cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nepal Kamyunishta Parti (Chautho Mahadhiveshan)
Arven etter NKP (Chautho Mahadhiveshan)
Det blei også opphavet for det nest største legale kommunistpartiet, NKP (Ekda Kendra Masal), som samler opp resten av fjerde landsmøte-familien.
De gamle partikammeratene – og fiendene – samarbeider i 2006 i en felles front av på den ene sida maoistpartiet, og på den andre sida Sjupartialliansen for demokrati i Nepal, der NKP (Ekda Kendra Masal) er medlem gjennom valgfronten Janamorcha Nepal.
Chogha Zanbil
Chogha Zanbil eller Tchogha Zanbil (persisk: چُغازَنبیل) er et gammelt elamittisk kompleks i den iranske provinsen Khuzestan. Det er en av de få gjenstående ziqquratene utenfor antikkens Mesopotamia. Det ligger omkring 25 km vest for Dezful, 45 km sør for Susa og 230 km nord for Abadan.
Historie
Komplekset ble bygd 1250 f.Kr. av kong Untash-Napirisha, i hovedsak for å ære guden Inshushinak. Dets opprinnelige navn var Dur Untash, somt betyr Untashs by, men det usannsynlig at mange mennesker, foruten prester og tjenere, noensinne har bodd her.
Komplekset ble beskyttet av tre konsentriske murer som definerer hovedområdet. Innenområdet er i sin helhet opptatt av den store ziqquraten viet til hovedguden. Denne ble bygd over et tidligere kvadratisk tempel med forrådsrom, også dette oppført av samme konge. Midtområdet har elleve tempel tilegnet mindre viktige guder. Man tror at det opprinnelig var påtenkt 22 tempel, men kongen døde innen de var bygd og hans etterfølger avbrøt byggingen. I ytterområdet finnes det kongelige palasset og et begravelsesområde som har fem underjordiske kongelige graver.
Selv om byggearbeidene ble avbrutt etter Untash-Napirishas død, ble ikke stedet forlatt. Det var i bruk til det ble ødelagt av den assyriske kong Ashurbanipal i år 640 f.Kr.
Noen eksperter funderer, på grunnlag av det store antallet tempel og helligdommer i Chogha Zanbil, at Untash-Napirisha aktet å skape et nytt religiøst sentrum der (muligens for å erstatte Susa) som skulle forene gudene i både høylandet og lavlandet i Elam på ett og samme sted.
Arkeologiske utgravninger som ble gjennomført mellom 1951 og 1962 bragte levningene opp i dagen, og ziqquraten anses å være en av de best bevarte i verden. I 1979 ble Chogha Zanbil Irans første verdensarv.
Pierre (navn)
Pierre er en fransk form av mannsnavnet Peter, som har opprinnelse i greske Πέτρος (Petros), en gresk oversettelse av det arameiske navnet Kefas, som betyr «stein» eller «klippe».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Alexander Kuoppala
Alexander Kuoppala (født 11. april 1974 i Esbo, Finland) er tidligere bandmedlem i Children of Bodom. Han spilte gitar og var medlem av bandet fra 1995 til 2003.
Kuoppala begynte å spille gitar 10 år gammel, da han hadde blitt introdusert av instrumentet av moren hans som var musikklærer. De første årene spilte han primært blues og jazz, noe som endret seg da han begynte å lytte til heavy metal-band som W.A.S.P., Judas Priest, Manowar og Ozzy Osbourne.
Som trompetist i et lokalt band ble han kjent med valthornspilleren Jaska Raatikainen, som også var trommeslager i bandet IneartheD (i dag Children of Bodom). Bandet manglet på dette tidspunkt en rytmegitarist, og Alexander ble invitert til å slutte seg til dem i 1995. Alexi Laiho gitaristen i Children of Bodom har sagt at grunnen til at Kuoppala sluttet i bandet, var fordi han rett og slett var lei av å turnere, være på hotell, i busser og på festivaler. Han ble erstattet av Roope Latvala.
I dag driver Kuoppala fortsatt med musikk og er fortsatt bosatt i Esbo. Han er musikklærer på en skole og er gift og har tre barn.
Frank Höfle
Frank Höfle (født 22. november 1967) er en tysk funksjonshemmet langrennsløper og skiskyter.
Han ble blind på et øye i en ulykke på foreldrenes gård da han var 4 år gammel, og konkurrerer i klassen B2.
Brooklyn Museum
Brooklyn Museum (mellom 1997 og 2004 Brooklyn Museum of Art) er et kunstmuseum i New Yorks bydel Brooklyn og et av de største og eldste museer i USA. Bygningebn ble tegnet av arkitektfirmaet McKim, Mead, and White og var klar for åpning i 1887.
Museet har blant annet en stor kunstsamling og en papyrus samling (deriblant Brooklyn-papyrusen). Kunstsamlingen til museet har gjort det til den nest største i New York.
Einar Gerhardsens fjerde regjering
Einar Gerhardsens fjerde regjering ble utnevnt 25. september 1963 og satt til 12. oktober 1965, da stortingsvalget banet vei for en borgerlig regjering med Per Borten som statsminister.
Det europeiske grønne partiet
Det europeiske grønne parti er et paneuropeisk grønt parti som ble grunnlagt 22. februar 2004 i Roma, og per mai 2013 omfatter 38 nasjonale grønne partier fra 31 europeiske stater. . Det etterfulgte Den europeiske føderasjonen av grønne partier. Grunnleggelsen fant sted i samme sal hvor Romatraktaten hadde blitt underskrevet i 1957. Partiets talsmenn er Monica Frassoni og Reinhard Bütikofer, mens dets to fraksjonsledere i Europaparlamentet er Philippe Lamberts (Belgia) og Ska Keller (Tyskland). Ungdomsorganisasjonen er FYEG (Federation of Young European Greens).
Historie
Før etableringen av Det europeiske grønne partiet i 2004 var Europas grønne partier organisert på ulike måter, i en løs koordinering mellom 1979 og 1993 og i en føderasjon mellom 1993 og 2004.
1979 til 1993
I 1979 ble Coordination of European Green and Radical Parties (CEGRP) etablert for å koordinere deltakelsen av grønne og radikale partier ved valget til Europaparlamentet. Siden forskjellene mellom de grønne og de radikale partiene var så store, ble det umulig å formalisere en felles all-europeisk valgplattform. Selv om noen av partiene fikk gode valgresultater, ble ingen grønne valgt inn i parlamentet.
