eksempel bisam.
Dietten varierer med årstiden. Sommerstid spiser den mye kreps og frosk, men også fugl, mus, bisam og andre mindre pattedyr. På vinterstid består dietten for det meste av små pattedyr og fugl. Tidlig om våren spiser minken en del fugleegg og fugleunger når de klekkes.
Habitat og reproduksjon
Mink trives i skogsområder med nær tilknytning til vann (Kurta, 1995). De starter gjerne med å pare seg i 10 måneders-alderen. Hunnminken går drektig i ca. 40–75 dager. Ungene fødes sent på vårparten og et kull består vanligvis av 1–8 unger. Som nyfødte veier de ca. 8–10 gram og er rosa og skrukkete, kun med et tynt hvitt hårlag. De er blinde ved fødselen. Øynene åpner seg etter ca. tre og en halv uke. De blir ved mora til utpå høstparten, da de forlater henne for å danne egne revir.
Terrorangrep i Lahore
Terrorangrep i Lahore har flere betydninger og kan referere til
Mink
Bestanden i Norge
Mink ble innført til Norge i 1927, da den første minkfarmen kom i gang på Vestlandet. Alt i 1930 ble den første villminkstammen etablert i Sunnhordland, da mink rømte fra en minkfarm etter en flom nær Bergen. Minkfarmer ble også etablert på Østlandet i løpet av 1930-tallet, siden også andre steder i landet. Alt på 1940-tallet fantes det villmink i for eksempel Akershus, og på 1950-tallet spredte minken seg raskt langs kysten og vassdragene. Innen 1955 var det registrert villmink i samtlige fylker på Østlandet. Fram mot 1980 spredte minken seg til nesten hele landet, med unntak av Finnmark. Siden har den også kolonisert dette fylket, selv om det er tegn til at den er i tilbakegang. Det finnes imidlertid ingen beregninger av minkbestanden i landet, annet enn statistikk over fangst.
Arten er, blant annet grunnet sin mangel på naturlig konkurranse fra norske dyrearter, og sin tendens til å effektivt drepe for rekreasjon, uønsket i landet og står derfor på norsk svarteliste.
Pelsdyrproduksjon
Nordiske land er samlet sett en meget betydelig produsent av minkskinn, men Norges andel var inntil nedleggelsen av norsk pelsdyroppdrett ubetydelig. Den utgjorde i 2004 ca. 300.000–350.000 skinn i året. Til sammenligning lå svenskens produksjon på ca. 1,4 millioner skinn, finnenes på ca. 2 millioner skinn og danskene på hele 12,2 millioner skinn i 2004. Danskene er således verdens største produsent av minkskinn og hadde i 2004 en markedsandel på nær 37% av verdensmarkedet. Hovedandelen av norske minkfarmer lå på Jæren inntil den siste farmen i Norge ble lagt ned i januar 2023.
Annet
Det finnes også en europeisk mink (Mustela lutreola) som har utbredelse i Frankrike, Spania og Øst-Europa, men den europeiske minken har blitt delvis fortrengt av den amerikanske. Den amerikanske hannminken kommer fortere i brunst enn den europeiske, og dette gjør at den prøver å pare seg med den europeiske hunnminken, noe som gjør at den europeiske hunnminken avviser den europeiske hannen fordi hun tror hun skal få valper. Det er imidlertid forskjellig antall kromosomer på artene, og derfor kan de ikke krysses. (Den europeiske minken kan dog krysses med ilder). En annen ting er at det er lovlig med jakt på mink året rundt, til og med under valpetiden, med slagfeller og med hund, og med slike metoder er det vanskelig å skille europeisk fra amerikansk mink.
Fan (Puyang)
Fan (kinesisk: 范县; pinyin: Fàn Xiàn) er et fylke i byprefekturet Puyang i den kinesiske provinsen Henan.
I 1999 hadde det 473.590 innbyggere.
Stephen Cole
Stephen Cole (født 29. mars 1956 i Hereford) er en britisk journalist. Han er nyhetsanker i London for Al Jazeera English. Han har tidligere vært programleder i BBC World. Før dette har han arbeidet for bl.a. CNN, ITN og Sky News.
Han eier også sitt eget produksjonsselskap, Cole Productions.
Critérium du Dauphiné 2011
Critérium du Dauphiné 2011 var den 63. utgaven av sykkelrittet Critérium du Dauphiné og ble arrangert fra 5. til 12. juni 2011. Bradley Wiggins vant rittet sammenlagt, mens Joaquim Rodríguez og John Degenkolb vant to etapper hver.
I tillegg til de 18 ProTeams ble Cofidis, Europcar, FDJ og Saur-Sojasun invitert.
Kim Il-sung-universitetet
Kim Il-sung-universitetet er en eliteskole for de mest partitro studentene. For å møte opptaksvilkårene kreves en anbefaling både fra rektor ved studentens tidligere høgskole, samt et medlem av Koreas arbeiderparti. Opptak baseres på tre kriterier; akademiske meritter, hvordan en har skikket seg i forhold til partiet og samfunnet, samt søkerens status. Sistnevnte er avhengig av foreldrenes engasjement i partiet og om de ble ansett som proletarer ved partiets etablering.
Universitetet har i gjennomsnitt 12 000 studenter og 1 200 ansatte som fordeler seg på 14 fakulteter og 10 forskningsinstitutter. Et IP-nettverk knytter universitetet sammen med Folkets store studiehall og Kim Chaek tekniske universitet.
Universitetets campus er 1 560 000 m² stort og består av et vitenskapelig bibliotek med over 2 millioner verk, en idrettsanlegg, museer, trykkeri og sykehus. Universitetets internat kan huse 10 000 studenter.
Mohammad Zuhdi Nashashibi
Mohammad Zuhdi Nashashibi (født i 1925 i Jerusalem i Palestinamandatet, død 27. januar 2020), også kjent som Abu Zuhdi, var en bankier og politiker fra Vestbredden. Han var Den palestinske selvstyremyndighetens første finansminister, og innehadde dette vervet fra 1994 til 2002.
