cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Xylotrechus ibex
Levevis
Larvene utvikler seg under barken (både stammer og greiner) på nylig døde løvtrær, i nord høyst sannsynlig bjørk. Larveutviklingen tar trolig to år, og voksne biller er funnet i juni og juli. Denne sjeldne artens biologi er nokså dårlig kjent.
The Deck of Cards
Coverversjoner
I årenes løp har en rekke artister gjort coverinnspillinger, innbefattet:
Xylotrechus ibex
Utbredelse
Det er en østlig art som er funnet fra Finland og Tyrkia i vest (mer vestlige funn dreier seg etter alt å dømme om individer innført med treverk) til Japan i øst. I Norden er den bare funnet én gang, ved Enaresjøen i Nord-Finland. Denne lokaliteten ligger ikke langt fra norskegrensen, og det er mulig at arten kan forekomme i Pasvik.
Inntian
Inntian er en øy i Frøya kommune i Trøndelag. Den ligger vel 1,7 kilometer øst for kommunesenteret Sistranda. Øya hadde 169 fastboende på det meste, men huser i dag bare 1 helårsboende, men har over 200 ferierende om sommeren.
Lenge var det snakk om å etablere fergeforbindelse til øya, men den innkjøpte fergelemmen ble solgt til Jektvik mek. verksted på Dolmøya. I 1948 bygde Inntian Kailag dampskipskai på Inntian, men for et par år siden raste den ut og forsvant i sjøen. Havnevesenet hadde før det bygd en kai inne i fiskerihamna like bortenfor, og det er adgang til den med ganske store båter. To båtklubber har utbygde marinaer for de som har feriehus på øya. Inntian velforening har fått kjøpt bedehuset på øya for kr.1, noe som var et gavesalg fra eieren Nidaros Triangel Senior Klubb. De hadde hadde kjøpt huset av bedehusforeningen for kr. 150 000. Inntian Velforening vil restaurere huset til å bli et mer moderne grendehus.
The Deck of Cards
Coverversjoner
Den mest poulære versjonen av sangen ble spilt inn på plate av den fremtidige gameshowverten Wink Martindale, som fremførte den på The Ed Sullivan Show.
Inntian
Nord på øya finner en naturreservatet Stormyra, en kystmyr på vel 0,5 km² som ble fredet i 1990. Øya generelt er vernet mot tekniske inngrep.
De siste årene har det vært gjort et omfattende arbeid for å fjerne den fremmede arten Sitkagran fra øya. Prosjektet er drevet av Inntian velforening med stor dugnadsinnsats og ved hjelp av innleide tømmerhuggere. Det er snart ingen konglebærende trær igjen, men prosjektet fortsetter med å fjerne nye trær de neste tiårene.
Ved Lamøyvågen vest på øya ble det i 1990 reist en bauta laget av Petter Reppe til minne om at det var gått 50 år siden en tredjedel av Norges Banks gullbeholdning ble lastet om fra de 5 mørebåtene til M/K Alfhild og M/K Stølvåg før den videre transporten nordover 5. mai 1940. Norges Bank bidro til at bautaen ble reist.
The Deck of Cards
Parodier
Red River Dave komponerte en parodi, «The Red Deck of Cards», om en amerikansk krigsfange som hater kort, fordi nord-koreanerne forsøkte å lære ham kommunisme gjennom å bruke en kortstokk.
Fra Manglerud til Manchester 1973–1998
Fra Manglerud til Manchester 1973-1998 er en samleplate med Trond Granlund fra 1998.
Boss (spill)
Konfrontasjoner mot en «boss» blir ofte ansett på som en langt mer dramatisk hendelse. Som sådan er de vanligvis preget av unik musikk, eller sekvenser, før og etter kampen. Tilbakevendende sjefer, og endelige sjefer, kan ha deres egen spesifikke tema-musikk for å skille dem fra andre kamper.
Bossen ble ganske tidlig en viktig del av videospillene, og kommer gjerne i sammenheng med avslutning av spillets historie.
The Deck of Cards
Parodier
Den walisiske komikeren og sangeren Max Boyce spilte inn en versjon med Rugby Union-tema.
I en Spitting Image-sketsj fremfører «Leon Brittan» en parodisk versjon, hvor «Margaret Thatcher» oppdager at han og resten av regjeringen spiller kort på et regjeringsmøte.
Bill Oddie fremførte en parodisk versjon skrevet av Tim Brooke-Taylor om en cricketbag i I'm Sorry, I'll Read This Again. Den samme versjonen ble også fremført av David Frost og utgitt som single for Parlophone i 1966.
Norske versjoner
Tryllekunstneren Jan Crosby og Arve Sigvaldsen har hver for seg skrevet to forskjellige norske tekster. Begge bærer tittelen «Soldatens kortstokk».
Jan Crosby med Erik Botolfsens Kor Og Orkester har spilt inn Crosbys versjon. Den ble utgitt på singlen EMI/Odeon GN 1873 i 1973.
Stein Ingebrigtsen har spilt inn Sigvaldsens versjon. Den ble utgitt på single for Crema i 1989.
Håkon Banken spilte den inn på Flickan från Gästis (2001).
Historien
Historien er lagt til den andre verdenskrig, hvor en gruppe armésoldater, på en lang fottur under en militær operasjon i Sør-Italia, har ankommet og slått leir i nærheten av en by med navn Cassino.
Mens Skriften blir lest, trekker en soldat som kun har èn kortstokk, kortene ut og sprer dem foran seg. Han blir oppdaget av en sersjant som beordrer ham om å legge dem vekk (fordi han tror at soldaten spilte kort i kirken). Soldaten blir så ført foran Provost Marshall for å få sin straff.
Provost Marshall krever en forklaring, hvorpå soldaten forklarer betydningen av hvert kort.
Han sier til slutt at hans kortstokk tjener ham som bibel, almanakk og bønnebok. Fortelleren avslutter så historien med å påstå at historien er sann og at han er vedkommende soldat eller én som kjenner ham.
Tonje Gjevjon
Tonje Gjevjon er en norsk billed- og performancekunstner og aktivist.
Thoralf Gjesdal
Thoralf Gjesdal (født 26. desember 1903 i Stavanger, død 1. april 1963) var norsk kunstmaler.
Tonje Gjevjon
Kunstnerisk virke
Gjevjon er utdannet ved Oslo Tegne- og Maleskole, Strykejernet kunstskole og Kunsthøgskolen i Bergen. Hun er leder for The Hungry Hearts Performance Band. Gjevjon debuterte på Høstutstillingen i 2005 med ett videoarbeid og to fotografier og har siden deltatt på Høstutstillingen og andre gruppeutstillinger som Østlandsutstillingen flere ganger.