Før valget til Europaparlamentet i 1984 gjennomførte man en kongress i Liège i Belgia og etablerte en restrukturert European Green Coordination (EGC), med et sekretariat hos det nederlandske Politieke Partij Radikalen. De utga også en felleserklæring for de europeiske grønne partiene . Videre hadde medlemspartiene generelt vokst seg sterkere, og 11 representanter (MEP) ble valgt inn. Partiene etablerte Green Alternative/ European Links (GRAEL) i parlamentet. Gruppa var  for liten til å oppnå finansiering og komite-utnevnelse og slo seg derfor sammen med Rainbow Group, som også  hadde regionalister som den danske Folkebevegelsen mod EF og noen radikale og sosialistiske partier/lister.
De europeiske grønne partiene fikk dermed en løs trekantstruktur med GRAEL i parlamentet, den svake EGC som overnasjonal koordinator og medlemspartiene. Posisjonen til de europeiske grønne ble også svekket gjennom prinsippet om rotasjon, hvor MEP-er ble byttet ut etter halv periode, som noen medlemspartier praktiserte (Tyskland og Nederland). Rotasjonsteknikken kom opprinnelig fra de tyske grønne og deres nasjonale parlament (Bundestag), men fungerte dårlig i Europaparlamentet. For de nederlandske partiene var rotasjon et kompromiss mellom tre partier som bare hadde to seter i parlamentet: et fast sete for listetoppen og det siste roterte mellom andre- og tredjekandidaten. På denne måten kunne hvert av de tre partiene ha en representant i parlamentet.
Guennol-løvinnen
Guennol-løvinnen er en 8,26 centimeter stor proto-elamittisk kalksteinsstatuett, fra ca 3000 f.Kr.
Det europeiske grønne partiet
1979 til 1993
Det var dessuten store uenigheter blant de grønne partiene, spesielt mellom tilhengere av  europeisk integrasjon og de euroskeptiske. Disse faktorene svekket de grønnes rolle i Europaparlamentet.
Guennol-løvinnen
Stykket ble utgravd omkring år 1930 nær Bagdad, muligens i Susa-tempelet i Tell Agreb. Dette er spesielt,. ettersom både proto-elamittene og elamittene snarere hørte hjemme et godt stykke lenger mot øst, i det som i dag er sørvestre del av Iran.
Det europeiske grønne partiet
1979 til 1993
I 1989 vant de grønne partiene 26 seter i Europaparlamentet. De grønne i Tyskland fikk 7 seter, 8 gikk til det franske Les Verts og nederlandske GroenLinks vant 2. Fra Belgia fikk Ecolo 2 og Agalev 1, det spanske IP 1, mens italienske Verdi Arcobaleno og Federatione Verdi begge fikk 2.
Guennol-løvinnen
Statuettens navn er i dobbelt forstand misvisende. Guennol er ikke funnstedet, men den walisiske oversettelse av navnet Martin - figuren tilhørte nemlig i en lang tid samleren Alastair Bradley Martin. Det fremstilte fabelvesenet er heller ikke noen løve, men en slags demon med kvinnelig løvehode.
Alastair Bradley Martin var i besittelse av statuetten siden 1948. Den ble utstilt i Brooklyn Museum. I 2007 ble den solgt på en Sotheby's-auksjon i New York for 57 millioner dollar, til en anonym kjøper. Den var dermed den da mest kostbare antikvitet i verden.
Det europeiske grønne partiet
1993 til 2004
I juni 1993 ble Den europeiske føderasjonen av grønne partier formelt etablert i Kyrkslätt i Finland av mer enn tretti partier hvoriblant Miljøpartiet De Grønne. Organisasjonen ble mer strukturert, holdt kongresser hvert tredje år og valgte styre og arbeidsutvalg. Føderasjonen styrket sine bånd til den grønne partigruppa i det europeiske parlamentet.
I 1994 vant de grønne partiene 20 mandater i Europaparlamentet. De grønne i Tyskland fikk 12, nederlandske GroenLinks fikk 2, de belgiske Ecolo og Agalev fikk ett hver, liksom Dei Greng fra Luxemburg og til spanske IP, den italienske grønne føderasjonen fikk 2 til de irske grønne ytterligere 2.
Representanten fra det danske Socialistisk Folkeparti sluttet seg også til den grønne gruppa, det samme gjorde to medlemmer fra de italienske partiene Sør-Tyrols folkeparti og La Rete. De grønne etablerte seg nå som European Radical Alliance.
I 1999 gjorde de grønne et spesielt godt valg og oppnådde 38 mandater. 7 til De grønne i Tyskland, 4 til GroenLinks, 3 til Ecolo og 2 til Agalev, 1 til Dei Greng, 2 til de  italienske grønne, 2 til de irske grønne, 9 til  franske Les Verts, 2 til  østerrikske Die Grünen, 2 til de finske grønne, 2 til Miljöpartiet de Gröna i Sverige  og samt 2 til  Green Party of England and Wales. De etablerte ei felles partigruppe med European Free Alliance, som representerer regionale partier og uavhengige bevegelser, som tidligere deltok i European Radical Alliance. Forholdet mellom de grønne og disse partiene var annerledes enn før, siden de grønne var betydelig styrket.
Siden 2004
Det europeiske grønne parti ble etablert ved den fjerde kongressen til Den europeiske føderasjonen av grønne partier den 20.-22. februar 2004 i Roma i Italia, der 1.000 partidelegater var samlet. 32 grønne partier fra hele Europa ble med i dette nye all-europeiske partiet, herunder det norske Miljøpartiet De Grønne. Etableringen av det nye partiet ble avsluttet med signering av stiftelsesavtalen i Campidogliopalasset. Dermed var de grønne partiene de første til å etablere et politisk parti på et europeisk nivå, de andre partiføderasjonene fulgte etter i perioden 2004-2006.
Ved europavalget i 2004 vant de grønne medlemspartiene tilsammen 35 seter. I 2009 vant partiet tilsammen 46 seter, selv om antallet plasser parlamentet ble redusert. Dette er det beste resultatet for partiet på 30 år.
Partiets struktur
Det europeiske grønne partiet består av politiske partier fra europeiske nasjoner, som ikke trenger å være EU-stater. Partiene har medlemsstatus eller de kan være observatører. Siden 2004 har privatpersoner hatt mulighet å være medlemmer, men dette gir ingen spesielle demokratiske rettigheter.
De viktigste organene i partiet er kongressen (Congress), styret (Council) og sekretariatet (Comittee), og de tar avgjørelser med ⅔ flertall.
