cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haumyrheitunnelen
Haumyrheitunnelen er en tunnel på europavei 18 i Kristiansand kommune i Agder. Tunnelen er 348 meter lang, Tunnelen har to løp, med to filer i vestgående retning og tre filer i østgående. Den ble åpnet i 1994. Tunnelen ble rehabilitert og utvidet som følge av byggingen av ny Varoddbru og kontinuerlig kollektivfelt ut av byen i 2020/21.
ESO 69-6
ESO 69-6, ESO 069-IG006 eller AM 1633-682 er et par vekselvirkende galakser som ligger rundt 650 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Det sørlige triangelet. Lange tidevannshaler strekker seg ut fra de to galaksene da gass og stjerner ble dratt av og slengt vekk fra de ytre regionene i galaksene. Slike haler er unike tegn på en vekselvirkning mellom galaksrr.
Simostranda Idrettslag
Simostranda Idrettslag er et idrettslag på Simostranda i Modum som ble stiftet 8. juli 1945. Laget har om lag 500 medlemmer (2013), og er nok mest kjent for sitt aktive skiskyttermiljø med skiskytterbrødrene Ole Einar og Dag Bjørndalen. Foruten skiskyting står arbeidet med barneidretten sentralt.
Idrettslaget har en har en moderne skiskytterarena og en om lag 4 km lang lysløype. Deler av løypa kan dekkes med kunstsnø så snart det blir kuldegrader om høsten noe som kan gi gode treningsforhold. Lagets klubbhus er «Eikvang».
Jostein Eivind Rasmussen
Jostein Eivind Rasmussen (født 2. desember 1945 i Ålesund) er en norsk lyriker.
Mostratinget
Mostratinget var et tingmøte som ble holdt ved Moster kirke, på Moster på Bømlo i 1024. Her la kong Olav den hellige og biskop Grimkjell frem kristenretten som de i samråd med frie bønder på tinget fikk vedtatt. Senere ble dette også vedtatt på de ulike lagtingene, og kan dermed regnes som den formelle innføringen av kristendommen som nasjonal religion i Norge. Mostratinget er nevnt i de eldste norske lovtekstene, blant annet fire ganger i Gulatingsloven og i Frostatingsloven. Det første kapittelet i Gulatingsloven var selve kristningsvedtaket fra Olav Tryggvason sin tid.
Foran Moster gamle kirke står det tre minnesteiner av Olav Tryggvason (som holdt messe på Moster i 995), Biskop Grimkjell og Olav Haraldsson (som satte kristenretten på Mostratinget i 1024). Minnesteinene ble avduket i 1979 av kong Olav V.
Les Mots
Les Mots (Ordene), ble utgitt 1963, i tidsskriftet Les temps modernes (Moderne tider) og senere i bokform i 1964. Dette er forfatteren og filosofen Jean-Paul Sartres selvbiografi. Boken omhandler hendelser i og refleksjoner omkring hans liv frem til hans ellevte år. Romanen beskriver hans oppvekst med bøker og det skrevne ord gjennom en analyse av ham selv og hans familie. Det er uklart når Sartre skrev romanen. Sartre har selv uttalt at den ble skrevet i 1953-54, men den ble ikke utgitt før i 1963.
Romanen er oversatt til norsk (ISBN 82-05-16767-2) og finnes i engelsk utgave under tittelen The Words.
Sun (navn)
Sun er en romanisering av det utbredte kinesiske slektsnavnet som skrives tradisjonelt 孫 og forenklet 孙; på pinyin: Sūn. Det kan også romaniseres Suen (Hongkong og blant kantonesisktalende generelt), Tôn (Vietnam), Son (Japan), Soon (blant hokkientalende), Suan (på Filippinene) og Sng.
I Hongkong og blant andre kantonesisktalende romaniserer også navnet Xin (辛) som Sun.
Paolo Bossoni
Paolo Bossoni (født 2. juli 1976 i San Secondo Parmense) er en profesjonell italiensk landeveissyklist. Han syklet for det italienske laget Lampre-Fondital da han testet positivt for EPO i juni 2008, og fikk to års utestengelse.
Storm-klassen (1965)
Storm-klassen var en klasse motorkanonbåter, MKB, bygget for det norske sjøforsvaret fra 1965 til 1967. Fartøyene ble tatt ut av tjeneste på 1990-tallet.
Fartøyene var opprinnelig konstruert som rene kanonfartøyer, men skrogformen ble senere benyttet til både Snøgg-klassen og Hauk-klassen. Også den svenske marinen har båter med samme skrogfasong som disse fartøyene.
Prototypen til Storm-klassen ble bygget ved Bergen Mekaniske Verksted og sjøsatt i Bergen 19. mars 1963. Etter omfattende testing og utprøving, fant man skroget og designet godt egnet for operasjoner på norskekysten. Enkelte av fartøyene ble også produsert ved Westermoen Hydrofoil i Mandal.
Ytelse og konstruksjon
Flåteplanen av 1960 forutsatte 23 kanonbåtfartøyer av liten størrelse, med mindre havgående egenskaper, men til beskyttelse av kysten mot en eventuell invasjon. Båtene skulle bygges i Norge ved norske verft.
Skroget som ble utprøvet hadde en svært rett baug i forhold til det man ser på senere båter, og dette var en av utbedringene som ble foretatt i forhold til prototypen «Storm». Storm gjorde tjeneste som testfartøy frem til 1967, da den ble utrangert. Den lå en lengre tid ved Haakonsvern, men ble senere solgt.
Båtene skulle forhindre fiendtlige styrker å trenge inn til kysten, og kunne ta ut mål som hensiktsmessig kunne ødelegges med kanonild – de var ment å samarbeide tett med torpedobåtene i Tjeld-klassen og opererte i skvadroner med 3 – 4 kanonbåter og samme antall torpedobåter. Senere fikk man også Snøgg-klassen (som erstattet Rapp-klassen) og Hauk-klassen torpedobåter til erstatning for Tjeld-klassen.
Bevæpning
Opprinnelig var fartøyklassen utstyrt med to kanoner – en L/50 Bofors kanon på 76 mm forut, og en 40 mm L/70 Bofors kanon akterut. L/50 var bygget for å ta ut landmål/overflatemål, mens L/70 var beregnet på luftmål.
Da Penguin-missilet ble utviklet og tatt i bruk på slutten av 60-tallet, ble disse integrert på Storm-klassen. Missilene ble plassert i seks ramper på akterdekket til Storm-klassens fartøyer, og dette økte fartøyenes kampverdi dramatisk. Senere ble antallet utskytningsramper redusert til fire.
