cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Basij
Under Irak-Iran-krigen
I mars 1982 under det iranske nyttåret hadde ayatollah Khomeini kommet med en kunngjøring der han lovte at skolegutter mellom tolv og atten år fikk slutte seg til basijstyrkene. Flere tusener i årene framover fulgte hans budskap og meldte seg til tjeneste. Senere samme år kom de første påstandene om bruk av barn utstyrt med plastikknøkler til å rydde minefelt. Plastikknøklene var religiøs symbolikk med henvisning til ønsket om martyrdom for bæreren. Som med påstandene om bevisst bruk av «menneskebølgeangrep» har man ikke sikre kilder som kunne støttet disse opplysningene selv om det faktisk ble funnet plastikknøkler i halsbånd på både drepte og tilfangetatte barn og voksne basijfrivillige.
Antall basijfrivillige under krigen var ikke så stor som antatt, hver gang en storoffensiv var under planlegging ble flere titusener av basijmedlemmer kalt til styrkene for militærtrening og for å bli sendt ut til frontlinjene. De som hadde vært mobilisert i forveien, var enten tatt opp i pasdaranstyrkene eller ble dimittert etter to måneder.
Men utmattelsen i det iranske folket hadde begynte med å bli merkbar rundt 1986. Etter Det andre slaget ved Basra var evnen til å mobilisere frivillige til krigsinnsats svekket. Av planlagte 500 000 menn som var ønsket inn i de væpnede styrkene inkludert basij, meldte bare 200 000 seg til tjeneste i 1987. Av disse var bare 40 000 basijmedlemmer.
Dagens basijstyrker
Nyere opplysninger sier at den paramilitære organisasjonen har en stående styrke på om lag 90 000 aktive medlemmer til ethvert tidspunkt, med 300 000 andre medlemmer i reserve for umiddelbar mobilisering. Ved krigstid vil de statlige treningsfasilitene for basijparamilitære ha kapasitet for en million aktive medlemmer, med to millioner i reserve.
L’Alchimiste Parafaragaramus ou la Cornue infernale
L'Alchimiste Parafaragaramus ou la Cornue infernale er en fransk stumfilm fra 1906 regissert av Georges Méliès.
Venstrereformpartiet
Venstrereformpartiet, også kalt Reformpartiet, var et politisk parti i Danmark dannet i 1895 av venstrefolk som gikk imot det store forliket av 1894 mellom de moderate delene av Venstre og Højre i Riksdagen.
Grupperinger innen «reformvenstre» var «bergianerne» (eller «det rene venstre»), «de radikale» og «de uttrådte». For å kunne sette makt bak sine krav i samarbeid med Socialdemokratiet, samlet «reformvenstre» seg under ledelse av bergianeren J.C. Christensen. Som formann i Folketingets finansutvalg fikk J.C. Christensen stor innflytelse og drev skiftende høyreregjeringer «til fortvilelse», skildret Edvard Brandes, som selv tilhørte partiets radikale fløy. Venstreformpartiet gikk inn for blant annet en «tollreform, formue- og inntektsskatt, større innflytelse for menighetsrådene ved besettelse av presteembeder» og «redusere de militære utgifter».
Ved systemskiftet i 1901 ble folkeparlamentarismen innført i Danmark, og den første venstreregjeringen ble dannet under ledelse av den moderate Johan Henrik Deuntzer. Regjeringen balanserte de radikale og moderate venstrepartiene og hadde J.C. Christensen, P.A. Alberti og Viggo Hørup fra Venstrereformpartiet som medlemmer. Den moderate reformpolitikken som regjeringen gjennomførte med støtte fra De Frikonservative, skapte misnøye innen den radikale delen av Venstreformpartiet. I 1905 ble de radikale ekskludert og dannet sitt eget parti, Radikale Venstre, som allerede hadde vært under oppseiling.
Etter bruddet samarbeidet Venstreformpartiet tettere med Moderate Venstre; de dannet koaliasjonsregjeringer mellom 1908 og 1909, fikk felles riksdagsgruppe fundert på venstreprogrammet av 1909, og stiftet en felles partiorganisasjon, Venstre, i 1929.
Salama Ismail
Salama Ismail (født 30. september 1986) er en egyptisk svømmer.
Hun representerte Egypt under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 100 meter bryst.
Anheuser-Busch
Anheuser-Busch er et amerikansk ølkonsern som blant annet produserer det kjente ølmerket Budweiser. Selskapet ble etablert i 1852.
Abidine Abidine
Abidine Abidine (født 31. mars 1993) er en mauritansk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp.
Silje Wergeland
Silje Wergeland (født 19. november 1974 i Bergen) er en norsk rockevokalist og låtskriver.
Abidine Abidine
I 2021 representerte han landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 5,000 meter der han ble utslått i forsøksheatet.
Silje Wergeland
Personlige liv
Wergeland bor i Bergen (per 2019). Hun er i et parforhold med Mads Lilletvedt, trommeslager i de lokale bandenene Hellish Outcast og Sahg.
Henrik IV av Det tysk-romerske rike
Henrik IV av Det tysk-romerske rike (født 11. november 1050 i Goslar, død 7. august 1106 i Liège), var en tysk konge fra 1056, og tysk-romersk keiser 1084–1105. Han var sønn av Henrik III og Agnes av Poitou og tilhørte Salier-dynastiet. Han var den tredje keiseren fra Salier-dynastiet og blir regnet som en av de mest markante lederne i det 11. århundre. Hans tid var sterkt preget av investiturstriden hvor han var i konflikt med pavedømmet, og han ble lyst i bann fem ganger av tre forskjellige paver. Han opplevde også flere borgerkriger både i Italia og Tyskland i sin keisertid. Han døde i 1106 rett etter at han hadde vunnet en kamp mot sin sønn i Visé i Frankrike.
Biografi
Henrik IV ble kronet til tysk konge av pave Viktor II i Aachen seks år gammel, i 1056. Hans mor Agnes av Poitou ble oppnevnt til regent. I 1062 ble den unge keiseren kidnappet av en konspirerende gruppe ledet av erkebiskop Anno II av Köln. Regenten Agnes flyktet til et kloster og makten lå nå i hendene på Köln-erkebiskopen med støtte fra erkebiskopen av Bremen, Adalbert. Henrik klarte likevel å gjenerobre makten mens Anno var utenlands, og han klarte etterhvert å gjenskape tilliten blant aristokratiet. Erkebiskop Adalbert falt også i unåde etter at han hadde beriket seg kraftig i sin posisjon under Annos styre.