Liv og virke
Zuhdi Nashashibi ble født i en Nashashibi-familie.
Hean arbeidet i Commercial Bank of Syria.
Zuhdi Nashashibi begynte sin politikske karriere i det syriske Ba'ath-partiet tidlig i 1960-årene. Senere ble han medlem av Palestinas frigjøringsorganisasjons eksekutivkomité. Han ble leder av dens økonomiske avdeling, og var også formann for Palestinian National Fund.
Zuhdi Nashashibi returnerte til sitt hjemland etter Osloavtalen i 1994. Han ble utnevnt til palestinsk finansminister samme år. Han ble i vervet til 2002.
Zuhdi Nashashibi døde den 27. januar 2020 i en alder av 95 år og ble begravet på Sahab-gravlunden i Amman.
Lycocerus
Lycocerus er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) «storbløtvinger» i familiegruppen bløtvinger.
Utseende
Middelsstore, avlange bløtvinger, gjerne med mørke dekkvinger.
Utbredelse
Lycocerus er utbredt i Asia.
Liste over artene
thumb|300px| Lycocerus suturellus
Gymnastikk under Panamerikanske leker 1963
Gymnastikk under Panamerikanske leker 1963. Gymnastikk var med som en av tjue sporter i de fjerde Panamerikanske leker som ble arrangert i São Paulo i Brasil fra 20. april til 7. mai 1963. Det ble kun konkurrert i turn med sju individuelle øvelser og en lagkonkurranse for menn og fem individuelle øvelser og en lagkonkurranse for kvinner. USA ble beste nasjon med ti gullmedaljer foran Canada med fire.
Felix Jackson
Felix Jackson (født Felix Joachimson; 5. juni 1902 i Hamburg, død 7. desember 1992 i Woodland Hills i California i USA) var en tysk-amerikansk manusforfatter og filmprodusent. Han ble nominert til Oscar for beste historie for filmen Ungkarsmammaen (1939).
Roger Pihl
Roger Pihl (født Roger Kristiansen 17. november 1954) er en norsk reklamemann, forfatter og litteraturkonsulent, forlagsredaktør i Tigerforlaget fra 2014.
Han har vært gründer, art director, tekstforfatter og daglig leder i reklamebyrå i Oslo 1987 – 2010. Sammen med Tor Åge Bringsværd og Eilert Sundt (d.y.) er han generalsekretær i Norsk Kartozoologisk Forening. Pihl var en initiativtager til «Bestig Bjerge».
Han er æresborger av Montgomery, Alabama, fikk Alna Bydels miljøpris 2004 og ble æresmedlem i Ejer Baunehøjs Venner 2005.
Han er gründer og tidligere eier i 4 Fakta markedsanalyse (senere MMI, Synovate, nå Ipsos), gründer i softwareselskapet IT-Makeriet (nå Vitec).
Han er fagredaktør i Store norske leksikon med ansvar for fotografi, fototeknikk, reklame, markedsføring og merkevarer, samt Belgias, Danmarks, Grønlands, Finlands, Færøyenes, Islands og Storbritannia og Nord-Irlands geografi.
Brandval kirke
Brandval kirke har navn Guds Aasyns kirke og er en nygotisk korskirke fra 1651 bygd i tre. Den ligger på østsida av Glomma på Brandval i Kongsvinger. Kirken var i sin tid i Brandval prestegjeld, som utgjorde den nordlige del av Kongsvinger og i tillegg omfattet Roverud kirke og Lundersæter kirke.
Historie
Kirken ble bygget i 1651 som en upanelt, laftet trekirke og var opprinnelig en annekskirke. Under en restaurering i 1839 fikk kirken tegltak og under en ombygging i 1876–77 fikk den ny bekledning. Johan Heinrich Günther Schüssler, som også står bak mange andre viktige bygg i Kongsvinger-området i denne perioden, var arkitekten bak ombyggingen. Under ombyggingen ble mye av interiøret byttet ut, men det gamle interiøret ble ikke kastet og kunne derfor settes tilbake på plass under restaureringen i 1966–1967.
Selv om nærliggende Roverud nå har en egen kirke og er et større sted en Brandval, utføres fortsatt konfirmasjoner og begravelser i Brandval kirke. Sistnevnte mest på grunn av at Brandval kirke, i motsetning til Roverud kirke, har en kirkegård.
Kirkebygget
Storsletten beskriver kirken som en korskirke med relativt korte korsarmer. Taket i hovedskipet har krysshvelv av tre, mens sideskipene har tønnehvelv. Hvelvene er konstruert av treribber og bord. Brandval kirke er den eneste kirken fra 1600-tallet i Norge der krysshvelv av tre er bevart.
Kirken er en tømmerkirke med stående panel utvendig og innvendig. Vesttårn og sakristi ble bygd til i bindingsverkskonstruksjon under utbyggingen i 1876-77. Bygningskyndige i 1876 har antatt at materialer fra Berger og Fyrilund kirker er blitt benyttet ved bygging av Brandval kirke i 1651. Storsletten tilbakeviser ikke denne teorien.
Altertavla
Altertavla i Brandval kirke er skåret av Lauritz Lauritzen i 1651 og malt av Thomas Blix i 1728. Den ble fjernet fra Brandval kirke i 1877 og gjeninnsatt i 1966–67. Nederst ses Kristi korsfestelse, i midten Kristi oppstandelse og himmelfart og øverst den himmelske og seirende Herre. Altertavla var i svært dårlig forfatning da den ble tilbakeført fra Norsk Folkemuseum. Den antatte toppfigeren manglet ansikt, en arm og ett og et halvt bein. Nytt toppstykke ble laget etter tegning av riksantikvaren personlig. Den 80 årige treskjærer, Anton Skyrud, Kongsvinger og treskjærer Fridstrøm og sønn, Oslo skar og reparerte figurer.
