cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sigbjørn Obstfelder
Voksne år
I september samme år kom Obstfelder første gang til København og flyttet inn i et kvistværelse i Abel Cathrinesgade på Vesterbro. Obstfelder trivdes med liv og røre, og fant seg fort til rette. Han gikk mye i Tivoli og hjem til en tante av seg i Svanemosegårdvej 8. Hun var husholderske for to eldre norske damer, og her spiste han ofte middag og underholdt damene med å spille fiolin. Han leste iblant diktene sine høyt for dem, men de ble mer forbauset enn henrykt. Som sin beste venn i København regnet han billedhuggeren Anders Bundgaard, som han kjente fra oppholdet i Paris.
Høsten 1896 var Obstfelder tilbake i København. John Grieg i Bergen hadde anbefalt ham å snakke med Peter Nansen i Klareboderne om å skifte forlag, og kortromanen Korset ble til hans forbauselse antatt av Gyldendal. Nok en gang ble København bekreftet som norsk litteraturs hovedstad. Obstfelder bodde først i Nyhavn 17, og støtte en dag på Georg Brandes som bodde i nabolaget. De vekslet bare noen ord, men Brandes hadde bidratt til å få Korset antatt, og han skrev rosende om boken da den ble utgitt samme høst.
Ekteskap
5. juni 1898 giftet den 31-årige Obstfelder seg med den ti år yngre Ingeborg Weeke. Kort etter dro de til Paris, og i løpet av de to årene de var gift, var de nærmest konstant på farten. Obstfelder var trykket av sin kones ustadighet, og Johan Bojer, som de besøkte på Rivieraen, skrev: «Den unge fruen en dansk og sjeldent vakker, med mørkt hår og store, dunkle øyne. Hun er sluppet ut av et strengt hjem og tumler seg nå som frigjort kvinne. Hun vil bare tale om erotikk, at hun alltid har drømt om favntak og flammende elskovstimer - og han, han ser bort og bøyer hodet...» På besøk i Norge sommeren 1899 var hun derimot mer stille og diskret. Til Stavanger gikk paret til fots, over fjellet. Obstfelder var vant til å gå lange avstander, men turen fra Setesdal til Ryfylke var drøy for den mindre fjellvante Ingeborg; og ingen av dem var skikkelig kledd da det satte inn med dårlig vær. Forkomne og våte ble de funnet av sauesankere og tatt med til Nilsebu innenfor Lysebotn. Ingeborg brøt ut i franske arier av lettelse over å være reddet, mens Obstfelder virket apatisk. I Stavanger var de invitert hjem til borgmester Alexander Kielland. Men i Berlin var de blakke, og Obstfelder som strevet med å skrive ferdig En Præsts Dagbog, etterlot like godt sin kone i Berlin, mens han selv søkte arbeidsro utenfor Randers.
Siste tid
Våren 1900 ble paret gjenforent i København og flyttet til Østerbro. Obstfelder klaget over sår hals, og hostet seg gjennom nettene. Ingeborg var langt på vei med barn. I mai flyttet de til en nedlagt gård utenfor Randers, der de ventet besøk av hans bror Herman på vei hjem fra USA etter å ha flyttet fra Norge. Han bodde i Tucson. Men Herman kom ikke, og i juli flyttet de tilbake til Rælingen. Obstfelder var nå alvorlig syk. Han ble innlagt på Kommunehospitalet der han døde av tuberkulose, og ble gravlagt på Frederiksberg Ældre Kirkegård i København 1. august 1900, samme dag som hans eneste barn, Lili, ble født. Tre måneder senere utkom En Præsts Dagbog.
Diktning
Obstfelder debuterte som dikter i 1889 med verket Heimskringlam, en satirisk skildring av Studenterhjemmets historie, nedtegnet i sagastil med kommentarer.
Da han kom hjem til Norge etter sitt opphold i USA, gav han ut samlingen Digte i 1893. Den vakte oppsikt og gav ham siden plassen som en av de fremste nyromantiske dikterne i Norge. En del av diktene i samlingen, blant annet «Jeg ser», er preget av ensomhet, undring, angst og fremmedfølelse, mens andre dikt er preget av mystikk og erotisk/religiøs lengsel. Mange av diktene er melodiøse, på grunn av Obstfelders lidenskapelige forhold til musikk.
Med Digte førte Obstfelder norsk lyrikk inn på nye veier – ikke minst formelt. Verselinjene er ikke ordnet i jevne strofer med rett venstremarg. Noen strofer er lange, andre kan være på ei linje. Verselinjene har svært varierende lengde; ett eller to ord på linja kan forekomme. Han bruker innrykk av ulik bredde, og en svært variert tegnsetting. Enderim er lite brukt, i stedet skaper han en stor klangverden av allitterasjoner, assonanser og onomatopoetikon. Rytmen kan iblant være fast i deler av et dikt, men ellers er rytmen fritt vekslende etter tema og innhold.
Selv om mange dikt kan være preget av ensomhet og liten tro på menneskelig fellesskap i det moderne, rastløse samfunnet, er Obstfelder ingen tilbakeskuende fortidsdyrker. Gjennom sin utdannelse var han fortrolig med ny teknikk, og han var ingen fiende av materielle fremskritt.
Obstfelder publiserte flere enkeltdikt i tidsskrifter og aviser, men det ble ikke noen stor samlet produksjon. Derimot inspirerte han flere forfattere med sine symbolistiske billedvalg og sin melodiøse stil.
Obstfelder skrev også innen andre sjangrer. Kjærlighetfortellinger i To novelletter fra 1895, romanen Korset fra 1896, skuespillene De røde draaber fra 1897, Esther fra 1899 og Om vaaren posthumt fra 1902, samt en rekke prosadikt. De røde draaber er et modernistisk drama i fire akter som starter med en fest til ære for kjemikeren og vitenskapsmannen Odd Berg. Med sin forskning har han gjort det mulig å åpne en fabrikk i hjembyen, men han hjemsøkes av tvil til sitt eget prosjekt. Carl Nærup beskrev det som et «ufriskt og uklart arbeide» da det ble utgitt som bok på Gyldendal i 1897, men Obstfelder sendte boken til Ibsen som svarte at stykket «fængsler og interesserer mig». Stykket handler om jakten på de røde dråpene, en åndelig substans som skjuler seg i materien, men gradvis erstattes av ikke-åndelig mekanikk. Obstfelder kontaktet Johanne Dybwad om rollen som Lili, men stykket ble refusert av både Christiania Theater og Det Frie Theater i København. Først i 1928 ble det satt opp på Agnes Mowinckels avantgardeteater Balkongen i Oslo, til sprikende anmeldelser.
