cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Susanna Kallur
Hun ble født på Long Island, New York, USA, men vokste opp og er bosatt i Falun, Dalarnas län, og har både svensk og USA-amerikansk statsborgerskap. Hun er tvillingsøster til Jenny Kallur og datter av ishockeyspilleren Anders Kallur. Hun ble tildelt Radiosportens Jerringpris for 2006 og hun fikk også utmerkelsen Årets idrottskvinna samme året.
Hun var med noen få unntak borte fra internasjonale stevner fra 2008 til 2016, etter at hun fikk en stressfraktur i 2008. Hun gjorde comeback ved EM i friidrett 2016.
Idrettskarriere
Kallur slo gjennom internasjonalt ved junior-VM i friidrett 1998 i Annecy, der hun fikk bronse på 100 meter hekk, bak Julie Pratt og Sun Hong Wei.
Ved EM i friidrett innendørs 2000 satte hun personlig rekord i innledningsheatet, med 8,10 sekunder. I finalen løp hun på 8,19, som holdt til en 6.-plass. Franske Linda Ferga vant denne øvelsen, med 7,88 sekunder. Ved det svenske mesterskapet i 2000 fikk hun bronse på 100 meter.
Hun deltok også ved junior-VM i friidrett 2000, der hun vant 100 meter hekk, foran de to franske utøverne Fanny Gérance og Adriana Lamalle. I tillegg kom Sverige på 3.-plass på 4 x 100 meter, der Kallur løp sammen med Emma Rienas, Jenny Kallur og Linda Fernström.
Kallur vant 100 meter hekk ved U23-EM i friidrett 2001. Hennes tvillingsøster Jenny kom på 2.-plass, og tyske Tessy Prediger tok bronsen. Kallur satte her ny mesterskapsrekord i innledningsheatet, med 12,95 sekunder.
Hennes første seniormesterskap ble VM i friidrett 2001. Hun satte personlig rekord i innledningsheatet, med 12,74 sekunder, som var 3. beste tid. I semifinalen løp hun på 12,85, som var 10. beste tid, og gikk dermed ikke til finalen.
På nasjonalt nivå fikk hun sølv på 4 x 100 meter stafett i 2001.
Ved SM 2002 fikk Kallur gull på 100 meter hekk, og sølv på 100 meter, bak Jenny Kallur. Hun vant også gull på 4 x 100 meter sammen med 	Falu IK. Hun deltok ved EM i friidrett 2002, der hun løp på 13,01 i innledningsheatet og 13,02 i semifinalen. I finalen løp hun på 13,09 og endte på 7.-plass. Sverige deltok også på 4 x 100 meter stafett i EM, men ble slått ut i innledningsheatet, der de løp på 44,33 og fikk 11. beste tid.
Ved Svenska idrottsgalan 2002 vant hun kategorien Årets nykomling.
I mars ble Kallur svensk mester på 60 meter hekk innendørs. Hun ble tatt ut til VM i friidrett innendørs 2003, der hun kvalifiserte seg til finalen, og endte på 7.-plass med finaletiden 7,97 sekunder, 0,16 sekunder bak vinneren Gail Devers.
Utendørs ble hun igjen svensk mester på 100 meter hekk i 2003, og fikk sølv på 100 meter og bronse på 4 x 100 meter stafett. Hun deltok ved U23-EM i friidrett 2003 i Polen, og vant 100 meter hekk, og forsvarte med det tittelen sin fra 2001. Hun forbedret sin egen mesterskapsrekord til 12,88 sekunder i finalen, der hun slo tyske Nadine Hentschke med én hundredel. I august deltok hun ved VM i friidrett 2003 i Frankrike. På 100 meter hekk nådde hun semifinalen, men ble der slått ut med tiden 12,94. Sverige deltok også på 4 x 100 meter stafett, men brøt.
Hun vant på nytt 60 meter hekk ved SM innendørs 2004. Hun ble tatt ut til VM i friidrett innendørs 2004, og endte der på 5.-plass i finalen. Hun vant også 100 meter hekk ved det svenske utendørsmesterskapet i august, og til tross for ny personlig rekord i semifinalen, med 12,67 sekunder, ble hun slått ut der, og nådde ikke finalen.
Ved SM innendørs 2005 fikk hun to gull - på 60 meter og 60 meter hekk. Hun vant sin første internasjonale gullmedalje ved EM i friidrett innendørs 2005, der hun vant finalen på 60 meter hekk med ny svensk rekord på 7,80 sekunder. Jenny Kallur fikk her sølv, én hundredel foran tyske Kirsten Bolm.
I august vant hun både 100 meter og 100 meter hekk ved SM utendørs 2005, og hun deltok også på 200 meter, der hun fikk sølv bak Carolina Klüft. Ved VM i friidrett 2005 ble hun slått ut i semifinalen på 100 meter hekk, og på 4 x 100 meter stafett løp Sverige inn til ny svensk rekord, med 43,67 sekunder, men gikk likevel ikke videre fra innledningsheatet.
Igjen vant Kallur 60 meter hekk ved SM innendørs i 2006. Den 5. mars vant hun også 60 meter hekk ved Europacupen i friidrett innendørs i Liévin i Frankrike. Hun deltok ved VM i friidrett innendørs 2006, og fikk der bronse.
Utendørs deltok hun ved Europacupen i friidrett i Málaga i juni, og vant der 100 meter hekk. Hun deltok ikke ved SM 2006 i juli, men i august vant hun 100 meter hekk ved EM i friidrett 2006. Her deltok også Sverige på 4 x 100 meter stafett, og kom der på 5.-plass. Hun representerte Europa ved Verdenscupen i friidrett 2006, der hun kom på 2.-plass på 100 meter hekk, bak Brigitte Foster-Hylton som representerte Amerika. Hun vant to av stevnene ved Golden League 2006 - Meeting Gaz de France og Golden Gala.
I august vant hun 100 meter hekk ved SM 2007 i Eskilstuna. Hun nådde finalen på 100 meter hekk ved VM i friidrett 2007, og satte ny personlig rekord i finalen med 12,51 sekunder. Hun var én hundredel bak Delloreen Ennis-London som tok bronsen, og to hundredeler bak Perdita Felicien på 2.-plass. I finalen ble Kallur hindret av amerikanske Michelle Perry, men Sverige klaget for sent, så klagen ble ikke tatt til følge.
