cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mexico by
Tlatelolco
Like nord for sentrum ligger området Tlatelolco. Ved Plaza de las Tres Culturas, «De tre kulturers plass», ligger ruinene av en aztekisk bosetning, den aller siste i byen som ble nedkjempet av spanjolene. Plassens to andre kulturer representeres av en 1600-tallskirke og utenriksdepertamentets moderne kontorbygninger. På plassen fant Tlatelolcomassakdren sted i 1968. I Tlatelolco står også den kjente bygninga Torre Insignia.
Guadalupe
Nord i byen ligger Guadalupe, det viktigste valfartsstedet i Amerika. Her viste jomfru Maria seg i 1531, og i dag regnes den mørkhudete «Vår Frue av Guadalupe» som Mexicos og hele det amerikanske dobbeltkontinents vernehelgen, og likeså vernehelgen for Filippinene. Hennes katolske minnedag er den 12. desember.
Xochimilco
I det sørøstre hjørnet av byen ligger bydelen Xochimilco. Her er deler av Texcocosjøen ennå bevart, og her kan man se kanaler mellom såkalte chinampas, hager som flyter på kunstige øyer. Her er det populært å leie fargerike båter, trajineras, for å dra på kanaltur.
Teotihuacán
Nordøst for kjempebyen, i delstaten México, ligger ruinene av oldtidsbyen Teotihuacán, som blomstret ca. 100–600 e.Kr., og mest kjent er sol- og månepyramidene. Stedet står på UNESCOs verdensarvliste.
Idrett
Mexico by har vært vertsby for flere store idrettsarrangementer. Byen arrangerte de olympiske leker i 1968 og mange av kampene under VM i fotball i 1970 og 1986. Den arrangerte dessuten panamerikanske leker i 1955 og 1975, sentralamerikanske og karibiske leker i 1926, 1954 og 1990, og Universiaden i 1979.
I Mexico by ligger flere av landets største og viktigste idrettsarenaer. Blant disse er Estadio Azteca, Estadio Olímpico Universitario og Estadio Azul. På Estadio Azteca er det spilt to VM-finaler i fotball, og er et av verdens største. Ciudad Deportiva de la Magdalena Mixihuca, som ligger øst i byen, ble bygd til OL i 1968 og er Latin-Amerikas største idrettskompleks. Her ligger det flere idrettsarenaer, som Autódromo Hermanos Rodríguez, Foro Sol og Palacio de los Deportes. På Autódromo Hermanos Rodríguez arrangeres det årlige Formel 1- og NASCAR-løp. Byen har tre lag i den meksikanske fotballigaen: América, Pumas og Cruz Azul. Mexico by har flere ishaller av internasjonal standard hvor det blir spilt ishockey, blant annet Pista San Jerónimo og Pista Lomas Verdes. Byen har arrangert flere ishockey-VM. Det beste laget gjennom tidene i den meksikanske baseballigaen, Diablos Rojos del México, er også fra Mexico by, og spiller hjemmekampene sine på Foro Sol.
Økonomi
Mexico by er et av de viktigste økonomiske senterne i Amerika. Det føderale distriktet produserer 21,8 % av landets bruttonasjonalprodukt. Ifølge en studie utført av PricewaterhouseCoopers har byen et bruttonasjonalprodukt på 390 milliarder USD, noe som gjør den til verdens åttende rikeste by, og den rikeste i Latin-Amerika. Den har en av verdens raskest voksende økonomier, og i 2019 var den dobbelt så høy som i 2008.
Mexico by er den byen i landet som genererer mest penger både innen industrisektoren (15,8 % av hele landet) og sørvissektoren (25,3 %). På grunn av det begrensa arealet er inntektene fra landbruket i Det føderale distriktet lavest av alle landets føderale enheter.
Transport
Utenlandske turister bør unngå å vinke inn uregistrerte taxier fra gaten, da man kan risikere ran eller i verste fall kidnapping. «Sitios» fra holdeplasser eller radiotaxi er tryggest.
I juni 2005 ble den såkalte «metrobús» innført. Disse bussene har fått en reservert fil langs Avenida de los Insurgentes, slik at de unngår all trafikken. Mikrobussene ble fjernet fra denne ruten, og man håpet dermed å redusere forurensningen og samtidig gi passasjerene kortere reisetid. I desember 2008 åpnet man en andre metrobúslinje langs Eje 4 Sur, som krysser den første linja ved stasjonen Nuevo León, og i februar 2011 åpnet linje tre langs Eje 1 Poniente.
Mexico by er forbundet til resten av landet med seks bompengefinansierte motorveier, som leder til Querétaro, Pachuca, Cuernavaca, Puebla, Toluca og Texcoco. Det er også mindre veier til de samme byene hvor man ikke betaler bompenger.
Byen har fire hovedbussterminaler. De befinner seg nord (Terminal Central de Autobuses del Norte), sør (Terminal Central de Autobuses del Sur), øst (Terminal de Autobuses de Pasajeros de Oriente) og vest (Terminal Central de Autobuses del Poniente) i byen, og betjener bussruter til og fra hver sin himmelretning.
Politikk
Siden Mexico by har vært sete for den føderale regjeringen i Mexico har byen et spesielt styresett. Tradisjonelt har det ikke vært noe ordfører, byråd eller bystyre i byen, da den har blitt styrt direkte av presidenten.
Dette systemet ble omgjort på 1980-tallet, på grunn av økende misnøye med manglende lokaldemokrati. Det politiske systemet ble reformert, og byen fikk endelig sin egen ordfører.
Dagens ordfører er den venstreorienterte Marcelo Ebrard. Ordførerens makt er imidlertid begrenset, så en annen viktig politisk figur i byens styre er landets president Felipe Calderón.
Storbyproblemer
Som en av verdens største byer har Mexico by mange problemer, blant disse er fattigdom, trafikk og forurensing.
På grunn av de høye fjellene rundt byen er det lite vind, og dermed blåser ikke forurensingen bort, men blir liggende som et lokk over byen. Verst er forurensingen mellom februar og juni, mens det er best forhold i juli og august, i regntiden. Ulike tiltak har blitt satt i verk for å redusere forurensingene, noen mer vellykkede enn andre. I en periode forbød man biler med registreringsnummer som endte på hhv. par- og oddetall å kjøre på bestemte ukedager. Imidlertid skaffet folk seg da to biler. Mer vellykket har det vært å stille strengere krav til motorene og bensinen. Forurensingen ligger i dag på nivå med de fleste andre storbyer.
