cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jean Kerebel
Kerebel vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det franske laget som kom på andreplass på 4 x 400 meter stafett bak USA. De andre på laget var Robert Chef d'Hôtel, François Schewetta og Jacques Lunis.
Australdrakelilje
Australdrakelilje (Cordyline australis) er et tre i aspargesfamilien som kommer fra New Zealand, og kan bli inntil 20 meter høyt. Små individ har bare en bladkrone, men etterhvert og da ofte etter blomstring vil nye skudd skytes ut fra stammen rett i underkant av kronen som etterhvert blir til nye greiner med egne bladkroner. Bladene er sverdformet og blir 40-90cm lange og 3-7cm breie.
Planten blomstrer seint på våren til seinsommeren og har hvite kremaktige blomstrer i et tett cluster 50-100cm langt. Frukten er som hvite bær med en størrelse på 5-7 mm i diameter.
Utbredelse
I de senere år er australdrakelilje blitt svært populær utenfor New Zealand som prydtrær, og da i hovedsak i vest-europa og på De britiske øyer, men også på nordvestkysten av USA finnes mange eksemplarer av drageliljen. Mye av årsaken til dens popularitet er plantens tilpasningsevne i kjølige klima, men ikke minst den tropiske effekten planten gir i hager med temperert klima.
Australdrakelilje passer utmerket i maritimt klima langs sørvestkysten av Norge hvor middeltemperaturen vinterstid ikke går under null grader celcius. Etablerte individ sies å ha overlevet kortvarige temperaturer ned mot −10 grader celcius, men vil i kreve beskyttelse i strenge og langvarige vintrer med mye snø. I situasjoner der bladkronen har blitt skadet av vær og vind har planten den unike egenskapen at den skyter nye skudd utfra stammen lenger nede.
Varianter
I tillegg til den vanlige grønne varianten finnes det en rekke spennende varianter som Red Sensation, Red Star, Sundance og Variegata.
Københavns Tekniske Skole
Københavns Tekniske Skole ble grunnlagt i 1843 og er Danmarks største tekniske skole. Det er innskrevet omkring 17 000 elever, kursister og studenter på Københavns Tekniske Skole, som har 750 medarbeidere og omsetter for 599 millioner i året (2006).
Historie
Skolen ble grunnlagt av snekkermester Lasenius Kramp i 1843 som «Det tekniske Institut» og tilbød utdannelser innenfor samtlige håndverk. Instituttet ble drevet av Det tekniske Selskab som ble finansiert av statlige bidrag, fond, Haandværkerforeningen i København samt enkelte håndverkslaug. De første lokaler var i Læderstræde 26 i det indre København, og i de første årene hadde skolen hele 400 elever. I 1868 ble «Ny Haandværkerskole» grunnlagt, og allerede i 1876 ble skolen lagt sammen med Det tekniske Institut.
Elevantallet var i 1924-25 totalt 4104 som ble undervist, fire større og to mindre filialer. Siden 1910 var skolens forstander kaptein Paulli. I byer og landdistrikter utenfor København fantes til sammenligning i 1924 i alt 253 skoler med 24 970 elever. Undervisningen foregikk enten på dagtid, kveldstid eller kombinert, og var både av almendannende og faglig innhold. Driften av disse skolene kostet over 3 millioner kroner, hvorav staten ydet 1 220 846 kroner, mens mestre og elever i skolepenger betalte 507 191 kroner. Den tekniske undervisning ble ledet av professor Alfred Lütken.
I løpet av de neste 100 år ble flere skoler en del av instituttet, men enkelte ble også skilt ut, blant annet teknikumingeniøruddannelsene, som i 1963 ble overflyttet til Københavns Teknikum, liksom Skolen for Brugskunst ble opprettet i 1973. Skolens navn ble endret til Københavns Tekniske Skole i 1978, hvor Det tekniske Selskab ble nedlagt. I 2004 fusjonerte Københavns Tekniske Skole med AMU-Center København. Skolens gymnas heter Københavns Tekniske Gymnasium, mens de videregående utdannelser tilbys under navnet Københavns Erhvervsakademi.
Københavns Tekniske Skole er i dag plassert på ni adresser i Storkøbenhavn, og tilbyr over 40 erhvervsfaglige utdannelser samt en rekke korte og én mellemlang videregående utdannelse (bygningskonstruktør), skolen tilbyr også etterutdannelse innenfor 26 bransjeområder.
Manele
Manele er en musikkform. Det er en kombinasjon av orientalsk influert musikk og balkanmusikk med en meget sterk innflytelse av sigøynermusikk. Den stammer hovedsakelig fra tyrkiske, greske, serbiske eller arabiske kjærlighetssanger.
Manele oppstod i det fattige sigøynerstrøket Ferentari i București i 1980-årene. Den har fått en sterk fanskare i Romanias fattigste miljøer. Manele er også tilstedeværende og utbredt i Bulgaria, Serbia, Albania, Montenegro samt deler av Tyrkia. Genren er nært knyttet til bulgarsk chalga, serbisk turbofolk samt gresk laikó.
Motstanderne hevder imidlertid at musikkformen er fordummende og demoraliserende.
De mest anvendte ordene er: Dollar (dolari), Mercedes (Mertzan), drink (bautura) samt jenter (fetitze).
Ellers forekommer mye «Oooooff», «hep-hei», «hopa-hopa», «jagga jagga» samt «cicalaca-cichicha».
Karl Lehmann
Karl Lehmann (født 16. mai 1936 i Sigmaringen i Tyskland, død 11. mars 2018 i Mainz ) var kardinal i den katolske kirke. Han var biskop av Mainz 1983-2016 og formann for den tyske katolske bispekonferanse (1987-2008).
Bakgrunn
Lehmann studerte filosofi og teologi ved Albert-Ludwigs-Universität i Freiburg og ved det kjente presteseminaret Collegium Germanicum et Hungaricum i Roma, deretter ved det pavelige universitetet Gregoriana. Ved Gregoriana tok han den filosofiske doktorgrad summa cum laude med dissertasjonen «Vom Ursprung und Sinn der Seinsfrage im Denken Martin Heideggers». Han tok likeså summa cum laude teologisk doktorgrad med tesen «Auferweckt am dritten Tag nach der Schrift — Exegetische und fundamentaltheologische Studien zu 1 Kor 15,3b-5».
