cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heinkel He 50
Den første prototypen fløy første gang under betegnelsen He 50aW, utstyrt med flottører som sjøfly. Denne ble fulgt av en landvariant under betegnelsen He 50aL, som ble evaluert av det tyske flyvåpenet. Denne ble satt i produksjon som He 50A og tatt i bruk først som treningsfly fra 1933 og fra 1935 som stupbombefly, men kunne også brukes som et to-seters rekognoseringsfly. Som stupbombefly ble He 50 erstattet av Junkers Ju 87 og Henschel Hs 123 etterhvert som disse ble tilgjengelige, men fikk en ny rolle våren 1943 som nattangrepsfly på østfronten fram til flytypen ble faset ut i september 1944.
He 50 ble også eksportert til Japan, under betegnelsen He 66, og til Kina som He 66aCh og He 66bCh.
Cascade County
Cascade County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger i de sentrale delene av staten og det har grense mot Teton County og Chouteau County i nord Judith Basin County i øst, Meagher County i sør og mot Lewis and Clark County i vest.
Cascade Countys totale areal er 7 023 km² hvorav 36 km² er vann. I 2000 hadde fylket 80 357 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Great Falls som også er fylkets største by. Flybasen Malmstrom Air Force Base ligger i fylket
Kaliumhydroksid
Kaliumhydroksid også kjent som kaustisk pottaske og kalilut, er en sterk base som består av ionene K+ og OH-.
Anvendelse
Kaliumhydroksid er en fast ioneforbindelse (et salt) som er bygd opp av K+-ioner og OH--ioner. Når stoffet løses i vann, frigis ionene.
Vannløsningen av kaliumhydroksid kalles kalilut og er en sterkt basisk løsning.
Ved å blande kaliumhydroksid, aluminium og vann dannes gassen hydrogen.
Kaliumhydroksid brukes i alkaliske batterier som elektrolytt, den lagres inni et brunsteinelement som fungerer som svamp. Kaliumhydroksid kan også brukes som en katalysator under produksjon av biodiesel.
Kaliumhydroksid ble i eldre tid fremstilt ved å helle mykt vann i hardtre-aske i en beholder med liten åpning i eller nær bunn (for eksempel en tønne med hull nederst på siden) og filtrere det slik at kun væske kom ut av beholderen. Kaliumhydroksid ble stort sett benyttet til å lage såpe på den tiden. Såpe lagd med kaliumhydroksid er mykere enn såpe lagd med natriumhydroksid.
Ved bakteriell vaginose kan utfloden reagere med 10% KOH og utskille aminer og fettsyrer med fiskelukt.
Judith Basin County
Judith Basin County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger i de sentrale delene av staten og har grense mot Chouteau County i nord, Fergus County i øst, Wheatland County og Meagher County i sør og mot Cascade County i vest.
Judith Basin Countys totale areal er 4 845 km² hvorav 2 km² er vann. I 2000 hadde fylket 2 329 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Stanford som også er fylkets største by.
Kirstine
Kirstine er en variant av kvinnenavnet Kristina, som er avledet av mannsnavnet Kristian, og har opprinnelse i det latinske navnet Christianus, «kristen».
Utbredelse
Kirstine var et populært navn på norske jentebarn på slutten av 1700-tallet og begynnelsen av 1800-tallet.
I Danmark var Kirstine et svært populært navn på jentebarn født på begynnelsen av 1900-tallet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Herregården i Larvik
Herregården er en herregård som ligger på Herregårdssletta i Larvik. Herregårdsbakken i Larvik starter her.
Herregården ble bygget som residens for Ulrik Frederik Gyldenløve, bygningen ble påbegynt i 1674 og stod ferdig til hans tredje bryllup med Antoinette Augusta von Aldenburg den 16. august 1677. Gyldenløve var første eier av Laurvigen grevskap og stattholder i Norge. Grevskapet gikk i arv til Gyldenløves etterkommere. Fortsatt er noen rom bevart fra den eldste fasen, mens de fleste rom i hovedbygningen har malte interiører fra 1730-årene. Gyldenløves sønn Ferdinand Anton Danneskiold-Laurvig påbygget tømmerbygningen til den form den har i dag. Dette skjedde i anledning kong Christian 6's norgesbesøk i 1733.
Ricardo Osorio
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Herregården i Larvik
Larvik og Omegns Museumsforening ble stiftet i 1916. Foreningen sørget for at Herrregården ble restauret til museum og arrangerte en rekke tilstelninger i mange tiår. I dag er Herregården en del av Larvik Museum.
Herregården ble fredet i 1923.
Gjennom året huser Herregården en rekke kulturarrangementer.
Det er under utarbeidelse (2019) en helhetsplan for bevaring og restaurering av anlegget og uteområdene. Fra 2020 har det pågått arkeologiske undersøkelser i Herregårdens hage.
En pikeskulptur i bronse utført av billedhuggeren Hanna Jessen ble innkjøpt og plassert i Herregårdsparken.
En byste av Larvik og Omegns Museumsforening leder Hans Teilman Hansteen ble i 1963 plassert i enden av Bastionhagen, sør for hovedbygningen.
August Sohlman
Per August Ferdinand Sohlman (født 24. mai 1824, død 5. juli 1874) var en svensk journalist, avismann og politiker, mest kjent som redaktør av avisen Aftonbladet. August Sohlman ble student ved Uppsala universitet i 1843 og deltok livlig i de liberale og skandinaviske bevegelsene. I årene 1845-1846 redigerte han Studentbladet som blant annet arbeidet for at universitetet skulle flyttes til Stockholm. I 1848 ble Sohlman doktor i filosofi og deltok samme år som frivillig på dansk side i den Første slesvigske krig. Fra 1849 til 1868 var han lærer i kunsthistorie ved Kunstakademiet. I 1851 ble han redaktør for avisen Bore, som blant annet krevde en «pressens regenerasjon» og sto for en mer moderat form av liberalisme enn Aftonbladet.
I 1852 trådte Sohlman inn i Aftonbladets redaksjon etter Lars Johan Hierta hadde solgt avisen. I 1852-1853 utgav Sohlman Nordisk tidsskrift som ble utformet etter engelske forbilder. Her vendte Sohlman seg mot den sterke innflytelsen fra Frankrike og Tyskland som fantes i såvel litteratur som politikk på denne tiden. Han foretrakk en «engelsk retning» som kom til å kjennetegne hans publisering for resten av 1850-tallet og innebar en streven etter edel realitet, objektivitet og klarhet.