Hun var styreleder for Akershus Kunstsenter i perioden 2006–2011, og styreleder for Billedkunstnerne i Oslo og Akershus i perioden 2009–2011
Thoralf Gjesdal
Abrahamsen var 1922-1924 elev ved Bjarne Hansens malerskole i Stavanger. Vinteren 1927-28 studerte han ved Statens Kunstakademi i Oslo, som elev av Axel Revold. Han hadde også et opphold på tre måneder ved Kunstakademiet under Jean Heiberg i 1937-38. I 1930 var Gjesdal som nygift på en studietur til Paris, der han studerte ved Academie Julien.
Tonje Gjevjon
Kunstnerisk virke
Gjevjon har mottatt Statens Etableringsstipend, Statens Utstillingsstipend, Vederlagsfondet, stipender samt prosjektstøtte fra Norsk kulturråd.
Thoralf Gjesdal
Gjesdal deltok hele 17 ganger på Statens Høstutstilling og 15 ganger på Vestlandsutstillingen. I tillegg hadde han en rekke separatutstillinger og bidrag til kollektivutstillinger. Han var hovedsakelig landskaps- og portrettmaler, ofte med motiv fra hjembyen Stavanger. En tid delte han atelier med malerkollegaen Georg Backer Berg, først ved Sandvigens skole, deretter i Bjergsted. Gjesdals bilde «Ølvognen» er karakterisert som et av hovedverkene fra mellomkrigstiden i Stavanger-kunsten.
Tonje Gjevjon
Aktivisme
Gjevjon har fra 2010-årene blitt kjent for sin motstand til transpersoner.
Thoralf Gjesdal
I 1936 startet Gjesdal en privat malerskole i Stavanger. Han fikk ry som en flink pedagog. En av elevene hans var Reidar Berge.
Altertavlen i Orre kirke kirke er malt av Gjesdal i 1950. Motivet er «Den opstandne Kristus». Også altertavlen i Revheim kirke var malt av Gjesdal, som et ledd av moderniseringen av kirken i 1954. Altertavlen ble imidlertid ødelagt av brann 1. august 1992.
Steinbyen
Steinbyen er debutalbumet til Elektrisk regn fra 1982.
1407 Lindelöf
1407 Lindelöf er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 21. november 1936 av Yrjö Väisälä i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter den finske matematikeren Ernst Leonard Lindelöf.
Kvænangsfjellet
Kvænangsfjellet er en fjellovergang mellom Oksfjorden i sør og Kvænangsfjorden i nord. Fjellområdet ligger seg dels i Kvænangen, dels i Nordreisa kommuner. E6 over Kvænangsfjellet er stengt på grunn av snøstorm 10-80 dager hver vinter. Det er en kort strekning som er værutsatt, et skard nær veiovergangens høyeste punkt 402 moh. Under andre verdenskrig fikk den tyske okkupasjonsmakten bygget en overbygning av tre på denne drøyt kilometerlange vanskelige strekning, men denne trekonstruksjonen ble et offer for «den brente jords taktikk» da tyskerne ved krigens avslutning trakk sørover igjen.
I 2021 starta bygging av den 3 kilometer lange Kvænangsfjelltunnelen. Den nye vegen skal stå klar i 2024.
Gjestehuset Gildetun ligger på Kvænangsfjellets nordside, og er et raste- og spisested i turistsesongen. Det ligger på et sted med god utsikt over fjorden og fjellene. De lokale dyre- og fuglearter er taksidermisk utstilt.
Fylkesvei 215 (Telemark)
2019 ble veien del av fylkesvei 3046.
Gwangju
Gwangju (Gwangju Gwangyeoksi) er en storby i Sør-Korea, og ligger sørvest i landet, innlemmet av provinsen Sør-Jeolla.
Byen er tildelt arrangementet Sommeruniversiaden 2015.
1408 Trusanda
1408 Trusanda er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 23. november 1936 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Håkan Westergren
Håkan Carl Leonard Westergren (født 29. april 1899 i Solna, død 15. oktober 1981 i Stockholm) var en svensk skuespiller.
Han var gift med skuespilleren Inga Tidblad fra 1931 til hennes død 12. september 1975. Håkan Westergren var far til skuespillerne Meg Westergren og Claes-Håkan Westergren.
Han spilte ofte roller i lettere komedier.
Westergren var elev ved Dramatens elevskola 1920–1922. Han filmdebuterte i 1927 i Hans engelska hustru og spilte i mer enn sytti svenske filmer. Westergrens siste film var Barna från Blåsjöfjellet i 1980.
The Respatexans
The Respatexans er et norsk countryrockband. Bandet består av brødrene Lars Håvard (gitar, pedal steelgitar og vokal) og Aslag Haugen (vokal og gitar) fra Hellbillies, bassist Bjørn Holm (Vidar Busk, Odd Nordstoga) og trommeslager Knut Hem (Reidar Larsen, Øystein Sunde). Bandet ga ut sin første plate Almost Famous i 1998. I 2005 kom oppfølgeren Shine On som ga dem Spellemannprisen 2005 i klassen country.
U23-VM på ski 2009
U23-VM på ski 2009 ble arrangert i Praz de Lys i Frankrike fra 28. januar til 1. februar 2009. Det er kun i langrenn det ble arrangert U23-VM blant nordiske grener.
Eero Kolehmainen
Eero Kolehmainen (født 24. mars 1918 i Anttola, død 7. desember 2013 i Sankt Michel) var en finsk langrennsløper som tok OL-sølv i 1952. Han ble tildelt Holmenkollmedaljen i 1957.
I 1957 ble Kolehmainen tildelt Holmenkollmedaljen for sine bragder i Holmenkollen.
Konsilet i Nikea
Det første konsilet i Nikea ble avholdt i 325 i Nikea i Bitynia. Det var det første økumeniske konsil, der biskoper fra hele den kristne kirke var samlet og det første forsøket å få enighet i kirken i en forsamling som representerte hele kristenheten. Riktignok hadde tidligere forsamlinger, inkludert det første kirkeråd, kirkerådet i Jerusalem, møtt tidligere for å avgjøre stridsspørsmål.
