cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neolucanus baladeva
Utseende
En ganske stor (opptil 66 millimeter) og bred, blank, rødbrun til svart hjortbille. Hannens kjever er knivformede, noe lengre enn hodet, sagtakkede på innersiden. Hodet har et trekantet framspring under og foran hvert fasettøye. Pronotum er avrundet firkantet, innsnevret ved roten. Dekkvingene er nokså jevnbrede, beina brunsvarte. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene ikke er forstørrede.
Utbredelse
Arten er vidt utbredt fra India i vest til Taiwan i øst.
Malin Källström
Malin Källström (født 14. mai 1969) er en svensk seiler som spesialiserer seg i matchracing. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 12.
Poynting-Robertson-effekten
Poynting-Robertson-effekten betegner det paradoksale fenomenet at støvpartikler i solsystemet langsomt nærmer seg solen som en følge av solstrålingens lystrykk. Forklaringen ble gitt av John Henry Poynting i 1903, og senere på relativitetsteoretisk grunnlag av Howard Percy Robertson i 1937.
Sollysets fotoner har bare en radiell bevegelsesmengde. Når de absorberes av en støvpartikkel øker dennes masse uten at dens tangentielle bevegelsesmengde øker. Det medfører at partikkelen langsomt beveger seg i en spiralformet bane mot solen.
Fenomenet setter en grense for såkalte fragmentskivers livslengde i stjernesystemer. Det medfører at så lenge ingen uttynning av støvet kan iakttas, må det finnes en kilde som fyller på mer støv. Kometstøv og grus som skapes av kollisjoner mellom asteroider antas å være denne kilden.
Daler
En daler er et eldre navn på en stor sølvmynt. Betegnelsen «daler» kommer av den tyske forkortelsen thaler, som kom av at mynten først ble preget i Joachimsthal (tsjekkisk: Jáchymov) i Böhmen i Tsjekkia omkring 1518. Denne daleren veide en unse (ca. 27,2 gram), og sølvinnholdet var 25,984 gram (ca. 95,5 %).
Mynten ble snart populær og ble innført i flere land (Tyskland: taler; Holland: daler, senere daalder; Portugal: dolera; England/USA: dollar; Tsjekkia og Slovenia: tolar; Hviterussland: Таляр, Taler)
Daleren i Norge
I Danmark ble den første daleren slått under Christian III i 1537, og fra 1544 til 1813 var riksdaleren hovedmynt i Danmark og Norge.
Den første daleren som ble slått i Norge, er Gimsøydaleren, som ble preget i 1546 på Gimsøy kloster utenfor Skien.
Fortsatt under Christian III ble daleren delt i 3 mark, og i slutten av 1500-tallet i fire mark. Fra 1625 gikk det 4 ort = 6 mark på daleren, og hver mark ble igjen delt i 16 skilling.
På 1600-tallet brukte en også slettedaler (entall: slett daler) som var mindre verd, nemlig fire mark eller 64 skilling.
I 1813 ble riksbankdaleren innført. Den var hovedmynt i Norge til 1816, og i Danmark til 1854. Fra 1816 til 1875 var speciedaler hovedmynt i Norge. På spesciedaleren gikk det 5 ort, som igjen var verd 24 skilling per ort, altså 120 skilling på en speciedaler.
Ved den skandinaviske myntreform i 1873 ble kronen innført som myntfot i Danmark og Sverige. I Danmark ble rigsdalerens verdi fastsatt til 2 kroner. I Sverige ble riksdaler riksmynt, verd 1/4 speciedaler, allerede fra 1855 inndelt etter desimalsystemet i 100 öre, og ved myntreformen ble 1 riksdaler = 1 krone. Norge sluttet seg til myntunionen i 1875, og verdien av speciedaleren ble da satt til 4 kroner.
Romsdalsmuseet
Romsdalsmuseet er regionsmuseeum for kommunene i Romsdal. I Molde er selve museet med de fleste bygninger og gjenstander. I det nye bygget, kalt Krona, er det fast utstilling, administrasjon, verksteder og magasin. Til sammen er det flere mindre museer over hele Romsdal, hvert med sitt særtrekk. Romsdalsmuseet ble grunnlagt 4. januar 1912 som Romsdal Bygdemuseum og er etter det vokst til et av de største regionsmuseene i Norge. Den første bygningen ble kjøpt inn i 1914. I 2016 var samlingen på mer enn 100 bygninger, de eldste fra 1100-tallet.
Museet har et bibliotek og en digitalisert fotosamling. Museet huser også Romsdalsarkivet. Romsdalsmuseets Leikarring er en danse og folkemusikkgruppe som ble til i 1928. Museet har også en egen bunadsavdeling, som har laget flere lokale folkedrakter for kvinner og menn, inspirert fra gamle tekstiler og gjenstander. Museet har dessuten en Schwitters-avdeling. Kurt Schwitters (1887–1948) var en betydningsfull kunstner og skapte signaturen eller begrepet MERZ. Han var tysk maler, billedhugger og dikter, og bodde på Hjertøya utenfor Molde fra 1932 til 39.
Et museum blir til
Reinhold Ziegler var kanskje den første som tenkte ideen om et friluftsmuseum i Molde. Dette var engang i 1890-årene. Ziegler var ivrig talsmann for det nye museumskonseptet i Norge. Han var oberstløytnant, samtidig Fortidsminneforeningens og Norsk Folkemuseums representant i Molde. Ziegler delte interesse for arkeologi med sokneprest Hans Olaus Saxlund på Aukra, de ble gode samarbeidsparter. Holtstua ble kjøpt, men ikke hentet av Norsk Folkemuseum på Bygdøy, det endte med at den ble satt opp i Reknesparken etter at Ziegler hadde kontakt med Selskabet for Molde Byes Vel (Byselskapet). Men museum ble det ikke, dette var enda ti år før museet så dagens lys.
Kanskje lå det litt i tidsånden, 1890-årene med nyromantikk og sans for nasjonale verdier, unionsoppløsningen i 1904-1905 og romsdalingen Anders Sandvigs samlinger på Maihaugen åpnet i 1904. I 1910 kom gardbruker Lars Vik fra Innfjorden, med et forslag til Byselskapet og Romsdal Ungdomssamlag, og foreningen Romsdals Bygdemuseum ble stiftet. Arbeidet begynte, gardbruker Torstein Skeidsvoll fra Tresfjord, forstkandidat Rando Wolff og amtsskolebestyrer Anders Olsson Sand skal også nevnes. Romsdals bygdemuseum ble vedtatt opprettet med lover og det hele på årsmøtet i Romsdal Amts landhusholdningsselskap den 4. januar 1912. Det ble ikke valgt hverken ledelse eller styre. Det kom etterhvert.
