cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Radiobil
Fornøyelsen består av et kjøretøy – ofte i kulørte farver – som skaper et elektrisk kretsløp med gulvet som gir bilene energi. Bakerst i radiobilen sitter en stang som leder opp til det strømførende metallgitteret i taket, og med litt godvilje ligner derfor bilen en radiostyrt bil.
Når man kjører radiobil – som regel sammen med andre radiobilsjåfører som konkurrenter – gjelder det om enten å kjøre på hverandre eller å kjøre utenom.
Jan Steen
Jan Havickszoon Steen (født ca. 1626, gravlagt 3. februar 1679) var en nederlandsk genremaler på 1600-tallet, en tid som også er kjent som den nederlandske gullalderen. Arbeidene hans er kjent for psykologisk innsikt, humor og fargebruk.
Lakselv videregående skole
Lakselv videregående skole er en  av 11 fylkeskommunale skoler under Opplæringsavdelingen  i Finnmark fylkeskommune. Den ligger midt i Finnmark, i Porsanger kommune. Skolen har 195 elevplasser og tilbyr fire utdanningsprogram; Studiespesialisering, Elektrofag, Teknikk og industriell produksjon, og Helse- og oppvekstfag. I tillegg har skolen ansvar for undervisningen ved Helse Finnmarks familieavdeling, og ungdomspsykiatriske avdeling i Karasjok. Rektor er Sylvi Josefine Johnsen.
Jan Steen
Hans liv
Steen ble født i Leiden. Hans velstående katolske familie var ølbryggere og drev i to generasjoner vertshuset The Red Halbert. Jan var den eldste av (minst) åtte barn. Som sin mer berømte samtidige Rembrandt van Rijn, gikk han på latinskole og ble student. Undervisning i maling fikk han hos Nicolaes Knupfer (1603–1660), en tysk historie- og figurmaler i Utrecht. Innflytelse fra Knupfer sees i Steens komposisjoner og fargebruk. Innflytelse fra Adriaen van Ostade og Isaac van Ostade er sannsynlig; begge malte scener fra hverdagslivet på landet, og begge bodde i Haarlem. Om Steen virkelig fikk undervisning hos disse er ikke kjent. I 1648 grunnla Jan Steen og Gabriël Metsu et laug for bildekunstnere, et Sint-Lucasgilde, i Leiden. Ikke lenge etter ble han assistent hos landskapsmaleren Jan van Goyen og flyttet inn i hans hus i Bierkade i Haag. 3. oktober 1649 giftet han seg med van Goyens datter Margriet, som han fikk åtte barn med. Steen arbeidet med sin svigerfar til 1654, da flyttet han til Delft, der han drev bryggeriet De Slang ("Slangen") i tre år, men uten særlig suksess. Steen bodde fra 1656 til 1660 i Warmond, like nord for Leiden, og fra 1660 til 1670 i Haarlem og i disse 14 årene var han produktiv. Steens hustru døde i 1669 og faren døde i 1670. Samme år flyttet Steen tilbake til Leiden hvor han ble boende resten av livet. Da kunstmarkedet kollapset i kriseåret 1672 åpnet Steen vertshus. I april året etter giftet han seg med Maria van Egmont, som ga ham enda et barn. I 1674 ble han oldermann i lauget han hadde vært med å stifte. Jan Steen døde i Leiden i 1679 og ble gravlagt i familiens gravsted ved Pieterskerk i Leiden.
Hans arbeider
Dagliglivet var Jan Steens hovedmotiv. Mange av hans genrebilder er så livlige at det nærmer seg kaos. "Et Jan Steen hus" (een huishouden van Jan Steen), betyr et rotete hus, og ble et ordtak på nederlandsk. Subtile hint i maleriene antyder at Steen ønsket å advare heller enn til å invitere til å kopiere handlingene som vises. Mange av Steens malerier har referanser til gamle hollandske ordtak eller til litteraturen. Han brukte ofte familiemedlemmer som modeller, og han malte enkelte selvportretter som er svært avslørende. Steen tok også opp en rekke andre motiver: Han malte historiske, mytologiske og religiøse motiver, portretter, stilleben og naturscener. Hans portretter av barn er vel kjent. Han er også kjent for sin mesterlige behandling av lyset, og de små detaljene, særlig i pelsverk, persiske tepper og andre tekstiler. Steen var produktiv, han malte om lag 800 bilder; omkring 350 av dem er bevart. Hans arbeider hadde høy anseelse i samtiden, og ble derfor godt betalt. Han hadde ikke mange elever, bare en er kjent, nemlig Richard Brakenburgh. Arbeidene hans var til inspirasjon for mange kunstnere.
Hjertets hunger
Hjertets hunger (originaltittel: Madame Peacock) er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Ray C. Smallwood og med Alla Nazimova i en dobbeltrolle (også manus). Filmen er basert på en novelle av Rita Weiman.
Handling
Jane Goring er en hensynsløst ambisiøs skuespillerinne, og forlater tilværelsen sin som kone og mor til fordel for sine prestasjoner på teater-scenen. Når hun kommer hjem fra en forestilling en kveld, oppdager Jane ektemannen sin Robert McNaughton som sliter med tuberkulose. Hun forviser derfor ektemannen, sammen med deres hennes unge datter, til et sanatorium i Colorado.
Årene går, men Jane er fremdeles like fremmedgjort fra resten av den lille familien sin. Men på åpningskvelden for ett av hennes nye skuespill føler Jane seg utkonkurrert av Gloria Cromwell, en langt yngre og fremadstormende skuespillerinne. Men det Jane ikke vet er at Gloria faktisk er hennes egen forlatte datter.
Apatrobus
Apatrobus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World
Kiwi (album)
Kiwi er et musikkalbum med Clink, utgitt i 1981. Dette er bandets debutalbum.
Håndball under Sommer-OL 2012
Håndball under Sommer-OL 2012 fant sted fra 28. juli til 12. august 2012 på Handball Arena i London. Det var to klasser, en for menn og en for kvinner med tolv lag i hver klasse. Kvalifiseringen foregikk i de kontinentale turneringene, samt verdensmesterskapet i håndball. Første turnering som talte som kvalifisering var Håndball-EM 2010 for kvinner, som gikk i Norge og Danmark. I tillegg ble det spilt en OL-kvalifisering i 2012.