Prest
Han ble presteviet den 10. oktober 1963 i Roma av kardinal Julius Döpfner. Under Annet vatikankonsil fra 1962 til 1965 var han en assistent til teologen Karl Rahner og var deretter Rahners assistent ved seminaret for kristens verdenssyn og religionsfilosofi ved Ludwig Maximilian-universitetet i München fra 1964 til 1967.
I 1968 ble han professor ved Johannes-Gutenberg-Universität i Mainz, og fra 1971 til 1983 var han professor i Freiburg.
Biskop
Karl Lehmann ble utnevnt til biskop av Mainz 21. juni 1983, og ble konsekrert den 2. oktober samme år av sin forgjenger kardinal Hermann Volk i domkirken i Mainz. Medkonsekrerende var erkebiskop Oskar Saier av Freiburg im Breisgau og hjelpebiskop i Mainz Wolfgang Rolly.
I 1987 ble han formann for den tyske bispekonferansen. Han ble gjenvalgt i 1993, i 1999 og i 2005. Den 15. januar 2008 kunngjorde han at han trakk seg fra denne oppgaven den 18. februar 2008.
Biskop Lehmanns embedstid i Mainz skulle bli det tredje lengste i bispedømmet Mainz' historie; bare Lothar Franz von Schönborn og Willigis hadde innehatt embedet der enda lengere.
Lehmann var en typisk representant for den liberale tyske kirken og ble regnet som en brobygger og en forkjemper for Den katolske kirkes dialog med det moderne samfunn. Han var forkjemper for en liberal, livsbejaende kristendom og for økumenisk åpenhet, og han nøt høy anseelse også i den protestantiske kirken og i politikk, næringsliv, vitenskap og kultur.
Biskop Lehmann deltok i en gruppe likesinnede prelater som møttes årlig i januar fra 1995 til 2006 i Sankt Gallen i Sveits for å diskutere reformer med hensyn til utnevnelsen av biskoper, kollegialitet, bispekonferansene, pavens primat, og seksualmoral; de var ikke enige i alt og ethvert men de delte den oppfatning at kardinal Joseph Ratzinger ikke var den slags kandidat de håpet å se valgt ved det neste pavevalget.
Kardinal
Den 28. januar 2001 utnevnte pave Johannes Paul II ham til kardinal, med San Leone Magno som tittelkirke. Han var blant de kardinaler ved konklavene i 2005 og i 2013 som valgte til pave henholdsvis Joseph Ratzinger (pave Benedikt XVI) og kardinal Jorge Mario Bergoglio (pave Frans).
Lehmann var blant de kardinaler og biskoper som møttes årlig fra 1995 til 2006 i St. Gallen i Sveits for å drøfte reformer vedrørende utnevnelse av biskoper, kollegialitet, bispekonferansene, pavens primat og seksualmoralen. De var omkring et dusin og ikke enige i ett og alt, men de delte det synspunkt at kardinal Joseph Ratzinger ikke var den kandidat de ønsket å se valgt ved det neste konklave.
Pave Frans innvilget hans alderbetingede fratreden som biskop av Mainz den 16. mai 2016, hans 80-årsdag.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
James McGill Buchanan
James McGill Buchanan (født 3. oktober 1919 i Murfreesboro i Tennessee i USA, død 9. januar 2013 i Blacksburg i Virginia) var en amerikansk økonom som er mest kjent for sitt arbeid angående offentlige økonomisk teori som han i 1986 ble tildelt Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel for.
Bakgrunn
Han ble født som det eldste barnet til James og Lila (født Scott) Buchanan. Han var sønnesønn til John P. Buchanan, som var guvernør i Tennessee på 1890-tallet.
Buchanan tok sin grunneksamen ved Middle Tennessee State Teachers College, som senere ble til Middle Tennessee State University, i 1940. Han tok en mastereksamen ved University of Tennessee i 1941.
Under andre verdenskrig arbeidet han i admiral Nimitz stab i Honolulu, og det var der han traff og giftet seg med sin kone Anne. Anne, som var av norsk herkomst, arbeidet som sykepleier ved militærbasesykehus på Hawaii.
Økonom
Buchanan fikk doktorgrad fra University of Chicago i 1948 hvor han var svært påvirket av Frank H. Knight. Tittelen på doktorabeidet var Fiscal Equity in a Federal State. Det var også på universitetet ved Chicago at han for første gang leste og fant mye opplysende arbeid angående forskeren og økonomen Knut Wicksell og hans arbeider. Buchanan har i tillegg vært grunnleggeren av en ny skole med tilhold i delstaten Virginia som lærer studentene om politisk økonomi.
Buchanans økonomiske arbeider igangsatte forskning på hvordan politikernes egeninteresse og ikke-økonomiske krefter påvirker den amerikanske regjeringens økonomiske politikk.
Buchanans mange arbeider omfatter blant annet flere omfattende tekster om offentlig økonomi, den offentlige gjelden, stemmegivning, strengere analyse av teorien om logrolling, makroøkonomi, og frihetlig teori.
I år 2001 fikk Buchanan et æresdoktorat fra Universidad Francisco Marroquín for sine bidrag til økonomiske teorier.
Manuel Teixeira Gomes
Manuel Teixeira Gomes (født 27. mai 1860 i Vila Nova de Portimão i Algarve i Portugal, død 18. oktober 1941 i Bougie i Algerie) var en portugisisk president, diplomat, land-eier og forfatter. Han var den sjuende presidenten i Portugal etter António José de Almeida og satt i embetet mellom 5. oktober 1923 og 11. desember 1925.
Bakgrunn
Manuel Teixeura Gomes begynte på universitetet i Coimbra i 1878 for å studere medisin. Han forlot studiene to år senere og flyttet til Lisboa, hvor han etablerte flere lukkede bånd med lokale intellektuelle kretser. Etter å ha fullført militærtjenesten begynte han å arbeide i sin fars firma.
Forretningsmann
I 1891 hadde hans far og hans samarbeidspartnere etablert et firma som het «Sindicato de Exportadores de Figos do Algarve». Det ble lagt ned tre år senere. Manuel hadde i denne perioden som oppgave å finne store markeder i Europa, hovedsakelig i Frankrike, Belgia og Nederland. Det førte til at han reiste mye, særlig i europeiske land som Frankrike og Italia. Han utvidet sin kulturelle horisont ved å vandre gjennom Nord-Afrika og Lilleasia.
Selskapet ble avviklet etter få år på grunn av for lite marked, men far og sønn fortsatte likevel virksomheten på egen hånd. Mot alle odds ble det en suksess, noe som betydde at de måtte utvide i nye markedsområder, nemlig Nord-Afrika og Midtøsten. Det betydde at Manuel var på reise utenlands rundt ni måneder i året.
