cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joshua Slocum
Sjømann
I 1874 bygde Slocum en steamer i Subic Bay på Filippinene og han gikk også inn som deleier av det store seglfartøyet «Northern Light». Han førte selv befal over fartøyet, som på den tiden ble ansett å være et av de beste skipene i den amerikanske handelsflåten. Han solgte sin del i «Northern Light» i 1882 og kjøpte i stedet barken «Aquidneck» i 1884. Han foretok en rekke lange ferder med «Aquidneck».
Ved 51 års alder seglet Slocum den 24. april 1895 ut fra Boston i en liten slupp («Spray»). Etter å ha seglet jorden rundt (46 000 miles) kom han tilbake til Newport i Rhode Island den 27. juni 1898. Hans seiling fikk stor oppmerksomhet i den engelskspråklige presse rundt om i verden.
Han utgav boken Sailing Alone Around the World etter denne jordomseilingen. Boken, som er utgitt på norsk under tittelen Første mann rundt jorden alene, er en beretning om en seilas som startet i 1895. Med datidens hjelpemidler var dette noe helt annet enn tilsvarende prosjekter i ny tid.
I november 1909 seilte Slocum i båten «Spray» mot Orinocofloden men ble aldri gjenfunnet. Det ble antatt at han var blitt pløyd ned av et eller annet dampskip, eller angrepet av en hval. Noen annen forklaring anså man ikke mulig med tanke på hvor en erfaren segler han var.
Han ble erklært død i 1924.
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
Slaget om Tora Bora
Al-Qaida-troppene holdt stadig stand i Tora Bora-fjellene, men stammemilitsene rykket stadig frem gjennom terrenget, støttet av amerikanske luftbombardementer tilkalt av spesialstyrker. Da situasjonen ble vanskelig innvilget Al-Qaida-troppene en våpenhvile, så de kunne overgi seg. Noen mener at dette var et knep som tillot de viktigste Al-Qaida-ledere å flykte fra området. Den 12. desember brøt kampene ut igen. Igjen presset stammefolk og spesialstyrker frem mot hulene og Al-Qaidas bunkere som var spredt i området. Den 17. desember var det siste hulekomplekset inntatt. En ettersøkning i området fortsatte til ut i januar 2002, men det var ingen spor etter bin Laden eller den øvrige Al-Qaida-ledelsen. Det menes at de allerede hadde sluppet unna til Pakistan mot sør og øst. Det anslås at omkring 200 Al-Qaida-soldater ble drept i kampene. Antallet for stammemilitsene kjennes ikke, og det ble ikke rapportert amerikanske tap.
Buntmaker
En buntmaker er en håndverker som arbeider med skinn og pels. Buntmakeren står for alle arbeidsprosessene: Sortere, klargjøre og skjære de utvalgte skinnene for deretter å sy ferdig, samle og fôre det endelige produktet.
I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Utdannelsen krever to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og tekstil.
Buntmakerhåndverket er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
Operasjon Anaconda
Fra 1. mars til 18. mars 2002, varte operasjonen.
Etter slaget om Tora Bora konsoliderte de amerikanske styrkene og deres afghanske allierte, kontroll over landet. Etter et stort møte (et såkalt «loya jirga») mellom de større afghanske grupperingene og stammeledere, ble det dannet en midlertidig regjering under Hamid Karzai. De amerikanske troppene etablerte deres hovedbase ved Bagram flybasen nord for Kabul. Kandahar lufthavn ble også en viktig base. En rekke fremskutte baser ble etablert i de østlige provinsene, hvorfra man ettersøkte taliban-opprørere og al-Qaidafolk. Antallet av vestlige tropper under amerikansk ledelse økte etterhånden til over 10,000. I desember 2001 ble Forsvarets spesialkommando (FSK) sammen med soldater fra Marinejegerkommandoen (MJK) sendt til Afghanistan i forbindelse med «Operasjon Enduring Freedom». Deres oppgave var å operere sammen med de amerikanske spesialstyrkene, selv om det verken fra norsk eller amerikansk hold har blitt opplyst om hvilke eksakte oppgaver de norske soldatene hadde.
Men Taliban og al-Qaida hadde ikke gitt opp kampen. Al-Qaidas tropper begynte å regruppere seg ved Shahi-Kot-fjellene Paktia-provinsen i januar og februar 2002. En Talibanleder som hadde flyktet til provinsen, Mullah Saifur Rehman, begynte også å gjenopbygge sine militsstyrker. Sammenlagt var de omkring 1,000 i begynnelsen av mars 2002. Deres mål var å bruke regionen som utgangspunkt for geriljaangrep og muligvis en større offensiv etter samme mønster som Mujahedinkrigerne, som hadde bekjempet den sovjetiske okkupasjonsmakten på 1980-tallet.
De amerikanske styrkene og deres allierte afghanske etterretningskilder etter kort tid over denne troppeoppbygningen. Man forberedte et stort angrep for å imøtegå den økende trusselen. Den 2. mars 2002 startet amerikanske, afghanske og andre NATO-allierte, herunder norske, styrker en offensiv mot al-Qaida og Talibans styrker i Shahi-Kot fjellene. Opprørsstyrken, hovedsakelig bevæpnet med automatvåpen, RPG-raketter og bombekastere hadde forskanset seg i huler og bunkere på fjellsidene i høyder som hovedsakelig var over 3,000 meter over havet. Herfra beveget de seg ut og angrep de amerikanske og afghanske styrkene, hvoretter de trakk seg tilbake til hulene og bunkerne som beskyttelse mot de amerikanske bombeflyene. De amerikanske lederne undervurderte først motstanden til å være en isolert gruppe på under 200 opprørere, men det viste seg at de var langt flere, ifølge noen kilder omkring 1,000–5,000 opprørere, og de mottok forsterkninger.
Den 6. mars 2002 hadde åtte amerikanske og syv afghanske soldater blitt drept. Tapene blant koalisjonstyrkene stammet fra en «friendly fire»-episode som drepte en soldat, to helikoptre skutt ned av RPG-raketter og mindre håndvåpen som drepte syv soldater, og en skuddveksling hvor amerikanske styrker ble satt inn i det som senere ble døpt «Objective Ginger» som resulterte i flere titalls ble såret.
