cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Det romerske kongedømme
Comitia Curiata
Comitia Curiata var den eneste lovgivende institusjon under monarkiet. Forsamlingen var sammensatt på grunnlag av de første romerske familiene, eller mer nøyaktig, på grunnlag av de tretti opprinnelse patrisiske (adelige) klanene. Den var delt opp i 30 curiæ med 10 curiæ for av stammene Ramnes, Tities, og Luceres. Sammensetningen av curiæ besto av de gens (se nedenfor) som delte felles bånd. Alle medlemmer av en curiæ hadde tillatelse til å stemme. Flertallet av stemmene innenfor curiæ bestemte den samlete stemmen. Et flertall av curiæ bestemte forsamlingens samlede syn
Romulus' kongedømme
Romulus var ikke bare Romas første konge, men også byens grunnlegger. I år 753 f.Kr. begynte Romulus å bygge byen på Palatinerhøyden. Etter at Roma var grunnlagt inviterte han kriminelle, bortrømte slaver, flyktninger og andre uønsket og brysomme mennesker ved å tilby dem asyl. På dette viset befolket han fem av Romas syv høyder.
For å skaffe kvinner og hustruer til sine beboere inviterte han nabostammen sabinere til en festival hvor han stjal stammens kvinner og førte dem tilbake til Roma, og kvinnerovet blir husket som Rovet av sabinerkvinnene. Etter en påfølgende krig med sabinerne kunne Romulus føre de to stammene, sabinerne og romerne, inn under en hersker.
Romulus oppdelte folket i Roma mellom de som var krigere og de som ikke var det. Krigerne ble romernes legioner bestående av 6000 infanterister og 600 kavalerister. De øvrige ble byens borgere og ut av disse valgte Romulus 100 av de mest edle menn til å tjenestegjøre som senatorer i en rådgivende forsamling for kongen, det romerske senatet. Disse mennene kalte han for patrisiere og deres etterkommere skulle ble republikkens adel og elite. Med unionen mellom romerne og sabinerne la Romulus ytterligere 100 medlemmer til senatet.
Også under Romulus' regime ble Comitia Curiata opprettet. Til å danne grunnlaget for denne forsamlingen delte Romulus folket i Roma inn i tre stammer: en for romerne, en andre for sabinerne og en tredje for alle andre. Hver stamme valgte ti representanter, kjent som curiæ, til å danne en valgstemme. Romulus ville deretter sammenkalle Comitia Curiata og legge fram forslag fra enten ham selv eller senatet for denne forsamlingens bekreftelse. Alle forslag som passerte var enten enstemmig vedtatt eller enstemmig avslått da flertallet av Comitia Curiata ble betraktet som meningen til hele Comitia Curiata.
Etter 38 år som konge av Roma hadde Romulus kjempet i flere suksessfulle kriger, utvidet Romas kontroll over hele Latium og mange omliggende området. Romulus instituerte også augur som en del av den romerske religionen. Romulus ville bli husket som tidlige Romas største erobrer og som en av de menn med mest pietas (en romersk dyd) i Romas historie. Etter at han døde 54 år gammel ble han helliggjort som krigsguden Quirinus og tjenestegjorde ikke bare som en av Romas tre hovedguder, men også som den guddommelige legemliggjøringen av Roma selv.
Numa Pompilius’ kongedømme
I Henhold til Romas tidlige historie av Titus Livius fikk Numa Pompilius først omdømme som en rettferdighetens mann, og etter Romulus' merkelige og mystiske død gikk kongedømmet til ham. En annen grunn var at han var fra den sabineres stamme, kanskje som godtgjørelse for den gamle forbrytelse, ble han utpekt som konge.
Selv om han først var uvillig å tjenestegjøre som konge ble han overtalt av sin far som en tjeneste for gudene. Feiret for sin naturlige visdom ble Numas kongedømme preget av fred og vekst.
Numa reformerte den romerske kalender ved å justere den i henhold til solar og lunar, det vil si siderisk år, foruten også å legge til månedene januar og februar for å føre det totale antallet måneder opp i tolv. Numa stiftet flere av Romas religiøse ritualer, blant annet Salii og flamen maioris for å tjene som yppersteprest til Quirinus, Flamen Quirinalis. Numa organiserte området i og rundt Roma i distrikter for lettere håndtering. Han er også gitt æren for organiseringen av Romas første yrkeslauger.
Han er husket som den mest religiøse av kongene, mer enn selveste Romulus, og i løpet av hans regime introduserte han flamens, Romas jomfruerlige vestalinner, pontiff og pontifikalkollegiet. I løpet av hans administrasjon ble templene for Vesta og Janus reist. Og i samme tid ble det sagt at Jupiters skjold falt fra himmelen med Romas skjebne skrevet på den. Numa ga ordre om at elleve kopier av skjoldet skulle skapes og disse skjoldene ble Romas helligdommer.
Som fredselskende og vennlig mann plantet Numa tanker om ydmykhet og rettferdighet i romernes sinnelag. Dørene til Janustempelet var aldri åpne en eneste dag da Numa aldri gikk til krig i løpet av sitt fire tiårs lange regime. Han regjerte i 41 år som konge, og døde en naturlig og fredfylt død.
Tullus Hostilius’ kongedømme
Tullus Hostilius lignet på Romulus i henhold til krig og minst mulig på Numa i henhold til å respektere gudene. Tullus gikk til krig mot Alba Longa, Fidenæ, og Veii, og skaffet således Roma større landområder og makt. I løpet av Tullus' regime ble byen Alba Longa fullstendig ødelagt og han fikk gjort hele befolkningen til slaver og fraktet til Roma.
Tullus ønsket krig så mye at han gikk i gang med en ny krig mot sabinerne. Med Tullus mistet romerne ønsket for fred og Tullus kjempet så mange kriger at han fullstendig overså å dyrke gudene. Legenden vil ha det til at på grunn av dette kom en pest til byen og selv Tullus ble smittet. Da Tullus påkalte Jupiter og bønnfalt om hjelp svarte Jupiter med et lynet som brente kongen til døde og hans hus til aske.
Til tross for hans krigsnatur lot Tullus Hostilius velge og representere en tredje gruppe med mennesker i Romas patrisiske klasse av de som hadde kommet som flyktninger til Roma. Han konstruerte også et nytt hjem for senatet, Curia, som sto i over 500 år etter hans død. Hans regime varte i 31 år.