Etter hvert begynte farens helse å skrante og selskapet de to hadde ble lagt ned for godt.
I januar 1918 returnerte han til Portugal etter å ha bodd i Storbritannia og ble umiddelbart satt i husarrest av diktator Sidónio Pais.
Diplomat
Han var tilbake i det portugisiske diplomati etter at Pais’ diktatur-regime hadde falt. Han var Portugals utsending til Spania i 1919 og deretter til Storbritannia mellom 1919 og 1923). Han var medlem av den portugisiske delegasjonen som ble sendt til fredskonferansen i Paris (1919–1920).
Politiker
Han var presidentkandidat for Det demokratiske partiet (Partido Democrático) ved det portugisiske presidentvalget den 6. august 1919, men lyktes ikke. Valget ble vunnet av António José de Almeida. Han fungerte som delegat til Folkeforbundet og senere som visepresident i Folkeforbundets generalforsamling 6. september og 30. september 1922.
I løpet av sin periode som president nedkjempet Teixeira Gomes nedkjempet minst fire store opprør i befolkningen i 1924 og 1925, opprører i all hovedsak organisert av radikale elementer med støtte fra det militære.
Salo Grenning
Salo Grenning (født 5. april 1918 i Bergen, død 1. februar 1986), best kjent under signaturen Pedro, var en norsk avistegner og bokillustratør. I 1945 ble han ansatt i avisa Verdens Gang (VG) der han tegnet karikaturer, portretter og kommentartegninger i over 30 år.
Biografi
Salo Grenning het opprinnelig Salo (Salomon) Goldfarb, men tok etternavnet Grenning i 1945. Kunstnernavnet/psevdonymet «Pedro» ble tatt i bruk i 1940.
Pedro ble utdannet ved School of Art i Belfast, BKHS og SHKS under Per Krohg.
Goldfarb forlot Norge om bord på MK «Motig I» som la ut fra Turøy 9. februar 1941 (skipper var Shetlands-Larsen) og ankom Lerwick på Shetland 11. februar. I Storbritannia gikk han inn i Brigaden i Skottland. Som løytnant tjenestegjorde han i Hærens overkommandos Operative Liaisonkorps som liaisonoffiser ved den britiske 52. divisjon/155. brigade/241. ingeniørkompani (241 Field Company Royal Engineers) og 243. kompani.
Signaturen «Pedro» ble tatt i bruk som dekknavn under annen verdenskrig da han oppholdt seg i London og tegnet for Norsk Tidend.
I 1945 ble han ansatt i avisa Verdens Gang der han tegnet karikaturer, portretter og kommentartegninger. Fra 1953 og i over 30 år lagde han «Pedros ukerevy», en karikaturkavalkade over ukas begivenheter i VG.
Pedro illustrerte også et stort antall bøker, deltok på en mengde utstillinger, blant annet Høstutstillingen. Hans tegninger er innkjøpt av Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Montreal Museum of Fine Arts og andre samlinger.
Utmerkelser
For sin krigsinnsats var Grenning dekorert med blant annet Deltagermedaljen med rosett og den britiske Defence Medal. Han ble også hedret med Mentioned in Despatches.
Mikael IV Paflagonieren
Mikael IV Paflagonieren (gresk: Μιχαήλ Δ΄ Παφλαγών, født 1010 i Paflagonia i Det bysantinske rike, død 10. desember 1041 i Konstantinopel) var bysantinsk keiser fra 1034 til sin død i 1041.
Bakgrunn
Mikael kom fra enkle kår, men hans bror, Johannes Orphanotrophos var ved keiserhoffet og fikk stadig viktigere stillinger der. Mikael ble i regjeringstiden til Romanos III kalt til Konstantinopel av sin bror, evnukken Johannes, som var regjeringssjef, og lyktes i å vinne gunst hos den beryktede keiserinne Zoë Porfyrogenita.
Keiserinne Zoë hadde forgjeves forsøkt å få barn med sin ektemann. Paret hadde også engasjert magikere for å bevirke at hun skulle kunne bli gravid, men alle forsøk var forgjeves. I denne situasjonen fikk Zoë en plan som involverte Mikael, som var blitt hennes kammertjener.
Keiser
Keiserinne Zoë lot så sin ektemann Romanos III forgifte og giftet seg med Mikael allerede samme dag som keiser Romanos døde. Han kunne dermed bestige tronen. Imidlertid var det broren som stod for styringen. Det ble utkjempet kriger mot flere fremmede folk.
Mikael overlot i det alt vesentlige regjeringsbeslutningene til sin bror, evnukken Johannes Orphanotrophos, som allerede hadde erfaring som minister under Konstantin og Romanos. Mikael hadde beholdt ham som administrativ leder for at ikke kontrollen skulle komme på for ham ugunstige hender.
I denne regjeringsperioden ble freds- og allianseavtalen med fatimidenes egyptiske kalifat (1037) inngått. Denne traktaten ga keiser Mikael tillatelse til å renovere Gravkirken i Jerusalem på egen bekostning. Til gjengjeld løslot Mikael rundt 5 000 muslimske fanger.
I hans regjeringstid kunne de bysantinske styrkene erobre byene Messina (1037) og Syrakus (1040) på Sicilia. Etter en kortere tid gikk de imidlertid tapt igjen.
Kunståret 1302
Kunståret 1302 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1302.
Dødsfall
1302 in art
Ringtrost
Ringtrost (Turdus torquatus) inngår i den tallrike slekten Turdus og er en trekkfugl i trostefamilien (Turdidae). Arten består som tre taksa. Arten er vanlig i den vestre delen av den palearktiske sone. Nominatformen hekker over det meste av Norge, men sjelden på det indre Østlandet og nedover langs Sørlandskysten.
Biologi
Ringtrost blir omkring 23–24 cm lang og veier normalt 90–138 g. Hannen har nesten sort fjærdrakt med grått i strupen og grå skalling i kantene på dekkfjæra, samt grå tegninger på vingene, mens hunnen er mer brunlig på hodet og nedover mot skuldrene, men ellers ganske lik hannen. Arten har en karakteristisk halvmåneformet hvit flekk som går på tvers av overbrystet. Hunnens brystflekk er lys grå og ikke like halvmåneformet. Spp. alpestris er grå fra undersiden av brystflekken og ned under buken. Ssp. amicorum er nærmest sort i strupen og har mer og lysere felter med gråfarge på vingene, samt noe større brystflekk enn de to andre.