I juni 1066 giftet Henrik seg med Bertha av Savoy/Turin, datter til grev Otto av Savoy, som han hadde vært forlovet med siden 1055.
Utover i 1060-årene måtte Henrik hanskes med opprør i forskjellige deler av imperiet, blant annet Schwaben og Bayern.
Investiturstriden
Under Henrik IV’s far Henrik III var grunnlaget lagt for en kirkereform, ledet an av pave Leo IX som var utnevnt av Henrik III. Den sterke Leo IX hadde stadfestet den endelige splittelsen (Det store skisma) i 1054 mellom den katolske og den ortodokse kirken. Under den senere pave Gregor VII som tiltrådte i 1073 kom det til strid mellom keiseren og paven om retten til å utnevne biskoper. Striden eskalerte i 1074 og 1075 med en synode holdt av paven i februar 1075 hvor kirken erklærte sin myndighet til å utnevne biskopene. Keiser Henrik svarte med en motsynode samme år. Julaften 1075 ble paven kidnappet og fengslet av medlemmer av den romerske adelen. Gregor ble befridd av en folkelig oppstand, og han beskyldte keiseren for å stå bak fengslingen.
I Worms den 24. januar 1076 erklærte en synode sammensatt av Henrik at paven var avsatt. Paven svarte den 22. februar 1076 med å ekskommunisere Henrik. I oktober forsøkte man, under et møte i Tribur, å finne en løsning ved å gi keiseren en ett års frist til å omvende seg før ratifikasjonen av bannlysningen skulle tre i kraft. I desember dro han mot Italia. Han tilbragte julen i Besançon før han sammen sin kone og sitt barn krysset Alpene og dro til slottet Canossa hvor paven befant seg. Canossa var eid av den mektige Matilde av Toscana som var en av pavens viktigste allierte. Fra 25. til 27. januar 1077 sto keiser Henrik III sammen sin familie, angivelig uten sko, uten mat og uten ly – bare iført en taglskjorte, utenfor slottet til paven og ba om opphevelse av bannlysningen. Dette har gitt opphav til begrepet kanossagang. Paven hevet ekskommunikasjonen etter dette.
Borgerkrig og gjenoppretting av freden
Rudolf av Rheinfelden, som var hertug av Schwaben og dobbel svoger til keiseren, utnyttet Henriks svake stilling og startet et saksisk opprør mot keiseren. I forståelse med paven erklærte han seg som saksisk, bayersk og karintisk prins. Til tross for dette klarte Henrik å bedre sin posisjon. Da Rudolf i 1077 ble kronet til konge av sin medsammensvorne, erkebiskopen av Mainz, gjorde folket opprør og tvang Rudolf og erkebiskopen til å forlate Sachsen. Henrik skaffet seg kontroll over Sachsen, og senere også over Schwaben.
Den 14. oktober 1080 møttes de to kongene med sine styrker, og det kom til et slag ved Elster ved Leipzig. Henrik led militært nederlag i slaget, men klarte strategisk å gjenvinne sin posisjon. Dette mye på grunn av at Rudolf ble hardt såret i kampen og døde dagen etter. Ved dette mistet opprøret mot Henrik mye av sin kraft.
Kort tid etter prøvde en annen «motkonge», Hermann av Salm, å overta ledelsen av opprøret, men han ble nedkjempet av Frederik av Schwaben, som var Henriks svigersønn (gift med Henriks datter Agnes) og innsatt av Henrik som hertug av Schwaben. I juni 1080 innkalte Henrik til en synode som igjen fordømte og formelt avsatte pave Gregor og innsatte «motpaven» (antipaven) Clemens III
Henriks andre reise til Italia
Henrik IV dro nå til Italia og kom til Pavia hvor han ble kronet som konge av Italia og fikk Den lombardisk jernkronen på sitt hode. Han delte ut privilegier til sine støttespillere og marsjerte mot den forhatte Matilda av Toscana som han forviste, og beslagla hennes eiendeler. Han rykket så fram mot Roma som han beleiret tidlig i 1081, men han ble tvunget til å trekke seg tilbake til Toscana hvor han fikk en større sum i gull fra sin nye allierte, keiser Alexios I Komnenos i Konstantinopel (Østromerriket) for å bekjempe normannerne som hadde befestet seg i Sicilia og Sør-Italia under Robert Guiscard og var sterke allierte av pave Gregor.
Et andre og like mislykket angrep på Roma ble fulgt av en krig i Nord-Italia mot Matildas tilhengere. Mot slutten av 1082 dro Henrik for tredje gang mot Roma, og etter en sju måneders beleiring klarte han å innta den romerske bydelen Mura leonine. Det ble inngått en fredsavtale med romerne som innebar at det kulle innkales til en ny synode som skulle avgjøre striden mellom keiseren og paven. I hemmelighet ble det avtalt at alternativene var at enten skulle Gregor krone Henrik som romersk keiser, eller de skulle velge en ny pave. Gregor, som nå oppholdt seg i Castel Sant'Angelo, godtok ikke premissene og hele synoden endte i fiasko. Henrik marsjerte i stedet videre sørover for å bekjempe normannerne i henhold til sin traktat med Alexios.
Pave Gregor mistet nå sin støtte blant romerne, og Henrik kunne i mars 1084 marsjere inn i Roma. Paven ble avsatt og motpaven Clement III ble valgt til ny pave av romerne. Den 31. mars 1084 ble Henrik IV kronet av Clement III. Henrik forsøkte nå å innta befestningene til Gregor, men han mislyktes med dette fordi normannerne under Robert Guiscard marsjerte nordover og kom Gregor til unnsetning. Gregor ble satt fri, men han døde kort tid etter. Før han døde rakk han å skrive en formaning til hele kristenheten om å mobilisere et korstog mot keiser Henrik IV.