Det ble rapportert om at 400 av opprørerne hadde blitt drept kampene. Da operasjonen ble erklært avsluttet den 18. mars hadde også en australsk soldat blitt drept, og det ble anslått at omkring 650 Taliban-opprørere og al-Qaidatropper hadde blitt drept. Hundrevis av opprørere hadde derimot flyktet til stammeområdene i Waziristan over grensen til Pakistan.
Under Operasjon Anaconda og andre operasjoner i 2002 and 2003 var spesialstyrker fra flere vestlige land (hovedsakelig andre NATO-land) også involvert i kamphandlingene. Disse inkluderer Australias Australian Special Air Service Regiment, det canadiske Joint Task Force 2, det tyske KSK, det newzealandske Special Air Service, det danske Jegerkorpset og som allerede nevnt det norske FSK og HJK.
I mars 2002 ble de norske soldatene satt inn i «Operasjon Anaconda» som utviklet seg til et regelrett slag der minst 500 Al-Qaida – og Talibansoldater ble drept. De første norske soldatene inngikk i «Task Force K-Bar», under ledelse av kaptein Robert Harward, som i ettertid selv har fortalt at styrken de første månedene utførte 65 kampoppdrag for å «nøytralisere» Al-Qaida og Taliban. 42 av disse oppdragene var rekognoseringsoppdrag, mens 23 var offensive operasjoner. Harward har også fortalt om bombetokter og angrep og pågripelser av antatte ledere. «Task Force K-Bar» varte fram til 30. mars 2002. Den flernasjonale elitestyrken «K-Bar» tok 107 fiendtlige soldater til fange og drepte 115.
Tarnak Farm-dødsfallene
4 ISAF-soldater fra Canada ble drept av 3 laserstyrt bomber sluppet fra et ISAF-fly (utlånt fra USA), den 18. april 2002 ved Tar nak Farm.
Kamphandlinger etter Anaconda
Etter slaget ved Shahi-Kot menes det at al-Qaidakrigerne etablerte mellom vennligsinnede stammer i Pakistan, hvor de kunne gjenoppbygge deres styrker. Senere begynte de å utføre mindre angrep mot amerikanske tropper over grensen til Afghanistan i løpet av sommeren. Geriljagrupper på mellom 5 og 25 menn fortsatte jevnlig med å krysse grensen fra sine skjulesteder i Pakistan for å avfyre raketter mot amerikanske baser og utføre bakholdsangrep mot amerikanske konvoier og patruljer, samt den afghanske hærens tropper, afghanske militsstyrker som samarbeidet med den amerikansk-ledede koalisjonen, og frivillige organisasjoner. Området rundt den amerikanske basen ved Shkin i Paktika-provinsen har sett noe av Talibans tyngste geriljaaktiviteter mot koalisjonsstyrkene.
Narrepollinering
Narrepollinering ("deceptive pollination") er en pollineringsstrategi der ei plante sender ut signaler om en belønning den ikke har og på denne måten narrer dyr til å besøke blomstene i den hensikt å oppnå belønningen. Selv om blomstene ikke har belønningen dyret leter etter, bidrar dyret til pollinering av blomstene ved å frakte pollen fra en blomst til en annen. Narrepollinering kan ses på som en form for mimikry (batesisk), der en art etterlikner en annen for å dra fordeler av noen av den andres egenskaper.
Evolusjonært
Narrepollinering er en risikabel strategi (fra plantenes "synspunkt") fordi besøkerne vil slutte å besøke planter de aldri får belønning fra. Planter med denne pollineringstrategien er derfor avhengig av at "den ekte varen" er vanligere enn lureriet eller at den ekte varen ikke er tilgjengelig i det hele tatt. Eksempler på det første er marihand og rød skogfrue, mens flueblom er et eksempel på det siste. Marihand og rød skogfrue er trolig avhengig av å forekomme i lavere frekvens enn planta/plantene de etterligner slik at pollinatoren som regel får belønning og dermed fortsetter å søke belønning fra samme kilde. Flueblom, som ikke etterligner en annen plante, men derimot en hunnveps, er trolig avhengig av å blomstre før de ekte hunnvepsene kommer fram om våren og dermed kan utnytte de "uerfarne" hannvepsene.
Typer
Marihandslekta er et eksempel på en form for generell mimikry fordi marihandplantene ser ut som nektargivende planter uten å ligne spesielt på noen bestemt art. Rød skogfrue er imidlertid et eksempel på en spesialisert mimikry der blomstene hos denne ganske nøyaktig etteraper en bestemt art, nemlig fagerklokke (når dette ikke synes opplagt for det menneskelige øye skyldes dette at våre øyne er følsomme for andre deler av lysspekteret enn disse plantenes pollinatorer – f.eks.: vi ser rødt godt, men overhodet ikke ultrafiolett).
Mat
Den trolig vanligste form for narrepollinering er den der plantene sender ut signaler om at de har mat til belønning for besøkere. Signalene kan være visuelle eller i form av duft.
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
Kamphandlinger etter Anaconda
Samtidig forble Taliban i sine skjulesteder i de rurale områdene i de fire sørlige provinsene som dannet deres territorium; Kandahar, Zabol, Helmand og Oruzgan. I kjølvannet av Operasjon Anaconda ba Pentagon om at de britiske Royal Marines, som er godt opplært i krigføring i fjellandskap, skulle settes inn i Afghanistan. De gjennomførte en rekke oppdrag over flere uker med varierende resultater. Taliban, som i løpet av sommeren 2002 nummererte til flere hundre krigere, unngik å kjempe mot de amerikanske styrkene og deres afghanske allierte så mye som mulig og forsvant i huler og tunneler i de fjerne afghanske fjellkjedene eller over grensen til Pakistan under koalisjonsstyrkenes operasjoner.
Brasils religioner
Brasil er i hovedsak et katolsk land hvor 80% av brasilianerne, dvs. over 140 millioner, bekjenner seg til den romersk katolske kirke. Dette utgjør om lag 14% av det totale antallet katolikker i verden. I de senere år har imidlertid antallet blitt redusert da mange har gått over til andre frikirkelige organisasjoner som er meget synlige i det brasilianske samfunnet. I 2005 viser anslag at det finnes om lag 26 millioner frikirkelige medlemmer i landet. I tillegg finnes det en rekke andre kristne trosretninger som blant annet protestanter i landet. Befolkningen med japansk bakgrunn bekjenner seg ofte til shintoismen.