Dommere
Det internasjonale håndballforbundet utnevnte 17 dommerpar til Sommer-OL 2012:
John Monash
John Monash (født 27. juni 1865 i West Melbourne i Victoria, død 8. oktober 1931) var en sivilingeniør og australsk militær kommandant under den første verdenskrig.
John var sønn av Ludvig Monash og hans kone Bertha som begge var av tysk-polsk og jødisk opprinnelse. Familienavnet deres ble opprinnelig stavet Monasch og ekteparet bodde i Krotoschin, Polen, men de flyttet til Australia knapt to år før John Monash ble født. Monash kunne snakke og skrive flytende tysk. I 1874 flyttet familien til den lille byen Jerilderie i Riverina-regionen i delstaten New South Wales, hvor hans far drev en butikk. Monash begynte den offentlige skolen, og hans intelligens ble raskt anerkjent. Familien ble rådet til å flytte tilbake til Melbourne for å la John nå sitt fulle akademiske potensial.
Monash bestod immatrikulerings-eksamen da han var bare 14 år gammel, og han fikk sin Master of Science fra University of Melbourne i 1893. Senere ble han tildelt en doktorgrad som ingeniør i 1921. Den 8. april 1891, giftet Monash seg med Hannah Victoria Moss, og deres eneste barn, datteren Bertha, ble født i 1893. Monash jobbet som sivilingeniør, og han spilte en viktig rolle med å introdusere armert betong til den australske ingeniørvirksomhet. Han arbeidet opprinnelig for private entreprenører og med jernbanebygging.
Etter å ha arbeidet i en periode hos selskapet Melbourne Harbour Trust, gikk Monash i 1894 i kompaniskap med konsulent J. T. N. Anderson og de startet sitt eget firma med konsulenter og entreprenører. Da partnerskapet ble oppløst i 1905 sluttet Monash seg til byggherren David Mitchell og industriell kjemiker John Gibson, som arbeidet med Monier Pipe Construction Co, som produserte armert betong. Monash ble utnevnt til president i den viktorianske Institute of Engineers og han var medlem av Institution of Civil Engineers, London.
Monash deltok under slaget om Gallipoli, som var en større alliert operasjon under den første verdenskrig. Slaget fant sted på den tyrkiske halvøya Gallipoli fra april 1915 til januar 1916. De allierte styrkene led store tap mot Det osmanske rikets styrker. Operasjonen ble regnet som bare delvis vellykket. Monash ledet ordren om evakuering av øya som kom i desember 1915. Evakueringen var vellykket, 45 000 soldater og militært materiell til en verdi av flere millioner pund ble trukket vekk fra øya uten den minste mistanke fra fienden om at de drev med store troppeforflytninger. Bare timer etterpå åpnet de tyrkiske soldatene et gigantisk bombardement mot de nå tomme skyttergravene.
Etter en hvileperiode i Egypt, ble Monash i juni 1917 sendt til Nordvest-Frankrike. I juli samme år, med rang som generalmajor, var han ansvarlig for den nyopprettede australske 3. divisjon. Den britiske overkommando ble imponert over Monashs evner og entusiasme når det gjaldt treningen av soldatene. I mai 1918 ble han forfremmet til generalløytnant.
Like etter avslutningen av fiendtlighetene under den første verdenskrig ble Monash utnevnt til generaldirektør med ansvar for hjemsendelse og demobilisering av alle de australske soldatene. Han ble leder for den den nyopprettede avdelingen som skulle gjennomføre tilbakeføring av troppene til Australia. Han returnerte selv til Australia, den 26. desember 1919, til en stormende velkomst fra den australske sivilbefolkningen.
Senere arbeidet Monash i en rekke fremtredende sivile stillinger. Han ble ansatt som visekansler for University of Melbourne fra 1923 og frem til hans død åtte år senere. Monash var et aktivt medlem av Rotary Club of Melbourne, og tjente som klubbens andre president (1922–1923). I 1927 ble han den høye beskytter av det nystiftede «Zionist Federation of Australia and New Zealand». John Monash døde i Melbourne den 8. oktober 1931, i en alder av 67 år, og han ble gitt en statsbegravelse. Anslagsvis 250 000 sørgende dukket opp i begravelsen hans. Som et siste tegn på ydmykhet, til tross for hans mange prestasjoner, ære, medaljer og titler, instruerte han at hans gravstein bare skulle ha påført ordene «John Monash». Han ble gravlagt i Brighton General Cemetery i Melbourne.
Monash ble utnevnt til storkorsridder av Order of St Michael and St George og ridderkommandør av Order of the Bath. Han mottok Volunteer Decoration og ble seks ganger «Mentioned in Despatches».
Vincenzo Agnello Suardi
Vincenzo Agnello (Agnelli) Suardi (født i 1582 i Mantova, død 13. september 1644 samme sted) var en italiensk katolsk biskop.
Biografi
Han kom fra en mantovesisk adelsfamilie, og var rådgiver for Gonzaga-hertugene av Mantova, som sendte ham på forskjellige diplomatiske oppdrag.
Arbeidermesterskapet på ski
Arbeidermesterskapet på ski, også kalt Hovedlandsrennet for arbeiderne, var årlige arrangement som kåret Norges beste skiløpere innen Arbeidernes Idrettsforbund (AIF) (kun de nordiske grenene langrenn, kombinert og hopp). Etter at AIF var blitt stiftet i 1924 ble arbeidermesterskapet på ski holdt i årene 1925–1940. AIF og Norges landsforbund for idrett slo seg sammen til Norges Idrettsforbund høsten 1940, og de tidligere arbeideridrettslagene deltok i Norges Idrettsforbunds mesterskap etter at krigen var slutt i 1945.
Filosofiåret 1806
Filosofiåret 1806 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1806.
Vincenzo Agnello Suardi
Biografi
Den 5. desember 1616 ble han utnevnt til biskop av Alba. Den 21. desember 1616 ble han bispeviet av Giovanni Garzia Mellini, kardinalprest av Santi Quattro Coronati; medkonsekranter var Ulpiano Volpi, emeritert erkebiskop av Chieti, og kardinal Francesco Sacrati, titulærerkebiskop av Damascus.
