cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Politiets Efterretningstjeneste
Organisasjon og personale
Sjefen for PET refererer som noe spesielt direkte til justisministeren konkret representert ved sjefen for departementets politikontor.
To utvalg, Wamberg-udvalget og Folketingets utvalg vedrørende Efterretningstjenesterne, kontrollerer PET.
Røstlandet
Røstlandet er en øy ytterst i Lofoten og den største av øyene på Røst kommune i Nordland. Øya rager ikke mer enn 11 moh på sitt høyeste punkt og er ellers flat og gresskledd med en del myrområder som er viktig for fuglene. Øyas areal er på 3,6 km². De fleste av innbyggerne i kommunen bor på Røstlandet.
Et område vest på øya er vernet som naturreservat, under navnet Røstlandet naturreservat. Nord på øya ligger Røst lufthavn langs fylkesvei 7586 og lengst sør på øya ligger Røst fergekai, med adkomst via fylkesvei 7582, der den gassdrevne fergen MS «Værøy» trafikkerer ferjesambandet Bodø–Røst–Værøy–Moskenes daglig.
Tettstedet Røstlandet
Røstlandet er også navnet på tettstedet og administrasjonssenteret på Røst. Tettstedet utgjør et areal på km² og har innbyggere per 1. januar.
Gábor Kis
Gábor Kis (født 27. september 1982 i Budapest) er en ungarsk profesjonell vannpolospiller som representerte Ungarn under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok han gull for det ungarske landslaget i vannpolo etter å ha slått USA i finalen med 14-10.
Ungarn tok dermed sin åttende gullmedalje i vannpolo under et OL noensinne, og sin trettende vannpolomedalje gjennom tidene.
Frank Frantzen
Frank Arnold Frantzen (født 22. juni 1923 i Stavanger, død 11. desember 2011 i Stavanger) var en norsk grafiker og maler.
Frantzen var elev av Henry Imsland ved Stavanger Tegneskole. Han fikk også kunstnerutdanning hos maleren Bruno Krauskopf i perioden 1946-1947. I 1959-1960 gikk han ved Studieatelieret i Stavanger, under Ellen Iden og Eystein Sigurdsson. Han var også en periode hos billedhuggeren Magnus Vigrestad.
I 1951 debuterte Frantzen på Høstutstillingen, og samme år deltok han også for første gang på Vestlandsutstillingen. Sin første separatutstilling hadde han ved Stavanger Kunstforening høsten 1954, sammen med Oskar Sørreime. Senere har han deltatt på en lang rekke utstillinger, de fleste i Rogaland, men også utenlands, i Oslo og i Kristiansand.
Frantzen har bidratt med alterutsmykningen i Årdal nye kirke. Han er også innkjøpt til en lang rekke billedgalleri.
Frank Frantzen fikk i 1952 Stavanger Aftenblads kulturpris. Han har fått en rekke stipend, både fra private legat, fra Stavanger kommune, fra Rogaland fylke og fra den norske stat.
I sin bok om kunstneren omtaler forfatteren Arvid Møller Frantzen som «en av de mest spennende ekspresjonistiske billedbyggerne i norsk etterkrigskunst».
Separatutstillinger
Frank Frantzen har hatt følgende separatutstillinger:
Gruppeutstillinger
Et utvalg av gruppeutstillinger der Frantzen har deltatt :
Høstutstillingen og Vestlandsutstillingen
Frantzen har bidratt til en lang rekke Høstutstillinger og Vestlandsutstillinger:
Frantzen var også jurymedlem for Vestlandsutstillingen i perioden 1965-1973.
Utsmykningsoppgaver
Offentlige utsmykningsarbeid av Frank Frantzen:
Picconia
Picconia er en slekt i oljetrefamilien.
Fylkesvei 255
Fylkesvei 255 går mellom Vinstra i Nord-Fron og Hovemoen i Lillehammer.
Det pågår nå utbedring av veien (breddeutvidelse og bygging av gang- og sykkelvei) mellom Hovemoen og Segalstad bru, samt forlengelse fra Hovemoen til Storhove.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Picconia
De er eviggrønne busker eller trær og blir opptil 20 m høye. Barken er hvitaktig. Bladene sitter motsatt og er helrandede, læraktige og glatte. Blomstene er tvekjønnede og firetallige. Frukten er en steinfrukt.
Slekta forekommer kun i de fuktige skogene på øyene øst i Nord-Atlanteren. Picconia azorica finnes på Azorene, og Picconia excelsa er utbredt på Kanariøyene og Madeira. Fossiler viser at Picconia excelsa vokste i Sør-Frankrike i pliocen sammen med andre arter som nå bare finnes i Makaronesia.
Frank Frantzen
Utsmykningsoppgaver
Frank Frantzen var konsulent for utsmykning av Vardeneset barneskole (1980–1984) og Karmøy rådhus (1984–1986).
Innkjøp
Arbeid av Frank Frantzen er innkjøpt til en rekke faste galleri:
Louisville
Louisville er den største byen i den amerikanske delstaten Kentucky. Byen ble grunnlagt i 1778, og er oppkalt etter den franske kong Ludvig XVI.
Byen har 597,337 innbyggere (2010), med forsteder ca. 1,300,000. Louisville ligger i Jefferson County, midt-nord i delstaten, på grensen til Indiana, nær Ohioelven. Louisville er hovedsetet i Jefferson County.
Joseph Lapira
Joseph «Joe» Lapira (født 13. august 1986 i Rochester i USA) er en irsk-amerikansk fotballspiller som for øyeblikket spiller i angrep for Nybergsund.
Lapira kom til Nybergsund etter å ha spilt for flere amerikanske amatørklubber. Han har også vært på prøvespill i Skottland både hos Rangers FC og Aberdeen FC, men uten å få kontrakt. Lapira har gjennom sin irskfødte mor fått én landskamp for, som var mot i mai 2007.
Vâlcea (fylke)
Vâlcea er et fylke (județ) i Romania. Det ligger i regionen Valakia. Administrasjonssenteret er byen Râmnicu Vâlcea. Fylket hadde 371 714 innbyggere ved folketellingen i 2011.
Administrativ inndeling
Fylket har to municipiu, ni byer og 75 comună.
Forlaget Reportasje
Forlaget Reportasje er et norsk forlag.
Det er drevet av forfatteren og journalisten Egil Ulateig, som selv har gitt ut flere bøker på andre forlag, også på Forlaget Reportasje. Ulateig fagområde er nordmenn som kjempet for tyskerne under andre verdenskrig, og flere av bøkene hans har dette som tema. Han har flere ganger skapt debatt og avisoverskrifter grunnet avsløringer og/eller påstander han har kommet med i sine bøker.
Forlaget har faktadokumentarer som sin nisje.