Konsilet ble sammenkalt av keiser Konstantin den store. Han hadde selv begynt å gå over til kristendommen; akkurat hvor langt den prosessen hadde kommet er gjenstand for debatt. Det ble ledet av Hosius eller Ossius av Córdoba, en biskop fra Vesten som fulgte paven som var biskopen av Roma og patriarken av Vesten. Konsilet ble innledet 20. mai 325, og avsluttet 25. juli. Den siste dagen ble 20-årsjubileet for keiserens innsettelse feiret. Dets fremste resultater var å avgjøre spørsmålet om kristologiske spørsmål om Guds sønns vesen og hans forhold til Gud faderen, konstruksjonen av den første delen av den nikenske trosbekjennelse, etableringen av enhetlig overholdelse av datoen for påsken, og kunngjøring av den tidlige kanonisk rett (jus canonicum).
Diskusjonstemaer
Hovedtemaet for konsilet var arianismen. Tidligere lokale konsiler hadde også diskutert heresier, men konsilet i Nikea markerer noe nytt; tidligere hadde man bare vedtatt defensive tiltak, mens det nå kom frem en mye mer offensiv holdning. Man gikk også mye mer i detalj i teologiske spørsmål enn tidligere. I tillegg diskuterte man praktiske spørsmål omkring feiringen av påske, forholdet til frafalne kristne, gyldigheten av dåp foretatt av kjettere og andre temaer. Konsilet diskuterte ikke sammensetningen av den Bibelske kanon.
Arianismen
Fedrene startet med innledende diskusjoner arianismen, og Arius selv var en av de ledende i dette. Da Konstantin ankom noen dager senere begynte den første egentlige sesjon. Han ga noen grunnleggende instruksjoner, og overlot deretter formuleringen av prosedyrer til en komite han selv utpekte. Arbeidsmåten man valgte fungerte, og etter å ha vært samlet i en måned vedtok fedrene 19. juni den nikenske trosbekjennelse. Den ble ikke enstemmig vedtatt, noe som var å vente ettersom den har en klar brodd mot arianerne.
I begynnelsen var det en hard front mellom de to sidene, arianerne og dem som gjerne kalles de ortodokse (gresk: 'rettroende')1. Eusebius av Cæsarea, allerede kjent som en stor taler og forsker, ledet arianernes fremlegging. Han gjorde sterkt inntrykk på keiseren; senere skulle keiseren stå klart på de ortodokses side utad, men han beholdt tilsynelatende en del ariansk tankegang i sitt private trosliv. Da det ble klart at slaget var tapt for arianerne begynte Eusebius etterhvert å posisjonere seg som megler mellom fløyene. Dette var en av grunnene til at keiseren satte ham så høyt og helt til sin død holdt sin beskyttende hånd over ham. Det var også Eusebius som døpte keiseren på dødsleiet.
Eusebius presenterte en trosbekjennelse for konsilfedrene. Han forteller i sin kirkehistorie at han måtte avgi en trosbekjennelse før konsilet startet, på grunn av sin tilknytning til arianerne, og at denne utgjorde kjernen i det han la frem senere. Det er mye som tyder på at dette ikke stemmer, og at det som ble lagt frem under sesjonen, var en annens verk. Keiseren sluttet seg til forslaget som var lagt frem, og dette ble vedtatt. Det var på dette tidspunkt klart at de ortodokse utgjorde et flertall, og de kunne ha lagt frem et mer radikalt forslag. I stedet nøyet de seg med å legge til noen ekstra klausuler og forklaringer.
Arius og flere av hans støttespillere, deriblant Eusebius av Nikomedia, ble ekskommunisert. Eusebius av Cæsarea sluttet seg til vedtaket, og unngikk dermed ekskommunikasjon og eksil.
Det melitianske skisma
Det melitianske skisma, som har navn etter biskop Meletius av Lykopolis (i Egypt) hadde oppstått da biskop Peter av Alexandria hadde fastlagt ordninger for gjenopptagelse av dem som hadde falt fra den kristne tro under Diokletians forfølgelse. Meletius mente at reglene ikke var strenge nok, og dannet en bevegelse som brukte en strengere ordning. Da han ordinerte prester uten tillatelse ble han ekskommunisert. Etter en ny forfølgelse, i hvilken Peter av Alexandria led martyrdøden og Melitius ble sendt som straffange til en romersk gruve, grunnla han en skismatisk kirke.
Dette ble en kortvarig løsning. Bare tre år senere, da Athanasius av Alexandria hadde blitt biskop i Alexandria, oppfordret Eusebius av Nikomedia melitianerne til igjen å stifte en egen kirke. Dette gjorde de, og det ser ut til at de overlevde som et lite samfunn inntil det 8. århundre.
Disiplinære kanoner
Konsilet vedtok 20 disiplinære kanoner:
Representantene
Det var tidligere blitt avholdt lokale konsiler, men dette var første gang biskoper fra hele kirken skulle samles. Dette var mulig dels fordi kristendommen var blitt tillatt i Romerriket, og dels fordi keiseren stilte postvesen og transportmidler til disposisjon. For ham dreide konsilet seg ikke bare om kirkens fremtid, men også om Romerrikets. En enhetlig religion ville være en stor fordel.
Biskoper fra alle provinser ble innkalt. I tillegg kom minst en biskop fra et område utenfor Romerriket: Stratofilus av Pitsunda i Egrisi (i den vestlige delen av dagens Georgia).
Antallet deltagere er noe uklart. Sokrates Scolasticus telte 318, mens Eusebius av Cæsarea telte 250. De østlige biskopene var i flertall, noe som var naturlig; kirken var mye større i øst enn vest, og Nikeas beliggenhet gjorde det lettere å reise dit. Fremst blant dem var de tre erkebiskopene Alexander av Alexandria, Eustathius av Antiokia og Makarios av Jerusalem, samt biskopene Eusebius av Nikomedia og Eusebius av Cæsarea.
De vestlige provinsene sendte bare fem representanter, biskopene Markus av Calabria, Cecilian av Karthago, Hosius av Cordoba, Nicasius av Dijon og Domus av Stridon. Ingen av biskopene, hverken fra øst eller vest, reiste alene, så Eusebius forteller at det var utallige prester, diakoner og akolytter til stede. Særlig en av disse assistentene utmerket seg, nemlig Athanasius, en ung diakon som fulgte Alexander av Alexandria. Han viste seg å være en av de fremste motstanderne av arianismen, og skulle senere stå sentralt i striden med dem.
Kritikk mot konsilet
De fleste større protestantiske kirker tillegger konsilet en viss autoritet. Riktignok er sola Scriptura (Skriften alene) et viktig prinsipp i den lutherske tro, men de oldkirkelige tolkninger regnes for å være korrekte i mange tilfeller, og man bruker gjerne den nikenske trosbekjennelse i liturgien.