Da synkretisme (religionsblanding) er ganske vanlig, vil mange av de som regner seg som kristne i tillegg bekjenne seg til andre religioner samtidig. Dette kan være for eksempel de afrikanskinspirerte candomblé- og umbanda-religionene.
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
Operasjon Jacana
Fra april til juli 2002, varte Operasjon Jacana, som ble utført av koalisjonsstyrker. Operasjonen var en oppfølger til Operasjon Anaconda, og var ment å drepe eller fange de resterende Al-Qaida og Talibanopprørerne. ( Operasjonen er oppkalt etter en afrikansk fugleart, Bladhøns, som er  «sjenert, tilbaketrukket, lett å overse», ifølge en håndbok. )
Regierungsbezirk Trier
Regierungsbezirk Trier var en Regierungsbezirk i den prøyssiske provinsen Pommern, og deretter en av tre Regierungsbezirke i den tyske delstaten Rheinland-Pfalz. Forvaltningsenheten ble opprettet i 1816 og eksisterte frem til 2000. Den hadde sitt sete i den tyske byen Trier.
Narrepollinering
Sex
En annen ganske utbredt form er planter som etterligner et insekt (som regel et hunninsekt) og som oppsøkes av et annet insekt i den hensikt å oppnå parring.
Forretningskjede
Forretningskjeder er gruppe av forretninger innenfor samme butikkjede som deler markedsprofil og forretningskonsept. Slike kjeder kan oppstå innen alle deler av bransjer og varegrupper, og både i business-to-business og business-to-consumer markeder. Slike eksempler er Bilka, Fakta, Shell og restaurantkjeden McDonald's. I 2005 ble verdens største detaljhandelskjede, Walmart, verdens største selskap basert på bruttosalg.
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
Operasjon Jacana
Operasjon Jacana inkluderer følgende operasjoner:
Forretningskjede
Forskjellige eierkonsepter
En forretning kan også godt være en blanding av kapitalkjede og franchisekjede.
Tony Martin
Tony Martin er navnet til flere personer:
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
Operasjon Jacana
Alle disse operasjonene var ment å "rydde" resten av Al-Qaida og Talibanstyrkene ut av området. Operasjon Condor begynte 17. mai 2002 rett etter en patrulje fra det australske SAS ble overfalt. Det australske SAS tilkalte et luftangrep som drepte ti opprørere mens en annen ble skutt av en av australierne. Soldater fra avdelingen 45 Commando i britiske Royal Marines fløy så inn for å ødelegge geriljaen som hadde vist seg.
Grotter og bunkere med våpen, ammunisjon og forsyninger ble funnet og ødelagt. Over 100 bombekastere, hundre panservernvåpen sammen med hundrevis av rakettdrevne granater, antipersonellminer, raketter og artilleriammunisjon og tusenvis av skudd for håndvåpen og luftvern. To britiske marinesoldater konfronterte ni væpnede opprørere som måtte overgi seg.
45 Commando ble valgt til denne operasjonen på grunn av sin ekspertise på krigføring i stor høyde, som de jevnlig trener på i den norske fjellheimen, men til tross for erfaringene derfra ble høydesyke fortsatt et problem for noen av marinesoldatene, som trengte å bli fraktet ut på grunn av dette. Norske spesialstyrker ble også spesifikt bedt av NATO om å operere i disse områdene i høylandet på grunn av sin erfaring i Norge. Ingen av de norske soldatene måtte bli fraktet ut på grunn av høydesyke.
2003–2005
Taliban reorganiserte og gjenoppbygget gradvis sine styrker i løpet av vinteren og forberedte seg på en sommeroffensiv. De etablerte nye operasjonsformer, hvor de samlet seg i grupper på omkring 50 mann og angrep isolerte forposter og konvoier. Deretter brøt de opp til mindre grupper på 5-10 mann for å unnvike forfølgelse av koalisjonstroppene. I denne strategien ble de internasjonale styrkene kun angrepet indirekte med RPG-raketter og veisidebomber. For å koordinere denne strategien utpekte Mullah Omar et ti-mann stort råd med ham selv som leder. Det ble opprettet fem operasjonssoner med deres egne ansvarlige ledere, for eksempel Mullah Dadullah som stod for operasjonene i Zabol-provinsen. Al-Qaidas tropper i det østlige Afghanistan hadde en mer aggressiv strategi hvor de gikk målrettet etter de amerikanske troppene og forsøkte å fange dem i bakholdsangrep.
2006: NATO i Sør-Afghanistan
Fra januar 2006 begynte NATOs International Security Assistance Force (ISAF) å erstatte USAs tropper i det sørlige Afghanistan. Den britiske 16th Air Assault Brigade, som senere ble forsterket med britiske marinesoldater, utgjorde kjernen i denne styrken, sammen med tropper fra Australia, Canada og Nederland. Styrken bestod av omkring 3 300 britiske soldater, 2 300 fra Canada, 1 400 fra Nederland, 290 fra Danmark, 300 fra Australia og 150 fra Estland. Luftstøtte ble levert av USA, Storbritannia, Nederland, Norge og Frankrike. Norge deployerte fire F-16 jagerfly som tjenestegjorde sammen med nederlandske F-16-fly. Denne enheten er kjent som «1st Netherlands-Norwegian European Participating Forces Expeditionary Air Wing» (1 NLD/NOR EEAW).
I januar 2006 var NATOs fokus i Afghanistan å danne såkalte «Provincial Reconstruction Teams» som under militær beskyttelse skulle levere hjelp til gjenoppbygning av området. De britiske styrkene skulle gjøre dette i Helmand-provinsen, mens Nederland og Canada ville lede likende prosjekter i provinsene Orūzgān og Kandahar. Amerikanerne ville med 2200 soldater opprettholde kontrollen over Zabol-provinsen. Lokale Talibanledere var imot disse planene og kalte til motstand.