Det europeiske grønne partiet er organisert gjennom flere regionale nettverk. Disse tar utgangspunkt i sjøområder, som dermed skaper et bio-regionalt demokrati og struktur; De Grønne øyene (britiske, irske og nærliggende øyer), Østersjøen, Middelhavet, Adriaterhavet, Svartehavet og Nordsjøen. Partiet utnevner arbeidsgrupper som presenterer sitt arbeid ovenfor Styret.
Medlemspartier, observatører og kandidater
Det danske partiet De Grønne ble ekskludert fra Det europeiske grønne partiet i 2008. «Green Party of Northern Ireland» har vært medlem, men inngår siden 2006 i Irlands grønne parti.
Tilknyttede organisasjoner
De viktigste organisasjonene som er tilknytt til EGP er Federation of Young European Greens, som er den paneuropeiske organisasjonen til Grønn Ungdom, ungdomsorganisasjonen til Miljøpartiet De grønne i Norge.
Det europeiske grønne partiet har etablert European Network of Green Seniors og et "Europeisk grønnes kjønns Observatorium" (Eggo).
Formelt sett er De europeiske grønne/Den europeiske frie allianse i Europaparlamentet en selvstendig organisasjon med offisielle bånd til Det europeiske grønne partiet (EGP).
Vannpolo under Asialekene 1986
Vannpolo under Asialekene 1986. Vannpolo var en av flere sporter under de tiende Asialekene som ble arrangert i Seoul i Sør-Korea mellom 20. september og 5. oktober 1986. Det var tiende gangen vannpolo for menn var med i lekene. Seks lag deltok, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Kina vant turneringen, de vant alle sine fem kamper.
Madame de Pompadour
Jeanne-Antoinette Poisson, Marquise de Pompadour, ofte bare kalt Madame de Pompadour (uttales omtrent madam dø påpador) (født 29. desember 1721 i Paris, død 15. april 1764 i Versailles) var fransk markise og offisiell elskerinne (maîtresse) til kong Ludvig XV fra 1745.
Liv og virke
Madame de Pompadour var utenomekteskapelig datter til generalforpakteren Le Normant de Tournhem, og i 1741 ble hun giftet bort med sin fars brorsønn, Le Normant d'Étoiles. Hun lyktes å vinne kong Ludvig XVs oppmerksomhet, og etter at hun skilte seg fra sin mann, ble hun i 1745 kongens maîtresse. Den største skandalen ved det skal ha vært at hun ikke var av adelig herkomst.
Madammen gis skylden, eller æren, for å ha trukket kongen vekk fra statsforvaltningen og inn i selskapelighet. Hennes ødselhet skal ha vært en av årsakene til monarkiets tapte popularitet i Frankrike, og sitatet Après nous, le déluge («Etter oss kommer syndefloden») tilskrives henne.
Hennes seksuelle mellomværende med kongen skal ha opphørt i 1751, men hun fortsatte å øve betydelig innflytelse politisk og ved hoffet. Hun gis æren for å ha bidratt til fred mellom Frankrike og Østerrike, for å ha støttet kultur og litteratur i en slik grad at Voltaire og Diderot kalte henne «en av oss», og for å ha påvirket praktiseringen av sensurlovene i en retning som gjorde det mulig å utgi Den store franske encyclopedien.
Lu Gwei-Djen
Lu Gwei-Djen (kinesisk: 魯桂珍, pinyin: Lǔ Guìzhēn; Wade-Giles: Lu Kuichen, født 22. juli 1904 i Nanjing i Kina, død 28. november 1991) var en ekspert innen kinesisk vitenskaps og teknologis utvikling og historie. Hun var opprinnelig utdannet i nutriologi, et felt hun hadde doktorgrad innen.
Både Lu Gwei-Djen og Needhams første kone, Dorothy, var med på å grunnlegge Lucy Cavendish College i Cambridge i 1965, beregnet for kvinnelige universitetsstudenter over 21 år.
Martí de Riquer i Morera
Martí de Riquer i Morera (født 3. mai 1914 i Barcelona, død 17. september 2013 ) var åttende greve av Casa Davalos og Grande de España og en filolog med en anerkjent internasjonal autoritet på dette området.
De Riquers karriere som forfatter begynte i 1934. De Riquer deltok under den spanske borgerkrigen på nasjonalistenes side og han drev blant annet med propaganda for dem. De Riquer har vært medlem av Real Academia Española siden 1965, president i Real Academia de Buenas Letras de Barcelona og han var et korresponderende medlem av en rekke utenlandske institusjoner. De Riquer er emeritus styreleder i Literaturas Románicas ved universitetet i Barcelona, en posisjon han holdt mellom 1950 og 1984. Han var visekonge av universitetet i 1965 og 1966 og visekonge for det autonome universitetet i Barcelona fra 1970 til 1976. Han er grunnlegger og ærespresident av Sociedad Roncesvals, dedikert til studiet av chanson de geste og cantar de Gesta.
Blant de romanske språkene som de Riquer har studert er oksitansk, fransk, spansk og katalansk. De Riquer var mottaker av en mange æresbevisninger og utmerkelser. I 1962 mottok han Premio mars de Cataluña, i 1990 mottok han utmerkelsen Premio Internacional Menéndez Pelayo. I 1991 mottok han den Premio Nacional de Ensayo fra det spanske kulturdepartementet for hans mange litterære arbeider. I 2000 mottok Morera den Premio Nacional de las Letras Españolas. Han mottok graden Doctor honoris causa (æresdoktor) fra Universitetet i Roma og fra Universitetet i Liège. I 2007 mottok han utmerkelsen Fyrsten av Asturias' pris for samfunnsvitenskap.
Spurveugle
Spurveugle (Glaucidium passerinum) er en ugle i slekten Glaucidium som videre inngår som ei gruppe i uglefamilien (Strigidae). Arten er livskraftig og består i kraft av to underarter, hvorav nominatformen hekker i Skandinavia. Spurveugla er fysisk minst blant uglene som hekker i Norge.
Biologi
Spurveugle blir cirka 15–19 cm lang og har et vingespenn på cirka 34–36 cm. Hunnen blir noe større enn hannen og veier typisk 67–83 g, mens hannen gjerne veier 47–72 g. Fjærdrakta er gråbrun på oversiden, med hvitaktige småflekker, på undersiden hvit med brune langsgående flekker eller streker. Stjerten er lengre enn vingene og har hvite tverrbånd. Tærne har tett med hårlignende fjær helt ut till klørne.
