cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alba
Alba er det gamle oldtidsnavnet (uttales Al-a-pah), og samtidig det moderne skotsk-gæliske navnet på nasjonen Skottland. På gammelgælisk var navnet Albu og på irsk er det også Alba. Det er språklig beslektet Alba på irsk og Nalbin på mansk, to andre goideliske, insulære keltiske språk, foruten også ord i brytoniske insulære keltiske språk som kornisk (Alban) og walisisk (Yr Alban) som også er goideliske og brytoniske navn på Skottland; men i eldre tider var det navn for Britannia som helhet, beslektet med det brytoniske navnet Albion.
Etymologi
Begrepet opptrådte første gang i klassiske tekster som Ἀλβίων, Albíon, eller Ἀλουΐων, Alouíon, i Klaudios Ptolemaios’ greske skrifter, senere som Albion i latinske dokumenter. Historisk sett refererte begrepet til Britannia som en helhet og er til sist basert på den indoeuropeiske rotordet for «hvitt». Det kom senere til å bli benyttet av gæliskspråklige i formen som Alba (dativ Albainn, genitiv Albann, nå foreldet) som navnet på det piktiske kongeriket Piktland, lokalisert i middelalderen nord i dagens Skottland. I fusjonen mellom gælere og piktere ble Alba benyttet for riket under kong Causantín mac Áeda (Konstantin II, 943-952). Regionen Breadalbane (Bràghad Albann, den øvre del av «Alba») har også sitt navn fra det.
Etter hvert som tiden gikk kom kongeriket Alba til å underlegge seg de sørlige områdene i hva som er dagens Skottland. I høymiddelalderen ble begrepet re-latinisert som «Albania» (det er uklart om dette til sist deler samme opprinnelse som navnet det moderne Albania i Balkan). Denne betegnelsen ble hovedsakelig benyttet av keltiske forfattere som skrev på latin, mest kjent er Geoffrey av Monmouth. Det var dette ordet som ble formidlet til mellomengelsk som «Albany», skjønt det er meget sjeldent benyttet som betegnelse for kongeriket Skottland, men heller for hertugdømmet Albany. Det er fra sistnevnte at Albany, hovedstaden for den amerikanske delstaten New York, har sitt navn.
Det opptrer også i den angliserte formen Albyn, som i lord Byrons fortellende dikt Childe Harold (1812-1818):
Moderne bruk
Belgiske Michel Roger Lafosse, som gjør krav på den skotske trone, har titulerer seg selv som «kongelige prins Michael James Alexander Stewart, 7, grev av Albany» siden 1978.
Den skotske rockebandet Runrig har innspilt en sang kalt «Alba» på deres album, The Cutter And The Clan (1987).
På midten av 1990-tallet begynte Celtic League («Den keltiske liga») en kampanje for å benytte ordet «Alba» for skotsk fotball og rugby. Siden 2005 har Skottlands fotballforbund (SFA) støttet bruken av skotsk-gælisk ved å legge til Alba på baksiden av den offisielle landslagsdraktene. Det er lagt press på Den skotske rugbyunionen (SRU) om ha «Alba» på landslagsdraktene. Forbundets navn er imidlertid tospråklig, Scottish Rugby Union og Aonadh Rugbaidh na h-Alba.
I 2007 begynte Skottlands regjering med en tospråklig logo med det gæliske navnet Riaghaltas na h-Alba. Det skotske parlamentet benytter likeledes det gæliske navnet Pàrlamaid na h-Alba.
En fjernsynskanal som sender hovedsakelig på skotsk-gælisk, BBC Alba, ble lansert i september 2008 som et felles foretagende mellom MG Alba og BBC.
Fraser som «Alba gu bràth» er benyttet som nasjonalt kamprop i betydningen «Skottland for alltid», skjønt dens bokstavelig mening er «Skottland til dommedag». Det ble benyttet i filmen Braveheart (1995) hvor Mel Gibson som William Wallace før slaget ved Stirling Bridge i 1297 ropte «Alba gu bràth» til de skotske troppene før de gikk mot engelskmennene.
Referanser
Koninkrijk Schotland
BBC Television Centre
BBC Television Centre i London var hovedsete for store deler av BBCs fjernsynsproduksjon fra 1960 og utover 2000-tallet. Herfra produserte den britiske allmennkringkasteren sine fleste nasjonale programmer samt radionyheter produsert av BBC News.
Bygningen ble åpnet i 1960 og ligger ved Shepherd's Bush vest for London sentrum. Det er en av de første bygningene i verden som ble bygget spesielt for fjernsynsproduksjon, og det var et av verdens største fjernsynssentre.
Høsten 2007 kunngjorde BBC at de ønsket å selge Television Centre. All fjernsynsproduksjon ble flyttet fra senteret til BBC Broadcasting House i 2011, og tv-virksomheten ble avsluttet i mars 2013. I dag huser det gamle tv-senteret et underholdningssenter og kontorlokaler.
Anne Franks dagbok
Anne Franks dagbok (nederlandsk originaltittel: Het Achterhuis) er dagboken skrevet av Anne Frank fra hun var 13 til hun ble 15 år, fra 12. juni 1942 til 1. august 1944, mens hun oppholdt seg i skjul sammen med familiemedlemmer og bekjente for å unnvike holocaust, jødeutryddelen under annen verdenskrig. De hadde et gjemmested i Prinsensgracht 263 i Amsterdam (idag Anne Frank-huset).
Anne Frank henvendte seg til boken som til en venninne, «Kitty», som hun kunne dele sine tanker med og støtte seg til når hun hadde det vanskelig.
Anne Frank het egentlig Annelies Marie Frank og var en tysk-jødisk jente fra Frankfurt am Main. Etter Annes død i Bergen-Belsen offentliggjorde hennes far Otto Frank notatene hennes. Boken er oversatt til 55 språk og har gjort Anne Frank til et av de mest kjente ofrene for holocaust. Boken er filmatisert flere ganger.
Utdypende historie
Under nazistenes okkupasjon av Nederland mottok Anne Frank en dagbok som en av gavene til sin bursdag den 12. juni 1942 - hennes 13-årsdag. Gaven var egentlig ingen overraskelse for henne, ettersom hun hadde valgt gaven dagen før - sammen med faren sin når de besøkte en bokhandel i nærheten av hjemmet deres. Den 5. juli 1942 mottok Annes storesøster Margot en offisiell innkalling, for å melde seg til en nazistisk arbeidsleir i Tyskland. Dagen etter, den 6. juli, gikk Margot og Anne i skjul sammen med foreldrene deres- Otto og Edith. De fikk senere selskap av Ottos forretningspartner Hermann van Pels, hans kone Auguste og deres tenåringssønn Peter van Pels.