En del reformerte kirkesamfunn avviser enhver autoritet. Dette er dels begrunnet med at Konstantin den store hadde en så fremtredende rolle og at konsilet derfor skal ha dreid seg mer om maktspill enn om kirkelige spørsmål, og dels med en fullstendig avvisning av all autoritet utenom Bibelen (inkludert kirkelige tolkninger av Bibelen).
Andrea Ardito
Andrea Ardito (født 8. januar 1977 i Viareggio) er en italiensk fotballspiller. Han spiller på midtbanen i den italienske Serie B-klubben US Lecce. Han har tidligere spilt i Serie A for Torino FC.
Boca
Boca har flere betydninger:
Tyskere
Tyskere (tysk: die Deutschen) er mennesker av tysk opprinnelse, eller personer som assosierer seg med den tyske kulturen.
I det 19. århundre, etter Napoleonskrigene og det tysk-romerske rikes fall, utviklet Østerrike og Preussen seg til de ledende to motstridende krefter innenfor Tyskland, som begge forsøkte å reetablere den delte tyske nasjonen. Preussen lyktes i dette, og klarte til og med å få med seg Bayern ved grunnleggelsen av Det tyske rike. Det multi-etniske Habsburgmonarkiet ble dermed effektivt utestengt fra forsøket på å skape en tysk nasjonalstat. Etter den tyske riksgrunnleggelse fikk tysk en ny betydning: Nemlig rikstysk, borger av det tyske rike. Det er i denne sammenhengen tysk oftest brukes idag.
I historisk kontekst er det også mulig å regne østerrikere og tyske sveitsere er tyskere i den tradisjonelle betydningen av ordet. Mozart var like mye tysk som han var østerriksk. Nederlenderne, som snakker et nedertysk språk (nederlandsk), regnes imidlertid vanligvis ikke lenger som tyskere.
Lauri Virtanen
Lauri Johannes Virtanen (født 3. juli 1904 i Salo, død 8. februar 1982 i Åbo) var en finsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Virtanen vant to olympiske bronsemedaljer i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass både på 5000- og 10000 meter.
Mark Williams (snookerspiller)
Mark J. Williams (født 21. mars 1975 i Cwm, Blaenau Gwent i Wales) er en walisisk, profesjonell snookerspiller. Williams ble verdensmester i 2000 og 2003. I 2000 ble han den første venstrehendte spiller som ble verdensmester. Han har fått tilnavnet «Welsh Potting Machine».
Williams har vært profesjonell siden 1992 og vunnet 18 rankingturneringer. Høsten 2006 vant han i tillegg Pot Black etter seier over John Higgins i finalen.
Han har tidvis hatt tidligere verdensmester Terry Griffiths som trener og etter en pause på ett og ett halvt år gjenopptok de samarbeidet høsten 2007.
Williams er utnevnt til medlem av Order of the British Empire.
Nymphalis
Nymphalis er en slekt av nettsommerfugler i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Slekten blir noen ganger regnet å omfatte også slektene Aglais og Polygonia.
I Norge er det funnet to arter: sørgekåpe og kirsebærsommerfugl.
Utseende
Ganske store (vingespenn gjerne 60-70 millimeter), rødlige eller svarte sommerfugler med brede vinger.
Levevis
Disse sommerfuglene er gode flyvere, som gjerne besøker blomster. Larvene lever på ulike løvtrær. De piggete larvene lever gjerne selskapelig, og lager løse silkespinn der de oppholder seg når de ikke er ute og spiser. Piggene ser ut til å beskytte dem mot de fleste rovdyr, derimot er de ofte svært utsatte for snyltevepser som legger egg på dem. De overvintrer som voksne sommerfugler, i barksprekker, hule trær, uthus og andre lite frostutsatte steder.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Holarktis.
Ja, vi elsker dette landet
«Ja, vi elsker dette landet» er en patriotisk sang skrevet i 1859 av Bjørnstjerne Bjørnson (1832–1910) og tonesatt av Rikard Nordraak (1842–66). Fra midten av 1860-tallet til begynnelsen av 1900-tallet overtok denne sangen gradvis som den mest anerkjente norske nasjonalsangen. Stortinget vedtok onsdag 11. desember 2019 enstemmig å anerkjenne den som Norges offisielle nasjonalsang. Tidligere har flere andre sanger vært regnet som nasjonalsanger i Norge og på det meste av 1800-tallet var det andre sanger som var mest anerkjent, først og fremst «Norges Skaal» og «Sønner av Norge».
Den 17. mai 1864 ble sangen fremført offentlig for første gang av 24 mannssangere på Eidsvoll i forbindelse med Grunnlovens femtiårsjubileum: tolv sangere fra Norges eldste offentlige kor, Den norske studentersangforening, åtte fra Handelsstandens Sangforening og fire fra Kristiania Haandverker Sangforening. Senere samme dag ble den gjentatt i Christiania av et mannskor på vel 200 sangere. Dermed var tradisjonen med korsang fra hovedtrappa foran universitetet i hovedstaden på 17. mai innledet. Konserten skal ha hatt flere tusen tilhørere.
Frem til tidlig på 1900-tallet ble både «Sønner av Norge» og «Ja, vi elsker dette landet» brukt som nasjonalsang, men «Sønner av Norge» ble brukt i offisielle sammenhenger. Stortingets kulturkomité gikk 14. november 2019 inn for at «Ja, vi elsker dette landet» skulle bli Norges nasjonalsang.
Historikk
Bjørnson var sommeren 1859 et par måneder på Wernersholm hos sin venn Georg Krohn. Blant annet skrev han «Ja, vi elsker dette landet» der og fullførte Arne mens han var der. Diktet «Ja, vi elsker dette landet» var opprinnelig tiltenkt Arne.
Bjørnstjerne Bjørnsons fedrelandsdikt ble til i flere trinn, i takt med utviklingen av norsk nasjonal- og selvstendighetsfølelse i løpet av 1800-tallet. Den tidligste versjonen av diktet fra 1859 sprang ut av en krise i forholdet mellom Norge og unionspartneren Sverige. Det rådet usikkerhet rundt den norsk-svenske kong Karl IV s utnevning av ny stattholder for Norge.
Nordmennene ønsket ikke noe slikt embete, som de mente understreket Norges underlegenhet i unionen.