Operasjon Mountain Thrust
I 2006 så det sørlige Afghanistan den voldsomste stigningen i vold i landet siden Taliban-styret blev veltet i 2001, da de nyligt ankomne NATO-troppene kjempet imot Taliban-opprørerne. NATO-operasjonene ble ledet af britiske, canadiske og nederlandske ISAF-ledere. Den 17. mai 2006 startet Operasjon Mountain Thrust som skulle bekjempe Talibanstyrkene. Canadierne var en av de ledende stridende og de første til å kjempe imot opprørerne da slaget om Panjwaii begynte. Enkelte steder i det rurale Panjwaii-distriktet fikk de komplekse leire-bygningene kampene til å likne kamper i urbane områder. Daglige skuddvekslinger, artilleribombardementer og allierte flyangrep vendte kampene til canadiernes fordel. Den 3. juli 2006 ble det rapportert at britiske hærledere advarte statsminister Tony Blair om at seier i Afghanistan ennå ikke kunne garanteres og ba om flere forsterkninger. 1 134 Taliban-opprørere ble drept og 387 tatt til fange i operasjonen.
I juli 2006 overtok NATO kommandoen over de internasjonale styrkene i Sør-Afghanistan under den britiske generalen David J. Richards' kommando. Den regionale kommandoen i sør, NATO Regional Command South in Afghanistan, var ledet av den canadiske generalen David Fraser. I november 2006 overtok generalmajor Ton van Loon over NATO Regional Command South in Afghanistan for en seksmåneders periode.
Kampene i Operasjon Medusa ledet veien til det andre og mest barske slaget om Panjwaii der daglig skuddvekslinger, bakholdsangrep og bombekaster/rakett-angrepene ble rettet mot de canadiske troppene. Taliban hadde mobilisert seg til kamp med omkring 1500 til 2000 opprørere. Taliban var motvillige til å gi opp området, og etter å ha blitt omringet av de canadiske styrkene gravde de seg ned og kjempet med en mere konvensjonell taktikk. Etter uker med harde kamper hadde opprørerne blitt nedkjempet i områder i og omkring Panjwaii og dermed kunne det canadiske gjenoppbyggingsarbeidet i området begynne. NATO rapporterte at de hadde drept mer enn 500 mistenkte Taliban-opprørere. Under operasjon Medusa ble canadierne støttet av amerikanske, britiske, nederlandske og danske styrker. Den tyske selvdrevne haubitsen PzH 2000 sin stridsdebut med den nederlandske hæren som artilleristøtte i operasjonen.
Brasils religioner
Den katolske kirken
Den katolske kirken har tradisjonelt vært en kirke som har støttet makthaverne i Brasil. Da de militære tok makten i landet i 1964, uttalte den katolske bispekonferansen seg derfor bifallende. Den latinamerikanske bispekonferansen i Medellín i Colombia i 1968 var imidlertid et teologisk og historisk vendepunkt. Anført av blant annet «Den røde biskop» Hélder Câmara, endret kirken da syn og begynte å ta de fattiges parti. Kirken forsto at om man ikke fornyet seg, ville den forsvinne. Dette førte til at kirken i 1973 gav militærregimet skylden for de elendige forholdene for folk flest i Nordøst-Brasil. I 1976 hevdet kirken videre at måten myndigheter i Latin-Amerika utøvde makt, lignet det som karakteriserte kommunistiske regimer. I 1981 anklaget den myndighetene for den skjeve fordelingen av rikdom som fantes, og fortsatt finnes, i Brasil. Etter militærdiktaturets fall i 1985 gav bispedømmet São Paulo, med erkebiskop kardinal Paulo Evaristo Arns i spissen, ut en dokumentasjon på politisk fengsling og tortur med tittelen «Brasil: Aldri mer».
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
Beleiringen av Sangin
Beleiringen fortsatte, og britene slo tilbake hvert Taliban-angrep som kom, støttet av kamphelikoptre, jagerfly og artilleri. Situasjonen forverret seg da afghanske politimenn begynte å desertere til Talibans side og ga dem informasjon om utformingen av basen. Den 16. juli ble 200 britiske fallskjermjegere landsatt i Sangin med Chinook-helikoptre under Operasjon Mountain Thrust. Sammen med soldatene allerede i Sangin klarte de, støttet av 700 amerikanske, canadiske, afghanske og estiske koalisjonssoldater å bryte beleiringen av distriktsentret, støttet av stridsvogner fra Household Cavalry Regiment og canadiske LAV III. Grunnet den overveldende overmakt trakk de fleste av Taliban-opprørerne tilbake, og konvoien kunne dermed eskorteres til byen. Garnisonen kunne dermed styrke deres forsvar etter ankomsten av en ingeniørenhet.
Men selv om at Talibans tak på byen ble forminsket, fortsatte Taliban sine angrep på de britiske stillingene. Den 20. august ble en 20-talls gruppe av fallskjermjegere angrepet av Taliban i et bakhold. En seksjon ledet av korporal Bryan Budd gikk til motangrep og Budd selv drepte to fiendtlige opprørere, men seksjonen ble tvunget til å trekke under tung ild, hvor to av fallskjermjegerne ble skadet. Det var først senere at kompanisjefen oppdaget at Budd manglet, men det å prøve å redde ham viste seg umulig på grunn av tung ild fra Taliban-opprørerne. Kompanisjefen, major Jamie Loden, organiserte en unnsetningsstyrke bestående av menn fra forskjellige enheter, inkludert elementer av Royal Engineers og to militærpolitimenn som tilfeldigvis var i Sangin. Støttet av to AH-64 Apache-helikoptre klarte britene å reddet Budd en time etter at han hadde blitt skutt, men det var for sent å redde ham og han døde av sine skader. For hans mot under denne aksjonen ble korporal Budd tildelt Victoria Cross, den høyeste utmerkelsen i de britiske væpnede styrker.
Etter 14. september døde kampene hen i Sangin. Den 21. september ble fallskjermjegere erstattet av en enhet fra 42 Commando, Royal Marines. I mars 2007 ble marinesoldatene i sin tur erstattet av C Company Group, 2nd Battalion, Royal Regiment of Fusiliers Til den tid hadde Taliban gjenopptatt sine operasjoner i sektoren, og Royal Fusiliers ble angrepet 79 ganger i løpet av sine første tjue dager i Sangin.