Ved Golden League 2007 vant hun tre av stevnene, og kom på 2.-plass sammenlagt, kun slått av Michelle Perry. Ved Golden League-stevnet i Berlin (ISTAF) senket hun også sin personlige rekord til 12,49 sekunder, som var kun to hundredeler unna Ludmila Engquists svenske rekord.
Neosho (elv)
Neosho River er en bielv til elven Arkansas og ligger i Kansas i USA, hvorfra den renner ned i nordøstre Oklahoma før den munner i Arkanas River lengre nede ved byen Muskogee. Den strekker seg totalt over 740 km og drenerer i alt 31 000 km², hvorav 16 300 km² i det sørøstlige Kansas, inklusive dens bielver. Pensacola-demningen demmer opp den meget store Lake of the Cherokees nederst i elva, i Oklahoma. Fort Gibson-demningen demmer opp den store Fort Gibson Lake like nedenfor denne, nær utløpet i Arkansas River.
Susanna Kallur
Idrettskarriere
Hun slet med denne skaden hele året, og konkurrerte ikke igjen før sommer-OL 2008. Der løp hun på sterke 12,68 sekunder i innledningsheatet, og hadde raskeste tid, sammen med Josephine Onyia. Men i semifinalen falt hun på den første hekken, og fikk dermed ikke løpe i finalen. Hun hadde også en stressfraktur, som hun kjente tidlig på året, som ble verre av fallet i OL. Hun opererte leggen i november, og konkurrerte ikke i 2009.
Hun deltok ved Diamond League-stevnet i New York i 2010, og løp på sterke 12,78. Hun deltok også ved Lag-EM i friidrett 2010, der Sverige konkurrerte i First League, og hun løp der inn til 4.-plass med tiden 12,88.
Etter dette ble det opptrening og årlige operasjoner, og i 2013 fødte hun barn. Hun deltok ved SM 2014, og kom på 4.-plass med 12,16 sekunder. Deretter ble det opphold til januar 2015, der hun løp et stevne i Karlsruhe. Hun løp 60 meter hekk på 8,14, og kvalifiserte seg til EM innendørs, men måtte igjen avbryte sesongen.
I slutten av januar løp hun 60 meter ved Team Sportia-spelen i Falun, og løp på 7,42 og vant stevnet. Hun kom på 2.-plass ved Nordenkampen, bak Ezinne Okparaebo, og hun vant også 60 meter ved SM innendørs 2016, nesten to tideler foran Elin Östlund.
Ved EM i friidrett 2016 deltok hun på 100 meter hekk, men ble slått ut i semifinalen.
Aleksandr Prokhorov
Aleksandr Mikhajlovitsj Prokhorov (russisk: ; født 11. juli 1916 i Atherton i Queensland, død 8. januar 2002 i Moskva) var en sovjetisk fysiker mest kjent for å ha utviklet sammen med Nikolaj G. Basov teknikken for forsterkning av elektromagnetiske bølger ved stimulert emisjon som ligger til grunn for oppfinnelsen av maseren og laseren. For dette mottok han i 1964 Nobelprisen i fysikk sammen med Basov og Charles H. Townes.
Montafon
Montafon (uttales «månta-f å: n») er en dal i den østerrikske delstaten Vorarlberg. Den ligger lengst syd i delstaten, begynner ved Bludenz og strekker seg derfra sydøstover. Dalen dreneres av elven Ill og begrenses av fjellgruppene Verwall i nord og Rätikon og Silvretta i syd. Landskapet er dermed Vorarlbergs høyeste og mest alpine.
Aleksandr Prokhorov
Biografi
Prokhorov ble født i 1916 i Atherton i Queensland i Australia i en familie med russiske revolusjonærer som emigrerte fra Russland som ønsket å unnslippe fra undertrykkelsen fra den tsariske regjeringen. I 1923, etter oktoberrevolusjonen, kom de tilbake til Russland. I 1934 begynte Prokhorov på Statsuniversitetet i St. Petersburg for å studere fysikk. Han ble uteksaminert i 1939 og flyttet dermed til Moskva og begynte arbeidet sitt ved Lebedevs fysikkinstitutt i oscillasjonslaboratoriet som var ledet av akademikeren N. D. Papaleksi. Forskningen hans der var for det meste dedikert til hvordan radiobølger bevegde seg i ionosfæren. Ved starten av andre verdenskrig i Sovjetunionen ble han med i Den røde armé. Prokhorov var med i infanteriet, og ble skadet to ganger og fikk tre medaljer, inkludert modighetsmedaljen i 1946. Han ble tungt skadet i 1944 og kunne dermet ikke bevege seg mye, og ble derfor sendt tilbake til Lebedev instituttet hvor han skrev avhandlingen sin.
Montafon
Dalen har vært bebodd minst siden bronsealderen. I middelalderen var det betydelig gruvedrift i området, der spesielt jern, kopper og sølv ble utvunnet.
Stedsnavnene tyder på at dalen opprinnelig var bebodd av retoromanere. Overgangen til tysk (alemannisk) språk må ha skjedd i senmiddelalderen. Også kolonialiseringen av høytliggende områder gjennom walsere bidro til dette, men walserspråket er i dag stort sett forsvunnet.
I dag er kontakten nordover mot Bludenz og resten av Vorarlberg sterkere, noe gode vei- og jernbaneforbindelser sørger for. Det fins derimot ingen direkte veiforbindelse fra Montafon til Sveits. Istedenfor eksisterer nå med Bielerpasset en veiforbindelse vestover til Paznaun i Tirol.
Bueskyting under Sommer-OL 2000
Bueskyting var med på det olympiske programmet for tolvte gang under OL 2000 i Sydney. Det ble konkurrert om fire olympiske titler, en individuell for kvinner og menn og en lagkonkurranse for kvinner og menn. Sør-Korea ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran Australia med en.
Fylkesvei 2930
Fylkesvei 2930  går mellom Rødungstølen og Gullhagen i Ål kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 244.
Rikard III av Normandie
Rikard III av Normandie (født 997/1001, død 6. august 1027 i Rouen), hertug av Normandie, var den eldste sønnen til Rikard II som døde i 1026.
Bakgrunn
Omkring år 1020 ble Rikard sendt av sted av sin for med en stor hær å komme sivigerbroen Reginald I (den senere greve av Burgund) fra fangenskap. Han var blitt tatt til fange av biskop og greve Hugo av Chalon.