Bjørnson var på denne tid politisk redaktør av den liberale avisen Aftenbladet. Da unionskongen Karl høsten 1859 kom til hovedstaden Christiania for å åpne det nyvalgte Stortinget, publiserte Bjørnson anonymt 1. oktober på avisens forside diktet «Norsk Fædrelandssang tilegnet Norges Konge Hans Majestæt Kong Karl». Han sier altså ikke Norges og Sveriges konge, noe som understreket dikterens syn på fedrelandets selvstendighet. I denne form inneholdt diktet en strofe der Bjørnson bad kongen om å verne norsk selvstendighet innenfor unionen.
Få år senere blusset den gamle konflikten mellom Danmark og Tyskland om de danske hertugdømmene Slesvig og Holsten opp på ny. Bjørnson omarbeidet nå diktet og gjorde det til et innlegg i striden. Han fjernet blant annet strofen om kong Karl, endret tittelen til «Fædrelandssang» og la til to nye strofer om betydningen av skandinavisk samhold, forlik og forsoning. Diktet ble 20. desember 1863 trykt i Illustreret Nyhedsblad, der man kunne lese at «nu vi staa tre Brødre sammen / og skal saadan staa!» Med det siktet Bjørnson til at de tre skandinaviske land måtte stå samlet og støtte hverandre. Manuskriptet som ligger til grunn for denne versjonen, er det eneste man kjenner til nasjonalsangen. Det tilhører i dag Gunnerusbiblioteket, Universitetsbiblioteket i Trondheim.
Enda en gang omarbeidet dikteren sin fedrelandshyllest. I løpet av 1860-årene hadde konflikten innenfor den norsk-svenske unionen blusset opp på ny, knyttet til både svenske og norske forsøk på revisjon av den norske grunnloven i mer unionsvennlig retning. Bjørnsons protest mot slike tendenser kom blant annet i dikts form. Da han i 1870 utgav sin eneste diktsamling, Digte og Sange, inneholdt boken også det tidligere fedrelandsdiktet i ny versjon. Her understreker Bjørnson på ny nordmennenes vilje til forsvar av landets fred og frihet, samtidig som han sier at «vi heller landet brænte / end det kom til fald». Det er denne tredje hovedversjon av diktet, med åtte strofer, som er blitt stående som Norges nasjonalsang. Siste bearbeidelse fra Bjørnsons hånd ble trykt i Digte og Sange i 1904 under tittelen «Sang for Norge».
Originalmanuskript
Et manuskript håndskrevet av Bjørnstjerne Bjørnsons fra 1863 er den eldste bevarte utgaven. Det eies av NTNU Universitetsbiblioteket i Trondheim. Manuskripet ble i 2012 innlemmet i Norges dokumentarv, et register over de viktigste dokumentene i norsk historie. Det er en nasjonal utgave av UNESCOs Verdensminne-program (Memory of the World).
Moderne perspektiver på teksten
Andre syn på teksten er fremmet av blant andre førsteamanuensis i nordisk språkvitenskap Roger Lockertsen. Ifølge ham formidler teksten «et gammeldags innhold med et totalt utdatert kvinnesyn, og syn på krig og fred». Han bruker blant annet som eksempel uttrykket «også vi, når det blir krevet, for dets fred slår leir», som «handler om å lage en militærleir. Det høres fredelig ut, men er det ikke». Som eksempel på sangens kvinnesyn trekker han frem linjene «alt hva fedrene har kjempet, mødrene har grett» og «kvinner selv sto opp og strede som de var menn». Lockertsen peker på at sangen i dag svært sjelden synges i sin helhet, og uttaler at «jeg tror ikke folk vet hva sangen handler om».
I boken Bjørnsons sangskatt fremmes imidlertid et annet syn: «Forbilder finnes selvsagt i andre nordiske nasjonalsanger, men «Ja, vi elsker» skiller seg ut gjennom sine pregnante bilder, sitt enkle ordvalg og sin prunkløshet. De tre første strofene uttrykker kjærlighet til land og folk og minner om hvordan historiens konger og hærførere, og likedan menige kvinner og menn i bygd og by har beskyttet sitt fedreland. Ikke bare vinnerne er i fokus, men like mye, eller mer, de mange fra de «tusen hjem». Det er disse som har bidratt til å bygge Norge, også med sine tårer. Selv om krise og krig danner bakteppe for de ulike tekstversjonene av «Ja, vi elsker», betoner de åtte strofene etiske verdier som ansvarlighet, samhold, trofasthet, historisk bevissthet, fredsvilje, forlik, utholdenhet, tillitsfullhet, forsakelse, skamfølelse og gudstro. Det må være unikt at en nasjonalsang nevner ordet skam og streifer tanken om at man kan ha sviktet noen. Å spore internasjonal empati i en nasjonalsang er usedvanlig.»
Nordraaks komposisjon
Teksten ble tonesatt for mannskor av Bjørnsons 21-årige fetter, Rikard Nordraak. Nordraaks renskrevne manuskript tilhører Nasjonalbiblioteket og stammer trolig fra høsten 1863. Komponisten har brukt den opprinnelige tekstversjonen fra 1859 som grunnlag. Sangen lød første gang offentlig 17. mai 1864 ved femtiårsjubileet for den norske grunnloven av 1814. 24 sangere fra hovedstadens tre største og eldste mannskor, Den norske studentersangforening, Kristiania Haandverker Sangforening og Handelsstandens Sangforening, fremførte den på Eidsvoll hvor grunnloven var undertegnet. Senere på dagen lød sangen i reprise i Christiania fra et utvidet kor på 200 sangere, nå også fra turnernes sangforening. Sangen slo straks an og ble allerede fra høsten 1864 brukt ved offentlige markeringer og omtalt som selve fedrelandssangen. Både dikt og melodi kom raskt inn i allsangbøker og skolesanghefter. Da de første lydopptak ble gjort tidlig på 1900-tallet, ble sangen spilt inn, både her til lands og i utlandet.
Utgitt som mannskorsang i 1864
Mannskordirigenten Johan Diederich Behrens har eid musikkmanuskriptet og har notert i det både med penn og blyant. I andre halvdel av 1800-tallet ga Behrens ut serier med mannskorsanger, de fleste publisert i hans Samling af flerstemmige Mandssange for større og mindre Sangforeninger. «Ja, vi elsker» (med tittelen Fædrelandssang) var den første av Nordraaks mannskorsanger som ble trykt i denne samlingen, som utkom heftevis. Det skjedde høsten 1864.
Behrens la Nordraaks manuskript til grunn, tok delvis hensyn til Bjørnsons tekstrevisjon fra 1863 og lot endringer han selv innførte i manuskriptets notebilde, komme med i den trykte utgaven.