Spurveugla er en stand- og streiffugl som hekker i fjellene i Mellom-Europa og i et bredt belte fra Norge og østover, gjennom barskogbeltet i sentrale strøk av Eurasia til Sakhalin i Russlands fjerne østen og Heilongjiang i Nord-Kina. Nominatformen hekker østover til elven Jenisej i det sentrale Sibir, mens orientale hekker videre østover. Arten trives i åpen barskog og blandingsskog; finnes i taiga- og fjellskog, hovedsakelig med bartrær, noen ganger opp til tregrensen; vanlig i skog av sølvgran (Abies alba). Trenger tilgang til lysninger, myrer, enger eller skredområder.
I Norge er den særlig å finne på Østlandet og i Trøndelag, mens den er fraværende i Sogn og Fjordane og tidligere Hordaland. Hekking er imidlertid ellers kjent over hele landet. Her til lands foretrekker arten eldre blandingsskog, der den gjerne lever av byttedyr som smågnagere og andre fugler. Om vinteren trekker gjerne spurveugla inn til løvdominert skog i lavlandet. Den forekommer ofte i skogkanten mot åpne områder. Populasjonsstørrelsen påvirkes ofte av såkalte smågnagersvingninger.
Arten bygger typisk redet i hule trær og fuglekasser, gjerne forlatte hakkespetthull.
Norsk Riksmålsordbok
Norsk Riksmålsordbok er et omfattende ordboksverk over det norske riksmål, utgitt mellom 1937 og 1995 i seks bind. Verket dannet senere grunnlaget for den elektroniske ordboken Det Norske Akademis ordbok, utgitt i 2018.
Historie
Norsk Riksmålsordbok ble først utgitt av Riksmålsvernet mellom 1937 og 1957 i fire bind,   og var hovedsakelig basert på dugnadsarbeid fra mange av landets språkforskere. Annen utgave utkom i 1983 og var et opptrykk av førsteutgaven. Det Norske Akademi for Språk og Litteratur overtok ansvaret for verket i 1981 og ga sammen med Kunnskapsforlaget ut to supplementsbind i 1995.
Elektronisk utgave
Alle de seks bindene ble, ved hjelp av optisk lesing, konvertert til XML-kodet tekst og ble gjort tilgjengelig mot betaling på Kunnskapsforlagets ordboktjeneste Ordnett. Mange utdanningsinstitusjoner, bibliotek og lignende abonnerte på denne tjenesten.
Det Norske Akademis ordbok
I stortingsmeldingen Kjelder til kunnskap og oppleving (nr. 22, 1999–2000) skrev Kulturdepartementet at man tok sikte på å avslutte fire nasjonale oppslagsverk til tohundreårs-markeringen av Grunnloven i 2014, blant dem Norsk Riksmålsordbok. Arbeidet med en revisjon av Norsk Riksmålsordbok begynte i 1999 og ble fullført etter tyve års arbeid i 2018. Det ble snart klart at det ville dreie seg om et helt nytt og vesentlig mer omfattende ordboksverk, med Norsk Riksmålsordbok som basis. Det nye verket fikk tilstrekkelig finansiering fra 2015, og ble publisert under navnet Det Norske Akademis ordbok.
Innhold
Norsk Riksmålsordbok er en referanseordbok som søker å dokumentere alt norsk språk (tale/dialekter og skrift) som ikke er spesifikt nynorsk. Svært mange av oppslagsordene er forsynt med sitater fra norsk presse og norsk litteratur for å dokumentere og eksemplifisere bruken av ordet.
Riksmålsordboken
Riksmålsordboken er en ettbinds utgave av Norsk Riksmålsordbok, i form av en ordliste, men med fullgode forklaringer på hvert enkelt oppslagsord. Den ble opprinnelig utgitt av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur med i redaksjonen Tor Guttu, Kåre Skadberg, Inge Wettergreen-Jensen med første utgivelse i 1986. Senere utgaver er utgitt av Kunnskapsforlaget, f.eks. femte opplag i 1991.
Quang Binh (provins)
Quang Binh (på vietnamesisk Quảng Bình) er en provins i nordre Vietnam.
Provinsen grenser til Ha Tinh i nord, Quang Tri i sør, Sørkinahavet i øst og Trường Sơn-fjellene og Laos i vest.
Provinsen består av bydistriktet Dong Hoi (hovedstaden) og ni landsbygdsdistrikter: Le Thuy, Quang Ninh, Bo Trach, Quang Trach, Tuyen Hoa samt Minh Hoa.
Phong Nha-Ke Bang nasjonalpark ligger i provinsen, og denne ble skrevet inn på UNESCOs verdensarv-liste i 2003.
Provinsen var den sørligste i det daværende Nord-Vietnam, og grenset da i sør mot den demilitariserte sonen fram til den nordvietnamesiske påskeoffensiven i 1972. Sonen ble da inntatt av de nordvietnamesiske styrkene som hadde kontroll over området resten av krigen.
Birte Oddny Larsen
Birte Oddny Larsen (født 1957) er en norsk handikappidrettsutøver som har deltatt i paralympiske vinterleker to ganger, der hun har vunnet tre medaljer i friidrett.
Reg Harris
Reginald «Reg» Hargreaves Harris (født 1. mars 1920, død 22. juni 1992) var en britisk syklist som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Harris vant to olympiske sølvmedaljer i sykling under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i både sprintkonkurransen og i tandem. I sprinten ble han slått av italienske Mario Ghella og i tandem ble han og Alan Bannister nummer to bak det italienske tandemparet Ferdinando Teruzzi og Renato Perona.
Arnfinn Vigrestad
Arnfinn Vigrestad (født 19. januar 1947) var ordfører i Time kommune i Rogaland fra 1999 til 2011, han representerte Kristelig Folkeparti (KrF). Han ble gjenvalgt i 2003 og 2007, siste gang gjennom direkte ordførervalg. I tillegg var han og ordfører fra 11. juni 1992 og ut 1993. Vigrestad kommer opprinnelig fra Vigrestad i Hå kommune. Han var lektor ved Bryne vidaregåande skule før han ble ordfører.
Etter valget i 2011 overtok Reinert Kverneland (H) som ordfører.
Offentlig–privat samarbeid
Norge
I Norge betyr OPS at staten over 20–30 år betaler private firmaer for å finansiere, bygge og vedlikeholde offentlige bygg eller veier. De private aktørene påtar seg den økonomiske risikoen. Hittil er tre veiprosjekter i Norge finansiert gjennom OPS: Europavei 39 Øysand–Thamshavn, Europavei 39 Lyngdal–Flekkefjord og Europavei 18 Grimstad–Kristiansand.
