cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jamie Farr
Farrs første skuespillersuksess kom da han var elleve år og vant 2 dollar i en lokal skuespillerkonkurranse. Har var et skolelys og fortsatte på Pasadena Playhouse det en talentspeider fra Metro-Goldwyn-Mayer oppdaget ham og tilbød ham en audition for The Blackboard Jungle. Han vant rollen der han skulle spille den mentalt tilbakestående studenten Santini.
Mot slutten av 1950-tallet begynte Farr å skape seg en karriere innenfor fjernsyn og fikk en fast rolle i The Red Skelton Show før han avanserte til The Danny Kaye Show. Han hadde også roller på The Dick Van Dyke Show og The Chicago Teddy Bears før han ble tilbudt jobben som korporal Klinger.
Etter elleve suksessfulle år fortsatte Farr sammen med Harry Morgan og William Christopher i to år med spin-offen AfterMASH, der en fulgte karakterene i det sivile liv etter Koreakrigen. Første sesong var en suksess, men i andre sesong dalte interessen og seriens siste episode ble aldri vist.
Innimellom scenetakningen på M*A*S*H gjorde Farr noen biroller i filmer som Verdens sprøeste bilrace og Verdens aller sprøeste bilrace. Han hadde også roller i fjernsynsfilmer som Murder Can Hurt You, Return of the Rebels og For Love or Money.
Denne sønnen av en libanesisk katolsk dagligvarehandler fikk sin stjerne på Hollywood Walk of Fame i 1985.
Farr er den eneste av M*A*S*H-skuespillerne bortsett fra Alan Alda som har skrevet en selvbiografi (Just Farr Fun). Og han er den eneste av M*A*S*H-gjengen som faktisk har tjenestegjort i militæret under Koreakrigen. Han kom aldri i kamp, stort sett fordi han var stasjonert i Japan under hele krigen.
Farr jobber nå i regionale teatre og har gjesteroller i ulike TV-serier. Han har siden 1984 arrangert en årlig turnering for kvinnelige golfere, «Jamie Farr Owens Corning Classic presented by Kroger» i Ohio siden 1984, der han selv er vert. Opprinnelig ble turneringen kalt for «Jamie Farr Toledo Classic» før den i 1996 byttet navn til «Jamie Farr Kroger Classic» fram til 2004.
Et parkanlegg der Farr tidligere pleide å drive dank i sine yngre dager ble oppkalt etter ham, «Jamie Farr Park», den 5. juli 1998. Om parken sa han en gang til 400 tilhørere; «I wanted to be an actor, a famous actor, and I wanted my hometown of Toledo, Ohio to be proud of me» (jeg ville bli en skuespiller, en berømt skuespiller, og jeg ville at min hjemby Toledo, Ohio skulle være stolt av meg), ifølge The New York Post som fortsatte sitatet; «Jamie Farr Park is certainly a highlight of my life and career» (Jamie Farr Park er selvsagt et høydepunkt i mitt liv og karriere).
Calvados (andre betydninger)
Calvados kan vise til:
Asbestfjellene
Asbestfjellene (engelsk: Asbestos Mountains) er en fjellkjede i provinsen Northern Cape i Sør-Afrika. Den strekker seg sør-sørvest fra Kuruman, der området er kjent som Kurumanfjellene, til Prieska. Fjellkjeden ligger om lag 150 km vest for Kimberley og stiger fra Ghaap-platået.
Fjellene er oppkalt etter asbest som ble utvunnet på 1900-tallet og som finnes som en variant av amfibol kalt blå-asbest (krokidolitt). Sprekk forekommer i fjell som består av skifer, og er knyttet til jaspis og kvartsitt som er rike på magnetitt og brun jernmalm. Geologisk sett hører Asbestfjellene til Griquatown, med samme bergartsammensetning som i sistnevnte by.
Griquaene, som Griquatown ble oppkalt etter, var et khoikhoi-folk som i 1800 ble ledet av en frigitt slave ved navnet Adam Kok fra Piketberg i Western Cape til foten av Asbestfjellene der de slo seg ned på et sted som heter Klaarwater. Den skotske misjonæren John Campbell (1766–1840) i Sør-Afrika omdøpte stedet til Griquatown i 1813. Misjonsstasjonen ble et viktig sted for ekspedisjoner til interiøret – det var her David Livingstone møtte sin fremtidige kone Mary Moffat, datter av misjonæren Robert Moffat, og William John Burchell besøkte stedet i 1811.
John Campbell beskrev fjellene i sin bok Travels in South Africa: Undertaken at the request of the Missionary Society:
Fargevariantene som Campbell fant er navngitt av lapidarer etter deres kattøyeeffekt (chatoyans); «tigerøye», «ørneøye» og «kattøye» er silifisert krokidolitt.
Wonderwerk Cave ligger nær Kuruman i fjellkjeden og ble bebodd av mennesket i sen yngre steinalder, men langt eldre naturlige objekter (manuports) som ble innført av homininer i Acheuléenkulturen, har blitt funnet på baksiden av hulen.
Helsefare
På tidspunktet for Campbells beskrivelse var effektene ved påvirkning av asbest ukjent. Titusener av gruvearbeidere ble utsatt for fibrene på sine arbeidsplasser, også når vinden blåste over avgangsmassene og tok med seg partikler til deres hjem. På midten av 1950-tallet diagnostiserte legestanden fortsatt asbestose som «metastatisk carcinom fra et ukjent hovedområde». Den resulterende økningen i tilfeller av asbestose og malignt mesoteliom ble oppsiktsvekkende. Senere viste dokumenter at pleural endoteliom først hadde blitt rapportert i 1917, men hadde også da vært ansett som metastatisk. Asbest erstattes nå av keramikk, karbon, metalliske fibre og aramidfibre, som for eksempel twaron eller kevlar.
David Goldblatt fra Universitetet i Witwatersrand skrev:
Green Mountains, som Vermont ble oppkalt etter, ble dannet av de samme geologiske prosessene som stod bak dannelsen av Asbestfjellene – de produserte en overflod av serpentin, som er kilden til krysotil asbest.
Kinesisk astronomi
Kinesisk astronomi har en svært lang historie og regnes ofte som en av de store aktørene innen astronomiens utvikling. Formørkelser og supernovaer ble notert på orakelben allerede i Shang-dynastiets tid (1000-tallet f.Kr.). Detaljerte fortegnelser over astronomiske observasjoner ble spart fra rundt 500-tallet f.Kr. og frem til introduksjonen av den vestlige astronomien og teleskopet på 1500-tallet. Astronomien i Kina ble endret på grunn av kontakten med den europeiske astronomien, både på godt og vondt. I dag er Kina fremdeles en svært aktiv aktør innen astronomien, med mange observatorier og et eget romprogram.