Deres skjulested var i de forseglede og hemmelige øvre rommene i et lite anneks på baksiden av Ottos firma-bygning i Amsterdam. Otto Frank startet sin egen virksomhet, kalt Opekta, i 1933. Han fikk lisens til å produsere og selge pektin, et produkt som brukes til å lage syltetøy. Han sluttet å drive denne virksomheten når han gikk i skjul for nazistene. Men når han kom tilbake sommeren 1945, oppdaget han at hans ansatte hadde drevet produksjonen videre i hans fravær. Værelsene som alle måtte gjemme seg i, var skjult bak en flyttbar bokhylle i samme bygning som Opekta. Tannlegen til deres hjelper Miep Gies, het Fritz Pfeffer og slo seg samme med dem fire måneder senere. I den publiserte versjonen av Anne Franks dagblok ble disse navnene forandret: Van Pelse-famlien ble kjent som Van Daans, og Fritz Pfeffer som Albert Dussel. Ved hjelp av flere av Otto Franks betrodde kollegaer forble de skjult, i to år og en måned.
4. august 1944 ble alle sammen oppdaget og deportert til nazistenes konsentrasjonsleirer. Familien ble lenge antatt å ha blitt forrådt. Men det finnes indikasjoner på at oppdagelsen deres kan ha vært tilfeldig, og at politiet raidet området på grunn av svindel rundt rasjoneringskort under krigen. Av de åtte personene som gjemte seg der, var det bare Annes far, Otto Frank, som overlevde hele krigen. Anne var bare 15 år gammel når hun døde i Bergen-Belsen. Den nøyaktige datoen for hennes død er ukjent, og har lenge vært antatt å være i slutten av februar eller begynnelsen av mars - noen få uker før alle fangene ble frigjort av britiske soldater den 15. april 1945.
Hennes originale dagbøker ble skrevet over tre bøker. Det første bindet (en rød og hvit-rutete bok) dekker perioden mellom 14. juni og 5. desember 1942. Den andre bevarte boken begynner 22. desember 1943, og slutter 17. april 1944. Det tredje eksisterende boken inneholder oppføringer fra 17. april til 1. august 1944, når Anne skrev i boken for aller siste gang tre dager før deres arrestasjon.
Manuskriptet, skrevet på løse papirark, ble funnet strødd på gulvet i skjulestedet av Miep Gies og Bep Voskuijl etter familiens arrestasjon - men før rommene deres ble ransaket av det nazistiske etterretningsbyrået Sicherheitsdienst, som mange nederlandske samarbeidspartnere jobbet sammen med. Dagbøkene ble gitt til Otto Frank etter krigen, etter at Anne Franks død ble bekreftet i juli 1945 av søstrene Janny og Lien Brilleslijper - som satt sammen med søstrene Margot og Anne i Bergen-Belsen.
Den utgaven som først ble utgitt var redigert slik at flere pubertetsrefleksjoner rundt seksualitet og menstruasjon var tatt ut. En utgave som ble utgitt i 1995 inneholdt disse avsnittene med Annes beskrivelse av hennes utforskning av egne kjønnsorganer og hennes forvirring angående sex og fødsel. Cornelis Suijk, tidligere direktør for Anne Frank Foundation og president for United States Holocaust Memorial Museum, offentliggjorde i 1998 at han var i besittelse av ytterligere fem sider som Otto Frank hadde fjernet fra dagboken før publisering. Suijk sa at Otto Frank hadde gitt ham disse notatene kort tid før sin død i 1980. Disse sidene inneholder blant annet kritiske kommentarer til foreldrenes anstrengte ekteskap. Disse utdragene har blitt føyd til i utgaver etter 2001. Siden 2018 har utgaver av boka også inneholder grisevitser og andre morsomheter som Anne Frank selv sensurerte mens hun skrev.
Luke Ball
Ball vant Best and Fairest-prisen i 2005 sammen med lagkamerat Steven Baker.
Da Nick Riewoldt ble skadet i åpningsrunden i 2005-sesongen (og dermed mistet de neste fem ukene) ble Ball gjort til lagkaptein.
P.S. I Love You
«P.S. I Love You» (eng. P.S. Jeg elsker deg) kan vise til
Litteratur
Film og tv-verdenen
Musikk
Spill
Eirik Tryti
Tryti har foruten bestigning av blant annet samtlige norske fjell over 2,000 meter, en rekke ekspedisjoner til flere kontinenter bak seg.
Teddy Flack
Edwin Harold «Teddy» Flack (født 5. november 1873 i London, død 10. januar 1935) var en australsk friidrettsutøver.
Flack ble olympisk mester to ganger i 1896 i Athen under de første olympiske lekene i moderne tid. Han vant både 800 og 1500 meter, han vant 1500-metersløpet etter en duell mot favoritten Arthur Blake. Sin andre olympiske tittel vant han to dager senere da han vant 800-metersfinalen på tiden 2.11,0. Flack stilte også opp i maraton dagen etter, til tross for at han aldri hadde konkurrert i lengre løp enn 10 miles. Halvveis i maratonløpet lå han på andreplass bak Albin Lermusiaux fra Frankrike, som hadde vunnet bronsemedalje på 1500 m. Etter 32 kilometer brøt franskmannen, og dermed var Flack i teten. Men kun 4 kilometer fra mål kollapset han, og da en gresk tilskuer prøvde å hjelpe ham, slo han ned tilskueren. Flack ble diskvalifisert.
Flack deltok også i tennisturneringen, både i single og double, i Athen. Han tapte i innledende runde for Aristidis Akratopoulos fra Hellas i single. I double spilte han sammen med George S. Robertson. De kom til semifinalen etter å ha vunnet den første kampen på walk over. De tapte semifinalen for Dionysios Kasdaglis fra Egypt og Demetrios Petrokokkinos fra Hellas. De kom dermed på tredjeplass, men i 1896 var det kun vinneren som fikk medalje i sølv. Det var først under OL 1904 det ble innført gull, sølv og bronse for de tre første plassene.
Erling Sande (musiker)
Erling Sande (født 27. mars 1964 i Haugesund) er en norsk musiker (trommer, perkusjon). Han har vært aktiv i flere haugesundsband siden tidlig på 1980-tallet, deriblant Wienerkameraden og Präsidentmänner, hvor også Askild Skage (senere i Oral Constitution) var medlem.
I 1990 ble Sande med som perkusjonist på avskjedskonserten til bandet Jazzå (med blant andre Svein Olav Herstad og Jon Sjøen), og etter dette ble han den første trommeslageren i Vamp. Han har spilt med Trio de Janeiro, Bjørn Eidsvåg, Jørn Hoel, Christina Bjordal med flere.