I 1855 utgav Sohlman boken Det unga Finland, hvor den ariske svenske høykulturen ble satt opp mot finnenes «asiatiske» herkomst, boken vakte stor oppsikt i samtiden og bidro til å utdype motsetningene i språkstriden i storfyrstedømmet Finland.
Fra oktober 1857 til sin død i juli 1874 var Solhman hovedredaktør for Aftonbladet og klarte å gjenvinne dets stilling som Sveriges ledende liberale avis.
Sohlman bidro til den store endringen av Riksdagens sammensetning i 1866 gjennom en allmenn opioninsbevegelse, som han dro i gang ved et møte i Hôtel de Suéde i Stockholm i 1860. Sohlman og Aftonbladets innflytelse var avgjørende for reformens gjennomføring.
I Stattholderstriden 1859-1860 var Sohlman nesten alene på svensk side med å støtte det norske standpunktet. Det fremkalte en kortvarig stor nedgang i antall abonnenter på avisen Aftonbladet.
Sohlman fulgte med stor sympati frihetsbevegelsene i Polen og Italia og når den Andre slesvigske krig truet så argumenterte han for at Sverige skulle støtte Danmark mot Preussen. Sohlman fryktet at Russland skulle innringe Norden med Preussens hjelp om de beseiret Danmark i krigen.
Sohlman arbeidet for en stor reform av det svenske forsvaret, han støttet skarpskytterbevegelsen og var selv leder for Stockholms 9:e skarpskyttekompani.
Sohlman arbeidet også for økt religionsfrihet, økt rett for kvinner til selvstendig virksomhet, økt handels- og næringsfrihet og han tok initiativ til opprettelse av folkehøyskoler og til etableringen av Svenska fornminnesföreningen.
August Sohlman døde tragisk den 5. juli 1874 under et forsøk på å redde sin sønn som holdt på å drukne. På tross av at Sohlman var en god svømmer og han var nær land så druknet han under redningsforsøket i Baggensfjärden ved Älgö der han var bosatt.
Padre Paraíso
Padre Paraíso er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Carrie Fisher
Carrie Frances Fisher (født 21. oktober 1956 i Burbank i California, død 27. desember 2016 i Westwood i Los Angeles) var en amerikansk skuespiller, manusforfatter og forfatter, best kjent for sin rolle som Prinsesse Leia i George Lucas' fiktive Star Wars-univers.
Tidlig liv
Fisher ble født i Burbank i California, som datter av sangeren Eddie Fisher og skuespillerinnen Debbie Reynolds; hennes besteforeldre på farsiden var jødiske immigranter fra Russland. Hennes yngre bror er Todd Fisher og hennes halvsøstre er skuespillerinnene Joely Fisher og Tricia Leigh Fisher, som er døtre av skuespillerinnen Connie Stevens.
Da Fisher var to år gammel, ble hennes foreldre skilt og faren hennes giftet seg med Elizabeth Taylor. Året etter, giftet moren hennes seg med forretningsmannen Harry Karl. Det ble tidlig antydet at Fisher ville begynne i samme yrke som familien forøvrig; hun opptrådte sammen med sin mor i Las Vegas da hun var tolv år gammel. Hun gikk på Beverly Hills High School, men sluttet for å bli med moren sin på hennes reiser i forbindelse med jobben. Hun opptrådte som en debutant og sanger i Broadway-oppsettingen av Irene i 1973 med hennes mor i en av hovedrollene.
I Norge
Carrie Fisher var i Norge da det ble gjort opptak til den andre Star Wars-filmen, Imperiet slår tilbake (1980), da Finse ble brukt til å representere isverdenen Hoth. Den ferdige filmen har imidlertid ingen utendørsscener der prinsesse Leia opptrer i norsk natur.
Privatliv
Fisher var gift med musikeren Paul Simon og var i et forhold med han i flere år etterpå. I løpet av ekteskapet deres, deltok hun i Simons musikkvideo til sangen «Rene Magritte And Georgette Magritte With Their Dog After The War». Hun blir referert til i mange av Simons sanger, blant annet «Hearts and Bones», «Graceland», «She Moves On», og «Allergies».
I et intervju med National Public Radio i 2005, vitset Fisher med at hun var redd for at hvis hun noensinne ble senil, kunne hun gli tilbake i sin rollefigur som Princess Leia. Fisher diskuterte offentlig sin kamp med bipolar lidelse, samt kampen mot pillemisbruket, det mest kjente innslaget ble sendt på ABCs program 20/20.
Fisher beskrev seg selv som en «entusiastisk agnostiker som ville blitt glad for å bli vist at det finnes en Gud.»
Død
Fisher fikk et hjerteinfarkt på et fly på fra London til Los Angeles i desember 2016, og hun døde bare noen dager senere. Et halvt år senere ble det klart at rettsmedisinerne ikke kunne si med klarhet hvorfor hun døde, men at søvnapné og «andre ubestemte faktorer» spilte inn. I tillegg ble det funnet spor av kokain og heroin i kroppen, uten at man vet om det hadde betydning for dødsfallet. Opphopning av fettvev i blodårene skal også ha vært en medvirkende årsak til dødsfallet. Moren, Debbie Reynolds, døde dagen etter.
Utvalgt filmografi
• 2017 – Star Wars: The Last Jedi
• 2015 – Star Wars: The Force Awakens
• 2008 – The Women
• 2007 – Suffering Man's Charity
• 2007 – Weeds, TV-serie
Rauda (Gausdal)
Rauda (også skrevet Raua) er en liten elv i Gausdal kommune som renner fra Raudsjøen til Gausa i Østre Gausdal. Elva er 4,95 km lang (10,95 km regnet fra øverste kilde), og har et nedbørfelt på 20,28 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,29 m³/s.
Carrie Fisher
Utvalgt filmografi
• 2007 – 30 Rock, TV-serie
Rauda (Gausdal)
Over Raudsjøen heter elva Fjellbekken, som begynner som to mindre bekker, en med utspring nordvest for Veslesætra og den andre fra Åbortjønna. Fra Raudsjøen renner elva mot sørøst og faller bratt ned mot dalbunnen. Her blir fallet roligere og etter en drøy kilometer munner den ut i Gausa nær Østre Gausdal kirke.
Carrie Fisher
Utvalgt filmografi
• 2005 – Smallville, TV-serie
Rauda (Gausdal)
Rauda er utbygd til kraftproduksjon i Raua kraftverk. Rauda følger den gamle kirkevegen ned fra Lieshøgda.