Fylkesvei 7132
Fylkesvei 7132 (Fv7132) er en ringvei som går mellom Skei via Husby tilbake til Husby i Leka kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 562 (Nord-Trøndelag).
Babylonia
Babylonia var et oldtidsrike i Mesopotamia (det moderne Irak). Det omfattet territorene til de tidligere rikene Sumer og Akkad. Hovedstaden var Babylon som lå ved elva Eufrat, ca. 110 km sør for dagens Bagdad. Første gang Babylon nevnes er på en tavle som ble skrevet på den tiden Sargon av Akkad regjerte, kanskje så tidlig som 2 300 år før Kristus.
Historie
Babylonerne begynte å dominere det sørlige Mesopotamia under sin sjette monark, Hammurabi (1780–1750 f.Kr.) Han var en svært effektiv leder, kjent for sitt lovverk som ga regionen stabilitet etter turbulente tider. Han og hans sønn regjerte over et stort rike. Det tidlige Babylonia eksisterte sammen med Isin, Elam, Uruk og det mektige kongeriket Mari. Men Mesopotamia hadde ingen naturlige grenselinjer, noe som gjorde dem sårbare for angrep utenfra. Handel og kultur blomstret i 150 år, men så kom hettittene i år 1595 f.Kr. og herjet Babylon. Riket kom så i hendene på folkeslaget kassitter, som dannet et eget mektig rike som eksisterte i en periode. Den siste kassittiske konge i Babylon ble fordrevet av elamittene. Deretter fulgte en periode med seks ulike dynastier. Babylonerne kom ganske sterkt tilbake under Nebukadnesar I på slutten av 1100-tallet f.kr. Siden kom Babylonia under innflytelse av arameerne.
Assyrernes herredømme hadde stor betydning i tiden som fulgte. Babylonia og Assyria hadde et vekslende forhold. Ved flere anledninger støttet de hverandre, mens andre ganger var det konflikter mellom dem. Flere av de kjente assyrerkongene var også konger av Babylonia, og som babylonerkonger brukte de ofte et annet navn på seg selv. En babylonerkonge som gjorde mye for å kjempe mot assyrernes styre, var Merodak Baladan II. Til tross for sine årelange bestrebelser måtte han til slutt dra i landflyktighet.
Det nybabylonske rike
Da assyrernes herredømme gikk tilbake, opplevde babylonerne på ny en storhetstid, som dog ble kortvarig. På slutten av 600-tallet f.Kr. kom kong Nabopolassar til makten i Babylon. Sammen med den mediske kong Kyaxares angrep han Ninive og flere andre assyriske byer og ødela dem. Dermed vant det som vi kaller Det nybabylonske rike makten. Dette riket kom til å regjere over det meste av Midtøsten i en periode.
Nabopolassars sønn Nebukadnesar II ble en av de viktigste kongene i oldtiden. Før farens død hadde han utkjempet flere kriger. I slaget ved Karkemisj slo Nebukadnesar såvidt egypterne, og i et nytt slag vant han en overbevisende seier. Etter tronbestigelsen fortsatte hans suksess. Han erobret Sørriket Juda (assyrerne hadde invadert og ødelagt Nordriket Israel på et tidligere tidspunkt), ødela Jerusalem og førte landets innbyggere inn i babylonsk fangenskap. Babylonerne hadde gjennom sine erobringer etter hvert vunnet kontrollen over både Syria og Fønikia. Babylonerne befestet sitt rike og sørget for at det ble utført et stort og imponerende byggearbeid. Nebukadnesar hevdes å ha stått bak byggingen av de såkalte Babylons hengende hager.
Nebukadnesar regjerte i over førti år og ble så etterfulgt av sin sønn Evilmerodak. Ifølge skribenten Berossos var Evilmerodak en dårlig hersker. Han ble myrdet og så etterfulgt av sin svoger Neriglissar, som altså var Nebukadnesars svigersønn. Han regjerte antagelig ikke så lenge og ble etterfulgt av sin sønn Labashi-Marduk. Han var ifølge det som fortelles meget ung da han ble konge og regjerte veldig kort før han ble myrdet. Om disse to foreligger ikke så mange opplysninger. Neriglissar førte noen store felttog i Anatolia. Etter dem fulgte kong Nabonid, som noen mener var en annen svigersønn av Nebukadnesar, mens andre mener at han ikke tilhørte familien. Nabonid brød seg ikke så mye om forholdene i Babylon og satte inn sin sønn Belsassar som underkonge mens han selv drog ut på reiser. Samtidig hadde kong Kyros II av Persia gjennom sine kriger i Lilleasia og andre steder blitt en mektig konkurrent til babylonernes herredømme. Mederne og perserne gikk til angrep på Babylon i 539 f.Kr. Det fortelles at mens babylonerne var opptatt av festligheter, sørget de for å lede vannet i Eufrat bort så det ble lett å komme seg over. Så kunne de gå inn i byen og erklære den for erobret uten noen egentlige krigshandlinger. Denne hendelsen gjorde ende på babylonernes storhet for godt, skjønt byen Babylon ikke ble ødelagt.
Babylonernes språk og kultur fortsatte å eksistere i flere århundrer etterpå. Den babylonske presten Berossos skrev om Babylonia omkring 290 f.Kr.
Kaitumjaure
Innsjøen ligger ved Kaitumelvas øvre løp og består av tre adskilte deler: Vuolep Kaitumjaure (nedre) (16 km²), Kaska Kaitumjaure (mellomste) (14 km²) og Bajip Kaitumjaure (øvre) (5 km²). Vid den siste delens vestre ende ligger Kaitumjaurestugorna ved Kungsleden.
Irma
Irma er en kortform av det tyske navnet Irmelin. Den opprinnelige betydningen er «høy» eller «mektig».
Utbredelse
Irma er nokså vanlig i Ungarn. Navnet er i dag svært sjeldent i Norge, og har heller ingen navnedag.
Arne Qvenild
Qvenild var distriktssjef for Milorg i Telemark. Dette ble først kjent ved frigjøringen i 1945, fordi han til da levde ganske anonymt som gårdsarbeider på Borgestad gård som var eid av hans svigerfar Erik Cappelen Knudsen. Qvenild var i 1942 hovedmann i en dramatisk aksjon sammen med bl.a. Gudrun Cappelen, Kristian Aubert og Torolf Prytz jr.. Arne Qvenild var forkledd som Gestapo og fikk – med stor fare for sitt eget liv – bløffet og smuglet sin svoger Didrik «Dixe» Cappelen ut av fengselet i Åkebergveien i Oslo. Dermed unngikk Cappelen å bli henrettet av nazistene på grunn av motstandsarbeid i Telemark.
Qvenilds uvanlige mot og dristighet i aksjoner overfor nazistene, ble først kjent etter frigjøringen. Han ble tildelt den norske Deltagermedaljen og den britiske King's Medal for Courage in the Cause of Freedom.