Sande var drivkraften i bandet Aroma (med blant andre Britt-Synnøve Johansen), som ga ut et album med samme navn i 1999. På denne produksjonen var Sande medkomponist, trommeslager, perkusjonist, innspillingstekniker, mikser, produsent og omslagsdesigner. Senere ble han aktiv på jazzklubben To Glass i Haugesund, hvor han spilte hver onsdag fra juli 2001 til september 2004 med blant andre Jon Sjøen, Svein Olav Herstad og Kjetil Olai Lundø. Med de to sistnevnte møtte Sande Christina Bjordal og etterhvert startet de Christina Bjordal Band.
Musikkhøyskolen i Łódź
Grażyna og Kiejstut Bacewicz musikkhøyskole i Łódź (polsk Akademia Muzyczna im. Grażyny i Kiejstuta Bacewiczów w Łodzi) ble grunnlagt av Helena Kijeńska-Dobkiewiczowa i begynnelsen av det 20. århundre, og ble reaktivert etter andre verdenskrig i 1945 (fra 1946 kjent under navnet Den statlige musikkhøyskole; Państwowa Wyższa Szkoła Muzyczna). Høyskolens første direktør var Kazimierz Wiłkomirski.
Høyskolen opplevde en intensiv artistisk og edukasjonsmessig utvikling takket være sine fremragende musikere, pedagoger og rektorer opp gjennom historien. I 1999 tok den navnet til Grażyna og Kiejstut Bacewicz.
Musikkhøyskolen har sete i Karol Poznańskis representative palass, som fabrikanten Izrael Poznański bygde til sin sønn i 1904.
Krasnodar kraj
Krasnodar kraj (russisk: Краснодарский край) er et territorium (kraj) i Russland og et av de 85 føderasjonssubjektene i Den russiske føderasjon. Hovedstaden er Krasnodar, arealet er 75 500 km² og innbyggertallet er 5 121 000 (2008). Territoriet ligger ved svartehavskysten, og grenser til Georgia (inkludert utbryterregionen Abkhasia) i sør. Republikken Adygia er helt omkranset av Krasnodar kraj, men er ikke en del av territoriet. Elven Aderbijevka renner sammen med Mezyb og danner Inogua like før denne renner ut i Svartehavet.
Demografi
Flertalet av folket er etniske russere. Ved folketellingen i 2010 var den etniske sammensetningen:
Løvejagten
Løvejagten er en dansk stumfilm fra, produsert av Nordisk Films Kompagni og regissert av Ole Olsen. Filmen ble en verdenssuksess. 259 kopier ble solgt i alt, noe som var mye på den tiden.
Handling
To jegere går rundt i urskogen. De ser en rekke dyr: Strutser, en sebra og en flodhest. Med en svart tjener som stifinner følger de et spor. De slår leir, men blir vekket av en løve, som nedlegger et kid. Løven dreper også jegernes hest. De skyter løven, som er ute i vannet. Den ene jegeren stiller seg i positur ved den døde løven og røyker en sigarett. Jæger oppdager enda en løve. Også den blir skutt. Løvene blir flådd og skinnene vist fram for kameraet. Jegerne røyker enda en sigarett, og den svarte tjeneren får også en.
Produksjon
Filmen fremstår som en iscenesatt virkelighetsreportasje, selv om den intense mediedekning av opptakene gjør det veldig sannsynlig at løvejakten faktisk fant sted på den lille øyen Elleore i Roskilde Fjord. Filmen er sammenstilt med en viss dyktighet, og opptak fra flere forskjellige lokasjoner. Jegerne i urskogen er fotografert i Ordrup Krat nord for København, dyrene de kikker på, er filmet i Zoologisk Have (med kameraet nedover, slik at man ikke kan se innhegningene) og løvescenene er fra den ubebodde og ubebygde øyen Elleore i Roskilde Fjord.
Opptakene på Elleore fant sted i august 1907. Underveis nedla justisminister Alberti forbud mot innspillingen etter at en dyrevernforening hadde inngitt klage over dyremishandling. Det lyktes allikevel å gjennomføre opptakene og smugle filmen til Sverige, der den ble distribuert fra. Kinopremieren utenfor Danmark var på den måten allerede i produksjonsåret 1907. Overtredelsen av opptaksforbudet førte til at justisministeren prøvde å ramme Ole Olsen på et annet område. Han ble fratatt retten til å drive kino i Danmark.
I det rettslige etterspillet ble Ole Olsen for øvrig frifunnet for anklagene om dyreplageri. Det kunne dokumenteres, at alle de medvirkende dyr faktisk ble nedlagt av profesjonelle skyttere, før de rakk å lide overlast.
De to medvirkende løver ble kjøpt inn fra Hagenbecks dyrepark i Tyskland for den nette sum av 5 000 kr. De skulle egentlig ha vært avlivet på grunn av sin høye alder. Dessuten ble en gammel hest og en geit kjøpt inn.
Hemimysis anomala
Hemimysis anomala er et rekelignende krepsdyr. Den opptrer som en invaderende art utenfor sitt opprinnelige utbredelsesområde og er i rask spredning.
Den er lett å kjenne på den røde fargen og at den svømmer i tette stimer. Voksne dyr er 8–11 mm lange. Arten står ganske dypt i vannet, på 6–10 m dyp, og av og til enda dypere.
I ettertid har Hemimysis anomala spredt seg med ballastvann og ble i 1992 funnet i Skjærgårdshavet utenfor den finske sørvestkysten. Den er blitt vanlig i Nord-Europa og finnes i øvre Donau, Main, Neckar, Rhinen og i vannreservoarer i Nederland og Belgia. I 2004 ble arten funnet i Storbritannia, og i 2006 ble den funnet to steder i De store sjøer i Nord-Amerika.
Heni kirke
Byggverket er i tre og har 250 plasser.
I kirken er det et krusifiks fra 1300-tallet.
Stavropol kraj
Stavropol kraj (russisk Ставропо́льский край, Stavropolskij kraj) er et territorium (kraj) i Russland og et av de 85 føderasjonssubjektene i Den russiske føderasjon. Hovedstaden er Stavropol, arealet er 66 500 km² og innbyggertallet er 2 735 139 (2002).
Heni kirke
Adkomst til stedet er via Rv120.
Stavropol kraj
Andre større byer i krajen er Pjatigorsk (russisk: Пятигорск) med 145.836 (2017) innbyggere, Kislovodsk (russisk: Кисловодск) med 128.779 (2020) innbyggere og Nevinnomyssk (russisk: Невинномысск), som har 116.751 (2020) innbyggere.