Sensorer
Aktive:
Estadio Olímpico Universitario
Estadio Olímpico Universitario er et olympiastadion i Ciudad Universitaria i Mexico by. Det var hovedarena for De olympiske leker i 1968, og var også arena for fire kamper i Verdensmesterskapet i fotball 1986. Stadionet har en tilskuerkapasitet på 63 186. Det ble bygd i 1952, og var den gang det største stadionet i Mexico. Det er i dag det nest største, etter Estadio Azteca. Estadio Olímpico Universitario brukes som hjemmebane av fotballaget Pumas de la UNAM og av det amerikanske fotballaget Pumas Dorados de la UNAM.
Sebastián Coates
Sebastián Coates Nion (født 7. oktober 1990) er en uruguayansk fotballspiller som spiller for den portugisiske klubben Sporting Clube de Portugal og for landslaget til. Supporterne i Uruguay kaller ham «Luganito» («lille Lugano») og «El Patrón» («sjefen»).
Tidlig liv
Coates vokste opp i Uruguay som sønn av en skotsk far og en uruguayansk mor.
Liverpool
I august 2011 fikk Coates stor oppmerksomhet fra Liverpool. Han fikk lov av Nacional til å gjennomgå en medisinsk test på Melwood, og var også tilskuer på Liverpools kamp mot Bolton. 30. august, etter å ha fått arbeidstillatelse, annonserte Liverpool at de hadde signert Coates på en «langtids-kontrakt» for et ukjent overgangsbeløp. Liverpool ga Coates trøye nr 16, sist brukt av Sotirios Kyrgiakos som nettopp hadde gått til Wolfsburg.
18. september 2011 debuterte Coates i en kamp mot Tottenham, da han kom inn som innbytter for skadde Daniel Agger i det 27. minutt av 4–0 tapet. Coates fikk sin første kamp fra start tre dager senere i ligacupkampen borte mot Brighton. Liverpool vant kampen 2-1, og Coates fikk også starte neste kamp i turneringen mot Stoke som Liverpool også slo 2–1. Den 26. februar 2012, vant klubben sitt første trofe siden 2006, da de vant ligacupen 2012 over Cardiff. Coates fikk sitt første trofe for klubben selv om han ikke var med på benken engang. 21. mars 2012 skårte han sitt aller første mål for «the Reds» mot Queens Park Rangers med et flott «sakseskudd» fra kanten av 16-meteren. Coates fikk 7 seriekamper (1 mål), 2 FA-cupkamper, 3 ligacupkamper i sin første sesong i Liverpool.
I sesongen 2012-13 fikk han sin første kamp først i en vennskapskamp mot Bayern Leverkusen 12. august 2012. Hans første reelle kamp kom så først 14 dager senere, da han startet i 2-2 kampen hjemme mot Manchester City. Han tilbrakte så flere kamper på benken, før han igjen fikk starte i Europaligaen mot BSC Young Boys 20. september, der han også skårte et av målene i 5-2 seieren. Coates var et stykke ned på rangstigen i Liverpool denne sesongen, og fikk bare et fåtalls kamper, noe som fikk manager Brendan Rodgers til å uttale i januar 2013 at «Det har vært vanskelig for ham å få kamper, og det beste for Sebastian ville være å gå ut og få kamper». Etter å ha startet 4. rundekampen der Liverpool ble slått ut av FA-cupen av Oldham fra League One, var Coates en av spillerne som fikk flengende offentlig kritikk etterpå av Rodgers.
Coates fikk en kneskade når han spilte for Uruguay i en vennskapskamp mot Japan i august 2013. Skaden satte han ute av spill for det meste av 2013-14 sesongen. Den siste halvdelen av sesongen returnerte Coates til Nacional på utlån, noe som hjalp han til å sikre seg en plass på laget til Fotball-VM 2014.
Sunderland
1. september 2014, på «Deadline Day», bekreftet Liverpool at Coates skulle lånes ut til Sunderland for resten av sesongen 2014-15.
Landslagskarriere
Etter å ha spilt for Uruguays U20-landslag ble han innkalt til spill for i første runde av kvalifiseringen til CONMEBOL–CONCACAF, mot  der han var ubenyttet reserve. Hans landskampdebut kom mot i Copa América i 2011. Etter turneringen fikk Coates prisen for Beste Unge Spiller.
Sommer-OL 2012
Coates ble tatt ut i troppen til OL-laget til Uruguay sammen med sin lagkamerat fra Liverpool,Luis Suárez, for å konkurrere i Herrenes turnering under Sommer-OL 2012. Etter å ha vunnet sin første kamp mot De forente arabiske emirater, tapte Uruguay de neste kampene mot Senegal og Storbritannia, og ble slått ut av turneringen. Coates skårte ingen mål i OL.
Fotball-VM 2014
Coates spilte kun en av Uruguays kamper i Gruppe D. I kampen mot England, kom han inn som innbytter de to siste minuttene for to-måls skårer og lagkamerat Luis Suarez, da en feilpasning fra Liverpool-lagkamerat Gerrard seg fatal, og ga Suarez muligheten til å sette inn seiersmålet. Etter at Costa Rica senere i turneringen så slo Italia,i sin inbyrdes kamp, betydde dette at England var ute av VM etter bare to kamper i gruppespillet. Coates fikk ikke spille i 8-delsfinalen der Colombia slo Uruguay 2-0.
Fotball-VM 2018
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Fotball-VM 2022
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Klubber
Nacional
Liverpool
ESO 77-14
ESO 77-14 er et par vekselvirkende galakser som ligger rundt 550 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Indianeren. Begge galaksene er sterkt deformerte og har fysisk kontakt gjennom en bro av materiale. Begge galaksene har også forlengede armer; den ene har en lang og blåaktig arm, mens den andre har en kortere og rødere arm.
Varoddbrua
Den vestgående broen ble åpnet i 1994, mens østgående åpnet for trafikk i 2020. Den nyeste broen avløste den opprinnelige hengebroen fra 1956, og sommeren 2020 startet Statens vegvesen rivingen av hengebroen fra 1956. Det oppgraderte brosystemet var fullført i juni 2021.
Gamle Varoddbrua
Gamle Varoddbrua var en hengebro som også gikk over utløpet av Topdalsfjorden. Broen ble åpnet 20. oktober 1956 og var bompengefinansiert. Den førte Sørlandske hovedvei (daværende riksvei 40, i dag E18) over fjorden, og erstattet ferjeforbindelsen over Topdalsfjorden fra Varodden til Torsvik. Med broåpningen ble også Sørlandske hovedvei betydelig kortere. Tidligere gikk hovedveien mellom Lillesand og Kristiansand via Birkeland og videre over på vestsiden av Topdalsfjorden.