Qvenild var gift med Hilda (født Tostrup Knudsen) (1915–1995). De bodde etter 1945 nær Borgestad og fikk fire barn. I 1948 etablerte han, samt eide og ledet, en norsk sponplatefabrikk i Porsgrunn, senere omdannet til fabrikken Grenland Pappemballasje AS. Etter krigen var han også major og distriktssjef for Heimevernet til 1956. Qvenild var formann i Telemark Fuglehundklubb og Skien Klubselskap.
Det står en portrettbyste av Qvenild på Borgestad. Han var innehaver av Kongens fortjenstmedalje i gull for sin samfunnsinnsats.
Fylkesvei 610
Fylkesvei 610 (Fv610) går mellom Osen og Eldalsosen i Sunnfjord. Veiens lengde er 31,4 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Ved anlegg av ny E39 forbi Sande i 2016 ble fylkesvei 610 ble lagt i kulvert under E39. Adkomst til E39 fra 610 skjer på ramper slik at E39 ikke får kryssende trafikk.
Nasjonal turistvei
Sammen med fylkesvei 13 og en delstrekning av fylkesvei 55 har strekningen mellom Sande og Eldalsosen fått status som Nasjonal turistvei Gaularfjellet. Turistveien er tilsammen 130 km lang.
Gaularfjellet (nasjonal turistvei)
Hvithodespurv
Hvithodespurv (Emberiza leucocephalos) er en fugl i buskspurvfamilien.
Den er en robust fugl og blir 16-17,5 cm lang. Hvithodespurven brukes å beskrives som en tvillingart til gulspurven hvor alt det gule pigmentet er byttet ut mot hvitt. Den voksne hannen er konstrastrik farga med rødbrun strupe og øyenbrynstrek. Den har også en hvit isse og en hvit flekk bak øyet som er svart irundt. Resten av fuglen er farga i rødbrunt og hvitt. Den hybridiserer seg med gulspurv, og disse hybridene viser et mangfold av ulike karakteristikker.
Fuglen hekker over store områder i tempererte områder i Asia og overvintrer i Sentral-Asia, nord i India og sørlige deler av Kina. Den er vanlig i alle typer åpent landskap med noen trær og busker.
Gonzo-journalistikk
Stilen blander ofte faktisk og oppdiktede elementer for å forsterke et underliggende budskap og for å engasjere leseren. Ordet Gonzo ble første gang brukt i 1970 av Bill Cardoso i Boston Sunday Globe for å beskrive artikkelen The Kentucky Derby Is Decadent and Depraved av Hunter S. Thompson, som senere populariserte stilretningen. Uttrykket har senere også blitt brukt om andre kunstneriske bestrebelser. Ordet kan komme av irsk om den som holder seg oppreist lengst i et fylleslag, det kan eventuelt komme av et italiensk ord for «naiv».
Bruken av gonzo-begrepet er omstridt. Herbert Mitgang i New York Times mener det er kun Hunter S. Thompson som skrev denne formen for journalistikk. Thompsons stil er beskrevet om impresjonistisk, rock'n roll og som opplevelsesjournalistikk. Boken Fear and loathing in Las Vegas er et viktig eksempel. Andre har en bredere definisjon hvor det hevdes at Gonzo-journalistikk er en subjektiv rølpejournalistikk, hvor historien fortelles gjennom hvordan forfatteren/journalisten oppfatter verden.
Hvithodespurv
Hvithodespurvens diett er insekter når den føder opp unger og frø i andre tider.
Gonzo-journalistikk
Norske Herman Willis omtales som gonzo-journalist. Aschehoug betalte i 1997 Willis for å dekke den norske valgkampen og resultatet var boken Kvalmende og hjerterått.
Hvithodespurv
Hvithodespurven lager redet sitt på bakken, og legger 4-6 egg med hårlignende tegninger.
Dingzhou
Dingzhou (kinesisk: 定州; pinyin: Dìngzhōu) er en by på fylkesnivå i byprefekturet Baoding i provinsen Hebei i det nordlige Kina.
I 1999 var befolkningen på 619,116 innbyggere, og i selve byen Dingzhou var det i 2007 registrert 155,468.
Administrative enheter
Dingzhou består av tre subdistrikter, 13 storkommuner, åtte kommuner og en nasjonalitetskommune:
Jernbane
Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her.
Vei
Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett vbed Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.
Bergenshallen
Bergenshallen er en kunstishall på Slettebakken i bydelen Årstad i Bergen. Arkitekt for bygget var Erik Dogger. Bygningens adresse er i dag Vilhelm Bjerknes vei 24.
Irmelin
Irmelin er et kvinnenavn av tysk opprinnelse. Den opprinnelige betydningen er «høy» eller «mektig». Navnet kan også bety «den lille sterke». Irma er en kortform av Irmelin. Navnet er i dag svært sjeldent både i Norge og utlandet, og har heller ingen navnedag. I Tyskland hvor navnet opprinnelig kommer fra, er det nærmest utdødd. I Skandinavia brukes det fortsatt i svært beskjeden grad.
Bergenshallen
Her lå tidligere Trygve Prestegårds gartneri på kommunal festetomt. Hallen med sine 3.900 tilskuerplasser var planlagt som utstillingshall alt i etterkrigstiden.
Hallen ble åpnet i 1968. Den var privatdrevet i begynnelsen, men ble overtatt av Bergen kommune i 1980.
I tillegg til ishall fungerer den som messe- og arrangementshall. Hallen er islagt ca. syv måneder i året, fra august til mars. Før sesongen 2005/2006 ble kjøleanlegget fullstendig rehabilitert.
Bergenshallen har kallenavnet «Badekaret». I sørenden av hallen er det dessuten et påbygg som huser Bergen Klatreklubb sin klatrehall og vektløfterklubben Atletklubb Bjørgvin.
Bergen Ishockeyklubb spiller sine hjemmekamper i Bergenshallen.
I mai 1969 trakk Ella Fitzgerald rundt fem tusen besøkende til Bergenshallen. På 1970-tallet ble hallen gjestet av Holiday on Ice. Den gang tilfredsstilte Bergenshallen kravene deres, noe den ikke lenger gjør.
Den tidligere Bergenshallen
Det første byggverket som bar navnet «Bergenshallen» ble tegnet av arkitektene Karen og Odd Brochmann i 1939, og ble revet i 1968–69. Adressen for dette bygget var Lars Hilles gate 22. Den gamle Bergenshallen var beregnet på sportsstevner og utstillinger, og ble benyttet av de tyske okkupasjonsstyrkene under krigen. Bygningen hadde kappehvelv i armert betong, og det funksjonalistiske formspråket var typisk for ektetparet Brochmanns arkitektoniske uttrykk.