Stavropol kraj ligger i det kuperte forland til Kaukasus. Den nordlige del af regionen utgjør Manytsj-lavlandet. Regionen grenser opp til flere av de mindre, men og til tider urolige, kaukasusrepublikker, noe som har medført periodevis væpnet inntrengen og adskillige terrorangrep, bemerkelsesværdigt var blant annet terrorangrepet i Budyonnovsk i 1995 (140+ døde) og selvmordsangrepet mot et tog i 2003 (46+ døde).
Økonomien er basert på landbruk (korn, solsikker, dyrehold), industri (matvareforedling, elektronikk, maskindeler) og turisme. Turisme er viktig i og med at regionen har en rekke spa-centre oppført i forbindelse med mineralkilder. Det best kjente av dem heter Kislovodsk.
Tim Kaine
Timothy Michael «Tim» Kaine (født 26. februar 1958 i Saint Paul i Minnesota i USA) er en amerikansk politiker for Det demokratiske parti som fra 2013 er senator.
Kaine var guvernør i delstaten Virginia fra 2006 til 2010. Fra 2009 til 2011 var han leder for Det demokratiske partis nasjonale komité. Ved valget i USA i 2012 ble Kaine valgt til senator for Virginia etter å ha slått republikanernes George Allen. Ved presidentvalget i 2016 var han Hillary Clintons visepresidentkandidat. .
Oppvekst og utdannelse
Kaine er sønn av Mary Kathleen og Albert Kaine, en sveiser som eide en liten forretning. Han vokste opp i nærheten av Kansas City i Missouri.
Han tok bachelorgrad i økonomi ved University of Missouri i 1979. Deretter begynte han på Harvard Law School, men tok et års pause for å jobbe som katolsk misjonær tilknyttet jesuitterordenen i Honduras. Som følge av dette året snakker han flytende spansk. Han avla en juridisk doktoravhandling ved Harvard i 1983. I 1984 giftet ha seg med juristen Anne Holton, datter av tidligere guvernør i Virginia, Linwood Holton. Paret har tre barn.
Mohenjo-Daro
Mohenjo-Daro (sindhi: موئن جو دڙو, bokstavelig «De dødes haug») er et arkeologisk sted som er lokalisert i den pakistanske regionen Sind. Oldtidsbyen ble bygd en gang rundt 2600 f.Kr. og var en av de aller største bosetningene i Induskulturen i oldtidens Indusdalen, og en av de tidligste betydelige urbane bosetninger. Den eksisterte på samme tid som sivilisasjonene i oldtidens Egypt, Mesopotamia, og Kreta (minoisk kultur). Mohenjo-daro ble forlatt en gang 1800-tallet f.Kr. og ble ikke oppdaget igjen før i 1922. Betydelige arkeologiske utgravninger har blitt utført ved stedet og stedet er blitt utpekt som Verdensarven av UNESCO i 1980.
Tim Kaine
Oppvekst og utdannelse
Kaine praktiserte deretter som advokat i Richmond i 17 år. Han spesialiserte seg på saker for mennesker som hevdet de urettmessig var nektet bolig på grunn av rase eller funksjonshemming. I 1994 ble han innvalgt i bystyret i Richmond.
Mohenjo-Daro
Byen hadde om lag 70 000 innbyggere i sin storhetstid. Den var rik på grunn av handel og handlet med korn, frukt, grønnsaker, kjøtt og luksusvarer (som for eksempel parfyme). Det var offentlige badeanlegg og de fleste innbyggerne hadde eget bad. Byen hadde også et godt kloakk- og veisystem.
Tim Kaine
Borgermester i Richmond og viseguvernør i Virginia
I 1998 ble han av bystyret valgt til borgermester i Richmond.
Mohenjo-Daro
Beliggenhet
Mohenjo-daro er lokalisert i distriktet Larkana i Sind på en åskam fra pleistocentiden midt på flomsletten i dalføret for Induselven, omtrent 28 km fra byen Larkana. Åsryggen var framstående på tiden til Induskulturen, noe som gjorde det mulig for byen å stå opp mot omgivelsene, men oversvømmelser fra elven har siden begravd det meste av åsryggen i avsatt silt (finkornet jordart). Stedet har en sentral posisjon mellom Induselven og elven Ghaggar. Induselven flyter øst for stedet, men elveleiet til Ghaggar på den vestlige siden er i dag tørr.
Tim Kaine
Borgermester i Richmond og viseguvernør i Virginia
I Kaines periode som borgermester bygget Richmond de første nye skolene på generasjoner, senket skattene og opplevde en nedgang i voldskriminalitet, inkludert over 50% nedgang i mord. Kriminalitetsnedgangen vekket positiv oppmerksomhet fra både president Bill Clinton og president George Bush og politimestere internasjonalt. Den økonomiske fremgangen ga byen en plassering på Forbes liste over de 10 beste amerikanske byene å gjøre forretninger i.
I november 2005 ble Kaine med liten margin valgt til viseguvernør i Virginia. I den rollen var han også president for senatet i Virginia. Senatet i Virginia var samtidig dominert av republikanere.
Guvernør
I 2005 ble Kaine valgt til guvernør i Virginia. Han beseiret den republikanske motkandidaten Jerry Kilgore med 52 % av stemmene mot Kilgores 46 %.
Den 31. januar 2006 holdt han demokratenes tilsvarstale til president George Bush State of the Union tale. Han omtalte Bushs skattelette kombinert med utgiftsøkninger som uforsvarlige.
I mai 2006 annonserte han planer om omfattende fredning av landområder i Virginia. I juni 2006 utstedte han en eksekutiv ordre som forbød røyking i offentlige bygninger i Virginia.
Etter Virginia Tech-massakren i april 2007 satte Kaine ned en kommisjon som skulle foreslå forebyggende tiltak for å hindre liknende tragedier i fremtiden. Den 30. april utstedte han et dekret som ville gjøre det vanskeligere for personer underlagt tvangsbehandling i psykiatrien å få våpentillatelse.
Til tross for at Kaine som katolikk er personlig imot dødsstraff, overvar han elleve henrettelser i sin tid som guvernør, inkludert henrettelsen av seriemorderen John Allen Muhammad. Han signerte som guvernør det såkalte Marshall–Newman-tillegget til Virginias grunnlov som gjør alle ekteskapslignende juridiske ordninger for homofile forbudt. Lovforslaget hadde fått flertall i en avstemning i Virginia i 2005. Kaine var opprinnelig imot tillegget.
Kaine var i februar 2007 blant de første ledende politikere utenfor Illinois til å støtte Barack Obama s presidentkandidatur. Han ble regnet som en av de mest aktuelle kandidatene til å bli visepresidentkandidat for Obama.