Treskjærer Fridstrøm laget tre helt nye figurer, nemlig Maria etter foto fra Eidsberg kirke, og Moses og Aron etter utlånte figurer fra Stange kirke. I ettertid er det trukket i tvil om det var Lauritzen som skar ut altertavla i Stange kirke. Litt underlig er det at det ble to figurer til overs etter at restaureringa var ferdig: To figurer av Kristus som holder en globe i venstre hand og rekker høyre hand i været med tre fingre pekende oppover. Figurene er svært like de som er på toppstykket på altertalva i Hoff kirke på Toten.
Prekestolen
Prekestolen i Brandval kirke er skåret av Lauritz Lauritzen i 1651 og malt av Thomas Blix i 1728. Den ble fjernet fra Brandval kirke i 1877 og gjeninnsatt i 1966–67. Den som fikk i oppdrag å fullføre hele restaureringen av prekestolen og altertavla i Brandval kirke, var Ove Qvale, som i løpet av mai og juni 1967 kunne se seg ferdig med sitt oppdrag. Figurene på prekestolen og altertavla ble tatt ut av kirken under den store reparasjonen som ble gjort i 1839. De ble stablet på en låve i nærheten og det kan tenkes at ikke alle figurene ble satt på plass igjen etterpå. Dette kan kanskje forklare hvorfor det er så vanskelig å vite sikkert hvor mange figurer det egentlig har vært på altertavla og prekestolen, og hvor disse i tilfelle er blitt av. Det virker også som det ikke alltid er fullstendig sammenheng med tekstene i billedfeltene og figurene på prekestolen. Kanskje er et felt fjernet i senere tid, og en figur er blitt til overs eller mangler helt. For å kunne illustrere at en av figurene på prekestolen er plassert i et felt hvor den kanskje ikke hører hjemme, kan bildet til venstre være til nytte. Teksten i feltet er: Salvator Mundi. Det er en betegnelse som vanligvis blir gitt Kristus og som henspiller på at han er Verdens Frelser. Han blir oftest da framstilt med en globe i venstre hånd og med høyre hånd hevet i været og tre fingre pekende oppover. Den som er plassert i feltet er evangelisten Markus. Det burde stått Sanct Marcus under hans bilde på samme måte som det står Sanct Lucas under bildet til evangelisten Lukas. Se forrige detaljbilde av prekestolen.
Denne mulige sammenblandigen av personer ødelegger for øvrig ikke inntrykket av en uvanlig vakker og pent restaurert prekestol.
Døpefonten
Det er mange uklarheter omkring den døpefonten som står i kirken i dag. Det er mest trolig at det ble snekret en ny døpefont i tre til kirken i 1651. Deler av denne døpefonten befant seg på Folkemuseet i 1965. Den kunne ikke rekonstrueres, men den 6-kantede overdelen var i behold og kunne benyttes. Denne overdelen ble plassert som overdel på den kleberstensdøpefonten som sto i kirken fra før. Kleberstensdøpefonten er det eldste inventaret i kirken. Den har stått i en av de eldre småkirkene i Brandval. Den er fra middelalderen og laget mellom 1175 og 1250. Sannsynligvis ble den ikke satt inn i kirken før i 1877.
Mona Bramer Solhaug har beskrevet kleberstensdøpefonten i Brandval kirke inngående i sin avhandling om middelalderens døpefonter i Norge. Her er noe av beskrivelsen:
«Materialet: Klebersten. Hard, grå, glimmerrik med rustbrune flekker. Beskrivelse: Kum har stump kjegleform og horisontal underside. Sagtannbånd langs munningsrandens ytterkant. Fot med skaft: Sylindrisk skaft med båndflette i toplansrelieff nederst og kraftig repstav på midten. Rund fot med konveks (hvelvet) overside dekket av bladranke og spissfliker i lavt relieff. Tilstand: Godt bevart. Proveniens: Antagelig fra Fyrilund eller Berger middelalderkirker. Datering: 1175-1250. Kommentar: Tilhører spissflikfonter, en hetrogen gruppe langs riksgrensen på Østlandet. Utbredt i svenske grenselandskaper: Gruppen er hugget av et stort antall håndverkere og har ujevn håndverksmessig kvalitet. Hovedproduksjon i første halvdel av 1200-tallet. Kum er beslektet med Frogn, fotens form med Idd og Hof, relieff på fot med Eidskog.»
Hans Christian Andersen Airport
Odense lufthavn (ofte kalt Beldringe lufthavn) (IATA: ODE, ICAO: EKOD) er en flyplass i tettstedet Beldringe, nordvest for Odense. Flystripen ble bygd for militær bruk på 1940-tallet under den tyske okkupasjonen av Danmark.
Eastern Wind
Eastern Wind er det femte studioalbumet til den irske sangeren og låtskriveren Chris de Burgh. Albumet ble utgitt i 1980.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Chris de Burgh.
Bjarnarflag kraftverk
Bjarnarflag kraftverk (islandsk Bjarnarflagstöð) er et geotermisk kraftverk i Mývatnområdet på nordlige Island.
Kraftverket ble satt i drift 5. mars 1969. I området var det allerede brønner for utnyttelse av jordvarme i en kiselgurfabrikk i Reykjahlíð. Anlegget har en installert kapasitet på 3,2 megawatt (MW), det minste av det halvstatlige selskapet Landsvirkjuns kraftverk. Ca. syv kilometer lenger nordøst ligger Krafla kraftverk med en kapasitet på 60 MW.
Bjarnarflag ligger mellom Reykjahlíð og Námaskarð, og Hringvegur går gjennom området.
Zona Aeroporto di Ciampino
Zona Aeroporto di Ciampino er Romas tyvende zona og har betegnelsen Z. XX. Zonen er oppkalt etter Ciampino lufthavn. Zona Aeroporto di Ciampino ble etablert i 1961.