Finansrådmannen i Bergen syntes budsjettet virket uansvarlig, og skrev 17. januar 1939: «''Et 2.prioritetslån på minst kr 200.000 vil ikke kunne opnåes i Sparebanken uten godkjent garanti ved siden av pantesikkerhet. Utvalget tillater sig derfor å ansøke det ærede formannskap om tilsagn for en kommunegaranti for et lån på kr 200.000 med amortisasjonstid til lovens maksimum med firti år. Med sådan garanti vil man ha til disposisjon for reisning av hallen kr 820.000. Hertil kommer tomtens verdi kr 100.000, og ytterligere skaffe et aksjebeløp på kr 180.000...Man har inntrykk av at inntektene er satt i høyeste og utgiftene i knappeste laget. Allikevel blir det etter budgettet intet til avdrag. Man kan altså allerede nå anse det som overveiende sannsynlig at anlegget selv ikke vil kunne dekket det lån man søker garati for...Med disse forhold for øie kan finansrådmannen ikke anbefale garantistillelse fra kommunens side. Man synes det vilde være et misbruk av garantiformen.''»
Men 20. mai 1939 signerte Trygve Lie som da arbeidet ved Det kgl. Justis- og politi-departement, for finansieringen: «''Etter omstendighetene godkjenner departementet…Bergen bystyres vedtak av 17. mars 1939 om av lånefondet å bevilge opp til kr 100.000 til tegning av aksjer i et selskap for et permanent utstillingsanlegg. Beløpet skal refunderes lånefondet ved oppføring på bykassens ordinære budsjetter i løpet av høyst ti år med like store årlige beløp.''»
Tamás Molnár
Tamás Molnár (født 2. august 1975 i Szeged) er en ungarsk profesjonell vannpolospiller som representerte Ungarn under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok han gull for det ungarske landslaget i vannpolo etter å ha slått USA i finalen med 14-10.
Ungarn tok dermed sin åttende gullmedalje i vannpolo under et OL noensinne, og sin trettende vannpolomedalje gjennom tidene.
Hutchison Whampoa
Hutchison Whampoa Limited (HWL) (tradisjonelt kinesisk: 和記黃埔有限公司, SEHK: 0013) fra Hongkong er et av verdens største kommersielle virksomheter og et av de største selskapene som er notert på Hongkongbørsen.
HWL eier og driver en lang rekke virksomheter som blant annet inkluderer noen av verdens største telekommunikasjonsselskaper. Virksomheten inkluderer også videresalg, utvikling og infrastruktur. HWL driver blant annet havnene ved Panamakanalen.
GameRankings
GameRankings var en nettside eid av CBS Interactive som samlet videospillomtaler fra andre nettsider og kombinerer dem for å finne en gjennomsnittspoengsum for hvert spill. Det ble lagt ned i 2019.
Reidar Vågnes
Reidar Vågnes (10. januar 1950) er en tidligere norsk fotballspiller og trener fra Langevåg.
Han hadde med Hødd en sesong i 1. divisjon fotball for herrer 1972 som forsvarer, men rykket ned. Deretter gikk han til Langevåg IL i 1973 og senere til Aalesunds Fotballklubb.
Vågnes trente Hareid i 1986 og 1987. Han tok over etter Otto Sundgot som trener for Hødd i 1990, assistert av Kjetil Hasund. Han trakk seg sommeren 1992, etterfulgt av Knut Ertesvåg. Sent i 1993 ble han utnevnt til landslagstrener for U20 jenter, underlagt Åge Steen. I 1995 og 96 var han Norges Fotballforbunds talentsjef i Midt-Norge, og en kort tid G17-ansvarlig i 1997.
Mest kjent er han fra tiden i Molde Fotballklubb som assistent under Erik Brakstad i to gode sesonger (1998 og 1999), samt hovedtrener (2004) assistert av Odd Berg. Han ga seg i november 1999 og ble i 2000 ansatt som sportslig leder i Aalesunds Fotballklubb, et virke som ga ham mye blest etter anklager fra fotballagenten Berit Riise i 2003. Han ga seg sent i 2003 og fikk nevnte sesong i Molde Fotballklubb som hovedtrener, og ble ansatt som sportssjef i tippeligaklubben Aalesunds FK den 23. november 2006. Han kom da fra stillingen som talentutvikler for NFF i kretsene Sunnmøre og Nordmøre/Romsdal. Den 29. juni ble det klart at han skal trene Hønefoss ut 2010.
István Gergely
István Gergely (født 20. august 1976 i Dunaszerdahely) er en ungarsk profesjonell vannpolospiller som representerte Ungarn under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok han gull for det ungarske landslaget i vannpolo etter å ha slått USA i finalen med 14-10.
Salisylsyre
Salisylsyre (ortohydroksybenzosyre) er en meget lokalirriterende syre, som kun kan brukes utvortes. Derfor er forskjellige derivater utviklet til innvortes bruk. Disse utgjøres av to klasser, estere av salisylsyre og salisylatestere av organiske syrer. Dessuten anvendes salisylsyresalter. Det mest kjente derivat er acetylsalisylsyre.
Salisylsyre har fått sitt navn etter pil (Salix), som har et naturlig innhold av denne syren, og hvorfra man første gang isolerte den. Av samme grunn har avkok av pilebark vært brukt i den folkelige medisin.
Salisylater virker generelt via deres innhold av salisylsyre. Det utvikles stadig nye salisylater.
Plantehormon
Salisylsyre (SA) er et plantehormon og bidrar både i plantenes utvikling, fotosyntese, transpirasjon, ioneopptak og transport. SA fungerer også i plantens forsvarsmekanismer mot skadedyr og sykdommer.
Nicolas Bergh
Nicolas Bergh (født 1664, død ca. 1725) var født i Skien og norsk jurist. Han ble 1696 lagmann i Fredrikstad og Tønsberg lagdømme, samt 1710 assessor (dommer) i Overhoffretten. Han bodde i Moss og skal ha hatt en stor formue.
Nicolas Bergh skrev selv navnet sitt Bergh, og ikke Berg, i den våpenboken han har etterlatt seg.
Picconia azorica
Picconia azorica er en eviggrønn busk eller lite tre i oljetrefamilien. Arten er endemisk for Azorene der den vokser i skog på alle hovedøyene unntatt Graciosa. Fruktene etes av de endemiske fuglene asordompap og ringdue (Columba palumbus azorica). Ved menneskenes ankomst til øyene var den vanlig, men den er nå truet på grunn av hogst og innførte arter. Det finnes omtrent 1000 reproduserende planter i hele øygruppen.