De første år
Peter Tønder Solemdal regnes for ildsjel og grunnlegger eller skaper av Romsdalsmuseet. Hans far var møbelsnekker og Solemdal kunne ikke gå middelskolen på grunn av dårlig økonomi i familien og han begynte i snekkerlære hos sin far. Senere reiste han ut og utdannet seg i Kristiania, Stockholm og Tyskland i både kunsthistorie og tegning. Tilbake i Molde var det ikke Solemdals tanke å etablere et museum, men slik ble det. Solemdal var med å grunnlegge Romsdal Bygdemuseum i 1912. Solemdal var første bestyrer. De første år var økonomien dårlig, oppgavene og visjonen stor. Det første huset, Tresfjordstua, ble kjøpt i 1914.
Mellomkrigstida
Et større bidrag fra Staten i 1920 var til stor glede og nytte. Men det skulle gå flere år før den første innkjøpte bygningen kom på sin endelige plass. Først i 1927 ble det og Eidestua satt opp på det innkjøpte museumsområdet, samtidig ble museet åpnet for offentligheten. Museet vokste sakte, men sikkert og fikk etterhvert plass i moldensernes bevissthet. Under landbruksutstillingen i Molde i 1931 besøkte Kong Haakon 7. museet, og senere kom kronprinsparet. Stadig flere bygninger kom til og friluftsmuseet tok sin form. Romsdalsmuseets Leikarring ble oppstartet i 1928. Utover på 1930-tallet var økonomien generelt vanskelig for mange i Norge og museet hadde det heller ikke bra. I 1930 endret museet navn til Romsdalsmuseet. I mellomkrigstida er det en ganske stor tilflytting av gamle bygninger, flere fra Eidegarden i Eidsbygda, som utgjør Eidetunet. Museumsarealet hadde også blitt større, hele 50 mål.
Under krigen og åra etter
Under den andre verdenskrig kom flere nyvinninger og en tanke utviklet seg om en egen avdeling for fiske og sjøbruk diskutert. I 1948 begynte arbeidet med å bygge opp en egen fiskeriavdeling på Hjertøya. Det var den første utenfor museumsområdet i Molde, og åpent for publikum i 1952. På murene fra en tysk bygning ble et administrasjonshus med lgerplass reist. Dette var en stor begivenhet dengang. Etterhvert kom Gildehallen, bygd opp av materialer fra en løe på Flå i Sunndalsfjorden. Det lille Kapellet, Romsdalsmuseets kapell, i 1952. Museet var også viktig i finansieringen av de første utgravningene på Veøya i 1953.
Solemdal gikk bort i 1963, han var styreleder over 40 år og har hatt en sentral rolle i at museet er vokst til et av norges største regionsmuseum. I Romsdalsmuseets Årbok i 1961 skriver Per Amdam om Solemdals museumssyn, som han mener er forut for sin tid: ''«Aldri museums-magasin inne i stuene, men levende interiør. Vi skal sitte der og vente inn folkene som bor der. De er bare ute på markene og arbeider, men er ‘snart tilbake.»''.
Tiden etter Solemdal
I 1968 så Romsdalsarkivet dagens lys etter initiatitv fra Nils Parelius. Bjørnsonrommet var initisert av bjørnsonforskeren Per Amdam og ga et godt grunnlag for et litteraturhistorisk tilbud til skolen. I 1970 ble en foto- og gjenstandsutstilling åpnet, kalt «Molde og Romsdal i krigstiden». Sverre Berg begynte arbeid med historiske fotografiarkiv med hovedvekt på det gamle Molde, før bybranner og bombing. I 2012 omfattet dette over en million fotografiske negativer, som stadig legges ut på den nasjonale databasen: digitaltmuseum.no.
Nye offentlige tilksuddsordninger ga bedre økonomi. I 1975 ble Bjørn Austigard ansatt som museumslærer og formidlingen ble styrket. Det ble opprettet flere stillinger og det ble liten kontorplass. Det var satt av ett kontor i administrasjonsbygget fra tidlig på sekstitallet. Temautstillingene måtte vike plass for lager og kontor. Men det vokste, bygata ble utformet. Birgitta Rønnestad dokumenterte og formidlet Romsdals drakthistorie, noe som utviklet seg til museet bunadavdeling.
Etnologen Jarle Sanden ble ansatt i 1980 som konservator og har fra 1994 til 2019 vært museets direktør.
Nye strukturer og ansvarsområder
Romsdalsmuseets faglige profil ble etterhvert endret, det skulle ikke være kun et museum i og for Molde men et regionmuseum for hele Romsdal. Avdelinger kom til, Gamle Veøy kirke og prestebolig, Konfeksjonsmuseet i Isfjorden, Løvikremma, Ergan kystfort med mer. Det skjedde endringer i hele strukturen, med en ny museumsreform ved årtusenskiftet, og linjene for hvem som burde ha ulike ansvar falt på plass. .
Avdelingene
Romsdalsmuseet er desentralisert og består av flere mindre museer spredt i Romsdal. I Molde kommune finnes, Gamle Veøy kirke, Fiskerimuseet og hovedområdet med flere mindre avdelinger. I Rauma Konfeksjonsmuseet, på Aukra en kystgård, Sandøy med et lite strandsitterhjem, i Fræna et kystfort fra krigens dager og i Nesset en prestegård. I kommunene Vestnes og Midsund finnes samarbeid med lokale foreninger.
Molde
Friluftsmuseet ligger på Reknes, sentralt i Molde. Det åpnet i 1928 og har om lag 40 bygninger fra Molde og Romsdal. Friluftsmuseet består av flere tun, der man kan beskue bygninger fra 1600-tallet og opp til 1900-tallet. Midt i området er det en liten dam og et lite kapell. En bygate fra Molde er også samlet, slik at man kan få et inntrykk av hvordan deler av byen så ut før bybrannene i 1916 og 1940. Avdelingen har i tillegg festlokale og stor utescene som benyttes blant annet av Moldejazz.
Krona er navnet på administrasjonsbygget som huser en stor utstilling, har bibliotek, visningsrom, verksteder og lokaliteter for arkiv og gjenstander.
Fiskerimuseet på Hjertøya like utenfor Molde sentrum består av 15 gamle bygninger fra sjøbruk og fiske. Avdelingen ble vedtatt opprettet i 1948 og har fokus på kystkulturen.
Holmarka besøksgård i Molde og det siste gjenværende bynære småbruk som er i drift. Det har rett nok blitt halvert på grunn av boligbygging, men Romsdalsmuseet og Molde kommune samarbeider om vern og formidling. Våningshuset og tunet eies og bebos av forfatteren Knut Ødegård.
Chateauet er et fredet herskapshus fra 1918 i Molde. Utenfor er det gjenskapt en tidsriktig hage fra samme tidperiode.