Henrik følte nå at han hadde full kontroll i Italia, og han kunne dra tilbake til Tyskland for å konsolidere sin stilling der. De opprørske sakserne var nå ledet av Otto av Ostia. Med normannisk støtte ble denne Otto valgt til ny pave under navnet Urban II i 1088. Pave Urban ekskommuniserte igjen Henrik IV og også Clemens III. Han samlet videre en sterk koalisjon mot Det hellige tysk-romerske rike bestående av normannerne, Kievriket og flere italienske provinser inkludert Matilda av Canossa som hadde giftet seg på nytt med hertug Welf II av Bayern. Denne koalisjonen var for sterk til at keiseren kunne overse den.
Borgerkrigene
I 1088 døde Hermann av Salm, og markgreve Egbert av Meissen lanserte seg selv som etterfølger som motkonge. Henrik fikk ham fordømt, først i Sachsen, og deretter på nasjonalt nivå i Quedlinburg og i Regensburg. Henrik beleiret Egbert, men han klarte ikke å innta Egberts befestning Gleichen. Da Egbert døde to år senere, i 1090, falt opposisjonen fra hverandre.
Henrik innledet nå sin tredje ekspedisjon mot Italia. Etter noe suksess i starten led han nederlag mot lombardierne i 1092. Han fikk ytterligere motstand da den stadig like energiske og mektige Matilda av Canossa klarte å mobilisere Henriks eldste sønn Konrad til motstand mot faren. Konrad ble kronet til «konge av Italia» i Monza i 1093. Henrik ble med dette avskåret fra å returnere til Tyskland før i 1098. I Tyskland hadde han fortsatt makten. Matilda hadde i hemmelighet overført sine eiendommer til kirken før hun giftet seg med Welf av Bayern. Welf ble rasende da dette kom for en dag i 1095, og han og hans far, hertug Welf I, gikk umiddelbart over til å støtte Henrik IV. For Welf II’s vedkommende var dette kanskje også motivert av et løfte om å etterfølge faren som hertug av Bayern. Henrik på sin side reagerte med å tilsidesette sin sønn Konrad i arverekkefølgen og utpeke den yngre broren Henrik som sin etterfølger. Den unge Henrik måtte sverge ed på at han ikke skulle følge sin brors eksempel.
Situasjonen i imperiet var kaotisk, og den ble forverret av en fornyet ekskommunikasjon mot Henrik IV, satt i verk av den nye pave Paschalis II som var blitt valgt i august 1099. Denne gangen kunne keiseren i større grad ignorere bannlysningen. Etter et vellykket felttog i Flandern kunne han i 1103 innkalle Riksdagen til møte i Mainz, der det ble gjort anstrengelser for å komme fram til en fredsløsning. Henrik lovet ved denne anledning å dra på korstog.
I 1104 gjorde Henrik IV’s sønn og utpekte etterfølger Henrik V opprør og ble støttet av kirken og biskopene, mens Henrik IV hadde støtte blant aristokratiet i byene. Ved et angivelig forsoningsmøte i Koblenz ble Henrik IV tatt til fange. Det ble innkalt til riksdagsmøte i Mainz i desember 1104, og der ble Henrik IV fratatt sin krone og deretter holdt fengslet i slottet Waldböckelheim. Han måtte også tilstå at han hadde forfulgt pave Gregor VII ulovlig og at han ulovlig hadde innsatt Clement III til pave.
Da dette ble kjent i Tyskland spredte et opprør seg. I 1106 ble det opprettet en hær for å kjempe mot Henrik V og pave Paschalis II. Henrik IV klarte å flykte fra fengslet til Köln og fikk stor støtte i Rheinland. Han gikk også i forhandlinger med krefter i England, Frankrike og Danmark.
Henrik klarte til slutt å beseire sin sønns styrker i et slag nær Visé i Lorraine den 2. mars 1106. Kort tid etterpå døde han imidlertid av sykdom mens han var hos sin venn Othbert, biskopen av Liège. Han ble først begravet av biskop Othbert, men etter ordre fra en pavelig utsending, og etter at hans ekskommunikasjon var tilbakekalt, ble han gravd opp og begravet på nytt i Speyerdomen i august 1111.
Ettermæle
Henrik IV viste i siste del av sitt liv store diplomatiske evner. Hans botsgang til Canossa kan betraktes som en politisk bevegelse for å styrke sin egen posisjon på bekostning av en ydmykelse av sin egen person. Han ble alltid ansett som en venn av de lavere klasser og han var i stand til å vise generøsitet og takknemlighet. Han utviste betydelig militærferdighet og stor ridderlighet.
Marte Gerhardsen
Marte Gerhardsen (født 1972) er en norsk byråkrat som har hatt flere lederstillinger innen privat og offentlig sektor. Hun har siden 2019 hatt stillingen som direktør i Utdanningsetaten i Oslo.
Henrik IV av Det tysk-romerske rike
Familie og etterkommere
Henriks kone Bertha of Savoy, som han hadde giftet seg med i 1066, døde 27. desember 1087. Hun ble begravet i Speyerdomen i Rheinland-Pfalz. Deres barn var:
Marte Gerhardsen
Gerhardsen er utdannet ved Universitetet i Oslo og London School of Economics med en Master of science i internasjonal politikk. Hun er datter av Rune Gerhardsen og Tove Strand og søster til Mina Gerhardsen. Hun er gift med økonom Erik Dugstad.
Henrik IV av Det tysk-romerske rike
Familie og etterkommere
I 1089 giftet han seg med Eupraxia av Kiev. Hun var datter av storfyrst Vsevolod I av Kiev, og søster til Vladimir Monomakh som etterfulgte sin far som storfyrste.
I litteraturen
Tittelrollen i tragedien «Enrico IV» av Luigi Pirandello er en gal mann som mener han er keiser Henrik IV.
Marte Gerhardsen
I sine yngre år var hun aktiv i AUF og var blant annet leder for Oslo AUF.
Hun var ansatt i Utenriksdepartementet fra 1999 til 2007, etter å ha gjennomført Utenriksdepartementets aspirantkurs. Hun har siden vært generalsekretær i CARE Norge (2008–2010), divisjonsdirektør i DNB (2011–2014) og daglig leder i Tankesmien Agenda (2014–2018) og divisjonsdirektør i Helsedirektoratet (2018–2019).
I 2019 fikk hun stillingen som direktør i Utdanningsetaten i Oslo. Ansettelsen skapte en del debatt, ikke minst siden den erstattet avsatte direktør Astrid Søgnen. Forskeren og høyrepolitikeren Kristin Vinje var en av søkerne til stillingen og antatt som en sterk kandidat. Flere reagerte på at Gerhardsen med bakgrunn fra Arbeiderpartiet og uten erfaring fra utdanningsfeltet ble ansatt.