Tidlig historie
En av de viktigste funksjonene som den tidlige astronomien hadde var å måle og dokumentere tiden. Kineserne brukte en lunisolarkalender, men ettersom solens og månens sykluser er ulike var de tvungne til å bruke interkalasjon for å få kalendrene til å stemme.
Den kinesiske kalenderen ble sett på som et symbol for et dynasti. Når dynastier oppstod og falt forberedte astronomer og astrologer ofte en ny kalender med observasjoner utført for dette formålet.
Astrologisk divinasjon var også en viktig del av astronomien. Astronomene noterte nøye «gjestestjerner» som plutselig oppstod blant de fikserte stjernene Supernovaen som skapte Krabbetåken i 1054 er et eksempel på en gjestestjerne som ble observert av kinesiske astronomer og også notert av de arabiske astronomene, men den ble ikke notert av deres europeiske kolleger. Gamle astronomiske noteringer av fenomener som supernovaer og kometer har iblant vist seg å være anvendbare i moderne astronomiske studier.
Kinesiske stjernebilder
Tidlig på 1980-tallet ble det oppdaget en grav ved Xishuipo i Puyang i Henan. Her fantes en rekke skjell og ben som dannet bilder av stjernetegnene den blå drage, den hvite tiger og Karlsvognen. Det anses at denne graven hørte til den neolittiske tidsalderen for rundt 6,000 år siden. Stjernenavn relatert til de 28 månefasehusene  ble funnet på orakelben som har blitt datert tilbake til Wu Ding-perioden for ca. 3,200 år siden.
I 1978 ble en lakkert eske gravd ut fra Zeng Hou Yins grav i Suixian i Hubei. Navnet på de 28 månefasene dekket lokket på esken, noe som beviser at klassifikasjonssystemet ble benyttet før 433 f.Kr. Siden månefasehuset har en så gammel historie har betydningen av de fleste navnene gått tapt. Verre enn det består hvert navn av bare et kinesisk ord og betydningen av dette ville ha svingt opp gjennom historien. Hva navnene egentlig refererer til er derfor fremdeles et åpent spørsmål.
Ved siden av de 28 månefasehusene er de fleste stjernebildene basert på arbeid av Shi Shen og Gan De som var astrologer i de stridende staters tid (481 f.Kr – 221 f.Kr) i Kina. På slutten av Ming-dynastiet introduserte vitenskapsmannen og matematikeren Xu Guangqi (1562–1663 e.Kr) ytterligere 23 stjernebilder som befinner seg på himmelen ved sydpolen, basert på stjernekataloger fra vesten.
Stjernekataloger
På 300-tallet f.Kr skapte Shi Shen og Gan De de første kjente kinesiske stjernekatalogene.
Disse bøkene antas å ha overlevd frem til 500-tallet, men har siden da gått tapt. En rekke bøker inspirerte av disse har lignende navn, men disse tekstene bør ikke blandes sammen med de opprinnelige katalogene. Nevneverdige verk som bidro til å bevare innholdet inkluderer:
Wu Xian anses å være en av den kinesiske historiens store astronomer. Han får ofte representere en av «Tre stilene innen astronomisk tradisjon» sammen med Gan og Shi. Det stilles fremdeles spørsmål ved forfatteren av den kinesiske klassiske teksten Mester Wu Xians stjernemanual ettersom den nevner tolv land som ikke eksisterte under Shang-dynastiet, den æra den skal ha beskrevet. Dessuten var det en regel for datidens kinesere å sammenføye verk av viktige lærde ettersom det kunne føre til en mulig forklaring på de motsigelsene som kunne finnes. Wu Xian nevnes generelt som en astronom som levde mange år før Gan og Shi.
Astronomen og oppfinneren Zhang Heng (78–139 e.Kr) under Han-dynastiet katalogiserte 2,500 ulike stjerner og over 100 forskjellige stjernebilder. Zhang Heng publiserte også sitt eget verk Ling Xian, en sammenfatning av astronomiske teorier i Kina på den tiden. I den etterfølgende perioden av de tre kongedømmer (220–280 e.Kr.) kombinerte Chen Zhuo verk fra sine forgjengere, noe som førte til ytterligere en stjernekatalog. Denne gangen ble 283 stjernebilder og 1,464 stjerner listet opp. Astronomen Guo Shoujing av Yuan-dynastiet (1279–1368) skapte en ny katalog som antas å ha inneholdt et tusentalls stjerner. Dessverre ble mange dokumenter ødelagt på denne tiden, blant annet Shoujins verk. Keiserlige astronomiske instrumenter ( publisert i 1757 inneholdt nøyaktig 3,083 stjerner.
Stjernekart
Kineserne tegnet mange kart over stjernene i løpet av Kinas historie. Det er debattert om hvilke som regnes som de eldste kartene ettersom keramikk og gamle artefakter også kan anses å være stjernekart. Et av de eldste eksisterende kartene i trykt form er fra Su Songs (1020–1101 e.Kr.) himmelatlas fra 1092 og som var med i en avhandling om urteknikk i hans klokketårn. Det mest kjente kartet er kanskje Dunhuangkartet, funnet i Dunhuang i provinsen Gansu. Det ble funnet av den ungarsk-britiske arkeologen Marc Aurel Stein i 1907 og ble senere tatt med til British Museum i London. Kartet var tegnet på papir og representerer hele himmelen med mer enn 1,350 stjerner.Selv om babylonerne og de gamle grekerne også observerte himmelen og katalogiserte stjerner antas ingen så komplette noteringer om himmelen å ha eksistert eller overlevd. Derfor er det det eldste kartet over hele himmelen hvis eksistens er kjent for vitenskapen.
Ifølge studier kan kartet bety at manuskriptet stammer fra 600-tallet (Tang-dynastiet); kartet i seg selv antas å ha blitt til mellom år 705 og 710 i Keiser Zhongzongs regjeringstid. Visse vestlige eksperter anser kartet som en kopi av tidligere eksisterende dokumenter. Det finnes visse tekster som beskriver solens bevegelser over himmelen hver måned som ikke kan ha vært basert på observasjoner fra denne tiden.
Sandtigerhai
Sandtigerhai (Carcharias taurus) er en hai med grå overside og hvit underside.