Arten hekker i høyereliggende områder over det meste av Norge, typisk i den såkalte vierregionen. Den er ikke vanlig i lavlandet på det indre Østlandet og langs Sørlandskysten. Ringtrosten trives helst i trefattige, steinete og knausene, kuperte områder med gress- og buskvegetasjon, gjerne einerbusker. I midtre og østre strøk i Sør-Norge er den en høyfjellsart, mens den finnes fra kysten i vest og nord.
Ringtrosten lever av små virvelløse dyr, gjerne meitemark, snegler, biller og mange andre insekter, men om høsten også frø og frukt. Den kan fly ganske langt vekk fra hekkeplassen for å finne mat. Sangen kan variere, men er ofte et klagende tiuii tiuii tii.
På De britiske øyer og i Alpene begynner hekkingen midt i april; i Skandinavia fra tidlig mai, og lengst mot nord fra sent i mai. Arten er territorial og monogam. På hekkeplassen er den temmelig sky. Den bygger reir av grove strå og småkvist, som regel i en avstand rundt 160–200 m fra andre. Det fôres innvendig og blir plassert på bakken eller i en busk, ofte langs vann og vannveier. I mai til juni legger hunnen 3–6 (typisk 4–5) grønnaktige småspraglete egg. Disse blir ruget i 14–16 dager. Ungene er flygedyktige etter cirka to uker, men blir matet en stund etter dette. Ringtrosten legger av og til to kull, spesielt i sin sørlige hekkeutbredelse.
Norske ringtroster trekker til Sør-Europa i oktober–november, hovedsakelig til Spania og Nordvest-Afrika, og er tilbake i april–mai, hannene typisk cirka ti dager før hunnene. Noen få fugler kan også overvintre her i enkelte sesonger.
Populasjonen av ringtrost synes stabil eller svakt synkende. Den ble estimert til omkring 310 000–670 000 par rundt årtusenskiftet. Lokalt kan bestandene være både økende og synkende, uten at man vet særlig mye om årsakene til variasjonene. Man antar at utvidelsen østover i senere år, fra Kolahalvøya til Timanhøydene og Arkhangelsk-regionen i Nordvest-Russland, kan skyldes klimaendringer. Likeledes antar ornitologer at lokal nedgang i enkelte bestander, som i Storbritannia og Irland, kan skyldes økt menneskelig aktivitet og tap av habitat, som avskoging og økt jaktpress under trekket.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på gruppene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Óscar Andrés Rodríguez Maradiaga
Bakgrunn
Han er sønn av Andrés Rodriguez Palaces og Raquel Maradiaga de Rodriguez, og har to brødre og en søster. Etter videregående utdannelser hos salesianerne tok han eksamen i 1959. 3. mai 1961 sluttet han seg til Salesianerne av Don Bosco, og begynte på en utdanning som grunnskolelærer. Denne fullførte han i 1962, og han virket som lærer mens han studerte filosofi, et fag han tok lisensiatgrad i 1965. Han har senere også tatt lisensiatgrader i teologi og moralteologi, samt at han har studert klinisk psykiatri og psykoterapi. Han er også musikkinteressert, og har studert piano ved konservatorier i Guatemala og i New Jersey i USA. En annen hobby som har vakt oppmerksomhet er modellfly; han har bygget og malt mer enn 300 modeller.
Prest, biskop, kardinal
28. juni 1970 ble han presteviet i Guatemala, og 28. oktober 1978 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av Pudenziana og hjelpebiskop av Tegucigalpa. Han ble bispeviet 8. desember samme år av den apostoliske nuntius til Honduras, erkebiskop Gabriel Montalvo; medkonsekrerende var erkebiskopen av Tegucigalpa, Héctor Enrique Santos Hernández S.D.B., og erkebiskopen av Managua, Miguel Obando Bravo S.D.B..
Etter orkanen «Mitch», som i oktober 1998 forårsaket enorme ødeleggelser i Honduras, ledet han på vegne av regjeringen hjelpearbeider. En av hans hjertesaker er sletting av ulandsgjelden, og han har kommet med sterk kritikk mot nyliberalistisk kapitalisme.
21. februar 2001 ble han utnevnt til kardinal av Johannes Paul II, med Santa Maria della Speranza a Val Melaina som tittelkirke. Han er den første kardinalen fra Honduras. Han er medlem av:
Rodríguez Maradiaga er også rådgiver for Den pavelige kommisjonen for Latin-Amerika.
Da han var under 80 år gammel ved pave Johannes Paul IIs død i april 2005 hadde han stemmerett ved konklavet som valgte ny pave. Av enkelte ble han også nevnt som en mulig pavekandidat selv, men fikk angivelig bare to stemmer i den første valgomgangen.
Den 26. januar 2023 innvilget pave Frans kardinal Rodríguez Maradiagas aldersbetingede avskjedssøknad. Samme dag utnevnte paven den spanske vincentineren José Vicente Nácher Tatay til ny erkebiskop av Tegucigalpa.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Pietro Caucchioli
Pietro Caucchioli (født 28. august 1975) er en italiensk profesjonell syklist. Caucchioli syklet for Crédit Agricole fra 2004 til 2008, og syklet i 2009 for Lampre-NGC da han ble suspendert med bakgrunn i UCIs blodpass-program.
Hans to etappeseire i Giro d'Italia i 2001 og tredjeplass sammenlagt i 2002 er hans største meritter.
Clark Hill
Clark Hill er en av fjellene i Columbia Hills i Gusev-krateret på Mars. Det ble oppkalt til ære for astronaut Laurel Clark, en astronaut ombord på romfergen Columbia på dens siste ferd der den gikk i oppløsning, og alle ombord døde.
Heartbeat City
Heartbeat City er det femte albumet fra det amerikanske new wave-bandet The Cars, utgitt i mars 1984. Det ble gitt ut fem singler fra albumet, som samtlige plasserte seg på topp 40-listen fra Billboard Hot 100 i USA.
På Heartbeat City finnes bandets trolig mest kjente sang, powerpop-balladen «Drive», som var en stor hit i en rekke land.
Albumet nådde en 3.-plass på den amerikanske albumlisten Billboard 200 i 1984, og har per 2001 solgt til 4 x platina i USA.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Ric Ocasek, unntatt hvor annet er notert
Vorstehhund langhåret
Vorstehhund langhåret (FCI #117) eller langhåret vorsteh er en av fire tyske vorstehhunder. Disse skiller seg såpass mye fra hverandre at de ikke regnes som varieteter, men egne hunderaser.