Matthias Conrad Peterson
Matthias Conrad Peterson, (født 21. september 1761 i Slesvig i hertugdømmet Slesvig; død 14. februar 1833 i Trondhjem) var kjøpmann og pressemann, og er kjent som den første som feiret grunnlovsdagen 17. mai offentlig.
Chen Ning Yang
Chen Ning Franklin Yang (kinesisk: 楊振寧 pinyin: Yáng Zhènníng, født 1. oktober 1922 i Hefei i provinsen Anhui i Kina) er en kinesisk-amerikansk fysiker.
Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1957 sammen med Tsung-Dao Lee for deres teorier om at den svake vekselvirkningen ikke hadde paritetssymmetri (speilsymmetri). Chien-Shiung Wu bekreftet teorien eksperimentelt.
Romsdalsmuseet
Rauma
Konfeksjonsmuseet (Oddfred Tokles konfeksjonsfabrikk) i Isfjorden i Rauma gir kunnskap om norsk konfeksjonsindustri og plasserer Romsdal i denne sammenhengen.
Aukra
Løvikremma på Gossa i Aukra er en gammel kystgård ute ved storhavet, der det var jordbruk og fiske. Den ble gitt Romsdalsmuseet i 1987.
Det franske ostindiske kompani
Det franske ostindiske kompani (fransk: Compagnie française des Indes orientales) var et fransk selskap stiftet i 1664 for å konkurrere mot det britiske og det nederlandske ostindiakompani.
Romsdalsmuseet
Nesset
Nesset prestegård i Eidsvåg er Bjørnstjerne Bjørnsons barndomshjem, og representerer den store veldrevne gården. Anlegget har 11 bygninger hvorav 10 er fredet. Stedet benyttes blant annet til arrangement av Bjørnsonfestivalen.
Det franske ostindiske kompani
Selskapet ble uttenkt og planlagt av finansminister Jean Baptiste Colbert og sanksjonert av kong Ludvig XIV for å drive handel på den østlige halvkule. Den første generaldirektøren var François Caron, som hadde arbeidet 30 år for Det nederlandske ostindiske kompani, inkludert 20 år i Japan.
Romsdalsmuseet
Sandøy
Steffågarden er et lite strandsitterhjem på Husøy på Ona.
Det franske ostindiske kompani
Det franske ostindiske kompani mislyktes i å grunnlegge en koloni på Madagaskar, men opprettet havner på de nærliggende øyene Bourbon og Île-de-France (dagens Réunion og Mauritius). I 1719 var selskapet aktivt i India, men det nærmet seg konkurs. Samme år ble det underlagt John Law sammen med andre handelskompanier for å danne Compagnie Perpétuelle des Indes. Selskapet gjenvant sin selvstendighet i 1723.
Da det mogulske keiserriket sto for fall bestemte franskmennene seg for å gå inn i Indias politiske affærer for å beskytte sine interesser, spesielt ved å inngå allianser med lokale ledere i Syd-India. Fra 1741 fulgte franskmennene under generalguvernør Joseph François Dupleix en aggressiv linje mot inderne og britene inntil de ble nedkjempet av Robert Clive.
Angela Galea
Angela Galea (født 5. mai 1983) er en maltesisk svømmer.
Romsdalsmuseet
Romsdalsmuseets årbøker
Siden 1935 har Romsdalsmuseet utgitt årbøker med artikler av lokalhistorisk interesse samt museets årsmelding og årsmelding for museets venneforening. Siden 1960-tallet har det kommet en årbok hvert år, bortsett fra at det ble utgitt én bok for 1969-1970. Noen av årbøkene har vært temanummer, mens andre har inneholdt artikler om ulike temaer. Årbøkene er tilgjengelige i søkbart pdf-format fra museets nettsider.
Det franske ostindiske kompani
Kompaniet var ikke i stand til å holde seg gående uten økonomisk støtte og ble nedlagt i 1769, få år før den franske revolusjon. Flere indiske handelshavner, inkludert Pondicherry og Chandernagore, forble under fransk kontroll inntil 1949.
Angela Galea
Hun representerte Malta under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 100 meter butterfly.
Metylheksanamin
Metylheksanamin eller 1,3-dimetylamylamin (DMAA) er en organisk forbindelse med formel CH3CH2CH(CH3)CH2CH(CH3)NH2. Stoffet har i nyere tid blitt tatt i brukt i kosttilskudd for kroppsbyggere. Det er et sentralstimulerende stoff som gir økt energinivå, oppstemthet, utholdenhet og en følelse av intens fokus. Stoffet har også blitt brukt i slankepiller på grunn av stoffets evne til å dempe sultfølelse.
Zhaosu
Zhaosu eller Monggolküre (kinesisk: 昭苏县; pinyin: Zhāosū Xiàn; uigursk: موڭغۇلكۈرە ناھىيىسى / Mongğulküre Nahiyisi) er et fylke i prefekturet Ili i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Det grenser i vest mot Kasakhstan.
Befolkningen var på 149,572 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Shengyoutempelet i Mongolküre (Zhaosu Shengyou miao, 昭苏圣佑庙), et mongolsk lama kloster av gelugskolen innen tibetansk buddhisme, og Minnetavlen om nedkjempelsen av dsungarenes khanat (Pingding Zhunga'er Leming bei, 平定准噶尔勒铭碑), som ble oppstilt i 1761 under Qianlongeraen under Qing-dynastiet, ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Metylheksanamin
Stoffet står ikke oppført på narkotikalisten eller legemiddellisten. Stoffet har vært i en gråsone når det gjelder lovlighet, fordi det angivelig skal være en naturlig del av planten geranium, og tidligere studier tydet på at stoffet ikke fantes i planten og derfor vil kunne klassifisere stoffet som et legemiddel Men nyere studier viser at DMAA faktisk er en naturlig del av planten Geranium, dette ble påvist via såkalt Tandem Mass Spectrometry
Mattilsynet advarte mot kosttilskudd som inneholdt DMAA i juli 2012.
Metylheksanamin står på WADAs dopingliste, idrettens dopingliste. Både nasjonalt og internasjonalt har vi de senere årene sett en rekke dopingsaker som følge av positive prøver etter bruk av produkter som inneholder metylheksanamin. Metylheksanamin (skrives også methylheksanamin, metylhexanamin og methylhexaneamine) er et stoff som presenteres med mange ulike navn, og noen av disse er dimetylpentylamin, pentylamin, 1,3-dimetylamylamin (DMAA), geranamin og geranium. Denne navneforvirringen gjør det vanskeligere for utøvere å fange opp at de faktisk inntar et stoff som er forbudt i henhold til idrettens dopingliste.