I en rapport fra 2007 kom Transportøkonomisk institutt med konklusjonen at OPS medfører at veier blir anlagt raskere, men ikke billigere.
Innenfor byggsektoren vil OPS normalt bety at en leverandør har ansvar for å finansiere, prosjektere, bygge og drifte et bygg i et avtalt antall år til en avtalt leiepris. Løsningen er brukt bla innenfor skolebygg. Ofte er det kommunen som stiller med tomt, og bygget vil tilfalle kommunen etter endt leieavtale. Et eksempel er Rykkinn skole i Bærum kommune. Konkurranseformen kan gi leverandøren incitament til å velge mer varige og driftssikre løsninger.
Andre land
OPS er vanlig i Øst-Europa, der det trengs mange nye motorveier, men det ikke finnes mye penger og det ikke er tillatt å ta opp statlige lån, da EU har en grense for statsgjeld.
I Sverige ble Arlandabanan som åpnet i 1999 finansiert gjennom OPS med en avtale om drift til 2040.
EU
Europakommisjonen har opprettet flere byråer som såkalte PPP (public-private partnership). Det gjelder for eksempel Innovative Medicines Initiative, Clean Sky og Shift2Rail JU
Sølv
Sølv er et metallisk grunnstoff med kjemisk symbol Ag og atomnummer 47.
Det kjemiske symbolet Ag og stedsnavnet Argentina kommer fra det latinske ordet for «sølv», argentum, som igjen stammer fra protoindoeuropeisk *arg-ent-, av roten *arg- (= «å skinne»; «hvit»). Det norske navnet kommer fra gammelnorsk silfr, jfr. gammelhøytysk silabar og moderne tysk Silber, engelsk silver.
Historie
Sølv har vært bearbeidet og brukt av mennesker siden omkring 5000 år f.v.t. Det ble benyttet av gotere, assyrere, grekere, romere, egyptere og germanere. Sølv var tidvis like verdifullt som gull. Sølvet stammet i hovedsak fra gruver i Lavrion, cirka 50 km sør for Athen. Da grekerne stormet Troja, var det ved hjelp av bronsevåpen kjøpt av fønikerne for sølv fra Lavrion-gruvene. Perserne forsøkte å ta gruvene, men ble slått ved Marathon i 490 f.v.t. Senere brakte de spanske kolonistene med seg store mengder sølv fra «Den nye verden», noe som førte til at sølvprisene falt i «Den gamle verden». I 1570 forenklet myndighetene i Kina sitt skattesystem ved å innføre kun én type skatt som måtte betales i sølv, slik at etterspørselen etter sølv steg enormt. På 1600-tallet endte ca. to tredjedeler av verdens sølvproduksjon derfor i Kina, og sølvet europeerne brakte med seg fra Amerika, skapte betydelig vekst i internasjonal handel.
Kinas beslutning om å basere sitt pengesystem på sølv fikk stor innvirkning globalt. Etter hver kunne ikke Kina dekke sitt behov for sølv, og måtte åpne for utenlandshandel for å bytte til seg mer, først fra Japan, og fra 1500-tallet i økende grad også fra Europa. I Kina var sølv etterspurt og dermed dyrt, men billig i Amerika; sølv fra Amerikas gruver flommet inn i Kina via Europa og Filippinene. Som verdens den gang største og mest produktive økonomi satte Kina fart på verdensøkonomien, basert på Amerikas sølvforekomster og de 8 millioner indianske gruvearbeiderne som betalte med livet sitt i gruvesjaktene. Uten Kina ville aldri sølvbyen Potosi vokst seg så stor; og uten Potosi ville ikke Spania tatt mål av seg til å bli en europeisk keisermakt. Storbritannia ble gradvis tømt for sølv som betaling for kinesiske varer som te, silke, krydder og porselen, ettersom Storbritannia hadde mistet sine amerikanske kolonier og dermed fikk mindre tilgang til sølv. I 1800 importerte Storbritannia mer enn 20 millioner pund kinesisk te - kanskje det dobbelte om innsmuglet te ble regnet med. Dette måtte betales i sølv, og den britiske regjering innså at man ikke disponerte slike mengder til utførsel. Et alternativ forelå: Å betale Kina med det vanedannende stoffet opium fremstilt i den britiske kolonien India. Dette resulterte i opiumkrigene mellom Storbritannia og Kina utover 1800-tallet, og slik snudde strømmen av sølv.
Egenskaper
Sølv er et mykt formbart transisjonsmetall som regnes til edelmetallene og tungmetallene. Det er litt hardere enn gull og har en metallisk hvit glans. Rent sølv er svært mykt og en terning på 1 cm³ kan trekkes til en 1,600 m lang tråd. Det har den høyeste elektriske og termiske ledningsevnen av alle metaller. Sølv er korrosjonsbestandig i romtemperert luft og vann, men oksiderer i luft eller vann som inneholder ozon eller hydrogensulfid. Sølv har også meget høy lysrefleksjon. I u-oksiderte snittflater kan så mye som 99,5 % av synlig lys bli reflektert. Sølv løses opp av oksiderende syrer, som salpetersyre. I varm konsentrert svovelsyre løses det også opp, men er uløselig i saltsyre og natronlut.
Sølvhalogenider er lysfølsomme og brukes i fotografisk film. Misfarget sølvtøy er ofte et resultat av denne egenskapen. Selv om sølv har bedre elektriske egenskaper enn kobber, har pris og sølvs overflateoksidasjon hindret utbredt bruk til elektriske formål.
Isotoper
Naturlig forekommende sølv består av 2 stabile isotoper: 107Ag (51,839 %) og 109Ag (48,161 %). I tillegg er 36 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper kjent. De mest stabile av disse er 108m1Ag med halveringstid 418 år, 110m1Ag med halveringstid 249,79 døgn, 105Ag med halveringstid 41,29 døgn, 106m1Ag med halveringstid 8,28 døgn og 111Ag med halveringstid 7,45 døgn. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 6 timer, og de fleste kortere enn 30 minutter.
CAS-nummer: 7440-22-4
Forekomst
Sølv forekommer i ren form naturlig som korn, tråder, og klumper. Det finnes også naturlig i kjemiske forbindelser med svovel, arsen, antimon, eller klor, og i flere malmer og mineraler som sølvglans (Ag2S) og klorargyritt (hornsølv) (AgCl). En annen malm som sølv blir funnet i er pyrargyritt.
Sølv kan utvinnes som biprodukt ved elektrolytisk raffinering av kobber, og ved bruk av Parkes-prosessen på blymalmer som inneholder små mengder sølv.