Den lever langs kysten mange steder i verden, men ikke i nærheten av Norge.
Sandtigerhaien er lite aktiv om dagen, men om natten er den ute på jakt etter diverse byttedyr, som fisk, unge haier, skater, blekkspruter og skalldyr. Vanlig størrelse for en sandtigerhai er 90-160 kg.
Ouaka
Ouaka er et prefektur i Den sentralafrikanske republikk. Det ligger sentralt sør i landet og grenser til prefekturene Bamingui-Bangoran, Nana-Grébizi, Kémo, Haute-Kotto og Basse-Kotto. Det grenser også til landet Den demokratiske republikken Kongo. Grensen til Kongo er elven Ubangi.
Administrativ inndeling
Ouaka er delt inn i fem underprefekturer.
Sør-Korea under Sommer-OL 1948
Sør-Korea under Sommer-OL 1948. Femti sportsutøvere fra Sør-Korea deltok i sju grener: basketball, bryting, boksing, friidrett, fotball, sykling og vektløfting under Sommer-OL 1948 i London. Det var første gang Sør-Korea deltok i et OL; de kom på delt 32.-plass med to bronsemedaljer.
Kapp Verde
miniatyr|Øygruppen i Atlanterhavet Kapp Verde, offisielt Republikken Kapp Verde, er en stat og øygruppe i Atlanterhavet, 570 km vest for det afrikanske fastlandet. Øygruppen består av ti større vulkanske øyer og fem små øyer. Øyene utgjør kombinert litt over 4,000 km² i areal.
Kapp Verde var ubebodd da øygruppen ble oppdaget og kolonisert av portugiserne på 1400-tallet. Øygruppen ble et knutepunkt for handel for den atlantiske slavehandelen. De fleste innbyggerne stammer fra begge gruppene, portugisere og afrikanere. Øyene vokste i velstand utover 1500- og 1600-tallet og tiltrakk seg både handelsmenn og pirater. Ved slutten av slavehandelen på 1800-tallet fikk øyene en økonomisk tilbakegang og utvandring, men har siden gradvis bedret seg som et viktig kommersielt senter og stoppested for internasjonale skipsruter. Øyene ble innlemmet som et oversjøisk departement av Portugal i 1951, men Kapp Verde argumenterte for uavhengighet, noe landet greide fredelig i 1975 som følge av en lang frigjøringskrig og nellikrevolusjonen i Portugal.
Siden tidlig i 1990-årene har Kapp Verde vært et stabilt representativt demokrati og har forblitt et av de mest utviklede og demokratiske landene i Afrika. Det mangler naturlige ressurser, og dets økonomi er hovedsakelig innen servicenæringen med et voksende fokus på turisme og utenlandske investeringer. Befolkningen er på 512 096 innbyggere i 2013, og en stor andel av befolkningen, rundt 236,000, bor på hovedøya Santiago. Befolkningen er i stor grad av blandet europeisk og afrikansk herkomst, og de er i overveiende grad katolikker, mer enn 85 % i 2007, en arv fra det tidligere portugisiske styret. Kapp Verde er medlem av Den afrikanske union.
Etymologi
Navnet på landet stammer fra det nærliggende Cap-Vert, som ligger ved kysten av Senegal i Afrika, som selv hadde opprinnelig vært kalt for «Cabo Verde» da det ble oppdaget av portugisiske oppdagere i 1444, noen få år før øyene Kapp Verde ble oppdaget. Verde betyr «grønn» på portugisisk.
Den 24. oktober 2013 ble det kunngjort av De forente nasjoner at Kapp Verde ikke ønsket at landets navn skal oversettes til andre språk. Istedenfor Kapp Verde skal betegnelsen «Cabo Verde» benyttes.
Oppdagelsen av øyene
Da Cadamosto og hans menn kom til Kapp Verde, var øyene ubebodde, og på vegne av den portugisiske kronen gjorde han krav på øygruppen. I det påfølgende tiåret utforsket kapteinene Diogo Dias og António Noli resten av øygruppen på vegne av Henrik Sjøfareren.
Portugisisk kolonisering og den første europeiske bosetning i tropene
Portugiserne vendte tilbake til øya São Tiago (Santiago) seks år senere (i 1462) for å grunnlegge byen Ribeira Grande (nå Cidade Velha). Ribeira Grande var den første permanente europeiske bosetningen i tropene.
Slavehandel
På grunn av sin beliggenhet utenfor Afrikas vestkyst, som var strategisk viktig for handelsruten mellom Afrika, Europa og den nye verden, ble Kapp Verde en viktig havn og knutepunkt for slavehandel.
Nedgangstider
I 1747 ble øyene rammet av den første av mange tørkeperioder, som siden den gang har rammet øyene med omtrent fem års mellomrom. Forholdene ble forverret på grunn av avskoging og overbeite. Tre større tørkeperioder på 1700- og 1800-tallet førte til at over 100,000 personer sultet i hjel. De portugisiske styresmaktene sendte svært liten hjelp til øybeboerne i tørkeperiodene.
Fra midten av 1800-tallet og de påfølgende år avskaffet flere land slavehandelen, noe som påvirket Kapp Verdes økonomi i negativ retning. Velstanden som hadde blitt bygget opp i slavehandelstiden, forvitret gradvis.
Tørkeperiodene og økonomiske nedgangstider gjorde at mange kappverdere emigrerte til New England på slutten av 1800-tallet.
Andre verdenskrig
Tiden under andre verdenskrig ble ekstra tung for øyene da de ble rammet av tørkeperioder med påfølgende hungersnød, vulkanutbrudd og en sterk tilbakegang i skipstrafikken. Dette førte til at økonomien kollapset, og som tidligere var hjelpen fra kolonimakten begrenset, og mange tusen døde av sult.
Uavhengighet fra Portugal
I perioden 1910–25 hadde Portugal 40 forskjellige regjeringer samt 18 revolusjoner og kuppforsøk, og i 1926 skjedde det siste av en lang rekke militærkupp i Portugal. Landet fikk et høyrevridd diktatur som så på koloniene som et middel for å øke landets velstand, og at disse måtte utvikles i Portugals og portugisernes interesse. Gjentatt hungersnød, høy arbeidsløshet og fattigdom og de portugisiske styresmaktenes manglende evne til å løse problemene medførte økt motstand mot kolonimakten i befolkningen.