Det har tidligere vært solgt kosttilskudd som inneholder DMAA/1.3-dimetylamylamin, men pr idag er alle disse kosttilskuddene blitt fjernet fra markedet/blitt ulovlig.
Nodeland-Brennåsen
Nodeland-Brennåsen er et tettsted i Kristiansand kommune i Agder. Frem til 2020 ble området dekket av de tidligere tettstedene Nodeland og Brennåsen. Begge lå i den tidligere Songdalen kommune, der Nodeland var kommunesentrum.
Seks verdensaldre
De seks verdensaldre er en periodisering av verdenshistorien som var utbredt i den kristne kulturkretsen i middelalderen og tidlig moderne tid, før den gikk av bruk i løpet av opplysningstiden. Den første som skrev om de seks verdensaldre med autoritet, var kirkefaderen Augustin omkring 400. Skjærepunktene i periodiseringen er hentet fra Bibelen.
Periodiseringen opererer med syv aldre med utgangspunkt i den bibelske skapelsesberetningen og ukens syv dager, hvor den syvende alder svarer til hviledagen, dvs. den evige hvilen etter dommedag. Derfor snakkes det normalt om de seks verdensaldre, da den syvende alder ikke vedrører den skapte «verden» i kristen forståelse.
Oppdelingen i de seks verdensaldre ble i Danmark brukt så sent som 1768–1772 av Ove Høegh-Guldberg i hans Verdens Historie.
Teorien
I Augustins De catechizandis rudibus fra omkring 400 fortalte han at det er seks verdensaldre. Det var ikke første gang at noen nevnte de seks verdensaldre, men Augustin var den første som uttalte seg om dem med autoritet.
Teoriens opprinnelse skal finnes i 2 Pet 3,8:
Dette ene må dere ikke glemme mine kjære, at for Herren er én dag som tusen år, og tusen år som én dag.
Det ble tolket på den måten at menneskeheten skulle gjennomleve seks perioder, hver på 1000 år. Deretter ville den syvende være evigheten på den andre siden av dommedagen.
Blant kristne lærde var det generelt enighet om at det var mulig å bestemme menneskehetens alder ved å begynne med Adam og sammenfatte de bibelske opplysningene om levetider og familieforhold. Alminneligvis kom man frem til at menneskeheten nå befant seg i den sjette og siste verdensalder og den syvende var nært forestående.
Før Augustin hadde andre kristne teologer kommet frem til at den sjette verdensalder ville slutte i 500. Den romerske teologen Hippolyt (døde i 235) skrev at nøyaktige studier avslørte at Paktens arks mål lagt sammen var 5½ alen, noe som betydde 5 500 år. Ettersom Jesus var blitt født i "den sjette time", eller halvveis gjennom en dag (eller 500 år inne i en alder), og ettersom fem kongedømmer (5 000 år) allerede var falt ifølge Johannes' åpenbaring, måtte det ha gått 5 500 år mellom Adams skapelse og Jesu fødsel. Dermed ville dommedag komme 500 år etter Jesu' fødsel.
De seks verdensaldre
Oppdelingen av verdenshistorien hos Augustin så slik ut:
Personbilenhet
En personbilenhet (PBE, pbe eller PE) er en måleenhet som benyttes for å tallfeste hvor mange personbiler en viss trafikkmengde eller en viss samling kjøretøy tilsvarer. De andre motorkjøretøyenes behov for plass på en bilferge, en vei eller et parkeringsområde, slitasje på veiene, støy osv. kan således omregnes til PBE.
PBE for bilferger
I 1980-årene tilsvarte en PBE om lag 11 kvadratmeter dekksplass.
I Norge ble måleenheten i 1963 definert med lengden 4,25 meter og bredden 1,60 meter med utgangspunkt i den gjennomsnittlige størrelsen på de tyve mest solge bilene i landet i 1961 og 1962. I 1971 ble bredden økt til 1,65 meter. Etter en forskrift fra 1970 skulle det på enkelte ferger også beregnes en samlet avstand mellom bilene på 75 centimeter på langsidene, 15 centimeter foran og 15 centimeter bak når man beregnet bildekkets kapasitet. Senere er personbilene blitt bredere, og i en utlyst konkurranse definerte Statens vegvesen Region nord i 2017 én PBE som: "Lengde: 4,30 m, bredde: 1,85 m, vekt: 1,3 tonn, tyngdepunkt: 0,75 m over bildekk. Lengde– og breddemålene inkluderer ikke avstand mellom kjøretøy"
PBE ved beregning av biltrafikk
Personbilenhet har lenge vært brukt som måleenhet ved dimensjonering av veier. I et forkjørsregulert kryss på horisontal vei er plassbehovet for andre motorkjøretøy beregnet som følger: Store mopeder og motorsykler 0,7 PBE, personbiler og varebiler 1,0, lastebiler og busser 1,6, og trailere 2,6 PBE.
PBE ved støyberegninger
Ved støyberegninger brukes ofte «lette biler» som synonymt med PBE; det omfatter også små varebiler. I 1999 ble mellomstore og store biler antatt å ha støyverdier (støydoser) tilsvarende henholdsvis 5 og 10 PBE. Nordisk beregningsmetode for veitrafikkstøy opererer med noe lignende, noe avhengig av hastigheten. . På en motorvei med høy fartsgrense (90–110 km) blir forskjellen mindre fordi fartsgrensen for tunge biler fortsatt er 80 km/t.
Dvergbjørkspinner
Dvergbjørkspinner (Eriogaster arbusculae) er en sommerfugl som tilhører familien ekte spinnere (Lasiocampidae). De kortlivede, voksne sommerfuglene flyr i snøsmeltingen da områdene de lever i er svært vanskelig fremkommelige, så man møter dem meget sjelden. Derimot har mange fjellvandrere lagt merke til larvene, som lager store, hvite, teltlignende spinn av silke på dvergbjørk. Larvene sitter ofte oppe på dette spinnet og soler seg.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 29 – 39 mm), tettbygd, rødbrun spinner. Den er meget lik bjørkespinneren (Eriogaster lanestris) men er litt mer rødlig på fargen. De to artene finnes ikke i nærheten av hverandre i Norden så man kan bestemme dem sikkert ut fra tilholdsstedet. Hodet er nokså bredt, kroppen kort, tykk og tett hårete. Hannens antenner er minst så lange som halve forvingene, og fjærformede. Hunnens antenner er smalt fjærformede, kraftigere enn hos de fleste andre spinnerhunner. Den tykke og sylindriske bakkroppen ender i en hårdusk. Hos hunnen er disse hårene tette og ullaktige (analull). Vingene er små sammenlignet med kroppen, tynt skjellkledt og delvis gjennomsiktige. De har et smalt, bølgete, lyst tverrbånd omtrent midt i vingen, dette er utydelig i bakvingen, dessuten har forvingen en lys flekk ved roten og en trekantet, lys flekk midt i vingen. Larven er svart med gulhvite flekker og små puter av tett, oransje hår, dessuten med sparsomme, lange, lyse hår. Den ligner sterkt på bjørkespinnerens larve, men putene av oransje hår er mindre.