Marianne Aulie
Marianne Bengtson Aulie (født 23. oktober 1971 i Lørenskog) er en norsk billedkunstner. Hun er mest kjent for fargerike malerier, hvor klovner er et hovedmotiv. Maleriene synes inspirert av kunstbevegelser som neo-ekspresjonisme og actionmaling. Hennes kunst er aktivt markedsført gjennom avisannonser og ulike mediafremstøt, ofte i samspill med Aune Sand, hennes partner og samarbeidspartner gjennom mange år. Aulies kunst er solgt via Galleri Sand, og i tillegg gjennom et bredt utvalg private gallerier og firmaer.
Tidlig karriere
Aulie søkte to ganger Kunst- og designhøgskolen i Bergen, uten å komme inn. Til VG fortalte hun hvordan hun startet kunstkarrieren: «Da jeg var så nær målet og likevel ikke ble tatt opp på Akademiet, gav jeg meg selv to-tre år for å se om jeg kunne leve av kunsten. Jeg hadde et staffeli i hjørnet til Galleri Sand på Grünerløkka. Vebjørn og Aunes storebror, Håvard, solgte bilder fra galleriet til kunstforeninger i bedriftene rundt omkring i Norge. En dag tok han med mine bilder også. Da en bedrift kjøpte alle 10 bildene mine skjønte jeg det: Jeg kunne leve av kunsten min.»
I 2008 åpnet Marianne Aulie Galleri Sand i New York, sammen med Aune Sand og tvillingbroren Vebjørn Sand, for å jobbe der på fulltid som billedkunstner. På åpningskvelden i oktober 2009 skal de ifølge Se og Hør ha solgt malerier for 3.700.000 norske kroner.
Aulies mest kjente maleriserier er «Optimistenes Seiersdans» og «Narrespill». Maleriene har «Optimistene» som sitt sentrale tema. «Dette er gode vesener. Skikkelser som vil godt. De er naive, men veldig snille. Så "Optimistenes Seiersdans" handler om at vi må bygge hverandre opp,» sa Aulie om maleriene sine.
Kleskolleksjon
I 2010 møtte Aulie den New York-baserte motedesigneren Cody Ross fra Priestess NYC, en motekolleksjon som har vært nevnt i Vogue, Harper's Bazaar og i:D. De samarbeidet om å designe en kleskolleksjon basert på Aulies kunst.
Cody uttalte om Aulie: «Hun er fantastisk. Hun er definisjonen av «yumminess». Hun er avant-garde og abstrakt. Hun er svært talentfull og fremdeles en kommende stjerne. Jeg digger henne.»
Performancekunst og kontrovers
I 2007 vekket Aulie nasjonal oppsikt da hun forsøkte å publiserte en stor annonse i Aftenpostens kulturbilag som bestod av et bilde av hennes utildekkede rumpe. Annonsen var over fire spalter, med teksten: «Kjære herr kulturminister, vi møtes ved fullmåne.» Aftenpostens refuserte annonsen, og redaktøren, Ola Bernhus, forsvarte avisen: «Vi har tidligere trykket Marianne Aulies rumpe i en rekke varianter, og betrakter det som riktig i en liberal avis. Denne gang er det snakk om to rumper som var langt større enn vanlig, og ment å gå over fire spalter på kulturcoveret vårt. Det er over grensen.»
Pusher Street
Pusher Street er hovedgata i det selvstyrte, alternative området Christiania på Christianshavn, København, Danmark.
Rosalind Nashashibi
Rosalind Nashashibi (født i 1973 i Croydon i London i Storbritannia) er en britisk filmregissør og malerinne med palestinsk bakgrunn.
Bakgrunn
Rosalind Nashashibi er datter av en palestinsk far av den prominente jerusalemittiske al-Nashashibi-slekten, og en irsk mor. Hun studerte maleri og ble i 1995 Bachelor of Fine Arts ved Sheffield Hallam University. Så ble hun Master of Fine Arts i 2000 fra Glasgow School of Art.
Jonathan Wild
Jonathan Wild (født 6. mai 1683 i Wolverhampton, død 24. mai 1725 i London) var en av de mest berømte forbryterne i England. Hans bedrifter ble kjent i hele Storbritannia via romaner, dramatiseringer og politiske satirer. Rollefiguren «Peachum» i John Gays Tiggeroperaen og i Bertolt Brechts nyversjon av denne, Tolvskillingsoperaen, er basert på Wild. Jonathan Wild levde lenge et dobbeltliv, der han på den ene side ledet en stor bande med tyver, mens han på den annen side offentlig opptrådte som en som opprettholdt ro og orden. I 1720-årene var han nærmest en lokal helt i London, men denne beundringen gikk over i hat da hans dobbeltliv ble avslørt. Etter rettssaken mot ham, som endte med at han ble hengt, ble han et symbol på korrupsjon og hykleri.
Barn og ungdom
Wild ble født inn i en fattig familie i Wolverhampton i 1683 som eneste sønn. Etter å ha gått i lære hos en beltespennemaker, jobbet han som tjener, og kom i 1704 til London. Da han fikk sparken fra sin arbeidsgiver, og dro tilbake til Wolverhampton, ble han arrestert og satt i gjeldsfengsel. I tiden i fengsel ble han populær, og fikk «the liberty of the gate», noe som betydde at han fikk være med ut om kveldene for å hjelpe til å arrestere tyver. Det var da han ble kjent med Mary Milliner, også kalt Mary Mollineaux. Milliner var prostituert, og det var hun som lærte Wild forskjellige tyverimetoder. Takket være disse metodene klarte Wild å få skaffet nok penger til å betale seg ut av gjeldsfengselet.
Da Wild slapp ut av fengselet, flyttet han sammen med Mary Milliner. Begge hadde tidligere vært gift, og Wild, som nå jobbet som Milliners hallik, hadde et barn fra før. Det tok ikke lang tid før Wild var godt kjent i Londons underverden, og ble kjent med dens mennesker og metoder. Da han og Milliner gjorde det slutt, fungerte hun som «horemamma» for andre prostituerte, og Wild var heler av tyvegods. Han fant imidlertid snart en mye mer effektiv metode å tjene penger på.