Vorsteher er en fuglehund som primært avles som jakthund på fugl, men den har også kvaliteter for annen type jakt, som harejakt. Den er også velegnet som brukshund og familiehund.
Den er en god familiehund og regnes som flink med barn og enkel å jobbe med. Den er også en sterk og arbeidsom brukshund, som blant annet er velegnet som trekkhund og kløvhund. Det er også eksempler på at vorstehere har blitt godkjente redningshunder, blant annet for Norske Redningshunder.
Utseende, anatomi og fysikk
Pelsen er lang og tett, og skal føles god og glatt å ta på. På hodet og ørene er pelsen kortere, mykere og tynnere. Såkalt skimlet (spettet) pels i sorte, brune, grå og hvite kombinasjoner er mest vanlig, mens også ensfarget brun er normalt.
Skulderhøyden skal iflg. FCI ligge på ca. 62-66 cm hos hannhunder og ca. 58-63 cm hos tisper.
Fylkesvei 26 (Akershus)
Fylkesvei 26 (Fv26) i Akershus gikk mellom Holt i Ski og kommunegrensen mot Ås. Veien var 852 meter lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 1364.
McCool Hill
McCool Hill er en av fjellene i Columbia Hills i Gusev-krateret på Mars. Det ble oppkalt til ære for astronaut William C. McCool, en astronaut ombord på romfergen Columbia på dens siste ferd der den gikk i oppløsning, og alle ombord døde.
New York Yankees
New York Yankees er et baseballag fra USA som spiller i Major League Baseball. Hjemmebanen er i New York på Yankee Stadium.
Laget har vunnet 27 World Series, senest i 2009.
Vinner av American League
40 ganger:
Vinner av World Series
27 ganger: 2009, 2000, 1999, 1998, 1996, 1978, 1977, 1962, 1961, 1958, 1956, 1953, 1952, 1951, 1950, 1949, 1947, 1943, 1941, 1939, 1938, 1937, 1936, 1932, 1928, 1927, 1923
Top Gear
Top Gear er et britisk bilprogram som har gått på BBC siden 2002. Programmet ble meget populært, både i Storbritannia og i mange andre land, og det anslås at det hadde over 350 millioner ukentlige seere på det meste. Programmet var en videreføring av en eldre BBC-serie med samme navn som gikk fra 1977 til 2001, med noe annerledes konsept.
1977 til 2001
Top Gear startet i 1977, og ble ledet av BBCs Angela Rippon, selv om serien i utgangspunktet ikke ble sendt på britisk TV. Blant tidlige programledere finner vi Noel Edmonds, William Woollard, Peter Burgess og Chris Goffey. Programmet var 30 minutter langt. Opprinnelig var serien en tradisjonell magasinserie, som presenterte nye bilmodeller og andre bilrelaterte saker, men serien opplevde en massiv vekst i seertall tidlig på 1990-tallet, da den ble en mer humoristisk og kontroversiell serie, frontet av Jeremy Clarkson. Blant Clarksons tidlige programledere var Quentin Wilson, en tidligere bilselger, og racingsjåførene Tiff Needell og Vicki Butler-Henderson.
Etter at Jeremy Clarkson forlot Top Gear i 1999 falt seertallet fra seks millioner til under tre millioner, noe som førte til at BBC sluttet å produsere serien i 2001. En av programlederne som kom inn da Clarkson forlot serien var James May, som senere ble en av de tre programlederne i dagens serie. Channel Five kjøpte rettighetene til Top Gear i 2002, og serien ble sendt der, men BBC nektet å selge rettighetene til navnet Top Gear, slik at Channel Fives serie fikk navnet Fifth Gear. Etter Top Gears store suksess midt på 1990-tallet ble det også produsert en rekke liknende serier på andre kanaler.
2002 til 2015
Etter at Clarkson hadde jobbet med andre serier en stund leverte han, sammen med produsent Andy Willman, en idé til Top Gears nye format til BBC. En ny sesong kom på lufta i 2002.
Det nye formatet inkluderte en lang rekke store forandringer. Episodene ble forlenget til én time, og to nye programledere ble introdusert: Richard Hammond og Jason Dawe. James May erstattet Dawe etter den første sesongen. The Stig, en anonym, maskert racingsjåfør, ble introdusert som testsjåfør. Programmet filmes i Dunsfold Park, en flybase i Surrey, England, hvor en racerbane ble bygget og en stor hangar brukes til innendørs filming. Et stående publikum, som programlederne også snakker med, er med i hver episode.
9. sesong skulle startet på BBC Two den 8. oktober 2006, men grunnet Richard Hammonds ulykke den 20. september 2006, da han ble alvorlig skadet i en krasj med en jetdrevet bil i 450 km/t under produksjonen av en episode, ble sesongstarten utsatt på ubestemt tid. Først 27. januar 2007 var programmet tilbake, da også med Richard Hammond som snakket ut om sin voldsomme opplevelse. Top Gears 10. sesong startet 7. oktober 2007 og varte frem til 23. desember 2007 (fordelt på 10 episoder). Sesong 11 begynte 14. mars 2008.
Gjennom årene har de tre programlederne utviklet et godt vennskap og kjører gjerne sammen på lengre turer og innimellom mot hverandre i en Top Gear Challenge. Humoren blant dem har blitt ganske kjent, Clarkson har fått ryktet om at alt handler om kraft og ren kjøreglede (ofte uttrykket av Clarkson med ordet «pooower!»), mens Hammond ofte blir omtalt som «Hamster» av Clarkson, grunnet hans lave høyde i forhold til Clarkson selv. May er mest kjent for som regel å rote seg bort eller kjøre veldig sakte, og har derfor fått klengenavnet «Captain Slow», selv om han i 2007 kjørte en Bugatti Veyron til hele 407 km/t på Volkswagens testbane i Tyskland.
Jeremy Clarkson og James May er også de eneste i menneskets historie som har kjørt til den magnetiske nordpol. De kjørte da en modifisert 2006-modell Toyota Hilux fra Arctic Trucks, og Toyota lagde til og med en egen nettside med navnet Hilux Arctic Challenge.
James May i 2010 kjørte en Bugatti Veyron Supersport i toppfart. Farta registrerte at James kjørte 417 km/t. Bugattis testsjåfør målte 431 km/t.