1956-broen hadde to-veistrafikk frem til den nye broen stod ferdig i 1994, og fra 1994 til 2020 gikk E18 i østgående løp over broen i to kjørefelt.
Nye Varoddbrua
Nye Varoddbrua fra 1994 er en fritt frembygg-bro som går over utløpet av Topdalsfjorden. E18 går over broen i vestgående løp. Broen er 663 meter lang, og største spenn er 260 meter. Seilingshøyden er 32 meter, og broen har til sammen 4 spenn. Broen ble åpnet i 1994. Broen ble bygget av AS Anlegg.
1994-broen ble bygget ved siden av hengebroen fra 1956. Etter åpningen av den nye broen, ble trafikken ledet i hver sin retning over de to broene. Den nye fritt frambygg-broen som leder trafikken i østgående retning åpnet for trafikk i 2020, og hele det oppgraderte systemet ble offisielt åpnet 18. juni 2021.
Erich von dem Bach-Zelewski
Erich von dem Bach-Zelewski (1899–1972) var en tysk offiser i Schutzstaffel (SS), SS-Obergruppenführer (1941) og general i Waffen-SS. Han var blant annet SS- og politisjef i erobrede områder av Sovjetunionen og medvirket til holocaust og andre massakrer. Han var fra 1943 ansvarlig for anti-partisan-krigføringen på hele østfronten. Etter andre verdenskrig forsøkte Bach-Zelewski å flykte. Han ble oppsporet og arrestert av amerikansk militærpoliti. Mot å vitne for anklagersiden i Nürnbergprosessen, unnslapp han tiltale for krigsforbrytelser og unngikk også utlevering til Polen eller Sovjetunionen der han hadde virket under krigen. Han ble derimot dømt for flere drap han hadde begått tidligere i 1930-årene.
Bakgrunn og familie
Erich von dem Bach-Zelewski ble født som Erich Julius Eberhard von Zelewski 1. mars 1899 i Lauenburg, Pommern, området ble etter andre verdenskrig overtatt av Polen og inngår i Pommerske voivodskap.
Han vokste han opp i fattigdom fordi faren Otto Jan Józefat von Zelewski ikke var i stand til å holde på et arbeide. Da faren døde 17. april 1911, arbeidet han som forsikringsfunksjonær i Dortmund, og sønnen Erich ble sterkere knyttet til onkelen Oskar von Zelewski som var offiser.
Han deltok i første verdenskrig som en svært ung (15 år gammel) rekrutt i den prøyssiske hæren og ble såret (dessuten ble han utsatt for stridsgass) to ganger og tildelt Jernkorset av første og andre klasse, samt Sachsen-Meiningische Ehrenmedaille. Krigsskadene var moderate. Han fikk livsvarig pensjon som følge av krigsskadene. Ved slutten av krigen var Bach-Zelewski løytnant og kompanisjef.
Til den amerikanske psykologen Leon Goldensohn fortalte han at han sluttet i hæren på grunn av antisemittismen han ble utsatt for etter at to av hans søstre giftet seg med jødiske menn. Ifølge egen beretning støttet han søstrenes giftemål. Fordi to av hans svogere var jøder ble han ikke invitert til sosiale sammenkomster blant de militære.
Mellomkrigstiden
Etter krigen var Bach-Zelewski medlem av Frikorps og han gikk inn i Reichswehr, hvor han blant annet deltok i å slå ned oppstanden i Øvre Schlesien 1919–1921, hvor han fikk et godt omdømme og ble dekorert flere ganger. I 1924 ble han overført til grensestyrken Grenzschutz.
23. oktober 1925 fikk han tillatelse til å endre etternavnet til von dem Bach-Zelewski.
Han hadde lenge vært en tilhenger av Adolf Hitler. I 1930 meldte Bach-Zelewski seg inn i NSDAP med medlemsnummer 489,101 og 15. februar 1931 gikk han inn i SS med medlemsnummer 9,831. Ved valget i juli 1932 ble han valgt inn i Riksdagen og fra 1934 var han SS-leder i Øst-Preussen (Oberabschnitt Nordost). Han ble ved valget i 1933 valgt inn i den nasjonalsosialistiske riksdagen og satt formelt i denne fram til krigens slutt.
Han sted raskt i gradene innen SS, og var ved utgangen av 1933 Brigadeführer (generalmajor). I 1934 ble han tildelt det nye Æreskorset.
Bach-Zelewski deltok samme år i de lange knivers natt, hvor blant annet hans rival og stabsoffiser Anton von Hohberg und Buchwald ble myrdet. Han tjenestegjorde i de kommende årene i en rekke høyere SS-funksjoner, blant annet fra 1936 som SS-leder i Schlesien (Oberabschnitt Südost med kontor i Breslau) fra 1937 som Höherer SS- und Polizeiführer og som sjef for SS-Oberabschnitt Südost. I 1939 hadde nådd generals nivå i SS.
I 1934 hjalp han (ifølge egen beretning) sine to søstre som begge var gift jødisk til å emigrere til Rio de Janeiro. I 1934 innledet han sak mot Erich Koch for påstått korrupsjon, til Herman Görings sterke misnøye.
Andre verdenskrig
Etter at krigen var brutt ut, deltok enheter under hans kommando i gjengjeldelsesaksjoner under invasjonen av Polen, uten at Bach-Zelewski selv var til stede. Den 7. november 1939 ble han av Heinrich Himmler tilbudt stillingen som leder av germaniseringen av Schlesien. Blant hans oppgaver var storstilt omplasseringer av mennesker og konfiskering av privat eiendom. Innen august 1940 hadde hans enheter sørget for tvangsmessig forflytning av mer enn 20,000 familier fra Żywiec.
Trolig med Himmlers godkjenning satte Bach-Zelewski i gang undersøkelser av muligheten for å bruk gassvogner til avliving i Minsk. Til dette arbeidet inviterte han Herbert Lange som hadde god kunnskap om avliving av tilbakestående med karbonmonoksid i gassvogner. Lange kom ikke til Minsk, men senere kom Albert Widmann som var sjefskjemiker ved kriminalpolitiets kriminaltekniske institutt i Berlin. Widmann hadde tidligere gitt råd til gjennomføring eutanasiprogrammet Aktion T4.