Arbeidermesterskapet på ski
Ifølge Reidar Haanes i bokverket Norske skiløpere lå nivået i AIFs skirenn i begynnelsen noe under nivået i Norges Skiforbunds renn. Men etter hvert som antallet deltakere innen arbeidernes skiidrett økte på 1930-tallet fram mot 1940, økte også nivået, og på slutten av 1930-tallet ville kombinertløpere som Rolf Karlsson, Simon Slåttvik og Magne Gjermundshaug ha forsvart en plass på Norges Skiforbunds representasjonslag (landslag). Så ble da også Simon Slåttvik en av verdens beste kombinertløpere etter krigen, med OL-gull i 1952 og VM-bronse i 1950, mens Magne Gjermundshaug, eldre bror av den mer kjente Ottar Gjermundshaug, oppnådde NM-bronse i 1946.
Vincenzo Agnello Suardi
Biografi
I 1619 ble han utnevnt til koadjutorbiskop av Mantova. Da biskop Francesco Gonzaga døde den 2. mars 1620, etterfulgte han ham i embedet. Under plyndringen av Mantova i 1630 og pestenens herjinger var han nær de trengende.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Kristin Holm Jensen
Kristin Holm Jensen er statsviter og tidligere statssekretær i Kommunal- og moderniseringsdepartementet, Kunnskapsdepartementet og Finansdepartementet. Hun er nå avdelingsdirektør i KS-Kommunesektorens organisasjon, med ansvar for oppvekst, kultur og utdanning.
Hun tok hovedfag i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo i 2001 på med en hovedoppgave om forvaltning av sosialstønad Hun har jobbet i Oslo kommune 1999-2001 og for Fylkesmannen i Oslo og Akershus fram til 2003. Fra 2003 til 2013 som rådgiver/ seniorrådgiver i Høyres stortingsgruppe avbrutt av en periode som politisk rådgiver for tidligere helse- og omsorgsminister Ansgar Gabrielsen fra 2004 til 2005. Hun har også vært kommunikasjonssjef i legemiddelfirmaet Pfizers norske avdeling.
Det holder det, sa Gundersen
Visen ble skrevet til revyen «Har De prøvd med et smil?» på Chat Noir, der den ble fremført av Carsten Byhring.
Arve Opsahl fremførte sangen i NRK-programmet Teksten var av Arne Svendsen, som ble sendt på fjernsyn første gang den 27. mars 1965.
Teksten
På revyscenen ble visen fremført av en skuespiller i politiuniform. Visen starter slik:
Justisminister O. C. Gundersen, som for øvrig var morfar til advokat John Christian Elden, fikk i 1948 mye kritikk for at han avviste krav om større bevilgninger til politi- og påtalemyndighet. Hans departement hadde ansvaret for både etterkrigsoppgjøret og den normale strafferettspleien, og derfor svært stramme budsjetter.
Uttrykket «Det holder det, sa Gundersen (det klarer seg med det)» gikk raskt over i det norske språk som et munnhell.
Laura Kanor
Laura Kanor (født 16. juni 1997 i Les Abymes) er en fransk håndballspiller, som spiller for den franske klubben og det franske håndballandslaget.
Kanor ble tatt ut i bruttotroppen til Olivier Krumbholz foran Håndball-VM 2021, men var ikke blant de 16 utvalgte.
Det arameiske alfabetet
Det arameiske alfabet er et alfabet som utviklet seg fra det fønikiske alfabetet, og som er gjenkjennelig som en egen skrift fra omkring 700 f.Kr. Det er utgangspunktet for nesten alle moderne skriftsystemer i Midtøsten og muligens også for mange skriftsystemer i Øst-Asia. Alfabetet er bygd opp av konsonanter, men noen av disse kan også stå for lange vokaler (matres lectionis).
Det arameiske alfabetet ble utbredt etterhvert som det arameiske språket erstattet sumerisk som lingua franca i store deler av Midtøsten, og etterhvert som dette språket ble offisielt språk i det nyassyriske rike og i Akamenide-dynastiet. Av moderne skriftsystemer ligner det hebraiske alfabetet mye på den offisielle arameiske skriften fra 400-tallet f.Kr. Både utvalget og utformingen er svært like.
Archipatrobus
Archipatrobus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World
Filosofiåret 1807
Filosofiåret 1807 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1807.
Akdeniz Üniversitesi
Akdeniz Üniversitesi er et universitet som ligger i Antalya-provinsen i Tyrkia.
Zeppelin (1981)
Zeppelin er en norsk drama- og familiefilm fra 1981 regissert av Lasse Glomm. Manus bygger på Tormod Haugens roman med samme navn fra 1976. Hovedrollene spilles av Silvia Myhre og Preben Skjønsberg. Filmen handler om et møte mellom to barn, en gutt og en jente, som begge har problemer med sine foreldre. Jentas foreldre er overbeskyttende, mens guttens foreldre er likegyldig.
Linea (astrogeologi)
Linea, latin for «linje», blir innenfor astrogeologien benyttet om lange streker, mørke eller lyse, på overflaten til en planet eller naturlig satellitt. Linea er utbredt på planeten Venus, på Jupiters måne Europa og på Saturns måne Rhea.
Kate Miller-Heidke
Kate Miller-Heidke (født 16. november 1981 i Brisbane i Australia) er en australsk sanger, låtskriver og skuespiller. Selv om hun er klassisk skolert, har hun etablert karriere innen alternativ pop. Hun skrev kontrakt Sony Australia, Epic i USA og RCA i Storbritannia, men er nå en uavhengig artist. Hun representerte Australia i Eurovision Song Contest 2019 i Tel Aviv i Israel med låten «Zero Gravity».
Bakgrunn
Miller-Heidke ble uteksaminert fra St Aidan's Anglican Girls' School i 1998, og tok senere en bachelorgrad i musikk og klassisk sang ved Queensland Conservatorium of Music, etterfulgt av en mastergrad i musikk ved Queensland University of Technology. Som klassisk sanger har hun vunnet flere priser, inkludert Elizabeth Muir Prize (2000), Donald Penman Prize (2001), Linda Edith Allen Memorial Prize (2002) og Horace Keats Prize (2002). Hun har opptrådt i Orpheus in the Underworld (2000), Venus og Adonis (2002) og The Pilgrim's Progress (2002).