Han skrev dessuten et dypt personlig verk, En prests dagbog, som ble utgitt kort etter hans død. Den uferdige boka regnes som hans hovedverk ved siden av Digte. Den preges av dyptgripende sannhetssøken og erkjennelsestrang.
Minnesmerke
I Stavanger er det satt opp en støtte til minne om Sigbjørn Obstfelder, laget av Gustav Vigeland og avduket i desember 1917. Videre har en plass i sentrum som inkluderer tomta til det nedrevne Obstfelderhuset, fått navnet Obstfelders plass. Obstfelders vei ligger på Kampen i Stavanger.
Oklahoma State University
Oklahoma State University er et delstatseid universitet i Stillwater i delstaten Oklahoma i USA. Det ble opprettet i 1890 som land-grant-universitet ved navn Oklahoma Agricultural and Mechanical College, og fikk universitetsstatus i 1957. OSU Stillwater er flaggskipet innen Oklahoma State University System.
Sigbjørn Obstfelder
Minnesmerke
Vigelands støtte av marmor er satt opp på Frederiksberg kirkegård, mens hermetikkfabrikant Omund Braadland i Stavanger betalte for at få en kopi av granitt satt opp i Stavanger. Han ville dog ikke ha den satt opp på noen kirkegård, men derimot på plenen foran Stavanger domkirke. Obstfelders ungdomsvenn, direktør Jens Thiis ved Stavanger kunstmuseum, lovet å holde tale når støtten ble reist. I starten av desember 1917 hadde avisene mistet tålmodigheten og spurte hvorfor ingenting skjedde. Forsinkelsen skyldtes Rasmus Sand, medlem av Stavanger formannskap, kirkens tilsynsutvalg, og ellers både avholdsmann og en markant religiøs personlighet uten å være noen pietist. Han var likevel klar på at han ikke ville ha Sigbjørn Obstfelder stående rett foran domkirken. Han demonstrerte hvorfor ved å lese høyt utvalgte vers fra Obstfelders Brennevin, skål og skjøgen i parken. Men Sands synspunkter druknet i latter - aldri hadde så mange ledd så hjertelig av Obstfelders vers som formannskapets medlemmer. Formannskapets flertall sluttet seg nå til Braadlands ønske om å sette støtten opp foran domkirkens kor, nær nabolaget fra Obstfelders barndom. Rasmus Sand ga likevel ikke opp. Han skrev en interpellasjon til bystyret; men da ordføreren var vekkreist, ble behandlingen utsatt til et senere bystyremøte, mot slutten av desember 1917. I mellomtiden fikk øvrigheten travelt. At ordføreren skulle ha lovet Sand å la saken stå i bero inntil neste bystyremøte, valgte varaordfører Ole Jacobsen å ignorere, og fikk støtten reist i en fart. Fredag 7. desember 1917 kl. 13:00 ønsket Jacobsen velkommen til avduking av Gustav Vigelands statue. Skolene hadde tatt fri, og publikum var møtt fulltallig frem da Jens Thiis holdt talen sin.
Oklahoma State University
OSU støtter affirmative action, det vil si positiv tilrettelegging for etnisk mangfold i studentopptake, samt en handlingsplan mot kjønnsbasert diskriminering.
The Fast Show
Serien påvirket senere komedie som The Catherine Tate Show og Little Britain. Den ble en av de mest populære seriene i Storbritannia i 1990-årene, og har siden blitt vist i reprise og utgitt på DVD og som lydbok. Noen av figurene – Ron Manager, Ted og Ralph, Swiss Toni og Billy Bleach – har siden blitt brukt i andre programmer.
Garegin II Nersisian
Garegin II har mellom 1975 og 1979 studert teologi i Wien (Østerrike), Bonn (Vest-Tyskland) og Zagorsk (Sovjetunion). 1983 ble han ordinert til biskop og patriarkalvikar i Ararat bispedømme. 1992 ble han opphøyet til erkebiskop og i 1999 valgt til katolikos.
The Fast Show
Stil og innhold
Serien ble utviklet av Paul Whitehouse og Charlie Higson, som ønsket å forlate Harry Enfield and Chums som de hadde skrevet for og opptrådt i. De fikk med seg Simon Day, Mark Williams, John Thomson, Arabella Weir og Caroline Aherne på det nye prosjektet.
Som navnet antyder ble serien karakterisert av rask levering av poengene i sketsjer; noen varte bare få sekunder. Whitehouse og Higson skal ha fått ideen til dette da de så en reklamesnutt for en kommende sesong av Harry Enfield and Chums, og så at sketsjene ble minst like morsomme i kortform. The Fast Show ble på grunn av dette en arbeidstittel, som ble stående da serien ble sendt.
I tillegg til skuespillerne var også manusforfattre og komikere som Graham Lineham, Arthur Mathews, Vic Reeves, Bob Mortimer og Craig Cash involvert i produksjonen.
Noen av de mest populære figurene ble de som ofte opptrådte, men som ikke engang hadde noe skikkelig navn. De ble i stedet kjent bare for sine faste replikker eller en beskrivelse, som Whitehouse' «Anyone fancy a pint?», Williams' «You ain't seen me, right!» og «I'll get me coat» og Weirs «Ha!» og «Insecure woman».
Garegin II Nersisian
Garegin II har gode kontakter med andre kirkeledere. Han har bl.a. hatt besøk av pave Johannes Paul II i 2001 og besøkt den økumeniske patriark Bartholomeos I av Konstantinopel i 2006.
The Fast Show
Stil og innhold
Noen av figurene var basert på virkelige personer. Louis Balfour fra Jazz Club minner sterkt om Bob Harris fra The Old Grey Whistle Test, Ron Manager har likheter med Trevor Brooking, Arthur Atkinson er en parodi på Arthur Askey og Lord Ralph Mayhew sies å være basert på regissørren John Boorman.
Temasangen var Engelbert Humperdincks «Release Me». I første sesong ble den sunget av Paul Whitehouse under åpeningssekvensen, men i senere sesonger ble den bare spilt under rulletekstene.
Figurer og faste innslag
Andre ting som blir gjentatt i serien er blant annet:
Fyrstbispedømmet Paderborn
Geografi
Territoriet grenset til Fyrstedømmet Lippe, Fyrstedømmet Braunschweig-Wolfenbüttel, Grevskapet/Fyrstedømmet Waldeck, grevskapet Ravensberg (fra 1614 en del av Brandenburg-Preussen), grevskapet Pyrmont, grevskapet Rietberg, Landgrevkapet Hessen-Kassel, Fyrstedømmet Calenberg-Göttingen, kurfyrstedømmet Braunschweig-Lüneburg, hertugdømmet Westfalen og fyrstabessiet Corvey.
Oklahoma State University
Bibliotekene ved OSU har over 2 millioner titler.