I Norge vises Top Gear på MAX og siden 2015 på BBC Brit, og har tidligere også gått på NRK.
I oktober 2012 signerte Jeremy Clarkson, Richard Hammond og James May en 3-årskontrakt med BBC for nye sesonger av Top Gear. Kontrakten spesifiserer blant annet at Hammond og May nå skal få inntekter av Top Gears kommersielle omsetning, i tillegg til programlederlønnen. Denne ordningen har tidligere kun tilfalt Clarkson - da han gjennom Bedder 6 eier 30% av Top Gears kommersielle rettigheter. De resterende prosentene er eid 50% av BBC og 20% av Andy Wilman. Dette eierskapet gjør Clarkson til Englands best betalte TV-personlighet, med en inntekt på ca. 27,3 millioner norske kroner.
Top Gear Vinter-OL i Lillehammer
Vinteren 2006 reiste Top Gear-programlederne til Lillehammer for å holde deres versjon av vinter-OL. De forskjellige grenene inkluderte skøyteløping, skiskyting, skihopp, ishockey og bobkjøring. Alle aktivitetene ble selvfølgelig utført med biler. I skøyteløp grenen konkurrerte den norske skøyteløperen Eskil Ervik mot en Jaguar XK kjørt av Jeremy Clarkson inne i Vikingskipet. Jaguaren hadde tilnærmet null grep på isen som førte til at Eskil Ervik vant OL grenen.
Skiskytingen var mellom James May og Jeremy Clarkson, begge i hver sin bil. James May kjørte en Audi Q7 og Jeremy Clarkson kjørte en Volvo XC90. Siden denne grenen inkluderer våpen bestemte James May seg for å bruke en standard rifle og Jeremy Clarkson valgte seg ut en Heckler & Koch MP5. Jeremy Clarkson bestemte på forhånd at taperen måtte spise gul snø. Det ble klart ganske tidlig at Jeremy hadde valgt feil våpen da han bommet flere ganger. Selv med James May som kjørte utfor i Audien klarte han allikevel å vinne over Jeremy Clarkson som da etter sin egen regel måtte spise gul snø.
Skihoppet ble utført med en Mini Cooper Leyland. Formålet med denne grenen var å slå lengden satt av en norsk skihopper. Det ble montert ski på Mini Cooperen slik at den skulle holde seg i sporene. Siden Mini Cooperen er mye tyngre enn en vanlig skihopper, trengte de ekstra kraft. De monterte raketter på bilen og fastmonterte styringen på bilen da det var for farlig å ha en sjåfør i bilen. De slo ikke skihopperen, men det var et fantastisk syn for de på Lillehammer.
Vinteren 2011 ble det spilt inn nok et løp ved akebanen på Fåberg, denne gangen med en Mini John Cooper Works WRC kjørt av den nordirske rallykjøreren Kris Meeke med James May som passasjer, som konkurrerte mot den britiske skeletonkjøreren Amy Williams, som også er olympisk mester i skeleton i 2010. Meeke og May vant med tiden 59,73 sekunder og Williams fikk tiden 61,04 sekunder.
2015
I de to første episodene av sesong 22 ble Patagonia−spesialen vist. I den andre delen av spesialen ble trioen og filmteamet angrepet av veteraner av Falklandskrigen, som anklagde trioen for å kjøre en bil med bilskilt som refererte til krigen. Dette var den første store hendelsen rundt innspillingen av sesong 22. Den andre store hendelsen ble allmennkjent 10. mars 2015 da Jeremy Clarkson ble suspendert fra BBC. Grunnen til suspensjonen var at Clarkson hadde vært i konflikt med produsenten, og slått til ham etter at han ikke fikk varm mat på hotellet Top Gear-teamet bodde på etter en innspilling. I tillegg hadde Clarkson kommet med en rekke uttalelser som var upassende og diskriminerende mot andre land under innspilling i disse landene, og hadde i tillegg kommet med rasistiske kommentarer. I januarutgaven av Top Gear Magazine skrev Andy Wilman at sesongen skulle være på 10 episoder, men kun 7 epsioder ble sendt før Top Gear ble tatt av luften grunnet etterforskningen og suspensjonen av Clarkson. Suspensjonen førte også til at turnéen Top Gear Live som skulle ha forestillinger de nærmeste dagene ble utsatt, og 1. april ble nye datoer for forestillingene annonsert, mens turnéen skiftet navn til Clarkson, Hammond & May Live. Direktøren i BBC sa at de skulle se på en måte å få sendt de siste episodene av Top Gear, og den 8. juni 2015 annonserte den offisielle Top Gear siden at de segmentene som allerede var filmet ville bli sendt i en 75-minutters lang spesialepisode 28. juni 2015 som ble presentert av Hammond og May.
25. mars ble det klart at BBC ikke ønsket å fornye kontrakten med Clarkson etter episoden tidligere i sesongen og han mistet jobben i BBC som følge av dette. Senere ble det også kjent at Hammond og May ikke ville fortsette Top Gear uten Clarkson, og dermed fornyet de ikke kontraktene med BBC til tross for kontrakttilbud på £1 million hver. Sesong 22 ble også den siste sesongen med Andy Wilman som eksekutive produsent, og isteden begynte han å jobbe på et nytt bilprogram med Clarkson, Hammond og May som senere er blitt kjent som The Grand Tour.
Kanalen BBC Brit brukte den tidligere programlederen Jeremy Clarkson til å fronte kanalen i Norge, som erstattet BBC Entertainment 13. april 2015.
DVD-utgivelser og spesialprogrammer
Sesong 10-18 har blitt gitt ut på formatet DVD. Andre Top Gear-produseringer som er gitt ut på DVD er en rekke utfordringer, dueller og spesialprogrammer. Utgivelser der innholdet aldri har vært vist på tv inkluderer blant annet Top Gear: The worst car in the history of the world og 50 years of Bond cars.