Leder for Democratic National Committee
Tim Kaine var leder for Democratic National Comittee fra januar 2009 til mai 2011.
Kandidat til det amerikanske senatet 2012
5. april 2012 kunngjorde Kaine at han ville stille som kandidat til det amerikanske senatet fra Virginia i 2012 etter at sittende senator, Jim Webb, ikke ønsket gjenvalg. Kaine hadde ingen motkandidat i det demokratiske primærvalget. Det republikanske partiet nominerte tidligere senator George Allen som sin kandidat 11. juni 2012.
Kunsthøyskolen i Łódź
Władysław Strzemiński kunsthøyskole i Łódź (polsk Akademia Sztuk Pięknych im. Władysława Strzemińskiego w Łodzi, tidligere kjent under navnet Den statlige kunsthøyskole; Państwowa Wyższa Szkoła Sztuk Plastycznych) ble grunnlagt i 1945. Dens første direktør var Leon Ormezowski. Høyskolens grunnleggere søkte inspirasjon til studieprogrammet i den artistiske og didaktiske tradisjon til Bauhaus og de pedagogiske erfaringene til Kazimierz Malewicz. Det ble lagt stor vekt på utviklingen av visuell bevissthet i kontekst av de nyeste kunststrømningene.
Bjørkeknoppgallmidd
Bjørkeknoppgallmidd (Acalitus calycophthirus) er en liten midd (edderkoppdyr), og tilhører familiegruppen bjørkegallmidder (Eriophyidae). De lever av å suge plantevæske av knopper på flere arter av bjørk. Når midden spiser på en ung knopp, gjør det at den ikke åpner seg, men at det dannes en galle. Gallene er brunlige og kan være flerårige og vokse seg store, opptil 5 centimer. Eldre galler tørker inn og blir brunlig-svarte. Særlig eldre hengebjørker (Betula pendula) blir angrepet. Men også vanlig bjørk (B. pubescens) og fjellbjørk (B. pubescens tortusa) blir angrepet.
Kunsthøyskolen i Łódź
Kunsthøyskolens form ble i stor grad utformet av Władysław Strzemiński, som foreleste ved høyskolen i perioden 1945-1950. Hans kunstneriske og didaktiske konsept markerte skolens samtidige karakter. Siden 1987 har kunsthøyskolen båret hans navn.
Bjørkeknoppgallmidd
Den er funnet i Norge nord til Troms. Den er utbredt i det nordlige Europa, nord for Alpene.
Ingelin Killengreen
Hun har tidligere vært ekspedisjonssjef (1988–1993) og departementsråd (1994) i Justisdepartementet, samt politimester i Oslo (1994–2000). Hun var fra 2000 til 2011 politidirektør. I februar 2011 ble hun utnevnt til departementsråd i Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet.
Fra 2013 til 2016 var hun direktør i Direktoratet for forvaltning og IKT.
Killengreen tok examen artium ved Bergen katedralskole i 1966, deretter husmorskole i 1968 og ble utdannet cand.jur. ved Universitetet i Oslo i 1972. Hun gikk sjefskurset ved Forsvarets høgskole i 1989.
Killengreen er datter av høyesterettsadvokat Alfred G. Kvamme og giftet seg med advokat John Killengreen (1946–2009) i 1972.
Utmerkelser
Killengreen ble i 1997 utnevnt til storridder av Den islandske falkeorden. I 2005 fikk Killengreen utnevnelsen som kommandør med stjerne av St. Olavs Orden for sin embetstjeneste. Samme år ble hun også tildelt Kongehusets 100-årsmedalje.
Friidrett under Asialekene 1970
Friidrett under Asialekene 1970 ble arrangert i Bangkok i Thailand i 1970. Det var 34 øvelser, 22 for menn og tolv for damer. Japan ble beste nasjon med atten gullmedaljer foran India med fem.
Blitzen
Blitzen (på engelsk The Blitz) var den vedvarende tyske flybombingen av Storbritannia under andre verdenskrig, fra 7. september 1940 til 10. mai 1941. De tyske bombetoktene rammet mange byer rundt i landet og startet med at London ble bombet i 57 netter. I slutten av mai 1941 hadde over 43,000 sivile omkommet og bare i London var over en million hus ødelagt eller skadet.
Tysklands mål med bombetoktene var å demoralisere den britiske befolkningen slik at Storbritannia ble nødt til å kapitulere, et mål som det tyske luftvåpenet Luftwaffe ikke hadde klart å nå med slaget om Storbritannia sommeren og høsten 1940. I mai 1941 ble hoveddelen av Luftwaffe flyttet østover for å bidra til angrepet mot Sovjetunionen og hoveddelen av de tyske bombetoktene mot Storbritannia var over.
I motsetning til hva som ble hevdet av de britiske myndighetene, hadde de tyske bombeangrepene en svært negativ virkning på befolkningen, noe en undersøkelse etter bombingen av Hull viste klart.
Eksterne lenker
Blitzkrieg
Østlandsk reisning
Østlandsk reisning var en norsk målpolitisk organisasjon, med mål om målreisning for talemålene på Østlandet. Østlandsk reisning ble stiftet høsten 1916 med senere biskop Eivind Berggrav som formann og professor Halvdan Koht som nestformann. Sentral i organisasjonen var også sekretæren, professor Didrik Arup Seip.
Formål
Formålet med Østlandsk reisning var å vekke østlendingen til nasjonalt å kjenne og ære seg selv; til å bli glad i hjembygdene, i arbeidsliv, i husliv, i sed og tale. De ville reise tanken om at morsmålet i øst var fullgod norsk tale.
Østlandsk reisning arbeidet for å få inn trekk fra dialektene på Østlandet i norsk skriftspråk. Landsmål hadde sterke trekk fra talemål på Vestlandet, mens riksmål bygde på dansk og den «dannede dagligtale» til de øvre sosiale lag i byene. Således mente Østlandsk reisning at det ikke var tatt nok hensyn til talemålene på Østlandet i noen av de eksisterende norske målformene. Ved å bygge på folkemålet på Østlandet, ble det sett på som mulig å få til et felles norsk skriftspråk, et samnorsk.
Program
I et opprop datert desember 1917, samlet organisasjonen seg om å kreve at riksmålet måtte godkjenne
For at landet ikke skulle bli et språkdelt land måtte begge sider slå av på mangt de hadde holdt fast som kjært, men gjøre det for en samnorsk tanke.
Blant dem som sluttet seg til oppropet var Fridtjof Nansen, Otto Valstad, biskop dr. Otto Jensen, rektor Severin Eskeland, dosent Olav Midtun, Sven Moren, Olaf Norli og skolestyrer Olav Riste.