1437 Diomedes
1437 Diomedes er en gresk jupitertrojan og ligg i L4-lagrangepunktet til Jupiter. Den ble oppdaget 3. august 1937 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Oklahoma State University
Oklahoma State University System
Oklahoma State University System har hovedkvarter i Oklahoma City og består i 2008 av følgende institusjoner:
Fyrstbispedømmet Paderborn
Historie
Fyrstbispedømmet Paderborn utviklet seg i århundrenes løp innenfor territoriet til bispedømmet Paderborn, og ble ikke oppløst før den prøyssiske okkupasjonen i 1802. En suveren statsdannelse (Landeshoheit) kan vi først snakke om fra høymiddelalderen på 1300-tallet.
Oklahoma State University
Oklahoma State University System
OSU Stillwater er hovedcampus med 65% av studentmassen. Det er et bredt liberal arts-universitet med følgende colleger og skoler:
Fyrstbispedømmet Paderborn
Paderborns biskoper som landsherrer
Listen over biskoper og erkebiskoper i Paderborn omfatter 66 navn siden året 806. Fra 1321 til 1802 var 28 av dem landsherrer etter dagens forståelse. Den første biskopen av Paderborn var Hathumar (805–815), mens erkebiskopen Bernhard V. av Lippe regnes som den første fyrstebiskopen. Franz Egon av Fürstenberg var det siste landsoverhodet, og fortsatte frem til 1825 som kirkens ledende pastor i bispedømmet. Av betydningsfulle fyrstebiskoper kan nevnes Bernhard V., som skapte den første landsforfatningen Privilegium Bernhardi, og Heinrich von Spiegel av Desenberg (1361–1380), som var den første landsherren som virkelig kunne skille mellom sine geistlige og jordiske oppgaver. I de påfølgende århundrene benyttet de fleste landsherrene hjelpebiskoper til å utføre de geistlige oppgavene. Under reformasjonen var Heinrich av Sachsen-Lauenburg en protestantisk landsherre.
Indre Tasta
Grunnkretser
11032600 Indre Tasta består av
Oklahoma State University
Oklahoma State University System
OSU Okmulgee er et mekanisk-teknisk universitet med direkte rekrutteringssamarbeid med en rekke bil- og teknologibedrifter i delstaten, og underviser i IT, motor- og bilmekanikk, kokke- og konditirfag, klokkemakerfaget, mm. her gir også et Economic Development and Training Center råd og bistand til små og mellomstore bedrifter i nærområdet. 23% av studentene i Okmulgee er indianske (Indian-American).
OSU Oklahoma City er et bredt liberal arts-lærested med humanistiske, sosialvitenskapelige, helsefaglige og teknologiske fagtilbud, samt businessutdanning. Oklahoma City har også et online college.
OSU Tulsa er et bredt liberal arts-lærested med undervisningstilbud innen de fleste klassiske fag, samt landbruks- og ressursfag, business og veterinærfag. Ved Helmerich Advanced Technology Research Center (ATRC) drives det teknologisk og økonomisk forskning og oppdrag for utvikling av industri og næringsliv i Tulsa og nordøstre Oklahoma. ikke minst forskes det innen kompositt- og materialteknologi.
Fåvang
Fåvang er et tettsted i Ringebu kommune i Innlandet. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger sør i Gudbrandsdalen, 51 kilometer nord for Lillehammer. Tettstedets sentrum (Tromsnes) med blant annet butikker og sagbruk ligger på østsiden av Lågen, om lag tre kilometer nord for Fåvang kirke. Kirken ble bygget ca. 1630, med materialer fra en eldre kirke, sannsynligvis fra 1300-tallet. Kirken ble fullstendig restaurert i 1951. Dovrebanen går på vestsiden av elven.
På vestsiden av Lågen, ca. 3 kilometer fra Fåvang sentrum, ligger Kvitfjell alpinanlegg. Kvitfjell var arena under Lillehammer-OL i 1994. I Kvitfjell arrangeres det verdenscup i super-G og utfor hvert år.
Lågen (Gudbrandsdalslågen) byr på et rikt fiske.
Det gamle navnet på Fåvang er Fodevang. Navnet kommer av norrønt «Foðvangr» av elvenavnet Foð og vang - åpen voll, plass.
Omkring 10 kilometer lenger sør ligger Søre Fåvang, med de kjente Krekkebakkene, hvor det har vært mange fine og lange skihopp opp gjennom tidene. Der lå også Bjørgevolden Landhandleri i mange år. På vestsiden av Losnavannet lå Losna stasjon, nedlagt for lenge siden. Den gang var det en «sundmann» der som rodde passasjerer til og fra toget, over til østsiden av Losnavannet.
Filmen Jonny Vang utspiller seg hovedsakelig på Fåvang.
Hoftun
Etternavnet Hoftun (tidligere skrevet Hovtun) kommer av ordene Hov (gammel hedensk kultplass) og tun (som i gårdstun). Hoftun er et gammelt gårdsnavn, der det menes at det var et hov på gården fra gammel norrøn tid.
Før i tiden hadde vi stum v i Norge. Det vil si at vi uttalte v-en i skriftspråket som f, slik som de i dag gjør i Tyskland. Dette har forandret seg i Norge til slik nordmenn snakker i dag. Dette har ført til at etternavnet Hoftun har forandret skrivemåte fra Hovtun til Hoftun, selv om det skal uttales på samme måte. Det er forøvrig noen som fortsatt holder fast på den gamle skrivemåten, nemlig Hovtun.
Mysis diluviana
Mysis diluviana er et rekelignende krepsdyr i gruppen av mysider.
Den er en såkalt istidskreps og er utbredt i de områdene av Nord-Amerika som var dekt av is i istiden. Den finnes i De store sjøer og mange andre innsjøer i Canada og de nordlige delen av USA. Arten er innført av mennesker til blant annet Lake Tahoe for at fisk skal få mer næring.
Denne arten ble tidligere regnet til Mysis relicta, som i 2005 ble splittet i fire arter. Mysis relicta er nå en rent europeisk art, og den nordamerikanske formen fikk artsnavnet Mysis diluviana. I arktisk Canada og Alaska finnes den sirkumpolare Mysis segerstralei, som også ble skilt ut fra Mysis relicta.
Våland
Våland er en gammel gård, en skolekrets og et delområde i Eiganes og Våland bydel i Stavanger.
Vålands areal er 2,23 km² og innbyggertallet i 2005 var 6152 personer.
Vålands historie
Det er gjort 14 funn fra steinalderen på Våland. Deriblant er det: Det er ikke funnet spor etter bosetninger fra denne perioden.