Oppgaven var særlig å organisere bekjempelsen av partisanene i Russland i ansvarsområdet til armégruppe sentrum, som omfattet Hviterussland, Øst-Polen, og deler av det nordlige Ukraina. Fra 11. juni 1943 fikk han støtte fra SS-Brigadeführer Curt von Gottberg med de beryktede avdelingene Kampfgruppe von Gottberg og Sonderkommando Dirlewanger, samt støtte fra blant annet Einsatzgruppen-enheter.
Fra 9. november 1941 ble Bach-Zelewski utnevnt til SS-Obergruppenführer und General der Polizei, og stasjonert i Riga. Der sørget han i desember 1941 for at 27,800 ble myrdet. I februar 1942 ble Bach-Zelewski innlagt på sykehus med alvorlige mage- og tarmproblemer. Reichsarzt-SS, og leder av Tysk Røde Kors Ernst-Robert Grawitz beskrev ham for å lide av «hallusinasjoner knyttet til skyting av jøder». Han var innlagt på sykehus i fire måneder. Han vendte tilbake til tjeneste i juli samme år, uten at hans hensynsløshet hadde blitt noe mindre.
Etter drapet på Reinhard Heydrich i Praha 4. juni 1942, ønsket Adolf Hitler at Bach-Zelewski skulle overta stillingen som riksprotektor for Riksprotektoratet Böhmen-Mähren, men da Himmler argumenterte for at Bach-Zelewski var uunnværlig i den foreliggende militære situasjon, ga Hitler etter og utnevnte Kurt Daluege i stedet.
I juli 1943 ble han utnevnt til leder for partisanbekjempelsen på Balkan. 5. august 1944 utnevnte Hitler ham som øverstkommanderende for å slå ned Warszawaoppstanden, og i løpet av 64 dager ble over 170,000 polske sivilister drept.
For sin innsats under Warszawaoppstanden ble Bach-Zelewski i september 1944 tildelt Jernkorsets ridderkors. 1. oktober 1944 ble han nevnt i Wehrmachtbericht og ble samme måned sendt av Hitler til Budapest. Etter at Miklós Horthy var tvunget til å trekke seg som riksforstander, sørget Bach-Zelewski for at lederen for Pilkors-partiet, Ferenc Szálasi ble innsatt som ny leder av landet 15. oktober. I tillegg sørget Bach-Zelewski for forfølgelse og drap på de gjenværende jødene i landet.
Hitler satte stor pris på Bach-Zelewskis brutalitet og ferdigheter i å improvisere.
Etter krigen
Da krigen sluttet gikk Bach-Zelewski i dekning og prøvde også å flykte fra landet. Han ble imidlertid oppsporet og arrestert av amerikansk militærpoliti 1. august 1945. Mot å vitne for anklagersiden i Nürnbergprosessen, unnslapp han tiltale for krigsforbrytelser og unngikk også utlevering til Polen eller Sovjetunionen. Han satt i husarrest til 1949 etter å ha blitt dømt av en denazifiseringsdomstol i München. Han donerte krigsdagboken sin til Bundesarchiv i Koblenz. Senere avdekket Richard Breitman at dagboken i Koblenz ikke var original, men en versjon som var pyntet på eller skrevet helt om i ettertid for å beskytte forfatteren. Etter krigen hevdet han at han som sjef for anti-partisan-tiltakene på østfronten fra 1943 beskyttet jøder mot Einsatzgruppene.
Domfelt
Han vitnet mot de tiltalte i Nürnbergprosessen. Bach-Zelewski ble i 1951 tiltalt og dømt til ti års fengsel for mord på politiske motstandere tidlig i 1930-årene. Han ble også tiltalt for drapet på SS-offiseren Anton von Hohberg und Buchwald under de lange knivers natt. Han fikk for dette drapet fire og et halvt års fengsel. I 1952 snakket han åpent om forbrytelsene han hadde beordret eller medvirket til, uten at det utløste tiltale. Han begynte ikke soningen før 1958. I 1961 (eller 1962 ) ble han dømt til ytterligere ti års fengsel for drap på ti kommunister tidlig i 1930-årene. Ingen av dommene hadde tilknytning til hans aktiviteter i Polen under andre verdenskrig eller til hans rolle under holocaust, selv om han åpent omtalte seg selv som en massemorder. I 1961 ble han dømt til fire år i fengsel for medvirkning til drapene på Ernst Röhm og andre ledere i SA. Fra fengselet vitnet han mot Adolf Eichmann i Jerusalem og uttalte ved den anledningen at Hitler i oktober 1944 hadde sendt ham til Budapest. Bach-Zelewski nevnte ikke at han og Eichmann hadde medvirket til å innsette en fanatisk antisemittisk regjering i Ungarn.
Bach-Zelewski døde 8. mars 1972 under soning i fengselssykehuset i München-Harlaching.
Simri av Israel
Simri eller Sambri (hebraisk:, Simrī, «prisverdig»; latin: Zambri) var den femte kongen av kongedømmet Israel, men kun i syv dager. William F. Albright har datert Elas kongedømme til 876 f.Kr, men Edwin R. Thiele mener han var konge i 885 f.Kr. Hans historie er fortalt i kapittel 16 i Første Kongebok i den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente).
Simri var leder for den ene halvparten av stridsvognene til kong Ela da han gjorde en sammensvergelse sammen med andre, og drepte kongen i Tirsa da kongen var beruset, og utryddet dessuten hele hans familie. Deretter overtok Simri tronen. Imidlertid kom han kun til å herske i syv dager da hæren valgte Omri som konge, og med hærens støtte, beleiret Omri festningsbyen og hovedstaden Tirsa. Da Simri innså at hans posisjon var uholdbar, satte han fyr på kongeborgen og drepte således seg selv.
Omri ble først konge etter fire år med borgerkrig mot Tibni, en annen som krevde Israels trone.
Navnet Simri ble en stående vending for en forræder som myrdet herre. Da Jehu ledet et blodig opprør for å ta Israels trone, drepte både Joram, konge av Israel, og Ahasja, konge av Judea, og deretter dro til festningen i Jisre'el for å få henrettet dronning Jesabel, møtte hun ham med følgende ord: «Kommer du i fredelig ærend, du Simri som har drept din herre?» I John Drydens politiske satire Absalom and Achitophel (1681/1682) representerer figuren Simri hertugen av Buckingham.
Simri var samtidig med Asa, konge av Judea.