Nicolas Bergh
Familie
Tidligere ble det antatt at Nicolas Bergh var etterkommer i mannslinjen fra «decanus capituli» Claus Berg (død 1614) og dennes far, biskop Frants Berg (død 1591) i Oslo. Denne slekten Berg/Bergh er av tysk opprinnelse. Slekten kom fra Lübeck til Danmark med billedhuggeren Claus Berg, og til Norge med hans sønn, biskopen Frants Berg. Slektsforskeren S. H. Finne-Grønn fastslo i 1920 at far til Nicolas Bergh var Claus Hansen Bergh (død 1707), Skien, hvis foreldre var Hans Andersen (Wincke) (død 1625) gift med Barbara Clausdatter Bergh og hun var datter til  «decanus capituli» Claus Berg.
Nicolas Bergh var først gift med den pommerske Constance Hench (død 1718), og så med den norske enken Ellen Arentzdatter. I første ekteskap var det åtte barn og de har en lang rekke etterkommere også i vår tid, med forskjellige slektsnavn.
Nicolas Bergh brukte i sitt segl en variant av slektsvåpenet Bergh: kløvd skjold og over kløvningen tre berg (fjelltopper) fra en bjelke. På skjoldet en rangkrone i form av en juvelbesatt kronring med 7 store perler. Seglvåpenet er avbildet i Hans Krags bok «Norsk heraldisk mønstring». Der er også avbildet seglvåpenet til sønnen, amtmann i Bratsberg, Christian Bergh (død 1731), med våpenet uten bjelken.
Nicolas Berghs våpenbok
Fra Nicolas Bergh finnes den såkalte Nicolas Berghs våpenbok («våpenrulle»). Den befinner seg i dag i Telemark museum etter at den tidligere har vært arvet i familien Aall på Ulefoss hovedgård.
Nicolas Berghs våpenbok inneholder både slektsopptegneleser og en rekke tegninger med fargelagte våpenskjold, blant annet fra Nicolas Berghs norske forfedre og deres slektninger. Våpenskjoldene er til dels tegnet inn i nokså like former for skjold, hjelm og hjelmklede. Tegnerens navn er ukjent, men en del av formgivningen har et nokså profesjonelt preg.
Våpenboken gir ikke opplysninger om hvilke kilder som er benyttet for å fastslå våpnene. Det er ukjent hvor mye som er basert på muntlige overleveringer i Claus eller Nicolas Berghs tid, fra 1500- eller 1600-tallet, og hvor mye som kan ha nedskrevne, malte eller andre kilder. Tilføyelser i våpenboken med bl.a. Aalls slektsvåpen, er gjort av kammerherre Hans Aall. Viktige deler av våpenboken er trykt med kommentarer i H. K. Steffens monumentale bok Slægten Aall, Kristiania 1908, side 76-117. Enkelte av våpenbokens opplysninger er imidlertid diskutable og direkte tvilsomme. Det synes som våpenboken ikke er blitt gransket som helhet, etter Steffens' bok, og våpenboken kan reise mange spørsmål.
Blant bokens slektsnavn med våpenskjold er (i bokens rekkefølge): Bergh (tre berg i kløvd skjold), Grott (to stubber), Karen Lauridtzdatter (fisk over skrådeling), Bagge (linnorm), Theiste (en teistefugl på et berg i tre strenger laget med bølgesnitt), Rytter (sparre over blomst), Wincke (sparre mellom stjerner og rose), Handingman (et opprett sverd på to krysslagte stubber ),  Trane  (trane), Bugge (bukk), Aall (linnorm innenfor en skjoldbord), Rustung (Christoffer Trondsens slekt) (mønstret skråbjelke og tre eikenøtter), Schacke (små hummerklør),  Cold (trollansikt med hår,skjegg og to horn i pannen),Kruckow-ætten (oppvoksende enhjørning fra øverste av to bjelker), Kamp (oksehode mellom tre hender), Skanke (bøyd ben med knebukse, strømpe og sko lagt på deling), Adelsteen (opprett løve med sverd), Stygge (skrådeling), Haars (bjelke mellom tre liljer), Frydach (tre skiver) og Benkestokk (kløvd, lilje, skrådeling).
Gamle fargelagte kopier av våpentegningene er lagt ut på nettstedet til Arnstein Rønning: Heraldikk.
Gerhard Schønings våpenbok har med skjoldene fra våpnene i Nicolas Berghs våpenbok, men uten å referere til denne. I Nissens og Bratbergs kommentarutgave av Schønings våpenbok, har våpnene nr. 263-283, med Berghs våpen som nr. 266, men heller ikke Nissen og Bratberg skriver noe om at våpnene finnes i Nicolas Berghs våpenbok.
Våpenboken ble arvet i slekten Aall gjennom Nicolas Berghs datter Benedicta Henrica (1714–1748) gift i 1738 med sagbrukseier med mere Niels Aall den eldre (1702–1784), Porsgrunn. Gjennom henne har Nicolas Bergh en stor etterslekt, og hun er oppkalt blant annet i familiene Aall, Cappelen og Løvenskiold.
Splügenpasset
Den første passveien ble bygget mellom 1818 og 1823. Dermed var veien over Splügenpasset Sveits' andre passvei etter Simplonpasset (og før St. Gotthard-passet). I tiårene som fulgte, var Splügenpasset et av de mest trafikkerte alpepassene. Betydningen sank gradvis etter åpningen av jernbanestrekningene over Brennerpasset (1867), under Mont-Cenis-passet (1872) og under Gotthardpasset (1882).
Marius Lundeberg Enger
Marius Lundeberg Enger (født 3. februar 1989 i Porsgrunn) er en norsk fotballspiller som spiller i angrep for Pors GrenlandHan ble hentet opp i A-troppen til Odd Grenland før 2006-sesongen fra egen ungdomsstall, og var dermed den yngste spilleren i Tippeligaen denne sesongen og Odds yngste proffspiller noensinne. Før han gikk til Odd hadde han spilt for Eidanger, Urædd og Team Porsgrunn. Enger har én landskamp på G15-nivå, seks på G16-nivå, ni på G17-nivå og fem på G18, og regnes som et av fotball-Norges fremste talenter i sin årsklasse.
Enger debuterte i Tippeligaen sommeren 2007 mot Sandefjord Fotball, noe som er hans eneste innhopp så langt. Manglende spilletid gjorde at han høsten 2007 er på utlån til Pors Grenland, senere var han også utlånt til Lørenskog Idrettsforening. Den 20. desember 2007 skrev Enger under en ny toårsavtale med Odd. Like før sesongstart i 2009 skrev Enger under for Pors.
Bent Blehr
Bent Blehr (født 3. januar 1770, død 11. november 1828 ) var norsk forretningsmann i Telemark. Han eide storgården Kjellestad ved Stathelle, som han overtok etter faren, Albert Blehr (død 1800).
Bent Blehr fikk «borgerbrev» (rett til å drive handel) i 1798 og drev snart stor virksomhet som skipsreder,verfts- og sagbrukseier, trelasthandler og nederlandsk visekonsul. Han fikk i 1801 «kongebrev» med eksklusive rettigheter til å transportere folk med båt mellom Brevik og Stathelle, til å sørge for hesteskyss mellom Stathelle og Langesund, og til å holde gjestgiveri ved Stathelle.