Ancus Marcius’ regime
Etter Tullus’ mystiske død valgte romerne en fredfull og religiøs konge i hans sted. Kongen de valgte var Numas barnebarn, Ancus Marcius. Ganske lik sin bestefar gjorde Ancus lite for å utvide Romas grenser og gikk en gang til krig da hans områder trengte forsvar. Han bygde Romas første fengsel på Kapitolhøyden.
I løpet av hans regime ble høyden Janiculum på venstrebredden befestet for å beskytte Roma og han bygde den første brua over Tiber. Han grunnla også Romas havn Ostia ved Tyrrenhavet og bygget Romas første saltminer. I løpet av hans tid økte Romas størrelse da Ancus med hell brukte diplomati for med fredfylte midler å få mindre nabobyer til å gå i allianse med Roma. Ved denne metoden fullførte han erobringen av latinerne og omplasserte dem på Aventinerhøyden, og dannet således romernes plebeierklasse.
Ancus Marcius døde en naturlig død som hans bestefar før ham etter 25 år som konge, og ble husket som en av Romas største pontiffer.
Tarquinius Priscus’ kongedømme
Tarquinius Priscus var ikke bare Romas femte konge, men også den første som var etrusker av fødsel (skjønt av gresk avstamming). Etter å ha emigrert til Roma fikk han gunst hos Ancus som senere adopterte ham som sin sønn. Etter at han var blitt konge erklærte Tarquinius krig mot sabinerne og etruskerne, noe som doblet Romas størrelse og skaffet byen store rikdommer.
En av hans første reformer var å legge til 100 nye medlemmer til senatet fra de erobrede etruskiske stammene, noe som førte antallet senatorer opp til 300. Han brukte Romas rikdommer fra erobringene til å bygge store monumenter for Roma. Blant disse var Romas kloakkanlegg, Cloaca Maxima, som han brukte for drenere en sumplignende område mellom Romas syv høyder. I den tidligere sumpen begynte han arbeidet med hva som skulle bli Forum Romanum. Han begynte også grunnleggelsen av de romerske lekene.
Det mest berømte av hans store byggeprosjekter var Circus Maximus, en veldig stadium som ble benyttet til hesteveddeløp og som til langt opp mot moderne tid var den største stadium i verden. Han fulgte opp denne med å begynne byggingen av et tempelfestning for guden Jupiter på Kapitolhøyden, men ble drept etter 38 år som konge før bygningen var ferdig. Morderne var tilhengere av sønnene til Ancus Marcius. Hans regime er best husket for å introdusere de romerske symbolet for de militære og sivile kontorer foruten å innføre romersk triumf, den første romer som feiret denne.
Servius Tullius' kongedømme
Etter at Priscus døde, etterfulgte hans svigersønn Servius Tullius ham på tronen, den andre kongen av etruskerherkomst som hersket i Roma. Som sin svigerfar før ham, førte Servius suksessrike kriger mot etruskerne. Han skal ha brukt skattene fra kampanjene til å bygge de første murene som helt omsluttet de syv høydene i Roma, Pomerium, men denne bymuren er nok reist langt senere, etter gallernes erobring og ødeleggelse av det ubefestede Roma ca. 390 f.Kr. Han reformerte også den romerske hær.
Han var kjent for å innføre en ny grunnlov for romerne og utviklet videre borgerklassen. Han gjennomførte verdens første folketelling som delte folket i Roma inn i fem økonomiske klasser og dannet Comitia Centuriata. Han brukte også folketellingen til å dele folket i Roma inn i fire bystammer som var basert på hvor de bodde i byen og etablerte Comitia Tributa. Hans styre får også kreditt for å ha bygget tempelet til Diana på Aventinhøyden.
Servius sine reformer førte en betydelig endring i det romerske liv: Stemmeretten ble nå basert på økonomi, noe som overførte mye av makten over i hendene til den romerske elite. Men etter som tiden gikk, favoriserte Servius i stor grad de fattigste folkene for å skaffe seg fordeler fra plebeierne. Hans lovgivning var svært mislikt blant patrisierne. Tullius styre i 44 år tok slutt etter at han ble myrdet i en konspirasjon ledet av hans egen datter Tullia og hennes ektemann Tarquinius Superbus.
Tarquinius Superbus' kongedømme
Den syvende og siste kongen i Roma var Tarquinius Superbus. Tarquinius var sønn av Priscus og svigersønn av Servius og var også av etruskisk herkomst. Det var under hans styre at etruskerne nådde toppen av sin makt. I motsetning til kongene før ham, brukte han vold, mord og terror for å opprettholde kontrollen over Roma. Han forkastet mange av de tidligere grunnlovsreformene som hans forgjengere hadde utført. Den eneste positive tingen han gjorde for Roma var å fullføre Jupiter-tempelet som hans far Priscus hadde startet på.
Tarquinius fjernet og ødela alle sabinetemplene og alterne fra den Tarpeiske klippe. Folket i Roma ble rasende. Folket ville ikke lenger tolerere hans tyranniske styre da han tillot voldtekten av Lucretia, en romersk patrisier, utført av hans egen sønn. Lucretias slektning, Lucius Junius Brutus, forgjengeren til Marcus Brutus, sammenkalte senatet og fikk Tarquinius og monarkiet utvist fra Roma i 510 f.Kr..
Etter at Tarquinius ble utvist, stemte senatet for å aldri igjen tillate styret til en konge og reformerte Roma til republikansk styre i 509 f.Kr.. Lucius Junius Brutus og Lucius Tarquinius Collatinus, et medlem av Tarquin-familien og Lucretias enkemann, ble de første konsulene i Romas nye styre. Denne nye styreformen skulle lede romerne til å erobre mesteparten av middelhavsverdenen og ville overleve i de neste fem hundre årene inntil Julius Cæsar og Cæsar Augustus.
Offentlige embeter etter monarkiet
Et nytt embete som skulle erstatte lederskapet til kongen ble opprettet med tittelen konsul. I begynnelsen hadde konsulene hele kongens makt i form av to menn, valgt for et år om gangen, som kunne legge ned veto mot den andres handlinger. Senere ble konsulenes makt brutt ytterligere ned ved å legge til andre magistrater som hver hadde en liten del av kongens opprinnelige makt. Den første blant disse var praetoren som overtok konsulens dømmende autoritet. Den neste var censoren som tok fra konsulene makten til å gjennomføre folketelling.