405-line
405 line (norsk: 405 linjer) er navnet på et analogt, svart-hvitt kringkastingssystem for TV, som ble brukt i Storbritannia i perioden 1936–1985 og også brukt i en periode i Irland og Hongkong. Systemet ble oppfunnet i 1934 av Alan Dower Blumlein, et medlem av EMIs forskningsteam ledet av Isaac Shoenberg. Systemet var det første som brukte delbilder. De 405 linjene ble kringkastet i to delbilder med 50 delbilder per sekund slik at man fikk en bildefrekvens på 25 bpilder per sekund. 377 av linjene ble brukt til bilde.
Historie
Til å begynne med ble systemet brukt av BBC hos Alexandra Palace, og de alternerte mellom å kringkaste i 405 linjer og Baird-systemet, som brukte 240 linjer. I januar 1937, etter tre måneder med testing, ble Baird-systemet forlatt til fordel for kriginkasting med bare Marconi-EMI's 405 line på VHF-båndet. Dette ble standarden for alle britiske TV-sendinger frem til 1960-tallet.
I 1955 mistet BBC monopolet de hadde på det britiske TV-markedet da det kommersielle TV-nettverket ITV, som bestod av en sammenslutning av lokale firmaer, started sine sendinger. Noen ITV-selskaper, og særlig Lew Grades ATV, foreslo å kringkaste i farger med en 405 linje-variant av NTSC-systemet, men BBC overbeviste staten om at man skulle vente med farger til et system med høyere oppløsning ble innført.
I 1964 lanserte BBC BBC Two på UHF-båndet, og det brukte et system med 625 linjer (576i). I 1967 ble fargesystemet PAL innført. I november 1969 begynte BBC One og ITV med å kringkaste i farger og med 625 linjer på UHF-båndet. 405 linje-sendingene fortsatte også for folk som ikke hadde TV-er som støttet 625 linjer.
Den 3. januar 1985 ble 405 linje-sendingene lagt ned og den siste sendingen var derfor den 2. januar. Etter denne dagen var det bare PAL-sendingene på UHF-båndet igjen og de tomme frekvensene ble solgt. De blir nå brukt til andre formål, slik som DAB.
Irland begynte å kringkaste i 405 linjer i 1961 da Telefís Éireann ble lansert. Sendingene gikk ut til bare to sendere og fem relé-stasjoner. De dekte øst og nord av landet, hvor folk hadde kjøpt TV-er for å ta imot sendinger fra Wales og Nord-Irland. Telefís Éireann (som senere ble omdøpt til RTÉ One) begynte også med sendinger i 625 linjer fra og med sommeren 1962, to år før BBC begynte med det. De siste relé-stasjonene for 405 linjer, som var i County Donegal, ble slått av i 1982. Hovedsenderne ble slått av tidligere i 1978 for å frigjøre frekvenser for RTÉ Two. Relé-stasjonene ble i de siste årene matet med et signal konvertert fra 625 linjer.
Videobånd med 405 linjer eksisterer enda. Mesteparten av opptak i 405 linjer som finnes i dag eksisterer dog som svart-hvitt-filmer med et optisk lydspor.
Mange britiske kolonier brukte 405 linjer-systemet frem til de ble uavhengige. Da gikk mange av landene over til andre kringkastingssystemer, slik som NTSC og PAL-B/G/I.
System A
Alle sendeapparatene brukte restsidebåndsending, unntatt Alexandra Palace i London, som ble nedlagt i 1957 og erstattet med Crystal Palace.
Hvorfor 50 delbilder per sekund?
Siden midten av 1930-tallet har det vært standard praksis å bruke en delbildefrekvens som er det samme som frekvensen på nettstrømmen (eller et multiplum). Denne er på 50 Hz i de fleste land. På grunn av at lysene i studio som oftest bruker vekselsstrøm, ville man ha endt opp med en strobe-effekt på TV-bildet hvis kameraene hadde tatt opp på en annen frekvens. Filtreringen av strømmen i tidlige TV-er var også dårlig og rippler i DC-signalet kunne ha forårsaket interferens i bildet. Hvis bildet låses til nettstrømmens frekvens, blir denne interferensen stillestående på bildet og mindre iøynefallende.
Hvorfor 405 linjer?
På grunn av tekniske årsaker måtte det være et enkelt matematisk forhold mellom linje- og delbildefrekvensen. Altså at sistnevnte kunne bli utledet fra førstnevnte ved hjelp av divisjon. På grunn av begrensningene i teknologien på 1930-tallet måtte denne divideringen gjøres med bare oddetall. De måtte være heltall og ideelt sett 3, 5 eller 7 for at systemet skulle være mest mulig stabilt.
405 linje-systemet hadde en delbildefrekvens på 50 Hz (standard nettstrømsfrekvens i Storbritannia) og en linjefrekvens på 10 125 Hz. Man kan regne seg frem til linjefrekvensen fra delbildefrekvensen på følgende måte:
Eksperimenter med fargesendinger
På slutten av 1950-tallet ble det eksperimentert med et system som brukte 405 linjer og NTSC for farger. Hjelpebærebølgen var på 2,6578125 MHz (525 / 2 ganger linjefrekvensen) med et I-signal med båndbredde på 500 KHz og et Q-signal med båndbredde på 300 KHz.
Noen av disse prøvesendingene skjedde på UHF-båndet (også en eksperimentell teknologi på denne tiden) mens andre foregikk utenfor vanlige sendingstidspunkt på VHF-båndet.
Eberhard Diepgen
Eberhard Diepgen (født 13. november 1941 i Berlin) er en tysk politiker (CDU). Han var regjerende borgermester i Vest-Berlin 1984–1989 og i det gjenforente Berlin 1991–2001. Diepgen ledet fem ulike regjeringer i Berlin. Da den store koalisjonen i Berlin (mellom CDU og SPD) sprakk i 2001 som en følge av bankskandalen i Berlin, måtte Diepgen gå av. Klaus Wowereit ble valgt til ny borgermester med stemmer fra SPD, PDS og De grønne.
Christian Ludvig Tillisch
Christian Ludvig Tillisch (født 28. juli 1797 på Favervraa ved Christiansfeld, død 13. september 1844 i Gram) var en dansk embetsmann og politiker. Han var av tysk slekt, og var mer tyskorientert enn broren Frits Tillisch. Christian Ludvig Tillisch var moderat konservativ i politiske spørsmål.
Palasset i Poitiers
Palasset i Poitiers (fransk Palais de justice de Poitiers, «Justispalasset i Poitiers») er et palass i Frankrike som i begynnelsen var hovedsetet til grevene av Poitou og hertugene av Aquitaine fra 800-tallet og fram til slutten av 1100-tallet.