Kriminaliteten eksploderte i Mexico by som følge av den økonomiske krisen i 1994, og følelsen av utrygghet spredde seg i brede lag av folket. I 2003 ble over 3000 tilfeller av kidnapping politianmeldt, noe som gjorde Mexico by til den byen i verden med nest flest kidnappinger. En større politistyrke og et mer effektivt politiarbeid har imidlertid redusert kriminaliteten betydelig, og nivået kan nå sammenlignes med det i storbyer i USA. Med enkle forholdsregler kan likevel turister føle seg nokså trygge, ettersom de fleste kidnappingsofre tilhører landets middel- og overklasse.
Skorpa (Flora)
Skorpa i Flora er ei øy i Flora kommune, Sogn og Fjordane, rett vest for Florø. Arealet er 9 km².
Lee Strasberg Theatre and Film Institute
Lee Strasberg Theatre and Film Institute er en teater- og filmskole med avdelinger i New York City og West Hollywood.
Leder for skolen er Anna Strasberg.
Øreløs varan
Øreløs varan er en eiendommelig øgle, som bare finnes nord på øya Borneo i Sørøst-Asia.
Bare omtrent 100 eksemplarer av arten er noensinne blitt fanget. De eneste sikre funnene er fra den malaysiske delstaten Sarawak, men det er også ubekreftede rapporter fra Kalimantan, den indonesiske delen av Borneo. Den minner om både giftøgler og varaner, men har også likhetstrekk med slangene.
Bygning
Trekk som minner om varaner er ni nakkevirvler, to «horn» på hemipenisen, og en lang, todelt tunge. Likhetstrekk med slanger at skallen er mer solid enn hos varanene, og at hele huden skiftes på en gang. Andre likheter med slanger er at underkjeven har et ekstra ledd, og at den ytre øreåpningen mangler. Det nedre øyelokket har et gjennomsiktig felt.
Levevis
Øreløse varaner i fangenskap er trege dyr, som ligger det meste av tiden i vann. En vet nesten ingen ting om hvordan de lever i naturen. Noen mener at de er akvatiske, mens andre tror at de er gravende. Det er mest sannsynlig at begge deler stemmer. De kan kveile seg rundt greiner med kroppen og gripehalen, så det kan tenkes at de også klatrer i trær. Det er helt ukjent hva de eter. I 1976 ble det funnet et hunn med seks store egg, så de er antakelig eggleggende, men det kan også tenkes at eggene ikke tilhørte denne hunnen. En har trodd at arten er svært sjelden, men i 1963 dukket det opp mange eksemplarer etter en flom. Dette tyder på at de vanligvis gjemmer seg i ganger under jorden, men at vannet tvang dem fram i dagen.
Systematikk
Arten er så spesiell at den har sin egen slekt og ble tidligere plassert alene i sin egen familien: Lanthanotidae. De eneste fossilene som ligner på øreløs varan er fra sen kritt i Gobiørkenen. Her har en funnet artene Cherminotus longifrons og Aiolosaurus oriens. Arten Ovoo gurval ble beskrevet fra samme sted i 2008, og kan også være en slektning. Lanthanotus, Cherminotus og Aiolosaurus regnes nå til underfamilien Lanthanotinae i en utvidet familie Varanidae, der de egentlige varanene (Varanus) plasseres i underfamilien Varaninae.
Omar Barboza
Omar Barboza er partileder for det politiske opposisjonspartiet Un Nuevo Tiempo (En Ny Tid) i Venezuela som er i opposisjon til Hugo Chávez som sitter som president i Venezuela.
Etter den andre folkeavstemningen 14. februar 2009, der 54 prosent av de stemmeberettigede i Venezuela stemte for å endre grunnloven i Venezuela slik at president Hugo Chávez kan stille til gjenvalg som president i Venezuela så mange ganger han vil, uttalte Barboza til The Associated Press at «Vi er demokrater. Vi aksepterer resultatet.», men la til at «I praksis blir dette et diktatur. Det er kontroll over all makt, manglende maktdeling, skruppelløs bruk av statlige ressurser og forfølgelse av motstandere».
Gjemtkjevinger
Gjemtkjevinger er en klasse av små og unnselige seksbeinte leddyr som er insektenes nærmeste slektninger. Det er usikkert om de er insektenes søstergruppe, eller om insektene stammer fra en slektning av tohalene. Navnet «Entognatha» er gresk og betyr skjulte kjever, og henviser til at munndelene er gjemt i et hulrom på undersiden av hodet når de ikke er i bruk. Artene lever stort sett i jord og på andre fuktige steder.
Bygning og levevis
Paring skjer ikke ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Hannen avsetter en «pakke» med spermier (en spermatofor) på bakken, eller plasserer den i hunnenes kjønnsåpning. Hunnen tar denne opp i kjønnsåpningen. Avkommet må gjennom 5 til 13 hudskift, før det når det voksne stadiet (imago). Også som kjønnsmodne fortsetter de å skifte huden.
Erik Nadheim
Erik Nadheim (født 1954) er en norsk advokat og jurist. Han er tidligere direktør for Det kriminalitetsforebyggende råd (KRÅD) og har også tidligere vært advokat blant annet for fotballklubben Lyn.
Utdannelse
Nadheim ble cand.jur. ved UiO i 1982.
Saksbehandler i Staten og politiske verv
Han arbeidet som saksbehandler og utreder i Rikstrygdeverket og Sosialdepartementet fra 1983 til 1988. Deretter var han sekretær for Arbeiderpartiets stortingsgruppe fra 1988 til 1991, med særlig ansvar for justiskomiteen og sosialkomiteen. I 1991 ble han politisk rådgiver for justisminister Kari Gjesteby og deretter for justisminister Grete Faremo.
Advokat
Fra 1. mai 1995 til 1. januar 2006 arbeidet Nadheim som advokat. Som advokat jobbet Nadheim dels med strafferett og dels med musikeres og idrettsutøveres rettigheter. Av kjente straffesaker der Nadheim var forsvarer kan nevnes AUF-saken og Birgitte-saken. Nadheim var fast advokat for Musikernes fellesorganisasjon (MFO) i en årrekke. Han har bistått en rekke kjente musikere i tvister med plateselskap, rettighetsorganisasjoner, impressarioer, managere og konsertarrangører, blant annet Motorpsycho.
Nadheim var med på å etablere idrettsutøvernes fagforening NISO (Norske Idrettsutøveres Sentralorganisasjon) i 1995 og var foreningens advokat frem til han begynt i KRÅD i 2006. Nadheim var blant annet advokat for de profesjonelle, norske spillerne i England, som i 2001 var i tvist med Norges Fotballforbund (NFF) og boikottet spill på landslaget. Nadheim var med på å fremforhandle avtalen som sikret spillerne rettighetene til eget navn, bilde og signatur, slik at tvisten ble løst.
KRÅD
Den 1. januar 2006 tiltrådte Nadheim som direktør i Det kriminalitetsforebyggende råd (KRÅD). Fra 2006 til 2008 samarbeidet Nadheim med Kjellbjørg Lunde som rådsleder og fra 2009 var Odd Einar Dørum rådsleder.