Navneendingen "-land" kan tyde på at Våland var en bebygd gård i eldre jernalder. Det er gjort noen noen enkeltfunn som I 2014 og 2016 ble det gjort undersøkelser ved Ørnesteinen og i en hage i Agent Kiellands gate. Det ble funnet en kokegrop (0-400 e.Kr.) og dyrkningsspor som var 2.000-2.500 år gamle. Dyrkningssporene bekrefter bosetning for mer enn 2.000 år siden, men ikke hvor lenge den varte.
Våland ble trolig bosatt igjen fra 1700-tallet som husmannsplass under gården Lagård i Stavanger.
Vålandstårnet på Vålandshaugen (84 moh.) er Vålands høyeste punkt. Før dagens Vålandstårn ble bygget, skal det ha stått et utsiktstårn på denne plassen. Dette ble oppført under Napoleonskrigen fra 1807–1814. Dette ble kalt for Vålandspibå, et navn som faktisk henger igjen som navn på dagens tårn. I ca. 1860 var det svært lite igjen av selve «pibå», og det ble oppført en sirkelformet varde. Denne varden ble malt rød samt påført med store bokstaver «Beskade mig ikke». En trapp førte opp til et platå, og der kunne folk nyte den gode utsikten utover de landlige omgivelser. Da vannbassengene ble bygd i 1893-1894, ønsket folk at det skulle gjøres alt mulig for å unngå riving av dette utsiktstårnet. Dagens tårnet ble oppført i år 1895. Dette tårnet ble reist i forbindelse med at det kommunale vannverk hadde bygd to basseng på Vålandshaugen. I dette tårnet ble det innredet plass til brannvakt samt restaurant. Tårnet på St. Hanshaugen i Oslo ble brukt som modell for oppføringen av Vålandstårnet, og mange kalte denne for Vålandsborgen. I 1914 kondemnerte helserådet bygningen som bolig og tårnet ble pusset opp i 1917. Med okkupasjonen i 1940 ble bygget tatt over av tyskerne som brukte Vålandstårnet som observasjonspost.
Under andre verdenskrig hadde tyskerne en fangeleir på Våland.
Stavanger universitetssjukehus (SUS) ligger på Våland. SUS gjør beslag på et stort område på Vålands sørside. Nær Mosvannet finner en Våland Kolonihage.
Geografi
På folkemunne blir Våland regnet som en bydel med grenser til Eiganes (Madlaveien), Mosvannet (Motorveien), Kannik, Lagård (Lagårdskleivå over Lagårdsveien) og Åsen (Fridtjof Nansensvei).
Delområdet Våland
Våland er inndelt i 13 grunnkretser: 11030601 St Olav, 11030602 Eiganes 1, 11030603 Eiganes 2, 11030604 Mosvatnet nord, 11030606 Våland 2, 11030607 Vålandsskråningen, 11030608 Våland 3, 11030611 Våland 1, 11030612 Våland 7, 11030613 Våland 4, 11030614 Våland 6, 11030615 Vålandshaugen 1 og 11030616 Vålandshaugen 2.
Våland 4 og Vålandshaugen 2 tilhører Hillevåg bydel.
Ytre Tasta
Ytre Tasta er et delområde i Tasta bydel i Stavanger kommune i Rogaland fylke.
Øyane
Øyane er et delområde i Hundvåg bydel i Stavanger kommune i Rogaland fylke.
Ytre Tasta
Delområdets areal er 6,01 km² og innbyggertallet i 2005 var 7909 personer. Ytre Tasta er inndelt i 21 grunnkretser.
Ukeslutt
Ukeslutt er et norsk nyhetsmagasin som har gått på NRK Radio siden 1977. Programmet har et magasinformat og inneholder nyheter, debatter, intervjuer, reportasjer og musikk. Det sendes hver lørdag på P1 klokka 12. Programmet varer i to timer (tidligere bare en time frem til 2018).
Øyane
Delområdets areal er 7,8 km² og innbyggertallet i 2005 var 2 125. Øyane er inndelt i fem grunnkretser. Tre ligger i Storhaug, mens Austre Åmøy ligger i Tasta bydel og grunnkretsen Bjørnøy/Roaldsøy/Ormøy/Steinsøy i Hundvåg bydel.
Ukeslutt
Ukeslutt er en del av Dagsnytt-redaksjonens magasinavdeling, og gikk på luften første gang lørdag 8. januar 1977.
Ytre Tasta
Grunnkretser
11032700 Ytre Tasta består av
Ukeslutt
Programmet er også lagt ut som podkast på NRK Radio.
Som programmets kjenningsmelodi brukes starten på Quincy Jones-sangen "Chump Change".
Qiying
Qiying (kinesisk: 耆英; pinyin: Qíyīng, mandsjuisk: Ciyeng, født  21. mars 1787 i Beijing i Kina, tvunget til selvmord 29. juni 1858) var en mandsjuisk statsmann under Qing-dynastiet.
Qiying innehadde en rekke fremtredende stillinger i Qing-regjeringen, men ble også degradert en rekke ganger på grunn av korrupsjon.
Bakgrunn
Qiying var etterfølger av Nurhacis niende sønn Babuta. Han var medlem av det keiserlige hus Aisin-Gioro og tilhørte det mandsjuriske rene blå banner av de åtte banner.
Embedsmann
Qiying innehadde en rekke stillinger i Qing-styret. Han ble degradert en rekke ganger på grunn av korrupsjon, men ikke varig, og forble ved hoffet.
I 1842 fikk han bemyndigelse til å slutte fredsavtale med Storbritannia etter første opiumskrig, og han var ansvarlig for den kinesiske forhandling og undertegnelse av Nanjingtraktaten av 29. august 1842. Dette var den første av de traktater som kineserne senere kalte de ulikeverdige traktater.
Han hadde samme rolle i forhold til Wangxiatraktaten og Whampoatraktaten, begge i 1844. Han var det året blitt generalguvernør av Liangguang (Guangdong og Guangxi), et verv han hadde til 1848. I mars 1847 avtalte han og den svenske forretningsmannen Carl Fredrik Liljevalch den første handelsavtalen mellom Sverige-Norge og Kina i Guangzhou, den såkalte Kantontraktaten.
Qiying deltok også i 1858 da Tianjintraktaten ble forhandlet. Under forhandlingene gjorde de britiske tolkene Horatio Nelson Lay og Thomas Francis Wade sitt for å eksponere Qiyings dobbeltspill ved å fremlegge dokumenter som britene hadde fått fatt i fra Guangzhou, i hvilke Qiying uttrykte sin forakt for britene. Ydmyket brøt Quying strakks opp fra forhanmdlingene i Tianjin og dro til Beijing, og han ble senere arrestet for å ha forlatt sin post i strid med sine keiserlige ordre.