Carrie Fisher
Utvalgt filmografi
• 2005 – Undiscovered
Nypvang og Spongdal skolemusikkorps
Nypvang og Spongdal skolemusikkorps var et skolekorps fra Byneset og Leinstrand utenfor Trondheim. Fra 2006 har korpset samarbeidet stadig tettere med Rye skolekorps, og disse korpsene er nå slått sammen til Byneset Leinstrand Skolekorps. Korpset hadde per 2007 65 medlemmer, hvorav 36 spilte i hovedkorpset, 22 i aspirantkorpset og 8 i juniorkorpset.
Carrie Fisher
Utvalgt filmografi
• 2005 – The Aristocrats (dokumentar)
Nypvang og Spongdal skolemusikkorps
Historikk
Korpset besto opprinnelig av Nypvang skolemusikkorps og Spongdal skoles musikkorps. Spongdal ble stiftet i 1959, og Nypvang i 1961. Disse korpsene besto i mange år som selvstendige korps, men i 1986 startet de et samarbeid på grunn av sviktende medlemstall. Dette samarbeidet eksisterer fortsatt, og korpsene opptrer som Nypvang og Spongdal skolemusikkorps
Carrie Fisher
Utvalgt filmografi
• 2003 – Charlie's Angels: Full Throttle
• 2002 – A Midsummer Night's Rave
Nypvang og Spongdal skolemusikkorps
Konkurranse
Korpset har siden 2003 deltatt på den NMF-arrangerte konkurransen Trøndersk mesterskap. Der har korpset vunnet 2. divisjon skolekorps 3 ganger, i 1995, 2003 og 2006. I 2005 deltok korpset i 1.divisjon, og oppnådde der 90 av 100 poeng, noe som var meget godt. (korpset som vant fikk 93 poeng) Under Trøndersk Mesterskap 2007 fikk korpset 94 poeng i 2.divisjon og vant.
Carrie Fisher
Utvalgt filmografi
• 2001 – Heartbreakers
• 2000 – Sex og Singelliv, TV-serie (opptreden som Carrie Fisher)
• 1997 – Austin Powers: International Man of Mystery
• 1991 – Hook
• 1988 – Appointment With Death
• 1987 – Amazon Women on the Moon
• 1986 – Hannah and Her Sisters
• 1983 – Star Wars Episode VI: Jediridderen vender tilbake (Return of the Jedi)
• 1980 – The Blues Brothers
• 1980 – Star Wars Episode V: Imperiet slår tilbake (The Empire Strikes Back)
• 1978 – The Star Wars Holiday Special
• 1977 – Star Wars Episode IV: Et nytt håp (A New Hope)
• 1975 – Shampoo
Brødrene Løvehjerte
Brødrene Løvehjerte (svensk originaltittel Bröderna Lejonhjärta) er en barnebok av Astrid Lindgren, først utgitt i 1973 illustrert av Ilon Wikland. Filmen Brødrene Løvehjerte (1977) var med regi av Olle Hellbom.
Handling
Boka handler om to brødre, Jonatan og Karl «Kavring» Løve. Karl kalles for Kavring, siden storebror Jonatan liker kavringer. Kavring er dødssyk, og som en trøstehistorie forteller Jonatan om landet etter døden, Nangijala. Det oppstår brann i huset de bor i, og for å redde broren sin, hopper Jonatan, med Kavring på ryggen, ut vinduet i tredje etasje. Fallet dreper ham, og da Kavring dør av sykdommen (sannsynligvis tuberkulose) ikke lenge etterpå, møtes de igjen i Nangijala. De har da fått navnet Løvehjerte.
I Nangijalas to daler, Kirsebærdalen og Klungerdalen, opplever brødrene et eventyr fylt av søskenkjærlighet, mot og forræderi, og sammen leder de kampen mot den ondskapsfulle Tengils undertrykkelse og den skremmende dragen Katlas ild. Det virkelig skremmende med hennes ild er at dersom den ikke dreper, lammer den langsomt og ubønnhørlig. Det eneste som kan styre Katla, er en lur som Tengil har. I Klungerdalen finner Kavring en farsskikkelse som han har savnet, i Mattias.
Under kampen får Jonatan tak i luren, og han dreper Tengil. Sammen med Kavring reiser de opp i fjellene for å binde Katla fast. Der skal hun sultes, slik at hun blir svak og kan drepes. Men Jonatan mister luren, og Katla brenner ham med ilden sin. Jonatan dytter en stor sten på Katla, og hun faller i Karmafossen, som renner forbi fjellet. I fossen bor et annet fabeldyr, ormen Karm (derav navnet), og de to fabeldyrene dreper hverandre. Jonatan, som er lammet av Katlas ild, forteller Kavring at han helst vil dø. Da vil han komme til Nangilima, hvor Mattias dyrker epler, og Jonatan vil være helt frisk igjen. Kavring bestemmer seg for å gjøre gjengjeld for den gangen Jonatan hoppet ut fra brannen for å redde livet hans. Han tar sin bror på ryggen og hopper ut en fjellskrent, inn i døden. Boken slutter med at Kavring ser lyset fra den neste verdenen.
Pablo Barrera
Pablo Edson Barrera Acosta (født 21. juni 1987 i Tlalnepantla de Baz) er en mexicansk fotballspiller som spiller for Cruz Azul, og for det mexicanske landslaget.
Barrera debuterte for sitt A-landslag 17. oktober 2007 i en vennskapskamp mot. Han scoret sitt første landslagsmål mot i CONCACAF Gold Cup den 5. juli 2009. Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Danica Patrick
Patrick fikk utmerkelsen Rookie of the Year i både 2005 Indianapolis 500- og 2005 IndyCar Series-sesongen. I mai 2006 publiserte hun sin selvbiografi; Danica: Crossing the Line. Med sin seier i 2008 Indy Japan 300 ble Patrick den første kvinne som vant et IndyCar Series-løp. I sin første sesong i NASCAR oppnådde hun 24. februar 2013 å starte i beste startposisjon i det legendariske løpet Daytona 500. Hun endte til slutt på en åttendeplass.
Lawrence Lessig
Lawrence Lessig (født 3. juni 1961) er en amerikansk akademiker. Han er for tiden professor i rettsvitenskap ved Stanford Law School og stifter av dets Center for Internet and Society. Han er kjent som tilhenger av færre juridiske restriksjoner på opphavsrett (copyright), varemerker og radiofrekvenser, spesielt for anvendelse innen teknologi.