Det nasjonale kompetansesenteret, som aldri hadde fungert, ble i stillhet avviklet våren 2020. Slik ble regjeringen Solbergs løfte til Stortinget og Riksrevisjonen om økt innsats for kriminalitetsforebygging til ingenting.
Doktorgradsarbeid
I 2017 ble Erik Nadheim doktorgradsstipendiat ved Institutt for kriminologi og rettsosiologi ved Juridisk fakultet ved Universitetet i Oslo (UiO). Med støtte fra Norges Forskningsråd leverte han i desember 2020 doktorgradsavhandlingen «Kriminalitetsofre og rettssikkerhet. Om tekst som taler og hva det sier som ikke blir sagt».
Petroleumskoks
Petroleumskoks eller petrolkoks er en karbonholdig fast masse som utvinnes som et biprodukt (avfallsprodukt) fra olje; fra koksanlegg ved oljeraffinerier eller andre krakkeprosesser. Petroleumskoks importeres fra USA og brukes i produksjon av silisiumkarbid ved bedrifter i Lillesand og Orkanger.
Petroleumskoks inneholder ofte uønskede urenheter som svovel, og brenning av dette stoffet gir utslipp som bidrar bl.a. til sur nedbør som igjen kan gi fisketomme innsjøer.
Annen koks er tradisjonelt blitt utvunnet fra kull.
Jacob Stang
Hans Georg Jacob Stang (født 17. november 1830 i Nannestad, død 1. mars 1907 i Kristiansand) var en norsk jurist, embetsmann og politiker. Han var Norges statsminister i Stockholm 1888–1889 og stiftamtmann i Christiansand stift 1889–1905.
Stang var prestesønn, og tok juridisk eksamen i 1852, arbeidet noen år som dommer i Christiania før han i 1859 etablerte praksis på Kongsvinger, hvorfra han også redigerte Hedemarkens amtstidende. Fra 1878 til 1884 var han byrettsdommer i Kristiania.
Han var en slektning av Johan Sverdrup, og ble trukket inn i politikken som medlem av regjeringen Sverdrup i 1884. Han var statsråd fra 1884 til 1889: Han var statsråd ved statsrådsavdelingen i Stockholm 1884–1885; innenriksminister 1885–1886; atter i Stockholm 1886–1887; justisminister 1887–1888 og leder for statsrådsavdelingen (statsminister) i Stockholm 1888–1889.
Fra regjeringsskiftet i 1889 til 1906 var Stang amtmann i Lister og Mandals amt. Han var stortingsrepresentant for Flekkefjord 1892–94 og fremstod da som en av lederne i Moderate Venstre.
Han var gift med kvinnesakskvinnen Anna Stang. Hans sønn Georg Stang var forsvarsminister 1900-1903.
Utmerkelser
Stang ble tildelt flere ordener for sitt virke. Han ble i 1885 av kongen utnevnt til ridder av St. Olavs orden og ble 21. juli 1891 forfremmet til storkors «for fortjenstlig Embedsvirksomhed». Stang var 1888 til 1889 kansler for St. Olavs orden. Han var også innehaver av storkors av Dannebrogordenen og storkors av Nordstjerneordenen.
Normaveien (Oslo)
Normaveien er en vei på Løren i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Peter Møllers vei, inn i Lørenparken og til Kanonhallveien.
Veien fikk navn i 2005 etter Norma Projektilfabrik, som lå i Lørenveien 36. Fabrikkens navn henger i sin tur sammen med eierens operainteresse, og det dreier seg da om Bellinis opera Norma.
Ingen hus har adresse Normaveien.
Wiebke Synnøve Slåtsveen
Wiebke Synnøve Slåtsveen (født 26. april 1967) er sametingsrepresentant for Arbeiderpartiet i perioden 2005-2009. Hun er også medlem av Plan- og finanskomiteen.
Hun har tidligere hatt flere kommunale verv i Lebesby kommune, og har jobbet hos TINE i Alta, bl.a. som hygieneansvarlig og kvalitetssjef. I dag er hun bonde ved siden av politikken.
Fylkesvei 7502
Fylkesvei 7502 går mellom Djupvika og Dalselv i Sørfold kommune. Veien er 4,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 616.
Tobias Holmen Johansen
Tobias Holmen Johansen (født 29. august 1990) er en norsk fotballmålvakt som for tiden spiller for 1.-divisjonsklubben Kongsvinger. Johansen er også målvakt for Norges G19-landslag.
Örby Slott
Örby Slott er en bydel i bydelsområdet Älvsjö i Söderort i Stockholm. Området, som ble utbygd på 1940-tallet, er en forlengelse av nabobydelen Liseberg, som er noe eldre.
Den tilgrensende bydelen Örby, som også har fått navn etter Örby slott, tilhører bydelsområdet Enskede-Årsta-Vantör.
Nå vandrer fra hver en verdens krok
Innspillinger
Salmen er blitt svært populær på juleplater og på julekonserter. Noen av de som har spilt inn denne på plate er:
Paula Gosling
Paula Gosling (født 12. oktober 1939 i Detroit i USA) er en amerikansk-britisk kriminalforfatter.
Gosling var 1988–1989 forkvinne for Crime Writers' Association.
Baiersbronn
Baiersbronn er en kommune i distriktet Freudenstadt i Baden-Württemberg i Sør-Tyskland. Kommunen har et areal på 189,70 km² og det bor ca. 16 100 mennesker der.
Liaveien (Oslo)
Liaveien (1–27, 2–18) er en vei på Lofthus i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Lofthusveien til Aschehougs vei. Navnet ble vedtatt i 1915.
The Parent Rap
The Parent Rap er en episode i den animerte serien The Simpsons. Episoden er i den trettende sesongen av serien og ble vist 11. november 2001 i USA og 9. juni 2006 i Norge.
Handling
Mens Homer kjører barna til skolen, får han høre om en konkurranse på KBBL. Han ber barna hoppe av og følger etter bilen til KBBL på jakt etter 40 dollar. Barna, Bart og Milhouse, finner en politibil og nøler ikke med å hoppe inn i den. De trodde den var tom, men hunden til politi-sjefen Clancy Wiggum er der. Ved et uhell kjører bilen av gårde, og dette blir sett på som tyveri.
Familien havner i en domstol (det nevnes at det er blitt en vane for familien, som et slags sosialt samvær) for Barts tyveri. Mens dommer Snyder er på ferie, kommer det inn en erstatter, dommer Constance. Hun er mye mer streng og dømmer Homer og Bart til å være lenket sammen. De to er sammen på skolen, på soverommet og til og med på Moe's Bar.