Top Gear Challenges er tilsammen 6 individuelle DVD-bokser som inneholder alle utfordringene Jeremy, Richard og James har fått av produsentene gjennom årene. I hovedsak går det ut på at Jeremy, Richard og James velger seg en bil hver og etter oppgavene er gjennomført regner de ut hvem som valgte den beste bilen. Ett eksempel på en utfordring er Alfa Romeo-spesialen (Top Gear Challenges 4), der teamet fikk utdelt flere oppgaver de skulle gjennomføre for å bevise at Alfa Romeo er et bra bilmerke. For hver oppgave/utfordring de gjennomførte til sin fordel (f.eks. å vinne (altså ikke tape) en bilutstilling) fikk de plusspoeng. Dersom de gjennomførte oppgaven til deres ulempe, som f.eks. å tape bilrace, fikk de minuspoeng. Resultatet ble skrevet opp på en tavle i hovedstudioet for å regne ut en vinner av de tre (poengmessig), og det er noe de ofte avslutter utfordringene med. Spesialprogrammer går ut på at de tre drar rundt i verden med selvvalgt bil (som passer terrenget de skal kjøre på) for å oppnå noe, som for eksempel å finne «den ekte kilden til Nilen» (Africa Special ). Under disse reisene skal de finne ut hvem som har kjøpt den beste bilen, ved å f.eks. kjøre gjennom ørkenen (Middle East Special ). De får ofte problemer med bilene sine, siden de er pålagt å kjøpe bruktbiler av produsentene. Da er regelen, i gammel Top Gear-forstand, at de andre (som da ikke må fikse på bilen) skal forlate han/de som nettopp må det. Andre kjennetegn på disse spesialprogrammene er at de ofte setter på ekstra deler og maler bilene sine for å få mest oppmerksomhet/tilpasse seg omgivelsene. Uheldigvis faller delene ofte av, enten kameratene fjerner de, eller ved uhell. Jeremy, Richard og James pleier også å kjøpe spesielle gaver til hverandre under spesialprogrammene. Oftest er gavene noe de virkelig ønsker seg, men vet at ikke kommer til å være i god stand etter teamet har avsluttet reisen grunnet omgivelsene. Eksempler på det er da Jeremy og James kjøpte Richard en lenestol bare fordi de visste at den ikke fikk plass i bagasjerommet på bilen han hadde valgt (Africa Special) eller da de kjøpte ham en patron-lighter rett før de skulle krysse grensen til Irak (Middle East Special), noe som gjorde at Richard ble stoppet av vaktene. Andre spesialprogrammer er blant annet «USA-spesial», «Vietnam-spesial», «Botswana-spesial» og «Nordpolen-spesial». Tilsammen er det ca. ett spesialprogram per annenhver sesong.
Top Gears gjester har prøvekjørt på bilbaner følgende biler:
Top Gear Live
I 2003 ble det avholdt motorshow under navnet MPH Show på Earls Court Exhibition Centre, som senere ble flyttet til National Exhibition Centre i Birmingham i 2005, hvor de to showene ble avholdt med én ukes mellomrom. Showet tok opp en eller to deler av begge arenaene, hvor det var utstilling av biler i tillegg til selve hovedshowet. I 2011 ble showet startet opp igjen og omdøpt Top Gear Live, med forbindelser til selve programmet Top Gear. Det ble senere også et turnerende arenashow samme år, hvor de daværende programlederne Clarkson, Hammond og May deltok. Showet varte i 90 minutter og besto blant annet av stuntkjøring og presentasjon av nye biler. I mars 2015 ble turnéen utsatt som følge av Clarksons suspensjon fra BBC. Blant annet var det planlagt show på Sørmarka Arena i Stavanger 27. og 28. mars 2015. 1. april 2015 ble nye datoer annonsert, mens turnéen fikk nytt navn; Clarkson, Hammond & May Live. De siste showene ble holdt 27. til 29. november 2015 på The O2 i London.
Top Gear Norge
Top Gear Norge er en norskspråklig versjon av Top Gear som ble annonsert september 2019 og hadde premiere 13. august 2020. Programledere er Petter Schjerven, Esben Selvig og Fredric Aasbø.
Kalde spor
Kalde spor er en norsk drama og krigsfilm fra 1962. Manus og regi var ved Arne Skouen. I hovedrollen spiller Toralv Maurstad, Henny Moan og Alf Malland. Musikken var ved Gunnar Sønstevold.
Handlingen
Det var okkupasjonstid vinteren 1944 og Oddmund (Toralv Maurstad) var los for tolv flyktninger. De var i tidsnød, men til tross for godvær hadde Oddmund beordret stans for å vente på kjæresten Ragnhild (Henny Moan). Hun kom to døgn senere, samtidig som det blåste opp til storm. Da de dro videre, klarte ikke Ragnhild påkjenningen. Oddmunds rival Tormod (Alf Malland) kom til stedet for å hjelpe henne. Men Oddmund nølte og sendte konvoien alene i forveien, og de tolv omkom. Femten år etter driver samvittigheten Oddmund tilbake til et oppgjør med fortiden. Han søker desperat etter utveier for å bli fri skyldbyrden.
Walsall (distrikt)
Walsall er et administrativt distrikt i West Midlands i England. Det har navn etter administrasjonssenteret Walsall, og er et metropolitan borough.
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Walsall og Aldridge-Brownhills. I 1986 ble grevskapsrådet i West Midlands avskaffet, og som de andre distriktene der ble Walsall en selvstyrt metropolitan borough. Distriktet dekker et areal på 103,95 km² og hadde 269 323 innbyggere i 2011.
Greatest Hits (The Cars-album)
Albumet har solgt til 6 x platinaplate per 2001 i USA, og nådde en 12.-plass på den amerikanske albumlisten Billboard 200 i 1985.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Ric Ocasek.
Edøya
Edøya er ei øy i Smøla kommune i Møre og Romsdal. Edøya spilte en viktig politisk rolle i vikingtida. Øya har et areal på 7,56 km², og hadde 56 innbyggere i 2001.
Det høyeste punktet er Storvarden på 41 moh.
Fra Edøya er det fergeforbindelse til Sandvika på Tustna. Det er daglige hurtigbåtanløp (på strekningen Kristiansund til Trondheim). Øya har bruforbindelse med Kuli mot nord/nordvest og videre med Rossvolløya og Smøla.
Det første slaget om Summa
Bakgrunn
Etter at de siste sikringsstyrkene hadde trukket seg tilbake til Mannerheimlinjen, forberedte begge parter seg for den forestående kampen om forsvarslinjen. Mannerheim var stadig utilfreds med sikringstroppenes mangel på aktivitet, og krevde at de skulle utføre flere angrep og nattraid på de sovjetiske troppene. Men da starten av desember var den delen av året hvor natten var lengst, og på grunn av mangelen av signalpistoler og troppenes mangel på kamperfaring og kjempe i nattetid førte til at offiserene ikke valgte å gjøre dette. Imens forberedte Meretskov seg på å angripe forsvarslinjen, og den 6. desember startet han angrepet mot Mannerheimlinjen gjennom et kraftig angrep mot Taipale, for så å få reservene til å forsterke Taipale-sektoren og dermed svekke forsvaret ved Summa. Men finnene visste at de ikke ville bli forsterket, og på tross av den enorme overmakten klarte de å motstå de mange sovjetiske angrepene.