Kriminalitet i London
Mellom 1680 og 1720 gikk kriminaliteten i London dramatisk opp. Grunnene til dette var blant annet økonomiske problemer på grunn av den pågående krigen mot Frankrike, og antallet arbeidsløse og fattige soldater og sjømenn.
Dagsaviser, på den tiden fortsatt et ganske nytt fenomen, hadde ofte reportasjer om kriminalitet og kriminelle. På grunn av dette ble folk mer opptatt av kriminalitet, og hvordan den ble bekjempet. Dette førte til at meninger som «Hanging is not Punishment Enough for Murtherers, Highwaymen and House-Breakers», ble mer utbredt, og at kriminelle også burde bli torturert før de ble drept, for å øke avskrekkingen.
Politi i dagens betydning av ordet, fantes på den tiden ikke. I stedet var det innbyggernes egen oppgave å organisere bekjempelse av kriminalitet. Systemet var at innbyggerne hadde oppgave som betjenter på tur, men i praksis betalte de når det var deres tur en sum til en fast person, som utførte oppgaven for dem.
Wilds metoder
Wild hadde en raffinert metode å tjene penger på kriminalitet samtidig som det virket som om han var på riktig side av loven. Han ledet en bande tyver, som ga tyvegodset sitt til ham. Når tyveriet ble annonsert i avisen, ville hans «tyvefangeragenter» gjøre noe detektivarbeid, og ga tilbake tyvegodset til dets opprinnelige eier, mot et beløp som skulle gå til driften av Wilds tyvefangeragenter. I tillegg til å «finne» tyvegods, hjalp Wild myndighetene med å finne og arrester tyver. Tyvene han anga, var imidlertid fra rivaliserende bander, eller medlemmer av hans egen bande som nektet å samarbeide med ham. Om et medlem av hans bande motarbeidet ham en gang, fikk denne et kryss ved siden av sitt navn i Wilds bøker. Om han gjorde det igjen, fikk han enda et kryss, og ble angitt. Dette har blitt hevdet å være opphavet til det engelske uttrykket «to double-cross», men uttrykket skal ikke ha vært i ordinær bruk før 1834.
For å begrense problemet med tyverier, ble det innført meget strenge straffer for heleri. Nye og uerfarne tyver løp da en stor risiko når de prøvde å selge tyvegodset sitt. Dette gjorde at Wild ble styrket, fordi den letteste måten for tyver å få solgt tyvegodset sitt trygt, var gjennom ham.
Jean-Baptiste Kléber
Jean-Baptiste Kléber (født 9. mars 1753 i Strasbourg, død 14. juni 1800 i Kairo) var en fransk general aktiv under revolusjonskrigene.
Jonathan Wild
Wilds metoder
Dette er teksten i en annonse i en avis, men som faktisk er utpressing. «Notes of hand» betyr signaturer, så Wild vet allerede hvem som eier lommeboken. Annonsen sier videre at Wild vet hva eieren gjorde da lommeboken forsvant, for Fountain Tavern var en beryktet bordell. Den egentlige hensikten med annonsen var å true eieren med å fortelle om hans bordellbesøk, enten til offentligheten eller til hans kreditorer, og nevner også en «løsepengepris» (en guinea, eller et pund og en shilling).
Fylkesvei 4646
Fylkesvei 4646 går mellom Stølen – Solbakk i Strand.
Robert Mueller
Han var direktør i FBI fra 2001 til 2013, og var fra mai 2017 til mars 2019 utnevnt som Justisdepartementets spesialetterforsker med oppgave å undersøke eventuelle forbindelser mellom Russlands regjering og Donald Trumps stab under det amerikanske presidentvalget i 2016.
Bakgrunn
Robert Mueller er sønn av Alice C. (født Truesdale) og Robert Swan Mueller. Han er av tysk og engelsk slekt. Hans oldefar Gustave A. Mueller var en kjent lege i Pittsburgh, og hans far August C. E. Mueller hadde innvandret til USA i 1855 fra Pommern i Preussen.
Muller ble født i New York, men vokste opp utenfor Philadelphia. Han ble utdannet ved Princeton University i 1966 og New York University året etter.
Militær karriere, utdannelse
Han var deretter tre år i U.S. Marine Corps, og ledet et geværkompani i Third Marine Division i Vietnam, og mottok såvel amerikanske som sørvietnamesiske utmerkelser. Mueller gikk etter sin militærtjeneste videre på University of Virginia School of Law, og ble uteksaminert derfra i 1973.
Karriere i rettsvesenet
Robert Mueller ble i 1990 utnevnt til assisterende riksadvokat (Attorney General, Criminal Division) der han hadde ansvar for blant annet sakene mot Manuel Noriega og John Gotti, samt etterforskningen av Lockerbie-saken. Han hadde også ansvar for saksområdene knyttet til terrorisme, voldskriminalitet og datakriminalitet.
Fylkesvei 4646
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 524.
Robert Mueller
Karriere i rettsvesenet
I 1995 begynte han å arbeide for drapsavsnittet for statsadvokaten i District of Columbia. Han ble i 1998 statsadvokat for Northern District of California. Tidlig i 2001 returnerte Mueller til Washington, D.C. for å arbeide som statsadvokat (Deputy Attorney General).
Robert Mueller var fra 4. september 2001 til 4. september 2013 direktør i FBI. Han avla således sin embetsed en uke før terrorangrepet 11. september 2001.
Mueller var fra mai 2017 til mars 2019 utnevnt av USAs justisdepartement til spesialetterforsker med mandat å undersøke ethvert forhold mellom Russlands regjering og Donald Trumps stab under presidentvalget i USA i 2016.
Jean-Baptiste Kléber
Tidlig karriere, Vendée og Rhinlandet
Klébers far var murer i Strasbourg, og Kléber viet seg først til bygningskunsten og begav seg i 1768 til Paris. Men i 1770 begynte han på noen bayerske offiserers oppfordring på militærskolen i München. Kléber ble offiser i østerriksk tjeneste i 1776, men tok på grunn av de dårlige utsiktene til avansement - han var av borgerlig, ikke adelig, bakgrunn - avskjed i 1783 og vendte tilbake til Alsace, for atter å egne seg til bygningskunsten.