Familien Simpson blir lei av straffen, og kutter av tråden. Straffen for det blir at de begge må gå med gapestokk. De kutter imidlertid den og, med Flanders' verktøy. Homer og Marge bestemmer seg for å ta hevn på dommeren og lusker seg til hennes bobåt. Først skulle de sette et banner med kritikk, men det endte med at Homer kastet en murstein på båten. Båten sank og de to havner i retten igjen. Dommer Constance skal akkurat til å dømme Bart til fem år på barnehjem når den gamle dommeren kommer tilbake. Han, som vanlig, legger ned saken. Constance protesterer, men Snyder konkluderer med at han er sjefen.
Katarina Parr
Katarina Parr (født rundt år 1512, død 5. september 1548) var Henrik VIII av Englands sjette og siste kone. Hun giftet seg med Henrik 12. juli 1543 og var dronning i årene 1543–1547. Med sine fire ektemenn er hun den engelske dronningen som har vært gift flest ganger.
Parr var også den første engelske dronning som utga bøker under sitt eget navn, og kong Henrik ble sagt å ha vært både stolt av og sjalu på henne. Begravelsen hennes skal ha vært den første protestantiske begravelsesgudstjeneste på engelsk språk. Hun er den eneste engelske dronning som ligger begravd i en privat bygning, Sudeley-slottet i Cotswolds.
Otterøya
Geografi og natur
Tre fjellområder med høyder over 400 meter deler øya inn i større og mindre grender, i hovedsak langs sjøen. Namsfjorden, også kalt Sør-Namsen, går på sør- og vestsida av øya og helt ut til havstykket Folda. I øst ligger det trange sundet Lokkaren mellom Otterøya og fastlandet. Nordøst for Surviksundet, Lauvøyfjorden og Raudsunda ligger naboøyene Elvalandet og Jøa. Fjordstrekningen fra og med Lokkaren og ut til Folda blir også kalt Nord-Namsen.
Verdens nordligste hjortestamme holder til på Otterøya. På andre halvdel av 1800-tallet var stammen så hardt beskattet at det i 1878 ble vedtatt freding i 5 år. De neste tiårene vekslet det mellom perioder med jakt og freding. I 1902 og 1904 ble det innført hjort av tysk og ungarsk avstamning for å øke bestanden. I dag er stammen en blanding av importert og norsk hjort.
Historie
Øya var en del av Fosnes kommune 1838–1912. Otterøy var en selvstendig kommune fra 1913 til den ble en del av Namsos i 1964. Den nordligste delen av øya, gjerne kalt Ytterodden eller Finnangerodden, tilhørte da Fosnes.
Katarina Parr
Familie
Katarina ble født en gang i løpet av 1512, enten i Kendal eller bydelen Blackfriars i London, som eldste barn av Thomas Parr av Kendal, Westmorland (nå Cumbria), en etterkommer av kong Edvard III, og hans kone Maud Green, datter av Thomas Green, Northamptonshire. Thomas Parr var sheriff i Northamptonshire og skatteinspektør for kong Henrik VIII. Hans kone var en nær venninne av og hoffdame hos dronning Katarina av Aragón, og Katarina ble trolig oppkalt etter dronningen som skal ha vært gudmoren hennes. Man mente tidligere at Katarina Parr ble født på Kendal-slottet i Westmorland, som familien hennes hadde i sitt eie fra 1300-tallet. Men slottet stod forlatt fra 1487, og på den tid da Katarina ble født, var det i høy grad forfalt. Thomas foretrakk livet ved hoffet i London. Under sitt svangerskap gikk Maud Parr dronningen til hånde og bodde i familiens hus i bydelen Blackfriars, og det er mer sannsynlig at Katherine ble født der. Foreldrene hennes ble gravlagt i klosterkirken - antagelig på stedet som i dag utgjør kirkegården ved St Anns kirke.
Otterøya
Historie
Fra gammelt av var båt det naturlige framkomstmidlet. Mot slutten av 1800-tallet begynte rutetrafikk med dampbåt fra Namsos til de ulike distriktene på namdalskysten, først med Namsos Dampskibsselskap i 1867. Da Namdalens Aktie-Dampskibsselskab ble etablert i 1890, fikk Otterøya flere anløpssteder: Survika, Fosslandsosen, Årnes og Finnanger. I Sør-Namsen hadde Skomsvoll og Skorstad båtanløp. Fra 1959 begynte det å gå ferje over Lokkaren mellom Otterøya og Varpneset og kort tid etter begynte Fylkesbilene med daglige bussruter. 2. desember 1977 fikk Otterøya fastlandsforbindelse da den 435 meter lange hengebrua over Lokkaren ble åpnet.
Katarina Parr
Familie
Faren døde av sykdom da Katarina var fem år gammel. Hun hadde to søsken: William Parr, 1. marki av Northampton og Anne Parr, gift med William Herbert, 1. jarl av Pembroke. Deres besteforeldre på farssiden var William Parr av Kendal og Elizabeth Fitzhugh. Familien Fitzhugh var illegitime etterkommere etter Eudes, greve av Penthièvre. Elizabeth var datter av Henry FitzHugh, 6. lord FitzHugh og Alice Neville. Alice var i sin tur en datter av Richard Neville, 5. jarl av Salisbury og Alice Montagu, grevinne av Salisbury.
Otterøya
Historie
Fosnes Telefonsamlag fikk konsesjon 4.9.1899 med linje til Namsos (Namdalens Telefonforening). Samlaget ble oppløst året etter og anlegget delt mellom Otterøens Telefonsamlag og Joøen-Salsnesset Telefonsamlag. Statland Telefonselskap på «Sørsida» av Fosnes kommune fikk konsesjon 29.1.1898. Telefonsentralen på Otterøya lå på Skomsvoll. Fra 1906 ble den en av stasjonene som mottok stormvarsel fra Meteorologisk institutt i Bergen.
Katarina Parr
Tidlige ekteskap
I 15-årsalderen ble hun gift med Edward, lord Borough, som døde i 1529. Han hadde problemer med få utlevert arven sin, da faren hans var innesperret på grunn av sinnssykdom. En gang mellom 1530 og 1533 giftet hun seg med John Nevill, 3. baron Latymer av Snape, North Yorkshire. Han døde i 1543.
Otterøya
Historie
Etter at det fylkeseide Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk ble etablert i 1919, vedtok Otterøy herredsstyre å opprette kommunalt e-verk. I 1923 ble det ansatt bestyrer for e-verket, og i løpet av de neste årene ble ledningsnettet bygd ut. E-verket ble overtatt av fylket 1. juli 1943.
Otterøya hadde i 1960 et innbyggertall på 1076, noe som inkluderte den delen av Elvalandet som tilhørte Otterøy kommune. I 1970 var folketallet redusert med ⅓ til 712, inkludert den delen av Elvalandet som nå tilhørte Namsos. Åpningen av Lokkaren bru i 1977 bidro trolig til at befolkningen i 1980 var økt til 930. Elvalandet var da blitt egen tellekrets med 58 innbyggere. I 1990 var befolkningen på Otterøya 956, men hadde gått ned til 809 i 2001.