I midten av desember hadde fokuset blitt flyttet fra Taipale-sektoren til Summa-sektoren. Da Summa og Lähde-sektorene lå farlig nær Viborg og ikke var særlig bevokst med trær, lå de fleste av forsvarsverkene og reserveenhetene i dette området. Ansvaret for forsvaret av Summa-sektoren var 5. Divisioona under oberst Selim Isakson. Under seg hadde han tre infanteriregimenter (JR 13, JR 14 og JR 15). Russerne hadde til det første angrepet mot Summa-sektoren det 50. Korpus under komdiv F.D. Gorolenko, som bestod av 3 infanteridivisjoner (49., 90. og 142. Strelkovaya Diviziya) og en stridsvognsbrigade (35. Tankovaya Briygada).
Slagets gang
Det første store angrepet mot Summa startet klokken 10 om morgenen den 17. desember, etter et fem timer langt artilleribombardement og bombeangrep av omkring 200 SB-2 taktiske bombefly. Hovedangrepet ble delt opp i to angrep, det ene mot Summa og det andre mot Lähde, som lå omkring to kilometer nordøst for Summa. Landsbyen lå bak selve linjen, ved et strategisk viktig veikryss. Etter at artilleriet og bombeflyene hadde gjort sitt, gikk ingeniørene til arbeid med å fjerne piggtråd- og granittblokkene (som hadde blitt lagt langs hele linjen som pansersperrer). Etter at sprengladningene hadde ryddet veien for granittblokkene og piggtråden, stormet 50 stridsvogner gjennom linjen og nærmet seg de finske soldatene i forsvarslinjens skyttegravssystemer. Infanteriet hadde fått ordre om ikke å trekke seg tilbake, men vente til stridsvognene hadde kjørt videre, så finnene kunne stoppe det sovjetiske infanteriet som kom etter. Meningen var at stridsvognene ville bli forsvarsløse og dermed tvunget til å trekke seg tilbake. Taktikken var desperat, men virket. I det andre angrepet brukte den sovjetiske kommando enten ikke ingeniører, eller de ble utslettet av sitt eget artilleri, for det hadde nesten ikke blitt påført noen skade på panserblokkene. De fleste stridsvognene kunne derfor ikke fortsett, Og de stridsvognene som klarte å kjøre over pansersperrene ble umiddelbart mål for de finske panservernssoldatene. På grunn av elendig koordinering mellom infanteri og stridsvogner, samt finske taktikker, mistet russerne over 35 stridsvogner i det første angrepet mot Summa, som tilsvarte en tredjedel av stridsvognene som hadde deltatt.
Et enda større angrep ble rettet mot Lähde den 18. desember, hvor 68 stridsvogner gikk til angrep etter kraftig artilleriforberedelse og flyangrep. Det finske artilleriet, som hadde markert sine mål etter kart i førkrigstiden, ødela 10 stridsvogner før de overhodet hadde nådd frem til selve forsvarslinjen, og ytterligere 15 ble ødelagt i nærkamp. Infanteriet nådde aldri frem til linjen. Ved Summa mistet russerne over 500 mann i et mislykket infanteriangrep. Den 19. desember utførte russerne kontinuerlige angrep mot Summa, mens hovedangrepet ble rettet øst for Summa ved sjøen Muolaanjärvi, hvor de tunge stridsvognene KV, SMK og T-100 ble testet i kamp for første gang. Kampene spredde seg helt til Summa. Mens stridsvognene manøvrerte seg gjennom de trange gatene, svermet de finske soldatene over dem med molotovcocktailer, miner og Kasapanos-sprengladninger mens de skjøt gjennom observasjonslukene med deres Suomi-maskinpistoler. Da kampene ebbet ut den 20. desember hadde 58 stridsvogner blitt ødelagt. Ved Lähde hadde den strategisk viktige bunkeren "Poppius" blitt beskadiget av stridsvognsild, og omringet av fienden klarte de finske soldatene å holde dem unna med håndgranater og håndvåpen inntil at et finsk motangrep gjenerobret området og befridde dem.
Den 20. desember gikk russerne til angrep igjen, men ikke med samme styrke som før. Ut av de tyve stridsvognene som angrep ved Summa ble åtte ødelagt. Støttet av 500 kanoner og mellom 800 og 1000 fly, samt to stridsvognsbrigader skulle det være lett å bryte igjennom linjen ved Summa, men russerne hadde brukt opp alle sine forsyninger i angrepene mot Summa, og over tre femtedeler av stridsvognene hadde blitt ødelagt. Sjefen for en av stridsvognsbrigadene deserterte i stedet for å rapportere tapene til den politiske kommissæren. Finnene hadde forhindret russerne i å bryte gjennom Mannerheimlinjen.
AJ Styles
AJ Styles eller Allen Neal Jones (født 2. juni 1978) mest kjent under artistnavnet A.J. Styles,, er en fribryter (wrestler) fra USA kjent under navnet The Phenomenal A.J. Styles. Han jobber nå for WWE.
I TNA er han den eneste som har holdt alle de tre beltene: NWA world heavy weight tittel, TNA X-Divison og TNA World Tag Team tittel.
Siden AJ ble med i TNA i 2002 har han holdt X-Divison-tittelen seks ganger, Tag Team-tittelen fem ganger og NWA-tittelen tre ganger. Han har holdt Tag Team-tittelen med: Jerry Lynn, «The fallen Angel» Christopher Daniels og Tomko.
Gökhan Ünal
Gökhan Ünal (født 23. juli 1982) er en tyrkisk fotballspiller.
I 2005/2006-sesongen ble han toppscorer i den tyrkiske toppdivisjonen, Turkcell Super League.
Ramon Hill
Ramon Hill er et av fjellene i Columbia Hills i Gusev-krateret på Mars. Det ble oppkalt til ære for astronaut Ilan Ramon, en av astronautene om bord på romfergen Columbia på dens siste ferd der den gikk i oppløsning, og alle om bord døde.
Mauser
Mauser (Mauser-Werke Oberndorf Waffensysteme GmbH) er en tysk våpenprodusent.