Utdannelse og akademisk bakgrunn
Lessig mottok sin bachelorgrad i økonomi og BS i administrasjon (Wharton School) ved University of Pennsylvania, en mastergrad (en hovedfagsgrad) i filosofi fra Trinity College i University of Cambridge i England og en J.D. (Juris Doctor) fra Yale Law School.
Lessig har i intervjuer vektlagt at hans filosofierfaring ved Cambridge førte til dyptgripende forandringer i hans verdier og videre karriere. Tidligere hadde han bekjent seg til sterkt konservative eller libertarianske politiske oppfatninger, ønsket seg en karriere i næringslivet, var sterkt politisk aktiv i Teenage Republicans og prøvde seg nesten på en republikansk politisk karriere. Det han hadde forventet skulle bli ett oversjøisk år ved Cambridge overbeviste ham i stedet om å bli i ytterligere to år for å avslutte sitt hovedfag i filosofi der og utvikle sine nye liberale politiske verdier. I løpet av denne tiden reiste han også i østblokkland og tilegnet seg en varig interesse for østeuropeiske rettsregler og politikk.
Forkjemper for fri programvare
I 2002 ble Lessig tildelt Free Software Foundations Pris for Fri Programvares Fremme, og den 28. mars 2004 ble han valgt inn i styret i FSF. Lessig er også en velkjent kritiker av utvidelser av copyrightbetingelser.
Lessig foreslo konseptet «Fri Kultur». Han støtter også fri programvare og fritt radiospektrum. Han er stifter og leder for Creative Commons og styremedlem i Electronic Frontier Foundation.
Halvparten av hans innledningsforedrag, «Free culture», ved O'Reilly Open Source Convention (OSCON) 2002 handlet om programvarepatenter, som han anser som en voksende trussel mot åpen kildekode så vel som innovasjon. Lessig er styremedlem i Software Freedom Law Center som ble startet i februar 2005.
Portrettert i TV-serien Presidenten («The West Wing»)
Lessig opptrer som en av personene i en episode fra 2005 av den politiske dramafjernsynsserien Presidenten (originaltittel The West Wing, sesong 6, episode 14, «The Wake Up Call»). Lessigs figur, spilt av Christopher Lloyd er ment som en realistisk portrettering, og inkluderer blant annet at han siterer fra sin bok The Future of Ideas og demonstrerer sin ekspertise på østeuropeisk konstitusjonell lov.
Presidentkandidat i primærvalgene 2016
Lessig stilte høsten 2015 i de tidlige rundene i valget av presidentkandidat for demokratene til 2016-presidentvalget i USA. Han hadde problemer med å få fremmet sine syn i tradisjonelle medier. Han presenterte seg som en kandidat med kun én sak, og proklamerte at han ville gå av etter å ha lovfestet hovedsaken sin, hvis han ble president. Saken hans var at penger ikke skal prege politikk, og at kampanjene i valgkamper derfor burde være fullt statlig finansiert. Lessig fikk ikke delta på den landsdekkende demokratiske debatten som ble arrangert av CNN i Las Vegas 13. oktober.
Pai Pedro
Pai Pedro er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Drømmen om Narnia
Drømmen om Narnia (Org. The Magician's Nephew) er en roman i Narniaserien, skrevet av forfatteren C.S. Lewis i 1954. Selv om boken ble skrevet som den sjette av bøkene i serien, er den den første i kronologien i serien. I senere utgivelser har boken blitt plassert som den første. Boken skildrer blant annet skapelsen av landet Narnia.
Handlingen
Deretter sender Aslan Digory på en reise for å få tak i et spesielt eple som kan beskytte Narnia, for å gjøre opp at han tok med seg den onde heksa Jadis inn i verdenen Narnia. Polly, Digory og taxisjåførens hest (som blir forvandlet av Aslan til en hest med vinger ved navn Fledge) reiser til et fjell langt borte for å få eplet fra en hage omgitt av en mur. Akkurat i det Digory har tatt eplet og skal til å dra, oppdager han Jadis, som kom frem før ham. Hun frister Digory til å enten spise eplet og ved det få evig ungdom, eller ta med seg eplet og reise alene tilbake til London for å gi det til moren hans, slik at hun kan bli frisk. Jadis selv har spist et eple og ved det blitt udødelig. Selv om det å ta med seg eplet tilbake til London frister, tror Digory at moren hans ikke vil at han skal stjele, og han ønsker dessuten ikke å reise fra Polly. Han holder løftet til Aslan og reiser tilbake til Narnia for å gi ham eplet.
Da han kommer frem til Aslan igjen, sier Aslan at han gjorde rett og ber ham deretter plante eplet i bakken. Han holder en seremoni for å krone kongen og dronningen av Narnia, den tidligere taxisjåføren Frank og hans kone Helen, som Aslan hentet til Narnia ved hjelp av magi. Imens vokser et tre opp fra eplet Digory plantet. Aslan forklarer at treet vil beskytte Narnia mot Heksa siden hun stjal eplet hun spiste av treet med epler i hagen Digory hadde hentet det originale eplet av selviske grunner. Narnia kom til å oppleve en peroiode som kunne sammenlignes med Bibelens Edens hage. Aslan forklarer videre til Digory at et stjålet eple ville ha gjort moren hans frisk, men senere ville hun en dag ha ønsket at hun hadde dødd i sykdommen sin. Deretter gir Aslan Digory et eple fra det treet som nettopp har vokst opp som han kan ta med tilbake til moren sin for å redde henne, og sender så barna og onkel Andrew tilbake til skogen mellom verdenene. De reiser tilbake til London, Digory gir eplet til moren sin og hun blir frisk. Epleskrotten begraver han i bakgården sammen de magiske ringene, som Aslan har sagt at han skulle oppbevare sikkert for å hindre fremtidlig misbruk.
Der epleskrotten ble gravd ned, vokser et nytt tre opp. Mange år senere blir det blåst ned i en storm. Digory vil ikke at treet skal kuttes opp til ved, og lager derfor et klesskap av det. Dette dukker opp igjen i den neste historien (kronologisk sett) i serien, Løven, heksa og klesskapet. Den «gamle professoren» i denne boken er Digory, som bor i et gammelt hus på landet som han har arvet fra faren sin, som i sin tid igjen hadde arvet det fra sin grandonkel, rett etter at han hadde trukket seg tilbake fra hans tjenester i India. Dette blir beskrevet på slutten av Drømmen om Narnia.