Katarina Parr
Tidlige ekteskap
Som enke for andre gang innledet hun et forhold til Thomas Seymour, bror til den avdøde dronning Jane Seymour. Men så fikk kong Henrik VIII av England øye for henne. Hun følte seg forpliktet til å godta hans frieri i stedet. Hun hadde tiltrukket seg kongens oppmerksomhet, blant annet ved å megle for å forhindre at broren William fikk sin kone henrettet.
Dronning av England og Irland
Hun giftet seg med Henrik VIII den 12. juli 1543 i Hampton Court Palace. Hun var den første engelske dronning med den nye tittelen «Dronning av Irland». Denne fikk hun da Henrik tok tittelen «Konge av Irland». Som dronning var Katarina delvis ansvarlig for å forsone Henrik med sine to døtre fra to tidligere ekteskap. Begge skulle senere bli dronning av England i egen rett; Maria I av England og Elizabeth I av England. Hun utviklet også et godt forhold til prins Edvard. Da hun ble dronning, ble hennes farbror William Parr, baron Parr av Horton, hennes nye kammerherre.
Otterøya
Gerhard Schøning om Otterøya 1774
«Paa den søndre Siide af Øen, staaer Annex-Kirken Viik, paa en Gaard, af samme Navn, hvor den her værende Residerende Capellan har sin Bopæl.»
Katarina Parr
Dronning av England og Irland
I tre måneder, fra juli til september 1544 var Katarina utpekt som dronningregent av Henrik da han dro på sitt siste og lite suksessfulle hærtog mot Frankrike. Fordi farbroren hennes var medlem av hennes regjeringsråd, og den sympatien som fulgte de utpekte rådsmedlemmene Thomas Cranmer og Edward Seymour, jarlen av Hertford, hadde Katarina effektiv kontroll og kunne styre slik som hun så det best. Hun håndterte provisjon, finanser og mønstring for Henriks franske hærtokt, signerte fem kongelige kunngjøringer og opprettholdt kontakten med sin løytnant i grensetraktene mot Skottland, George Talbot, 6. jarl av Shrewsbury. Det antas at hennes handlinger som regent, hennes karakterstyrke og verdighet og senere religiøse overbevisninger fikk stor innflytelse på hennes stedatter Elizabeth.
Otterøya
Gerhard Schøning om Otterøya 1774
«Fra bemældte Voolnæs til det saa kaldte Salnæs, den ydterste Pynt af det faste Land, ved Inner-Follen, er en stor Havbugt, hvilken inbefatter 3 store Øer, foruden adskillige smaa. Den største er Ooterøen, 7 ½ Mil i Omkreds (i den gamle Beskrivelse staaer 6), og paa den 19 Gaarde (Beskrivelsen siger et Sted 9, et andet Sted 13 à 16 Bønder-Gaarde). Denne Øe haver Skov til Fornødenhed. Paa dens søndre Siide, henimod Voolnæsset, er Biørumsfiord. Paa den østre Siide ved den saa kalde Lokkaren, sees i Fiældet en dyb og meget lang Sprække, langs op efter, til det øverste av Fiældet, som øverst op er breedest, men jø nærmer Søen, jo smaler. Omkring denne Øe have tilforn været de beste Laxe-Varpe i Fogderiet, som fordum have kastet af sig 6 à 8 Læster Lax: men nu give de ikke 1 Læst. Tilforn har og paa denne Øe været en Hob Hiorte; men der ere de saa lenge blevne ersatte, af de saa kaldte Junker-Skiøtte, som her for den meeste Tid opholdte sig (de vare frie Skiøtte for Kongen eller Leensherren), at her nu ingen meere findes.»
Katarina Parr
Dronning av England og Irland
Katarina Parr var rundt 1,77 meter høy, og den høyeste av Henriks koner. Hun hadde rødgyllent hår og brune øyne, og var kjent for sin kjærlighet til prangende smykker, overdådige franske og italienske pelser og kostbare sko – i løpet av ett år skaffet hun seg 47 ulike par. Hun ble ikke betraktet som noen skjønnhet, men utstrålte stor verdighet.
Otterøya
Gerhard Schøning om Otterøya 1774
Den nevnte «Beskrivelsen» er «Ganske Nummedals Lehns Beskrivelse» fra 1597. «Voolnæs» er området sørover fra Utvorda i Flatanger. «Biørumsfiord» er Namsfjorden (Sør-Namsen).
Katarina Parr
Dronning av England og Irland
Hennes religiøse syn var sammensatt og vanskelig å spore i de historiske kildene. Selv om hun vokste opp som katolikk - hun ble født før reformasjonen - ble hun åpenbart senere sympatisk innstilt og interessert i den «nye tro». Vi kan være sikre på at hun hadde stor sympati for reformasjonens ideer etter Henriks død, da boken Lamentations of a Sinner («En synders jammer») ble utgitt på slutten av 1547. Med hennes bestilling av en oversettelse av Desiderius Erasmus Roterodamus Parafraser tyder på en mer tradisjonell tro.
Otterøya
Sysselsetting
Tidligere var fiske og jordbruk de viktigste næringsveiene på Otterøya, gjerne i kombinasjon. I 1960 arbeidde 58 % av den yrkesaktive befolkningen på øya i primærnæringene. I 2001 var dette redusert til 16 %, mens 40 % arbeidde i det offentlige og 29 % i private tjenesteytende næringer. I 1960 var de tilsvarende tallene 13 % og 9 %.
Katarina Parr
Dronning av England og Irland
Katarina var både interessert og deltok i hoffets religiøse debatter. Som dronning tiltrakk hun seg hoffmenn med interesse for den reformerte tro og oppfatning av at teologi også var et emne for andre enn prester. Det mest revolusjonerende var tanken om at alle, også kvinner, skulle få lese Bibelen. Katarina var reformist nok til å bli sett på med mistenksomhet av katolikker og antiprotestanter, som biskopen Stephen Gardiner og kansleren Thomas Wriothesley, 1. jarl av Southampton. Disse forsøkte å sette opp kongen mot henne i 1546.
Otterøya
Sysselsetting
Hovik Sildolje og Kraftforfabrikk ble etablert i Hovika i 1911 og produserte sildemel og sildolje. I 1944 ble fabrikken overtatt av et Oslo-selskap og skiftet navn til Hovik Fabrikker. Anlegget brant ned i februar 1945 og ble ikke gjenoppbygget. På Vikan på Elvalandet i daværende Otterøy kommune ble Sildoljefabrikken Sild etablert i 1913. Fabrikken ga arbeidsplasser til hele regionen, også Otterøya. Den ble nedlagt i 1986.