Brasils religioner
Afrikanskinspirerte religioner
Det finnes en rekke afrikanskinspirerte religioner i Brasil. Den største er antakelig candomblé, som har sine fleste tilhengere blant afro-brasilianere nordøst i landet. I tillegg skal det være mange candomble-tilhengere rundt Rio de Janeiro. En annen stor religion er umbanda, som også kan spores tilbake til Vest-Afrika.
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
Operasjon Mountain Fury og Falcon Summit
Den 16. september 2006 starter Operasjon Mountain Fury for å bekjempe Taliban-opprørere som langs grensen til Pakistan i de østlige provinsene Paktika, Paktia, Khost, Ghazni, Lowgar og Nurestan. 10th Mountain Division ledet operasjonen med å etablere mange eksterne utposter i områder som tidligere var dominert av Taliban. Disse utpostene og de amerikanske patruljene kom under nesten kontinuerlige angrep som medførte at de amerikanske soldatene ble påført 16 døde og 190 sårede i de to og en halv måned som operasjonen varte.
2007
I 2007 fortsatte koalisjonsstyrkene å gjennemføre en rekke offensive operasjoner i både sør og nord. Hovedfokuset lå fortsatt i sør, hvor ISAF-styrkene fortsatte fokuset på nedkjempe Taliban-opprørerne og overta kontrollen i de sørlige provinsene Helman og Kandahar, og i nord gikk tyske og norske ISAF-styrker for første gang i direkte strid mot Taliban-opprørerne.
Januar til mai
I januar og februar gennemførte britiske marinesoldater Operasjon Volcano der skulle rydde landsbyen Barijku nord for vandkraftanlegget ved Kajaki-demningen for Taliban-opprørere. I februar meldte det britiske forsvarsdepartementet at det britiske kontingentet i Afghanistan skulle økes med 1 400 soldater til 7 700.
Fra mars til slutten av mai ble Operasjon Achilles gjennomført. Dette var en større ISAF-operasjon rettet mot nedkjempelsen av Taliban i Helmand-provinsen. Operasjonen begynte 6. mars og offensiven var den største NATO-baserte operasjonen noensinne gjennomført i Afghanistan hittil. NATO-tjenestemenn rapporterte at i motsetning til hva som skjedde i tidligere operasjoner begynte Taliban å unngå direkte konfrontasjon med ISAF-styrkene til fordel for geriljataktikker og veisidebomber. Operasjonen ble ledet av britiske ISAF-styrker og fokuserte på Kajaki-demningen og byene i området. Kajaki-demniner er en stor strømkilde for Afghanistan som i flere år hadde vært ute av drift. En del av operasjonen var Operasjon Volcano og Operasjon Kryptonite hvor området omkring demningen ble ryddet for opprørere, hvoretter reparasjonsarbeidet kunne begynne.
Ytterligere militæroperasjoner, såsom Operasjon Silver og Operasjon Silicon, ble gjennomført for å opprettholde presset på Taliban og i håp om å forebygge den forventede våroffensiv.
Den 4. mars 2007 ble minst 12 sivile drept og 33 skadet av U.S. Marines i Shinwar-distriktet av Nangarhar-provinsen i Afghanistan da de amerikanske soldatene reagerte på en veisidebombe. Episoden er blitt kjent som Shinwar-massakren. De 120 soldatene i marineenheten ansvarlig for episoden ble bedt om å forlate landet fordi hendelsen skadet enhetens omdømme og forhold til den lokale afghanske befolkningen.
Den 12. mai drepte ISAF-styrker Mullah Dadullah, Talibans øverste militære leder og lederen for geriljaaktiviteten i Sør-Afghanistan, og elleve andre Taliban-opprørere i en skuddveksling i Helmand-provinsen.
Operation Harekate Yolo I & II
I slutten av oktober 2007 igangsatte ISAFs Regional Command North sammen med den afghanske hæren og afghanske sikkerhetsstyrker sin første større operasjon mot fiendtlige Taliban-opprørere i Nord-Afghanistan. Det var sammensatt av omkring 2000 koalisjonssoldater fra Afghanistan, Norge, Tyskland, Italia, Spania og Ungarn, og formålet var å fjerne Taliban-opprørernes tilstedeværelse i flere steder i Ghowrmach-distriktet, Faryab-provinsen, Faizabad, Badakhshan-provinsen, hvorfra de hadde operert og forårsaket en rekke ANA og koalisjon tap siden sommeren 2007. Offensiven kom som et respons mot trusler fra ledende Taliban-ledere om å utvide opprøret til det relativt fredelige Nord-Afghanistan.
Dette var første gang den norske QRF-styrken i Meymaneh deltok i større kamphandlinger, og sammen med håndvåpen, Barret M82A1 materiellødeleggelsesrifler, bombekastere og CV9030N (som hadde sin stridsdebut her) brukt for å bekjempe opprørerne på lang avstand. Mens koalisjonsstyrkene ikke led noen tap selv påførte de Taliban store tap, hvorav mellom 59-79 opprørere ble drept.
Den 8. november ble den norske soldaten Kristoffer Sørli Jørgensen (22) tilknyttet Opplandske heimvernsdistrikt drept og en annen hardt skadet etter at deres upansrede Toyota Landcruiser kjørte på en veisidebombe nær basen til den norske stabiliseringsstyrken i Meymaneh.
2008
Krigføringen i Afghanistan har hatt lavere prioritet for den amerikanske regjeringen enn krigen i Irak. Admiral Mike Mullen, formannen for den Den militære sjefsnemnda, sa at selv om situasjonen i Afghanistan er prekær og haster», de 10 000 ekstra troppene nødvendig for krigføringen i Afghanistan ville være utilgjengelig «på en betydelig måte» med mindre at tilbaketrekking av styrker fra Irak ble gjort. Men Admiral Mullen uttalte også at «mine prioriteringer... gitt til meg av øverstkommanderende [Bush] er: Fokuser på Irak først. Det har vært sånn i noen tid. Deretter fokusér på Afghanistan.»