I 2007 ble det produsert 20,500 tonn sølv på verdensbasis. De største produsentlandene var Peru (3,400 tonn), Mexico (3,000 tonn), Kina (2,700 tonn) og Australia (2,000 tonn). Det ble i 2007 gjenvunnet omkring 1,600 tonn sølv, inkludert 60 til 90 tonn fra skyllevann i foto-industrien. Verdens utvinnbare sølv-reserver er anslått til 270,000 tonn.
Sølv i Norge
De mest kjente forekomstene av sølv i Norge finnes i Kongsbergfeltet som tilhører Kongsberg-Bamblefeltet. Her opptrer sølvet i flere former, men mest kjent er trådsølvet. Sølvet forekommer i yngre kalkspatganger i grunnfjellet.
Norges eldste gruve ligger i Oslo nedenfor Gamle Aker kirke. I Historia Norvegiae, en liten Norges-historie skrevet på latin i 1170-årene, nevnes denne sølvgruven, kjent som «Dragehulene». Gruven var nedlagt allerede dengang, da den ikke kunne holdes tom for vann, og gangene ble antatt å være gravd av en drage som folk mente voktet en skatt under kirken.
I Norge påbød daværende kong Håkon V stempling av sølv så tidlig som i 1314. Stempelet var en garanti fra sølvsmeden om at sølvvaren var av riktig kvalitet og god fagmessig utførelse. Også den gangen ble det foretatt stikkprøver av offentlige kontrollører, guardein. I dag utfører Edelmetallkontrollen dette arbeidet.
Mellom 1623 og 1958 ble det, med enkelte opphold, utvunnet til sammen ca. 1,350 tonn rent sølv på Kongsberg Sølvverk.
Egenskaper
Sølv har en rekke anvendelsesområder. I ren tilstand blir det brukt der det stilles krav til korrosjonsbestandighet (at det ikke oksiderer) og god elektrisk og termisk (god varmeleder) ledningsevne. Nest etter gull er sølv det mykeste og mest formbare av alle metaller. Det lar seg bearbeide til meget tynne, gjennomskinnelige folier med blågrønn farge og med en tykkelse på bare 0,0027 mm eller 2.7 µm, og trekke til så fine tråder at 1 km veier bare 0,5 gram.
Smykker, bestikk og andre bruksgjenstander
Fordi sølvet er et bløtt metall må det blandes, eller legeres, med andre metaller når det skal benyttes i smykker eller bestikk. I Norge bruker vi to forskjellige legeringer, 830 og 925. 830, som er mest vanlig, betyr at det er 830 tusendeler sølv og 170 tusendeler kobber, legeringen benyttes mest til bruks- og pyntegjenstander (korpusartikler). 925 (Sølv Sterling) benyttes bl.a. til emaljeprodukter. I Norge er det forbudt å selge varer som sølv dersom det er mindre enn 830 tusendeler sølv. Sølvstandarden i smykkeindustrien er Sølv sterling, som er 92,5 % sølv og 7,5 % kobber, derav 925-stempelet.
Mynter
Mange generasjoner over hele verden har benyttet sølv til mynter. Den britiske myntenheten «pund sterling» var basert på verdien av et troy pund sterling-sølv. Mange land brukte sølvstandard som grunnlag for pengesystemene sine før gullstandarden ble innført.
Fotografisk industri
Det største forbruk av sølv har den fotografiske industrien, i form av sølvbromid.
Medisinsk bruk
Sølv og sølvforbindelser ble lenge brukt i medisinen. I dag blir sølv bl. a. brukt som desinfeksjonsmiddel i sårterapier. Sølv har en desinfiserende effekt pga. at sølvioner trenger inn i bakteriecellen og forstyrrer dens stoffskifte og skader cellestrukturen og osmotisk likevekt i den grad at det kan føre til døden for bakteriecellen. For å forsterke effekten blir det av og til tilsatt klorforbindelser. Den antibakterielle virkningen av sølv brukes for eksempel i sårplaster, i medisinske materialer, i klær (mindre bakterievekst betyr også mindre lukt) eller antibakteriell keramikk eller emalje.
Den antibakterielle virkningen var allerede kjent i det antikke Hellas og i Romerriket. Men også besteforeldregenerasjonen brukte denne kunnskapen ved å legge en sølvmynt i melkebollen for å øke holdbarheten. Konger og fyrster brukte sølvbestikk, ikke bare for å vise rikdom, men også for å drepe sopp og bakterier i maten. Hyppig bruk av sølvfat, sølvbeger og sølvbestikk eller inntak av medikamenter som inneholder sølv, kan føre til irreversibel opphopning av sølv i huden, noe som gir en blågrå hudfarge (argyria). Sølv er også brukt som tilsetningstoff i mat. Det har nummer E-174 og er klassifisert som fargestoff.
Sølv i heraldikk
I våpenskjold skal det alltid brukes enten sølv eller gull. Sølv og gull kalles i heraldikken for metaller i motsetning til farger som er rødt, blått, grønt, svart og purpur. Sammen kalles alle disse for tinkturer.
I fagmessige heraldiske våpenbeskrivelser (blasoneringer) brukes ordet sølv adjektivisk, f.eks. «et sølv kors». I engelsk heraldisk terminologi brukes ordet Argent om sølv.
Sølv kan i våpenskjold gjengis som hvitt. På flagg brukes hvitt og ikke sølv.
Sølv er dermed så vanlig i våpenskjold at det ikke alltid kan påvises noen bestemt symbolikk bak valget av sølv. I nyere tids våpenskjold, bl.a. i norske kommunevåpen, er det likevel ofte lagt ganske mye symbolikk i valget av tinkturer og figurer. Et eksempel er Buskerud fylkeskommunes våpen som har skjoldbunnen i sølv som symbol for Kongsberg Sølvverk. For øvrig er det mange norske kommunevåpen med sølvfargede figurer, bl.a. en rev (Dyrøy fra 1986), sild (Flora, 1960), kniver (Gjerstad, 1986), en isbjørn (Hammerfest, 1938), måker (Haugesund, 1930 og Hasvik, 1984), ryper (Lierne, 1984 og Sirdal, 1986) mynter (Randaberg, 1981) og galeie (Kragerø).
Publikasjoner om medisinsk bruk av sølv
Engelskspråklig:
Tyskspråklig:
Poisson
Poisson (som betyr fisk på fransk) har flere betydninger.