NI
NI, Ni, nI og ni kan bety:
Gábor Király
Gábor Ferenc Király (født 1. april 1976) er en ungarsk tidligere fotballspiller. Han er kjent for å ha på seg grå joggebukser.
Johannes Wiedewelt
Johannes Wiedewelt (født 1. juli 1731 i København, død 17. desember 1802 i samme by) var en dansk billedhugger.
Bakgrunn
Johann Wiedewelt var sønn av Just Wiedewelt. Han begynte i lære i farens verksted da han var 14 år gammel.
I perioden 1750–54 var han i Paris og ble videreutdannet hos Guillaume Coustou d.y.
Kunstner
Under en reise til Italia kom han i kontakt med arkeologen Johann Joachim Winckelmann som var sin tids fremste representant for nyhumanismen. Møtet med Winckelmann fikk store konsekvenser for Wiedewelts kunst. Han gikk også i lære hos hoffbilledhugger Didrick Gercken.
Tilbake i Danmark
I 1761 ble Wiedewelt utnevnt til professor ved Kunstakademiet og han var dets direktør i lengre perioder i 1772–1795. Han fikk flere oppgaver for kongehuset og utførte blant annet Christian VIs sarkofag og Frederik Vs gravmæle, begge i Roskilde domkirke.
Han sto også for utsmykningen av riddersalen på Christiansborg slott; dette gikk med under slottsbrannen i 1794.
Sammen med Nicolas-Henri Jardin sto han for utformingen av Fredensborg slottshave og han utformet haven ved Jægerspris slott med en minnelund med 54 skulpturer.
De siste årene
Johannes Wiedewelt hadde et stort pengeforbruk og da oppdragene sviktet på slutten av livet, fikk han økonomiske problemer. Hans bidrag til Frihetsstøtten i København var et av de siste store oppdragene og han livnærte seg i det vesentlige av å utføre gravmæler. Mange av hans prosjekter kan sees på Assistens kirkegård i København. Han utførte også Ludvig Holbergs sarkofag i Sorø klosterkirke.
I desember 1802 ble Wiedeweldt funnet druknet i Sortedamssøen. Han er begravet på Assistens kirkegård i København.
Kansas-Nebraska-loven
Kansas-Nebraska-loven ble vedtatt i 1854 i USA mens Franklin Pierce var president.
Loven ble fremmet av Stephen A. Douglas fra demokratene i Illinois, og denne sørget for at deler av Great Plains-territoriet ble organisert i to nye territorier: Kansas-territoriet og Nebraska-territoriet. Disse områdene ble da åpnet for nybyggere, noe som førte til at både Kansas og Nebraska fikk nok innbyggere til å ble tatt opp som delstater i unionen. I tråd med tenkningen i folkesuverenitetsprinsippet bestemte loven at innbyggerne disse territoriene kunne innføre slavehold om den frie befolkningen ønsket det. Dette brøt således med Missouri-kompromisset av 1820, og i realiteten opphevet dette.
Det ble imidlertid et problem da folkesuvereniteten var skrevet inn i lovforslaget, slik at de som var valgere på dette tidspunktet skulle stemme over om en skulle tillate slaveriet eller ei. Dette førte til at både slaveri-tilhengere og abolisjonister stømmet inn i staten for å påvirke avstemningsresultatet, noe som førte til Bleeding Kansas.
Norgesmesterskapet i volleyball for kvinner
Norgesmesterskapet i volleyball for kvinner har blitt arrangert i regi av Norges Volleyballforbund siden 1946.
Det første norgesmesterskapet i volleyball ble arrangert i Oslo 11.–12. august 1946, samme helg som Norges Volleyballforbund ble stiftet.
NM i volleyball ble arrangert som en helgeturnering etter alle-møter-alle-prinsippet fram til 1969. Fra 1970 til 1984 ble NM arrangert som en serie. Fra og med 1985 har NM vært en cupturnering som avsluttes med en cupfinale.
Javiera Salcedo
Javiera Salcedo (født 29. november 1977) er en argentinsk svømmer.
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 100 meter bryst.
Kelkit Çayı
Kelkit Çayı er ei elv i nordlige Tyrkia. I antikken ble den kalt Λύκος (Lykos) på gresk og Lycus på latin.
Kilden er øst i De pontiske fjell i provinsen Gümüşhane. Elva renner nordvestover og munner til slutt ut i Yeşilırmak. I midtre del av elveløpet er det to store demninger. De nederste 150 km av elva, fra Suşehri til Reşadiye og Niksar, følger den store forkastningen som skiller den anatoliske kontinentalplaten fra den eurasiske.
Det er fire vegetasjonstyper i dalen: maquis, skog, degradert skog og hydrofil (fuktelskende) vegetasjon. Karakteristiske arter for maquisen er kermeseik, oliven, Arbutus andrachne, Phillyrea latifolia, Fontanesia phillyreoides, Cistus creticus, Thymbra spicata, Clematis flammula og styrakstre. Skogsvegetasjonen omfatter tyrkisk furu, svartfuru, furu og orientbøk. Der den opprinnelige skogen er ødelagt finnes degradert skog bestående av duneik, frynseeik og gresk einer. Langs bredden av Kelkit vokser hydrofil vegetasjon med arter som kyskhetstre, Tamarix smyrnensis, smalsølvbusk og Periploca graeca.
Rastriya Prajatantra Party (Nepal)
Rastriya Prajatantra Party (Nepal) (forkortelse RPP(Nepal) eller RPP (N)) er et lite, ekstremistisk rojalistisk parti i Nepal. Det var tidligere kjent som RPP (Khamal Thapa).
Khamal Thapas parti
I motsetning til de fleste andre RPP-parlamentarikere støtta Thapa kong Gyanendras statskupp 1. februar 2005. Han gikk inn i Gyanendras diktatoriske regjering som innenriksminister, og blei kjent for sitt truende språk mot den demokratiske opposisjonen. Thapa blir også etterforska for å stå bak brutalitet mot demonstranter under det store demokratiopprøret Jana Andolan 2006.
Da Gyanendra erklærte at han ville lage et nytt politisk system, bygd på lojale monarkistiske partier, fikk han støtte av Khamal Thapa. Kongen utlyste lokalvalg i februar 2006 og et parlamentsvalg seinere.