I løpet av de første 5 månedene i 2008 ble antallet av amerikanske tropper i Afghanistan økt med over 80 % med en troppeøkning på 2,643 flere soldater, og det totale antallet av amerikanske tropper i Afghanistan økte dermed fra 26,607 i januar til 48,250 i juni. I september 2008 kunngjorde USAs president George W. Bush kunngjorde en tilbaketrekning av over 8,000 soldater fra Irak i de kommende månedene og en ytterligere økning på opptil 4,500 amerikanske tropper i Afghanistan.
Operasjon Karez
I mai utførte ISAF-styrker og afghanske regjeringssoldater, Operasjon Karez i Badghis-provinsen i det nordlige Afghanistan. Dette var andre gang på et halvt år at norske og tyske ISAF-styrker hadde deltatt i en offensiv i Badghis-provinsen. Målet var å eliminere nærværet av Taliban-opprørerne som hadde omgruppert seg i området i kjølvannet av Operasjon Harekate Yolo i oktober og november 2007. Den 23. mai endte den ISAF-ledede operasjoner med ingen dødsfall blant ISAF-soldater eller de afghanske sikkerhetsstyrkene. Det oppgitte tapstallet blant Talibanopprørere varierer, men ble anslått mellom 13 og 15 drepte. De norske soldatene og offiserene i Telemark Bataljon fikk svært god respons fra NATO for vellykket bruk av NATO-taktikk i kamp, som fokuserer på en bevisst strategi om å unngå tap og å bruke tunge våpen over lang avstand. I stridighetene brukte de norske styrkene flybomber, CV9030N stormpanservogner og bombekastere.
Talibans aktiviteter eskalerer
Den 29. april angrep 2300 amerikanske marinesoldater fra 24th Marine Expeditionary Unit byen Garmsir i Helmand-provinsen, et tilfluktssted brukt av Taliban. Angrepet startet tidlig om morgenen støttet av jagerfly og artilleristøtte, hvoretter soldatene rykket inn i byen med transporthelikoptre og Humvee mannskapsvogner. Operasjonen økte ISAFs tilstedeværelse i et område littered med valmue felt brukt til narkotikaproduksjonen og som er klassifisert som Taliban-kontrollert territorium. I juni 2008 kunngjorde Storbritannias statsminister Gordon Brown at den britiske ISAF-kontingenten i Afghanistan ville til 8030 med ytterligere 230 soldater. Senere samme måned ble den 100. britiske soldaten drept i kamp siden 2001.
Den 13. juni demonstrerte Taliban sin stadig økende styrke da de befridde alle fangene i Sarposa-fengslet i Kandahar. Den godt planlagte operasjonen befridde over 1200 fanger, hvorav 400 av dem var krigsfanger fra Taliban, hvilket var en stor ydmykelse for NATO i en av sine operasjonsområder i landet.
Den 13. juli angrep omkring 200 Taliban-opprørere en NATO-base ved Wanat i Waygal-distriktet, i den østlige provinsen Nuristan. NATO-stillingen ble forsvart av amerikanske soldater fra 2nd platoon, Chosen Company, 2nd Battalion, 503rd Infantry Regiment (Airborne), 173rd Airborne Brigade Combat Team, samt 6 soldater fra Charlie Company 62 Engineer Battalion, 36 Engineer Brigade. Ni amerikanske soldater ble drept og 27 såret i trefningen, mens fire afghanske soldater ble såret. 40 militante ble drept og mellom 20 og 40 såret.
Den 19. august led de franske ISAF-styrkene sitt verste tapene i Afghanistan, da 10 franske NATO-soldater ble drept av Taliban-opprørere i et bakholdsangrep i Surobi-distriktet, 50 kilometer øst for Kabul. Ytterligere 20 franske soldater ble såret i sammenstøtene, mens 13 opprørere, inkludert en pakistansk statsborger, ble drept.
Senere samme måned, den 22. august, ble 90 sivile drept og rekke bygninger i landsbyen truffet eller ødelagt i et luftangrep mot byen Azizabad i Herat-provinsen i Afghanistan. Luftangrepet ble utført av koalisjonsstyrkene, og målet var Taliban-kommandanten Mullah Siddiq. Angrepet førte til store protester både i Afghanistan og internasjonalt, og FNs spesialutsending Kai Eide uttalte at «sivile ofre er uakseptabelt». Amerikanske myndigheter hevdet først at kun et fåtals sivile hadde blitt drept, men uttrykte senere sine unnskyldninger etter at ytterligere beviser kom frem i dagene etter angrepet.
Operasjon Eagle's Summit
Den 27. august ble en av de største militæroperasjoner utført av ISAF-tropper i Helmand-provinsen, Operasjon Eagle's Summit, igangsatt. En konvoi på 100 kjøretøyer skulle transportere en 220-tonns vannturbin til Kajaki-demningen i Helmand-provinsen gjennom 180 km med Taliban-kontrollert område, med målet om å bringe elektrisitet til folket i regionen. Operasjonen involverte 2,000 britiske soldater, 1,000 andre NATO-tropper fra Australia, Canada, Danmark og USA og 1,000 afghanske soldater. Canadierne dekket den første etappen og britene tok over på et møtested i ørkenen, med 50 pansrede kjøretøyer av typen BvS 10 Viking for å ledsage konvoien. Hundrevis av spesialstyrker tropper gikk inn først og renset området for opprørere. Selv om det er vanskelig å kontrollere anslo britiske offiserer at mer enn 200 opprørere ble drept uten tap eller skader blant NATO-soldater. Britiske, nederlandske, franske og amerikanske fly, helikoptre og ubemannede droner fortsatte rekognoseringsturene over området og bidro med ildstøtte.
Operasjonen varte til den 3. september, og var en suksess for ISAF. Operasjonen ble ansett av NATO som en betydelig seier, som skulle bidra til å vinne "hjerter og sinn" blant det afghanske folket. Brigadegeneral Carleton-Smith, sjef for Task Force Helmand, beskrev den som «slutten på begynnelsen» av kampene i Helmand, men britiske ingeniører beregner at installering av turbinen og utbyggingen av et egnet strømdistribusjonsnettverk vil ta ytterligere to år.