Boksing under Sommer-OL 2008 – Lettvekt
Dette er resultatene fra lettvekt-klassen i boksing under Sommer-OL 2008. Konkurransen er den femte letteste klassen som det ble konkurrert i under lekene, og klassen er for de bokserne som veier mellom 57 og 60 kg. Det ble ikke bokset noen bronsefinale, så det ble delt ut to bronsemedaljer.
27 boksere var kvalifisert til konkurransen etter Verdensmesterskapet i boksing 2007, og ni andre kvalifiseringsturneringer.
Medaljer
<br style="clear:both;" />
Kalender
Alle tidspunkt er China Standard Time (UTC+8)
Bård Lilleøien
Bård Lilleøien (født 11. oktober 1982) er en tegneserieskaper fra Oslo. Lilleøien er mest kjent for Sagaen om Dadaph Serraph, en humoristisk stripeserie i et fantasyunivers. Serien var gjesteserie i Dagbladet en periode i begynnelsen av 2009 og har også vært på trykk i humorantologien FLEIP, samt flere egne utgivelser. Serien ble avsluttet i juni 2012, og kan leses i sin helhet på nettserier.no.
Lilleøien har besøkt Raptus tegneseriefestival hvert år siden 1999 og har vært gjest ved flere anledninger.
Alanngorsuaq (Kobberminebugt)
Alanngorsuaq (dansk: Kobberminebugt) er en fjord i Qaqortoq kommune på sydvestkysten av Grønland.
Fjorden er 40 km lang, og ligger på grensen til Paamiut kommune.
Pompadour
Pompadour eller pompadur er betegnelse på flere moteelementer som, med rette eller ikke, er oppkalt etter den franske Madame de Pompadour, Ludvig 15.'s elskerinne fra 1745. Det gjelder blant annet et kraftig silkestoff med blomstermønster, en poseformet dameveske som er laget av dette stoffet og har rynkesnor, et pyntebånd, en kjole og en hårfrisyre for kvinner og menn, formet som en høy «rockesveis». Pompadour er dessuten navn på en retning innen rokokkostilen fra cirka 1745 til 1764.
Dameveske
Pompadur er også ei poseforma dameveske som vanligvis er sydd av tøy]og rynka sammen øverst med snor eller bånd. Veska kom på moten i siste del av 1700-tallet. Den blir også kalt «markisa av Pompadour», ei fransk hoffkvinne og offisiell kongelig elskerinne, som var trendsetter i rokokkotida. Pompadurar ble lagd av silketøy med blomstermønster som også hadde fått navn etter henne.
1995 Hajek
1995 Hajek er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 26. oktober 1971 av Luboš Kohoutek ved Hamburger Sternwarte i Bergedorf i Hamburg.
Føniksordenen
Føniksordenen kan vise til:
Jinwan kullkraftverk
Jinwan kullkraftverk er et kullkraftverk i Jinwan, sentralt beliggende i Perleflodens delta i provinsen Guangdong, i det sørlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1.200 MW, fordelt på to like store enheter.
Operatør er Guangdong Yudean Group Co.
UEFA-cupen 1988/89
UEFA-cupen 1988/89 ble vunnet av den italienske klubben SSC Napoli med 5-4 sammenlagt i finalekampene over den tyske klubben VfB Stuttgart. Dette var UEFA-cupens 18 sesong, hvor engelske lag fra og med høsten 1985 til høsten 1990 var utestengt på grunn av Heysel-tragedien. Turneringens toppscorer ble for øvrig Torsten Gütschow fra Dynamo Dresden med syv mål.
Keiservarden
Keiservarden er toppen av fjellet Veten i Bodø kommune i Nordland. Fjellet har en høyde på 366 meter over havet, og er kjent for sin utsikt blant annet til Landegode, Børvasstindene og Lofotveggen. Keiservarden er oppkalt etter keiser Wilhelm II av Tyskland som besøkte fjelltoppen 19. juli 1891. Fjellet er ett av de mest populære utfartsstedene i kommunen og er en av Norges mest besøkte fjelltopper Er også kjent for sine årlige konserter i forbindelse med Nordland Musikkfestuke.
Severdigheter
Keiserstien ble offisielt åpnet av dronning Sonja 19. juni 2016. Stien ble bygget av sherpaer fra Nepal og består av ca 500 trappetrinn bygget av naturstein fra området. Den ble realisert med STImuli-midler og Bodø Energis gave til Bodø bys 200-årsjubileum.
På toppen er det montert opp en retningsskive, ved hjelp av denne kan man finne navnet på fjelltoppene en har utsikt mot. Retningsskiven peker ut hele 61 fjelltopper med navn, høyde og avstand fra Keiservarden.
På toppen finner man Gapahuken «Kværmannsbu». Dette er en fin rasteplass hvor det er flere sitteplasser under tak med flott utsikt over havet.
Varden ble opprinnelig bygd under keiser Wilhelm II’s andre besøk i Bodø i 1891, til minne om da han besteg Keiservarden. Varden som står der i dag ble gjenreist og avduket i 2013.
Nordland Musikkfestuke har hatt flere konserter oppe på Keiservarden, den første i 2006.
Turløyper
Det er flere alternative løyper til Keiservarden.
Dette er de mest populære:
Historie
Veten er det tidligere navnet på Keiservarden. Denne fjelltoppen lå innenfor det man tidligere omtalte som Løpsfjellet. Fjelltoppen inngikk i ett varslingssystem langs kysten hvor det ble satt opp veter for å varsle om ufred, derav fikk toppen offisielt navnet Veten.
Bodø og Omegns Turistforening sørget for at det ble etablert en utsiktshytte på toppen. Hytten sto ferdig 15.juni 1900. Den ble stående frem til 1922, hvor den da ble revet på grunn av dårlig vedlikehold og stand. Tuftene kan fremdeles skimtes på toppen.
16. juni 1889 ankret Keiser Wilhelm II og hans reisefølge opp utenfor Bodø. Keiseren ble betatt av fjelltoppene rundt byen og ønsket å bestige disse ved en senere anledning. Ved hans andre besøk, 19. juli 1891, var keiser Wilhelm II på toppen av Veten. Det ble reist en varde for å markere Keiserens besøk. Etter opprettelsen av varden ble Veten på folkemunne hetende "Keiservarden". Varden sto i mange år før den ble fjernet.
Keiservarden er også tilknyttet en grusvei, kjent som “NATO-veien”. Fra gammelt av var veien opprinnelig seterveien fra Nordlandssykehuset Rønvik (NLSH Rønvik) og Bodin gård, opp til Asylsetra ved Vågøyvannet. Under andre verdens krig ble den eksisterende veien utbedret av tyskerne. Veien ble først fullført rundt 1970, da NATO og det norske forsvaret ønsket en radiostasjon på toppen.