Hertug
When Rikard II døde i august 1026 ble han, som eldste sønn, den neste hertug av Normandie, som Rikard III. Kort tid etter at han kom til makten gjorde hans bror Robert opprør mot ham. Robert var utilfreds med at det eneste han hadde å regjere over var provinsen Hiemois i randen av Normandie. Han innledet en beleiring av byen Falaise. Men opprøret slo feil - Rikard tok ham til fange. Etter at Robert hadde sverget ham troskap, slapp han ham imidlertid fri.
Rikard III selv var hertug i kun noen få måneder, og fikk aldri anledning til å prege hertugdømmet Normandie eller omgivelsene. Kort tid etter at han hadde oppløst sin hær og vendt tilbake til Rouen, døde han brått.
Dødsfall
Hans død så kort tid etter sin far var omgitt av omstendigheter som er blitt karakterisert som mystiske. Han var da bare tyve år gammel. Hertugdømmet gikk ved hans død til hans yngre bror Robert I, den 6. hertug av Normandie, og en av forfedrene til dagens britiske kongefamilie.
Det har blitt diskutert om det nettopp var broren Robert I fikk storebroren ryddet av veien, men til tross for at han hadde personlig motiv har det aldri vært mulig å bevise noe. Men han endte opp med tilnavnet «Djevelen», «Robert le diable». Guillaume de Jumièges hevder at det var et giftmord. Robert av Torigni, som skriver noe senere, henimot 1125, presenterer broren Robert som giftmorderen. Det er umulig å verifisere disse påstandene.
Barn
Rikard III hadde barna Alice av Normandie og Agnes d'Evreux med to ukjente elskerinner, men ikke med sin hustru Adela (eller Alix), grevinne av Contenance (1009-5. juni 1063), som var den nest eldste datter til kong Robert II av Frankrike og Constance av Arles. Etter at Rikard III døde ble hun gift med grev Balduin V av Flandern.
Robert A. Heinlein
Robert Anson Heinlein (født 7. juli 1907 i Butler i Missouri i USA, død 8. mai 1988 i Carmel, California i USA) var en amerikansk forfatter som hovedsakelig er kjent for sciencefiction-fortellinger. I mange år var Heinlein, Isaac Asimov og Arthur C. Clarke kjent som «De tre store» innenfor genren.
Biografi
Heinlein ble født 1907 i Butler i Missouri, men vokste opp i Kansas City i Missouri. Minner fra barndommen blir hyppig brukt i bøkene hans, men han fridde seg etter hvert fra tidens rådende moral- og samfunnssyn (sterkt luthersk moral og raseskille).
Hans yrkeskarriere startet som marineoffiser, noe som også satte spor i bøkene. Et kortvarig ekteskap fulgte. Hans kone nummer to var Leslyn Macdonald, som var politisk radikal, noe han også ble. Tjenesten i marinen ble avbrutt på grunn av lungetuberkulose i 1934. Hans sengeleie i den forbindelse førte til at han beskrev en fiktiv vannseng detaljert nok til at ingen senere fikk patent på den.
Etter et kort mellomspill ved UCLA (matematikk/fysikk) gikk han inn i politikken, mens han hadde forskjellige jobber. Han stilte til valg til delstatsforsamlingen og tapte stort, noe han «hevnet» mange år senere i Friday (1982) som har en beskrivelse av californisk politikk. Han ble sterkt involvert i Upton Sinclairs sosialistiske bevegelse EPIC (End Poverty In California), men holdt seg senere ute av slike bevegelser. Han ble derfor lite berørt av McCarthy-periodens forfølgelse av annerledestenkende.
Marinepensjonen var liten, og behovet for tilleggsinntekter førte til at han fikk solgt sin første novelle til Astounding magazine i 1939. Han ble raskt ledende i bevegelsen for «sosial science fiction».
Annen verdenskrig ble tilbragt som flyteknisk ingeniør i Philadelphia Naval Yard sammen med blant andre sciencefiction-forfatterne Isaac Asimov og L. Sprague de Camp. Etter krigen fikk han inn fire noveller i The Saturday Evening Post med The Green Hills of Earth som første i februar 1947. Det bragte ham ut av magasin- og paperback-kategorien for alvor. I samme periode laget han story og scenario, deler av scriptet og en god del av effektene til den halvdokumentariske filmen: Destination Moon. (Filmen fikk Oscar for beste filmeffekter). Han skrev så å si alle sine såkalte Juveniles utover i 1950-årene med fast forleggeravtale.
Heinlein ble skilt for annen gang i 1947 og ble gift med Virginia «Ginny» Gerstenfeld året etter. Dette ekteskapet varte de 40 årene han hadde igjen å leve. Det er ingen tvil om at Ginny var modell for de intelligente og individualistiske kvinnekarakterene han etter hvert beskrev. Paret reiste sammen jorden rundt i 1954–55, noe som ga bakgrunnsmateriale for flere bøker. Ginnys innflytelse viser igjen at hun ble den første til å lese gjennom råmanuskriptene, og var kjent for at hun var en bedre ingeniør enn ham. Politisk ga han opp den utopiske sosialismen til fordel for individualisme tilsatt en sterk vilje til å rokke ved «gitte» idealer, og en god porsjon sunn sans.
Med «juvenilene» bygget han seg opp en stor leserkrets av vitenskapsinteressert ungdom. Da Starship Troopers ble avvist av forlaget som for kontroversiell, fant han tiden moden for andre ting. Han skrev fra da av «my own stuff, my own way» og skrev en rekke bøker som flyttet grenser for science fiction (SciFi), inklusive hans best kjente, Stranger in a Strange Land (1961).
Fra 1970 av var livet preget av sviktende helse som startet med peritonitt, som det tok to år å komme over. Skrivingen fortsatte med Time Enough for Love (1973), som innførte mange temaer han kom tilbake til. Hans evne som popularisator ble satt på en hard prøve med to artikler for Britannica Compton Yearbook. Artiklene ble riktige, men etterordet inneholdt direkte feil.
Ginny og han reiste landet rundt for blodgiversaken. Han var æresgjest for tredje gang ved World Science Fiction Convention i Kansas City, Missouri (1976).
På ferie på Tahiti i 1978 fikk han et forbigående anfall av iskemi som medførte sterkt nedsatt helse og utmattelse. Undersøkelser viste at det var en blokkert karotidarterie, og han var en av de første i verden som fikk utført en bypassoperasjon. Samme år deltok han i en høring for en komité sammensatt av Representantenes hus og Senatet, hvor han uttalte at spin-offs fra romforskning og -teknologi var svært så nyttige for pleie og stell av eldre og uføre.