Katarina Parr
Dronning av England og Irland
De beskyldte henne for å være innblandet i saken med Anne Askew, som ble dømt for kjetteri og brent på bål. En dag diskuterte Katarina så heftig med kongen mens han hadde store smerter, at han forlot rommet i raseri og ga ordre om at dronningen skulle arresteres for kjetteri. Hans livlege advarte Katarina som oppsøkte Henrik og sverget på at hun hadde diskutert religion med ham utelukkende for å trekke oppmerksomheten bort fra smertene han hadde i en fot. Hun ble aldri arrestert.
Otterøya
Sysselsetting
Otterøya og tidligere Otterøy kommune hadde flere større og mindre trelastbruk og gårdssager. Størst var Statlandbruket, en videreføring av sagbruksdrift som hadde eksistert siden 1600-tallet. Bruket gikk konkurs i 1972. På selve Otterøya startet Peder Devik sagbruk på Årnes i 1925, drevet av strøm fra det nylig etablerte e-verket. Bruket hadde 14 ansatte. Det ble nedlagt i 1955.
Otterøy kirke
Otterøy kirke, fram til 1913 Vik kirke, ble oppført etter tegning av Christian H. Grosch og sto ferdig i 1858. Den åttekantete tømmerkirken har 350 sitteplasser og erstattet en langkirke som trolig var fra 1600-tallet. Den eldste skriftlige omtalen av kirken på Vik er fra 1589, men det regnes som sannsynlig at dette har vært kirkested tidlig på 1200-tallet. Kirken har et krusifiks som kan være fra de første tiårene på 1200-tallet, men dateringen er usikker.
Katarina Parr
Siste ekteskap, fødsel og død
Da Henrik døde den 28. januar 1547, kunne Katarina endelig gifte seg med sin gamle kjærlighet Thomas Seymour (med tittelen baron Seymour av Sudeley og Lord High Admiral), men hun fikk problemer med svigerinnen Anne Seymour, hertuginne av Somerset og gift med Thomas' eldre bror, Edward Seymour. Anne mente Katarina som enkedronning overlate sine juveler til henne. Hun påpekte at etter tronfølgeloven kom hertuginnen av Somerset like etter Anna av Kleve og Henriks døtre Maria og Elizabeth, men foran enkedronningen. Til sist vant hertuginnen maktkampen, men forholdet til Katarina hadde lidd botelig skade, og forholdet mellom Seymour-brødrene kjølnet tilsvarende, ettersom Thomas opplevde saken som et angrep fra sin egen bror.
Kong Henriks sønn kom på tronen som Edvard IV av England. Katarina flyttet sammen med den 13 år gamle prinsesse Elizabeth til sin favoritteiendom i Chelsea. De to bodde også sammen mens kong Henrik var i Boulogne. De delte interessen for studier, med Elizabeth som læremester, og for religion, der det var Katarina som underviste. At de bodde sammen, ble likevel en ulykke for begge kvinnene, da dette førte til nærkontakt mellom Elizabeth og halvbroren kong Edvards yngste morbror, Thomas Seymour. Seymours første plan ser ut til å ha vært å bli gift med en av kong Henriks døtre, enten det ble Maria eller Elizabeth. Men Henriks testamente fastslo at døtrenes eventuelle ekteskaper måtte godkjennes av rådet, som aldri ville tillate noe forhold til Seymour. Han bestemte seg så for det nestbeste, kong Henriks enke. Katarina hadde en gang vært forelsket i Seymour, og etter tre pliktekteskaper fikk hun endelig selv velge sin ektefelle. De giftet seg hemmelig i april. Dermed ble Thomas Seymour også stefar til Elizabeth, og forpliktet til å verne og veilede henne. I stedet misbrukte han tilliten hennes, og han kan ha misbrukt henne seksuelt.
Otterøya
Otterøya i litteraturen
Olav Duun fra naboøya Jøa har i sine bøker brukt både landskapet, folket og språket i området. Devika på Otterøya blir regnet som modell for Juvika i romanserien Juvikfolket. TV-serien Medmenneske (NRK 1981), som bygger på Duuns roman Medmenneske (1929), ble for en stor del filmet på Otterøya.
Petasekund
Petasekund er en SI-enhet for måling av tid. Et petasekund er lik 1015 sekunder eller 31 688 764 år, 195 døgn, 10 timer, 23 minutter og 59 sekunder. Symbolet for petasekund er Ps.
Katarina Parr
Siste ekteskap, fødsel og død
Kort efter bryllupet ble Katarina gravid for første gang. Hun var da rundt 36 år. Mannen hennes var opptatt av sin stedatter, hadde nøkkel til pikens soverom, og det ble observert at han hilste henne god morgen ved å stryke henne fortrolig over ryggen eller baken, selv når hun ikke var fullt påkledd. Han stjal små kyss fra henne foran nesen på sin kone. Ved én anledning, i sitt eget hus i London, kom han inn til henne «med bare bein», dvs. uten bukser. Ved to anledninger hjalp Katarina ham å holde Elizabeth fast mens piken lå i sengen om morgenen, og kile henne. Senere, ute i hagen, holdt Katarina prinsessen fast, mens Seymour klippet kjolen hennes itu. Kanskje gjaldt det et veddemål, men Elizabeths guvernante, Kate Ashley, konfronterte Seymour med at han skadet sin stedatters rykte. Han truet da med å klage inn Ashley for ærekrenkelse, og sa han ikke ville endre oppførsel, «for jeg mener ikke noe galt med det». Katarina kan ha forsøkt å holde på sin manns kjærlighet ved å se gjennom fingrene med hans forelskelse i Elizabeth. I mai 1548 ser hun likevel ut til å ha forstått at han gikk for langt. Elizabeth flyttet da til Kate Ashleys søster Joan som var like lærd som sin søster, og kom godt overens med prinsessen.
Petasekund
1 petasekund er lik:
Otterøya
Otterøya i litteraturen
Carl Frode Tiller fra Namsos la store deler av handlinga i romanen Innsirkling 2 (2010) til Otterøya.
Katarina Parr
Siste ekteskap, fødsel og død
Mary Seymour ble født 30. august 1548 og oppkalt etter Katarinas eldste stedatter, den senere dronning Maria. I starten av svangerskapet var Katarina ofte uvel, men siden hadde fosteret sparket så kraftig at begge foreldre var overbevist om at det nok ble en gutt. Fødselen gikk bra, men siden støtte det til smerter og kanskje febervillelse som fikk Katarina til å anklage sin mann offentlig for å ønske og kanskje fremkalle hennes død. Han prøvde å roe henne, men kunne ikke stanse ryktene om at han hadde forgiftet henne for å kunne gifte seg med prinsesse Elizabeth. I sitt testamente 5. september innsatte Katarina ham likevel som enearving, «med ønske om at det hadde vært tusen ganger mer». Den nyfødte datteren nevner hun ikke. Katarina ser heller ikke ut til noen gang å ha bedt om å få se barnet.