Etter den franske revolusjons utbrudd inntrådte han i 1792 som frivillig ved et regiment, og ble allerede i 1793 brigadegeneral og i 1794 divisjonsgeneral. Såvel i Vendée som ved Rhinen stred han med distinksjon og førte flere ganger selvständig befal. Men han forlot krigstjenesten etter freden i Campo Formio i begynnelsen av 1797 og bosatte seg i Paris.
Egypt
Ikke lenge etter returnerte han til tjeneste og fulgte Napoleon til Egypt i 1798. Han ble såret ved erobringen av Alexandria 3. juli 1798.
Jean Baptiste Kléber håndterte fra starten av felttoget de 150 historikere og vitenskapsmenn som fulgte med, drevet av sin egen facination for oldtiden. Ekspedisjonen led under varme og sandstormer og flere mann ble syke under de harde forhold som området bød på.
Deretter ble han guvernør i byen og deltok følgende år i felttoget til Syria, der han vant flere seire og beskyttet beleiringen av S:t Jean d'Acre. Da Bonaparte forlot Egypt overtok Kléber 22. august 1799 befalet under høyst vanskelige omstendigheter. Mange mente at de under utgravninger var blitt forbannet av gamle guder og ånder, samt forgiftet og myrdet av den lokale beduinstamme Khawalid under utgravninger vest for pyramidene.
Han tilskrives dessuten æren for å ha nedkjempet en lokal kult omkring pyramidene som dyrket menneskeofringer i stor stil. Jean Baptiste mente til sin dødsdag at han hadde bekjempet en stor skygge ved pyramidene som kulten beskyttet. Han medbrakte beviser i form av noen mystiske insekter som aldri er sett andre steder enn disse eksakte eksemplarer.
For å redde arméen inngikk han 24. januar 1800 traktaten i El-Arish. Senere klarte han å vinne over Murad bej til sin side, slo tyrkerne grundig ved Heliopolis 20. mars, kuet opprøret i Kairo og ble atter herre i Egypt. Han hadde store planer for landets modernisering, men ble myrdet av en student, den kurdiske muslimske Soleyman El-Halaby, 14. juni 1800. Etter hans død var det slutt på franskmennenes velde i Egypt.
Kléber var en av revolusjonens viktigste personligheter. Storvokst og respektinngydende var han født soldat, en uovertruffen militær leder, en «l'homme du moment», som Napoleon kalte ham. I Strasbourg fikk han en statue i 1840.
Jonathan Wild
«Tyvefangergeneral»
I 1720 var Wild så berømt at han ble rådgiver for byens administrasjon om hvordan de på beste måte kunne forhindre kriminalitet. Wilds anbefaling var ikke overraskende: Øk belønningen for tips som førte til arrestasjoner av tyver. Denne summen økte faktisk det påfølgende året fra 40 til 100 pund, noe som resulterte i en betydelig økning av Wilds inntekter.
Wild manipulerte pressen på samme måte som den amerikanske gangsteren Al Capone gjorde det i forbudstiden. «Wilds kamp mot de kriminelle» var hett avisstoff på den tiden. Avisene trykket mer enn gjerne historier om Wilds heltemodige handlinger i kampen mot de kriminelle. I juli–august kunne avisene fortelle om Wilds offensiv mot Carrick-gjengen, som endte med at 20 medlemmer av denne gjengen ble arrestert. I belønning for dette fikk han 800 pund, noe som tilsvarer rundt 126,000 i 2020. Når et medlem av Carrick-gjengen ble løslatt, fikk Wild ham arrestert igjen på grunnlag av «videre informasjon». For offentligheten virket dette som en ufortrøden kamp mot kriminalitet, men i virkeligheten var det et gjengoppgjør forkledd som tjenester for staten.
Jack Sheppards fall
Sheppard ble satt i arrest i St. Giles' Roundhouse, og rømte umiddelbart. I mai fikk Wild Sheppard arrestert igjen, og han ble satt i Newgate fengsel. Sheppard rømte igjen før en uke var gått. I juli ble Sheppard igjen arrestert. Denne gang ble han stilt for retten, og ble dømt til døden. Samme natt som dødsordren kom, 30. august, rømte Sheppard igjen. På denne tiden hadde Sheppard blitt en slags helt for arbeiderklassen (han var en cockney, ikkevoldelig og kjekk). 11. september ble han arrestert på nytt, og Sheppard ble plassert i Newgates sikreste rom. Han fikk også fotlenker, og ble lenket til gulvet.
Wilds undergang
Wilds forfølgelse av Sheppard ble ikke godt mottatt av folk, og Sheppards popularitet økte i takt med at Wilds sank. Da Wild i februar 1725 brukte vold for å få en av karene sine ut av fengsel, ble han arrestert. Han ble plassert i Newgate, hvor han fortsatte å drive forretningene sine. I illustrasjonen i innledningen sitter Wild med sin bok over innkommende og utgående tyvegods, i fengselet. Det fantes beviser mot Wild for å ha brutt seg ut av fengsel med vold, og for å ha stjålet juveler under Order of the Garter-seremonien året før.
Folkets humør hadde endret seg, de var mer opptatt av mannen i gata, og mislikte maktfigurer. Wilds rettssak foregikk samtidig med rettssaken mot rikskansleren Thomas Parker, som sto tiltalt for å ha mottatt 100,000 pund i bestikkelser. Medlemmer av Wilds gjeng begynte å forstå at han ikke ville komme unna, og begynte så smått å rapportere beviser mot ham til politiet, inntil alle aktivitetene hans, inkludert opplegget med å styre tyver og selge tilbake sakene til de opprinnelige eierne, var kjent. Det ble også bevist at han hadde bestukket offentlige tjenestemenn flere ganger.