Levevis
Larvene lever først og fremst på dvergbjørk (Betula nana), men kan også spise molte (Rubus chaemamorus), blåbær (Vaccinium myrtillus), blokkebær (Vaccinium uliginosum) og ulike vier-arter (Salix spp.). De hvite spinnene er synlig på langs avstand, og larvene bruker mye tid på å sitte og sole seg oppe på spinnene. Når de går ut for å spise, legger de etter seg et spor av silke, som de kan følge tilbake til spinnet. Når de er fullvoksne, kan de krype opptil 100 meter på leting etter en brukbar plass for å spinne en kokong og forvandle seg til puppe. Noen ganger kan man finne svært mange kokonger sammen. De fleste puppene klekkes ikke året etter at de forpuppet seg, men ligger gjerne over 2-3 år. Dette medfører at bestandene kan svinge svært mye – noen år finnes det ikke voksne spinnere i det hele tatt, andre år er de svært tallrike. Når puppen klekkes, skjer dette få dager etter at kokongen smeltet fram fra snøen. Dette gjør at spinnernes flygetid blir i snøsmeltingen, gjerne i mai. De lever bare en kort tid og flyr i tillegg bare en halvtime eller så i skumringen hver kveld. Når hunnen har paret seg, legger hun ca. 250 egg på en kvist av dvergbjørk, helst ute på en myr eller i annet fuktig lende. Hun dekker eggene med analullen fra bakkroppsspissen sin, og dør snart etterpå.
Mangala Samarakoon
Mangala Samarakoon (født 26. august 1980) er en srilankisk skytter som konkurrerer i rifleskyting. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 45 i 10 meter luftrifle.
Storhove
Storhove er en gammel storgård ved Lillehammer. Den ligger ca. 5 km nord for Lillehammer, langs Gudbrandsdalsveien. Gården ble på slutten av 1800-tallet tatt i bruk som landbruksskole og området er i dag sete for Høgskolen i Lillehammer og NRKs distriktskontor.
Som navnet "Hove" (Hofvin) indikerer, har det sannsynligvis stått et hov her på 800-tallet. På 1300- og 1400- tallet ble stedet omtalt som stevnebø hvor det ble holdt ting. Storhove refererer til en storgård som eksisterte fra år 1400 og fram til 1800- tallet. I en periode var også gården kongen sitt krongods og på det meste lå 77 andre gårder under Hovegodset. Storhove- bonden Iver Iversen Storhaave, som drev gården fram til 1896, var en av drivkreftene bak Thranebevegelsen, en av de første sosialistiske arbeiderbevegelsene i Norge. Storhaave stilte gården til disposisjon for møter og fungerte som en låne- og hjelpekasse for småkårsfolk i bygda.
I 1847 ble det tatt initiativ for å gjøre Storhove til landbruksskole for Oppland. Etter at forhandlingene med Iver Storhaave ble brutt, kjøpte Kristians Amt, senere Oppland fylke, istedenfor Haug gård i Vardal som fungerte som landbruksskole fram til 1889. Etter en hard politisk drakamp mellom ordførerne i Vestoppland/Valdres og Gudbrandsdalen kjøpte Kristians Amt (Oppland fylke) Storhove for 40 000 kroner. De første 18 elevene flyttet imidlertid ikke inn på Kristian Amts landbruksskole før i 1896 ettersom striden om utbyggingskostnadene dro ut. I 1915 ble navnet endret til Oppland landbruksskole som holdt det gående fram til 1969/70. I 1925 ble landbruksskolen rammet av en kraftig brann hvor blant annet hele undervisningsbygget gikk tapt. Først 2 år senere kom et nytt bygg på plass, i dag kjent som Gamlebygget. Et annet eldre bygg på Storhove er Stabburet fra 1895. Stabburet fra før den tid, er etter sigende i dag i bruk som hytte på Sjusjøen på Ringsakerfjellet.
Under krigen kjempet tyskerne mot briter på Storhove. Nesten alle husene ble ødelagt. Tyskere okkuperte Storhove resten av krigen og tok gården i bruk som forlegning for 1000 soldater under navnet "Lager Hindenburg". Landbruksundervisningen fortsatte under hele krigen, dog i mindre omfang. Våren 1945 hadde skolen 54 elever.
Etter krigen ekspanerte skolen med 90 elever, og kunne blant annet arrangere landbruksutstilling i 1957. Skolen ble imidlertid lagt ned i 1969/70 på grunn av svært lave søkertall og en ny, hard politisk drakamp, hvor Storhove tapte mot Valle på Toten og Klones i Vågå. Omtrent samtidig stilte fylket Storhove til disposisjon for den nye Hedmark/Oppland distriktshøgskole, i forbindelse med at Norge startet opp med distriktshøgskoler.
Høsten 1970 begynte de første ansatte og de 34 første pedagogikkstudentene på den nyopprettede Hedmark/Oppland distriktshøgskole (ODH) på Storhove.
OL på Lillehammer i 1994 ga også Storhove og høgskolen et løft. I OL-søknaden var det bestemt at et nytt radio- og TV-senter skulle legges til Storhove, og da lekene var over kunne Høgskolen overta det 26 000 kvadratmeter store mediesenteret. Den norske filmskolen fikk et avansert nybygg i 2003.
I dag rommer Storhove flere institusjoner og forretningsbygg: Lillehammer Kunnskapspark, Fakkelgården, Studentsamskipnaden i Oppland, Filmtre, og NRK.
Anna Kjellberg
Anna Kjellberg (født 14. februar 1984) er en svensk seiler som spesialiserer seg i matchracing. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 12.
Per Sefland
Per Ottar Sefland (født 27. januar 1949 i Evje i Setesdal) er en norsk jurist og polititjenestemann som har vært sjef for Politiets sikkerhetstjeneste og sysselmann på Svalbard.
Per Sefland er utdannet jurist fra Universitetet i Oslo (1975). Han har vært politifullmektig på Sunnmøre, dommerfullmektig i Kristiansund og deretter politiadjutant på Nordmøre. Han var konstituert politimester i Vest-Finnmark 1982-1983 og var politimester på Nordmøre 1984-1997.
Han var sjef for Politiets overvåkingstjeneste (POT), senere Politiets sikkerhetstjeneste (PST) fra 1997 til 2004, og sysselmann på Svalbard fra 1. oktober 2005 til 15. september 2009. Han arbeidet deretter med oppdrag fra Politidirektoratet og Justisdepartementet.