Kongens religiøse makt ble gitt til to nye embeter: Rex Sacrorum og Pontifex Maximus. Rex Sacrorum var de jure den høyeste religiøse lederen for republikken. Hans eneste oppgave var å gjennomføre det årlige offeret til Jupiter, et privilegium som tidligere hadde blitt reservert for kongen. Pontifex Maximus, derimot, var de facto den høyeste religiøse lederen som holdt mesteparten av kongens religiøse autoritet. Han hadde makten til å utnevne alle vestalinnene, flamene, pontifexene og til og med Rex Sacrorum. I begynnelsen av det 1. århundre f.Kr., var Rex Sacrorum nesten helt glemt og Pontifex Maximus ble gitt nesten hele den religiøse autoriteten over romersk religion.
Metaxyonycha
Metaxyonycha er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Preston Griffall
Preston Griffall (født 6. juni 1984) er en amerikansk aker. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 14 i dobbel.
Metaxyonycha
Utseende
Middelsstore, avlange, glatte og blanke, brunrøde til svarte bladbiller, ofte brunrøde med svarte flekker på dekkvingene. Antennene er tynne. Dekkvingene er litt bredere enn pronotum, som er avrundet trapesformet. Dekkvingene har markerte punktrader. Beina er middels lange og kraftige.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Ris (andre betydninger)
Ris kan vise til:
Waddinxveen
Waddinxveen er en kommune i Nederland i provinsen Zuid-Holland.
Gansbyn
Gansbyn er en liten bygd i Värmskog Sverige, og ligger i Grums kommune i Värmlands Län. Bygda har rundt 20 tomter, mange av dem bebodde på årsbasis og mange av dem brukt som hyttetomter. Gansbyn grenser til innsjøen Värmeln, og ligger ikke langt fra Grums, Arvika og Borgvik. Karlsbol skole ligger i Gansbyn, men er ikke i bruk lengre.
Brødrene Karhumäki
Niilo og Valto Karhumäki, også kjent som Brødrene Karhumäki (finsk: Veljekset Karhumäki), var finske luftfartspionerer, flyfabrikanter og  grunnleggere av et flyselskap.
I 1950, grunnla de Karhumäki Airways (Karair), et flyselskap som startet med å tilby ruteflyvning mellom finske byer, og senere charterflyvninger til feriestedet langs Middelhavet. 1963, sikret Aero O/Y (dagens Finnair) seg aksjemajoriteten og i 1998 ble selskapet en intergrert del av Finnair.
Brødrene er blitt beæret med et monument Lentäjäveljestenaukio (som kan oversettes med Pilot-brødrenes plass) i Halli.
Litteratur
(kun finske titler)
Instituttet for radioteknikk og elektronikk
Instituttet for radioteknikk og elektronikk (russisk: ) ved det russiske vitenskapsakademiet er et institutt i Moskva som foretar fundamental forskning innen feltene radiofysikk, radioteknikk, fysikalsk og kvanteelektronikk. Instituttet ble grunnlagt i 1953 og ble i 1955 utvidet med institutter i Frjazino, Saratov og Uljanovsk. Vladimir Kotelnikov var leder for instituttet fra 1954, mens Jurij Guljajev har vært leder siden 2006.
Tlaltecuhtli
Tlaltecuhtli, Tlaltecutli er en førkolumbisk mesoamerikansk gudefigur, identifisert fra skulpturer og ikonografi som er datert fra den seine postklassiske perioden av den mesoamerikansk kronologi (ca. 1200–1519), hovedsakelig blant Mexica (aztekiske) og andre nahuatlsnakkende kulturer. Tlaltecuhtli er også kjent fra flere manuskripter etter den spanske erobringen som ga en oversikt over mexica-mytologi og trossystemer, slik som Histoyre du méchique sammenstilt i midten av det 16. århundre.
I en av de mesoamerikanske skapelsesforstillinger blir Tlaltecuhtli beskrevet som et sjømonster som oppholdt seg i havet etter den fjerde syndfloden, en legemliggjørelse av det rasende kaoset som var før skapelsen. Quetzalcoatl og Tezcatlipoca, i form av slanger, rev henne i to og kastet den en delen oppover og skapte himmelhvelvingen og stjerner og lot den andre halvdelen bli land på jorden. Men hun forble i live og krevde å få menneskeblod.
Selv om gudenavnet er en maskulin form i Nahuatl språket, fremstilles som oftest Tlaltecuhtli med distinkte kvinnelige karakteristika, og figuren har ofte en posetur forbundet med en kvinne som føder.
Hun blir enkelte gang knyttet til Cihuacoatl, Tonantzin, Tonatiuh.
I 2006 ble en monolitt av denne gudinnen funnet i Mexico. Denne funnplassen er del av Templo Mayor i Mexico by.
Chey Chettha II
Chey Chettha II (født 1573, død 1627) var en konge av Kambodsja som regjerte fra sitt sete i Udong, ca 40 km nordvest for dagens Phnom Penh, 1618 til 1628. Han var sønn av kong Barom Reachea IV (R. 1603-1618). Han er kjent for å ha flyttet den kongelige hovedstaden fra Srei Sonthor til Udong, og for sitt samarbeid med den vietnamesiske Nguyen-klanen mot siameserne. Dette samarbeidet førte til den vietnamesiske annekteringen av Mekongdeltaet, inkludert byen Prey Nokor, forløperen til dagens Ho Chi Minh-byen.
For å stå imot de siamesiske styrkene, som hadde herjet den forrige hovedstaden, Lovek i regjeringstiden til faren, kontaktet Chey Chettha Nguyen-klanen for å be om hjelp. Den resulterende alliansen ble sementert da Chey Chettha giftet seg med prinsesse Nguyen Thi Ngoc Van, datter av Lord Nguyen Phuc Nguyen, i 1618. Til gjengjeld innvilget kongen vietnamesisk rett til å etablere bosettinger i Prey Nokor-regionen, på folkemunne kalt Sai Gon.