Qiying ble deretter dømt til døden, men fikk etter ordre fra keiser Xianfeng-keiseren anledning til å begå selvmord isteden.
Spontant symmetribrudd
Spontant symmetribrudd er et fenomen i fysikken der en symmetri hos et system bryter grunntilstanden (eller vakuumtilstanden hos en kvantefeltteori)
Leif Ottesen
Leif Helge Ottesen (født 18. desember 1963), fra Årnes - Nes på Romerike, er en norsk musiker og gitarist. Han er mest kjent som gitarist i Bjølsen Valsemølle. Han har også spilt i flere andre band og med andre artister. Allerede på barneskolen spilte han i band.
Spontant symmetribrudd
Eksempelet i figuren viser et symmetrisk mekanisk system, der den symmetriske situasjonen ikke har lavest energi og befinner seg i labil likevekt. Et annet enkelt eksempel på spontant symmetribrudd er ferromagnetisme. Jernets struktur har speilsymmetri, og ved høye temperaturer finnes ingen spontan magnetisering. Men om det kjøles ned til under Curiepunktet, oppstår det et spontant magnetisk moment innen små domener.
Et annet eksempel der symmetrien spontant brytes ved en faseovergang er superleder og Meissner-effekten.
Et eksempel er den såkalte Higgsmekanismen, der tre av de fire elektrosvake bosonene, W+, W- og Z0 får masse ved at den elektrosvake gaugesymmetrien brytes spontant til den elektromagnetiske gaugesymmetrien. Fotonene forblir masseløse. Dette er en egenskap hos den kjente Weinberg-Salam-teorien, som Steven Weinberg og Abdus Salam fikk Nobelprisen i fysikk for i 1979.
1438 Wendeline
1438 Wendeline er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 11. oktober 1937 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Skansen (Stockholm)
Skansen er en dyrepark og friluftsmuseum på Södra Djurgården i Stockholm, etablert i 1891 av Artur Hazelius. Parken ligger i "Kungliga nationalstadsparken". Navnet kommer fra den skanse Karl XIV Johan bygde til sin sønn Oscar I, ment å bruke til en slags lekeplass. På Skansen finnes i dag (2014) cirka 140 bygninger. Skansen gikk med bra overskudd de første 50 årene og finansierte blant annet bygging og drift av Nordiska museet. 1. juli 1963 ble Skansen en stiftelse. Stiftere var staten, Stockholms stad og Nordiska museet. Staten har seinere tatt over. Skansen finansieres av entréinntekter, donasjoner fra foretak, privatpersoner, stiftelser og også gjennom bidrag fra Kulturdepartementet.
Historie
Gründeren av Skansen, Hazelius, begynte sommeren 1872 å samle inn eldre gjenstander av ulike slag. Samlingen vokste og en tomt på Djurgården ble gitt av kongen, hvor man så bygde et museum for å bevare og vise gjenstandene til folk. Dette ble i 1880 til Nordiska museet. Hazelius ble inspirert av godseieren og riksdagsmannen Alfred Bexell. Bexell hadde, noen år tidligere, laget landets første friluftsmuseum. Neste skritt var å skaffe et større landområde hvor man kunne oppbevare hele hus. Dette ble så Skansen. Området ble større og større. I 1911 startet Skansens Friluftsteater. Nordiske museet og Skansen var en og samme institusjon frem til 1963. Etter dette ble de delt men Skansen "låner" mer enn 30.000 gjenstander fra Nordiske museet. Den 27. november 2020 stenger Skansen, for første gang på 129 år, pga. den pågående Koronaviruspandemien.
Dyr
Skansen fikk nok arter for å kunne regne seg for dyrepark i 1924, då man med hjelp av fond og donasjoner fikk kapital til å bygge daværende apehuset. De eksotiske dyrene var alt fra bavianer, gibboner og mindre apor, til papegøyer, skilpadder og fisker. Elefanter hadde man allerede fra 1860-tallet. 1957 avviklet man den populære elefantridingen. Rundt 1960 fikk man et nytt elefanthus.
Fra 1960-tallet ble det pingviner og sjøløve på det nedre Galejanområdet. Man bygde et nytt apehus med to "apeberg" i betong utendørs. Jonas Wahlström og Birger Westblom startet opp, det man etter hvert kalte, Skansen-Akvariet. Nå er også det "nya" apehuset en del av Skansen-Akvariet. Sjøløvene og pingvinene solgte man i slutten av desenniet, og der de hadde vart holdt man en tid flamingofugler. Man måtte bygge et nytt hus og uteområde, for å få størrelse nok, til å få lov å holde elefanter. I 1992 ble elefantene avviklet. Det gamle huset har deretter blitt benyttet av aper. I dag (2017) er det meste nordiske dyr på Skansen. Der er noen få eksotiske dyrearter, ellers brunbjørn, gaupa, ulv, jerv, elg, villsvin og oter. Man har lappugle og Hubro.
År 2016 fikk man den utryddingstruede "Vitryggig Hackspett", for at føde opp unger å sette dem tilbake til sitt naturlige element. Man har også en del truede svenske landraser og fjærkre. Skansen har, helt fra 1910, hatt stor fokus på å redde bestanden av Visenter i verden, sammen med andre parker.
Lill-Skansen er sedan 1955 barnas dyrehage. I 2012 åpnet et nytt Lill-Skansen med nyheter.
Man har også litt tivoli og dans på kveldene på Skansen.
Hus
Skansen har en rekke bygninger og hus fra de fleste svenske landskap, med hager fra den samme trakten hvor huset kommer fra. Skansens stadskvarter illustrerer en by på 1800-tallet, med post, apotek, butikker, verksted og boliger. I disse utøves ulike historiske håndverksyrker.
Noen hus:
Spesielle dager på Skansen
Hver Nyttårsnatt klokken 24.00/0.00 sender SVT direkte fra Skansen og opplesing av et dikt. Dette er tradisjon helt fra 1895. Flere høytider markeres på Skansen, for eksempel "Valborgsmässoafton", Sveriges nasjonaldag, Midtsommer, Advent, Lucia og jul med Skansen Julemarked. Den TV-sendte ”Allsång på Skansen” på "Sollidenscenen" trekker mye folk.
Kunståret 1808
Kunståret 1808 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1808.
Jåtten
Jåtten er navnet på en matrikkelgård og et delområde i Hinna bydel i Stavanger kommune i Rogaland fylke. Navneformene Jåtten og Jåttå (og delvis Jåtta) blir brukt parallelt.
Etymologi
Opphavelig er navnet Jåtten antagelig sammensatt av to deler, der siste ledd er tun. Tolkingen av først ledd er usikker, men det kan være knyttet til et gammelnorsk ord for hest, jór. En alternativ tolking av det første leddet er basert på gammelnorsk ýr = barlind, muligens koblet til kultisk bruk av dette treslaget. I eldre dokumenter opptrer navnformene Jatun (1318) og Jatuni (1348).