Lineær funksjon
I høyere matematikk regnes ikke dette ikke en lineær transformasjon, men derimot et eksempel på en affin transformasjon.
Nyttige formler
Stigningstallet for en rettlinjet funksjon kan bestemmes fra to punkt på kurva
Praktiske eksempler
Det koster 250 kroner for medlemskap i en CD-klubb og 79,50 per cd. Funksjon for hvor mye det koster for x cd-er: f(x) = 79,50x + 250
En tv koster 5000 kroner. Samtidig må man betale 2000 kroner i året i avgifter. Funksjonen for hvor mye det koster å se på denne tv-en i x år: g(x) = 2000x + 5000
Otradnyj
Otradnyj (russisk: Отра́дный) er en by i Samara oblast i Russland. Den ligger ved elva Bolsjoj Kinel (ei sideelv til Samara, rundt 90 km øst for Samara.
Bosetningen Otradnoje (russisk: Отра́дное) ble grunnlagt på begynnelsen av 1920-tallet av bønder fra landsbyen Tsjernavki. I forbindelse med oljeutvinning ble bosetningen Mukhanovo (russisk: Муханово) i 1946 etablert like ved, og i 1947 fikk den status som bymessig bosetning og navnet ble endret til Otradnyj. Den vokste og absorberte bosetningen Otradnoje, og i 1956 fikk den innvilget bystatus.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Overgangsrite
En overgangsrite (rite de passage) er et ritual som er knyttet til endring av status. Det markerer en endring av sted, stadium, sosial posisjon eller alder. Overgangsriter er ritualer som «vasker bort» initiandens tidligere status for å gjøre han eller henne klar til å «gjenfødes» som en ny person. I vesten i dag, hvor mange typer religiøse ritualer har forsvunnet, er markeringer av individets livssykluser (dåp, konfirmasjon, russefeiring, giftemål, gravferd) de mest levende ritualene.
Arnold van Gennep
Selve termen ’overgangsrite’ ble etablert av Arnold van Gennep som i 1909 utgav boken Les Rites de Passage. Denne boken regnes enda i dag som den klassiske studien av overgangsritualer. Van Genneps tese var at alle ritualer som innebærer en overgang fra et nivå til et annet har en tredelt struktur der individet gjennomgår tre faser:
Separasjonen
Separasjonen, eller atskillelsen, kjennetegnes av en tilbaketrekning fra en fast posisjon innenfor en sosial struktur, og individet vil være i en tilstand som er annerledes enn den han eller hun befinner seg i til hverdags. Hvis vi bruker gravferdsritualet i Norge som empirisk bakgrunn, består separasjonsfasen ofte i at en person sykemeldes, og dermed trekker seg ut av sin vanlig status som arbeidstager. Død kan også føre til at man mister sin status som ektefelle, som junior, som fattig. I Norge kjennetegnes tiden rett etter et dødsfall av at familien trekker seg ut av det offentlige og sosiale rom og intensiverer privatlivet. I nesten alle religioner inneholder separasjonsriter renselsesriter. I forbindelse med død kan vi definere likstellet som en renselse av rituell framfor hygienisk karakter.
Liminalitet
Den liminale fasen har også klare fellestrekk på tvers av ulike kulturer. Liminalfasen beskrives i faglitteraturen som en 'hverken-eller' fase, en tid hvor man ikke innehar sin forrige status men heller ikke har fått sin nye. Den kjennetegnes dermed av å være en tvetydig tilstand; man er verken barn eller voksen, verken død eller levende, verken gift eller ugift. Den eller de som befinner seg i denne fasen er også på et eller annet vis isolert – fysisk eller symbolsk – fra resten av samfunnet. Liminalfasen kjennetegnes også ved at autoriteter framheves gjennom opplæring av noviser. Det vil si at de som besitter en viss type kunnskap fungerer som spesialister i denne fasen. Igjen med eksempel fra norsk gravferd er det tydelig hvordan en religiøs spesialist – presten – som svært sjelden er del av dagliglivet til nordmenn, får en betydelig rolle. Liminalfasen kjennetegnes også ved at alle deltagerne innehar en lik strukturell posisjon, rik eller fattig; i denne perioden har de samme status – eller mangel på status. Et eksempel er draktene muslimene bærer på pilegrimsreisen som gjør det umulig å gjennom ytre tegn vise klasse eller nasjonal tilhørighet.
Året og livet
Overgangsritualer kan være knyttet til årssykluser og innvielser av nye steder, men overgangsriter knyttet til et individs livssyklus er de mest universelle. I alle kulturer er det noen av overgangene i et menneskets liv som markeres, og disse er svært ofte knyttet til religion. Til og med i det som gjerne beskrives som det sekulære vesten, er slike riter knyttet til religion (I Norge er for eksempel 90% av alle gravferder et kristent ritual).
I jødedommen
Helt sentralt for de jødiske overgangsritualene er det klare bindeledd til bibelske hendelser, og at ritualenes form er fastsatt i et hellig skrift, Talmud. Til tross for en del lokale varianter er nok de jødiske overgangsritualene mer ensartete enn innenfor de andre verdensreligionene. I det siste århundre har jødedommen blitt delt i fire retninger; ortodoks jødedom, konservativ jødedom, reformjødedom og rekonstruksjonistisk jødedom. Disse varierer en god del med hensyn til liturgi og handlingsforløp i de livssykliske ritene. Reformjødedom har for eksempel dannet nye ritualer som gjelder for kvinner.
Et av de viktigste overgangsritene er navngivning og omskjæringsriten for guttebarn. Dette viser klart hvordan ritualets meningsinnhold er knyttet til en bestemt bibelhistorie. Når gutter blir 13, og når jenter blir 12 feires bar mitsva for guttene og bat mitsva for jentene. Etter en periode med opplæring får guttene lese fra Toraen i synagogen. Det er bare i ortodoks jødedom at kvinner helt bestemt ikke skal delta i det offisielle gudstjenesteliv, og derfor ikke feirer bat mitsva. Bryllupet betegnes i jødedommen som inngangen til den ideelle menneskelige relasjon; med direkte referanse til 2. Mos 18,24.
I hinduismen
Hinduismen består av mange ulike retninger, og hinduer som gruppe tilhører så mange ulike tradisjoner; det er derfor vanskelig å snakke om for eksempel ett hindu fødselsritual.