Natt til onsdag 5. september mellom kl. 2 og 3 døde hun av fødselskomplikasjoner, trolig barselfeber, ble svøpt i et voksklede og lagt i en blykiste. Påfallende nok var enkemannen ikke til stede ved sin kones begravelse, men lady Jane Grey deltok. Thomas Seymour ble halshugget for forræderi året etter. Det ble sagt at han hadde planlagt å holde kong Edvard som gissel for å fremtvinge et regjeringsskifte på sin eldre brors bekostning. Også prinsesse Elizabeth satt i avhør, men klarte seg. Den 6-7 måneder gamle Mary Seymour var foreldreløs og ble overlatt til sin mors nære venninne, Catherine Willoughby, enkehertuginnen av Suffolk, for å oppfostres hos henne. Siste gang Mary nevnes i de historiske kildene, er på sin toårsdag.
Grav og gjenferd
I 1782 gjenfant John Locus tilfeldig dronning Katarinas kiste i ruinene av Sudeley slottskapell. Han åpnet kisten og fant den døde i overraskende velbevart tilstand etter 234 år. Hun hadde ennå hår, tenner og negler, og kroppen hennes var «myk og fuktig, og vekten av hennes hånd og arm som på en levende». Men før et år var gått, var hun gått i oppløsning og luktet, så det ble lagt en helle over graven hennes. Den ble åpnet enda noen ganger i de neste ti årene. I 1792 senere besluttet noen fulle pøbler å finne et bedre hvilested og gravde et hull, men i fylla kom de til å legge henne med ansiktet ned. I 1817 ble hun gravlagt for tredje gang, denne gangen i marmor i slottskapellet. Skulpturen på graven stammer fra victoriatiden. Teksten er kopiert fra den originale innskriften på blykisten: «Here lyethe quene Kateryn wife to Kyng Henry the VIII and last the wife of Thomas, Lord of Sudeley, high admyrall of England and onkle to Kyng Edward the VI.» Bare noen hårlokker og en svart tann er utstilt på slottet. Katarinas angivelige gjenferd sies å flakke om på Sudeley på leting etter spedbarnet sitt. I 1860 ble arbeideren Fred Simmons bedt om å utføre en reparasjon i bygningen. Det gjorde han en kveld i skjæret fra et stearinlys, da lyset plutselig blåste ut. Han hørte raslingen av en silkekjole som passerte, og antok det var en kvinnelig ansatt, men det viste seg at ingen andre hadde vært ovenpå. Senere innrømmet han å ha tatt med seg en tann fra Katarina Parrs kiste, og noterte: «Kan det være slik at Katarinas ånd flakker om på sine gamle trakter, gjør natten fæl, og fyller med skrekk de som er skyldige i å plyndre døde!» Hans kone insisterte på at han la tannen tilbake.
Film og teater
Katarina opptrådte første gang på kino i 1933 i Alexander Kordas mesterverk The Private Life of Henry VIII. Charles Laughton spilte kongen, og Evelyn Gregg hadde rollen som Katarina Parr.
I 1970 kom Catherine Parr, et 90 minutters drama fra BBC, det siste i en serie i seks avsnitt, kalt The Six Wives of Henry VIII. Katarina ble spilt av Rosalie Crutchley mot Keith Michell som Henrik. I denne versjonen står Katarinas religiøse lidenskap og intellektuelle begavelse sentralt. Crutchley hadde samme rollen på nytt i første del av en serie på seks om livet til Elizabeth I i 1971, kalt Elizabeth R med Glenda Jackson som Elizabeth.
I oktober 2003 i en britisk fjernsynsserie i to deler om Henrik VIII (ITV drama) ble Katarina spilt av Clare Holman. Hennes rolle var relativ liten, da stykket fokuserte på Jane Seymour og Katarina Howard.
I mars 2007 fremførte Washington University i St. Louis vinnerbidraget i en skribentkonkurranse fra A.E. Hotchner Playwriting Competition stykket Highness om Katarina Parrs liv og forholdet til kong Henrik VIII, og spesielt den framtidige dronning Elizabeth som hun var som en mor for.
Historiografi
Myten om at Katarina opptrådte mer som sin ektemanns sykepleier enn som hans kone, oppstod på 1800-tallet i verkene til den viktorianske forfatteren Agnes Strickland. Dette synet utfordres av David Starkey i boka Six Wives, hvor han påpeker at kong Henrik VIII hadde en stor stab av leger som sto tilgjengelig dag og natt, og at Katarina som dronning var tildelt en verdigere rolle enn sykepleierens.
Agnes Strickland nedstammet selv fra Katarina Parrs familie og viste i sin bok Lives of the Queens of England: From the Norman Conquest fra 1847 til familietradisjonen om at Katarinas datter Mary Seymour vokste opp, giftet seg med Edward Bushel og fikk datteren Mary Bushel som igjen giftet seg med en Silas Johnson og fikk en datter, Mary Johnson, gift med presten Francis Drayton i Kent. Det foreligger ingen samtidige dokumenter til støtte for dette.
Marc Ravalomanana
Den 6. mai 2002 ble han president av Madagaskar. Han er kjent for sin ultra-liberale økonomiske politikk. Landets økonomiske situasjonen ble forbedret av han, men inflasjonen økte også. Han er kjent for å ha bidratt sterkt til å forbedre landets infrastruktur, veier, havner og flyplasser. Han ble anklaget av kritikerne for å blande sine egne økonomiske interesser med statens interesser. Dette førte til hans fall i 2009. Den 17. mars gjorde hans etterfølger Andry Rajoelina statskupp ved hjelp av en gruppe mytterister i hæren. Ravalomanana har siden levd i eksil i Sør-Afrika.
Puławy
Puławy er en by i det østlige Polen. Byen hadde 49,755 innbyggere i 2006 og ligger i Lublin voivodskap, der elven Kurówka flyter inn i Wisła.
Historie
Den første skriftlige omtale av en bosetning på stedet for dagens Puławy dateres tilbake til 1626. I 1671 begynte byggingen av et palass med en park rundt for adelsslekten Lubomirski. Senere bodde slekten Sieniawski her. I 1782 ble bosetningen Adam Kazimierz Czartoryskis eiendom og ble snart et viktig sted for det politiske og kulturelle liv i Polen. I 1795, under Polens tredje deling, tilfalt byen kongeriket Preussen.