Men Portugals diktator António de Oliveira Salazar ville ikke gi slipp på koloniene så lett som britene og franskmennene hadde gjort. Etter andre verdenskrig fortsatte Portugal å beholde koloniene, fra 1951 omtalt som oversjøiske territorier. De fleste afrikanske kolonier oppnådde uavhengighet i perioden 1957–64, men ikke de portugisiske.
Det afrikanske partiet for Guinea-Bissau og Kapp Verdes uavhengighet (Partido Africano da Independência da Guiné e Cabo Verde – PAIGC) ble stiftet i 1956 av Amílcar Cabral. Etter tre års forberedelser var de klare med sin første aksjon, som markerte starten på en 13 år lang frigjøringskrig for Kapp Verde og portugisiske Guineas uavhengighet. Det skjedde 3. april 1959 i forbindelse med streiken i Pijuguitihavnen i Port of Bissau i portugisisk Guinea.
Frigjøringskrigen skulle vise seg å bli den lengste av de afrikanske frigjøringskrigene. Kolonipolitiet (P.I.D.E) slo ned på streiken og åpnet ild mot de streikende havnearbeiderne. 50 personer omkom. 10,000 sovjetiske og 35,000 portugisiske deltok i frigjøringskrigen.
I april 1974 ble fascistregimet i Portugal avsatt i et militærkupp. Det nye regimet overførte makten til en overgangsregjering, og i 1975 fikk republikken Kapp Verde full uavhengighet med Aristides Pereira fra PAICV som president. Pereira lovet å lede en demokratisk og sosialistisk nasjon da han ble valgt til president, men forverret i stedet landets økonomiske situasjon og forfulgte dissidenter av regimet. Kapp Verde ble omgjort til en ettpartistat, og landet inngikk allianser med land som Folkerepublikken Kina og Libya. Ettpartistyret varte til 1990.
Kapp Verde oppnådde sin uavhengighet delvis på grunn av bestrebelsene til PAIGC og på grunn av nellikrevolusjonen i Portugal.
Hans Grundig
Hans Grundig (født 19. februar 1901 i Dresden, død 11. september 1958) var en tysk maler og grafiker.
Kapp Verde
Forsøk på union med Guinea-Bissau
Etter uavhengigheten prøvde PAIGC å forene Kapp Verde og Guinea-Bissau til en nasjon. PAIGC kontrollerte regjeringen i begge land, men et kupp i Guinea-Bissau i 1980 satt en stopper for planene. I Kapp Verde styrte PAICV (assosiert med PAIGC) helt frem til det i 1991 ble avholdt valg som resulterte i regjeringsskifte. PAICV ble gjenvalgt i 2001.
Hans Grundig
Liv og virke
Han gikk først i lære som dekorasjonsmaler og gikk over på kunsthåndverkskolen i Dresden 1920 til 1922, da han kom inn på kunstakademiet. Maleriene på den tid var inspirert av Otto Dix.
Kapp Verde
Demokratisering
På bakgrunn av økt press for større politisk frihet innkalte PAICV parlamentet til et hastemøte i februar 1990 for å diskutere endringer i konstitusjonen for å gjøre slutt på ettpartistyret. Opposisjonsgruppene samlet seg i hovedstaden Praia for å danne Bevegelsen for demokrati (Movimento para a Democracia – MpD) i april 1990, hvor målet var å kunne stille til presidentvalget i desember 1990.
Ettpartistyret ble avskaffet 28. september 1990, og det første flerpartivalget til parlamentet ble avholdt i januar 1991. MpD fikk flertall i parlamentet, og MpDs presidentkandidat Antonio Mascarenhas Monteiro slo PAICVs kandidat med 73,5 % av stemmene. Monteiro avløste landets første president, Aristides Pereira, som hadde sittet ved makten siden 1975.
Hans Grundig
Liv og virke
Han deltok i en utstilling i 1932 i Moskva som skulle vise «Revolusjonær kunst i kapitalistiske land».
Kapp Verde
Demokratisering
I det neste valget i desember i 1995 økte oppslutningen til MpD ytterligere, hvor MpD fikk 50 av de 72 setene i nasjonalforsamlingen, i tillegg til at MpDs presidentkandidat ble gjenvalgt i presidentvalget i februar 1996.
Hans Grundig
Liv og virke
Naziregimet var klar over hans virksomhet og ga ham yrkesforbud i 1934. Der er ett beslaglagt verk. Han trosset forbudet, og laget en serie kaldnålsraderinger i serien «Dyr og mennesker», foruten et stort triptyk som skildret «Tusenårsriket». Fremstillingen beskrives som realistisk-ekspressiv, med sterke politiske overtoner.
Kapp Verde
Demokratisering
I presidentvalget i 2001 kjempet to tidligere statsministere om vervet, Pedro Pires og Carlos Veiga. Pires var statsminister under PAICVs regime, mens Veiga var statsminister i brorparten av Monteiros periode. Presidentvalget ble en politisk thriller, hvor Pires vant med 12 stemmer.
Hans Grundig
Liv og virke
Etter at han var blitt arrestert flere ganger, ble han satt i KZ Sachsenhausen i 1940. Senere ble han dirigert til en straffebataljon i Wehrmacht og ble ufrivillig krigsdeltaker på tysk side. Han hoppet av og overga seg til Den røde armé i 1944
Kapp Verde
Styresett
Kapp Verde er et parlamentarisk demokrati med et flerpartisystem, hvor statsministeren er regjeringssjefen. Statsministeren blir valgt av nasjonalforsamlingens 72 medlemmer (Asembleia Nacional) og innsatt av presidenten. Statsministeren utpeker regjeringens ministere og statsråder. Både regjeringen og nasjonalforsamlingen har lovgivende makt, mens domstolene er uavhengige.
Kapp Verdes konstitusjon ble vedtatt i 1980 og revidert i 1992. Valg blir avholdt for både statsminister og president, som begge blir valgt for en femårsperiode. Medlemmene av nasjonalforsamlingen blir også valgt, og de utnevner dommerne i Høyesterett sammen med statsminister og president.
Hans Grundig
Liv og virke
Han skrev en selvbiografisk roman i 1955/1956 som fikk tittel Zwischen Karneval und Aschermittwoch (Mellom karneval og askeonsdag). Han mottok Heinrich Mann-prisen i 1958 fra DDRs kunstakademi.