Bent Blehr var en av de 41 ledende norske borgere som bidro til å gjøre opprettelsen av Det Kongelige Frederiks Universitet (Universitetet i Oslo) mulig gjennom donasjoner.
I 1818 var han valgt som stortingsrepresentant for Bratsbergs amt og deltok i en rekke komitéer.
Et portrett av Bent Blehr er malt av Mathias Stoltenberg, og er nå på Borgestad gård, fordi hans sønnedatter Maren D. H. Blehr (død 1886) var gift med Erik Johan Cappelen, Borgestad, og de var svigerforeldre til statsminister Gunnar Knudsen.
Gengangere (TV-film 1962)
Gengangere er en norsk Fjernsynsteater-versjon av Henrik Ibsens Gengangere som ble sendt på NRK den 13. desember 1962.
Markstien (Oslo)
Markstien (1–3, 2–6) er en vei på Holmen i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går fra som blindvei nordøstover fra Bernhard Herres vei.
Kim Jong-il
Kim Jong-il (chosŏn'gŭl:, hanja: , romanisering: Kim Chŏng-il, revidert romanisering: Gim Jeong-il, , født 16. februar 1941 i Vjatskoje i Sovjetunionen (offisielt 16. februar 1942), død 17. desember 2011 i Pyongyang) var Nord-Koreas leder. Han var sønn av den nordkoreanske statens grunnlegger, avdøde president Kim Il-sung. Han overtok gradvis makten etter faren som øverstkommanderende for Den koreanske folkearmé fra 1991, formann i Den nasjonale forsvarskommisjon fra 1993 og generalsekretær i Koreas arbeiderparti fra 1997. Kim Jong-il var bare de facto statsleder, ettersom Kim Il-sung ble erklært «evig president» etter sin død i 1994.
Markstien (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1935. Veien har villabebyggelse fra 1930-årene.
Kim Jong-il
Kim Jong-il videreførte farens altomfattende personkult, som minnet om religiøs tilbedelse. Blant hans mest brukte titler var «Store leder», «Kjære leder», «Vår far», «Generalen» og «Marskalken». I offentlige sammenhenger opptrådte han alltid i en type enkel «Mao-dress», i skarp kontrast til hans ekstravagante livsstil, som ofte ble omtalt i utlandet. Etter sin død ble han erklært evig generalsekretær i Arbeiderpartiet og evig formann i forsvarskommisjonen.
Tidlig liv
Ifølge sovjetiske kilder ble Kim Jong-il født med det russiske navnet Jurij Irsenovitsj Kim den 16. februar 1941 i landsbyen Vjatskoje nært Khabarovsk i Russlands fjerne østen, som den gangen lå i Sovjetunionen. Offisielle nordkoreanske kilder oppgir hans fødsel til klokken seks om morgenen den 16. februar 1942, og stedfester den til en hemmelig militærleir ved det myteomspunnede Paektufjellet i det japanske Korea. Skildringen har klare bibelske trekk, da fødselen skal ha blitt bebudet av en ny stjerne på himmelen, en dobbel regnbue og en svale som sang om at «en general som skal herske over verden» var blitt født.
Kim Jong-ils far, Kim Il-sung (1912–1994), var major og kommandant for 2. bataljon i Den røde armés 88. brigade i Vjatskoje, som bestod av kinesiske og koreanske landflyktige. De fikk opplæring av Den røde armé for å kunne bekjempe den japanske okkupasjonsmakten i Korea. Kim Jong-ils mor, Kim Jong-suk (1917–1949), var geriljasoldat og Kim Il-sungs første hustru. Idet japanerne ble drevet ut av Korea, tok Kim Il-sung snart makten i Nord-Korea med sovjetisk hjelp, og ble formelt statsleder i 1948.
I november 1945 flyttet hele familien inn i en tidligere japansk offisersbolig i Pyongyang. Ved villaen lå det en liten dam, der Kim Jong-ils yngre bror, Kim Pyong-il («Shura» Kim), druknet i 1948. Det har blitt påstått at Kim Jong-il holdt brorens hode under vannet. En eldre kvinne i Vjatskoje har hevdet at Kim Jong-il og broren var tvillinger, at broren druknet da han falt ned i en brønn, og at han ble gravlagt i landsbyen. I 1948 begynte Kim Jong-il sin skolegang. Han hadde også en yngre søster, Kim Kyong-hui (født 1946), som var gift med Jang Song-thaek (1946–2013), og broren Kim Pyong-il (født 1954). Sistnevnte er oppkalt etter den avdøde broren.
I 1949 låste en ensom og fødende Kim Jong-suk alle leger ute, og døde i barselseng etter å ha født et dødfødt jentebarn, 31 år gammel. Hun blir stadig portrettert som en revolusjonær heltinne i nordkoreansk propaganda. Det har blitt spekulert i om Kim Il-sung hadde et utenomekteskapelig forhold til Kim Sung-ae allerede før Kim Jong-suk døde, og at hun ble skutt og forlatt for å dø som følge av en maktkamp. Kim Jong-il skal ha hatt vanskelig for å godta stemoren. Faren var lite tilstede, og Kims morløse oppvekst ble preget av distanse og manglende grensesetting.
Láddjujávri
Láddjujávri er en avlang innsjø i dalføret Láddjuvággi i Kiruna og Gällivare kommuner, omtrent midt mellom Nikkaluokta och Kebnekaise fjellstasjon. Sommerstid går det båttrafikk på innsjøen, som forkorter gangstrekningen til fjellstasjonen med cirka 6 km for den som vandrer fra Nikkaluokta.
Kim Jong-il
Utdannelse
Senere studerte han politisk økonomi ved Kim Il-sung-universitetet i Pyongyang 1960–1964. Foreleserne våget ikke å kritisere Kim Il-sungs sønn, og han fikk snart et ry som universalgeni, slik som faren. Det blir følgelig oppbevart en lang rekke relikvier fra Kims studietid ved universitetet. Klassen hans fikk tildelt den høyest oppnåelige akademiske æresbevisningen, en dobbel Chollima. Han skal ha tatt deler av sine studier i politisk økonomi i Øst-Tyskland. Han skal også ha gått flyskole der. Videre sies det at Kim studerte engelsk ved Maltas universitet tidlig i 1970-årene. Han ferierte sporadisk på Malta som statsminister Dom Mintoffs gjest.
Lucas Glover
Lucas Hendley Glover (født 12. november 1979 i Greenville, Sør-Carolina) er en amerikansk profesjonell golfspiller.