I 1623 tillot Chey Chettha vietnamesiserne å sette opp en tollstasjon på Prey Nokor for å kreve inn skatter. Denne bosetningen ble starten på en større vietnamesisk ekspansjon utover grensene som ble fastsatt av Le Thanh Tong i 1471. Den økende bølgen av vietnamesiske nybyggere som fulgte, overveldet Chey Chetthas rike, svekket som det var på grunn av krig med siameserne, og sakte overtok vietnameserne kontrollen over Mekongdeltaet.
Raccoon Mountain vannkraftverk
Racoon Mountain vannkraftverk (engelsk: Racoon Mountain Pumped Storage Station (PSP)) er et pumpekraftverk i Marion County i Tennessee, USA. Kraftverket får kraft fra et reservoaret Nickajack Reservoir i Tennessee River, oppe på Raccoon Mountain. Installert effekt er ca. 1 532 MW, fordelt på seks turbiner. Demningen er 70 meter lang og 1 800 m lang, den største steinfyllingsdammen som TVA noensinne har konstruert.
Pianokrakk
En pianokrakk er en krakk som er spesielt designet for å sitte på mens man spiller piano, og gir kan gi mer spilleglede enn en vanlig stol.
Raccoon Mountain vannkraftverk
Kraftverket eies av Tennessee Valley Authority. Anlegget stod ferdig i 1978 etter åtte års utbygging. Pumpeverket fungerer slik at det tappes vann fra et høytliggende reservoar ved østbredden av Michigansjøen i perioder med vannoverskudd eller høy etterspørsel, mens det fyres med kull eller råolje i tørke- og nedgangsperioder hvor deler av kraften brukes til å pumpe vann opp igjen til reservoaret.
Pianokrakk
Den er vanligvis høydejusterbar, og har noen ganger et rom under setet for å lagre noter.
Raccoon Mountain vannkraftverk
Det tar 28 timer å fylle opp reservoaret. Oppe på reservoaret er det et besøkssenter som offentligheten kan besøke.
Fallhøyden (hydraulig head) er på 310 meter.
Pianokrakk
Optimal høyde og ergonomi
For å unngå slitasje bør pianisten ha en hensiktsmessig kroppsholdning når det spilles. Dette kan innebære å være rett i ryggen, ha avslappede skuldre, albuene litt høyere enn tangentene, føttene på gulvet, og ideelt sett pedalene innenfor rekkevidde.
Det viktigste for høyden til en pianokrakk er at hendene ender opp i en komfortabel høyde. Dersom man skal spille et stykke hvor man bruker pedalene mye kan det være at enkelte pianister må inngå et kompromiss mellom en god høyde for hendene samtidig som man når pedalene.
Sitter man for lavt må man gjerne kompensere ved å løfte albuene og skuldrene ekstra opp, og det kan være fare for å utvikle musesyke. Ifølge en kilde er mange ikke-justerbare stoler for lave for mange pianister. En løsning for å prøve forskjellige høyder kan være å bygge opp med bøker eller andre faste og stabile materialer, mens bruk av puter bør unngås fordi det vil bli ustabilt å spille fra. En fotskammel kan også brukes for å bedre blodsirkulasjonen i beina, og det finnes også pedalforlengere på markedet for at korte pianister som skal bruke pedalene mye kan nå eksisterende gulvmonterte pedaler.
Sitter man for høyt kan man ende opp med å krumme seg i ryggen for å kompensere.
Eksempelvis kan en typisk pianokrakk kan ha størrelse i ordenenen 48 cm sittehøyde, og med mellom 53 cm og 64 cm setebredde, mens en typisk krakk til flygel kan være litt litt større med sittehøyde mellom 46-61 cm, og setebredde rundt 90 cm.
Noen tips for god ergonomi når man spiller er å sitte med rett overkropp, ha avslappede håndledd, bøyde fingre, bevege seg med hele kroppen når man spiller, og sitte fremme på setet.
Trivia
En rekke pianister har kuttet litt av bena på pianokrakkene sine for å kunne sitte lavere, med resultat at de 'henger' mer i tangentene. Armvekten overføres derfor mindre til pianotastene ved trykk og mer av tyngdekraften. Et eksempel på en lavtsittende pianist var Glenn Gould som ofte tok med seg sin egen pianokrakk til konserter og innspillinger.
De første virkelige pianokrakkene ble mest sannsynlig utviklet på begynnelsen av det 1800-tallet, rundt 1800-1810, delvis for å gjøre det lettere for pianostemmere å nå stemmepinnene da de stemte pianoer.
I 1950 i Heidelberg satte Heinz Schwanken verdensrekord i utholdenhetsspilling da han «reiste seg fra pianokrakken etter å ha spilt 125 timer i ett trekk».
Marott
Marott kan på norsk bety
Betegnelsen marott kommer fra fransk marotte, et ord som er dannet av Maria og opprinnelig ble brukt om en helgenfigur, men som siden ble brukt om ulike typer stavdokker. Ordet er kjent fra 1400-tallet.
Se også
Marotte
Pathos
Pathos (gresk: πάθος, pathos, flertall pathea; «lidelse» eller «erfaring») er et gresk begrep for å appellere til publikums følelser ved hjelp av patos.
Begrepet oversettes vanligvis med «lidelse», «lidenskap» eller «følelser» (på lat affectus). På norsk har betegnelsen patos også betydningen høystemthet og svulstighet.
I retorikken danner pathos sammen med ethos og logos de retoriske bevismidlene som skaper overbevisning hos tilhørere. Tilsvarende er det et virkemiddel i litteratur, film og i andre fortellende kunstarter. En emosjonell appell kan bli oppnådd på flere vis: ved en metafor eller ved en «krok» (som fanger og fester seg hos publikum) i fortellinger. Det kan også være ved følelser (patos) ved avleveringen av en tale eller i en tekst.
Pathos-argumentasjon handler om å vekke følelsene hos tilhørerne av en tale.
Ordet inngår i en mengde fremmedord og begreper, som for eksempel patologi.
Kristin Haugstad
Kristin Haugstad (født 17. januar 1994) er en norsk fotballspiller som spiller for Røa.
Aasmund Kaldestad
Aasmund Kaldestad (født 6. september 1974) er en norsk tenor, født og oppvokst på Stord. Fra 2003 til 2010 var han medlem i gruppa Nordic Tenors. Med disse vant han Komiprisen 2006: Årets nykommer, og ble nominert til Årets nummer i 2010 for Jodlermelodi.
Sammen med Henrik Hundsnes startet han gruppa Tenorane i 2011.