Bøker og forfatterskap
Heinlein bidro til det amerikanske vokabularet med uttrykkene «grok», «TANSTAAFL» og «waldo». I tillegg var han tidlig ute med mobiltelefon som mikroimplantat bak øret.(The Puppet Masters, 1951.) Kims spill ligger tydelig til grunn for hukommelsestreningen til «Perfect Witness» (Stranger in A Strange Land) og tilsvarende for hovedpersonen i Citizen of the Galaxy.
Forfatterskapet – tidlige bøker
Hovedtemaene i hans omfattende produksjon var radikal individualisme, libertarianisme, religion, forholdet mellom fysisk og emosjonell kjærlighet og uvanlige familiekonstellasjoner. Bak dette kan en spore innflytelse fra blant andre Rudyard Kiplings verker.
Hans evne til å gå inn i mentaliteten til sine fiktive personer førte til stor forskjell i hvordan leserne oppfattet bøkene. Starship Troopers fra 1959 ble beskyldt for rendyrket fascisme, mens Stranger in a Strange Land to år senere førte ham i front for den seksuelle revolusjon og tidens motkultur.
Heinleins forfatterdebut fra 1939 ble først utgitt i 2003. Som roman er den ikke på høyden, men er innom mange av ideene som dukker opp i senere bøker. Waldo inneholder forøvrig de fleste elementene til alternative verdener som kan nås via tenkning. Han forsøkte også å leve ut en del av ideene, slik som nudisme og fri kjærlighet allerede i sitt ekteskap nr. 2. Under den kalde krigen, fikk han bygd et bomberom under huset, som beskrevet i Farnham's Freehold og The Number of the Beast.
Etter denne boka begynte Heinlein først å selge noveller og siden bøker som var langs en tidsakse. Denne ble kartlagt i Astounding i mai 1941, med alle signifikante politiske, kulturelle og teknologiske faktorer. Etter hvert ble det flere historier som avvek fra denne, noe som kunne forklares på hans måte med «Pantheistic solipsism|World as Myth» – at de hørte hjemme i ett av mange parallelle univers.
Hans første bok Rocket Ship Galileo ble avvist fordi månen var for langt ute. Den fikk han til slutt solgt til Scribner s som deretter solgte en av hans bøker til jul hvert år inntil Starship Troopers. Åtte av disse ble illustrert av Clifford Geary. Flere av bøkene kom først som føljetonger i magasiner, som det amerikanske motstykke til Speideren under andre titler. Hans sterke trang til (uortodokst) privatliv gjorde ham utilgjengelig for utenforstående, noe han vel regnet nødvendig så lenge mye av det han skrev var for ungdom, samtidig som han stadig utga mer radikale ideer i sine senere bøker.
De ungdomsrettede bøkene er en blanding av voksen- og ungdomsstoff. Mange har som tema å være ung i en voksenverden. På overflaten er de enkle fortellinger, mens den unge hovedpersonen håndterer verden inklusive dumme voksne, på en høyst sofistikert måte. Det ble for mye for enkelte forleggere da han lot unge mennesker delta i en revolusjon og bruke våpen. Da er det ikke nevnt en noe forvirret holdning til hva sex var for noe. Heinlein var svært bevisst slike restriksjoner, men klarte å smugle mye inn uten å bli for direkte.
Hans tekniske beskrivelser var til enhver tid «State of the art». Han kunne bruke uker på ingeniørmessige beregninger med papir og regnestav (før kalkulatoren) som resulterte i noen få linjer i manus. Maskiner han introduserte var gjennomtenkt slik at de trolig fremdeles er patenter, bare for bruk i rommet.
1961–73
Mellom Stranger in a Strange Land (1961) og Time Enough for Love (1973) skrev Heinlein sine mest omdiskuterte bøker. Han tok åpent opp temaer han hadde spart på mens han skrev for unge, og utforsket individualisme (libertarianisme) og psykisk og emosjonell kjærlighet ikke nødvendigvis sammen. Han ventet lenge før han ga ut Stranger in a Strange Land, og ble likevel beskyldt for å ha inspirert Charles Manson, noe Manson benektet – han hadde ikke lest boken. Det ble stiftet et «religiøst» samfunn: Church of All Worlds som kopierte mye av religionen fra boken. The Moon Is a Harsh Mistress beskriver måneboernes revolusjon mot de jordiske makthaverne med sterke meninger om faren ved enhver form for sentralisert regjering, inklusive republikanske, mot den nødvendige individuelle frihet. Han innfører matriarkat som nødvendig samlivsform i storfamiliegrupper (for få kvinnelige «lunatics»). Av interessante tekniske detaljer finner vi magnetdrevne tunneltog og katapulter brukt som kanoner mot Jorden og en selvbevisst datamaskin som kaller seg Adam Selene (navn valgt med omhu).
Fra før å ha skrevet et fåtall short stories i fantasygenren, skrev han nå sin første fantasyroman: Glory Road. Både Stranger in a Strange Land og I Will Fear No Evil blander «hard» SciFi og fantasy med mystisisme og satire over regjering og organisert religion. Den sistnevnte boken er regnet som heller svak, noe som kan skyldes helseproblemene.
Seneste arbeider 1980–1987
Etter en syvårs arbeidsstans, var han i gang igjen og skrev 5 bøker. Han rakk ikke å lage annet enn notater til nr. 6, som skulle bli en ny bok i «World as Myth»-sekvensen. Bøkene er tydelige m.h.t. hva Heinlein mente og trodde om styresmakter, religion – og sex. Mottakelsen hos leserne var blandet.
Noen av bøkene som The Number of the Beast og The Cat Who Walks Through Walls starter som vanlige SciFi-historier, men ender fort opp i magisk realisme og fantasy. Meningene er delte om han hadde mistet grepet på science-delen av faget, eller om han satset på å sprenge grenser. De som kjente godt til Stranger in a Strange Land, helte mest til siste påstand. World as Myth forekommer for første gang i The Cat Who Walks Through Walls.
Tendensen til å referere til seg selv og eget liv, kan spores fra Stranger in a Strange Land av, og er tydelig i The Cat Who Walks Through Walls, hvor hovedpersonen er en handikappet militærveteran som skriver bøker og finner sammen med en kvinne som har mange av fru Ginnys trekk. Selvironien redder bøkene som god lesning for dem som kjenner til tidligere bøker. Noen vil finne det sjarmerende at personer fra alle slags miljøer i «Multiverset», finner sammen på en planet som ligner på Midtvesten like før annen verdenskrig – andre vil bli skuffet. Job: A Comedy of Justice er en bitende satire over fundamentalistisk kristendom.