Alle demokratiske partier samla i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal erklærte at de ville boikotte disse valga. De to viktigste monarkistiske partiene, RPP og RJS, sa også at de ikke ville delta.
Khamal Thapa erklærte 10. januar 2006 at han nå var lederen av RPP. I praksis fikk hans parti bare støtte av en parlamentariker som var valgt i 1999: Khamal Thapa sjøl. Partiet blei fra da av omtalt i pressa som
(Denne navnebruken har skapt en del forvirring i internasjonal presse, fordi RPP(Thapa) også har vært brukt som navn på den langt viktigere fløya av RPP leda av Surya Bahadur Thapa, som i dag dessuten leder det nest største monarkistiske partiet, RJS. Disse større partiene har ingenting med Khamal Thapas parti å gjøre. For oppklaring av forholdet mellom de ulike monarkistiske partiene, se hovedartikkel om RPP.)
Viktig parti under diktaturet
Khamal Thapas RPP blei «vinner» av valget – dvs. gjorde det best av de som deltok. Partiet kan neppe ha fått mer enn 1% av stemmene til de stemmeberettigete i Nepal, men dette ga dem bl.a. mange ordførerposter.
Foran parlamentsvalget som kong Gyanendra planla, lå derfor RPP (Khamal Thapa) svært godt an – det blei også spekulert på om det kunne bli regjeringsparti.
Dette valget blei aldri holdt, fordi Gyanendras diktatur blei styrta av demokratiopprøret i april 2006.
Partiet etter at demokratiet blei gjenninført
Khamal Thapa sjøl blei satt under etterforskning for forbrytelser mot menneskerettighetene da han var innenriksminister under diktaturet.
Seint i april 2006 blei parlamentet fra 1999 gjenninkalt (det var offisielt oppløst i 2002). Etter et halvt års forhandlinger mellom regjeringa og opprørerne i NKP(Maobadi), blei det enighet om at 1999-parlamentet skulle erstattes av et nytt overgangsparlament, satt sammen av de fleste fra 1999-parlamentet, representanter for maoistene og andre. Utelukka blei de 1999-representantene som hadde samarbeida med Gyanendras diktatur. Dermed mista Khamal Thapa sin plass i parlamentet, og hans parti minsta sin eneste representant.
Sommeren 2006 ga høyesterett hovedfløya av RPP (nå også kjent som RPP(Rana)) enerett til partinavnet og partisymbolet.
Rabindra Nath Sharma tar over som partileder
26. oktober 2006 gikk Khamal Thapa av som leder i RPP(Khamal Thapa), og blei erstatta av Rabindra Nath Sharma.
Partiet blei fra da av kjent som RPP(Nepal) (eller RPP (N).
Ettersom de eldre og større monarkistpartiene RPP og RJP i prinsippet sa at de kunne støtte innføring av republikk, var RPP(Nepal) nå det største og viktigste partiet som åpent støtta kongedømmet og den tidligere diktatoren, kong Gyanendra.
RPP(Nepal) organiserte i desember 2006 en serie møter i forskjellige byer. I Kathmandu gjennomførte partiet bl.a. et møte for representanter valgt i lokalvalga i februar, under diktaturet. Dette blei oppfatta som sterkt provoserende av mange som hadde støtta demokratiopprøret mot Gyanendra, og førte til voldsomme motdemonstrasjoner fra Sjupartialliansens og maoistenes studentorganisasjoner.
Partiets ene representant blei nekta å delta i Nepals overgangsparlament, som blei konstituert 15. januar 2007.
Skagadalshytta
Skagadalshytta ligger på ca. 1350 moh. i Skagastølsdalen i Hurrungane i Jotunheimen. Hytta ble oppført av Norsk Tindeklub i 1938 og er fortsatt i klubbens eie, og er reservert for klubbens medlemmer.
Lucien Londot
Lucien Jean Londot var en belgisk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Londot spilte på det belgiske laget Université de Bruxelles. Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris under verdensutstillingen og OL 1900 i Paris. Det britiske laget Upton Park F.C. beseiret Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques med 4-0 den 20. oktober 1900. Tre dager senere vant det franske laget over Université de Bruxelles med 6-2. I ettertid har International Olympic Committee valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia.
Otello (1906)
Otello er en italiensk stumfilm fra 1906, regissert av Mario Caserini og Gaston Velle.
Handling
General Othello blir manipulert til å tro at hans nye kone Desdemona har hatt en affære med sin løytnant Michael Cassio.
Men i virkeligheten er dette bare en del av opplegget til en bitter fenrik, ved navn Iago.
Marit Økern Jensen
Marit Økern Jensen (tidligere Marit Økern; født 4. april 1938) er en norsk tidligere orienteringsløper som representerte IL Tyrving og Bærums SK.
Rescued in Mid-Air
Rescued in Mid-Air er en britisk stumfilm fra 1906 regissert av Percy Stow.
Marit Økern Jensen
Hun vant EM-sølv i 1962. Hun er datter av kombinertløperen Harald Økern.
Hun vant seks NM-gull i perioden 1959–1965. Hun vant kongepokalen i 1962, 1963 og 1965.
Den lille piken nederst i veien
Den lille piken nederst i veien (originaltittel: The Little Girl Who Lives Down the Lane) er en fransk-canadisk psykologisk thriller fra 1976 regissert av Nicolas Gessner. Filmen handler om den 13 år gammel piken Rynn som bor sammen med sin forfatter-far på et avsidesliggende sted. Faren er ofte bortreist og jenta må derfor klare seg selv i livet. Hun isolerer seg i huset og flere innpåslitne mennesker som nærmer seg henne forsvinner. Hovedrollen spilles av Jodie Foster, mens sentrale biroller spilles av Martin Sheen og Alexis Smith.
Den har fått 90 % på Rotten Tomatoes.
Källungefløyen
Källungefløyen eller Källungeflöjeln er en skipsfløy av den norrøne typen veðrviti. Den satt på Källunge kyrka på Gotland fram til den ble oppdaget ut på 1900-tallet. Fløyen er opprinnelig en skipsfløy, og én av kun to kjente slike føyer i Sverige. Den andre er Söderalafløyen. Sammen med to norske skipsfløyer av samme type, Heggenfløyen og Tingelstadfløyen, utgjør disse fløyene de eneste som er funnet i Skandinavia fra vikingtiden.