Kapp Verde
Styresett
Etter uavhengigheten i 1975 etablerte Det afrikanske partiet for Guinea-Bissau og Kapp Verdes uavhengighet (PAIGC) et ettpartisystem. Partiet skiftet navn til Det afrikanske partiet for Kapp Verdes uavhengighet (PAICV) i 1980 da Kapp Verde ville distansere seg fra Guinea-Bissau på grunn av uroligheter i Guinea-Bissau.
Hans Grundig
Liv og virke
Etterkrigstiden og Berlinmurens fall førte til store revalueringer når det gjaldt kunst fra østsiden. Grundig var blitt karakterisert som «antifascistisk motstandshelt» av det daværende regimet. Tross dette, regnes han som en betydelig representant for den realistiske kunsten i det tyvende århundre.
Kapp Verde
Styresett
I 1991 ga PAICV etter for presset om å innføre flerpartivalg, et valg som ble vunnet av Bevegelsen for demokrati (MpD). MpD fikk flertallet i nasjonalforsamlingsvalget og gikk seirende ut av presidentvalget. I 2001 vant PAICV presidentvalget og fikk flertallet i nasjonalforsamlingen.
Kapp Verde er et stabilt demokrati, og valgene blir ansett som frie og rettferdige. Landet har en fri presse og et velfungerende rettsvesen.
Nasjonalforsamlingen
Kapp Verdes første nasjonalforsamlingsvalg var i juni 1975. Kun kandidater fra PAIGC fikk lov til å stille til valg, og partiets generalsekretær Aristides Pereira ble valgt til president 5. juli 1975 i forbindelse med landets uavhengighet fra Portugal.
Neste valg på nasjonalforsamlingen ble avholdt 7. desember 1980, også dette et ettpartivalg. President Pereira ble gjenvalgt uten motkandidater. Under nasjonalforsamlingsvalget i 1985 ble nasjonalforsamlingen utvidet til 83 seter, og for første gang kunne uavhengige kandidater som var godkjent av PAICV, stille til valg.
I 1990 ble Kapp Verde et av de første landene i Afrika som avskaffet ettpartistyret og innførte demokrati. Landets første flerpartivalg ble avholdt 13. januar 1991 og ble ansett som fritt og rettferdig. PAICV mistet makten til opposisjonsbevegelsen MpD, som fikk 56 av 79 seter.
I neste valg på nasjonalforsamling 17. desember 1995 ble nasjonalforsamlingens seter redusert fra 79 til 72. MpD fikk i dette valget 50 seter, og PAICV fikk 21 seter. Det demokratiske partiet fikk det siste setet.
Det siste nasjonalforsamlingsvalget ble avholdt 22. januar 2006, som var landets fjerde valg siden innføringen av flerpartisystemet. Valgresultatet ble tilnærmet identisk med valget i 2001, ved at PAICV fikk 41 seter, MpD 29 seter og Demokratialliansen for forandring 2 seter.
Partier
Kapp Verde har tre store politiske partier:
Administrativ inndeling
Kapp Verde er delt inn i 22 kommuner (portugisisk: concelhos), som videre er delt inn i 32 freguesias («prestegjeld») basert på den kirkelige inndelingen som eksisterte i kolonitiden.
Kommunene er (nummerert i henhold til kartet):
Øyer
Øygruppen Kapp Verde består av ti hovedøyer og fem mindre øyer, som er inndelt i to øygrupper: Barlaventos (nordlige øygruppe) og Sotaventos (sørlige øygruppe).
Av disse øyene er det kun Santa Luzia og Razo som er ubebodd. Alle øyene er vulkanske, og en aktiv vulkan finnes på den ene øya, Fogo ("Pico de Fogo" – Fogofjellet). Forrige utbrudd var i 1995.
Byer
Majoriteten av Kapp Verdes befolkning bor i hovedstaden Praia eller på øya Santiago. Totalt 55 % av befolkningen bor på denne øya, noe som utgjør 265 066 (1. januar 2005).
Liste over Kapp Verdes ti største byer:
Økonomi
Kapp Verde er en liten nasjon som mangler ressurser og har opplevd store kriser og mangel på vann. (Landet har ingen ferskvannskilder.) Landbruk er vanskelig på grunn av mangel på regn og er begrenset til kun fire av øyene for det meste av året. Det meste av landets BNP kommer fra serviceindustrien. Kapp Verdes økonomi har hatt en sterk økning siden på slutten av 1990-årene og er nå betraktet som et land med en gjennomsnittlig levestandard. Kapp Verde har tette bånd til Portugal på det økonomiske planet og har knyttet sin valuta opp mot den portugisiske escudo og til euro fra 1999.
Handelspartnere
Kilde 2006: WTO Trade Profiles (stat.wto.org)
Demografi
De fleste innbyggerne på Kapp Verde er etterkommere av hvite portugisiske nybyggere og svarte afrikanske slaver. Europeiske forfedre inkluderer også spanske og italienske sjømenn som fikk tildelt land på øyene av Portugal, samt portugisiske jøder som flyktet fra inkvisisjonen. I tillegg har Kapp Verde nederlandske, engelske, franske, arabiske, amerikanere, brasilianere, kinesere fra Macao og jøder fra Libanon og Marokko. Alle disse inngår i det som omtales som mestiçobefolkningen, det vil si personer med både europeisk og ikke-europeisk herkomst.
De fleste portugisere flyttet fra Kapp Verde i forbindelse med landets selvstendighet i 1975.
Flere kappverdere bor utenlands enn i Kapp Verde. Det er store kappverdiske samfunn i USA (500,000), Portugal (80,000) og Angola (45,000). Det er også et større antall kappverdere i São Tomé og Príncipe, Senegal, Brasil, Guinea-Bissau, Frankrike, Spania og i Nederland.
Alderssammensetning
Tallene er 2005-estimater
Levealder
Tallene er 2005-estimater
Befolkningsgrupper og religion
De fleste innbyggerne (93,2 %) tilhører Den katolske kirke, men troen er påvirket av lokale tradisjoner. 6,8 % av innbyggerne er protestanter.
De første katolske prestene kom til øyene i 1462. Fransiskanerne kom i 1466, og i 1532 ble det opprettet et bispedømme, Santiago de Cabo Verde, som også omfattet afrikakysten mellom Gambiafloden og Kapp Palmas. Jesuittene virket der mellom 1604 og 1642, og i 1656 kom de første kapusinerne. I dag (2006) er de fleste av prestene enten kappverdere eller goanesere. Et nytt bispedømme, Mindelo, ble opprettet i 2003 og omfatter den nordlige øyrekken (Barlavento).