Christian Ludvig Tillisch
Tillisch hadde examen artium fra Herlufsholm fra 1816, og var cand.jur. fra 1820. Han gjorde så tjeneste i Rentekammeret, før han var amtmann på Færøyene 1828–1830 (konstituert 1825–1828). Tillisch var deretter amtmann i Aabenraa og Løgumkloster 1830–1841. Ved de første fire stenderforsamlingene i Roskilde møtte han som kongevalgt medlem og representant for Færøyene og Island. I 1841 ble han kabinettssekretær for kong Christian VIII, men døde allerede i 1844 av lungeblødning under en reise i Sønderjylland.
Palasset i Poitiers
Opprinnelse
Det tidligere merovingiske kongedømmet Aquitaine ble etablert på nytt av Karl den store for hans sønn Ludvig den fromme på 800-tallet. Et palass ble reist for ham i Poitiers (eller ombygget av et tidligere palass), blant mange andre. Det ble bygget på en romersk mur, som er datert tilbake til slutten av 200-tallet, på det høyeste stedet i byen. Ludvig oppholdt seg der mange ganger som konge og kom tilbake til palasset etter at han var blitt keiser, i 839 og 840. Palatium var spesielt karakterisert som et palass i regimet til Karl den skallede. Etter at karolingenes rike gikk i oppløsning ble palasset et sete for grevene av Poitiers, men i 1018 ble palasset fullstendig ødelagt av brann.
Palasset ble deretter fullstendig ombygd på murene av grevene av Poitiers og hertugene av Aquitaine som sto på høyden av sin makt. I 1104 bygde hertug Vilhelm IX tårn på bysiden. Det er kjent som tour Maubergeon etter hans elskerinne Dangereuse de l'Isle Bouchard, hustruen til vicomte Aimery I av Châtellerault, som hadde hertugen hadde røvet, kanskje ikke uvillig, og til hans egen hustrus bestyrtelse. Han plasserte henne i tårnet, og hun fikk tilnavnet La Maubergeonne. Dangereuse ble for øvrig stammor til dronning Eleanora av Aquitaine. Det retangulære tårnet ble forsterket med fire mindre kvadratiske tårn som ble reist fra hvert hjørne, men det ble hardt skadd da den sørlige delen av palasset ble satt i brann av Henry av Grosmont, 1. hertug av Lancaster, i 1346.
Mellom 1191 og 1204 fikk Eleanora av Aquitaine i sine siste leveår bygd en stor spisesal, Salle des Pas Perdus (Hallen med de tause fotskritt), hvor lyden fra fotskritt ble lydløse av hallens enorme størrelse, 50 meter i lengden og 17 meter i bredden, kanskje den største i samtidens Europa. Hallen har ikke beholdt sin opprinnelige bjelketak, men ble dekket dekket av kastanjetre, konstruert i 1862 av gruppe marinesnekkere fra La Rochelle. Veggene i hallen er dekket med puss og malt slik at det etterligner steinfasade. Denne ensformigheten er avløst av hjørnebuer som hviler på tynne søyler. En lang steinbenk strekker seg langs hallens vegger.
Jaime Castañeda
Jaime Alberto Castañeda Ortega (født 29. oktober 1986 i Chigorodó) er en profesjonell colombiansk landeveissyklist. Han har syklet for det italienske ProTour-laget Lampre-Fondital.
Palasset i Poitiers
Rekonstruksjon
I 1384-1386 fikk Jean de Berry, som var apanasjegreve av Poitiers, ombygd deler av palasset som hadde blitt ødelagt av brann. Tårnet og festningsvoll ble ombygd mens de private leilighetene ble restaurert i gotisk flamboyant-stil av hans hoffarkitekt og skulptør Guy de Dammartin. Dette arbeidet skjedde i årene 1388 og 1416 i løpet av et opphold under hundreårskrigen.
Tårnet Maubergeon ble bygget om til tre etasjer med spissbueformet hvelv, illuminert av glasserte vinduer og toppet med nitten statuer. Av disse har 16 blitt bevart og representerer hertugens kanslere i deres prestedrakter mens statuene av hertugen og hans hustru beklageligvis har gått tapt. Tårnet er fortsatt uferdig, og har hverken skåldehull eller utheng over statuene.
Codex Regius
Codex Regius (latin for Kongens bok, på islandsk Konungsbók), katalognummer GKS 2365 4to, er et islandsk manuskript og en kodeks som antageligvis ble nedskrevet på 1270-tallet. Innholdet er imidlertid langt eldre. Manuskriptet inneholder 31 dikt fra Den eldre Edda, og er den eneste kilden til de fleste av disse diktene. Av disse 31 diktene blir 11 karakterisert som gudedikt, mens de resterende 20 betegnes som heltedikt som stort sett kretser rundt myten om Sigurd Fåvnesbane og gjukungene. Codex Regius er skrevet på pergamenttypen vellum.
Palasset i Poitiers
Rekonstruksjon
På befaling av Guy de Dammartin ble det installert tre monumentale ovner i den store hallen; de ble også dekorert med billedhoggerkunst i gotisk flamboyant-stil og omgitt av et galleri. Sørveggen ble også omgjort. Den ble gjennomboret av store nisjer som maskerer pipene sett fra utsiden. Eksteriøret er dekorert med spissbuer, og gulvet har fliser i hva Jehan de Valence har karakterisert som «Saracen» i sine dokumenter med grønne og gylne sirkulære, matte majolicafliser. Da prosjektet var fullført dro Jehan de Valence tilbake til Valencia, og ingen flere glaserte fajanse (leirgodsfliser) ble produsert i Frankrike.
Codex Regius
Slik det er blitt overlevert, består manuskriptet av 45 blader. Opprinnelig inneholdt det ytterligere åtte blader, som nå er gått tapt. Denne store lakune, som den også kalles, bestod av avslutningen på heltediktet Sigerdrivamål og størstedelen av Sigurðarkviðu. Lakunen var en inspirasjonskilde for den engelske forfatteren John Ronald Reuel Tolkien (1892–1973), som prøvde å gjenfortelle de tapte versene i dramaet.
Palasset i Poitiers
Senere utvikling
Greve-hertugene administrerte tidvis rettssaker i den store hallen (derav navnet på fransk). Det var der hvor Hugues de Lusignan, comte de la Marche, som offentlig utfordret kong Ludvig IX av Frankrike juledagen 1241. Etter at provinsen Poitou ble igjen knyttet de kongelige besittelser, ble la salle des pas perdus omdøpt til la salle du Roi («den kongelige hall»). En juridisk institusjon, et kongelig parlament, satt der fra 1418 til 1436.