I april 2012 gav han ut sitt første soloalbum "Green" med egne låter, under navnet The Merlin Project.
Kaldestad er utdannet ved Musikkonservatoriet i Stavanger og Royal Academy of Music i London.
Georg Thoma
Georg Thoma (født 20. august 1937 i Hinterzarten) er en tysk tidligere kombinertløper og skihopper. Under OL 1960 i Squaw Valley ble han olympisk mester i kombinert. Han tok bronse under lekene i Innsbruck fire år senere. I 1966 ble han verdensmester i kombinert i Oslo.
Thomas styrke i kombinert var hoppingen. Han ble tre ganger tysk mester i skihopping (1960, 1961 og 1963). I 1964 ble han tildelt Holmenkollmedaljen.
Som spesialhopper deltok han i den tysk-østerrikske hoppuka mellom 1956 og 1966. Han vant ett renn, i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1962, og ble tre ganger blant de ti beste sammenlagt. Han ble nummer 6 i 1962/63, 7 i 1959/60 og 8 i 1956/57. Han ble nummer 27 i VM i Lahtis i 1958, den eneste gangen han deltok i spesielt hopp i VM.
Georg Thoma er onkel til hopperen Dieter Thoma, som blant annet har vunnet hoppuka og blitt verdensmester i skiflyging.
Irak under Paralympiske sommerleker 2008
Irak sender en delegasjon til Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing. Tjue irakere har kvalifisert seg til lekene. De irakiske deltakerne vil konkurrere i bl. a. vektløftning, friidrett, svømming og fekting.
Vartegn
Et vartegn er et typisk kjennetegn; et byggverk, et monument eller en figur, som er et iøynefallende eller typisk kjennemerke for et bestemt sted. Ordet kommer fra plattysk warteken, og på moderne tysk Wahrzeichen.
Eksempler på vartegn
Det mest kjente vartegn i Paris er Eiffeltårnet, mens Indias mest markante vartegn utvilsomt er Taj Mahal.
Ajaulym Ämirenova
Hun representerte Kasakhstan under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble utslått i kvalifiseringen i kulekjøring.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun utslått i kvalifiseringen.
Debye-lengde
I plasmaer og elektrolytter er Debye-lengden (også kalt Debye-radius), oppkalt etter Peter Debye, et mål på en ladningsbærers netto elektrostatiske effekt i en løsning og hvor langt den elektrostatiske effekten vedvarer. En Debye-kule er et volum hvis radie er Debye-lengden. For hver Debye-lengde blir ladninger i økende grad skjermet elektrisk. Hver Debye-lengde \lambda_D, det elektriske potensialet vil reduseres i størrelse med 1/e. Debye-lengde er et viktig parameter i plasmafysikk, elektrolytter og kolloider (DLVO teori). Den tilsvarende Debye-screeningbølgevektoren for partikler med tetthet n, ladning q ved temperatur T er gitt ved  i gaussiske enheter. Uttrykk i MKS-enheter vil bli gitt nedenfor. De analoge mengdene ved veldig lave temperaturer er kjent som Thomas–Fermi-lengden og Thomas–Fermi-bølgevektoren. De er av interesse for å beskrive oppførselen til elektroner i metaller ved romtemperatur.
Fysisk opprinnelse
Debye-lengden oppstår naturlig i den termodynamiske beskrivelsen av store systemer for mobilavgifter. I et system av N forskjellige specier av ladninger, j specier som bærer ladning q_j og har konsentrasjon  ved possisjon \mathbf{r}. Ifølge den såkalte "primitive modellen" fordeles disse ladningene i et kontinuerlig medium som bare er preget av sin relative statiske permittivitet.,. Denne fordelingen av ladninger innenfor dette mediet gir et elektrisk potensial som tilfredsstiller Poissons ligningen:
hvor, er den elektriske konstanten, og er en ladetetthet utenfor (logisk, ikke romlig) til mediet.
De mobile ladningene bidrar ikke bare til å etablere men også bevege seg som svar på den tilhørende Coulomb-kraften,.Hvis vi videre antar at systemet er i termodynamisk likevekt med et varmebad ved absolutt temperatur T, deretter vil konsentrasjonene av diskrete ladninger,, kan betraktes som termodynamiske (ensemble) gjennomsnitt og det tilhørende elektriske potensialet for å være et termodynamisk middelfelt. Med disse antagelsene, konsentrasjonen av j ladde specier bli beskrevet av Boltzmann-distribusjonen,
hvor k_{\rm B} er Boltzmanns konstant og hvor n_j^0 er den gjennomsnittlige konsentrasjonen av ladninger av specie j.
Å identifisere de øyeblikkelige konsentrasjonene og potensialet i Poisson-ligningen med deres gjennomsnittsfelt-kolleger i Boltzmanns fordeling, gir Poisson-Boltzmann-ligningen:
Løsninger på denne ikke-lineære ligningen er kjent for noen enkle systemer. Løsninger for mer generelle systemer kan oppnås i grensen for høy temperatur (svak kobling), ,av Taylorutvidelsen eksponentiell:
Denne tilnærmingen gir den lineariserte Poisson-Boltzmann-ligningen
som også er kjent som Debye–Hückel-ligningen:    Det andre begrepet på høyre side forsvinner for systemer som er elektrisk nøytrale. Begrepet i parentes delt på \varepsilon, har enhetene med en omvendt lengde i kvadrat og fører ved dimensjonsanalyse til definisjonen av den karakteristiske lengdeskalaen
som ofte kalles Debye–Hückel-lengden. Som den eneste karakteristiske lengdeskalaen i Debye–Hückel-ligningen, \lambda_D setter skalaen for variasjoner i potensialet og i konsentrasjonene av ladede specier. Alle ladede specier bidrar til Debye–Hückel-lengden på samme måte, uavhengig av tegnet på ladningen. For et elektrisk nøytralt system blir Poisson-ligningen
For å illustrere Debye-screening, potensialet som produseres av en ekstern punktladning is
Coulomb-potensialet blir eksponentielt screenet av mediet over en avstand av Debye-lengden.
Lengden på Debye–Hückel kan uttrykkes i form av Bjerrum-lengden som
hvor z_j = q_j/e er heltallsladingstallet som relaterer ladningen på j ioniske specier til elementærladningen e.