Kim Jong-il
Tidlig politisk karrière
Han ble tatt opp som medlem i Arbeiderpartiet i 1961. I tiden rundt Kim Jong-ils universitetseksamen hadde Kim Il-sung sterk kontroll over myndighetene. Etter avlagt eksamen begynte sønnen å stige i gradene i Arbeiderpartiet. Han arbeidet først i partiets eliteorganisasjon, før han i 1969 ble utnevnt til viseminister i Propaganda- og agitasjonsdepartementet. Fra midten av 1970-årene og i de følgende 15 årene inntok han flere politiske posisjoner, inkludert posten som kulturminister og leder for partiets operasjoner mot Sør-Korea. Sør-Korea beskyldte Kim for å ha personlig beordret bombeangrep mot sørkoreanske mål i 1983 og 1987.
Lucas Glover
Glover ble profesjonell i 2001. Etter spill på Nationwide Tour i 2002 og 2003, ble han kvalifisert for PGA-touren i 2004. I debutsesongen klarte han cuten 17 ganger og fikk to topp-ti-plasseringer. Likevel klarte han ikke å beholde kortet, men måtte til PGAs kvalifiseringsskole for 2005, der han klarte å få igjen kortet med et nødskrik.
Kim Jong-il
Tidlig politisk karrière
I 1973 ble Kim partisekretær for Organisasjons- og propagandadepartementet, og deltok aktivt i oppbyggingen av personkulten rundt faren. Han skulle senere utnytte påvirkningskraften fra denne personkulten til egen fordel. I denne rollen fikk han også utløp for sin filmlidenskap, og deltok aktivt i produksjonen av rekke propagandafilmer som manusforfatter og regissør. I 1978 beordret han kidnappingen av den sørkoreanske filmregissøren Shin Sang-ok og hans kone, skuespillerinnen Choi Eun-hee, og fikk dem til å lage syv spillefilmer før de unnslapp i 1986.
Lucas Glover
2005 ga ham hans første seier på touren, i Funai Classic at the Walt Disney World Resort. Han endte sesongen på 30.-plass på pengelisten. I 2006 ble det ingen seire, men ni topp-ti-plasseringer, og en 21.-plass på pengelisten.
Kim Jong-il
Arvtager til makten
Ifølge avhopperen Hwang Jang-yop ble Kim Jong-il innvalgt i Arbeiderpartiets politbyrå som 32-åring i 1974. Kim ble ofte referert til som «partisenteret», ettersom han fikk mer innflytelse over den daglige driften av partiet. Mange av Kim Il-sungs utrenskninger var rettet mot potensielle utfordrere til lederposisjonen, og mange forskere mener at Kim Jong-il ble foretrukket fremfor en rekke andre mer kvalifiserte kandidater. Den fremste kandidaten som Kim Il-sungs etterfølger istedenfor Kim Jong-il, statsminister Kim Il (ikke en slektning), ble avsatt i 1976. Det er uklart hvorvidt Kim Jong-il ble foretrukket fremfor broren Kim Pyong-il, eller om sistnevnte aldri var aktuell. I 1979 ble Kim Pyong-il sendt til Europa av faren, trolig for å unngå en maktkamp mellom de to sønnene, og har siden fungert som Nord-Koreas ambassadør i flere europeiske land.
Lucas Glover
Først i 2009 kom den neste seieren, major-turneringen US Open.
Kim Jong-il
Leder av Nord-Korea
President Kim Il-sung døde av hjerteinfarkt den 8. juli 1994, 85 år gammel, visstnok etter en opphetet diskusjon med sønnen. Ubesvarte spørsmål om Kim Jong-ils organisering av legehjelp avstedkom rykter i etterkant. For å vise ærbødighet, ble ingen president etter hans død, og han fikk status som landets «evige president». Offisielt tok Kim Jong-il titlene som generalsekretær i Koreas arbeiderparti og formann i Den nasjonale forsvarskommisjon den 8. oktober 1997. I 1998 ble det erklært at formannsvervet i forsvarskommisjonen var «statens høyeste post», så Kim kan regnes som Nord-Koreas statsoverhode fra denne dagen av. Siden Kim ikke var president, var han ikke konstitusjonelt forpliktet til å holde valg for å bekrefte sin legitimitet.
Ifølge Hwang ble det nordkoreanske statsstyret enda mer sentralisert og autokratisk i løpet av Kim Jong-ils styre i 1980- og 1990-årene. Landet kan ha blitt desto mer preget av lederens personlighet. Kim Il-sung krevde full lojalitet fra sine medarbeidere, men søkte regelmessig deres råd. Avhopperen Hwang Jang-yop har beskrevet at Kim Jong-il krevde underkastelse og enighet, styrte uten vilje til råd eller kompromiss, utøvde mer personlig detaljstyring, og anså det minste avvik fra hans tenkning som illojalt.
I løpet av 1990-årene fikk hans doktrine, songun, «militæret først», større plass på bekostning av statsideologien juche, «selvberging». Doktrinen kan sees på som en reaksjon på utenrikspolitiske forhold, da Nord-Korea inntok en mer aggressiv holdning etter krisene i 1990-årene, men også som et innenrikspolitisk middel for å konsolidere Kims maktbase. Selig S. Harrison og Cynthia A. Watson har ment at Kim Jong-il styrte på de gamle militære ledernes nåde.
En iøynefallende forskjell mellom Kim Il-sung og Kim Jong-ils lederskap var førstnevntes karisma og formende rolle som landsfader, noe sønnen alltid levde i skyggen av. Til tross for utallige offentlige tilstelninger og besøk, ble Kim Jong-ils stemme kringkastet svært sjeldent. Den eneste gangen på nordkoreansk fjernsyn var under feiringen av Den koreanske folkearmés 60-årsjubileum på Kim Il-sung-plassen i 1992. Da ropte han til folkemassen via høyttaleranlegget: «All ære til de heroiske soldater i Den koreanske folkearmé,» og fikk hyllesten manse (, «lenge leve») ropt tre ganger tilbake.
Økonomisk og sosial politikk
I hele Kim Jong-ils lederperiode oversteg Nord-Koreas matvarebehov den faktiske produksjonen. Samtidig med oppløsningen av Sovjetunionen og tilnærmingen mellom Kina og Sør-Korea, brøt Nord-Koreas økonomi sammen. Nord-Korea hadde et stort handelsunderskudd, og evnet ikke å betjene sine utenlandslån. Samtidig brukte landet ca. 20 % av BNP til militære formål. Til tross for den økonomiske kollapsen, økte militærets andel av statens utgifter til ca. 27 % i 2003 og ca. 33 % i 2011, ifølge sørkoreanske og amerikanske estimater.