Den 24. mai 1725 ble Wild ført til galgen ved Tyburn, i den nordøstlige enden av Hyde Park. Wilds henrettelse var en betydelig hendelse, og billetter til de beste plassene ble solgt lang tid i forveien. Daniel Defoe rapporterer at samlingen av folk var den største noensinne hittil i Londons historie. Etter hengningen ble Wilds lik solgt til Royal College of Surgeons for dissekering, noe som var vanlig på den tiden. Skjelettet hans er fremdeles på utstilling ved Royal College of Surgeons' museum.
Jonathan Wild i litteraturen
Wild er i dag ikke så mye kjent for sine bravader, men mer for alle satirene og anekdotene om ham og hans gjerninger.
Da Wild ble hengt, var avisene fulle av beretninger om hans liv, sitater av ham, farveltaler og lignende. Daniel Defoe skrev en beretning i Applebee's Journal i mai, og fikk utgitt True and Genuine Account of the Life and Actions of the Late Jonathan Wild i juni 1725. Dette verket konkurrerte mot et annet som hevdet å ha utdrag fra Wilds dagbok, True Effigy of Mr. Jonathan Wild.
John Gays Tiggeroperaen kom i 1728. Handlingen er om striden mellom Wild og Sheppard. Bertolt Brechts Tolvskillingsoperaen er en nyere versjon av Tiggeroperaen, og her er også Wild med.
Jonathan Wild er også tittelfiguren i to historier i tegneseriebladet Fantomet, som kom ut på slutten av 2005, «Jonathan Wild: Tyvenes konge» og «Jonathan Wild: Løkken strammes», begge skrevet av Claes Reimerthi og tegnet av Kari Leppänen. I disse historiene er det Fantomet, som etter selv å ha blitt hengt (men på mirakuløst vis overlevd) til slutt klarer å få fanget Wild og brakt ham til retten.
Annemarta Giske
Annemarta Giske (født 5. april 1977 på Nordfjordeid, Sogn og Fjordane) er en norsk journalist og programleder. Hun er siden 2006 tilknyttet TV 2 sporten, og arbeider for tiden som anker i Sportsnyhetene.
Giske er utdannet journalist fra Høgskolen i Oslo og har en cand.mag fra Universitetet i Bergen. Før hun kom til TV 2 arbeidet hun blant annet for Fjordabladet, Bergens Tidende og TVNorge.
Ali Al-Zinkawi
Ali Al-Zinkawi (født 27. februar 1984) er en kuwaitisk friidrettsutøver, som konkurrerer i sleggekast. Han representerte Kuwait under Sommer-OL 2008, der han ble nummer 20.
Han har blitt asiatisk mester i sleggekast fire ganger i perioden 2003 til 2011 og i 2009 vant han en sølvmedalje.
Carlos Eduardo de Castro Lourenço
Carlos Eduardo de Castro Lourenço, kjent som Rincón (født 31. mai 1987), er en brasiliansk fotballspiller som for tiden er klubbløs.
Andreas Heier
Andreas Benjamin Heier er en norsk ishockeyspiller. Han spiller løper på A-laget til Stjernen Hockey og har spilt for MoDo Hockey. Moderklubben han kommer fra er Stjernen Hockey
Han har også spilt for Norges U20-herrelandslag ved U20-VM i ishockey 2013 Divisjon IA, hvor han med fem mål og fire assists hjalp bidro til at Norge rykket opp. Senere har han spilt for A-landslaget i treningskamper, men ikke i offisielle turneringer. Han ble tatt ut til Norges VM-tropp i 2021, men fikk ikke spilletid.
Hellisheiði kraftverk
Hellisheiði kraftverk (islandsk Hellisheiðarvirkjun) er det største geotermiske kraftverket på Island. Det befinner seg i den sørvestre del av landet, nær vulkanen Hengill. Kraftverket eies av Orkuveita Reykjavíkur.
Driften ved anlegget startet i 2006 med to turbiner, hver med en effekt på 40-45 megawatt (MW). Året etter økte produksjonen til 120 MW elektrisk energi da en lavtrykksturbin ble satt i drift, mens det i 2008 ble installert ytterligere to 40-45 MW turbiner. I 2009 var produksjonskapasiteten 213 MW, men etter videre utvidelser har anlegget i 2013 en kapasitet på 303 MW elektrisk energi og 133 MW termisk energi til fjernvarme. Varmen hentes fra om lag 2 000 meters dyp.
Bjørn Eriksson
Bjørn Eriksson, svensk sagnkonge på første halvdel av 900-tallet. Han var i henhold til Hervors saga sveakonge og far til Olav II Bjørnsson og Erik Seiersæl. Han var derigjennom farfar til Styrbjørn Sterke. Hervarar saga forteller også at han var sønn til den Erik som lå i krig med Harald Hårfagre, og som etterfulgte brødrene Anund Uppsale og Bjørn på Håga.
Derimot forteller Adam av Bremen at istedenfor Bjørn var kongen Emund Eriksson, men de kan like gjerne ha var samregenter. Når Olav II Bjørnsson døde var Erik Seiersæl tvunget til å foreslå sin ufødte sønn Olof Skötkonung som medregent istedenfor den i henhold til tinget langt mer ulempelige Styrbjørn Sterke.
Larkana
Larkana (sindhi: لاڙڪاڻو) er en by i Sind-provinsen i Pakistan. Det er den 15. mest folkerike byen i Pakistan. Det arkeologiske funnstedet Mohenjo-Daro ligger i nærheten av byen. Elven Indus renner gjennom den sørlige delen av byen.
Frie Grønne
Frie Grønne offisielt Frie Grønne, Danmarks Nye Venstrefløjsparti er et dansk politisk parti, stiftet av Sikandar Siddique, Uffe Elbæk og Niko Grünfeld i 2020. Partiet ble lansert offentlig den 7. september 2020. Det var fra lanseringen av representeret med tre medlemmer i Folketinget, som alle tidligere var valgt for Alternativet. Siden september 2022 har partiets folketingsgruppe bestått av to medlemmer - Sikandar Siddique er partileder, og Susanne Zimmer er gruppeformann.