Norajr Bakhtamjan
Norajr Bakhtamjan (armensk: Նորայր Բախտամյան; født 1. november 1970) er en armensk skytter som konkurrerer i luftpistol. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 16 i 10 meter luftpistol.
Källungefløyen
Källungefløyen, som ligner den norske Heggenfløyen, dateres til 1000-tallet og antas å stamme fra stavnen på et vikingskip, i det innfestingen har en vinkel på 110˚. På et eller annet tidspunkt har blitt festet til spiret på Källunge kyrka, men det er usikkert av hvilken grunn, og der sto den til i 1930, da spiret ble tatt ned for reparasjon. Det kan ha hatt med leidangen å gjøre, slik det trolig var i Norge.
Källungefløyen består av en ubrutt tynn plate av bronse som er dekorert med dyreornamentikk og ranker i en kombinasjon av mammen- og ringeriksstil. Over spissen av buen står det er firefotet dyr (kanskje ei løve) med en lang, dobbel hale og en slange viklet rundt halsen. Som de tre andre bevarte skipsfløyene fra 1000-tallet er den buede framkanten dekket av små systematiske hull langs kanten. Fløyen er 35,5 cm lang og 23,3 cm høy. I dag er Källungefløyen en del av Gotlands Museums Föremålssamling.
Samwel Masai
Samwel Masai (født 20. mars 2001) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp og langdistanseløp.
I 2021 skulle han delta for landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 5,000 meter der han var påmeldt, men ikke stilte til start i forsøksheatet.
Antennegevinst
Antennegevinst eller Antenneforsterkning innen elektromagnetisme, er en antennes evne til å rette sendereffekten i ønsket retning på en effektiv måte. Antennegevinsten beskriver hvor godt antennen konverterer inngangseffekten fra en radiosender i form av radiobølger i en bestemt retning.
Yoram Ben-Zeev
Yoram Ben-Zeev (født 20. juli 1944) er en israelsk diplomat. Han har siden 2007 vært Israels ambassadør i Tyskland.
Oosagitta
Oosagitta er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 6 arter.
Yoram Ben-Zeev
Ben-Zeev har en bachelorgrad i internasjonal politikk fra Det hebraiske universitetet i Jerusalem (1970), og har også høyeregradsstudier i Midtøstenkunnskap og statsvitenskap fra samme sted. Han begynte den diplomatiske karrieren i Hongkong i 1973, og har senere tjenestegjort i Manila og Los Angeles, i tillegg til en rekke forskjellige stillinger i det israelske utenriksdepartementet.
Oosagitta
Utseende
Små til middelsstore (3-6 millimeter), nokså brede, gulaktige til mørkbrune bladbiller. Antennene er tynne og nesten så lange som kroppen. Hodet er fremstrakt med nokså store fasettøyne, pronotum rundet, dekkvingene noe utvidete bakover.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Slekten forekommer i det vestlige Afrika (vest til Elfenbeinskysten) og sørover til Sør-Afrika.
Drammen Fotballklubb
Drammen Fotballklubb (stiftet i 2005) var en fotballklubb fra Drammen.
Formålet var å være overbygningsklubb for en del av Drammens eksisterende fotballklubber, og etablere seg som byens nr. 2-klubb. A-laget ble kretsmester i 2006 og rykket opp til 6. divisjon. I 2008 spilte laget fortsatt i denne divisjonen. Etter sesongen slo de seg sammen med Glassverket, Skiold og Åskollen og overtok sistnevntes plass i 2. divisjon. Åskollen rykket opp fra 3. divisjon i 2008 etter seier mot Førde.
Drammen Fk ble lagt ned etter 2016-sesongen, og samarbeidsklubbene stilte igjen med egne lag.
Elverum ungdomsskole
Elverum ungdomsskole er en ungdomsskole i Elverum kommune. Med rundt 730 elever og 115 ansatte er den blant Norges største ungdomsskoler.
Rektor ved skolen er Narve Lægreid Solvoll.
Martin Lund (fotballspiller)
Martin Lund (født 6. juni 1986) er en norsk fotballspiller som spiller i angrepet til Skeid Fotball.
Lau Province
Lau Province er en av Fijis fjorten provinser. Lau er en del av divisjonen Eastern på Fiji, en av landets fire regioner. Administrasjonsenteret ligger i landsbyen Tubou på øya Lakeba.
Geografisk utgjør provinsen øygruppen Lau i den sørøstlige delen av Fiji.
Krigsdekorasjonsrådet
Krigsdekorasjonsrådet er navnet på ulike norske offentlige utvalg som har fungert som rådgivere i spørsmål knyttet til dekorering av militære og sivile med norske krigsmedaljer for innsats under andre verdenskrig.
Krigsdekorasjonsrådet av 1945
Arbeidet med innstilling til krigsdekorasjoner ble fra november 1940 samordnet av Krigsdekorasjonskanselliet, som sorterte under Forsvarsdepartementet. Dette var virksomt i London og besto av to til fire medlemmer. I 1945 ble arbeidet med vurdering av tildelinger overtatt av Krigsdekorasjonsrådet. Dette rådet ble også omtalt som Krigsdekorasjonsutvalget. Krigsdekorasjonsrådet behandlet spørsmål om tildeling av norske krigsmedaljer og avga innstilling om dekorering av enkeltpersoner til regjeringen. Tildeling av krigsdekorasjoner holdt opp i 1951, men rådet var i funksjon til 1956.
Krigsdekorasjonsrådet av 1986
Krigsdekorasjonsrådet ble igjen oppnevnt av kongen i statsråd 24. oktober 1986, som et offentlig nedsatt utvalg under Forsvarsdepartementet. Rådet hadde i oppgave å vurdere forslag til dekorering av norske krigsseilere. Nedsettelsen av utvalget var en følge av kritikk mot at norske sjøfolk som seilte i handelsflåten under den andre verdenskrig ikke hadde fått den heder de fortjente. Tildeling av norske krigsmedaljer ble innstilt i 1951.
Rådet var sammensatt av representanter fra Direktoratet for sjømenn og Norges Krigsseilerforbund, sammen med to sjømilitære offiserer og med tidligere stortingsrepresentant Geirmund Ihle som leder. Øvrige medlemmer var Arne Flåtrud fra Direktoratet for sjømenn, kansellisjef Kjell Hansen, kommandør Øivind Schau, kommandørkaptein Roald Henry Christensen og Arne Mathiesen fra Norges Krigsseilerforbund.