Posthumt
Det er utgitt enkelte verker også etter hans død: For Us, The Living: A Comedy of Customs og Grumbles from the Grave (korrespondanse mellom Heinlein, agent og forlegger) i 1989, 1992s Tramp Royale, om reisen fra 1950-årene, en bok om deltakerdemokrati fra 1946 og et hyllestbind: Requiem: Collected Works and Tributes to the Grand Master inklusive småstubber som ikke var gitt ut før. Off the Main Sequence (2005) inneholder tre noveller Heinlein selv kalte «stinkeroos». Spider Robinson, kollega, venn og beundrer skrev Variable Star basert på Heinleins notater fra 1955, utgitt med Heinleins navn øverst og med største fonter.
Politisk
Historiene hans kan se ut til å begrunnes fra alle ender av det politiske spekteret, fra «Arbeid for trygd»-lignende forhold til hippietilstander. Innimellom kommer både antikrig (Vietnam) i Glory Road og militarisme i Starship Troopers. To Sail Beyond the Sunset kan beskrives som høyrevridd, men med svært uortodokse sex- og familiekonstellasjoner. Dette skyldes nok at hans fiktive personer ble så levende for ham, at de ikke kunne være annerledes i det samfunnet han la premisser for. Ville han ha en annen reaksjon, måtte han også forandre bakgrunnen. Den fant man ofte i tidligere bøker.
Det er tråder i hans tanker om politikk som er gjennomgående. Fra de tidligste verker er han antiautoritær, og lar sine personer trosse myndighetenes ordrer. Revolusjon mot stivnede myndigheter som bare vil beholde makten i The Moon Is a Harsh Mistress, kan tolkes som en lignelse på hva som skjer generelt med makt som har vært etablert for lenge. Religion innbakt i eller makten bak en regjering, får sitt pass påskrevet i flere varianter, som i Stranger in a Strange Land og «If This Goes On» (1940). Militærvesenet som sådant fremstilles dels som idealistisk og dels som kynisk, avhengig av makten bak. Best ser han seg tjent med frivillighet for å forsvare et fritt samfunn.
Kommunisme og andre organiserte massebevegelser med fellesskapsfilosofi som grunnlag for å utøve vold på vegne av «bevegelsen», møtte liten sympati. Han var klar på at sovjetstaten var et politisk og sosialt misfoster, og publiserte gode råd om hvordan vestlige turister kunne slippe unna overvåkning. Marx' tankegang om at de sosiale strukturer blir gitt av de materielle omgivelsene, ligger hele tiden i bunn («månen er som den er, altså blir måneboere slik månen vil»). Malthus' tanker om befolkningsvekst er også til stede. Jorden befolkes ut over hva ressursene tillater, og menneskeheten må ut for å brødfø seg. Måten det skjer på er via sterke individer som tvinger fram endringer – ikke via forsteinede politiske strukturer som bare vil ha status quo. Han er også klar på at historien er syklisk – ikke progressiv som Marx hevdet. Revolusjonen på månen førte øyeblikkelig til innstifting av «The Lunar Republic» – og så var utviklingen i trygg gang mot neste fase av forsteining. Eneste vei rundt dette problemet synes å være å leve på siden av det, slik mange av hans «rasjonelle anarkist»-hovedpersoner gjør, og han selv prøvde å gjøre.
Rasespørsmål
Heinlein vokste opp i et rasedelt USA, men var tidlig ute med signaler om sine holdninger. Han lot sine unge helter både avvise hudfarge og avstamning som grunn for avvisning, allerede i sine 40-tallsbøker. Før 1960 var tilstedeværelsen av mørkere hudfarger enn grønnskolling en sjeldenhet i SciFi. Heinlein presenterer ofte personer leseren finner sympatisk, for senere i boken å la personen redegjøre for en svært så blandet avstamning. Klassisk er det når hovedpersonen først viser seg å være mørk ved å få transplantert en ganske knortete fot med rikelige rødlige hår, som er den eneste forlikelige foten i et tyvetalls kjente universer, som motstykke til den mørkebrune som allerede hørte til. Dette finner man aldri igjen på bøkenes omslagsbilder. Friday som er hovedperson i boken av samme navn, karakteriserer seg som permanent solbrun, men er gyllenrosa på bokforsiden, men det kan være i ett av den hemmelige agentens kamuflerte oppdrag.
Rasetemaet var tilstede i Farnham's Freehold (serie 1941, bokform 1949), hvor en hvit familie i et bomberom utsettes for en atomkrig og blir kastet inn i en fjern framtid der de fargede har all makt, mens de hvite har samme vilkår som de første negerslavene som ble importert til Amerika. Sixth Column aka The Day After Tomorrow skildrer en panasiatisk erobring av USA, med en av japansk avstamning som en av heltene i motstandskampen. Heinlein skrev senere om denne boken etter at en del av hans asiatiske venner hadde påpekt at settingen var egnet til å bli misforstått, og beklaget at den var kommet for tidlig fra hans hånd. Eksemplene er flere når det gjelder hvite byråkrater (navn tyder på det) som er dumme, feilinformert, eller velmenende forutinntatt.
Noen av de utenomjordiske artene som presenteres i bøkene, kan tolkes som allegoriske jordisk-etniske eller sosioreligiøse grupperinger. Marsboerne hans er menneskene langt overlegne, med unntak av at de er ukjent med fenomenene humor og latter. Både i The Puppet Masters og Starship Troopers møter vi kollektive vesener som kan være metaforer for kommunister. Heinlein har imidlertid oftest skildret sine romvesener på en måte som umuliggjør tolkninger utover at forskjeller nødvendigvis finnes, og det er stupid ikke å være åpen for dem.
Individualisme og selvbestemmelse
Heinlein trodde på utdanning som basis for individualisme. Voksenkompetanse oppnådde man både i og utenfor organisert skolevesen, jfr. Rudyard Kiplings Kim. Samtidig påpeker en av hans personer i The Number of the Beast at «doktorat i utøvende komparativ folkedans med hovedvekt på venstrefotbevegelser» bidrar til å svekke det akademiske nivå, og «spesialisering er det nok av hos insektene.»