Protestantene utgjør en liten minoritet. De fleste er nazarenere, som innledet sitt misjonsarbeid der i 1903. Adventistene etablerte en kirke på øyene i 1935.
Språk
Kapp Verdes offisielle språk er portugisisk, som er det språket som blir brukt i skoleundervisningen, administrasjon og media. I tillegg kommer et kreolspråk med et blandet ordforråd fra ulike vestafrikanske språk og portugisisk. Det finnes mange varianter av kreolsk på Kapp Verde, og forskjellen mellom variantene kan være betydelig mellom hver enkelt øy. Hovedskillet er mellom de sørlige (Sotavento) og nordlige (Barlavento) dialektene.
Nesten hele vokabularet er fra portugisisk, men grammatikken har mange fellestrekk med andre kreolspråk. Verb bøyes ikke i person, og det er få uregelmessige verb. Dialekten på São Vicente er nærmest portugisisk, og bádiu fra det indre av Santiago er mer lik Guinea-Bissau-kreolsk. Kappverdiansk har mange likhetstrekk med papiamento på Aruba, Curaçao og Bonaire.
Det har etter selvstendigheten kommet en del litteratur på de ulike kreolske dialektene, spesielt på bádiu som blir snakket på hovedstadsøya Santiago og São Vicentes soncente. Det kreolske språkets prestisje har økt. ALUPEC (Alfabeto Unificado para a Escrita do Caboverdiano) er basert på Santiagos versjon av kreolsk og er det myndighetene har godkjent som offisiell ortografi for kappverdiansk kreol. Forskjellen mellom de kreolske dialektene på de ulike øyene har imidlertid vært en stor hindring for en slik endring. Tradisjon og at eliten behersker portugisisk er andre hindringer.
Kultur
Kapp Verdes kultur reflekterer landets portugisiske og afrikanske røtter. Kjente musikkformer er morna, koladera, funana (Santiago), batuku (Santiago), finason (Santiago), mazurka, valza (vals), kontradanza, lundum (Boa Vista). Koladera har fått moderniserte former, som kola-zouk, zouk love og pasada. Kizomba har blitt populært på øyene de siste årene, men er opprinnelig en angolansk musikkstil.
Morna er en kappverdisk musikkform i samme genre som portugisisk fado, brasiliansk modinha og argentinsk tango. Tekstene er som regel på kreolsk, og instrumentene som blir brukt på Kapp Verde, er klarinett, cavaquinho, trekkspill (torader, kalt gaita, brukt sammen med), ferrinho (en metallstang man skraper på med en skje eller kniv, for å holde rytmen i funana), fiolin, piano, cimboa (en enstrenget fele), skarptrommer (brukt i tabanka-opptog), konkylier (brukt i tabanka-opptog) og gitar. Sangerinnen Cesária Évora, som hørte hjemme i mornamusikken, vant internasjonal anerkjennelse. Mayra Andrade regnes som en av Evoras arvtakere.
Hver av de ni øyene som er Kapp Verde, har sin favoritt blant de ulike stilartene. Mest afrikansk innflytelse finner man på Sotavento, øygruppen i sør, der funana, batuku, finason og koladera dominerer. I Barlavento, øygruppen i nord, dominerer den europeiske påvirkningen. Her finnes blant annet morna, vals, masurka og kontradanza. Lundum er i dag så godt som forsvunnet, men kan fortsatt oppleves i private bryllup.
Den kjente jazzmusikeren Horace Silver er halvt kappverdisk. Hans hit «Cape Verdean Blues» fra 1965 er den eneste med klar referanse til barndomshjemmet, der faren og hans venner jammet med utgangspunkt i tradisjonelle sanger. Ellers finner vi kappverdere i både Duke Ellingtons storband og Machitos latinske storband.
10. mars 2012 vant norske Conor Patrick tre priser under Cabo Verde Music Awards med sin gruppe Jay & Bandidos, i klassene beste electronica, beste hiphop og beste reggae, for albumet Sempri Bandidos.
Klima
Selv om temperaturen til tider kan være ganske høy, blåser det ofte en svalende bris på de fleste øyene. Det tropiske klimaet har to årstider, den tørre fra november til juli, og den fuktige og varmeste fra august til oktober.
Samferdsel
Mindelo, Praia og Tarrafal er Kapp Verdes tre havnebyer.
Kapp Verde har 1,100 km vei, hvor 858 km er asfaltert. Det finnes ingen jernbane.
Kapp Verde har syv lufthavner:
Kapp Verdes lokale flyselskap Cabo Verde Airlines (TACV) betjener alle landets flyplasser, samt opererer ruter til utlandet. Kapp Verdes viktigste internasjonale flyplass er Amilcar Cabral internasjonale lufthavn på øya Sal.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Mattias Meiden
Mattias Meiden er en figur i Margit Sandemos slektssaga Sagaen om Isfolket. Han er sønn av Tarald Meiden og Yrja Mattiasdotter. Har en bror, Kolgrim Meiden, som er rammet. Mattias blir ofte beskrevet som en engel eller som godheten selv. Dette er på grunn av hans øyne, tonefallet hans og hans omsorg for alt og alle rundt han. I bøkene hvor han omtales blir det gjentatte ganger sagt at andre karakterer blir oppløftet og får livsvilje igjen bare av å se Mattias i øynene.
Mattias utdannes som doktor, og ble arving til Isfolkets skatt (en samling av magiske urter, trylleformler ++). Han gifter seg ikke før han er 30 år, og får kun en datter Irmelin Meiden.
Bøker som omhandler Mattias Meiden:
Universitetsbygningen i Vasaparken
Universitetsbygningen i Vasaparken, er Göteborgs universitets hovedbygning i Vasaparken, Göteborg. Bygningen ble innviet 18. – 19. september 1907.
Historie
Den 10. november 1887 besluttet bystyret med 35 stemmer mot 15 å opprette en høyskole i Göteborg ifølge vilkårene i donasjonsskrivet av den skotske kjøpmannen David Carnegie († 1890). Pådriver i arbeidet var redaktøren for "Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning" (GHT) S A Hedlund, gøteborgskjøpmannen og donatoren Oscar Ekman samt Sigfrid Wieselgren, notarius ved rådhusretten og sønn av domprosten og avholdsforkjemperen Peter Wieselgren.