Miller-Heidke spilte i flere band i Brisbane før hun startet som soloartist i 2002. I 2006 skrev hun kontrakt med Sony Australia,og slapp sin tredje EP, Circular Breathing, samme år, etterfulgt av debutalbumet Little Eve 15. juni 2007. Albumet ble sertifisert med gull i Australia. Miller-Heidkes andre album, Curiouser, ble sluppet i Australia 18. oktober 2008.
I februar 2019 vant hun den australske sangkonkurransen Eurovision – Australia Decides med sangen «Zero Gravity» på tv-kanalen SBS. Gjennom seieren ble hun Australias representant i Eurovision Song Contest 2019. Der endte hun på en niendeplass i finalen.
Diskografi
Album
Zeppelin (1981)
Om filmen
Zeppelin fikk terningkast 4 i både Dagbladet og VG, mens Aftenposten ga den terningkast 3.
Den ble innspilt ved et sommerhus Gran kommune på Hadeland sommeren 1980.
Passamezzo
Passamezzo (italiensk; også pass’e mezzo, Passo e mezzo) var en italiensk dans fra 1500- og 1600-tallet, ganske lik pavane. De to betegnelsene ble til dels brukt om hverandre, men betegnelsen passamezzo ble også brukt om en egen dans noe raskere enn pavane. Passamezzo ble ofte etterfulgt av den hurtige dansen saltarello, på samme måte som en pavane ofte ble etterfulgt av en galliard.
Passamezzo Antico
Passamezzo Antico (engelsk Passing Measures Pavan) kjennetegnes av følgende harmoniskjema:
i – VII – i – V – III (eller i) – VII – i V – i
La folia og romanesca er varianter nært knyttet til denne harmoniske modellen.
Passamezzo Moderno
Passamezzo Moderno (også Passamezzo Commune, Novo; engelsk Quadro eller Quadran Pavan, avledet av b quadratum, dvs. passamezzo i dur) var den vanligste harmoniske modellen i renessansen:
I – IV – I – V – I – IV – I V – I
Höga kusten/Kvarken
Höga kusten / Kvarken er et verdensarvområde i Bottenvika i Finland og Sverige. Det omfatter deler av Kvarkens skjærgård på finsk side og kystområder i Höga kusten på svensk side.
Den svenske delen av området ble først innskrevet på UNESCO verdensarvliste i 2000, og området ble i 2006 utvidet med det finske området. Området het fram til 2008 Kvarken / Höga kusten.
Parabrimus
Utseende
Middelsstore (ca. 20 millimeter), svarte trebukker. Antennene er lange og kraftige. Pronotum er forholdsvis langt med en pigg midt på hver side. Dekkvingene er hvelvede, bredest omtrent på midten.
Höga kusten/Kvarken
De to delene er topografiske motstykker, og utgjør en enestående geologisk helhet. Höga Kustens bratte klippestrender og høye øyer er en tydelig motsetning til Kvarkens lave øylandskap, morenerygger og grunne viker. Sammen utgjør de et unikt eksempel på pågående geologiske og biologiske prosesser der landhevning har preget landskapet.
Parabrimus
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Artene er utbredt i Sør-Afrika.
Höga kusten/Kvarken
I Finland
Kvarkens skärgårds del av verdensarvområdet omfatter 1940 km², hvorav 290 km² er landareal. Det berører kommunene Korsholm, Korsnäs, Malax, Vasa og Vörå, som alle ligger i Österbottens län. Om lag 60 % av området var allerede vernet som naturvernområder. Det er 5600 øyer og holmer i området.
Kulturhistorien i området er knyttet til fiske, selfangst og småskala landbruk.
50 Years On the Road
50 Years On the Road er et musikkalbum med Ottar «Big Hand» Johansen. Albumet kom ut den 29. mai 2015.
Sigmund Holbein
Sigmund Holbein (ca. 1470 – 1540) var en tysk maler.
Fram til 1517 arbeidet Sigmund i verkstedet til sin eldre og mer kjente bror Hans Holbein den eldre. Da Hans forlot Augsburg i 1516, arbeidet Sigmund en stund alene i verkstedet før han i 1518 forsvant fra Augsburg. Han dukker ikke opp i dokumentmateriale før 22 år seinere, og befinner seg da i Bern.
FK Babrungas
FK Babrungas er en litauisk fotballklubb som kommer fra byen Plungė.
Spillerstall
Pr. 21. mars 2022.
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
̺
MS «Polstjerna»
Skuta har 33 fangstsesonger i isen og har ført hjem nær 100,000 sel fra Vest- og Østisen. Den er 28,3 m lang, 7 m bred og har en tonnasje på 129 bruttotonn. Masta er 19 m fra vannlinja mens har et dyptgående på 2,5 meter fremme og 4 meter akter.
Nede i tørrdokken, under «isen» rundt MS «Polstjerna» vises utstillingen SNOWHOW. Polarheltenes læremestre: inuitter, samer og ishavsfolk. Utstillingen er tilrettelagt av Polarmuseet, Tromsø Museum - Universitetsmuseet og Norsk Polarinstitutt.
MS «Polstjerna» er åpen for besøk om sommeren fra 15. juni til 15. august.
Andrij Jarmolenko
Han spiller midtbane, og er også en del av. Jarmolenko har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet FK Desna Tsjernihiv fra Ukraina og tyske Borussia Dortmund.
Landslaget
Han ble tatt ut til Fotball-EM 2012 i Polen og Ukraina.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Oleh Husiev
Oleh Anatolijovytsj Husiev (ukrainsk: Олег Анатолійович Гусєв; født 25. april 1983) er en ukrainsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for Dynamo Kyiv. Han var også en del av.
Job (Tyvonjuk)
Job (sekulært navn Dmitrij Jakovlevitsj Tyvonjuk, russisk: Дмитрий Яковлевич Тывонюк, ukrainsk: Дмитро Якович Тивонюк, født 6. november 1938 i Poczajów i vojvodskapet Volhynia i daværende Polen, død 1. desember 2020 i Moskva ) var metropolitt i den russisk-ortodokse kirke.