Navnet på overgangsriter i hinduismen er samsara, og dette er riter som ifølge teologien skal forberede en person til en ny funksjon gjennom å tilføre personen nye kvaliteter, eller det er riter som skal fjerne urenhet forbundet med tidligere status. I hinduismens hellige tekster framheves bryllupsritualet som det viktigste av de livssykliske ritene.
Når det gjelder riter knyttet til barn er disse noe spesielle i hinduismen fordi de begynner før barnet er født. Tre ritualer skal sikre morens og fosterets sikkerhet, og på den 10. eller 11. dag etter fødselen gjennomføres navngivningsritualet. Alle ritene forbundet med barndom har som mål å beskytte og styrke barnet, det er først ved tenårene at overgangsritualene blir knyttet til et sosialt ansvar. Overgangen fra barn til voksen innebærer forberedelse i kunnskapen som kreves som voksen. Det er alltid en religiøs lærer som følger ungdommene, men selve ritualet varierer med hensyn til kastetilhørighet. For brahmansønner innebærer overgangsritualet flere års opphold hos en læremester.
Gravferdsriten i hinduismen skal forberede en person på eksistensen etter døden. Kremering er den vanligste formen for begravelse i hinduismen og i de vediske tekstene beskrives kremeringen som et siste offer hvor det er ens egen kropp som ofres i flammene. Fra dette offeret vil den avdøde personen bli født igjen i en ny eksistens sammen med sine forfedre. Men først vil den avdøde leve som gjenferd i en liminal periode på ca. 12 dager. På den 12. dagen holdes det inkorporasjonsriter for da skal avdøde inn i sine forfedres verden. Det er i faglitteraturen ofte påpekt det bemerkelsesverdige i at det i de religiøse tekstene om gravferd ikke refereres til den vanlige troen på gjenfødelse.
I islam
Omskjæring står ikke nevnt i Koranen, men omskjæring av guttebarn er sunna (tradisjon) innenfor Islam. Omskjæring er dermed ikke et påbud fra skriftene, slik det er i jødedommen.
I muslimske samfunn består nesten alle overgangsritualer av en blanding av universelle islamske tradisjoner og lokale varianter. Flere steder består ritene av gamle tradisjoner som i utgangspunktet ikke var knyttet til islam, men senere har blitt tillagt en islamsk tolkning. Både fødsels-, pubertets-, bryllups- og dødsriter er derfor svært forskjellig i form fra land til land. Dette resulterer i at ritualer blant muslimer ett sted ikke blir ansett som islamsk av muslimer andre steder.
Hauge (Sokndal)
Hauge (lokalt kalt «Haua») er et tettsted og administrasjonssenteret i Sokndal kommune i Rogaland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. Sogndalstrand, som fram til 1944 var et ladested, blir regnet som en del av Hauge i Dalane. Lakseelva Sokno renner gjennom bygden, som ligger ved fylkesvei 44 mellom Egersund og Flekkefjord.
I sentrum ligger Sokndal kirke, som er en korskirke; den ble bygget i 1803. Like ved sentrum ligger Ruggesteinen, en 70 tonn stor steinblokk som kan beveges av en person. Den ble fredet i 1923. Titania hadde uttak av ilmenitt på Sandbekk like nordøst for Hauge fra 1902, men bruddet ble nedlagt 31. mars 1965 og produksjonen flyttet til Tellnes, om lag 10 km lenger øst, på fjellet over Jøssingfjord.
Somewhere in Time
Somewhere in Time er det britiske heavy metal-bandet Iron Maidens sjette studioalbum.
Torild Skard
Torild Skard (født 29. november 1936 i Oslo) er en norsk embetskvinne, politiker (SV) og psykolog. Hun er internasjonalt kjent som forkjemper for kvinners og barns rettigheter og har hatt en rekke verv og stillinger i FN, bl.a. som styreleder for UNICEF.
Somewhere in Time
Albumet ble utgitt 29. september 1986. Utgivelsen kom i Iron Maidens «eksperimentelle» periode, som blant annet fikk bandet til å bruke synth, noe vokalist Bruce Dickinson engang sa at aldri kom til å skje. Bandet brukte gitar- og bassynth på albumet, men gikk over til keyboard på neste album, Seventh Son of a Seventh Son, fordi dette hindret dem i å bevege seg mye rundt på scenen på konserter.
Torild Skard
Skard var en av de mest sentrale politikerne i Sosialistisk Folkeparti og det senere Sosialistisk Venstreparti fra etableringen i 1961 og gjennom 1960- og 1970-tallet. Hun var stortingsrepresentant for SV i perioden 1973–1977 og var samtidig lagtingspresident og nestleder for Justiskomitéen; hun var første kvinne med presidentverv på Stortinget.
Somewhere in Time
Selv om mye av teksten omhandler tid og fremtid, er albumet ikke et konseptalbum. Coveret er tegnet av Derek Riggs og inneholder veldig mange detaljer som er Iron Maiden-relatert. Det tok ham tre måneder å tegne ferdig coveret. Bandet spiller ganske sjelden spor fra dette albumet på konsertene sine, delvis grunnet konflikter mellom bassist Steve Harris og Bruce Dickinson under innspillingene. All musikk Dickinson hadde skrevet til albumet ble droppet til fordel for bidragene til gitarist Adrian Smith, som blant annet skrev begge albumsinglene, «Wasted Years» og «Stranger in a Strange Land». «Wasted Years» og «Heaven Can Wait» blir imidlertid spilt innimellom, blant annet på 2008-turneen, Somewhere Back in Time World Tour. Under delen mellom gitarsoloene i «Heaven Can Wait» er det blitt vanlig at crewet til Iron Maiden får komme opp på scenen og synge med mellomspillets karakteristiske støttevokal.
Torild Skard
Etter at hun forlot Stortinget arbeidet hun som forsker og embetskvinne. Hun var forsker ved Arbeidspsykologisk institutt 1978–1984, direktør for kvinnespørsmål i UNESCO 1984–1986, ekspedisjonssjef for multilateral avdeling i Departementet for utviklingshjelp og for samme avdeling i Utenriksdepartementet 1986–1991, assisterende utenriksråd for bistand 1991–1994, UNICEFs regionaldirektør for Vest- og Sentral-Afrika 1994–1998 med ansvar for UNICEFs arbeid i 23 land, spesialrådgiver i Utenriksdepartementet 1999–2003 og seniorforsker ved Norsk utenrikspolitisk institutt 2003–2011.