Begivenheter i september
Den 3. september spredte krigen seg til pakistansk territorium for første gang da tungt bevæpnede kommandosoldater, som antas å være amerikanske spesialstyrker, landet med helikopter og angrep tre hus i en landsby nær et kjent tilfluktssted til Taliban og al-Qaida. Mellom sju og tjue personer ble drept i angrepe. Ifølge lokale innbyggere var de fleste av de døde sivile. Pakistan fordømte angrepet. og utenriksdepartementet i Islamabad kalte operasjonen «en grov krenkelse av Pakistans territorium». Den 6. september kunngjorde den føderale regjeringen at forsyningslinjer til koalisjonsstyrkene stasjonert i Afghanistan gjennom Pakistan skulle frakobles på ubestemt tid, hvilket ble ansett som en reaksjon på de grenseoverskridende angrepet 3 dager tidligere.
11. september ble to amerikanske soldater drept av Talibanopprørere i den østlige delen av landet. Dette brakte det totale amerikanske tapstallet til 113, noe som gjør 2008 til det dødligste året for amerikanske tropper i Afghanistan siden starten av krigen. Året var også det dødligste for flere europeiske land i Afghanistan, blant andre Danmark.
Terrorangrep i 2008
Det første terrorangrepet i Afghanistan i 2008 skjedde 14. januar 2008, da terrorister med tilknytning til Taliban gikk til angrep med granater og skytevåpen på Kabul Serena Hotel. Kabul Serena Hotel er et femstjerners hotell i Kabul som siden nyåpningen i 2005 har vært mye brukt av internasjonale pressefolk og politikere. Hotellet har et eget rom som ofte har vært benyttet av utlendinger til møter, middager og diverse selskaper. En norsk delegasjon, under utenriksminister Jonas Gahr Støre, var på hotellet under angrepet, og umiddelbart etter angrepet ble det spekulert om det var utenriksministeren som var målet for angrepet, men dette ble senere motbevist. I alt ble syv drept, blant dem Dagbladet-journalisten Carsten Thomassen, og flere skadd i angrepet, deriblant en UD-ansatt.
Tapstall for 2008
I januar 2009 kom Taliban ut med en ekstremt overdrevet påstand om at de hadde drept 5 220 utenlandske tropper, skutt ned 31 fly, ødelagt 2 818 NATO og afghanske militærkjøretøyer og drept 7 552 afghanske soldater og politi i 2008. The Associated Press anslår at totalt 286 utenlandsk militært personell faktisk ble drept i Afghanistan i 2008.
Blant koalisjonsmedlemmene som led hardest i 2008 var Danmark, som mistet 12 soldater i 2008 alene, av i alt 22 drepte siden den danske innsatsen begynte i Afghanistan i 2002. Tross de relativt få tapene er Danmark det NATO-landet som per millioner innbyggere har hatt de største tapene i ISAF.
Joint intelligence center
Ved Torkham på den afghanske siden av Khyber-passet, har «Khyber Border Coordination Center» som koordinerer aktivitetene mellom USA, Pakistan og Afghanistan, vært i drift i ni måneder. Men amerikanske tjenestemenn ved Khyber Center sier at språkbarrierer, grensetvister mellom pakistanske og afghanske feltoffiserer, og lang mistillit blant de tre hærene har hindret fremgang.
Amerikanske og NATOs troppeøkninger
I januar 2009 ankom omkring 3000 amerikanske soldater fra 3rd Brigade Combat Team av 10th Mountain Division til provinsene Lowgar og Vardak. Disse troppene var den første bølgen av en forventet troppeøkning opprinnelig beordret av George W. Bush, og som ble økt etter at Barack Obama tiltrådte presidentembetet 20. januar 2009.
Den amerikanske øverstkommanderende i Afghanistan, General David D. McKiernan, har anmodet om ytterligere 30,000 amerikanske tropper, hvilket vil doble antallet av 30,000 amerikanske tropper som tjenestegjør i landet.
Luftangrepet i Bala Baluk
Mandag 4. mai brøt det ut kamper mellom koalisjonsstyrker og Taliban-opprørere fra Afghanistan, Pakistan og Iran da opprørerne angrep politistasjoner i Shiwan og Gunj Abad i Bala Baluk-distriktet i Farah-provinsen vest i Afghanistan. Tre sivile ble drept av Taliban for å ha arbeidet for utenlandske styrker, hvoretter afghanske sikkerhetsstyrker og koalisjonstropper tok opp kampen mot opprørerne. Ifølge politisjef Abdul Ghafar ble 25 militante og tre politifolk ble drept i kampene nær landsbyen Ganjabad, som ligger blant jorder med opiumsvalmuer og hvete.
Taliban-opprørerne søkte deretter tilflukt i Ganjabad, hvor de ifølge provinsguvernør Ruh-ul-Amin gjemte seg i boligområder og skjøt på de afghanske sikkerhetsstyrkene. De afghanske styrkene ba NATO om støtte fra luften, hvoretter amerikanske bombefly droppet omkring 13 bomber mot mål i landsbyen, inkludert 500-punds og 1000-punds bomber. Åtte bygninger i landsbyen ble ødelagt i bombeangrepet. Kort tid etter angrepet meldte både afghanske kilder og Røde Kors at flere titalls sivile hadde blitt drept i angrepet.
I løpet av de neste dagene økte det anslåtte antallet sivile ofre i angrepet. Opprinnelig oppga afghanske talsmenn i området det anslåtte antallet sivile ofre etter kampene til å være mellom 30 og 70. Innbyggerne i de to landsbyene har utarbeidet en liste med navnene på 147 sivile som ble drept. For å bevise det store antall drepte kjørte landsbyboerne alle likene på lastebiler, til rådhuset i provinshovedstaden. En talsmann for det afghanske politiet, Abdul Rauf Ahm, uttalte at «25 til 30 av de drepte er Taliban-opprørere, inkludert opprørere fra Tsjetsjenia og Pakistan, og resten er sivile, deriblant barn, kvinner og eldre.» Dersom de afghanske tallene skulle stemme, er dette det største enkelttap av sivile liv siden den amerikanske invasjonen i 2001.