Individets evne til å skape seg selv blir grundig belyst i romanen I Will Fear No Evil og novellene «All You Zombies—» (på norsk som «Zombiene» i antologien Nazar 1: Timeglass) og «By His Bootstraps» (på norsk som «Bite seg selv i halen» i antologien Himmelstorm). Leseren får undres over hvor menneskeheten ville være hvis vi laget om de sosiale reglene til å passe oss i stedet for, som han ser det, omvendt. Hans posthumt utgitte svar var: lykkeligere, og med adferd, sansning og moral mye mer i tråd med virkeligheten.
Om menneskene som seksuelle skapninger
Heinleins frihetsidealer var også merkbare på det seksuelle området. I 1939 finnes et hint, hvor dialogen mellom to menn går fra duellpistoler til farge på neglelakk. «All You Zombies—» (1959) er historien om en person som endrer kjønn og drar tilbake i tiden, har sex med seg selv og føder seg selv.
Stranger in a Strange Land (1961), har seksuell sjalusi som ett av hovedtemaene, hvor Jill som usofistikert sykepleier(!) lærer å sette pris på sin egen ekshibisjonisme, foruten å inngå i et broget miljø der sex er en måte å uttrykke samhørighet på. Heinlein lar ofte sine hovedpersoner drøfte eller delta i aktiviteter som samtiden satte spørsmålstegn ved. Han lar en av personene ramse opp hele seks kjønn, inklusive biseksualitet.
I sine senere bøker tok Heinlein opp temaer som incest og barns seksuelle natur. Han lar Lazarus Long i Time Enough For Love bruke genetiske eksperimenter med griser for å vise søsken at det ikke er bra med innavl, men lar de samme søsknene gifte seg etter at han har forvisset seg om at dette ikke kan gi uheldige følger (De stammer fra samme embryo, trolig fra en av hans etterkommere.). Han har senere sex med sin mor, som senere blir en av hans koner. Samme kvinnen forteller i To Sail Beyond the Sunset at hun ikke kunne få to av sine barn fra å ha sex sammen, og at hun da sendte dem til faren og sluttet å bry seg. Heinlein lar i det hele sine senere skikkelser gå så langt at de passerer tabugrenser mange vil føle er berettiget.
Kanskje den fineste form for seksuell frigjøring i bøkene er måten å fremstille kvinneskikkelser på. De er nesten uten unntak skildret som generelt kompetente, intelligente, modige, sterke og med pragmatisk kontroll og oversikt som er på høyde med mannens – og ofte mer. Han er imidlertid ikke helt fri for kvinnelige stereotypier som sekretæren gifter seg med sjefen (Double Star) og ellers lar følelser få innflytelse på jobben. Ungdomsbøkene har eksempler på unge damer som rykker ut og hjelper den umodnere helten til suksess, uten at det nødvendigvis ender i ekteskap.
Filosofiske trender
I 30- og 40-årene var Heinlein interessert i Alfred Korzybski s General Semantics og deltok i flere seminarer om emnet. Synspunkene på epistemologi synes å komme fra dette, og hans hovedpersoner er ofte opptatt av at semantikk er et viktig verktøy. Han lanserer til og med et nytt språk fritt for de emosjonelle konnotasjonene ethvert nåtidig språk er belemret med ifølge Sapir-Whorf-hypotesen.
Freud, psykoanalyse og religionsfilosofien til P. D. Ouspensky var framherskende på denne tiden, og Heinlein bruker tanker fra disse, men skeptisk i forhold til Freud, etter at en redaktør prøvde å lese freudianske symboler i ungdomsbøkene. Kulturell relativisme er gjennomgående i bøkene, og Margaret Mader i Citizen of the Galaxy henspiller klart på Margaret Mead. Omkring 2.verdenskrig var kulturrelativismen eneste alternativ til rasisme, som Heinlein var sterkt mot. Mange av tankene omkring dette er nå tært bort av tiden, selv om også en slik påstand vil bli omdiskutert.
I To Sail Beyond the Sunset lar Heinlein hovedpersonen, Maureen Long, hevde at hovedpoenget med metafysikken er å stille spørsmål som: «Hvorfor er vi her?» «Hvor går vi etter døden?» og så videre, og «du har ikke lov til å svare på disse spørsmålene». Når du svarer krysser du grensen til religion. Hun gir ikke noen begrunnelse utover at spørsmålene er skjønne, men mangler svar. Heinlein selv hevdet at deduktiv tenkning er strengt tatt tautologisk mens induktiv tenkning alltid vil være undergitt tvil. Den eneste sikre kilde til viten er direkte erfaring, som er mangelvare når det gjelder fremtiden. Hennes sønn/elsker/ektemann Lazarus Long bemerker i en annen bok at for å svare på de «store» spørsmålene i universet, var det nødvendig å stå «utenfor». Som forfatter innfører Heinlein World as Myth/panteistisk solipsisme og gir på en måte et slikt litterært utgangspunkt.
Innflytelse og påvirkning
Sammen med Isaac Asimov og Arthur C. Clarke, regnes han som en av «De tre store» i «SciFis Gullalder». De gjorde mye for å få sjangeren ut av pulp-magasinstadiet og mot anerkjennelse som «riktig» litteratur. Det meste av hans produksjon har kommet i stadig nye utgaver og opplag, og er i stor grad tilgjengelig som paperbacks fortsatt.
Han var på toppen av krefter og karriere mens den såkalte sosiale science fiction (voksentemaer behandlet på en litterær måte) sprang ut som sjanger til avløsning av den mer harde (vitenskap og tøffhet). Paradoksalt nok ble Heinlein samtidig hyllet for aldri å slakke på kravene når det gjaldt ingeniørfag. Han sa seg stolt over det. Få andre har gitt navn til Mars-kratere (Heinlein-krateret) på grunn av litterære prestasjoner.
Heinleins betydning for andre forfattere var stor. Han mottok den første Grand Master Award som ble delt ut av Science Fiction and Fantasy Writers of America i 1974 for sitt samlede forfatterskap. En litteraturkritiker (James Gifford) skriver at: «Skjønt mange har overgått ham i antall skrevne sider, kan svært få kreve å være likestilt med ham når det gjelder bred og fruktbar innflytelse. Mengder av forfattere fra Golden Age og til i dag krediterer Heinlein for å ha brutt vei for deres karriere og satt preg på stil og historier.»