Saken om dekorering av krigsseilere medførte gjennomgang, i samarbeid med Direktoratet for sjømenn, av over 12 000 personellmapper. Utfallet ble tildeling av Haakon VIIs Frihetskors, Krigsmedaljen, St. Olavsmedaljen med ekegren og Haakon VIIs Frihetsmedalje. Det ble foretatt dekorering av gjenlevende krigsseilere og foretatt tildelinger post mortem. Særlig fant det sted omfattende tildeling av Krigsmedaljen og Haakon VIIs Frihetsmedalje. Regjeringen besluttet at krigsseilere med minst 54 måneders fartstid under krigen skulle tildeles Haakon VIIs Frihetsmedalje. For Krigsmedaljen ble grensen satt til 18 måneders fartstid i faresonen eller fortsatt tjeneste etter krigsforlis. I tiden fra desember 1979 til august 1987 ble 10 755 personer tildelt Krigsmedaljen. Krigsdekorasjonsrådet kunne også gi råd om innstilling til Krigskorset, Norges høyeste utmerkelse, men det ble ikke foretatt nye tildelinger.
Krigsdekorasjonsrådet av 1991
I statsråd 20. desember 1991 ble Krigsdekorasjonsrådet av 1986 formelt nedlagt og erstattet av et nytt rådgivende utvalg med samme navn. Utvalget sorterte under Forsvarsdepartementet og skulle gi departementet råd om dekorering for krigsinnsats, denne gang uten avgrensning til krigsseilerne. Geirmund Ihle ble utnevnt til leder også for dette rådet. Øvrige medlemmer var Arne Mathisen, som var formann i Norges krigsseilerforbund] pensjonert underdirektør Reidar Volden og pensjonert kontreadmiral Baard Helle, formann i Forsvarets overkommandos medaljeråd. Krigsdekorasjonsrådet av 1991 ble i 2003 vedtatt nedlagt med virkning fra 2005, som et ledd i sanering av antallet offentlige utvalg. Det synes imidlertid tidvis å ha fortsatt å fungere. Krigsdekorasjonsrådet av 1991 ble igjen nedlagt ved vedtak i statsråd 10. desember 2010. I stedet er det opprettet et Forsvarsdepartementets dekorasjonsråd.
Margrete av Skottland
Margrete eller Margareta, også kjent som Jomfruen av Norge (engelsk: Maid of Norway), (født 9. mai 1283 i Bergen, død 26. september 1290 på Orknøyene) var dronning av Skottland fra 1286 til sin død i 1290.
Bakgrunn
Etter Aleksander IIIs plutselige død i en rideulykke i 1286 sto Skottland uten en klar arving til tronen. Aleksanders unge franske enke, dronning Yolande, hevdet at hun var gravid, og sto dermed imot kravene fra Robert Bruce (bestefaren til Robert I) og Johan Balliol, som begge ønsket å ta makten. Etter noen måneder viste det seg at Yolande slett ikke var gravid.
I oktober 1286 ble Aleksanders eneste levende etterkommer, hans barnebarn, den norske prinsessen Margrete, offisielt erklært som dronning av Skottland.
Den norske prinsessen
Margrete var datter av den 16 år gamle Eirik II Magnusson av Norge, sønn av Magnus Lagabøte, og hans kone Margrete, som var Aleksanders datter. Moren døde i barselseng i 1283, og tre år etter var lille piken eneste arving til den skotske tronen. Et barn på tronen ville lett føre til borgerkrigen mellom skotske adelsmenn, i forsøk på å bli makten bak tronen. Det var også frykt for at Eirik Magnusson av Norge ville forsøke å ta kontroll over Skottland. Den skotske adelen ba derfor Edvard I av England om å gripe inn.
Kong Edvard av England var ikke bare i slekt med den lille norske piken og hadde politiske føringer på de kongelige hendelser i nabolandet Skottland, han var på denne tiden den mektigste og mest respekterte kongen i Europa. Den engelske kongen aktet knyttet den lille piken direkte til sin egen kongelige familie ved å arrangere et ekteskap mellom Margaret av Norge og hans egen to år gamle sønn Edvard, den framtidige kong Edvard II av England.
Engelske føringer
I 1290 forhandlet de tre nasjonene Norge, Skottland og England om Birgham-traktaten, hvor det ble fastslått at Margrete var forlovet med prinsen av Wales, den kommende Edvard II. Edvard I skulle da garantere skotsk selvstendighet, og være verge for den unge dronningen inntil hun nådde myndighetsalderen. Skottlands uavhengighet skulle samtidig være garantert, «adskilt og todelt fra England ifølge landets rettmessige grenser, fri i seg selv og uten underkastelse».
Det framtidige dynastiske ekteskapet med linjer mellom tre nasjoner ville nødvendigvis føre til en union mellom de skotske og engelske kronene. I tillegg var det en klausul som også hadde norsk interesse: om ekteskapet mellom den unge engelske prinsen og den unge skotske dronningen forble barnløst skulle kongedømmet gå videre til hennes nærmeste arving, «helt, fritt, absolutt og uten noen form for underkastelse».
Noen problemer gjensto. Den skotske kirken var ikke like begeistret for prospektet om å miste sin uavhengighet ved å komme inn under den engelske kirken. Skottene var heller ikke begeistret over at Edvard I insisterte på å sende biskopen av Durham, Anthony Bek, til Skottland som sin «løytnant» på vegne av det unge paret og samtidig krevde at de skotske vokterne skulle lyde denne. I tillegg var det et problem som krevde pavens dispensasjon; unge Edvard og unge Margrete var i nær slekt – Edvard I og Margretes mormor var bror og søster.
Oppglød av egen foretaksevne utrustet den engelske kongen det som ble kalt «et stort skip» og sendte det fra Yarmouth i mai 1290 for å hente sin kommende svigerdatter fra Norge. Skipet var blitt innredet så innbydende som mulig. Det var fylt med hva den engelske kongen mente en unge pike fra Norge ville begjære; godsaker som sukkerbrød, honningkaker, fiken og rosiner.