Det høytidelige åpningen av Göteborgs Högskola skjedde den 15. september 1891 i enkle, leide lokaler i hjørnet av Södra Vägen og Parkgatan (tidigere Realskolan eller den såkalte Schillerska skolan). Innvielsestalen ble holdt av kirkeminister Gunnar Wennerberg og elevantallet var 15 stykker. Allerede i 1899 i forbindelse med et nordisk lærermøte i Göteborg, ble de falleferdige lokalene kritisert og røster hørtes for at en egen bygning skulle gi skolen dens rette status og gjøre den mer synlig for allmennheten. Daværende rektor Johan Vising anså at det inte bara brast i bekvämlighet, hygien och värdighet utan att lokalerna även började bli för snålt tilltagna.
Etter at bystyret besluttet å bygge en ny bygning for bybiblioteket, bekostet med 200 000 kronor av Renströmfondet, der høyskolens rektor Vising hadde sittet som bygningskomitéens formann, tok diskusjonene om et nybygg fart. Det hele ble påskyndet ytterligere av at leiekontrakten for det gamle huset løp ut 1901. Høgskolens forrige gjenlevende grunnlegger og donator Oscar Ekman tilbød seg nå å bekoste hele bygningen. Rektor Vising fikk i oppdrag å gjøre en kostnadsberegning. Den stoppet på 450 000 kroner.
I sitt brev til Oscar Ekman den 6. januar 1901 skriver rektor Vising; "Om konsul Ekman vill giva högskolan det belopp 450 000:- som här är i fråga, är denna gåva så storartad och så vida över allt vad vi hittills vågat drömma om, att det ej kan falla oss in att begära någon som helst ökning av densamma och den är oss så kär och dyrbar, att det skall bliva vår bindande plikt att använda den så, som givaren bestämmer". Tre dager senere, den 9. januar, donerte Ekman summen til høgskolen under forutsetning at bystyret kostnadsfritt frigjorde en passende tomt.
Planarbeidet tok nå til og rektor Vising kom til å innta en ledende rolle ved planlegging og utformning av bygingen, ingen statlig myndighet var innblandet. De nærmeste forbildene var Lunds og Uppsalas universitetsbygninger fra 1882 respektive 1887.
San Gregorio de Polanco (kommune)
Historie
San Gregorio de Polanco ble grunnlagt i 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Mario Sergio Teixeira (2010-2015).
Paso de los Toros (kommune)
Paso de los Toros er en kommune (spansk: municipio) i Tacuarembó-departementet i det nordlige Uruguay. Hovedstaden heter Paso de los Toros.
Historie
Paso de los Toros ble grunnlagt i 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Juan José López Sánchez (2010-2015).
São Pedro do Piauí
São Pedro do Piauí er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Teger
Teger (Heteroptera) er en underorden av ordenen nebbmunner (Hemiptera). De har det til felles at munndelene er en flerleddet sugesnabel og at de suger opp næringen. De lever av plantesaft fra planter og trær, men også som rovdyr, der de suger ut hemolymfe (kroppsvæske) fra andre mindre dyr.
Navnet er satt sammen av to greske ord: Heteros, som betyr «forskjellig» eller «ulike», og pteron, som betyr «vinge». Det blir «ulike-vinge», og kommer av at mange av tegene har den ene delen av framvingen, litt læraktig og noe tykkere enn den bakre vingehalvdelen som ofte er membranøs og gjennomskinnelig.
Utseende
Teger skiller seg fra blant annet fra andre insekter som biller på munnen. Biller har kjever, mens teger har en snabelformet munn for å suge opp føden. Snabelen består av fem ledd, når den ikke er i bruk ligger den vanligvis bakover under kroppen. Hos enkelte grupper teger finnes det en fordypning under brystet, mellom framhoftene, til snabelen. Mange av artene har vinger, mens noen er «vingeløse». Mellom vingene, ved vingeroten er det et scutellum, et trekantet område.
De har stor variasjon i utseende, fra kortbeinte til langbeinte, store og brede eller lange og slanke. Enkelte arter er farget i klare framtredende farger, mens andre er nøytralt farget og skiller seg ikke ut fra omgivelsene. Rovtegene er vanligvis godt kamuflert, noe som er viktig ettersom de jakter på byttedyr ved å krype rundt.
Levevis
De finnes på mange ulike leveområder (habitater). Noen lever i vann som buk- og ryggsvømmerne. Andre på vannoverflaten som vannløperne. Men de fleste lever på jordoverflaten, på planter og trær, og de fleste er plantesugere.
Noen arter er rovdyr og lever av andre mindre dyr, som de fanger og suger kroppsvæsken ut av. Veggedyret lever av blod fra pattedyr inkludert mennesker. Veggedyr er et økende problem i Norge.
Teger har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere nymfestadier.
Systematisk inndeling
Teger tilhører gruppen nebbmunner, og tradisjonelt var nebbmunner delt i to underordener, kalt: plantesugere (Homoptera) og teger (Heteroptera).
Nyere forskning og studier viser at denne måten å systematisk dele nebbmunnene opp gjør plantesugerne til en parafyletisk gruppe, det vil si at teger stammer fra en gruppe av plantesugere. I nyere systematikk deles nebbmunner i fire delgrupper. Den tidligere underordenen plantesugere (Homoptera) utgjør tre av delgruppne og tegene utgjør den fjerde delgruppen.
Norsk entomologisk forening har også utgitt en rekke Insekttabeller. Dette er små og billige hefter der en kan bestemme insekter til artsnivå. Noen av heftene (se litteraturliste) tar for seg enkelte grupper av de norske tegene (Heteroptera).
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
August Palm
August Palm, «Mäster Palm», (født 5. februar 1849 i Fårabäck i Södra Sallerups socken i Skåne, død 14. mars 1922 i Stockholm) var en svensk, skredder, sosialist og sosialdemokratisk pionér og agitator. Det svenske sosialdemokratiet begynte med August Palm og han var dets forgrunnsfigur de første årene i Sverige.
Bakgrunn
August Palms far, Nicolaus Palm, var folkeskolelærer men hadde tidligere vært skredder. Moren het Anna Andersson. Vid ti års alder ble August Palm farløs. Moren ble med hans yngste søsken satt på fattighuset, mens han selv havnet i fosterhjem hos en skredder i Östra Kattarp. For å lære seg et yrke ble han satt som lærling til skredder i Malmö. Atten år gammel var det tid for gesellvandringen.
Sosialistisk engasjement
August Palm hadde fått sine ideer etter å ha vært i Danmark og Tyskland der han blant annet hadde truffet August Bebel.