I 1801 ble det første museet i Polen (i det som da var Preussen) åpnet på initiativ av prinsesse Izabella Czartoryska. Den inneholdt kongelige juveler og krigs- og krontrofeer, malerier, kunst og militært håndverk, og minner om kjente personer. Militaria, regalier og dokumenter ble plassert i det såkalte Sibylletempelet; malerier, kunsthåndverk og rariteter fant sin plass i det gotiske hus. Etter undertrykkelsen av Novemberoppstanden (1830-1831) ble samlingene som var truet med konfiskering ført til Paris og senere bragt til Kraków. Store deler av samlingen er nå utstilt i Czartoryski-museet (Muzeum Czartoryskich) i Kraków, det fortsatt bestående eldste museet i Polen.
I 1807 ble byen del av hertugdømmet Warszawa og i 1815 en del av det russiskdominerte Kongress-Polen. Den eldre Izabella Czartoryska gjorde Puławy til et senter for polsk motstand mot Russland. I 1831, etter Novemberoppstanden, kom Puławy under rent russisk styre. Russiske myndigheter konfiskerte eiendommen og opprettet en reformskole i slottet.
Etter et besøk av tsarina Aleksandra Fjodorovna ble Puławy kalt Nowa Aleksandria (Nye Alexandria) fra 1846 til 1918. I 1862 ble et landbruks- og skogbruksinstitutt grunnlagt på eiendommen, som ble det polske nasjonale institutt for landbruksvitenskap i 1917. Etter at det ble splittet i 1950, forble Institutt for dyrking, gjødsling og jordvitenskap fortsatt på stedet.
I 1867 ble stedet sete for en powiat og fikk i 1906 byrettigheter. Etter Første verdenskrig lå stedet igjen innenfor Polens grenser.
Under Andre verdenskrig etablerte nazistene en ghetto for jødene. De nesten 4000 innbyggerne i ghettoen ble senere deportert til utryddelsesleiren Sobibor.
I 1945 ble det nasjonale veterinærinstituttet opprettet i Puławy ved ministerielt dekret. På midten av 1960-tallet ble det bygget en stor nitrogengjødselfabrikk i byen, senere kalt Zakłady Azotowe Puławy. Dette økte i stor grad stedets betydning og befolkning.
En stiftelse ble opprettet i 1997 for å bevare slottsparken og gjøre den tilgjengelig for publikum. I 2000 innviet den tyske krigsgravkommisjonen Puławy tyske militærkirkegård, hvor 22.000 tyske soldater som falt i andre verdenskrig ble begravet på nytt fram til desember 2011.
I april 2002 ble det første spesiallaboratoriet i Polen for analyse og forskning av biologiske krigføringsmidler åpnet i Det veterinærmedisinske forskningssenteret der.
Westlothiana
Westlothiana var et lite krypdyr eller krypdyraktig amfibie fra tidlig karbon og regnes som et overgangsform mellom amfibier og krypdyr.
Funnet
Typeeksemplaret av Westlothiana lizziae («firfislen fra West Lothian») ble oppdaget i et steinbrudd i Bathgate i Skottland i 1987, og gitt navn etter distriktet (West Lothian). Det lille skjelettet er fra et dyr på omtrent 20 cm lengde med både amfibietrekk og krypdyrtrekk. Denne blandingen av trekk har gjort at Westlothiana vekselvis har blitt plassert som en panserpadde, en reptilomorf (krypdyrenes nærmeste slektninger blant panserpaddene), et urreptiler eller noe midt i mellom. Enkelte foretrekker å plassere dyret som søstergruppe til amniotene eller som en «basal amniot» (dvs. det første dyret som la virkelige egg med skall).
Bygning og levevis
Westlothiana liknet en kortbein firfisle eller en slank salamander og levde i det som den gang var en kullsump for 350 millioner år siden. Der den ble funnet levde den trolig i et område ved en sjø, hvor den krøp rundt i underskogen på jakt etter insekter, edderkoppdyr og andre smådyr. Hodeskallen var av anapsid type, uten åpninger i hodeskallen bak øyet, og med åpning for et pinealøye i skalletaket. Sammen med Casineria, et annet "manglende mellomledd" fra Skottland, er den en av de aller minste krypdyrliknende amfibier som er kjent. Et voksent dyr var ikke mer enn 20 cm langt. Den beskjedne størrelsen har gjort Westlothiana til et nøkkelfossil i jakten på de første amniotene, siden amniote egg er antatt å ha utviklet seg hos svært små arter.
Skjelettet viser en underlig blanding av bygningstrekk fra panserpadder og urreptiler. Typiske amfibie-trekk er flate pterygoider (to utløpere av kilebeinet som stikker ned i svelget), små bein og neuralbuer som er vokst sammen med pleurocentrum i ryggraden. Typiske trekk som knytter den til urreptilene omfatter blant annet stort issebein, tenner uten labyrinthodont emalje, kort humerus i forhold til femur, ankelbein som ikke er sammenvokste og en ryggrad der intercentra dominerer.
Ruta & al. (2003) har tolket den lange kroppen og de små beina som en mulig tilpasning til å grave, tilsvarende den man kan se hos moderne skinker.
Mikrobølge
Mikrobølger er et trivialnavn for elektromagnetiske bølger med bølgelengder i området 1 mm–30 cm, altså i den korte enden av radiobølgeområdet. Elektromagnetiske bølger med kortere bølgelengder kalles infrarøde.
Bølgelengder på 30 cm–1 mm tilsvarer frekvenser på 1–300 GHz. Mikrobølgeområdet er delt inn i ulike bånd, slik som «ultra-high frequency» (UHF, 0,3–3 GHz), «super-high frequency» (SHF, 3–30 GHz), og «extremely high frequency» (EHF, 30–300 GHz).
Mikrobølger blir brukt blant annet i mikrobølgeovner, radarer og satellittbasert kommunikasjon. På grunn av mangel på stabile mikrobølgekilder og tilhørende komponenter, ble ikke mikrobølgeteknologi utviklet før under andre verdenskrig, og da i forbindelse med radarutvikling i militært øyemed.
Meteorologiåret 1904
Meteorologiåret 1904 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1904.
Tondo (kunst)
Tondo (italiensk «kule», «tallerken», «rundmedaljong», fra latin rotundus «rund») er et sirkelrundt maleri eller relieff.
Innen kunsten begynte tondoen å benyttes i ungrenessansens Italia. Et kjent eksempel er Rafaels Albamadonnen.
Winchesterkatedralen
Winchesterkatedralen, engelsk Winchester Cathedral) ligger i Winchester, Hampshire og er en av Englands største katedraler og et tydelig eksempel på normannisk arkitektur i England. Katedralen er sete for Winchester bispedømme i den anglikanske kirke.
Katedralen er viet til Den hellige treenighet, Peter, Paulus og den hellige Svithun.
Old Minster
Den første domkirken på stedet kalles Old Minster, og ble bygd i 642. Den ble revet i 1093.