Smaragdvaran
Smaragdvaran er en varan som lever på Ny-Guinea.
Arten har en uvanlig sterk farge til å være varan, og er grønn til turkis med mørke tverrbånd. Totallengden varierer fra 75–100 cm. Halen er 2,0–2,7 ganger så lang som kroppen, og kan brukes til å holde tak i grener.
Smaragdvaran er utbredt i tropisk regnskog i lavlandet på Ny-Guinea, og på noen av øyene i Torresstredet. Den lever oppe i trær, og eter insekter, edderkopper, skolopendere, krabber, fugler og små pattedyr. I motsetning til de fleste andre varaner eter den også plantekost, ettersom den forsyner seg med frukt oppe i trærne.
På mindre øyer i nærheten av Ny-Guinea finnes det flere nærstående arter, som sammen med smaragdvaran utgjør prasinus-gruppen av varaner. De fleste av de andre artene er svarte, men alle lever oppe i trær, og har gripehale. Prasinus-gruppen er en delgruppe av underslekten Euprepiosaurus. Følgende arter utenom smaragdvaran tilhører prasinus-gruppen:
Jåtten
Gården Jåtten
Den 20. april 1591 var Olav Jensson på Jåtten lagrettemann. I 1594 og 1595 betalte Olav Jensson tiende til Domkirken. I 1596 betalte han en vett korn. Det kan være at han var sønn av Jens på Jåtten i 1563–1567.
Den 20. april 1591 var også Asser på Jåtten lagrettemann. I 1594 betalte Asser sju spann korn i tiende til Domkirken, og i 1595 fem spann. I 1602 betalte Asser Jåtten tre spann i tiende. I 1603 skattet Atser på Jåtten. I 1613 skattet Lauritz, Rasmus, Peder og Peder på Jåtten. Asser var da borte. I 1594 betalte Oluf Olufson på Jåtten seks spann korn i tiende til kjerka. I 1595 betalte han en vett korn og i 1597 også en vett. Det kan være at han var sønn av Olav på Jåtten i 1563–1567. I 1594 og 1595 betalte Reier på Jåtten tiende til Domkirken. 20.april 1596 klaget Reidar Jåtun og hans hustru på at Jakop Watson hadde fått barn med hans stedatter Ingeborg. Jakop Watson måtte gi åtte daler. Det er derfor sannsynlig at også Jakop Watson bodde på Jåtten. I 1602 betalte Jakops hustru ett spann korn i tiende til kongen. Jakop var nok da død.
Geistlig eiendomsrett
I 1567 eide biskopen tre pund korn i Jåtten. Omkring 1620 eide biskopen 1,5 pund korn i Jåtten. Omkring 1620 eide presten ved Domkirken i Stavanger 3 vetter korn i Jåtten. I 1638 eide Utstein kloster tre vetter korn i Jåtten.
Areal og innbyggertall
Delområdets areal er 12,58 km² og innbyggertallet i 2005 var 13 760 personer. Området er i dag i sterk utvikling og bygges kraftig ut.
Grunnkretser
11031700 Jåtten er inndelt i følgende 31 grunnkretser:
Militæranlegg
På Jåttå ligger det norske Forsvaret s Fellesoperativt hovedkvarter (FOHK) og NATOs Joint Warfare Centre (JWC). Anleggene ligger rett ved Stavangers høyeste punkt Jåttånuten (139 moh).
Idrettsanlegg
I 2004 ble Viking stadion åpnet i Jåttåvågen hvor Viking Fotballklubb spiller sine hjemmekamper.
Bergjeland
Bergjeland er et delområde i Storhaug bydel i Stavanger kommune i Rogaland fylke.
Delområdets areal er 0,88 km² og innbyggertallet i 2005 var 3146 personer. Bergjeland er inndelt i ti grunnkretser.
Grunnkretser
Sentrum vest 2 tilhører Eiganes og Våland bydel.
Mykstufoss kraftverk
Mykstufoss kraftverk er et vannkraftverk ved Veggli i Rollag kommune i Viken.
Verket stod ferdig i 1964 og portalbygningen ble tegnet av Geir Grung.
Første turbin ble satt i drift 5. desember 1964 og andre 8. mars 1965.
Verket utnytter et fall på 62 meter i Numedalslågen. Numedalslågen er oppdemmet ved Kjerre av Kjerredammen og vannet føres i en 5 km lang tunnel til kraftstasjonen.
Det er installert to francisturbiner på totalt 52 MW. Midlere årsproduksjon er på 289 GWh.
Opprinnelig bygget for Buskerud fylkeskommune, nåværende eier er Glitre Energi Produksjon.
FA-cupen 2007/08
FA-cupen 2007/08 var den 127. sesongen av den engelske FA-cupen. Portsmouth slo Cardiff City i finalen på Wembley, den 17. mai.
Nwankwo Kanu ble matcvinner for Portsmouth i finalen.
St. Austell
St. Austell (uttale: s'norsel; kornisk Sen Ostell) er en by og verdslig sogn i Cornwall i England. Den er administrasjonssenter for distriktet Restormel, og er beliggende rundt 16 km sør for Bodmin og 48 km vest for grensen med Devon. St. Austell er Cornwalls største by etter befolkningstall hvor det verdslige sognet har en befolkning på 19 958 i folketellingen i 2011, med et total av 34 700 som bor i det større området som innbefatter andre verdslige sogn i utkanten som tilhører byen.
Turisme har blitt en stadig viktigere næringsvei. Det som særlig trekker tilreisende er strendene i nærheten, og Eden Project, en besøksattraksjon i et av de nedlagte leirtakene (se nedenfor) med biosfærer hvor man har planter fra hele verden. Det ligger rundt 2 km fra byen St. Blazey og 5 km fra den større byen St. Austell.
Kinaleire
Ikke lenge etter at William Cookworthy oppdaget kaolinitt, også kjent som "kinaleire", i åsen Tregonning i vestlige Cornwall, det samme mineral som ble funnet i større kvantitet i Hensbarrow nord for St. Austell. Utvinning av leire overtok snart fra gruvedrift etter tinn og kopper som hovedindustri for området, og bidro etter hvert stort til byens vekst. Byen var det første stedet i Europa hvor leire til produksjon av porselen ble tatt ut. Leiren ble sendt til Charlestown, som er nærmeste havn. Det tas fortsatt ut porselensleire, men siden 1980-årene har næringen hatt nedgangstider.
Nylund
Nylund er et delområde i Storhaug bydel i Stavanger kommune i Rogaland fylke.