Ani (navn)
Ani (armensk: Անի) er et armensk kvinnenavn med opprinnelse i navnet på den armenske middelalderhovedstaden Ani. Navnet kan bety «å ta vare på».
Etymologi
Det armenske kvinnenavnet Ani (armensk: Անի) har opprinnelse i navnet på den armenske middelalderhovedstaden Ani. Betydningen av navnet kan muligens være «å ta vare på».
Palasset i Poitiers
Senere utvikling
Palasset ble benyttet for å administrere lov og rett: den 5. juni 1453 ble Jacques Coeur dømt her, og rettssalen ble videreført under den franske revolusjon. I 1821 ble en monumental trapp med en dorisk portiko knyttet til middelalderbygningen. For tidlig til å dra nytte av interessen fra den gotiske fornyelsen ble duc de Berrys private leiligheter gradvis revet for å gi rom til appellrettssalen og dens billghetsrett.
Ani (navn)
Etymologi
Ani kan også være en kjæleform av Anna.
Utbredelse
Ani er mest utbredt som kvinnenavn, og er spesielt utbredt i Armenia, hvor det blant annet var det mest brukte navnet på jentebarn født i 2009.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Codex Regius
Manuskriptet ble oppdaget i 1643 av håndskriftsamleren Brynjólfur Sveinsson, som på denne tiden var biskop i Skálholt. Sveinsson sendte det i 1662 til Danmark som en gave til kong Frederik III av Danmark og Norge. Der ble det innlemmet i det danske kongelige biblioteks håndskriftsamling, og fikk derav navnet Codex Regius.
Den 21. april 1971 ble manuskriptet bragt tilbake til Reykjavík med skip, ledsaget av en militær eskorte, og det oppbevares nå i Árni Magnússon-instituttet.
Gammafunksjon
hvor argumentet z  også kan være et komplekst tall. Når det er et naturlig tall n, faller den sammen med fakultetsfunksjonen, Γ(n + 1) = n ! = 1⋅2⋅3⋅....⋅n.
Leonhard Euler viste rundt 1730 at den analytiske formen av funksjonen kan defineres ved integralet
når realdelen av z er større enn null. Denne definisjonen gjør det mulig å vise at funksjonen eksisterer i hele det komplekse planet hvor den er regulær bortsett fra punktene z = 0, -1, - 2, - 3, etc. hvor den har enkle poler og divergerer.
Denne definisjonen av gammafunksjonen kalles ofte for Eulers andre integral. Hans første integral brukes til definisjon av betafunksjonen som er nært forbundet med gammafunksjonen.
Egenskaper
Fra Eulers integral følger at gammafunksjonen har samme, fundamentale egenskap som fakultetsfunksjonen har. Det kan vises ved en delvis integrasjon som gir
Her er første ledd på venstre side alltid null så lenge som realdelen til z er et positivt tall, uavhengig hva imaginærdelen er. Det andre leddet inneholder det definerende integralet for gammafunksjone slik at man dermed har bevist det funksjonelle kravet Γ(z + 1) = z Γ(z). Ut fra dette resultatet kan forskjellige verdier av funksjonen bygges opp hvis en verdi er kjent. Den kan for eksempel velges å være
Herav følger nå at for et positivt heltall n vil funksjonen ta verdien Γ(n) = 1⋅2⋅3⋅...⋅(n - 1) = (n - 1)!. At Γ(1) = 1, tilsvarer at 0! = 1. Formelt har man da også at Γ(1) = 0⋅Γ(0) som betyr at gammafunksjonen for argumentet  må ha en uendelig stor verdi, det vil si at den divergerer i dette punktet.
Halvtallige argument
Verdier for gammafunksjonen når argumentet er halvtallig, kan bygges opp fra Γ(1/2). Denne verdien er gitt som
som fremkommer ved å sette t = x 2 slik at dt = 2xdx og så benytte verdien for det gaussiske integralet. Fra dette resultatet har man derfor at Γ(3/2) = (1/2)⋅Γ(1/2) = √π /2, mens Γ(-1/2) = - 2√π  som følger fra Γ(1/2) = (-1/2)⋅Γ(-1/2).
Man kan på denne måten utlede verdier for alle halvtallige argument. Resultatet kan sammenfattes i de to formlene
hvor n er et positivt heltall. Legg merke til at Γ(1/2 + n)⋅Γ(1/2 - n) = π⋅(-1)n som er en enkel utgave av Eulers refleksjonsformel.
Det er ikke mulig å finne slike algebraiske resultat for argument med andre brøker. For slike argument må man benytte numeriske metoder, som for eksempel Stirlings formel. Denne er kun gyldig for store verdier av argumentet. Men sammen med egenskapen Γ(z + 1) = z Γ(z) kan man fra slike verdier bygge seg nedover til verdier for mindre argument.
Stirlings formel
Omtrent på samme tid som Euler fant et integral for fakultetetsfunksjonen, fant James Stirling et algebraisk uttrykk for funksjonen som kan benyttes for store argument. Dette kan skrives som
Er n > 10, kommer det ledende bidraget fra faktorene n n e -n som kan mer praktisk beregnes fra logaritmen
Det er i denne grensen Stirlings formel vanligvis blir anvendt. For eksempel, i statistisk mekanikk er n gitt ved antall partikler i systemet og derfor av orden 1023  for et makroskopisk system.
Ved bruk av sadelpunktsmetoden kan korreksjoner til formelen beregnes slik at den kan brukes med forbausende god nøyaktighet. helt ned til n = 2. Den tar da formen
Høyere ordens korreksjoner vil ikke nødvendigvis fortsatt gi mer nøyaktige resultat da disse ikke utgjør en konvergent rekke, men er kun asymptotisk konvergerende.
En viktig egenskap ved Stirlings formel i sammenligning med Eulers integral, er at den består av algebraiske ledd som kan benyttes også for argument som ikke er heltallige. Den vil derfor kunne brukes for argument som er relle eller til og med komplekse tall så lenge som disse har en positiv realdel. Men igjen kan man benytte Γ(z + 1) = z Γ(z) når dette ikke er tilfelle.