Arbeidet
Innad i organisasjonen ble det en spenning mellom krefter som ville arbeide med målbevegelsen og Noregs Mållag for å reise det norske folkespråket, og krefter som så organisasjonen som en alliert i kampen mot det de oppfattet som det vestlandske landsmålet.
"'Blandt de valgfrie formene for landsmål og riksmål er je. Som vi veit, har de vanlige formene før vært jeg og eg. Mange har trudd at eg det var den norske forma, men je var noe som inte hørte med i folkemålet, men det skulle ha kommi med knot frå skriftmålet.  Det er inte riktig det.'"
Østlandsk reisning som organisasjon eksisterte frem til 1926, men folk fra Østlandsk reisning var sentrale i utarbeidingen av rettskrivningen av 1938.
434 Hungaria
434 Hungaria er en asteroide i det indre av hovedbeltet. Den ble oppdaga den 11. september 1898 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Navnet betyr Ungarn på latin.
Ellen Holager Andenæs
Ellen Aimee Holager Andenæs (født 28. august 1947) er en norsk jurist. Hun arbeider som forsvarsadvokat og er partner i advokatfirmaet Andenæs Aaløkken Veum DA.
I 1983 ble hun Norges første kvinnelige statsadvokat (Statsadvokatene i Eidsivating, frem til 1987). Hun har også arbeidet i politiet; som politiinspektør/sjef for Ordensavdelingen (1987–1994) og for Kriminalavdelingen (1994) ved Oslo politikammer. I årene 1994–1996 var hun konstituert lagdommer ved Borgarting lagmannsrett, og hun var konstituert sjef for Politiets overvåkingstjeneste fra desember 1996 til august 1997. Hun var da Norges første kvinnelige overvåkningssjef (Janne Kristiansen ble i 2009 den første kvinnen i fast stilling i embetet). Siden august 1997 har hun praktisert som forsvarsadvokat i Oslo.
Andenæs var gift med Mads Henry Andenæs til han døde i 2019. Han var professor i rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo.
Thomas J. Hicks
Thomas J. Hicks (født 7. januar 1875 i Birmingham; død 2. desember 1952 i Winnipeg) var en amerikansk friidrettsutøver. Under OL 1904 tok han gullmedaljen i maraton.
Hicks, som var født i England, ble vinneren av et usedvanlig maratonløp under sommerlekene i St. Louis. Før han kom til mål, hadde allerede konkurrenten Frederick Lorz løpt inn på stadion. Han hadde imidlertid sittet på med en bil flere kilometer, og først begynt å løpe igjen kort før mål. Lorz ble feiret som seierherre til man fant ut at han hadde jukset.
Mia (andre betydninger)
Mia kan vise til
Rudolf Bauer (maler)
Alexander Georg Rudolf Bauer (født 11. februar 1889, Lindenwald, Tyskland nå Polen, død 28. november 1953, Deal, New Jersey) var en tysk maler som var i avantgarde-gruppen Der Sturm i Berlin i 1920- og 30-årene. Arbeidene hans fikk betydning som basis for modernisme-kunstsamlingen til den kjente kunstsamleren og mesénen Solomon R. Guggenheim. (Hans formue ligger til grunn for Guggenheim-museene flere steder i verden.)
Han ble født inn i en middelklassefamilie, der faren var sterkt mot at sønnen ville bli kunstner. Siden familien hadde flyttet til Berlin i løpet av oppveksten, klarte han å flytte for seg selv og begynne på kunstakademiet.
Der Sturm
Bauer tjente til studier og livets opphold som illustrasjonstegner for en del større aviser og tidsskrifter. Samtidig begynte han å utvikle en mer abstrakt billedstil. Dette førte i 1912 til at han møtte Herwarth Walden, som nettopp hadde stiftet gruppen Der Sturm, som etterhvert utviklet seg til en betydelig faktor i Berlins kunstliv. I 1915 ble han invitert til å delta i en gruppeutstilling og hadde sin første separatutstilling der i 1917 med 120 «lyrisk abstrakte» arbeider. Han deltok ellers i gruppen jevnlig utover i 1920-årene, med separatutstillinger i 1919 og 1920. Andre kjente artister var Vasilij Kandinskij, Marc Chagall, Paul Klee og Franz Marc. I likhet med Klee, ble han lærer ved Sturm-schule.
I 1917 ble han introdusert for en baronesse, Hilla von Rebay (Fullt navn: Baronesse Hilla Rebay von Ehrenwiesen) som også var kunstner. De ble elskere og delte studio omkring 1919. Hennes familie var mot forholdet, som etterhvert ble mer platonisk. Han dro på tur til Italia uten henne tidlig på 1920-tallet, og de korresponderte en del.
Société Anonyme
I 1920 besøkte kunstsamleren Katherine Sophie Dreier Berlin og kjøpte med seg til USA flere av Bauers bilder. Hun var en av stifterne av kunstforumet Société Anonyme sammen med Marcel Duchamp og Man Ray. Hun skrev om dette (1949) at Bauers malerier «var vakre og subtile i fargevalget og var svært nyttige når det gjaldt å introdusere abstrakt kunst for folket. Der var ingen annen kunstner på den tid som hadde den samme folkelige appellen og fikk tilsvarende positiv respons.»
Bauer og Solomon R. Guggenheim
Han og fru Irene reiste i 1930 til Europa, hvor de møtte Bauer og Kandinskij. Bauer hadde i mellomtiden lagt om sin stil fra lyrisk abstrakt til geometrisk, noe han fortsatte med livet ut. Guggenheimerne kjøpte flere av arbeidene og ga Bauer et stipend som gjorde ham i stand til å åpne et museum/galleri for sine og andre abstrakte kunstneres arbeider. Han kalte sitt museumsgalleri for «Das Geistreich» (Åndsriket).
Stiftelsen Solomon R. Guggenheim Foundation ble opprettet i 1936, med Rebay som ansatt kurator. Den første utstillingen av Guggenheims kunstsamling ble arrangert i Gibbes Museum of Art i Charleston (South Carolina). Bauer besøkte da USA for første gang. Utstillingen gikk deretter til kunstforeningen i Chicago med Bauer med. Samlingen ble deretter stilt ut forskjellige steder i USA i løpet av de neste fire årene.