Type 7 (personvogn)
Vogner av type 7 har gjennom årene blitt ombygget ved flere anledninger, spesielt vognene for servering på toget. Samtlige vogner er etter siste modernisering i 2008-2011 utstyrt med klimaanlegg, strømuttak på setene, WiFi/WLAN og gratis tilgang til internett.
Vogntypen benyttes pr. desember 2020 bare på Bergensbanen (Oslo-Bergen). Inntil september 2020 i fjerntog og nattog på Sørlandsbanen (Oslo-Kristiansand-Stavanger). Inntil 2013 på Dovrebanen (Oslo-Trondheim). Noen år først på 1990-tallet ble de også brukt på Vestfoldbanen. Bruk på andre strekninger har bare skjedd rent unntaksvis.
Et vanlig fjerntog består av 6-9 vogner:
Et vanlig nattog består av 5-7 vogner:
Fjerntog og nattog med vogner type 7 trekkes av lok type El 18.
Varianter av type 7
Vogntyper merket med gul farge er fortsatt i bruk pr. 2022.
Antall vogner:
Fra desember 2019 til september 2020 var følgende vogner disponert av Go-Ahead Nordic for bruk på Sørlandsbanen: A7 24715, 24722, B7-5 27015, 27019, B7-6 27026, 27027, BC7 27043, 27046. FR7-3 21772, 21778, 21779.
I løpet av høsten 2020 folieres og omprofileres samtlige vogner til det grønne Vy-designet.
Great Northern Railway (Irland)
Great Northern Railway (forkortet GNR) var et britisk/irsk jernbaneselskap som ble dannet i 1876 og oppløst i 1958. Selskapet var et resultat av sammenslåing av flere mindre jernbaneselskaper. De viktigste var:
Ved opprettelsen hadde Great Northern Railway tilsammen 830 kilometers linjenett, og disponerte 114 lokomotiver, 200 passasjervogner og 2 894 godsvogner.
Hovedlinjene til selskapet hadde irsk bredspor med sporvidde 1 600 mm. Sammenslåingen i 1876 omfattet også de enkelte selskapenes lokomotivverksteder, og det var først i 1885 at Great Northern Railway Works i Dundalk ble hovedsenteret for bygging, reparasjoner og vedlikehold av selskapets rullende materiell. Ved nedleggelsen i 1958 hadde verkstedet omkring 1 000 ansatte, og var Dundalks største arbeidsgiver.
Etter at Irland ble selvstendig i 1921 krysset flere av GNRs viktigste linjer den nye internasjonale grensen. Økt veibygging og opprettelsen av flyforbindelse mellom Dublin og Belfast bidro til nedgang i passasjertallet, og i 1947 lanserte GNR ekspresstoget Enterprise mellom de to hovedstedene i et forsøk på å reversere utviklingen. Ekspresstogsatsingen genererte imidlertid ikke noe overskudd, og ble avsluttet i 1951. I 1952 måtte regjeringene i Nord-Irland og Irland gå sammen om å dekke selskapets underskudd, og i 1953 ble selskapet nasjonalisert i et samarbeid mellom de to regjeringene. Great Northern Railway Board (GNRB) ble opprettet for å drive jernbaneselskapet videre. I 1957 ble mange av jernbanestrekningene nedlagt, og i 1958 ble Great Northern Railway Board oppløst etter økende underskudd, og rullende materiell ble fordelt mellom transportmyndighetene i Nord-Irland og Irland. Mange av de resterende jernbanelinjene ble nedlagt kort tid etter, men GNRs hovedlinje mellom Dublin og Belfast er i 2015 fremdeles i bruk.
Andre forretningsområder
Great Northern Railway begynte med bussdrift i 1929, og kjøpte også opp 9 eksisterende busselskaper. Ved slutten av 1929 hadde GNR 64 busser. I midten av tretti-årene besto selskapets buss-avdeling av omkring 160 busser, og i 1937 leverte Great Northern Works (selskapets eget verksted i Dundalk) de første egenbygde bussene. I 1952 ble de siste bussene bygd av GNR ferdigstilt, og av de totalt 96 GNR-bygde kjøretøyene ble 55 overtatt av Irlands transportmyndighet (CIÉ) da GNR ble oppløst i 1958. 5 av disse bussene er bevart hvorav 2 er utstilt ved National Transport Museum of Ireland i Howth like nord for Dublin.
Sammenslåings-historikk
Årstallene i parentes henviser til årene de respektive selskapene ble henholdsvis stiftet og sammenslått.
Conference National 2005–2006
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Asbjørn Veland
Asbjørn Andreasson Veland (født 6. januar 1920 på Øvre Veland i Lindås, død 19. desember 2001) var en norsk lektor og filosofihistoriker, som særlig arbeidet med norsk filosofi på 1800-tallet.
Liv
Han var sønn av bonde Nils Andreas Nilsson Veland og Theoletta Johansdatter Veland (1894–1960), og kom fra gården Veland i Lindås. Veland studerte ved Universitetet i Bergen og tok historisk-filosofisk embetseksamen med fagene historie, tysk og engelsk i 1951. Deretter var han adjunkt ved Askøy kommunale realskole. Fra 1967 til han gikk av med pensjon i 1987 var han lektor ved Lindås gymnas.
Lennartsfors
Her fantes det tidligere et jernverk ved vassdraget som forbinder innsjøen Foxen med Lelång. I 1910 hadde Lennartsfors tremassefabrikk og mølle, sag med snekker- og reparasjonsverksted, samt en smie.
Asbjørn Veland
Liv
Utenom skolearbeidet var Veland opptatt med studier i norsk filosofihistorie. I 1963 utga han en avhandling om den «glemte filosofen» Nicolay Lund i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs skrifter. I 1975 skrev han etterord til Tore Stubberuds utgave av Nicolay Lunds Speculation og Erfarenhed i serien Norsk filosofi i det 19. århundre. I 1991 utga han essaysamlingen Tid og tanke (1991), som er en samling artikler om norsk filosofi på 1800-tallet. Her skildrer han blant andre Niels Treschow, Johan Sebastian Welhaven, Marcus Jacob Monrad og andre mindre kjente personligheter. Samlingen var redigert av Knut Venneslan og Knut Ågotnes. I 1993 leverte han et bidrag om A. O. Vinje og filosofien til en essaysamling om Vinje, og i 1997 utga han et utvalg av Georg Vilhelm Lyngs skrifter med forklaringer og biografi, i ''Norsk filosofi i det 19. århundre''. Han hadde arbeidet med denne utgaven siden 1984, da Asbjørn Aarnes ba ham om å besørge en utgave av Lyngs skrifter for den filosofihistoriske serien.