Familie og oppvekst
Skard er datter av professor i amerikansk litteratur Sigmund Skard og barnepsykologen Åse Gruda Skard. Hun er barnebarn av professor og utenriksminister Halvdan Koht og Karen Grude Koht, Matias Skard og Gyda født Christensen. Hun er tvillingsøster av Målfrid Grude Flekkøy (1936–2013) og søster av Halvdan, Åsmund og Anne Skard. Hun var gift med Berge Furre 1962–1965. I 1977 ble hun samboer med tidligere stortingsrepresentant for SV Kåre Øistein Hansen (1927–2012), og de ble gift i 1994.
Torild Skard bodde de første årene av sitt liv i utenriksministerboligen i Parkveien 45 (nå Statsministerboligen). Da krigen kom til Norge i 1940 var Skards morfar Halvdan Koht landets utenriksminister. Foreldrene flyktet først til Sverige og siden til USA med sine barn. Den strabasiøse ferden gikk med Den transsibirske jernbane til Vladivostok, med båt og tog til Yokohama og med skip over Stillehavet. Familien kom til USA i desember 1940. Torild Skard vokste i perioden 1940–1945 opp i Washington DC.
Tidlig karriere og politisk engasjement
Skard startet sitt politiske engasjement da hun som student ved UiO i 1956 ble medlem av Norsk Kvinnesaksforening, som da ble ledet av Eva Kolstad. Norsk Kvinnesaksforening arbeidet først og fremst for kvinners formelle politiske og juridiske rettigheter, men Kolstad mente det også var viktig at kvinner gikk inn i partipolitikken for å få til praktiske samfunnsendringer, og rådet det unge medlemmet til å bli med i et parti. Skard ble som 19-åring medlem av AUF og av Sosialistisk Studentlag, som da var tilsluttet Arbeiderpartiet, og ble leder i Sosialistisk Studentlag i 1959. Samme år ble hun ekskludert fra Arbeiderpartiet sammen med de fleste medlemmene i laget i etterkant av det såkalte påskeopprøret året før. Fra etableringen i 1961 var Skard en sentral figur i det nye partiet Sosialistisk Folkeparti, og hun var leder for Sosialistisk Studentforbund i 1961. Hun kom med i avisen Orientering i 1958 og var medlem av redaksjonskomiteen i periodene 1962–1965 og 1969–1971. Hun var en av avisens få markante kvinnelige skribenter i 1960-årene og arbeidet for å få mer kultur- og sosialstoff i spaltene. Skard var også leder for studenttinget ved Universitetet i Oslo 1961–1962.
Mellom 1954 og 1961 arbeidet hun i flere perioder som lærer i Oslo og Bærum. Hun var sekretær for Sosialistisk Folkepartis stortingsgruppe 1962–1963, redaksjonsassistent og redaksjonssekretær i Norsk Pedagogisk Tidsskrift 1964–1972, lektor ved Statens spesiallærerhøyskole 1965–1972, gruppeleder i de kommunale fritidsklubbene for ungdom i Oslo 1965–1967, skolepsykolog ved Oslo Helseråds avdeling for barne- og ungdomspsykiatri 1965–1967, forsker ved Institutt for samfunnsforskning 1968–1969 og universitetslektor og fra 1975 førstelektor i sosialpolitikk ved Universitetet i Tromsø 1972–1978.
Skard var styremedlem i Folkebevegelsen mot norsk medlemskap i EEC 1970–1973. I 1971 var hun sentral i det såkalte kvinnekuppet, en aksjon for å få flere kvinner inn i kommunestyrene ved kommunevalget det året, og hun ble innvalgt i Oslo bystyre. Skard utga senere en bok om aksjonen.
Stortingsrepresentant
Skard var vararepresentant på Stortinget for Oslo 1965–1969, som representant for Sosialistisk Folkeparti, og møtte en rekke ganger i løpet av perioden. Hun var stortingsrepresentant for Akershus 1973–1977. Hun var da president i Lagtinget og nestleder i Justiskomitéen. Skard var den første kvinnelige lagtingspresidenten. Som stortingsrepresentant representerte hun Sosialistisk Valgforbund, senere Sosialistisk Venstreparti (SV). Hun arbeidet aktivt for å få vedtatt likestillingsloven og abortloven og engasjerte seg også i miljøvernspørsmål.
Hun har skrevet om tiden på Stortinget i bøkene Utvalgt til Stortinget (1980) og Hverdag på Løvebakken (1981). Hun uttalte i 2003 at «Jeg skrev Hverdag på Løvebakken for å fortelle om politikkens hverdag. Jeg var forberedt på å være i opposisjon, men det ble tøffere enn jeg trodde. SV fikk 16 stykker inn på Stortinget i 1973, noe som førte til en forventningseksplosjon, samtidig som den politiske maktesløsheten ble maksimalt aksentuert ved at de andre partiene gikk inn for å redusere vår innflytelse».
Etter Stortinget
Etter at hun forlot Stortinget var hun forsker ved Arbeidspsykologisk institutt (det nåværende Arbeidsforskningsinstituttet) 1978–1986 (permisjon fra 1984). Hun var også leder for den norske nasjonalkommisjonen for UNESCO 1977–1984.
Karrière i Utenriksdepartementet og FN
Med permisjon fra stillingen ved Arbeidspsykologisk institutt var hun direktør for kvinnespørsmål i UNESCO 1984–1986, med arbeidssted i Paris. Etter at hun kom tilbake til Norge var hun ekspedisjonssjef i multilateral avdeling i Departementet for utviklingshjelp 1986–1989, ekspedisjonssjef i multilateral avdeling i Utenriksdepartementet 1990–1991 og spesialråd (assisterende utenriksråd) for bistand i Utenriksdepartementet 1991–1994. Som assisterende utenriksråd for bistand var hun bistandsministerens nærmeste medarbeider og øverste embetsperson. Hun ble i 1994 etterfulgt som assisterende utenriksråd for bistand av Knut Vollebæk. Hun var også leder for UNICEFs internasjonale programkomité 1987–1988 og formann for UNICEFs internasjonale styre (Executive Board) 1988–1989. Hun var varamedlem av rådene for Den afrikanske utviklingsbank, Den interamerikanske utviklingsbank og Den asiatiske utviklingsbank 1990–1994.