Forholdet til Gestapo
I 1938 kom han hjem fra en utstilling i Paris og ble arrestert av Gestapo og anklaget for å bedrive degenerert kunst og svartebørshandel (salg av bilder til en jødisk spekulant, dvs. Guggenheim). Året før var nemlig bildene hans inkludert i München-utstillingen av Entartete Kunst. Bauer hadde ikke ønsket å flykte, men hadde tatt til motmæle. Han ble holdt fengslet i flere måneder, mens Rebay og Guggenheim arbeidet med å få ham løslatt. I august 1938 slapp man ham fri. Han hadde brukt tiden i fengselet til å tegne nonfigurativt på alle papirlapper han fikk tak i. De neste månedene tok han beslutningen om å emigrere og fikk i gang papirmøllen, slik at han forlot Tyskland i retning USA i juli 1939, få uker før andre verdenskrig var et faktum.
I USA
Han bodde noen måneder hos Rebay, før Guggenheim fikk ham flyttet til et gjestehus i Deal, New Jersey, som på den tiden var en nydelig, men noe avsides kystby. Bauer fikk nå forelagt et kontraktforslag fra Guggenheim, som han bare delvis forsto. Han signerte etter å ha blitt forsikret om at hans eventuelle bekymringer ville ordne seg. Han regnet med at han ville motta $300 000 for 110 malerier han hadde overlatt Guggenheim. I stedet ble pengene satt i et fond, der han fikk et månedlig beløp. Han forpliktet seg også til å overlate alle fremtidige arbeider til Guggenheim, men fikk ekstra for designen av en Duesenberg-bil.
Han var nå bundet til stiftelsen, som han var blitt forespeilet at han skulle være med på å drive. Han fant fort ut det motsatte var tilfelle og gikk fullstendig i mental vranglås. Han sluttet helt å lage kunst og laget ikke flere bilder resten av livet, trolig for ikke å gi stiftelsen noe mer enn den allerede hadde «lurt» fra ham. Forholdet til Rebay ble også mer stormfullt, og han giftet seg med en tjenestepike, Louise Huber, i 1944.
Solomon Guggenheim døde i 1949. De nye lederne av stiftelsen la etterhvert vekk alle store planer og visjoner som han hadde hatt. Rebay fikk sterk anmodning om å avslutte sitt verv som kurator og all nonfigurativ kunst ble sendt på lager.
Rudolf Bauer døde av lungekreft i 1953. Det «nye» og omdøpte Solomon R. Guggenheim Museum ble åpnet i 1959 uten ett eneste av Bauers verker på veggene.
Fram fra glemselen
I de neste to tiårene var ingen av hans verker å se. Først i 1967 ble noen bilder vist på en jubileumsutstilling som viste virksomheten de første syv tiårene. Galerie Gmurzynska i Köln arrangerte en stor retrospektiv utstilling i 1969, noe som ble fulgt opp med andre utstillinger både i USA og Europa. Interessen tok seg nå opp, og bilder er stilt mange steder. Per i dag er det Weinstein Gallery i San Francisco som representerer kunstnerens bo og etterlatte arkiver.
Kilder
Hovedkilden er Steven Lowys innledning i utstillingskatalogen (til den engelske versjonen).
435 Ella
435 Ella er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 11. september 1898 av Max Wolf og Friedrich Karl Arnold Schwassmann fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Bakgrunnen for navnet er ukjent.
Carmelo
Carmelo er en by i Colonia-departementet i det sørvestlige Uruguay. Byen har om lag 16 866 innbyggere.
Historie
Carmelo ble grunnlagt i 12. februar 1816 av José Gervasio Artigas.
Befolkning
Carmelo har 16 866 innbyggere (Beregning 2004)
Kilde:
Transport
Ruta 21 forbinder Carmelo med Colonia del Sacramento, Dolores og Mercedes.
Fly
Carmelo har en flyplass, Carmelo Zagarzazu internasjonale lufthavn.
Koprofili
Koprofili, fra gresk κόπρος, kópros («ekskrement») og φιλία, filía  («fasinasjon»), også kalt scat på amerikansk, er en parafili som innebærer seksuell interesse for avføring.
Mysteriefortelling
Mysteriefortelling er et løst definert begrep som ofte benyttes som synonym for detektivfortelling, men kan også begrenses til bestemt undersjanger hvor fokuset ligger på mysteriet og ikke den kriminelle handlingen.
Klassisk indisk musikk
Klassisk indisk musikk har sine røtter i meditasjonsmusikk og blir omtalt allerede i de eldste hinduistiske skrifter.
Mysteriefortelling
Utydig begrep
Mysteriefortelling er med andre ord en roman eller novelle hvor en detektiv løser et mysterium. Begrepet «mysteriefortelling» (engelsk «mystery fiction») kan noen ganger begrenses til de detektivfortellinger hvor hovedvekten er lagt på en gåte og dennes logiske løsning («hvem gjorde det?») som en kontrast til de såkalte hardkokte detektivfortellinger hvor fokuset isteden ligger på spenningen («action») og en såkalt skitten realisme. Imidlertid kan en mer generell bruk av «mysterium», om enn ikke praktisk, bli benyttet for å beskrive en hvilken som helst kriminalfortelling, selv der hvor intet mysterium skal løses.
Klassisk indisk musikk
Av klassiske musikkverker kan nevnes Natyashastra fra en gang mellom 200-tallet f.Kr. og 200-tallet e.Kr., som la grunnlaget for indisk musikk, dans og drama, og Brihaddeshi fra om lag 700-tallet, det eldste verket som definerer ragaer.
Mysteriefortelling
Utydig begrep
Eksempelvis beskriver den amerikanske bransjeorganisasjonen av profesjonelle forfattere, Mystery Writers of America, organisasjonen av mysterie-, detektiv- og kriminalfortellinger, grunnlagt i 1945, seg selv som «den fremste organisasjon av mysterieforfattere, profesjonelle alliert til feltet kriminalfortellinger, kommende kriminalforfattere, og de som er lojale til sjangeren».
Klassisk indisk musikk
De forskjellige meloditypene (ragaer) sies å påvirke forskjellige deler av kroppen og sinnet. Klassisk indisk musikk har et av de mest komplekse og komplette musikksystemer i verden. Lik vestlig klassisk musikk blir oktaven delt i tolv halvnoter og syv basale noter, men i klassisk indisk musikk er ikke notene temperert slik de er i vestlig klassisk musikk. Klassisk indisk musikk er monofonisk av natur og består melodisk av en raga, og rytmisk på en tala.