Bakgrunn
Han kom fra en bondefamilie. Etter fullført grunnskole gikk han inn i klosteret Potsjayiv Lavra, hvorfra han senere ble overført til Helligåndsklosteret i Balta. I 1957 begynte han ved seminaret i Kiev. Han måtte avbryte studiene på grunn av militærtjeneste. Han mottok deretter sitt diplom fra seminaret i Odessa. I 1967, mens han tok høyere teologiske studier ved Moskva teologiske akademi, ble han knyttet til Troitse-Sergijeva Lavra. Den 20. juni 1968 ble han tonsurert og tok imot sitt religiøse navn Job til minne av Den hellige Job Posjajovskij.
Prest
I 1969 tok han teologisk eksamen, og ble ordinert til diakon og så til hieromunk (prestemunk). Hieromunk Job ble sendt til Herrens oppstandelses-menigheten i Tsjita i sibirske Transbajkal. I 1974 ble han gjort til igumen. Han fullførte så sine doktorgradsstudier i teologi. Den 26. desember 1974 ble han arkimandritt.
Biskop, erkebiskop, metropolitt
Den 3. januar 1975 ble han bispeviet til biskop av Sarajsk, som en av Moskva-patriarkatets nærmeste hjelpebiskoper. Seremonien ble presedert av patriark Pimen, et stort antall eparker deltok. Han fikk også tilsyn med Moskva-patriarkatets menigheter i Canada og midlertidig også de i USA.
Den 30. november 1988 ble han utnevnt til erkebiskop av Kostroma og Galitsj. Etter ett år ble han overført til eparkiet Zjitomir-Ovruka. Som erkebiskop der var han en av hierarkene som bidro til å fjerne erkebiskop Filaret (Denysenko) fra Kiev, og deretter fikk ham suspendert fra sine prestelige rettigheter.
I 1996 ble han forflyttet til eparkiet Tsjeljabinsk-Zlatoust i det sørvestlige Sibir. Den 25. februar 2000 ble han gjort til metropolitt.
I 2011 ble han pensjonert av den russiske kirkes hellige synode, på bakgrunn av svekket helse. Han bosatte seg da i Moskva, tilknyttet Kristi Frelserens Oppstandelses kirke.
Død
Han døde 82 år gammel i desember 2020 på grunn av komplikasjoner fra covid-19. Han ble begravet i Potsjajev Lavras kirkegård.
Parahepomidion
Parahepomidion er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, blankt svarte trebukker. Pronotum har en kraftig tann midt på hver side. Dekkvingene er avsmlanende bakover.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Artene er utbredt i Sentral-Afrika, i tillegg er det én art i Elfenbeinskysten.
Hubert Murray
Murray var cirka 190 cm høy som spilte rugby for klubben Harlequins. Murray vant også den engelske amatørtittelen innen tungvektsboksing. Murray ble etterfulgt som koloni-administrator av hans nevø, Hubert Leonard Murray (1886–1963). I 1904, ble Murray utnevnt som dommer i Ny-Guinea som på denne tiden fremdeles var en britisk koloni. Murray ble konstituert som britisk koloni- administrator i 1907 og han ble viseguvernør i 1908, en posisjon som han holdt frem til sin død i Samarai i 1940. Da Murray ankom Papua for første gang var det 64 hvite innbyggere der. Området var 230 000 kvadratmeter stort territorium, mye av dette var uutforsket jungel, med mange innfødte stammer hvorav enkelte av dem var kannibaler og hodejegere.
Novi Petrivtsi
Novi Petrivtsi (ukrainsk: Нові Петрівці) er en stor landsby nord for Kyiv i Ukraina.
Rett ved landsbyen er det tidligere Mezhyhiryaklosteret, som i middelalderen var et historisk viktig kongelig palass, og som i 2008–2009 var episenter for en stor politisk skandale. Sør for landsbyen er vannreservoaret for et stort vannkraftverk og byen Vysjhorod.
Tidligere president Viktor Janukovytsj' private residens Mezhyhirya ligger nær landsbyen,, likeså friluftsmuseet Savkagården.
Søndre Glenne naturminne
Søndre Glenne naturminne er en stor sommereik som står øverst i skråningen ned mot Glennebuta i Glomma, på eiendommen gnr. 15 bnr. 12 i Skiptvet kommune. Eika ble fredet den 14. desember 1965.
Kurihara
Geografi
Kurihara dekker hele det nordvestre hjørnet av prefekturet Miyagi. Det er for det meste dyrket mark, stort sett rismarker, og små fjellkjeder gjennom hele området. Den største ligger rundt Kurikoma-san, det høyeste fjellet i Kurihara lengst nordvest i Miyagi.
Ernst Drahn
Han var politisk aktiv for kommunistene i 1920-årene, men hans nasjonalistiske innstilling gjorde at han etterhvert beveget seg mer til høyre. I 1933 meldte han seg inn i NSDAP. I 1934 ble han bibliotekar ved den nazistiske Tysk arbeidsfront og sjef for pressearkivet til Reichsbetriebsgemeinschaft Eisen und Metall. I 1937 gikk han over til Arbeitswissenschaftliches Institut.
Han døde under uklare omstendigheter i 1944.
Andrij Pjatov
Andrij Valerijovytsj Pjatov (ukrainsk: Андрій Валерійович П'ятов; født 28. juni 1984) er en ukrainsk fotballspiller som spiller for Sjakhtar Donetsk. Han er også en del av. Pjatov har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Vorskla Poltava fra Ukraina.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Landhockey under Sommer-OL 2012
Landhockey under Sommer-OL 2012 fant sted fra 29. juli til 11. august 2012 på Riverbank Arena i London. Det ble konkurrert i to klasser, en for menn og en for kvinner med tolv lag i hver klasse. Kvalifiseringen var de kontinentale turneringene, samt en OL-kvalifisering som ble spilt i løpet av våren 2012.
Verdensarven i Norge
Verdensarven i Norge omfatter åtte oppføringer på UNESCOs verdensarvliste. Seks av dem er kulturarv, én er industriarv og én er naturarv. I tillegg har landet seks forslag på den tentative lista, hvorav to er nominert til Verdensarvkomitéens møte i Bonn, som avholdes fra 28. juni til 8. juli 2015. De åtte oppføringene er fordelt på åtte ulike fylker og 19 kommuner. Én kommune, Alta, har to verdensarvsteder.