I plasma
I et ikke-isotermisk plasma kan temperaturene for elektroner og tunge specier variere mens bakgrunnsmediet kan behandles som vakuum, og Debye-lengden er
hvor
Selv i kvasineutralt kaldt plasma, hvor ionebidrag praktisk talt ser ut til å være større på grunn av lavere ionetemperatur, faller ionebetegnelsen ofte, noe som gir
selv om dette bare er gyldig når mobiliteten til ioner er ubetydelig sammenlignet med prosessens tidsskala.
Vanlige verdier
I romplasmaer der elektrondensiteten er relativt lav, kan Debye-lengden nå makroskopiske verdier, slik som i magnetosfæren, solvinden, det interstellare mediet og det intergalaktiske mediet. Se tabellen nedenfor:
I en elektrolyttløsning
I en elektrolytt eller en kolloid suspensjon er Debye-lengden for en monovalent elektrolytt betegnes vanligvis med symbolet κ−1
hvor
eller for en symmetrisk monovalent elektrolytt,
Alternativt,
For vann ved romtemperatur, λB ≈ 0.7 nm.
Ved romtemperatur (20 ° C eller 70 ° F) kan man vurdere forholdet i vann:
Det er en metode for å estimere en omtrentlig verdi av Debye-lengden i væsker ved bruk av ledningsevne, som er beskrevet i ISO-standard, og boka.
I halvledere
Debye-lengden har blitt stadig viktigere i modelleringen av solid state-enheter ettersom forbedringer i litografisk teknologier har muliggjort mindre geometrier.
Debye-lengden på halvledere er gitt:
Når dopingprofiler overstiger Debye-lengden, oppfører ikke majoritetsbærerne seg lenger i henhold til fordelingen av dopantene. I stedet gir et mål på dopinggradientprofilen en "effektiv" profil som bedre samsvarer med profilen til majoritetsbærertettheten.
I sammenheng med faste stoffer kalles Debye-lengden også Thomas–Fermi screeninglengde.
Coniurus
Coniurus er en slekt innen underfamilien Acanthogammarinae som igjen er av familien Acanthogammaridae. Overfamilie er Gammaroidea (parvorden Gammaridira, infraorden Gammarida) - innenfor Senticaudata-gruppen av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet.
Tony-prisen for beste kvinnelige birolle i en musikal
Tony-prisen for beste kvinnelige birolle i en musikal (engelsk: ) er en amerikansk teaterpris som hedrer kvinnelige skuespillere i musikaler som blir satt opp på Broadway, enten det er i en ny produksjon eller en nypremiere. Prisen har blitt delt ut siden 1950, men de nominerte som ikke vant ble ikke offentliggjort før i 1956.
Jan Ekström (fotballspiller)
Jan Ekström (født 11. oktober 1937) er en svensk tidligere fotballspiller. Ekström, som var midtbanespiller, spilte for Malmö FF i periodene 1955 til 1960, og fra 1964 til 1968.
Tony-prisen for beste kvinnelige birolle i en musikal
Vinnere og nominerte
{{legend|#B0C4DE|markerer vinneren}}
Matthew Mortensen
Matthew Mortensen (født 11. desember 1985) er en amerikansk aker. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 14 i dobbel.
Jan Ekström (fotballspiller)
Ekström har også spilt for landslagsfotball for Sverige, og står notert med fem kamper og to scoringer. Ekström spilte samtlige landslagskamper før fylte tjue år. Han var med i et tidlig uttak av Sveriges tropp til VM i 1958, men ble, sammen med IFK Norrköping-spilleren Torbjörn Johnsson i siste øyeblikk erstattet med to andre spillere.
Odd Haakensveen
Haakensveen var utdannet fra Elverum lærerskole (1962), ved Statens gymnastikkskole og ved Statens sløyd- og tegnelærerskole på Notodden (1964). Som billedkunstner var han autodidakt. Han arbeidet som lærer ved lærerskolene i Notodden, Elverum og Hamar, det meste av tiden på Hamar.
Haakensveen har arbeidet med sambygdingen Johan Nordhagens kunst. Han skrev i 1988 biografien Johan Nordhagen, grafikerens liv og kunst og bidro til at det i 2006 ble reist en byste av Nordhagen ved Veldre kirke.
Guan Ziyan
Guan Ziyan (født 16. november 2000) er en kinesisk freestylekjører.
Hun representerte Kina under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble utslått i kvalifiseringen i kulekjøring.
Nordic Tenors
Nordic Tenors er en norsk vokalgruppe bestående av tenorene Jan-Tore Saltnes, Nils Georg Nilsen og Espen Solsbak.
Ensemblet fikk sammen med pianisten Sjur Hjeltnes Komiprisen 2006 i klassen beste nykommer. I løpet av 2007 hadde de forestillingen Bella Notte på Christiania teater i Oslo med Teodor Janson som regissør. De var også syngende toastmastere ved kong Haralds 70-årsdag på Akershus slott, og var med på å åpne Operahuset i Oslo våren 2008. I 2009 hadde de première på showet Nytt Show/Live at Logen i Logen Teater i Bergen. Regissør var Tore Nysæther, mens Hilde Sol Erdal var koreograf og regiassistent. I 2010 ble de igjen nominert til Komiprisen, denne gangen i klassen «Årets nummer» for sangen «Jodlermelodi». Showet ble deretter satt opp i Drammens Teater og i Frimurerlogen i Trondheim. Desember 2010 hadde de premiere på juleforestillingen Christmas Special 2010. Regissør var Tore Nysæther.
I 2011 satte Nordic Tenors opp en ny juleforestilling med Tore Nysæther som regissør, Christmas with Nordic Tenors and the Neumann Strings, denne gangen sammen med det svenske seksmannsensemblet the Neumann Strings ledet av Tobias Neumann fra Malmö. Forestillingen hadde première i Askim, og for første gang turnerte også tenortrioen i Sverige. Deres første studioalbum, med samme navn, ble gitt ut november samme år. I 2012 fortsatte de sitt samarbeid med Neumann Strings, og 22. september hadde de première på showet An Evening with Nordic Tenors and The Neumann Strings i Grieghallen i Bergen. Regissør var Mikael Neumann, koreograf Katarina Sörenson Palm.