Nick Shenan
Nick Shenan er en norsk forfatter. Navnet er et pseudonym, der Nick er en sammentrekning av forfatterens egentlige fornavn og Shenan et anagram av hans egentlige etternavn.
I sitt forfatterskap er Shenan inspirert av kriminalforfattere med logiske mysterier, som sir Arthur Conan Doyle og John Dickson Carr, men også av sosialrealistiske kriminalforfattere som Sjöwall & Wahlöö og Torkil Damhaug.
Shenan debuterte i 2022 med Når noen slår et menneske i hjel. Denne boka er strukturert som en kriminalroman, sentrert rundt mysteriet om hvem som skjøt den unge kvinnen Anita Sjøstrand. Tematisk er den imidlertid også et oppgjør med sosial undertrykking. Hovedpersonen er hele livet blitt holdt nede av destruktive religiøse leveregler, og er derfor ute av stand til å agere normalt overfor kvinner. Bygdedyret slår ned på alle som er "annerledes", spesielt innvandrere. Innvandrermiljøet domineres på sin side av en kvinnefiendtlig machokultur. Boka illustrerer også hvilke fatale konsekvenser det kan få når politiavhør tar utgangspunkt i at den mistenkte er skyldig. Her er klare paralleller til Birgitte-saken og Baneheia-saken.
Kamla Persad-Bissessar
Kamla Persad-Bissessar (født 22. april 1952 i Siparia) var statsminister i Trinidad og Tobago i Karibia fra 2010 til 2015. Hun var landets første kvinnelige statsminister.
Persad-Bissessar er den politiske lederen av partiet United National Congress, og hun er leder over People's Partnership som er en koalisjon av fem partier, som ble dannet før valget den 24. mai 2010. Hun var den første kvinnen som ble utnevnt til justisminister, fungerende statsminister, og leder for opposisjonen i Trinidad og Tobago. Hun ble politisk leder for opposisjonen United National Congress i 2010.
Persad-Bissessar ble uteksaminert fra Iere High School og gikk videre med sine studier ved universitetet i Karibia, Norwood Technical College i England og senere til Hugh Wooding Law School. I 2006 ble hun tildelt en Executive Master in Business Administration (EMBA) fra Arthur Lok Jack Graduate School of Business i Trinidad.
Etter å ha avsluttet sine studier begynte Persad-Bissessar på læreryrket. Hun underviste ved St. Andrew High School i Kingston i Jamaica og på Mona Campus i Jamaica. Senere underviste hun ved St. Augustine campus ved University of the West Indies i Trinidad. På Jamaica College of Insurance var hun også ansatt som foreleser. Etter å ha jobbet som lærer i seks år begynte Persad-Bissessar som advokat.
Persad-Bissessar har fungert som medlem av parlamentet for valgkretsen Siparia siden 1995. Hun satt også som fungerende justisminister en stund i 1995. Da partiet United National Congress dannet regjering den 22. desember 2000, hun ble tatt i ed som minister for utdanning.
Hun ble tatt i ed som statsminister den 26. mai 2010 og ble dermed landets første kvinnelige statsminister.
Øvre Klekkenvei
Øvre Klekkenvei (23-53, 6-40 ) er en vei i Haugsbygd i Ringerike.
Veien går fra Fløytingen, ved Haug senter, og går sørover til den ender opp i Klekkenveien. Toppveien er en stikkvei fra Øvre Klekkenvei. Veien har spredt bebyggelse, med gårder og eneboliger. Den ligger cirka 221 meter over havet i den sørlige enden.
Peter Hans Kolvenbach
Peter-Hans Kolvenbach (født 30. november 1928 i Druten i Nederland, død 26. november 2016 i Beirut ) var den 29. generalsuperior for jesuittordenen, den største av de katolske mannsordenene.
Bakgrunn
Peter Hans Kolvenbach voskte opp i Druten nær Nijmegen i Nederland. Der var han elev ved Kanisiuskollegiet, der han særlig fordypet seg i moderne språk. Han trådte inn i jesuittenes novisiat i Mariendaal den 7. september 1948. Etter filosofistudier ved Berchmansinstituttet i Nijmegen ble han assignetrt til Libanon, der han tok doktotgrad i teologi ved det jesuittdrevne Université Saint-Joseph i Beirut.
Prest
Kort etter ble han presteviet i 1961 som prest for den armenske katolske kirke, en av de østkirker som er i full kommunion med Roma.
Fra 1963 til 1976 underviste han i allmenn og orientalsk linguistikk i Haag, Paris og Beirut. På siste sted ble han professor for generell lingvistikk ved Université de Saint-Joseph. Dette vervet hadde han til 1981, da han ble kalt av ordenens daværende generalsuperiou Pedro Arrupe til rektor for Det pavelige orientalske institutt i Roma.
I årene ved Saint-Joseph var han tidvis også sin ordens provinsialsuperior for subprovinsen Midtøsten.
Ordensgeneral
Den 2. februar 2006 meddelte pater Kolvenbach ordenen at han med pave Benedikt XVIs samtykke ønsket å fratre i 2008, det året han fylte åtti år. Den 14. januar 2008 ble etterfølgeren valgt.
Nygift
Nygift (svensk: ) er en svensk filmkomedie fra 1941, i regi av Sigurd Wallén. Manuset ble skrevet av Gösta Rodin og Torsten Lundqvist. Norske Vibeke Falk spiller rollen som Eva Bergstrand. Det var hennes første rolle i en svensk film. Falks landsmenn Joachim Holst-Jensen og Sigurd Magnussøn spiller rollene henholdsvis som Stein Gundersen og fabrikant Fritjof Jensen.
Nygift ble filmet senhøsten og vinteren 1940 i AB Centrumateljéerna i Stockholm.
Parakitter
Parakitter eller parakittfamilien (Psittacidae) er en gruppe fugler med mange arter. Sammen med kakaduer og New Zealand-papegøyer utgjør de ordenen papegøyefugler. Familien deles i henhold til HBW Alive videre inn i ni underfamilier.