De to første norske verdensarvstedene var Urnes stavkirke (nr. 58) og Bryggen i Bergen (nr. 59), som ble ført opp på lista i 1979. Samme året hadde Norge også nominert Røros bergstad (nr. 55), Heidal (nr. 56), Kjerringøy (nr. 57), Eidsvollsbygningen (nr. 60), Vingen (nr. 61) og Mølen (nr. 62). Etter anbefaling fra ICOMOS utsatte man vurderinga av disse stedene på grunn manglende dokumentasjon. Det ble også påpekt at Eidsvollsbygningen utvilsomt var av nasjonal betydning, men at den universelle verdien måtte utdypes. I 1980 avgjorde Verdensarvkomiteen at Røros bergstad skulle bli oppført på verdensarvlista, mens søknadene for å oppføre Heidal (nr. 56), Kjerringøy handelssted (nr. 57), Eidsvollsbygningen (nr. 60) ble avslått. .
Norge undertegna UNESCO-konvensjonen 12. mai 1977, og hadde mandater i komiteen i periodene 1983–1989 og 2003–2007. I 1995 ble verdensarvens ungdomsforum avholdt i Bergen.
Verdensarven er ett av Riksantikvarens ti bevaringsprogrammer, og Riksantikvaren bevilger midler til restaurering og vedlikehold av stedene. I 2010 satte Miljøverndepartementet ned en arbeidsgruppe for å utarbeide et forslag til en helhetlig forvaltningspolitikk for verdensarven i landet, noe som ikke tidligere hadde vært gjort på statlig nivå i Norge. Forslaget ble ferdigstilt i mars 2012, og skulle sikre en mer målretta og bedre koordinert oppfølging av verdensarvstedene. Det ble godkjent i statsråd 26. april 2013. I 2007 ble Norges Verdensarv stifta som et felles nettverk for Norges nominerte og listeførte verdensarvsteder. Nettverket ble etablert som medlemsforening i 2014 og har som formål å fremme stedenes fellesinteresser, i samsvar med UNESCOs verdensarvkonvensjon og beste praksis.
Verdensarvsteder
Følgende steder i Norge står på verdensarvlista. Årstalla viser til når stedene ble ført opp på lista av UNESCO.
Oppføringer på den tentative lista
Ifølge Verdensarvkonvensjonen skal hvert land utarbeide en liste med forslag over steder som man kan tenke seg å nominere. Følgende seks oppføringer er lagt inn av Norge på den tentative lista, som omfatter steder som hvert land vurderer å nominere som verdensarv. Årstalla angir når forslaga ble ført opp. I januar 2013 besluttet Klima- og miljødepartementet at industriarvnominasjonen skulle splittes i to faser, 1. søknad for Rjukan/Notodden ble oversendt til UNESCO i januar 2014, og fase 2 hvor det jobbes videre med utvidelse av nominasjonen for å inkludere Odda/Tyssedal med eventuell oversendelse til UNESCO i januar 2016. Regjeringa beslutta i desember 2013 at Norge vil nominere «Rjukan-Notodden industriarv» og «Vikingarv» til verdensarvlista. En eventuell innskriving vil skje tidligst sommeren 2015.
All-Scars
All-Scars er et musikkalbum med Cloroform, utgitt i 1999.
Liste over møter i Verdensarvkomiteen
Dette er ei liste over møter i Verdensarvkomiteen, som har ansvaret for å forvalte UNESCOs verdensarvkonvensjon og avgjøre hvilke steder som skal stå på verdensarvlista.
James Marshall (skuespiller)
James Marshall (født 1967) er en amerikansk skuespiller kjent fra tv-serien Twin Peaks.
Marshall ble født James David Greenblatt i bydelen Queens i New York City. Hans foreldre jobbet innen underholdningsindustrien. Hans far er film- og TV-produsenten William R. Greenblatt og hans mor hadde en fremtredende posisjon ved Radio City Music Hall.
Marshall TV-debuterte i 1985 i en gjesteopptreden i krimserien Murder, She Wrote. I perioden 1986 til 1989 hadde han flere gjesteopptreden i ungdomsserien CBS Schoolbreak Special. I perioden 1989–1991 hadde han flere opptredener i familieserien Growing Pains. Fra 1990 til 1991 spilte han rollen som den følsomme outsideren James Hurley i serien Twin Peaks. Han gjentok rollen i filmen Twin Peaks: Fire Walk with Me (1992) og i tredje sesong av serien (2017). Han har også spilt i flere TV-filmer, blant annet Nightbreaker (1989), The Ticket (1997) og Alien Lockdown (2004).
Han filmdebuterte i en birolle i dramaet Cadence (1990) med Charlie Sheen i hovedrollen og har siden medvirket i filmer som blant annet Gladiator (1992) Et spørsmål om ære (1992).
Det kan nevnes at han hadde stemmen til Kurt i videospillet Unlimited Saga.
Marshall ble gift for annen gang i 1998 med skuespillerinnen Renee Griffin.
Falsophaeopterus
Falsophaeopterus er en slekt av lysbiller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.
Utseende
Hannene er middelsstore, avlange, røde og svarte lysbiller med kamformede antenner.
Levevis
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker. De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.
De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen. Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier. Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.
Utbredelse
Artene lever i Sørøst-Asia.
Emma Jacques
Emma Jacques (født 29. november 2001 i Metz) er en fransk håndballspiller, som spiller for den franske klubben og det franske håndballandslaget.
Jacques ble tatt ut i bruttotroppen til Olivier Krumbholz foran Håndball-VM 2021, men var ikke blant de 16 utvalgte.
The Weeknd
I 2010 lastet han opp noen sanger på YouTube under pseudonymet The Weeknd. I 2011 ga han ut tre gratis mixtapes, House of Balloons, Thursday og Echoes of Silence, hver av dem bestående av ni spor. De tre mixtapene er blitt lastet ned over åtte millioner ganger fra Internett. I september 2012 signerte han med et selskap under Universal Muisc i et fellesforetak med hans eget plateselskap, XO. I november samme år ga han ut Trilogy, som består av de tre mixtapene i remastret versjon og tre nye sanger.
Hans foreldre kommer opprinnelig fra Etiopia.
The Weeknd er kjent for sin melankolske stil, preget av en noe tåkete produksjon, tunge, støyende beats, lav-tempo, rumblende bass, og mye bruk av ekko. The Weeknd er blitt beskrevet som hipster-R&B (PBR R&B), i selskap med How To Dress Well, Miguel og Frank Ocean. Han synger, i likhet med Michael Jackson, i falsett, ofte med tremolo-effekt.