Fra 1994 til 1998 var hun UNICEFs regionaldirektør for Vest- og Sentral-Afrika, med arbeidssted i Abidjan i Elfenbenskysten og med ansvar for UNICEFs arbeid i 23 afrikanske land. Som regionaldirektør var Torild Skard en av de mest sentrale personene i å håndtere de humanitære katastrofene under Afrikas mange borgerkriger på 1990-tallet, slik som den liberiske borgerkrigen, borgerkrigen i Sierra Leone og borgerkrigen i Den sentralafrikanske republikk. Denne delen av Afrika var verdens mest krigsherjede region på 1990-tallet. «Det er direkte nød i 16 områder i Vest- og Sentral-Afrika grunnet væpnede konflikter eller naturkatastrofer [...] Å bevare menneskesinnet til dem som har opplevd krig og lemlestelse er en vanskelig oppgave. Aller vanskeligst er kanskje å gjøre barnesoldater til barn igjen», uttalte Skard da hun tiltrådte stillingen. UNICEF arbeidet også aktivt mot dødelighet og analfabetisme hos barn og deres mødre og for å styrke vaksineringen i Vest- og Sentral-Afrika.
Etter at hun kom hjem fra Afrika utga hun boken Mødrenes kontinent: Blant jentebruder, helbredere og barnesoldater i Vest- og Sentral-Afrika (2001), som er oversatt til en rekke språk. I et intervju i 2003 uttalte hun: «I løpet av årene jeg var i Afrika ble det stadig flere og lengre kriger, og oppgavene vokste med lynets fart. Vi fikk ikke gjort så mange barnesoldater til barn, dessverre, selv om vi greide det med noen. Den mest omfattende oppgaven ble å sørge for at afrikanske barn overlevde sine første år gjennom bedre primærhelsetjeneste, vaksinering og ernæring. Neste spørsmål var hvilket liv de skulle ha, og da kom utdanning og beskyttelse fra vold, prostitusjon, trafficking og barnearbeid inn i bildet».
Hun var spesialrådgiver i Utenriksdepartementet 1999–2003 og var i denne perioden blant annet Norges spesialrepresentant for barn i tilknytning til FNs spesialsesjon for barn.
Forskning på kvinner i politikken og senere engasjement
Hun var seniorforsker ved Norsk utenrikspolitisk institutt (NUPI) 2003–2011 hvor hun særlig arbeidet med temaet kvinnelige politikere internasjonalt. Hun har i flere år undervist i Leadership, Women and the UN ved United Nations System Staff College.
Fra 2006 til 2013 var hun leder i Norsk Kvinnesaksforening (NKF) og redaktør for tidsskriftet Kvinnesaksnytt. Hun var nestleder i styret for Forum for Kvinner og Utviklingsspørsmål 2005–2008, opprinnelig som representant for SVs kvinnepolitiske utvalg, siden som representant for NKF. I 2009 ble hun oppnevnt av regjeringen til medlem av Stemmerettskomiteen, som ble ledet av Kirsti Kolle Grøndahl og som arrangerte 100-årsjubileet for kvinners stemmerett i 2013. Som NKF-leder fornyet hun NKFs engasjement i FN, der NKF hadde vært svært aktiv siden Eva Kolstads ledertid. Hun tok initiativ til å utarbeide den første skyggerapporten om Norges implementering av FNs kvinnekonvensjon til FNs kvinnediskrimineringskomité (CEDAW-komiteen). Hun var en sentral pådriver for etableringen av Norges kvinnelobby i sin tid som NKF-leder. Hun var leder for Gina Krog-komiteen 2016–2018. I 2021 deltok hun i åpningen av utstillingen «Kvinner på Stortinget 1921–2021» sammen med stortingspresidentene Kirsti Kolle Grøndahl og Tone W. Trøen.
Hun utga i 2012 boken Maktens kvinner, som handler om kvinnelige statsledere og regjeringssjefer i hele verden fra 1960 til 2010. Boken ble utgitt på engelsk i 2014 og ble i januar 2016 tildelt utmerkelsen «Outstanding Academic Title» av det amerikanske bibliotekstidsskriftet Choice.
Skard ble intervjuet i TV-serien Mitt liv på NRK i 2017.
Utmerkelser
I 1998 ble hun utnevnt til kommandør av den senegalesiske Løveordenen, en utmerkelse som ble overrakt av Senegals president Abdou Diouf.
I 2013 utpekte VG de hundre «viktigste kvinnene» i norgeshistorien, og Torild Skard ble nr. 40.
Det henger et maleri av Torild Skard på Stortinget, malt av Sonja Krohn.
Skard ble i 2014 utnevnt til æresmedlem av Norsk Kvinnesaksforening. Hun fikk i 2015 Bestemødre for freds ærespris, og i 2017 Kvinnemuseets første hederspris for sin spesielle innsats for likestilling og likeverd, og for å bedre kvinners kår. I 2020 ble Skard tildelt Bertha Lutz Prize for forskning om kvinner i diplomatiet av International Studies Association (ISA) og Centre for International Studies and Diplomacy ved SOAS, University of London. I sin forskning gjenoppdaget Skard rollen Bertha Lutz spilte gjennom sin pionerinnsats for å få kvinners rettigheter med i FN-pakten i San Francisco i 1945.
Saulė
Saulė (litauisk: Saulė, latvisk: Saule) er en solgud i baltisk mytologi, som opptrer som en gudinne i litauisk mytologi og latvisk mytologi. Substantivet Saulė/Saule på litauisk og latvisk er også det konvensjonelle navnet på solen og nedstammer fra protobaltisk *Sauliā > *Saulē.
Seventh Son of a Seventh Son
Seventh Son of a Seventh Son er det britiske heavy metal-bandet Iron Maidens sjuende studioalbum, som ble utgitt 11. april 1988. Dette albumet regnes som det siste fra bandets «gullalder», ettersom gitaristen Adrian Smith forlot bandet før neste album. Dette er også slutten på bandets periode med «eksperimentering».
Albumet regnes som et konseptalbum, da albumets sangtekster forteller en sammenhengende historie basert på den britiske forfatteren Orson Scott Cards roman Seventh Son.
Thomas Malthus
Thomas Robert Malthus (født 14. februar 1766, død 23. desember 1834) var en britisk prest og samfunnsforsker. Han er mest kjent for å hevde at matvareforsyningen på sikt ikke kan holde tritt med en ubegrenset befolkningsvekst. Befolkningen ville alltid måtte leve på et eksistensminimum, hevdet Malthus. Dette fordi om de fikk mer enn dette, så ville bare befolkningsveksten tilta, helt til man var tilbake på eksistensminimum. Malthus hadde stor innflytelse på økonomer i sin samtid.