Grunnkretser
11030300 Nylund består av
«Soverom i Arles»
«Soverom i Arles» (fransk: La Chambre à Arles; nederlandsk: Slaapkamer te Arles) er tittelen på tre tilsvarende malerier av den nederlandske postimpresjonistiske maleren Vincent van Gogh.
Van Goghs egen tittel for denne komposisjonen var ganske enkelt «Soverommet» (fransk La Chambre à coucher). Det er tre autentiske versjoner beskrevet i hans brev, lett å skjelne fra hverandre ved bildene på veggen til høyre.
Maleriene avbildet Van Goghs soverom i 2. Place Lamartine i Arles i Bouches-du-Rhône i Frankrike, kjent som hans «Gule hus». Døren til høyre var en åpning til etasjen over og trappen, døren til venstre tjente som gjesterom som han hadde forberedt for Gauguin. Vinduet på veggen foran hadde utsyn over Place Lamartine og dets offentlige hager. Dette rommet var ikke rektangulært, men trapesoid med en sentenkt vinkel i venstrehånds hjørne av frontveggen og en skarp vinkel til høyre. Van Gogh har åpenbart ikke benyttet mye tid på dette problemet, han ganske enkelt indikerte at det var et hjørne.
341 California
341 California er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaga den 25. september 1892 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den amerikanske delstaten California.
Stadio Via Del Mare
Stadio Ettore Giardiniero - Via del mare (kjent som Stadio Via del mare) er et flerbruksstadion i byen Lecce i Italia. Anlegget blir mest bruk av Serie A klubben US Lecce. Stadionet har en kapasitet på 31 533 tilskuere, og er oppkalt etter gaten den ligger i.
Erzurum (provins)
Erzurum er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 25 066 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Erzurum.
Provinsen ligger øst i Tyrkia og grenser til provinsene Kars og Ağrı i øst, Muş og Bingöl i sør, Erzincan og Bayburt i vest, Rize og Artvin i nord og til Ardahan i nordøst.
Distrikter
Provinsen Erzurum består av nitten distrikter:
Historie
I jernalderen lå formodentlig i dette området kongeriket Daiaeni, hvorfra er bevart enkelte assyriske innskrifter. Senere ble området del av riket Urartu. Etter Urartus undergang hersket her senere de iraniske akhemenidene. Erzurum var deretter del av forskjellige riker og dynastier: Artaxidenene, makedonerne, parterne, sassanidene, Tao-Klardsjeterne, armenerne, romerne, bysantinerne, araberne og diverse tyrkiske fyrstedømmer som for eksempel saltukidene. Erzurum var flere gange rved grensen mellom to rivaliserende riker, som for eksempel Roma og Partia, eller Det osmanske rike og Russland.
Hovedstaden Erzurum var bispesete. Med der arabiske erobring ble området gradvis islamisert, men det bestod lenge mange tallrike armenske-kristne fellesskap. Frem til folkemordet på armenerne var Sankt Minas-klosteret i Kes i landsbyen Gezköy et viktig sted.
Fra 1500-tallet var Erzurum del av Det osmanske rike og forble det for det meste frem til første verdenskrig. Området det osmanske vilâyet Erzerum var noe større enn sen moderne provinsen. I 1878 ble en del av vilayetet under den russisk-osmanske krig erobret, annektert og lagt til oblast Kars. I 1916 erobret de inntrengende russere området i og med slaget ved Erzurum. Etter verdenskrigens slutt og den tyrkiske frigjøringskrig ble området tilbakeført til tyrkerne.
1439 Vogtia
1439 Vogtia er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaget 11. oktober 1937 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
S. Yizhar
S. Yizhar er pseudonym for Yizhar Smilansky (født 27. september 1916 i Rehovot, død 21. august 2006) var en israelsk forfatter. Han var av en skrivende familie, både far og fars onkel var forfattere.
Selv var han utdannet lærer. Han deltok i krigen i 1948 og var medlem av Knesset fra 1949 til 1967 for Mapai. I sin politiske karrière talte han særlig om betydningen av landets naturreservater. Han var lærer en rekke steder: Yavniel, Ben Shemen, Hulda og Rehovot, og siste del av sin karriere var han professor i pedagogikk på Det hebraiske universitetet i Jerusalem. Som pensjonist var han gjesteforfatter ved Harvard Universitys Center for Jewish Studies.
S. Yizhar betraktes som en fornyer i israelsk litteratur. I sitt forfatterskap skriver han om landet Israel, om geologi, geomorfologi, klima og flora. Forholdet mellom person og omgivelser, bonden og Israels jord, kunstneren og landskapet er viktige elementer i hans forfatterskap. Som sjanger foretrekker han novellen, men han har også flere større romaner.
Kruttsammensvergelsen
Kruttsammensvergelsen (engelsk: the Gunpowder Plot) var en katolsk sammensvergelse med det mål å myrde kong Jakob I av England og de engelske parlamentsmedlemmene under åpningen av parlamentet i 1605. Navnet kommer av metoden som skulle brukes; tønner med krutt var plassert i kjelleren under parlamentsbygningen.
Sammensvergelsen ble avslørt ved et anonymt brev til myndighetene, sendt til baron William Parker, den 26. oktober 1605. Ved en undersøkelse av overhuset rundt midnatt den 4. november 1605 ble Fawkes oppdaget og arrestert mens han voktet 36 tønner med krutt, mer enn nok til å sprenge hele overhuset. De fleste av konspiratørene flyktet fra London da de fikk vite at de var blitt avslørt. De forsøkte å skaffe seg støtte langs veien, og flere av dem tok stilling opp mot sheriffen av Worcester og hans menn ved Holbeche House. I de påfølgende stridighetene ble Catesby skutt og drept. Ved deres rettssak den 27. januar 1606 ble åtte av de overlevende, blant dem Fawkes, funnet skyldige og dømt til hengning, trekking og kvartering.
Sammensvergelsen
Et annet viktig mål var å kidnappe kongens datter, tredje i rekken i å arve tronen, prinsesse Elisabeth. Hun bodde ved Coombe Abbey (i dag et hotell) i nærheten av Coventry, og bare rundt 16 km nord for Warwick. Det var velegnet for konspiratørene, de fleste av dem bodde i Midlands. Straks kongen var død hadde de til hensikt å innsette Elisabeth på tronen som dronning kun i navnet. Skjebnen til prinsene Henry og Karl ville bli improvisert; deres rolle i de statlige seremonier var ennå ikke avgjort eller bestemt. Konspiratørene hadde planlagt å benytte seg av Henry Percy, jarl av Northumberland, som Elisabeth beskytter, men høyest sannsynlig var han aldri blitt informert om dette.