Etter at hans første mixtape kom ut, ble en EP kalt The Noise tilgjengelig på Internett. Dette var en demo The Weeknd laget som tenåring, og som senere ble lekket uten hans samtykke.
På 2016-singelen «Starboy», fra albumet med samme navn, medvirker også Daft Punk.
Navn
I mai 2023 kunngjorde han at han fra da av kom til å opptre under sitt egentlige navn, Abel Tesfaye. Han hadde tidligere også opptrådt som Noise og «Kin Kane».
Pygoluciola
Pygoluciola er en slekt av biller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.
Utseende
Hos de fleste arter mangler hunnindividene vinger, de har bare noen svært korte utvekster som ikke rekker lengre enn til det første bakkroppsegmentet. Derfor er det ikke så rart at en av artene ble kalt for sankthansorm. Hos mange, blant annet den norske arten, er hunnene larvelignende, såkalte larviforme hunner. Hannene ser ut som mer normale biller, med bløte dekkvinger. De er vanligvis avlange på kroppsform, antennene
Liste over Per Hjort Albertsens verker
Under følger Per Hjort Albertsens verkliste.
Pygoluciola
Utseende
Hodet er nedoverbøyd og skjult fra oversiden av det store brystskjoldet (pronotum), som er forlenget framover og dekker hodet. Antenner er korte og trådformede og har elleve ledd og er festet tett sammen, mellom fasettøynene.
Liste over Per Hjort Albertsens verker
Opusliste
Per Hjort Albertsen har til sammen over 60 opus. "De tre kongsdøtre i berget det blå" regner han selv som sitt siste større verk. Det er en opera. Ref.: PHA 14.03.2009
Pygoluciola
Levevis
Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (habitat), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker. De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.
De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen. Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier. Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.
Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia.
Claes Göran Tropé
Han mottok en dr.med. i 1974 fra Lund universitet i Uppsala på avhandlingen An in vitro Study of the Effect of Cytostatic Drugs on the DNA Synthesis in Experimental Tumors: Selections of Cell Clones during  Growth, Transplantation and Metastases. Fra 1981 til 1986 var han professor i gynekologisk onkologi ved samme universitet (Lund). I 1986 begynte han ved Radiumhospitalet i Oslo som professor og avdelingsoverlege ved avdeling for gynekologisk kreft, han etterfulgte da Per Kolstad (1925–1991). Han har siden 1988 leder for Nasjonalt kompetansesenter for gynekologisk kreft. Han ble avdelingsleder til 2006, da han etter omorganisering ble leder for forskning og utvikling ved kvinne- og barnegruppen ved gynekologisk kreftavdeling samme sted. Han er professor II ved Universitetet i Oslo. I 2013 hadde han forfattet over 600 publikasjoner, veiledet 46 doktorgrader og startet svensk, norsk og nordisk forening for gynekologisk kreft.
Badminton under Sommer-OL 1992 – Singel kvinner
Badminton under Sommer-OL 1992 – Singel kvinner fant sted i Pavelló de la Mar Bella i Barcelona i Spania i juli og august 1992.
Truls Olufsen-Mehus
Truls Olufsen-Mehus (født 1982) er en lokalpolitiker (Krf ) fra Hammerfest. Han er tidligere fylkesleder for Krf i Troms og Finnmark, og var fylkespartiets førstekandidat ved stortingsvalget 2021.
Etter at Kjell Ingolf Ropstad gikk av som Kristelig Folkepartis partileder i september 2021, pekte flere i partiet på Mehus som ny leder, men til slutt ble Olaug Bollestad valgt som ny leder.
Utdanning og arbeidserfaring
Mehus er utdannet ved BI Trondheim (markedsøkonomi) og ved Ui Bodø (kommunikasjonsledelse), og har engasjert seg i Krf sin næringspolitikk. Mehus var gründer i mange år i begynnelsen av sitt yrkesliv, og har jobbet som opplagssjef i avis, markedssjef i utlandet, salgssjef, daglig leder og kommunal næringssjef. Mehus er prosjektleder i Kristent Ressurssenter.
Paravelleda
Paravelleda er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Artene er utbredt i Øst- og Sentral-Afrika, sør til Zimbabwe.
Bjerkaker skole
Bjerkaker skole er en barneskole i Tromsø. Skolen har per 2018 omlag ca. 370 elever fordelt på 1. – 7. trinn. Sesong nummer to av NRK-serien av Vaktmesteren ble spilt inn på Bjerkaker skole
Bjerkaker skole er organisert i læringsbaser samt egne avdelinger for praktisk – estetiske fag. Lærerne jobber i team på klassetrinnene. Høsten 2011 fikk Bjerkaker skole status som Universitetsskole med et tett samarbeid med Universitetet i Tromsø i forhold til lærerutdanning og forskning. Bjerkaker skole tar imot rundt 20 studenter dette skoleåret.
Louis Harant
Louis Joseph Harant (født 20. november 1895 i Baltimore i Maryland, død 2. juli 1986 i Vero Beach i Florida) var en amerikansk pistolskytter som konkurrerte under Sommer-OL 1920 i Antwerpen.
Harant ble olympisk mester i skyting under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det amerikanske laget som vant lagkonkurransen på 30 meter militærpistol foran Hellas og Sveits. De andre på laget var Karl Frederick, Michael Kelly, Alfred Lane og James Snook.
Abba Kovner
Abba Kovner (født 14. mars 1918 i Sevastopol, død 25. september 1987 i kibbutzen En haChoresch i Israel) var en israelsk soldat, partisan, politikere, dikter og skribent som for det meste skrev på hebraisk. Han var av litauisk-jødisk opphav og partisanleder i Litauen under andre verdenskrig. Kovner var kjent for sine talegaver og evne til å påvirke en forsamling. Han var søskenbarn med den israelske kommunistlederen Meir Vilner.
Mesteparten av Kovners familie og slektninger ble drept under holocaust.