Nordraak har ikke gitt «Ja, vi elsker» noen tempo- eller karakterbetegnelse. Det var Behrens som la inn anvisning om et marsjpreg i Nordraaks manuskript og i den første trykte versjon av melodien. Bjørnson selv kalte sin fedrelandssang en hymne, og skal flere ganger ha protestert mot en hurtig fremføring. De små retningslinjer vi har fra Nordraak selv om foredraget, tyder på at han ønsket at sangen ikke skulle synges for hurtig og bastant. Det kan tyde på at komponisten har villet understreke ettertanke snarere enn selvhevdelse.
Tekst
Bjørnson skrev diktet med datidens norske rettskrivning. Moderne versjoner følger ikke alltid Bjørnsons stavemåte og rim og rytme i diktet. Tegnsettingen varierer også noe mellom de forskjellige utgivelsene, hovedsakelig bruken av tankestrek, komma og punktum. Samlet betyr alle slike endringer at det finnes flere versjoner av diktet, spesielt vers 1, 7 og 8 som blir sunget og reprodusert mest.
Ved sang gjentas de to siste linjene, og ved andre repetisjon gjentas også ett eller to av ordene.
Verset om Karl IV
Bjørnsons første versjon av diktet inneholdt, som tidligere nevnt, seks vers: de fem ovenstående vers 1-4 og 7. Det sjette verset, som Bjørnson senere fjernet, kom mellom ovenstående vers 4 og 7. <poem style="font-style:normal;"> Nu gror bare Aks i Vejen for hin Ufredsmand, Frihed svinger glad fra Hejen mod vort Naboland! Kongen selv staar stærk og aaben som vor Grænsevagt, og hans allerbedste Vaaben er vor Broderpagt.
«Broderpakten» som det her blir referert til var en militær allianse mellom Norge, Sverige og Danmark om å hjelpe hverandre hvis et av landene skulle komme under militært angrep. Nettopp dette skjedde da prøyssiske tropper invaderte Sønderjylland i februar 1864. Likevel fikk Danmark ingen hjelp fra sine allierte partnere. Dette bruddet på «broderpakten» knuste en gang for alle manges drøm om et samlet Skandinavia.
Distribusjon (farmakologi)
Distribusjonen til et legemiddel er avhengig av permeabiliteten mellom vev (særlig mellom blod og annet vev), det enkelte vevs blodstrøm og perfusjonsrate og legemiddelets enve til å binde plasmaproteiner (proteinbinding) og binding i vev.
Distribusjonsvolumet til et legemiddel beskriver i hvilken grad et legemiddel distribueres ut fra den sentrale sirkulasjonen.
Langwasser Nord undergrunnsstasjon
Langwasser Nord er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Langwasser Nord er på linjen U1. Stasjonen befinner seg på bakkenivå.
1409 Isko
1409 Isko er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 8. januar 1937 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Asteroiden blei kalla Isko etter Ilse Koch, kona til astronomen Fritz Kubach.
Rafael da Silva
Rafaél Pereira da Silva  (født 9. juli 1990) er en brasiliansk fotballspiller som spiller for.
Da Silva har en tvillingbror som spiller for FC Nantes, Fábio da Silva. Tvillingene signerte for Manchester United da de var 15 år.
Meritter
Manchester United
Nove Mesto
Nove Mesto («Nybyen») kan referere til:
Samuel Ferris
Samuel «Sam» Ferris (født 29. august 1900, død 21. mars 1980) var en britisk friidrettsutøver som deltok i De olympiske leker i 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
Ferris vant en olympisk sølvmedalje i friidrett i Sommer-OL i 1932 i Los Angeles. Han kom på andreplass i maraton med tiden 2.31.55 bak argentinske Juan Carlos Zabala som vant på 2.31.36, som var ny olympisk rekord.
Oscar Brevi
Oscar Brevi (født 15. desember 1967 i Milano) er en italiensk tidligere fotballspiller. Han spiller sist forsvar i Como Calcio fra 2008 til 2009 før han la opp som spiller.
Brevi hadde tidligere spilt for Solbiatese, Lumezzane, Como, Palermo, Ascoli, Torino og Venezia.
Afghanistans flyvåpen
Afghanistans flyvåpen (etablert 1924) er en del av Afghanistans forsvar og ledes av generalmajor Mohammad Dawran. Afghanistans flyvåpen er ett av syv korps i det afghanske militæret og har ansvar for luftforsvar og luftkrig. Flyvåpenet ble offisielt etablert i 1924, men har for det meste eksistert som en liten og uavhengig forsvarsgren. Unntaket var på 1980-tallet da Sovjet bygde opp Den demokratiske republikken Afghanistans flyvåpen, i håp om at et sterkt afghansk flyvåpen skulle kunne slå ned Mujahedin og opprettholde den pro-sovjetiske regjeringen til Mohammed Najibullah. På høyden besto det afghanske flyvåpenet av nesten 500 fly og helikoptre.
Fylkesvei 3288
Fylkesvei 3288 går mellom fylkesgrensen mot Buskerud ved Grorud og Bakkane i Siljan.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 702 (Telemark).
Kulturkampf
Kulturkampf (Kulturkampen) er et begrep som er knyttet til de første årene etter den tyske riksgrunnleggelse i 1871, da kansler Otto von Bismarck forsøkte å redusere den katolske kirkens innflytelse i Tyskland og et uttrykk for tysk antikatolisisme. Kampen ebbet ut i 1878, uten at Bismarck hadde oppnådd alle sine mål, og flere av de antikatolske tiltakene vedvarte enda en del år.
Beskrivelse
Tyskland var dominert av kongeriket Preussen, som var en overveiende protestantisk stat, men etter et århundre med ekspansjon, hadde landet også betydelige katolske minoriteter, bl.a. i Rhinland i vest og i de østlige provinsene med polske minoriteter. Det tyske riket hadde i stor grad utgått fra det nordtyske forbundet, men tilslutningen av de katolske, sørtyske statene i 1871, gjorde at Bismarck ble redd for den politiske stabiliteten i riket.