Hans bidrag til det engelske språk som «waldo», «TANSTAAFL», «Moonbat» og «Grok» er utbredt langt ut over SciFi-entusiastenes rekker. Historiene hans sammen med Asimovs bidro i sterk grad til at romforskning gikk inn som noe normalt og ikke eventyrlig, i publikums sinn. Den halvdokumentariske filmen Destination Moon bidro til at det russiske Sputnik-forspranget ikke ble større enn det ble. Mange astronauter og andre NASA-ansatte har fremhevet Heinleins ungdomsbøker som betydningsfulle for valg av yrke.
Utmerkelser
Heinlein mottok fire Hugo Award i tillegg til tre «Retro Hugo» for år da prisen ikke ble delt ut. Han ble også tildelt den første «Damon Knight Memorial Grand Master Award» fra Science Fiction and Fantasy Writers of America.
Bibliografi
Etter en forfatterkarriere på 49 år omfatter oversikten 32 romaner, 59 noveller og 16 novellesamlinger. Dertil kommer fire filmer. I tillegg kommer endel mer grøsserpregede tekster, som The Unpleasant Profession of Jonathan Hoag (1942, samleutgave 1989) for eksempel.
Gambia under Sommer-OL 2004
Gambia under Sommer-OL 2004. To sportsutøvere, en mann og en kvinne fra Gambia deltok i friidrett under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var sjette gangen Gambia deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje. Friidrettsutøveren Jaysuma Saidy Ndure var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Robert A. Heinlein
Romaner
Bøker som anses mest for ungdom er merket med stjerne*.
Den sentralafrikanske republikk under Sommer-OL 1984
Den sentralafrikanske republikk under Sommer-OL 1984. Tre mannlige sportsutøvere fra Den sentralafrikanske republikk deltok i friidrett og boksing under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. De var andre gangen som Den sentralafrikanske republikk deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Ingebjørg Kosmo
Ingebjørg Kosmo (født 26. november 1966) er en norsk operasanger (mezzosopran) fra Fauske. Hun studerte på Musikkonservatoriet i Trondheim og Operahøgskolen i Oslo og har vært knyttet til Den norske opera siden 1997. Hun har vært solist med Berliner Philharmoniker, festspillene i Salzburg, Proms i Royal Albert Hall og gitt stemme til Anitra i Bergen Filharmoniske Orkesters innspilling av Peer Gynt.
Hun er gift med operasjef Bjørn Simensen. Jørgen Kosmo var hennes onkel.
Roller
Noen av rollene hun har hatt
Julius Caesar Scaliger
Julius Caesar Scaliger eller  Giulio Cesare Scaligero (født 23. april 1484 i Riva del Garda, død 21. oktober 1558 i Agen i Frankrike) var en italiensk polyhistor og far til Joseph Scaliger.
Som ung tok han del i krigene i Italia. Siden begav han seg i 1529 til Agen i Frankrike, hvor han i begynnelsen virket som lege. Han studerte oldtidsspråkene, men var også interessert i mange andre former for vitenskap. Forfengelig og trettekjær som han var, kom han i polemikk med adskillige andre vitenskapsmenn. Han diskuterte blant annet med Erasmus fra Rotterdam.
Han interesserte seg også for filosofi; han forfattet blant annet verket Exercitationes de subtilitate ad H. Cardanum (1537). Etter hans død utkom Epistolæ et orationes (1600) og Lettres grecques à Imbert (1877).
Bryne Stadion
Bryne stadion  er Bryne Fotballklubbs hjemmebane. Stadionet har en kapasitet på ca. 10 000, hvorav 2 507 er sitteplasser. Gressmatten er blitt omlagt tre ganger i 1960, 1988 og 1998. Gressmattens lengde er 105 meter, og bredden er 67 meter. Publikumsrekorden ble satt i 1977 mot erkerival Viking FK. Da var det 14 500 tilskuere på stadion.
Utbyggingsplaner
Fra 2005 planla klubben og investorer et nytt stadion med navn Jæren Arena, med 8146 seter samt 390 VIP-seter. Alle sitteplassene skulle bli under tak og anlegget skulle koste cirka 150 millioner kroner. Arkitektkontoret Link signatur tegnet stadionskissen.
Planene om Jæren Arena ble skrinlagt i mai 2008 pga. kostnadsoverskridelser.
Norchestra (band)
De første årene
Alf Wilhelm Lundberg var initiativtaker til trioen, som fikk platekontrakt i 2007. Trioens medlemmer traff hverandre mens Lundberg og Lundø var elever på musikklinja ved Skeisvang videregående skole i Haugesund, og hvor Jamne var slagverklærer. På Lundbergs eksamenskonsert framførte han verket som skulle bli opptakten til Norchestra: "Moon and Sun, Clouds and Wind". Trioen gikk gjennom to navneendringer, først Alf Wilhelm Lundberg's Symphonic Trio, så Shifting Sands, til navnet ble Norchestra. Den første tiden framførte trioen musikken sin hovedsakllg i konsertsaler på Vestlandet.
To Glass-perioden
Fra 2004 til 2005 var Norchestra husband på jazzklubben "To Glass" i Haugesund. I denne perioden fikk trioen testet ut musikken hver uke for et lydhørt publikum, noe som var avgjørende for utviklingen av den samspilte trioen.
Oslo
Etter å ha spilt hovedsakelig for et vestlandsk publikum sørget Miloud Guiderk for å presentere Norchestra for Oslo-publikummet på Cosmopolite den 20. april 2007. De etterfølgende dagene benyttet Norchestra tiden til å gå i Rainbow Studio for å spille inn materiale til et album med Jan Erik Kongshaug bak spakene. Etter innspillingen var ferdig mikset i september samme år fikk trioen kontrakt med Karl Seglems selskap NorCD, og i februar 2008 kom debutalbumet Norchestra ut. Albumet høstet lovord fra en samstemmig musikkpresse og trioen la ut på lanseringsturné. I oktober samme år kom den tyske agenten Birgit Nixdorf til Haugesund i ens ærend for å høre Norchestra spille på Kulturnatt. Dette resulterte i at Nixdorf skrev kontrakt med Norchestra.
Kölsch
Kölsch er en øltype som tradisjonelt brygges i og omkring Köln i Tyskland. Nå brygges typen også av en rekke håndverksbryggerier i USA.
Kölsch er et svært lyst, overgjæret øl, med middels humlebitterhet og tørr finish. Alkoholinnholdet ligger mellom 4 og 6 prosent.
Tradisjonelt serveres Kölsch i rette glass, på et fat hvor ølglassene utgjør en krans omkring et håndtak.