2013 inngikk Nordic Tenors et samarbeid med Blå Kors og Barnas Stasjon til deres «Sammen»-kampanje. Sammen med pianisten Øystein Lund Olafsen turnerte de seks norske byer. Til kampanjen gav de også ut en singel med video kalt «Vi kan male himlen blå» sammen med barn fra Vestfold, Kristiansand og Trondheim.
Gruppens ti-årsjubileum ble markert med forestillingen Ten years with Nordic Tenors som ble arrangert for brassband og janitsjar i 2013.
Fra 2014 fortsatte trioen å turnere med pianist Øystein Lund Olafsen i Skandinavia og USA. Julekonsertturnéen endret navn til Christmas with Nordic Tenors, og de fortsatte også sitt samarbeid med Blå Kors. I 2016 hadde de premiere på forestillingen Con Amore på Hotell Klubben i Tønsberg.
Fra 2018 dro Nordic Tenors sammen med Olafsen på norgesturné med sin nye konsert Viva la Musica (Lenge leve musikken), regissert av Mikael Neumann.
Samme året begynte de å samarbeide med pianisten Torgeir Koppang.
Den østerriksk-ungarske hær under første verdenskrig
Denne artikkelen beskriver den østerriksk-ungarske hæren ved krigsutbruddet og under første verdenskrig (1914–1918) og deres aktiviteter under krigen. Den offisielle, men omstendelige tittelen på den østerriksk-ungarske hæren er Kaiserliche und Königliche Armee (Den keiserlige og kongelige hær), forkortet til K.u.K. Dette kom av dobbeltmonarkiets natur som et tysk keiserdømme i Østerrike og et kongedømme i det selvstyrte Ungarn siden 1867.
Den østerriksk-ungarske hæren i 1914
Blant de større europeiske armeene var den østerriksk-ungarske ansett som den minste på målestokken ettersom Østerrike-Ungarn hadde lite industrielle ressurser for å forsørge militæret med moderne utstyr, selv om de hadde valgt de beste kvalitetsproduktene. Den østerrikske produksjonen av artillerigranater overgikk aldri mer enn én million stykker per år, mens den russiske krigsindustrien produserte allerede i 1916 over fire millioner stykker. Det var vanskelig å integrere moderne teknologi i de væpnede styrkene som opplevde forsyningsproblemer med et underutviklet logistisk apparat til rådighet. Transportsystemet, som besto av jernbanenettverk, var ikke godt utbygd i sammenligning med de andre stormaktene med unntak av Russland. Den militære jernbanevirksomheten var til sammenligning med den sivile tre ganger langsommere mellom Wien og San ettersom det var mangel på tilgjengelige vognkapasitet. Man hadde ikke det nødvendige industrielle grunnlaget for å føre en moderne krig, som trakk i langdrag etter de første sammenstøtene. Transportsystemet hadde ikke nok materiell ifølge militærets erfaringer.
De østerriksk-ungarske troppene bar i seg alvorlige svakheter som skyldes de interne forholdene i dobbeltmonarkiet som en multietnisk stat med flere nasjonaliteter. Offiserene var med få unntak stort sett rekruttert fra de tyske og ungarske nasjonalitetene, med den følge at tysk og dels ungarsk ble brukt som kommandospråk overfor de utskrevne soldatene som kom fra de underordnede nasjonalitetene, i tillegg til tyskerne og ungarerne. Den enkelte ikke-tyskspråklige soldaten ble lært opp til å forstå bare rundt hundre ord for å kunne opprettholde tjenesten så godt som mulig. Selvsagt hadde det ikke en positiv innvirkning på troppenes kohesjon og moral, spesielt ikke når man var i krig med forskjellige fiender ettersom soldatene hadde språklige og kulturelle forbindelser til disse. Før krigen i 1911 var 72 % av offiserene i infanteriet, 67 % i kavaleriet og 88 % i artillerivåpenet tyskspråklige.
Personlig utstyr
Etter krigsutbruddet begynte de første problemene i forsyningssystemet, som ikke var forberedt på å utruste et større antall menn enn hva som var teoretisk mulig i forveien. Masseproduksjonen av personlige utstyr som støvler, uniform, lue og annet skulle vise seg å være utilstrekkelig og ble aldri helt løst i løpet av krigen. Den totale mengden av uniformer i 1914 var regnet på 1 000 000 mann, teoretisk sett skulle felleshæren være i stand til å mønstre 1 300 000 offiserer og menige ved mobiliseringen. Den blågrå feltuniformen som var innført som uniformkodeks fra 1909, var bare produsert i 700 000 eksemplarer. Det var ikke nok støvler for de utskrevne troppene, og kommandantene var våren 1915 tvunget til å kjøpe støvler for sine soldater på det åpne sivile markedet. Det var ikke ofte man klarte å dekke behovet for hver enkelt soldat.
For militsen Landwehr i Østerrike og Honved i Ungarn som separate nasjonale hærer i tillegg til den profesjonelle felleshæren, var situasjonen for det personlige utstyret prekært etter hvert som man hadde sett seg tvunget til å hente militsstyrkene til skyttergravene på grunn av de høye tapene man hadde i løpet av krigen. Disse mennene, som hadde sine egne blå uniformer, fant seg av og til i den situasjonen å slåss i sivile klær, men med et svart og gult armbånd som sitt merke. Den nye uniformen i feltgrå farge, lik den som ble båret av deres tyske allierte, ble innført i 1916 som fellesuniform for samtidige tropper i Østerrike-Ungarn. Den lokale militsen i Tirol og de østerrikske grenseområdene ved den italienske krigserklæringen i mai 1915 klarte ikke å kle opp alle i uniformer, og mange steder var man nødt til å marsjere ut i sivile klær.
Strategi og planlegging
Da krigen startet i juli 1914, led k.u.k-hæren ikke bare av mangel på materielle ressurser, men også den uforholdsmessige mangelfulle strategiske og taktiske tilnærmingen, i forhold til potensielle motstandere for soldatene som ville bli påført unødvendige menneskelige og materielle tap. Militært sett hadde ikke den militære ledelsen lært de strategiske og taktiske leksene fra krigene etter 1866, og hadde deltatt i meget liten grad i væpnede konflikter. Istedenfor hadde man latt seg påvirke av holdninger utspredt fra de andre europeiske militærmaktene som dels overskygget viktige observasjoner av begivenhetene fra den russisk-japanske krigen 1904-05 og Balkankrigene 1912-13. Størst mulig konsentrering av styrkene skulle innlede aggressive operasjoner, ifølge den taktiske doktrinen nedskrevet av stabssjefen Franz Graf Conrad von Hötzendorf i hans brosjyre «Exerzierreglement für die Fußtruppen» (Drill for infanteriet) og håndboken «Zum Studium der Taktik» (For studie av taktikk). Den grunnleggende ideen i den taktiske doktrinen var en versjon av det tyske «Offensive und Angriff» (Offensiv og angripe) for å gripe og beholde initiativet med offensive handlinger – for enhver pris. Som sett allerede i det første krigsåret fulgte dette til uakseptable tunge tap for de involverte styrkene, som måtte konfrontere meget sterke motstandere som forlengst hadde tilpasset seg en moderne krigføring.