Historie
På begynnelsen av 1700-tallet var det av en viss interesse blant flere matematikere å finne ut hvordan et matematisk uttrykk som i utgangspunktet kun er gyldig for heltallige argument, kan generaliseres til kontinuerlige funksjoner som kan interpolere mellom  diskrete verdier. Et enkelt eksempel er en potens an som er veldefinert for heltallige n, men som det er ønskelig å kunne beregne for brøker og reelle tall.
hvor A er et vilkårlig stort tall. Uttrykket inneholder derfor også et like stort antall faktorer. Han illustrerte nøyaktigheten av denne formelen ved å regne ut 3! som han med fant lik med 6 og 1/204 med valget A = 16. Det må betraktes som et overmåte godt resultat. Derimot fant han for (3/2)! verdien 1.3005 med A = 8, mens den riktige er 1.3293. Gronau har påpekt at dette sannsynligvis skyldes en regnefeil da formelen gir 1.3291. I brevet ga han ingen forklaring på hvordan han var kommet frem til dette uttrykket. Det var ikke uvanlig på denne tiden å holde sine metoder mer eller mindre hemmelige.
Eulers formel
Euler arbeidet på denne tiden også ved akademiet i St. Petersburg og må ha diskutert disse problemstillingene med Bernoulli. Den 13. oktober skriver han til Goldbach om samme sak og foreslår å bruke formelen
for n-fakultet hvor N er et stort tall som skal tas mot uendelig. På denne formen er det lettere å ha kontroll med konvergensen til produktet. Men ser man bort fra det og multipliserer faktorene sammen, tar den en litt enklere form
Dette uttrykket er likt med Bernoullis resultat i denne grensen, men konvergerer langsommere. Likevel er det herfra at gammafunksjonen tok sin endelige form.
Formelen til Euler oppfyller formelt det viktigste kravet (n + 1)! = (n + 1)⋅n !. Det ser man ved å betrakte
Euler presenterte disse resultatene den 28. november 1729 i et større arbeid De progressionibus transcendentibus seu quarum termini generales algebraice dari nequeunt (Om transcendentale progresjoner, det vil si slike hvor den generelle termen ikke kan uttrykkes algebraisk) for akademiet i St. Petersburg. Der viste han også at formelen ville gi riktig verdi for (1/2)!. Det følger direkte fra produktformlen hvor faktorene ordnes slik at deres produkt gjenkjennes,
Den siste kvadratroten her gir 1/√2 i grensen hvor N blir veldig stor, mens det første produktet er ikke noe annet enn kvadratrotroten av π /2 som følger fra Wallis' formel. Derfor gir formelen det ønskede resultatet f(1/2) = (1/2)⋅√π.
Eulers integral
I dette store arbeidet fra November, 1729 hadde Euler vist at hans produktformel for fakultetsfunksjonen i grensen N → ∞ kunne skrives om til et kompakt integral,
Ved å innføre den nye variable t = - lns i integralet slik at dt = - ds/s, tar det den mer velkjente formen
Dette elegante resultatet beskrev han i et nytt brev til Goldbach i den 8. januar, 1730. Den interpolernede formel var ikke lenger algebraisk, men istedet transcendent. I det samme arbeidet hvor han kom frem til denne integralformen, hadde han også undersøkt et annet integral som i ettertid kalles hans betafunksjon.
Navnet gammafunksjon og notasjonen Γ(n + 1) = n ! ble innført rundt 1810 av Legendre. Alternativt foreslo Gauss å betegne funksjonen med symbolet Π(n) = n !. Denne notasjonen slo ikke an, men kan likevel av og til finnes. En grunn for at det ble slik, kan være at symbolet Π er standard for et matematisk produkt. Men i tillegg kan det også skyldes at forholdet mellom disse to store matematikere ikke alltid var like godt.
Produktformelen
For et generelt argument z med en positiv realdel, er gammafunksjonen gitt ved integralet
Dette uttrykket er i overensstemmelse med produktformelen. For å se det, kan man bruke uttrykket
for eksponentialfunksjonen i grensen der tallet N blir uendelig stort. Dermed kan man skrive
Ved å utføre N - 1 delvise integrasjoner etter hverandre, gir dette
Da man har at z Γ(z) = Γ(z + 1) = z !, er dette den opprinnelige produktformelen til Euler i grensen hvor N går mot uendelig.
Alternativt kan man se formelen skrevet på formen
etter å ha tatt N mot uendelig og benyttet de gjensidige kansellasjonene mellom faktorene i de to brøkene som inngår i produktet. Denne versjonen tilsvarer Eulers aller første definisjon av gammafunksjonen med raskere konvergens.
Eulers refleksjonsformel
Senere i sitt vitenskapelige arbeid oppdaget Euler en egenskap ved gammafunksjonen som viste seg å være viktig. Den følger fra hans produktformel og kan anvendes på den spesielle kombinasjonen
I det siste leddet i denne utledningen opptrer det uendelige produktet som Euler benyttet i 1735 ved løsningen av Basel-problemet.
Dette elegante resultatet kalles Eulers refleksjonsformel. Navnet er naturlig da den forbinder verdien av gammafunksjonen i et reelt punkt z med verdien i punktet - z som man kan tenke seg fremkommer ved «refleksjon» om den imaginære aksen i det komplekse planet.
En enkel anvendelse av formelen er å ta z = 1/2. Da er 1 - z = 1/2 som sammen med sinπ /2 = 1 gir Γ2(1/2) = π  i overensstemmelse med andre beregningsmetoder.
Mer generelt kan man sette z = 1/2 + x slik at 1 - z = 1/2 - x. Da tar refleksjonsformelen formen
fordi
Komplekse argument
Refleksjonsformelen har mange anvendelser som at den kan benyttes til å beregne størrelsen av gammafunksjonen for komplekse argument z = x + iy. Dette er basert på egenskapen til funksjonen at dens komplekskonjugerte
hvor det komplekskonjugerte argument z* = x - iy. Dette følger fra dens definisjon.
For et rent, imaginært argument z = iy gir formelen
Men nå kan den vanlige sinusfunksjonen for imaginært argument uttrykkes ved en hyperbolsk sinusfunksjon ved at sin iθ = i sinhθ. Dermed har man resultatet
Et annet, enkelt eksempel gjelder de spesielle, komplekse argumentene langs linjen z = 1/2 + iy. Da blir 1 - z = 1/2 - iy = z*. Dermed er
da cos iπ y = coshπ y.
hvor det uendelige produktet konvergerer raskt.
Digammafunksjonen
Mange av egenskapene til gammafunksjonen ligger skjult i den deriverte Γ'(x) = d Γ/dx. Fra det definerende integralet finner man
Spesielt viktig er verdien
hvor γ = 0.577215... er Euler-Mascheronis konstant.
I stedet for å arbeide med den deriverte av gammafunksjonen, er det mer vanlig å betrakte den relaterte funksjonen