Produksjon
Det er et stort, men avtagende mangfold i Kölsch' produksjon. Opprinnelig var det over 100 forskjellige merker, men i 2008 var dette antallet sunket til 26. Det ble også satt restriksjoner ved at noen av de største bryggeriene kun fikk produsere én type hver. Det finnes likevel mindre bryggerier som produserer spesielle varianter. Enkelte Kölsch-merker er produsert på kontrakt for andre bryggerier.
De største merkene er:
Til sammen utgjør disse tre merkene om lag 60 prosent av den årlige produksjonen av Kölsch.
Peter Wilson
Peter Wilson eller Pete Wilson er navnet til flere personer:
Sandsøy kirke
Sandsøy kirke ligger på Nordsand på Sandsøya i Harstad kommune i Troms og Finnmark. Kirka er ei langkirke i tre. Den ble bygd i 1888 og har 200 plasser. Arkitekt for kirka var Ole Scheistrøen.
Den forrige kirka på Sandsøya ble bygd i 1765 og flyttet til Bjarkøya i 1886. Noe av interiøret i den gamle kirka ble senere gitt tilbake til Sandsøya, og er nå plassert i dagens kirke.
Sandsøy har vært kirkested i lang tid. Den tidligste kilden til en kirke på stedet er fra rundt 1350, men det finnes en statue av Olav den hellige fra kirken som kan dateres til midten av 1200-tallet. Muligens brant en kirke på stedet i 1633. Denne var opp mot femti år da den brant. Alternativt ble det revet en gammel kirke på stedet i 1640, og en ny ble bygd i stedet. Man vet sikkert at en kirke ble revet i 1765 og en ny kirke stod ferdig i 1766. Denne kirka ble flyttet til Bjarkøy i 1886. Dagens kirke ble så bygd i 1888. Alle disse kirkene har stått på samme sted.
Petroleumsgeologi
Petroleumsgeologi er læren om naturlige forekomster av petroleum og om hvordan geologiske prosesser har bidratt til å danne, transportere og lagre petroleum i naturen. Petroleumsgeologi kan og defineres som deler av geologi anvendt til leting og utvinning av olje og gass.
Dannelse av petroleum
Olje og gass dannes fra dyre- og planterester ved høyt trykk og temperatur. Planteplankton fra dyphavene gir det største bidraget og det dannes gass og lette olje-kvaliteter. Dyreplankton gir gjerne tyngre olje. Høyt organisk innhold i sedimenter kjennetegnes ved mørk farge som ved økt trykk forvandles til svartskifer; såkalte kildebergarter.
Petroleumsreservoar
Olje/gass vil ved økende trykk og temperatur presses ut av svartskiferen. Væsken migrerer over til porøse sedimenter, sprekker og eventuelt videre opp mot jordoverflaten. Mesteparten vil samles opp i såkalte reservoarbergarter.
Osage (elv)
Osage River er ei elv som renner midt i delstatene Kansas og Missouri i USA, og munner ut i elva Missouri ved Jefferson City, like før Missouri-elvas utløp i Mississippi River. Osage River er 580 km lang, hvorav en del av elveløpet utgjøres av den kunstige, oppdemmede Lake of the Ozarks som skapes av Bagnell-demningen. Osage renner fra østre Kansas og rett østover inn i Missouri. Elvas nedslagsfelt er 39 627 km². Øverst kalles elva Marais des Cygnes, og det er en rekke sideelver som delvis er regulerte.
Fylkesvei 4360
Strekningen mellom Nærbø og Varhaug var en tid del av riksvei 505.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 160. Da veien fikk nytt nummer ble den samtidig forlenget fra Nærbø til Varhaug med en delstrekning av den tidligere fylkesvei 181.
Atle Johansen
Atle Johansen, også kjent under artistnavnet «Anton Dead», (født 20. november 1979) er en norsk heavy metal-bassist, kjent fra bandene V:28 og Ancestral Legacy.
Diskografi
V:28
Ancestral Legacy
Guitars Only
Guitars Only er et musikkalbum med The Beatniks, utgitt i 1990.
Pend Oreille River
Pend Oreille er ei elv som renner gjennom delstatene Montana, Idaho og Washington i USA og så vidt det er i Canada, og munner ut i elva Columbia i en stor bue nord for Spokane. Hele vassdraget er 855 km langt, og er oppdemmet ikke så langt ovenfor munningen gjennom Albert Falls-demningen som skaper Pend Oreille Lake på 383 km². Ovenfor denne, dvs i delstatene Idaho og Montana, heter den dominerende strekningen av vassdraget Clark Fork. Utspringet er øverst ikke langt fra delstatshovedstaden Butte i Montana, nord for Pioneer Mountains. Elvas nedslagsfelt er 64 750 km².
Bersntol
Bersntol, Valle del Fersina eller Valle dei Mòcheni er en nordlig sidedal til Valsugana i Trentino (Italia). Dalens elv, Fersina, er en bielv til Adige. Bersntol begynner ved Pergine Valsugana og strekker seg nordøstover til Lagoraifjellene, Dolomittenes sydligste fjellkjede. Flertallet (60 %) av befolkningen i dalen snakker «bersntolsk» (eller mòcheno), en variant av zimbrisk (som i sin tur hører til den bairiske dialektgruppen av det tyske språk).
Kommuner
Den førstnevnte av disse ligger på dalens høyre (nordvestlige) side og er italiensktalende. De tre andre ligger på dalens venstre side og er overveiende zimbrisktalende.
Dalens navn
Dalen heter «offisielt» Valle del Fersina etter elven Fersina. På tysk heter dalen Fersental. Den bersntolsk-zimbriske formen av Fersental er Bersntol. På italiensk er det nå blitt vanlig å omtale dalen som Valle dei Mòcheni, altså egentlig «bernstolernes dal». Betegnelsen mòcheni for dalens zimbrisktalende beboere kommer visstnok av at disse ofte bruker ordet mochn (= standardtysk machen = «å gjøre, lage, fremstille»).
Bersntolsk språk og kultur
Som de andre zimbriske språkøyene i Nord-Italia ble også Bersntol bosatt av tyskspråklige emigranter tidlig i middelalderen (1200- eller 1300-tallet). Kontakten til det tyskspråklige området var etter dette ytterst sporadisk, slik at språket i dag er gjensidig uforståelig med andre tyske dialekter. Befolkningen levde av gruvedrift, landbruk (under nokså harde og kummerlige betingelser) og som kremmere.