Mysteriefortelling
Utydig begrep
Selv om begrepet «mysteriefortelling» blir normalt assosiert med kriminalsjangeren kan det i mange situasjoner referere til fullstendig ulik sjanger hvor fokuset ligger på det overnaturlige mysterium (selv om ingen kriminell handling løses). Denne bruken var vanlig i amerikansk kiosklitteratur, i såkalt «pulp magazines» på 1930- og 1940-tallet hvor titler som Dime Mystery, Thrilling Mystery og Spicy Mystery tilbød det som på denne tiden ble beskrevet som historier av «weird menace», «merkelige trusler». Det var overnaturlig skrekkfortellinger i samme stemningen som de fordums teaterfremstillingene Grand Guignol. Denne sjangren ble kontrastert med parallelle titler som Dime Detective, Thrilling Detective og Spicy Detective som inneholdt konvensjonell hardkokt kriminalfortellinger. Den første bruken av «mysterie» i denne mening var av Dime Mystery som begynte som et ordinært kriminalmagasin, men hvor innholdet ble endret til «merkelige trusler» i løpet av 1933
Klassisk indisk musikk
Inndelinger
Klassisk indisk musikk kan inndeles i:
Ruyigi (provins)
Ruyigi er en av de sytten provinsene i Burundi. Den har 440,477 innbyggere (2011) og er 2 338 km² og ligger øst i landet, mot grensen til Tanzania. Hovedstaden er Ruyigi.
Administrativt er Ruyigi delt i sju kommuner:
Mysteriefortelling
Sjangerens begynnelse
Mange har fremmet at den første amerikanske mysteriefortelling er Mordene i Rue Morgue av Edgar Allan Poe (1841), fulgt av The Woman in White (Kvinnen i hvitt, 1860) av Wilkie Collins. Collins skrev flere i den samme ånd, blant annet The Moonstone (Månesteinen, 1868) som betraktes som hans fremste roman. Sjangeren begynte å ekspandere ved århundreskiftet med utviklingen av billige romaner og magasiner, «dime novels» og «pulp magazines». Bøker var spesielt hensiktsmessige for sjangeren for de mange forfattere som skrev i den på 1920-tallet. Et viktig bidrag til mysteriefortellingen var utviklingen av mysteriefortellinger for ungdom skrevet av Edward Stratemeyer. Han var den som utviklet og skrev de første Hardyguttbøkene og den tilsvarende serien for unge piker, mysteriene til Nancy Drew – Frøken Detektiv, under henholdsvis pseudonymene Franklin W. Dixon og Carolyn Keene, senere skrevet av hans datter Harriet S. Adams og andre forfattere. 1920-tallet ga også vekst for en av de fremste mysterieforfattere siden, engelske Agatha Christie.
Interessen for mysteriefortellinger har fortsatt til i dag på grunn av de ulike fjernsynsserier som har benyttet mysterietemaet i mange år og de mange ungdomsromaner og tilsvarende romaner for voksne som fortsatt blir utgitt. Det er en del overlappingen med sjangeren «thriller» og spenningsromaner, og forfattere i disse sjangrene kan betrakte seg selv som mysterieforfattere. Tegneserier og ikke minst tegneserieromaner (eller g«rafiske romaner») har videreført tradisjonen, og tilpasninger til film har også bidratt til gjøre sjangeren populær i nyere tid
Denne populære sjangeren har også gjort i sitt inntog på Internett med utallige nettsteder dedikert for hvert aspekt av sjangeren, selv noen få som er påstått skrevet av ekte detektiver.
Arctanders gate (Oslo)
Arctanders gate er en gate i Gamlebyen i Oslo ved foten av Ekebergskrenten. Den ble anlagt i forbindelse med bygget Arctanders hage som sto ferdig høsten 2002. Gata ble anlagt på bakgrunn av at Plan- og bygningsetaten ønsket en vei foran den nye blokken. Gaten fikk navn etter arkitekten og politikeren Sofus Arctander. Han er blant annet kjent for å ha tegnet landets første hageby, Arctanderbyen, som ble reist litt opp i Ekebergskrenten 1910-11.
Arctanders gate ligger sentralt, men likevel stille og tilbaketrukket. Om man skal til Oslo sentrum, er det raskest å gå Bispegata ned gjennom Middelalderbyen og Bjørvika. Vil man reise kollektivt går Ekebergbanen (linje 18 og 19) like ved.
Det er kort avstand til Middelalderparken, Ekeberg, Tøyen med Botanisk hage, Jordal idrettspark, Jordal Amfi, Ola Narr og Kampen park.
Hove kyrkje
Hove kyrkje er en steinkirke i Vik kommune i Vestland fylke, bygd omkring 1170. Det er den eneste romanske kirken i Sogn og Fjordane. Den var fra 1880 eid av arkitekt Peter Andreas Blix og fra 2019 av Fortidsminneforeningen.
Treskulpturen «Hove-madonnaen», som dateres til ca 1235, ble i 1840 flyttet fra kirken til Bergen Museum. En kopi kom til kirken i 2022.
Historie
Hove kirke er sannsynligvis den eldste steinkirken i Sogn og Fjordane. Kirken ble reist rundt 1170 av en ukjent byggherre, sannsynligvis en velstående mann med sete i Vik. Kirken ble bygd i kleberstein som ble hugget ut i Arnafjord og fraktet med båt og slede til byggeplassen. Teknikken som er brukt i byggingen er krevende, og setter store krav til håndverkerne. Det er påfallende at jo lenger utover i byggeprosessen man har kommet, jo dårligere blir kvaliteten på arbeid og materialer. Det er usikkert om tårnet opprinnelig var en del av kirken.
I 1686 var det en synfaring i kirken, der den i papirene står omtalt som «en pen liten kirke». Kirken ble da oppgitt til å være like stor som den er nå, men med svalganger på begge sider. I 1722 er det bare nevnt svalgang på sørsiden, og i denne gangen skal det også ha vært et lite skriftekammer. I 1670- og 1680-årene fikk kirken flere benker og en ny skriftestol. Den ble òg hvitkalket både innvendig og utvendig. Før dette var inventaret sannsynligvis rosemalt. På midten av 1680-tallet fikk man òg ny altertavle.
Peter Andreas Blix redder kirken
Vik kirke stod ferdig i 1877, og man hadde da ikke bruk for Hove kyrkje lenger. Fra 1877 til 1880 ble kirken brukt av Sogns Bataljoner. Peter Andreas Blix ledet rundt denne tiden restaureringen av Håkonshallen i Bergen, og i den forbindelse fikk han tilbud om å kjøpe kleberstein fra Vik. Blix, som var en ivrig fortidsminneverner, reagerte på at klebersteinen skulle komme fra rivingen av Hove kirke. Han forsøkte å få Fortidsminneforeningen i Bergen til å kjøpe kirken, men det endte med at Blix selv kjøpte kirken i november 1880. Han hadde kjøpt en kirke som på ingen måte var i god stand, men blant annet gjennomboret at kulehull, da soldater brukte kirken som blink.