Ved tilbakekomsten til Sverige ville Palm etablere en svensk sosialdemokratisk bevegelse. Han reiste rundt og agiterte og talte og 6. november 1881 holdt han sin første offentlige tale på et hotell i Malmö. Emnet var «Hvad vilja socialdemokraterna?». Den 26. november samme år holdt han et møte med 800 deltagare i Malmö og den 18. desember samme år begynte han en reise rundt om i Sverige. Han hadde ikke noe arbeid og var avhengig av den mat og husly tilhørerne kunne gi han.
I 1885 etablerte han avisa Social-Demokraten men ble alt året etter tvunget til å overlate redaktørkrakken til Hjalmar Branting. Han fikk mange fiender ettersom han foruten å snakke om de sosiale urettferdigheten også kritiserte krig og kongehuset.
I 1889 ble han satt i fengsel for å ha spredt antimilitaristisk propaganda, og satt inne i tre måneder og 15 dager. På denne tiden var det straffbart i Sverige å kritisere kongen, Gud og militæret.
Han forsøkte å samle sosialdemokratene i Sverige ikke bare lokalt, men også i hele landet og fra sin celle på Långholmen kunne han drive bevegelsen. 23. april 1889 var han med på å etablere Sveriges socialdemokratiska arbetareparti på Tunnelgatan 12 i Stockholm.
Lestebygging
Lestebygging er en byggemetode for båter oppfunnet av Erling L. Kristofersen. Dette er en rask metode for oppbording av mindre entypebåter i tre. Båten bygges med bunnen opp over en form. Det hele minner om måten en skomaker lager en sko over en skomakerlest – derav navnet lestebygging. Metoden ble benyttet av Kristofersen på hans konstruksjoner: Knarr og Kutter. Den er også brukt til bygging av Borge Bringsvær sin BB11 og trolig på BB17.
Ved lestebygging har en en form – en lest – som er bygget opp i tre. Formen er kraftig bygget og utformet som det ferdige skroget og båten bygges med kjølen opp. I lesten er det smale spor fra kjøl til reling for bøyede spant. Båten bygges i kravellteknikk, dvs bordgangene legges med kantene mot hverandre og danner en slett flate. Kanten på bordene er høvlet med hulkil på den ene siden og en motsvarende rund vulst på den motsatte. Derved kan bordene legges tett mot hverandre og skjøten blir tett selv om det er noe vinkelforskjell mellom de enkelte bord. Bordene er relativt smale og enten parallelle, eller alle er høvlet med samme innsnevring mot endene. Ved oppbording legges spantene, stevn og kjøl i lesten og bordene skrus mot spantene og limes i natene. Når skroget er ferdig, løftes det av lesten. Metoden er rask, en slipper tilrigging, kontroll og alle båtene blir svært like.
En lignende metode er i dag brukt av mange til å bygge kajakk i tre av smale lister. Da lager en en enkel jigg ved at en stiller opp spantemaler og limer sammen skroget av smale lister, helst med hulkil/vulst. Denne byggemetoden kalles gjerne strip planking.
Södra Näs
Södra Näs er et tettsted i Varberg kommune i Hallands län i Halland i Sverige. Det ligger ved kysten, rundt fem kilometer sør for Varberg. I 2010 hadde tettstedet 671 innbyggere.
Råkollen
Råkollen er et fjell i Oslo kommune, mellom Langlielva og Øyvannet. Det har en høyde på 528 meter over havet og er det åttende høyeste fjellet i Oslo av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter. Referansesadelen er mot Heikampen ved Hansemyra i nord.
Vasaparken (Göteborg)
Vasaparken er en park i bydelen Vasastaden i Göteborg. Vår og sommer et velkjent tilholdssted for ungdom i helgene og da ofte punkere og andre med alle mulige outrerte hensikter.
I parkens nordre del ligger Göteborg universitets hovedbygning som grenser mot Vasaplatsen. Vasaplatsen er en kileformet parklignende plass som er bredest oppe mot Vasaparken. Parken skilles fra plassen av Vasagatan.
Sør for parken og Engelbrektsgatan ligger Vasakyrkan og Göteborgs universitets hovedbygning i en parklignende omgivelse som fortsetter opp til Hvitfeldtska gymnasiet.
Vasaparken (Stockholm)
Vasaparken er en park i bydelen Vasastaden i Stockholm sentrum. I øst avgrenses den av Dalagatan, i nord av Odengatan, i vest av Torsgatan og i sør av sykehusområdet Sabbatsberg.
Bergianska trädgården lå her på 1700-tallet og større deler av 1800-tallet. I 1885 ble den flyttet til sitt nåværende sted ved Frescati, og Vasaparken ble deretter anlagt.
Vasaparken er bl.a. kjent for viktige politiske debatter før valgene på 1950-tallet. Mest kjente er de politiske duellene i Vasaparken mellom Sveriges daværende statsminister Tage Erlander og opposisjonslederen Bertil Ohlin.
Astrid Lindgren bodde lenge på Dalagatan 46 ved Vasaparken, og parken er nevnt i flere av hennes bøker. Etter hennes død ble det ene hjørnet av parken omdøpt til Astrid Lindgrens terrasse.
De tre terrassehagene i grovhugget granitt og betongoverflater med relieffer ved Torsgatan ble anlagt på 1940-tallet i en unik stil. De fleste trærne i parken er fra tiden da parken ble anlagt, selv om det finnes en drøyt 200-årig lønn og flere nyplantede trær.
Utvikling
Da Sabbatsbergsområdet kommer til å utbygges med et større antall nye boliger, er en opprustning av Vasaparken påbegynt. I 2004 er terrasser bygget i gatenivå fra Odengatan og Dalagatan der en kan sitte og se ut over parken. 2005 ble det anlagt en kunstgressplen for 7-mannsfotball. Planen er en kunstisbane vinterstid. Skøytebanen ble innviet i desember 2005.
Statuer i parken: Arbetaren av Gottfrid Larsson og Romeo och Julia av Olov Thorwald Olsson.
Mesterbrevnemnda
Mesterbrevnemnda er en norsk organisasjon som av Nærings- og fiskeridepartementet er delegert ansvar for å styre ordningen med mesterbrev. Nemnda består av en leder og fire medlemmer, samt varamedlemmer. Medlemmene er oppnevnt etter forslag fra Samarbeidsrådet for yrkesopplæring, Landsorganisasjonen og Næringslivets Hovedorganisasjon. Lederen oppnevnes av Nærings- og fiskeridepartementet på uavhengig grunnlag.