Luftangrepet har blitt kraftig kritisert av både afghanske myndigheter og av FN. Under sitt besøk i Washington D.C. uttalte Afghanistans president Hamid Karzai at «luftangrepene er ikke akseptable» og at «terrorisme finnes ikke i afghanske landsbyer og ikke i afghanske hjem. Og man kan ikke beseire terroristene gjennom luftangrep. Vi kan ikke på noen måte rettferdiggjøre, uansett hvor stort antallet av Taliban-opprørere er, uansett antallet av betydningsfulle terrorister, utilsiktet eller på annet vis tap av sivile». FNs spesialutsending til Afghanistan Kai Eide uttrykte sin bekymring for rapportene om sivile tap og kampene i Farah-provinsen, og at FN ville gjøre alt for å hjelpe med å få klarhet i situasjonen.
Ifølge landsbyboere forsøkte de afghanske tjenestemennene å redde sivile ved å samle dem i landsbyen Gerani, der de skulle være på trygg avstand fra kamphandlingene, hvoretter kampflyene angrep bygningene de evakuerte befant seg i.
Afghanistans president Hamid Karzai beskrev de sivile tapene som uakseptable, og krevde øyeblikkelig stans i luftangrepene. Til CNN uttalte han at «det er ikke terrorisme i afghanske landsbyer og afghanske hjem, og du kan ikke bekjempe terrorister med luftangrep». Den uavhengige afghanske menneskerettskommisjonen (AIHRC) bekreftet at det var 97 sivile blant de drepte i angrepet, blant dem minst 86 kvinner og barn. Deretter bestred det amerikanske militæret først tapstallet som de afghanske myndighetene hadde oppgitt.
Derimot ville det amerikanske militæret ta ansvaret for de sivile tapstallene, og presiserte søndag at de ikke ville endre strategi. Sikkerhetsrådgiveren i Det hvite hus, James Jones, uttalte at «Vi vil ikke slutte med flyangrep slik Hamid Karzai krever. Jeg tror han forstår at vi må ha hele vår offensive styrke tilgjengelig når vi har behov for det. Vi kan ikke kjempe med en hånd bundet på ryggen». En talsmann for det amerikanske militæret, oberst Greg Julian, uttalte først at det ikke var noen fysiske bevis som kunne underbygge påstanden om at 147 sivile hadde blitt drept, og at opprørerne har skylden for antallet drepte, siden de tvang innbyggerne til å bli hjemme mens kampene foregikk. Det amerikanske militæret fortsatte også å bestride antallet sivile ofre som ble oppgitt, og en annen militær talsmann uttalte at noen av navnene kunne være falske.
Men senere bekreftet det amerikanske militæret og den afghanske regjeringen at uskyldige mennesker ble drept i flyangrepet mot Bala Baluk. I uttalelsen sto det blant annet at «Våre felles undersøkelser bekrefter at et utall sivile mistet livet. Det er umulig å si noe sikkert om hvor mange av de drepte som er talibankrigere og hvor mange som er sivile ettersom alle sammen ble begravet». USAs utenriksminister Hillary Clinton beklaget hendelsen på det sterkeste, i et møte mellom Obama, Karzai og Zardari den 6. mai beklaget også Obama hendelsen.
Da de internasjonale styrkene møtte økt motstand til deres tilstedeværelse blant den afghanske sivilbekoflkningen, grunnet flyangrep med sivile tap som følge, la Obama-regjeringen ytterligere fokus på å redusere sivile tap. Den 22. juni uttalte admiral Gregory Smith, talsmann for øverstkommanderende for ISAF og de amerikanske styrkene i Afghanistan, general Stanley A. McChrystal, at McChrystal ville utstede et klassifisert direktiv som skal begrense bruken av amerikanske flyangrep mot områder der sivile tap kan være en risiko. Restriksjonene ville bli særlig strenge i områder der sivile kunne befinne seg, som i bygninger der antatte opprørere skjuler seg.
McChrystal uttalte at «Flyangrepene kan ødelegge for oss dersom vi ikke bruker dem på en ansvarlig måte», og fortsatte at «Dersom det bare er snakk om å nedkjempe fienden, kommer vi ikke til å bruke flyangrep, selv om dette innebærer at vi må trekke oss ut av kampen og heller ta den opp igjen på et senere tidspunkt».
Direktivet omfattet troppenes rett til å kunne forsvare seg når de er under ild, men at de må vurdere muligheten for tap ved skyting i et område der det kan være sivile. De nye retningslinjene til offiserene innebar at i en situasjon hvor du blir beskutt av fienden i en potensielt befolket bygning og det er et alternativ for soldatene å trekke seg tilbake, anser man det som det første alternativet. Ikke returner ilden hvor du har ukjente konsekvenser mot uskyldige sivile som kan være inne i bygningen.
Operasjon Panther's Claw og Operasjon Strike of the Sword
Midnatt den 19. juni 2009 ble operasjon Panchai Palang (på engelsk: Operation Panther's Claw) igangsatt, med målet om å sikre kontroll over ulike kanaler og elvekryssinger og etablere en varig ISAF tilstedeværelse i et område som beskrevet av oberstløytnant Richardson som "en av Talibans største befestninger" i forkant av det afghanske presidentvalget.
I hva det britiske forsvarsdepartementet beskrev som «en av de største luftoperasjonene i moderne tid», ble mer enn 350 soldater fra The Black Watch og 3rd Battalion, Royal Regiment of Scotland (3 SCOTS) transportert av tolv Chinook helikoptre, deployert i Bābājī Faşal, nordvest for provinshovedstaden Lashkar Gah i Helmand-provinsen. Operasjonen, som involverte tretten andre fly, inkludert Apache og UH-60 Black Hawk helikoptre, Harriers, ubemannede droner, og et AC-130H Spectre gunship – involverte både britiske og amerikanske luftstyrker, og ble støttet av mer enn 150 bakkestyrker fra Black Watch og Royal Engineers. Taliban-opprørere i området startet flere motangrep mot britiske styrker, som alle ble nedkjempet, og den 23. juni hadde 3 SCOTS sikret tre viktige krysninger – Lui Mandey Wadi-krysningen, Nahr e-Burgha-kanalen og Shamalan-kanalen.