Den østerriksk-ungarske overkommandoen hadde i forveien utarbeidet to forskjellige strategiske planer som skulle anvendes ved et krigsutbrudd med Serbia eller med Russland og Serbia. I tilfelle krig med Serbia som ville ha støtte fra det mindre nabolandet Montenegro, skulle «Plan B» iverksettes, om en krig med Russland skulle oppstå som et resultat av den østerriksk-serbiske konflikten, ville overkommandoen begynne med den andre strategiplanen, «Plan R» om en tofrontskrig. For å kunne forbinde disse to strategiplanene, var man nødt til å utarbeide en mobiliseringsplan som delte k.u.k.-hæren inn i tre strategiske enheter- «A-Staffel» på ti korps i tilfelle krig mot Russland med mesteparten av de om lag 32 infanteridivisjonene og de ni kavaleridivisjonene, «B-staffel» på tolv divisjoner i fire korps for krig mot Serbia og «Minimalgruppe Balkan» på tre korps skulle være sikringsgruppe mot Serbia både i Plan B og Plan R. Om Plan R ble tatt i bruk, ville troppene i A-Staffel og B-Staffel sendes til Galicia mot den russiske fronten. Minimalgruppe Balkan skulle bare sikre grensene mot Serbia og Montenegro.
Selv om man var innforstått med militæralliansen om gjensidig støtte mellom Serbia og Russland, reagerte overkommandoen med delvis mobilisering av troppene i B-Staffel som respons på nyheten om den serbiske mobiliseringen 25. juli. Etter krigserklæringen var overrakt den serbiske regjeringen, som avslo ultimatumet fra Wien som ble framlagt etter attentatet i Sarajevo 28. juni 1914, bestemte man at Plan B skulle begynne. Mobiliseringsplanen ble satt i gang, men etter at det russiske imperiet kunngjorde sin mobilisering den 30. juli, innså man at de hadde forhastet seg. Det var ikke mulig å bruke strategiplanen Plan R i sin opprinnelige form, først måtte mobiliseringen i tråd med Plan B sluttføres, og bare styrkene i A-Staffel kunne konsentreres i Galicia.
Sportsklubben Branns historie
Sportsklubben Branns historie starter 26. september 1908, da Christen K. Gran samlet en gjeng på Johnsens Café i Bergen. Sammen med Birger Gjestland,, Inggard Ellertsen, Hans K. Gran, Lars Gran, Chr. Borch, Erling Lothe, Herman Mathiesen, Sverre Sturlung og Hans Larsen var de alle enige i at et Bergen trengte et nytt idrettslag. Sistnevnte ble valgt som Branns første formann.
Den østerriksk-ungarske hær under første verdenskrig
Strategi og planlegging
Kongedømmet Italia som hadde inngått en formell forsvarsallianse med Tyskland og Østerrike-Ungarn, unnlot å involvere seg i stormaktsspillet og erklærte seg nøytralt sommeren 1914. Men sterke krefter i det italienske kongeriket, tilhengere av Irredentisme om en samling av samtidige kulturelle og historiske områder som tilhørte den italienske kultursfæren, presset sterkt på at man skulle ha territorielle krav overfor Østerrike-Ungarn. Man var villig til å forhandle om grensejusteringer, men bare om de italiensk-befolkede regionene som Trentino. De moderate irredentistene i Italia forsøkte å tilfredsstille ambisjonene, men ble dyttet til side av de ekstreme kreftene representert av poeten Gabrielle d`Annunzio som presset sterkt på for en blodig krig for «den italienske stoltheten». Likevel hadde ikke overkommandoen på dette tidspunktet betraktet Italia som en trussel med sterke festningsverk som beskyttet sine grenser i vest.
Paul Gerhardt
Paul Gerhardt (født 12. mars 1607 i Gräfenhainichen i kurfyrstedømmet Sachsen, død 27. mai 1676 i Lübben i Spreewald) var en tysk, evangelisk-luthersk teolog. Han regnes som en av de betydeligste tyskspråklige salmediktere.
Sportsklubben Branns historie
Navnet på den nye klubben ble Ski- og Fotboldklubben Brann, noe Birger Gjestland foreslo. Man er ikke sikker på hvilken betydning navnet skulle uttrykke, og de forskjellige meningene om opphavet til navnet er flere. Johnsens Café lå blant annet rett i nærheten av den gamle brannstasjonen i Bergen. Det er også mulig at navnet skulle være kort og kraftfullt, noe et enstavelsesord er.
Paul Gerhardt
Bakgrunn
Gerhardts første leveår lå i skyggene av fryktelige katastrofer i Tyskland, som pesten og lidelsene etter tredveårskrigen (1618–1648). Disse erfaringene satte sitt preg på hans diktning som hadde den hensikt å være til trøst og oppmuntring for de mennesker som hadde mistet alt håp. Hans egen familie kom heller ikke uskadd fra lidelsene; han mistet fire av sine fem barn.
Sportsklubben Branns historie
Første kamp og seier
Ski- og Fotboldklubben Brann spilte sin første offisielle kamp den 1. januar 1909. Kampen endte 1-1 på Møhlenpris mot Bergens Fotballklubb.
Det ble spilt flere kamper mot Bergens Fotballklubb den vinteren og våren. Fotballaget til Katedralsskolen hadde også et godt lag, som blant annet slo Brann 4-0 den 16. mai.
I august samme år, møtte Brann, Stavanger Idrettsforening som ble slått 3-2 i Stavanger, og Branns første seier var et faktum. I sitt første år som fotballklubb, ble det spilt tolv kamper, der tre endte med seier, tre endte uavgjort, og seks endte med tap.