Blant tiltakene for å redusere den katolske kirkens innflytelse var tillegget av §130a til Strafgesetzbuch i 1871, som truet prester som i embeds medfør drev politisk agitasjon med to års fengsel. Denne paragrafen ble kalt Kanzelparagraph. I tillegg begynte staten å nøye overvåke utdannelsen av prestene, innstiftet en sekulær rett for rettssaker som tidligere hadde sortert under kirkelige domstoler og forlangte å bli underrettet om alle ansettelser av prester. I 1872 ble jesuittordenen forbudt ved en egen jesuitengesetz (jesuittene var også forbudt i Norge, et forbud som gjaldt frem til 1956). Samme forbud skulle også ramme en rekke andre katolske ordener, særlig de som var engasjert i skoledrift. Deres medlemmer måtte forlate landet, og mange av ordnene flyttet inn til grensenære byer og landsbyer rett over grensen til provinsen Limburg i Nederland.
Prester og biskoper som sto imot Kulturkampf ble arrestert eller fjernet fra sine stillinger. Ved høyden av den antikatolske lovgivningen, var halvparten av de prøyssiske biskopene i fengsel eller i eksil, og en fjerdedel av menighetene hadde ingen prest. Halvparten av munkene og nonnene i klostrene hadde forlatt Preussen, en tredjedel av klostrene var stengt, 1,800 menighetsprester var fengslet eller i eksil, og tusenvis av legfolk var fengslet for å ha hjulpet prestene. Det var anti-polske tilløp i Schlesien.
Store konsekvenser hadde også den obligatoriske, sivile ekteskapsinngåelsen, innført 1875, som var et forsøk på å ta ekteskapet ut av kirkens hender.
Dessuten brøt Tyskland de diplomatiske forbindelser med Pavestolen i 1872. I en tale i riksdagen bekreftet Bismarck med utbruddet «Nach Canossa gehen wir nicht!» (Vi går ikke til Canossa!), sin intensjon om «ikke å vike en fotsbredd» i sin konflikt med den katolske kirke.
Forsøket på å begrense katolikkenes politiske makt, representert gjennom det det katolske Sentrumspartiet, var ikke vellykket. Faktisk førte hardkjøret til at Sentrumspartiet fikk sterkt økt oppslutning ved riksdagsvalgene i 1874.
Med tiden endret Bismarcks prioriteringer seg; det ble mer maktpåliggende for ham å hindre at sosialdemokratene fikk større innflytelse. Derfor mildnet Bismarck sine tiltak mot katolikkene, særlig etter at Leo XIII ble valgt til pave i 1878.
Etter 1878 sluttet Bismarck seg sammen med katolikkene i kampen mot sosialismen.
Senere bruk av ordet Kulturkampf
Inspirert av den opprinnelige kulturkampen har ordet kulturkamp senere blitt tatt i bruk i en rekke forskjellige sammenhenger i flere land.
I USA er begrepet Kulturkampf blitt brukt av Pat Buchanan til å beskrive hva han så som en lignende konflikt som hadde begynt på 1960-tallet og fortsatt til idag, mellom religiøse sosialkonservative og sekulære sosialliberale. Denne varianten av begrepet brukes også ofte av de konservative i USA.
I norsk litteraturhistorie ble ordet kulturkamp brukt om en debatt på 1930-tallet (kulturkampen (litteraturhistorie)).
Inspirert av bruken av uttrykket i Danmark, brukte Asle Toje i 2009 begrepet kulturkamp som merkelapp på den økte opposisjonen mot kulturradikalismen i den norske samfunnsdebatten. Samtidig ble uttrykket kulturkamp brukt under den norske valgkampen i 2009 om en kamp mot det som Fremskrittspartiet står for, og spesielt en kamp for å hindre Fremskrittspartiet i å få innflytelse over kulturpolitikken.
Det var en gang – livet
Det var en gang – livet (orig. Il était une fois... la vie) er en fransk animert fjernsynsserie for barn fra 1987. Serien fremstiller mennskekroppens funksjoner og organer ved hjelp av forskjellige figurer, kjent fra forgjengeren Det var en gang et menneske, vanligvis med et nytt organ for hver episode. Serien består av 26 episoder.
Achdé
Achdé er pseudonym for Hervé Darmenton, en fransk serieskaper (født 30. juli 1961 i Lyon). Hans pseudonym uttales «asj-DE», og er utledet av den franske uttalen av hans initialer «H.D.». Achdé tok over som tegner av serien Lucky Luke etter serieskaperen Morris' bortgang i 2001.
Studielån (andre betydninger)
Studielån kan referere til
Tysklands valg
Grunnprinsipper
Valgene i Tyskland, fra kommunevalg til valg til Europaparlamentet, er forankret i fem grunnprinsipper fastlagt i Grundgesetz. Grunnprinsippene går ut på at valgene er alminnelige, direkte, frie, like og hemmelige.
Valg til Forbundsdagen
Forbundsdagsvalg er det direkte valg av medlemmer til den tyske Forbundsdagen. Valget holdes hvert fjerde år, hvor unntaket fra denne tidsrammen vil være dersom Forbundsdagen ikke klarer å velge forbundskansler, og forbundspresidenten som følge av dette må oppløse Forbundsdagen. Forbundspresidenten kan også oppløse Forbundsdagen dersom kansleren taper et mistillitsvotum. Et valg kan også bli utsatt dersom landet befinner seg i, eller går mot, en væpnet konflikt. Fremskutte valg til Forbundsdagen etter avholdte mistillitsavstemninger, fant sted i 1972, 1983 og 2005.
Valget til Forbundsdagen bygger på prinsippet om forholdstallsvalg av personer, med de modifikasjoner som følger av en partisperregrense på fem prosent og en ordning med overskuddsmandater. Datoen for et forbundsdagsvalg blir avgjort av Forbundspresidenten i samarbeid med Forbundsregjeringen og delstatene. Valget avholdes forøvrig i samsvar med de føderale lover for valget.
Forbundsdagen virker i lovgivningsspørsmål sammen med Forbundsrådet som er valgt av delstatsregjeringene.
Kanslerkandidater
Fra og med Forbundsdagsvalget i 1961 er det blitt sedvane at Unionen (CDU/CSU) og SPD stiller med hver sin kandidat til vervet som tysk forbundskansler. Den uoffisielle kampanjeorganisasjonen til «utfordreren» blir etablert før valgkampen. Det regjerende partiets kanslerkandidat er vanligvis den sittende kansleren.
Det er vanlig at kanslerkandidaten utformer et omfattende program, vanligvis i en bok. Videre blir det etablert et «skyggekabinett» eller ekspertteam. Kanslerkandidaten gjør også omfattende utenlandsreiser i USA, Frankrike, Storbritannia, Israel, Russland og i det land som har formannskapet i EU. Reisen til USA med de såkalte Presidential minutes får særlig oppmerksomhet i den tyske offentlighet. Presidential minutes er den tiden som den amerikanske presidenten bruker for å ta i mot kanslerkandidaten. Tiden besøket tar blir gjerne også tolket som uttrykk for hvor sannsynlig den amerikanske presidenten anser at kanslerkandidaten vil bli utnevnt når valget er over.