Veland skrev også artikler om filosofi i Syn og Segn på 1960-tallet. I Kirke og Kultur skrev han om «Welhavens fridomssyn». Han skrev mer enn 100 kronikker i Bergens Tidende, leverte bidrag i lokalavisen Nordhordland og var medarbeider for Norsk biografisk leksikon.
Tostrups gate (Oslo)
Tostrups gate (19-29, 18-24) er en gate på Frogner i Oslo. Den går mellom Elisenbergveien og C.A. Pihls gate.
Gaten har navn etter juveléren Jacob Tostrup, som eide en løkkeeieindom i området.
Bebyggelsen består av leiegårder fra 1890-årene, hvorav et par (nr. 18 og 20) er tegnet av Carl Konopka.
Tostrups gate er åsted for handlingen i «Krig og fred i Tostrups gate», en spenningsroman som starter med «Ennå fins de i Oslo noen små inneklemte gater hvor livet leves fredelig og nesten idyllisk som det skulde være langt fra stortrafikken, enda det larmer forbi bare et par kvartaler unna.»
Lennartsfors
Den tidligere skiløperen Thomas Wassberg kommer fra Lennartsfors.
Va’ har du under blusen, Rut?
«Va' har du under blusen, Rut?» er en svensk sang, skrevet av Lennart Witoslaw. Den ble opprinnelig spilt inn av ham og utgitt på singlen Polydor 2053 157 i 1973 Produsent var Kit Sundqvist. B-siden var «Porriga Billy».
1974
Streaplers' versjon ble en stor hit og lå på Svensktoppen i seks uker i perioden 16. mars-12. april 1974. Den lå som høyest på en femteplass .
2008
I Dansbandskampen 2008 ble låten fremført av Zlips.
Norsk versjon
Philip A. Kruse har skrevet en norsk tekst. Hans norske tittel er «Hva har du under blusen Ruth».
Aune Heggebø
Aune Selland Heggebø (født 29. juli 2001) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Landslaget
Den 10. juni 2022 fikk han sin første U21-landskamp for Norge mot Finland.
TV-året 2016
TV-året 2016 er en oversikt over hendelser, program og avdøde TV-personligheter i 2016.
Quintus Smyrnaeus
Quintus Smyrnaeus (gresk: Κόϊντος Σμυρναῖος, Kointos Smyrnaios eller Quintus fra Smyrna) var en gresk poet fra antagelig 300-tallet e.Kr. Han er kjent for et verk, Posthomerica («Etter Homer») som fortsetter fortellingen om hva som skjedde etter Trojakrigen.
Datering
Datering av Quintus' liv er meget usikkert, men er tradisjonelt blitt plassert i siste halvdel av 300-tallet e.Kr. Hans dato er tilnærmet plassert ved to avsnitt i diktet, ''viz. vi. 531 sqq., hvor det er en illustrasjon tatt fra en kamp menneske-udyr i et amfiteater som ble undertrykket av keiser Theodosius den store (379-395); og xiii. 335 sqq.'', hvor det inneholder en spådom som i henhold til Tychsen og Koechly som begrenser dens anvendbarhet til midten av 300-tallet.
Påvirkninger
Hans epos på fjorten bøker (eller bokruller), kjent som Posthomerica, dekker perioden mellom slutten av Homers Iliaden og slutten på Trojakrigen. Verkets hovedbetydning er at den er den tidligste bevarte verk som dekker denne perioden, de arkaiske verkene i den episke syklus, som denne forfatteren kjente til og trakk materiale fra, har siden gått tapt.
Hans materiale er lånt fra de sykliske diktene som Vergil (hvis verker han antagelig var kjent med) også lånte fra, i særdeleshet Aethiopis (Memnons ankomst) og Iliupersis (Trojas ødeleggelse) til Arktinos fra Miletos og Ilias Mikra (Lille-Iliaden) til Lesches. Hans verk er nært modellert etter Homers tekst, skjønt det er stor enighet om at Quintus er Homer langt underlegen som dikter.
Utgivelser
Editio princeps (førsteutgaven) ved Aldo Manuzio ble utgitt i Venezia i 1504 under tittelen ''Quinti Calabri derelictorum ab Homero libri XIV. Venetiis: in aedibus Aldi''. Aldus kaller ham for Quintus Calaber, ettersom det neste kjente manuskriptet av hans dikt ble oppdaget ved i den italienske byen Otranto i provinsen Lecce av kardinal Bessarion i 1450. Hans familienavn ble først gitt til ham av hans redaktør Lorenz Rhodomann i 1577, som inkluderte en latinsk oversettelse av Michael Neander.
Posthomerica
De første fire bøkene som dekket samme område som Aethiopis av Arktinos av Miletos, beskrev de tapre bedriftene og døden til amasonedronningen Penthesilea, til Memnon, sønn av Eos, morgenrøden eller gryningens gudinne, drept av selveste Akilles, og gravlekene som ble gjort til hans ære.
De gjenværende bøkene dekket samme område som Arktinos av Miletos' Herjingen av Troja, og fortalte om erobringen av Troja ved hjelp av den forkledde trojanske hesten som skjulte greske soldater, ofringen av den trojanske prinsessen Polyxena ved graven til Akilles, grekernes avgang, og deres spredning ved en storm.
James Naismith
James Naismith (født 6. november 1861 i Almonte i Ontario, død 28. november 1939 i Lawrence i Kansas) var en canadisk lege og pedagog kjent som oppfinneren av basketball.
Hanseatisches Oberlandesgericht
Hanseatisches Oberlandesgericht («den hanseatiske overstatsdomstolen») er oberlandesgericht, som er den øverste domstolen i den tyske bystaten Hamburg. Domstolen ble etablert 1. oktober 1879 som felles øverste appelldomstol for bystatene Bremen, Hamburg og Lübeck.
René Laënnec
René-Théophile-Hyacinthe Laënnec (født 17. februar 1781 i Quimper i Bretagne i Frankrike, død 31. august 1826 i Kerlouarnec (Finistère) var en fransk lege som oppfant stetoskopet.
Bakgrunn
Hans mor døde av tuberkulose da han var fem eller seks, og han bodde så hos sin grandonkel, abbé Laennec (en prest). Som 12-åring fortsatte han til sin onkel i Nantes, Guillaime-François Laennec, som arbeidet ved det medisinske fakultet ved universitetet. Laennec var en begavet student; han lærte seg engelsk og tysk, og begynte med medisinske studier under onkelens veiledning ved Laënnec studerte i hospitalene i Nantes.
Hans far, en advokat, frarådet ham senere mot å fortsette med legestudier, og René hadde så en periode da han vandret rundt i landet, danset, studerte gresk og skrev poesi. Man så vendte han tilbake til medisinen.