Hungersnøden i 1990-årene hadde riktignok sin opptakt under Kim Il-sung, men regnes gjerne fra 1994. Kim Jong-il frontet en kampanje for å spise to ganger om dagen, mens de daglige matrasjonene ble redusert fra 850 til 400 gram. Oversvømmelser og tørke gjorde at hungersnøden kulminerte i 1997, da matrasjonene var 128 gram. Det økonomiske sammenbruddet og isolasjonen forhindret landet i å importere mat, og man ble avhengige av nødhjelp fra Kina, Pakistan, Japan, Sør-Korea og USA. Nødhjelpen ble redusert flere ganger som følge av Nord-Koreas egen ordre, men også som bidragsyternes reaksjon på Nord-Koreas atomvåpenprogram. Hungersnøden krevde anslagsvis mellom 0,9 og 3,5 millioner liv av en befolkning på 22 millioner, hvilket gjør den til en av de verste sultkatastrofene i moderne tid.
En FN-rapport fra 2014 mente at regimet i Nord-Korea brukte underernæring som et middel for å underkue befolkningen. Ved Kim Jong-ils død var fremdeles store deler av landets befolkning underernært. I 2011 reduserte myndighetene de daglige matrasjonene fra 1 400 til 700 kalorier. FN-rapporten mente at regimet opprettholdt et økonomisk system som medførte unødig store lidelser for befolkningen. Etter hungersnøden vokste korrupsjonen og den svarte økonomien.
Formelt videreførte Kim Jong-il den planøkonomiske politikken, men sammenbruddet tvang frem mindre endringer. Kumgangfjellet turistregion ble åpnet i 2002, og Kaesong industripark i 2004. I industriparken fikk sørkoreanske bedrifter drive med nordkoreansk arbeidskraft. Som følge av en skyteepisode i 2008 avbrøt Sør-Korea alle nye turistreiser til Kumgangfjellet, og industriparken fikk færre etableringer enn forventet.
Menneskerettighetsbrudd
Kim Jong-il møtte jevnlig internasjonal fordømmelse for de menneskerettighetsbruddene som hans regime stod for. I perioden 2003–2011 vedtok FNs generalforsamling hvert år en resolusjon som fordømte menneskerettighetsbrudd i Nord-Korea. Estimater kun basert på nordkoreanske folketellinger antyder at 240 000–420 000 døde under hungersnøden i 1990-årene, mens 600 000–850 000 døde av unaturlige årsaker mellom 1993 og 2008.
En FN-rapport fra 2014 slo fast at Kim Jong-ils regime var totalitært og begikk grove og systematiske brudd på menneskerettighetene. I mange tilfeller utgjorde disse forbrytelser mot menneskeheten. Rapporten dokumenterte brudd på praktisk talt alle politiske og sivile rettigheter.
Kim Jong-il videreførte Kwalliso-systemet, et maktapparatet for å straffe politiske fanger og deres slektninger i tre generasjoner i slavearbeids- og konsentrasjonsleirer. Tidlig på 2000-tallet var det anslagsvis 150 000–200 000 fanger i Kwalliso-systemet. FN-rapporten fra 2014 slo fast at fangene ble utsatt for sult, slavearbeid, henrettelser, tortur og voldtekt. Gravide ble straffet og utsatt for tvungne aborter og spedbarnsdrap.
Utenrikspolitikk
I 1998 lanserte den sørkoreanske presidenten Kim Dae-jung «solskinnspolitikken» mot Nord-Korea for å bedre relasjonene mellom nord og sør, og for å skaffe tillatelse til at selskap fra sør kunne starte prosjekter i nord. Dette resulterte i at Kim Dae-jung fikk Nobels fredspris. Kim Jong-il annonserte at han var villig til å importere og utvikle ny teknologi for å få Nord-Koreas programvareproduksjon på beina. Som et resultat av politikken ble Kaesong industripark bygget litt nord for grensen til Sør-Korea i 2003. Det ble planlagt at 250 sørkoreanske selskap skulle delta og at 100 000 nordkoreanere skulle få arbeid der; i mars 2007 var det bare 21 selskap og 12 000 nordkoreanske arbeidere.
Privatliv
Kims luksuriøse livsstil var gjenstand for mye medieomtale utenfor Nord-Korea. Filmentusiasten skal på sine eldre dager ha hatt en personlig samling på over 20 000 Hollywood-filmer. Elizabeth Taylor var visstnok hans favorittskuespillerinne. Tidlig ble det meldt om Kims angivelige «sans for raske biler og ville fester». I tillegg til sin hustru og tre øvrige, offisielle partnere skal han å ha omgitt seg med mange konkubiner og selskapskvinner, og hadde et rykte som «notorisk skjørtejeger».
I motsetning til sitt folk visste han å nyte gourmetmat. Ifølge sjefkokken under Kims togreise i Russland i 2001, fikk Kim levert levende hummer hver eneste dag med helikopter. Han inntok maten med sølvbestikk, og drakk champagne til. Kim skal ha hatt en svakhet for finere mat som hummer, kaviar og de dyreste sushibitene, og råvarer ble fløyet inn fra hele verden, ifølge hans sjefkokk gjennom 13 år. Kim Jong-il hadde dessuten en egen innkjøpsagent med base i Wien, oberst Kim Jong-ryul. Italieneren Ermano Furlani ble invitert til Nord-Korea i 1997 for å lære Kims ernæringseksperter å lage pizza.
Kim var også kjent for sin forkjærlighet for cognac og vin, og hadde en vinkjeller med plass til 10 000 flasker. I flere år var Kim verdens største private importør av Hennessy-cognac: Han kjøpte årlig cognac for 700 000 amerikanske dollar, mens årslønnen til en gjennomsnittlig nordkoreaner ligger på ca. 900 dollar, dersom man gjør et grovt overslag. Han skal ha drukket mer vin enn cognac etter at han opplevde vektproblemer i slutten av 1990-årene.
Ledernes helse blir ikke omtalt offentlig i Nord-Korea. Blant de mange plagene som det ble spekulert i om Kim led av, var skrumplever, nerveproblemer, diabetes og mageproblemer. Både Kim Il-sung og Kim-Jong-il hadde flyskrekk. Kim Jong-il skal ha fått det etter å ha vært med på en helikopterstyrt i 1976. I en lengre periode fra august 2008 viste han seg ikke offentlig, visstnok etter et hjerneslag. I mai 2010 ble det meldtat han hadde besøkt Kina. I august 2010 besøkte han igjen Kina, denne gang sammen med sønnen Kim Jong-un. Ytterligere et Kina-besøk fulgte i mai 2011, og i august 2011 møtte han Russlands president i Burjatia.
Død og bisettelse
Den 19. desember 2011 ble det kjent at Kim Jong-il døde to dager tidligere, tidlig på morgenen 17. desember mens han reiste med tog utenfor Pyongyang. Hjerteinfarkt ble sagt å være dødsårsak. Gravferden startet 28. desember 2011 og seremoniene pågikk i to dager.
Kim Jong-il hviler på lit de parade i mausoleet Kumsusan minnepalass i Pyongyang, hvor også hans far er bisatt på tilsvarende vis.