I 2005 ble den første “7-toppsturen” gjennomført i Bodø. Dette bidro til at Keiservarden er blitt det populære turmålet det er idag. På grunn av populariteten og økt slitasje, har stiene opp til Keiservarden gjennomgått flere oppgraderinger.
6.september 2009 ble retningsskiven innviet på toppen. Bodø og Omegns Turistforening var initiativtakere for etableringen av denne etter å ha mottatt gave fra Sparebankstiftelsen DNB. På det tidspunktet var retningsskiven den andre av sitt slag i Norge.
I 2010 ble gapahuken «Kværmannsbu» satt opp av Bodømarkas venner. Gapahuken rommer flere sitteplasser under tak og er en fin rasteplass med utsikt mot havet.
Bodømarkas Venner har i tillegg satt opp flere benker i turområdene rundt Keiservarden. Disse er godt kjent blant befolkningen i Bodø. Teksten «Bodømarkas Venner» er inngravert i ryggstøtten på benkene.
Belgisk fårehund
Belgisk fårehund er en fellesbetegnelse for fire rasevarianter. Det eksisterer således ikke en enkelt hunderase med denne betegnelsen.
Man vet ikke sikkert hvilke hunder som regnes som stamfedre for belgisk fårehund. Noen mener at variantene nedstammer fra krysninger mellom ulike gamle sentraleuropeiske fårehunder, andre at de er et resultat av krysninger mellom lokale mastiffer og skotsk hjortehund. Sistnevnte ble importert fra England til blant annet Belgia på 1200-tallet.
På siste halvdel av 1800-tallet oppstod det i mange land en interesse for å skape nasjonale hunderaser. I Belgia fantes det på den tiden store saueflokker på landsbygdene. De ble gjetet av fårehunder, fulle av arbeidslyst og utholdenhet. Disse hundene hadde en nærmest identisk anatomi og størrelse, men store forskjeller med hensyn til eksteriøret.
I 1891 inviterte derfor professor A. Reul, ansatt ved veterinærinstituttet i Cureghem i Belgia, gjetere og eiere av slike hunder til et felles møte, for å danne seg et inntrykk av hundene med tanke på å etablere en felles nasjonal belgisk fårehundrase. I begynnelsen var det en del uenighet om de ulike variantene, men man endte til slutt opp med å dele inn hundene i tre definerte varianter, basert på pelstype. Dette var korthåret, langhåret og strihåret. Fargene fikk først betydning noen år senere. Samtidig ble De Club du Chien de Berger Belge opprettet.
I 1898/1899 ble det bestemt at rasen skulle ha definerte fargevarianter. Den langhårede helsorte varianten fikk da navnet Groenendael, etter slottet med samme navn. Eieren, en oppdretter ved navn Nicolas Rose var restauratør der. Samtidig ga det kongelige slottet i Laeken navn til den ruhårede askegrå/askeblonde varianten, som ble hetende Laekenois. Den er utvilsomt den mest sjeldne av dem. Den korthårede varianten, som kunne være både sort og rødgul tidligere, skulle nå bare være rødgul og ha sort maske. Den fikk navnet Malinois, etter byen Mechelen (Malines på fransk). Først noen år senere, i 1907 ble så den fjerde varianten godkjent, først av Berger Belge Club. Det var en langhåret rødbrun variant med sorte inntegninger og sort maske. Den fikk navnet Tervueren, etter stedet med samme navn. Der hadde nemlig en brygger i lang tid drevet med oppdrett av slike hunder.
Vinger og Odal prosti
Historikk
Ved kgl. res. av 30. september 1921 ble det foretatt en omfattende omregulering av prostiene i Hamar bispedømme, herunder opprettelsen av Vinger og Odal prosti. Prostiet ble i 2013 slått sammen med Solør prosti til Solør, Vinger og Odal prosti.
Big Hole
Big Hole kan bety:
Tårnugle
Tårnugle  (Tyto alba), i noen grad også kalt slørugle (som egentlig er det danske navnet på arten), er en mellomstor raptor i tårnuglefamilien (Tytonidae), som videre inngår i ordenen ugler (Strigiformes). Arten hekker ikke i Norge, men to av underartene er observert her ved en rekke anledninger, spesielt i Sør-Norge. Tårnugla hekker begrenset i Skåne i Sverige og i Danmark.
Tårnugla er ifølge BirdLife International livskraftig. Den står imidlertid oppført på CITES liste II (under Strigiformes), som omfatter truede arter der den internasjonale handelen må begrenses for å sikre artenes overlevelse. BirdLife International regner med at den globale populasjonen teller cirka 4,4–9,2 millioner voksne forplantningsdyktige individer, forutsatt at den europeiske andelen utgjør cirka 5 % av totalen. Den europeiske populasjonen ble i 2015 beregnet til cirka 222 000–460 000 voksne forplantningsdyktige individer, så det knytter seg en viss usikkerhet til tallene. BirdLife International har derfor et bredere estimat av den globale populasjonen enn hva den europeiske andelen skulle tilsi – 4–10 millioner forplantningsdyktige individer.
Taksonomi
miniatyr|venstre|[[Fjærdrakten varierer med både underart og kjønn Tårnugle (T. alba) består, i kraft av sin store morfologiske variasjon, av svært mange underarter. Innledende studier av arten har tidligere vist stor genetisk variasjon mellom underarter fra den nye verden og den gamle verden, noe som har indikert at det kan være snakk om flere arter. Arten ble plassert i slekten Tyto av D. A. Guthrie (1992).
Nå bekrefter nye fylogenetiske analyser at det er stor genetisk spredning mellom tårnugler i den nye og gamle verden, samtidig som tårnugler i Sør- og Sørøst-Asia (T. a. stertens og T. a. javanica) klynger med australsk østtårnugle (T. delicatula). Det er derfor foreslått å behandle T. alba-komplekset som tre arter; T. alba (Afrika og Europa). T. furcata (den nye verden), og T. javanica (Australasia). En slik splittelse støttes også i en ny studie av Uva et al. (2018).
Analysene viser dessuten at den første delingen av T. alba trolig fant sted i midten av miocen, og forskerne antyder dessuten at T. alba-komplekset trolig hadde en progenitor som levde i Afrika. De tenker seg at spredningen til Europa og Asia skjedde i den interglasiale perioden mellom miocen og pliocen, og at videre spredning til den nye verden enten skjedde fra Asia eller ei vestlig nordatlantisk rute.