Karriere
Han ble i 1799 sårlege for den franske Vestarmeen under napoleonskrigene. Han studerte så videre under Jean-Nicolas Corvisart i Paris.
Laënnec ble i 1804 medicine doktor i Paris og utmerket seg snart for sine grundige utforskninger innen den patologiske anatomi og diagnostikk.
Båndringspinner
Båndringspinner (Malacosoma castrensis) er en sommerfugl som tilhører familien ekte spinnere (Lasiocampidae). I Norge finnes den bare i et lite område langs kysten fra svenskegrensen til Vest-Agder.
René Laënnec
Karriere
Han ble i 1816 ansatt som lege ved Hôpital Necker i Paris og videreutviklet der sin auskultasjonsmetode som han benyttet for å undersøke sykelige foreteelser i lungene og hjertet. Laënnec hadde allerede demonstrert denne metode for et medisinsk selskap i år 1815. For dette endemål konstruerte han også et særskilt instrument, stetoskopet.
Båndringspinner
Utseende
En ganske liten (vingespenn 24 – 40 mm), gul- eller brunaktig spinner. Det er stor forskjell på kjønnene. Hannen er gul med brune striper på forvingene, mens den mye større hunnen er rødbrun med to brede, lyse tverrbånd. Som vanlig hos spinnere har hannen store, fjærformede antenner, hunnens antenner er kortere og mye slankere, kamformede. Hannens bakvinger er sjokoladebrune, hunnens samme farge som forvingene. Larven er svart med en oppbrutt, blå stripe langs sidene av ryggen og en bred, uregelmessig, oransje og svart stripe langs midten. Den ligner larven til okergul ringspinner, men virker mer brokete, fargene er mindre rene. Hodet er blått. Den har sparsomme, lange, lyse, oppstående hår.
Levevis
Båndringspinneren finnes på tørre, åpne, solrike marker med kort vegetasjon, for eksempel strandenger og beitemarker. Larvene kan finnes på en rekke forskjellige planter, oftest i kurvplantefamilien (Asteraceae), blant andre ryllik, vanlig knoppurt, sveve og burot. Den kan også leve på kjempe (Plantago spp.), bringebær og andre planter. De lever selskapelig i et silkespinn, bortsett fra i det siste larvestadiet da de lever enslige. De kryper ut fra spinnet sammen og følger da gjerne spesielle ruter langs silkespor ut til næringsplantene. De utvokste larvene forpupper seg i en gul kokong, de voksne spinnerne klekkes etter tre – fire uker. De flyr i juli – august. Etter paringen legger hunnen 500 – 700 egg i en tett spiral rundt et strå eller en tynn kvist, før hun dør. Eggene klekkes ikke før neste vår. De tåler å overflommes av sjøvann uten å ta skade.
Brunpanneara
Brunpanneara (Ara severus) er en art i slekten Ara. Arten er ikke truet (LC) av utryddelse. Fuglen er utbredt fra Panama i Mellom-Amerika til Brasil og Bolivia i Sør-Amerika.
René Laënnec
Karriere
I 1819 utgav han en bok i sitt fagfelt med tittelen De l’auscultation médiale ou traité du diagnostic, des maladies des poumons et du coeur, fondé principalement sur ce noveau moyen d'exploration.
Brunpanneara
Brunpanneara er hovedsakelig grønn og har mørkebrun pannelapp og et hvitt, bart felt med naken hud rundt øynene. Vingene har innslag av blågrått og litt rødt. Fuglen er blant de minste araene og blir typisk 45–50 cm lang, målt fra hodet til tuppen av stjerten, veier normalt 300–410 gram.
René Laënnec
Karriere
Laënnec ble i 1822 utnevnt til professor ved Collège de France og 1823 til professor i invortes medisin ved det medisinske fakultet.
Laënnec har ved siden av Leopold Auenbrugger, oppdageren av perkusjonen, lagt grunnlaget for den eksakte fysikalske diagnostikk for btystorganenes aykdommer og dermed bragt den vitenskapelig vitenskap et klart skritt fremover på dette område.
Laënnec er også kjent for den første beskrivelse - og første feilaktige klassifisering (som ondartet nydannelse) - av skrumplever.
Trio – Jakten på Olavsskrinet
Trio – Jakten på Olavsskrinet er en norsk eventyrfilm for barn og ungdom fra 2017. Filmen er en oppfølger til TV-serien Trio som gikk på NRK Super i perioden 2016 til 2018. Manus til filmen er skrevet av Morten Hovland og Trond Morten Venaasen som også skrev manus til TV-serien, mens Eva Dahr er regissør. , og  spiller hovedrollene som tre ungdommer på jakt etter Olav den helliges skrin.
For filmen ble nominert til Kanonprisen 2017 i klassen beste lyddesign.
Handling
Nora, Simen og Lars er tre ungdommer og gode venner, som er veldig interessert i spennende eventyr. I flere hundre år har en rekke mennesker vært på jakt etter et myte-omspunnet skrin som visstnok skal ha tilhørt St. Olav.
Men ingen har hittil funnet igjen denne gjenstanden. De tre vennene forsøker derfor å løse dette store mysteriet, en gang for alle. Men de møter snart noen livsfarlige skattejegere, som også er på spor etter den verdifulle skatten.
Båndringspinner
Næring
Båndringspinner spiser deler av grass, blader og andre "stilker". Væsken får den i seg ved å suge vanndråper som er på gress, strå OSV.
Utbredelse
Båndringspinneren forekommer fra Nord-Afrika, gjennom det meste av Sør- og Mellom-Europa, østover gjennom Russland til Stillehavet, Mongolia og Tibet. I Norge finnes den bare ved strandkanten fra Østfold vestover til Vest-Agder. Bestandene er gjerne små og spredte.
Dominic Tang Yee-ming
Dominic Tang Yee-ming (forenklet kinesisk: 邓以明; tradisjonell kinesisk: 鄧以明; pinyin: Dèng Yǐmíng; Wade-Giles: Teng I-ming; født 13. mai 1908 i Hongkong, død 27. juni 1995 i Stamford i Connecticut i USA) var katolsk erkebiskop av Guangzhou i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Liv og virke
Han bestemte seg for å bli jesuitt, og ble sendt til et jesuittnovisiat i Spania i august 1930. Vel tilbake i Kina studerte han katolsk teologi i Shanghai. Han ble presteviet i 33 års alder den 31. mai 1941.
Etter prestevielsen virket han som sogneprest, rektor for en folkeskole, og leder fort sosialt hjelpearbeid i provinsen Guangdong.
Den 1. oktober 1950 ble han utnevnt til apostolisk administrator av Guangzhou og til titulærbiskop; bispevielsen skjedde 13. februar 1951 med biskop Gustave-Joseph Deswazières som hovedkonsekrator.