David Brodawski
David Brodawski (født 24. juli 1987 på Hamar) er en norsk ishockeyspiller som spiller for Rosenborg Ishockeyklubb. Han har tidligere spilt for Trondheim Ishockeyklubb og Manglerud Star.
Randi Wang
Randi Wang (født 5. desember 1921, død 13. november 2013) var en norsk orienteringsløper fra Drammen som representerte IF Hellas og OL Skautroll.
Margrete av Skottland
Engelske føringer
Det var ikke akseptabelt for det norske kongedømmet, som avviste det engelske skipet – til kong Edvards irritasjon. Det var politisk viktig for kong Eirik Magnusson at hans datter ble fraktet over til Skottland på et norsk skip. Det engelske skipet måtte returnere uten kongelig passasjer.
I september 1290 reiste unge Margrete over Nordsjøen på et norsk fartøy. Hun var da i sitt fjerde år som skotsk dronning.
Margrete dør
Det norske skipet dro fra Bergen og fulgte den ruten som nordmenn i alle tider hadde tatt til de engelske øyer, langs Norskehavet mot Orknøyene, som var norsk territorium, og videre derfra langs den skotske østkysten til Leith, havnebyen til Edinburgh. Med seg på reisen hadde Margrete biskop Narve av Bergen som offisielt følge.
Reisen ble mer besværlig enn kong Eirik hadde forestilt seg. Høststormene hadde forlengst satt inn. Skipet seilte rett inn i en heftig storm og ble ført langt ut av kurs inntil det klarte å kjempe seg inn til Kirkwall på Orknøyene. Margretes helse hadde aldri vært robust og anstrengelsene under sjøfarten ble for mye for henne. Hun ble «grepet av sykdom til sjøs», ifølge biskop Narve, og hun døde i armene hans kort tid etter at de var kommet i land på Kirkwall, knappe syv år gammel.
Margretes legeme ble ført tilbake til Norge hvor liket ble «nøye undersøkt» av hennes mistenksomme far, kong Eirik av Norge. Den lille piken ble deretter gravlagt i murveggen på nordsiden av koret i Kristkirken i Bergen ved siden av graven til sin mor.
Margrete hadde vært skottenes dronning i fire år og seks måneder. Dermed sto Skottland igjen uten monark. «Dermed brast mulighetene for en enestående dynastisk allianse i norsk middelalderhistorie. Men ettervirkningene av denne episoden kom til å farge norsk-britisk politikk i årene som fulgte,» slår professor Knut Helle fast. (Aschehougs Norgeshistorie, b. 3, s. 203)
I de to årene som fulgte etter hennes død var det 14 personer som krevde den skotske tronen, se konkurrentene til den skotske trone. I frykt for skotsk borgerkrig ble Edvard I av England igjen bedt om å gripe inn, og i 1292 innsatte han Johan Balliol som sin marionett-konge. Dette førte i sin tur til den skotske uavhengighetskrig, som ble Skottlands store ulykke.
Referanser i folkekulturen
I Norge fikk den triste historien om den lille piken et makabert etterspill. I år 1300, et år etter at kong Eirik Magnusson døde, dukket en kvinne opp i Bergen og erklærte at hun var den lille prinsessen. Hun anklaget også flere personer for forræderi. I forvirringen som oppsto var det noen av Bergens borgere og noen av de geistlige som støttet henne, til tross for det urimelige i hennes påstander. For det første hadde kong Eirik selv identifisert sin døde datter, og for det andre var kvinnen øyensynlig minst førti år gammel.
«Den falske Margrete», som hun blir kalt, og hennes ektemann ble dømt for svindel. Ektemannen ble halshugget og kvinnen brent på en stake i 1301. Den underlige historien ble spredt blant folk gjennom populære sanger, og en lokal martyrkult oppsto i sammenheng med en liten kirke i nærheten av retterstedet.
Orknøyenes tredje største tettsted, St. Margaret's Hope, er oppkalt etter Margrete av Skottland.
L’Hôtel des voyageurs de commerce ou les Suites d’une bonne cuite
L'Hôtel des voyageurs de commerce ou les Suites d'une bonne cuite er en fransk stumfilm fra 1906 regissert av Georges Méliès.
Randi Wang
Hun vant fem NM-gull og åtte NM-medaljer i perioden 1948–1958.
Lara Vadlau
Lara Vadlau (født 29. mars 1994) er en østerriksk seiler som spesialiserer seg i 470. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 20.
James Arnold Taylor
James Arnold Taylor (født 22. juli 1969 i Santa Barbara i California) er en amerikansk stemmeskuespiller kjent fra blant annet TV-serien Star Wars: The Clone Wars, og videospillet Ratchet & Clank.
Taylor har også stemmen sin i flere animerte filmer og videospill.
Katia Sarakatsani
Katia Sarakatsani (gresk: Κάτια Σαρακατσάνη; født 3. januar 1977) er en gresk svømmer.
Hun representerte Hellas under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 100 meter bryst.
Svartflekket kveldvikler
Svartflekket kveldvikler (Epinotia ramella) er en sommerfugl i gruppen av viklere (Tortricidae).
Utseende
En middelsstor (vingespenn 13-16 millimeter), lys vikler. Forvingens grunnfarge er lyst gulaktig grå. Ved bakkanten er den en svart flekk, firkantet med en spiss vinkel. Når vikleren sitter med lukkede vinger danner flekkene på de to vingene et svart trapes. Langs vingens framkant er det mørke skråstreker, og vingespissen er mest mørk. Bakvingen er gråbrun.
Levevis
Larvene lever på bjørk (Betula spp.). De voksne viklerne flyr fra juli til oktober.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, unntatt i sørøst og lengst i nord, og finnes også i det nordlige Asia. I Norge er den funnet nord til den sørlige delen av Nordland.
Columbia College
Columbia College er et privat, treårig studiested underlagt Columbia University i New York, USA. Det ble grunnlagt i 1754 av Den anglikanske kirke som King's College, og fikk kongelig charter av Georg II. Dagens navn ble innført i 1784. Columbia College er delstatens eldste høyere lærested, og det femte eldste i USA.
Samuel Johnson (1696–1772) var den første rektoren. All undervisning foregikk på latin. Her ble USAs første leger utdannet i 1767, ved dagens Columbia University College of Physicians and Surgeons. En av de første medisinstudentene var revolusjonshelten Alexander Hamilton.