Innledende rekruttering
I henhold til samtidige redegjørelser, inviterte Catesby i februar 1604 Thomas Wintour til sitt hus i Lambeth hvor de diskuterte Catesbys plan om å gjeninnføre katolisismen som eneveldig religion i England ved å sprenge Overhuset under statsåpningen av parlamentet. Wintour var kjent som en kompetent lærd, kunne snakke flere språk, og han hadde kjempet i den engelske hæren i Nederlandene. Hans onkel, Francis Ingleby, hadde blitt henrettet for å ha vært en katolsk prest i 1586, og Wintour hadde senere konvertert til katolisismen. Også tilstede ved møtet var John Wright, en henført katolikk som det ble sagt var den beste fekteren i sin tid, og en mann som hadde deltatt sammen med Catesby i jarlen av Essex' opprør tre år tidligere. Til tross for hans reservasjoner over de mulige følgene om forsøket mislyktes, gikk Wintour med på konspirasjonen, kanskje overtalt av Catesbys retorikk: «Let us give the attempt and where it faileth, pass no further.»
Wintour reiste til Flandern for å gjøre undersøkelser om spansk støtte. Mens han var der søkte han opp Guy Fawkes (1570–1606), en inngående katolikk som tjenestegjort som soldat i sørlige Nederlandene under kommando av William Stanley (1548–1630), og som i 1603 ble anbefalt for en kapteinsgrad. Fulgt av John Wrights bror Christopher, hadde Fawkes også vært et medlem av delegasjonen i 1603 til det spanske hoff for å mane til invasjon av England. Wintour fortalte til Fawkes at «en del gode venner av ham ønsket hans selskap i England,» og at bestemte herrer var villige til å gjøre noe i England om spanjolene ikke kunne hjelpe. De to reiste tilbake til England sent i april 1604, fortalte Catesby at det var usannsynlig med spansk støtte. Thomas Percy, Catesbys venn, og svoger av John Wright, ble innført i sammensvergelsen flere uker senere. Percy hadde funnet ansettelse hos sin slektning jarlen av Northumberland, og ved 1596 var han en representant for familiens eiendommer i nordlige England. Rundt 1600–1601 tjenestegjorde han med sin beskytter i Nederlandene. Ved et tidspunkt under Northumberlands kommando i Nederlandene ble Percy hans agent i hans kommunikasjoner med kong Jakob I. Percy var etter sigende en "alvorlig" karakter som hadde konvertert til den katolske tro. Hans tidligste år var, i henhold til en katolsk kilde, markert av en tendens til å støtte seg på "sitt sverd og personlig mot". Northumberland, skjønt han var ikke selv katolsk, planla å bygge et sterkt forhold til kongen for å bedre utsiktene til de engelske katolikker, og for å redusere familiens vanære som hadde skjedd ved hans separasjon fra sin hustru Martha Wright, som hadde vært en favoritt hos dronning Elisabeth. Thomas Percys møter med Jakob I synes å ha godt bra. Percy vendte tilbake med løfter om støtte til katolikkene, og Northumberland trodde at Jakob ville gå så langt som å tillate messe i private hus for således ikke foresake offentlig krenkelser. Percy, ivrig etter å bedre sin posisjon, gikk lengre og hevdet at den framtidige konge ville garantere tryggheten for engelske katolikker.
Innledende planlegging
De første møtene mellom de fem konspiratørene skjedde den 20. mai 1604, antagelig ved vertshuset Duck and Drake Inn, rett utenfor Strand, som var Thomas Wintours vanlige bosted når han var i London. Catesby, Thomas Wintour, og John Wright var tilstede, og fikk selskap av Guy Fawkes og Thomas Percy. Alene i et privat rom sverget de fem konspiratørene en ed om hemmeligholdelse på en bønnebok. Ved en tilfeldighet og ikke innforstått av de fem, feiret fader John Gerard, som var en venn av Catesby, messe i et annet rom, og de fem mennene mottok til sist nattverd.
Ytterligere rekruttering
Etter å ha sverget eden forlot konspiratørene London og reiste hjem til sine respektive hus. Utsettelsen av parlamentet ga dem anledning, mente de, fram til februar 1605 til å gjennomføre sine planer. Den 9. juni utpekte jarlen av Northumberland Percy til monarkens livgarde, kalt for Honourable Corps of Gentlemen at Arms (Det høybårne korps av væpnede herrer), en riddende tropp på 50 livvakter. Denne rollen ga Percy en grunn å søke en base i London, og valgte en liten eiendom i nærheten av Prince's Chamber (rett ved Palace of Westminster) som var eid av Henry Ferrers, en leietaker av John Whynniard. Percy arrangerte for at huset ble brukt via Northumberlands folk Dudley Carleton og John Hippisley. Fawkes, som benyttet dekknavnet «John Johnson», tok ansvaret for bygningen, og poserte som Percys tjener. Bygningen var okkupert av skotske kommisjonærer utnevnt av kongen for overveie hans planer for en forening av England og Skottland, så konspiratørene leide Catesbys leide bolig i Lambeth på motsatt side av Themsen. Her lagret de krutt og andre forsyninger som de bekvemt rodde over elven hver natt. I mellomtiden fortsatte kong Jakob I med hans politikk mot katolikkene, og parlamentet presset gjennom en anti-katolsk lovgivning, fram til parlamentets utsettelse den 7. juli.
Det ble annonsert den 24. desember at gjenåpningen av parlamentet ville bli forsinket. Bekymret over utbrudd av pest ville ikke parlamentet komme sammen i februar, som konspiratørene hadde regnet med, men først den 3. oktober 1605. Samtidige redegjørelser fra rettforfølgelsen hevdet at under denne forsinkelsen drev konspiratørene på med å grave en tunnel under parlamentet. Dette kan være en fabrikasjon fra myndighetene da det er ikke framlagt noe bevis for en slik tunnel under rettssaken, og det har heller ikke blitt funnet noe spor av tunnelen. Redegjørelsen av en tunnel kom direkte fra Thomas Wintours tilståelse, og Guy Fawkes innrømmet ikke eksistensen av en slik plan før i hans femte avhør. Rent logistisk ville det å grave en slik tunnel være særdeles vanskelig, særskilt ettersom ingen av konspiratørene ikke noen tidligere erfaring med gruvedrift. Om fortellingen er sann hadde de skotske kommisjonærene ved den 6. desember fullført deres arbeid, og konspiratørene var travelt opptatt med å grave tunnel fra det huset de leide og til Overhuset. De sluttet med dette arbeidet da de hørte støy over seg. Støyen viste seg å være den daværende leietakerens enke som renset ut kjelleren direkte under Underhuset — det samme rommet hvor konspiratørene til sist lagret deres tønner med krutt.