Liv og virke
Kovner ble født 14. mars 1918 i Sevastopol på Krim og flyttet med familien til Wilno/Vilna (Vilnius). Foreldrene var Israel og Rachel (Rosa) Taubman Kovner. Etter den russiske revolusjonen ble forholdene i Sovjetunionen vanskelige for jødene på Krim og de flyttet til Vilnius der de hadde familiebakgrunn. Byen ble annektert av Polen i 1922. Vilnius hadde på den tiden en stor jødisk befolkning og var et betydelig senter for jødisk kulturelt og intellektuelt liv (kalt «Jerusalem i Litauen» eller «Jerusalem i nord»). De rundt 60.000 jødiske innbyggerne utgjorde over 30 % av byens befolkning. Han studerte ved universitetet i Vilnius. Han ble et aktivt medlem i den sosialistiske og sionistiske ungdomsbevegelsen Hashomer Hatzair («unge voktere»). Han var gift med polskfødte Vitka Kempner (1920-2012) som etter krigen arbeidet som psykolog i Israel.
I juni 1941 kom det tyske angrepet og okkupert, og Vilnoghettoen ble etablert. Kovner oppholdt seg flere uker i et dominikansk kloster utenfor Vilnius, han hadde langt år og var forkledd som novise. Han returnerte til gettoen og fremførte sitt manifest muntlig til medlemmene av forskjellige ungdomsorganisasjoner. Kovner advarte ungdommene om at Hitler forsøkte å drepe alle jødene i Europa og selvforsvar var derfor eneste mulighet. Han organiserte og drev opplæring av undergrunnsbevegelsen i gettoen. Da gettoen ble «likviderte» flyktet Kovner og kameratene til skogs og dannet der en jødisk partisangruppe som etterhvert sluttet seg til sovjetiske partisaner. Abba Kovner kom snart til at en motstandsgruppe måtte startes. Han var en av lederne i partisangruppen Fareynigte Partizaner Organizatsye (FPO), og ledet blant annet angrep på tyske mål fra skogene rundt Vilno. Han mente jødene måtte kjempe som jøder og ikke bli absorbert i litauiske eller russiske partisangrupper. FPO sluttet seg etterhvert til andre partisaner og den sovjetiske hæren. Han har blitt beskyldt for voldshandlinger mot polske og litauiske sivile.
Etter at tyskerne trakk seg ut av Vilno og var Kovner med da denne ble frigjort av den sovjetiske Røde armé fra 7 til 13. juli 1944. Da Kovner og partisanene kom til den frigjorte Vilnius begynte de leting etter overlevende jøder samt jødiske dokumenter som hadde med sikte på å sende dem til «Eretz Israel». Han hadde også ambisjon om å forene restene av de jødiske samfunn i Øst-Europe og søke gjengjeldelse overfor tyskerne. Hans planer om hevn førte til at han ble fengslet av britene i Egypt og Palestinamandatet. Etter løslatelse slo han seg ned i en kibbutz sentral i landet. Etter krigen var Kovner aktiv i å hjelpe jøder til Palestina. Dit reiste han selv også og medvirket ved opprettelsen av staten Israel, han var medlem av Haganah, og han deltok i den arabisk-israelske krig i 1948 i Givati-brigaden.
I Givati-brigaden var Kovner utdanningsoffiser. Denne brigaden hadde rundt 9500 soldater og var den klart største og mest sammensatte av i Israels forsvar: Det var imigranter fra hele verden blant annet fra flyktningeleire og noen hadde også tjenestegjort i den britiske hæren. Fra juni 1948 til mai 1949 forfattet han 30 såkalte brav, meldinger eller kampskrifter (hebraisk: daf kravi; engelsk: battle missives) som ble sendt rundt til soldatene. Kampskriftene var Kovners påfunn og hadde en poetisk og ekspressiv stil med til dels voldelig retorikk. Kovners retorikk var kraftig anti-egyptisk samtidig som han advarte soldatene mot å mishandle krigsfanger og mot å plyndre. Han oppfordret soldatene til å behandle den arabisk sivilbefolkningen fint fordi de alle skulle være borgere av Israel i fremtiden. Skriftene var populære blant soldatene i Givati-brigaden, men ble skarpt kritisert i andre deler av Israels forsvar (IDF). Kovner ønsket med kampskriftene å rense soldatene for skyld og skam etter deltakelse i kamphandlinger, inspirere utslitte soldater til kamp og roe angst og nervøsitet før kamp. Kovner talte ofte selv til soldatene rett før de ble sendt til fronten. Kovner engasjerte seg i opplæring av soldater som var nylig innvandret til Israel og sørget for at de fikk støtte gjennom «adoperte familier» i nærheten. Kampskriftene var utpreget intertekstuelle med bakgrunn i russiske kamptekster fra andre verdenskrig samt hebraiske tekster fra bibelen og nyere tid.
Fra 1949 virket Kovner som en offentlig figur, politiker og forfatter i Israel. Han skrev ingen selvbiografi og etterlot seg ikke en dagbok, men hans mange tekster inneholder selvbiografiske elementer.
I 1961 vitnet han i saken mot Adolf Eichmann i Jerusalem. Hannah Arendt beskrev Kovners opptreden i vitneboksen som en taler (som mislikte å bli avbrutt) og ikke som et vitne.
I 1970 fikk Kovner «israelprisen» i litteratur.
Verdenscupen i kappgang 1961
Verdenscupen i kappgang 1961 ble arrangert i Lugano i Sveits i 1961.
Pseudovelleda
Pseudovelleda er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved av løvtrær, ofte like under barken.
Utbredelse
Arten lever i Den demokratiske republikken Kongo.
Per Kolstad (1925–1991)
Per Kolstad (født 21. august 1925, død 14. oktober 1991) var en norsk lege og kreftforsker, spesialist på gynekologisk kreft (onkologi).
I 1950 mottok han en cand.med. og tjenestegjorde i Tysklandsbrigaden, før han i året etter var i Korea og jobbet ved Norsk Feltsykehus (NORMASH). Han mottok i 1955 H. M. Kongens gullmedalje ved Universitetet i Oslo for en avhandling om legal abort. Han mottok en dr.med. i 1964 på en avhandling om hvordan effekt av stråling påvirkes av surstoffinnholdet i kreftvev. Fra 1967 til 1984 var han overlege ved Radiumhospitalet. Fra 1972 til 1984 var han også professor i medisin ved Universitetet i Oslo. Siden 1984 var han forsker ved Norsk Hydros institutt for kreftforskning (ved Radiumhospitalet).