Noen fast prosedyre for nomineringen av kanslerkandidatene finnes ikke.
Valgordningen
Det er medlemmene av Forbundsdagen som blir valgt, ikke forbundskansleren eller forbundsregjeringen.
Forbundsdagen skal ha minst 598 representanter. Den ene halvparten av disse velges direkte fra de 299 valgkretsene og den andre halvparten fra delstatslistene. Ved valg til Forbundsdagen får velgerne derfor to stemmer. Den ene (førstestemmen) brukes til å velge en representant fra valgkretsen. Den andre (andrestemmen) brukes til å velge parti. Det er andrestemmen som skal avgjøre partienes styrkeforhold blant utsendingene til Forbundsdagen fra den enkelte delstat.
Det finnes dermed to muligheter til å bli valgt som medlem av Forbundsdagen. Den ene er å bli valgt direkte i en av de 299 valgkretsene som er enkeltpersonkretser. Hver tysker over 18 år kan stille til valg som medlem av Forbundsdagen. Vanligvis er kandidatene medlemmer av et parti, men også partiløse kan bli valgt. Den som får flest stemmer i en valgkrets blir medlem av Forbundsdagen. Det gjelder i enkelpersonkretsene ingen sperregrense.
Dersom et parti har vunnet flere enkeltpersonkretser enn partiets andel av de totalt avgitte stemmene skulle tilsi, beholder partiet likevel de overskytende direkte valgte kandidatene. Disse mandatene kalles overskuddsmandater.
Ordningen med overskuddsmandater innebærer at Forbundsdagen kan få flere medlemmer enn minimum på 598. Dersom et partis overskuddsmandater blir så stort at partiets gruppe i Forbundsdagen blir større enn gruppen til det partiet som vant partivalget (andrestemmen), blir dette utliknet med utjevningsmandater.
Ved valget i 2017 ble Forbundsdagen sammensatt av 709 medlemmer. Valgordningen innebærer at Forbundsdagen kan bli sammensatt av mer enn 800 medlemmer.
Den danske nasjonale minoritet i Schleswig-Holstein er med valgforbundet SSW unntatt fra sperregrensen.
Historisk oversikt over mandatfordelingen i Forbundsdagen
1 1983 til og med 1990 Die Grünen, 1990 til 1994 Bündnis 90, fra 1994 Bündnis 90/Die Grünen
2 1990 til 2007 Partei des Demokratischen Sozialismus (PDS) henholdsvis Linkspartei.PDS, fra 2007 Die Linke
3 BP 17, KPD 15, WAV 12, Zentrum 10, DKP-DRP 5, SSW 1, Uavhengige 3
4 GB-BHE 27, Zentrum 3
Delstatsvalg
Tyskland har 16 delstater. Hver av delstatene har en folkevalgt forsamling, med et fellesnavn kalt Landesparlament. Valgene skjer uavhengig av valget til Forbundsdagen og avholdes også innbyrdes uavhengig. I de fleste delstater velges både kandidater direkte til parlamentet og gjennom partilister.
* Se hovedartikkel om Landesparlament
Lokalvalg
* Se hovedartikkel om lokalvalg
Carsten Klingenberg Ross
Carsten Klingenberg Ross (født 1805 i Holum, død 1888) var utdannet cand.philos. og drev fra slutten av 1820-årene en privat skole for «Borgerbørns høiere undervisning» i Mandal. Skolen ble senere kommunal, med Ross som styrer, og den gikk under navnet Mandal Borgerskole. (Kilde: «Familien Reymert i Mandal» av Øivind T. Reymert, Lørenskog 1990)
Armas Toivonen
Armas Adam Toivonen (født 20. januar 1899 i Halikko, død 12. september 1973 i Helsingfors) var en finsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Toivonen vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass i maraton bak Juan Carlos Zabala fra Argentina og britiske Samuel Ferris.
Scharfreiterring undergrunnsstasjon
Scharfreiterring er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Scharfreiterring er på linjen U1. Stasjonen befinner seg på bakkenivå.
Daejeon
Daejeon (Daejeon Gwangyeoksi) er en storby i Sør-Korea.
Byens historie er kort. Det hele startet i 1905 da det ved jernbanen mellom Seoul og Busan ble anlagt en stasjon på et jorde kalt for Hanbat. Siden har området rundt jernbanestasjonen utviklet seg til å bli en av landets største byer. Flyplassen som betjener byen er Cheongju lufthavn.
Byen har også vært aktuell som en mulig alternativ hovedstad i Sør-Korea. Nordvest for byen ligger Sejong by, som skal avlaste Seoul som sørkoreansk administrasjonssenter.
Administrativ inndeling
Daejeon er inndelt i fem gu (bydeler).
Armas Toivonen
Toivonen ble europamester i maraton i 1934 i Torino
Jentene på Kyststien
Jentene på Kyststien er en årlig turmarsj som første gang ble arrangert i 2006. Initiativtakere var Kristin Hammer Anvik og Sigmund Anvik. Turmarsjen går fra Stavern til Anvik gård, en total distanse på ti kilometer.
Ann Nilsen
Ann Nilsen (født 1955) er en norsk sosiolog og professor ved Universitetet i Bergen.
Nilsen har vært tilknyttet Universitetet i Bergen siden 1993, fra 1999 som professor ved Sosiologisk institutt. Hun har i to perioder i tidsrommet fra 2002 til 2009 vært prodekan ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Nilsen har vært gjesteprofessor ved University of London og Uppsala universitet.
Skedsmo Ishockeyklubb
Skedsmo Ishockeyklubb er en ishockeyklubb i Lillestrøm kommune, som ble stiftet 28. mars 1990 og er medlem av NIF gjennom Akershus idrettskrets. Skedsmo Ishockeyklubb er medlem av Norges Ishockeyforbund og er en av de største ishockeyklubbene i landet, regnet etter antall medlemmer.
Klubben trener og spiller sine hjemmekamper i Skedsmo Ishall som ligger på Skedsmokorset ved Skedsmo Stadion.
Klubbens A-lag menn spiller i 3. divisjon, og A-lag kvinner i 1. divisjon sesongen 2017/2018.
Klubben driver en populær skøyte- og hockeyskole for barn og deltar i 2017/18 serien med lag fra MP8 opp til U14, samt B-lag og veteranlag.