cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maddad
Mormaer Maddad er mest berømt for å være far til den norrøne jarlen Harald Maddadsson, eller Arailt mac Mataid som gæliske kilder kaller ham. Maddad giftet seg med Margarete Håkonsdatter, datter av Håkon Pålsson, sønn av Torfinn den mektige. Gjennom dette ekteskapet ble deres sønn Harald arving til jarldømmet Orknøyene ca. 1139.
Han ble kalt for Maddadr i Orknøyingenes saga, et navn som historikere stort sett har fulgt, skjønt gæliske kilder kaller ham for Matad, eksempelvis som vitne i charter under kong David I av Skottland hvor han navngis som Madeth Comes og Maddaoc Comes. Comes var en latinsk oversettelse av tittelen mormaer. Andre navn har vært Madach og Maddad.
The Vengeance of Durand
The Vengeance of Durand er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Tom Terriss.
Maddad
I henhold til Anderson døde Maddad en gang mellom 1151 og 1161. Han ble etterfulgt som mormaer for Atholl av en annen sønn Máel Coluim.
Jodhpur (distrikt)
Jodhpur (hindi: जोधपुर ) er et distrikt i den indiske delstaten Rajasthan. Distriktets hovedstad er Jodhpur.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 3,685,681 innbyggere i distriktet, mot 2,886,505 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 34,30 % av befolkningen.
Eksterne lenker
जोधपुर
Koos Maasdijk
Jacob «Koos» Arnold Maasdijk (født 19. september 1968 i Rotterdam i Zuid-Holland) nederlandsk roer som deltok i de olympiske leker 1992 i Barcelona og 1996 i Atlanta.
Maasdijk ble olympisk mester i roing under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Han var med på den nederlandske åtteren som vant foran Tyskland og Russland. De andre roerne på båten var Nico Rienks, Henk-Jan Zwolle, Diederik Simon, Michiel Bartman, Niels van der Zwan, Niels van Steenis, Ronald Florijn og styrmann Jeroen Duyster.
Shadows Collide with People
Shadows Collide with People er det fjerde studioalbumet av den amerikanske musikeren John Frusciante. Albumet ble skrevet under By the Way turneen med Red Hot Chili Peppers, og har blitt sett på som Frusciantes beste album. Albumet ble det første av mange samarbeid gjort sammen med dagens Chili Peppers gitarist Josh Klinghoffer. Frusciante uttalte om albumet; «Jeg var lei av at folk avfeide albumene mine som ‘fucked-up’ og uprofesjonelle». Albumet er det dyreste Frusciante har gjort hittil.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av John Frusciante, unntatt hvor annet er oppgitt.
Marcel Lambert
Marcel Lambert (født 1876, død ukjent) var en fransk fotballspiller som deltok under i de olympiske leker 1900 i Paris.
Lambert spilte på det franske laget Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques under verdensutstillingen og OL 1900 i Paris. Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris. Det franske laget spilte kamp den 20. oktober 1900 mot det britiske laget Upton Park F.C. som de tapte med 0-4. Tre dager senere beseiret de det belgiske laget Université de Bruxelles med 6-2. I ettertid har International Olympic Committee valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia.
Hans Günther (SS-offiser)
Hans Günther (født 22. august 1910 i Erfurt, død 5. mai 1945 i Hlásná Třebaň, Tsjekkoslovakia) var en tysk bokholder, politimann og SS-Sturmbannführer som blant annet medvirket ved gjennomføring av holocaust. Fra juli 1939 til mai 1945 ledet han Zentralstelle für jüdische Auswanderung in Prag (sentralkontoret for jødisk utvandring) som var ansvarlige for å sende jøder fra Böhmen og Mähren til utryddelsesleirer under holocaust i Riksprotektoratet. Theresienstadt konsentrasjonsleir var underlagt kontoret i Praha og Adolf Eichmann var Günthers overordnete. Utvandringskontoret i Praha ble etablert etter mønster av kontoret i Wien.
Günther ble medlem av Sturmabteilung (SA) i 1928 og i 1929 meldte han seg inn nazistpartiet NSDAP. Han begynte å arbeide for Gestapo i 1935 med tjenestested Erfurt og ble medlem av SS i 1937. I Erfurt arbeidet han sammen med sin yngre bror Rolf Günther med ansvar for organisasjoner, jøder, frimurere og andre «folkeskadelige» grupper. Fra juli 1938 arbeidet de ved det jødiske «utvandringskontoret» i Wien som under Eichmanns ledelse forsøkte å få flest mulig jødiske østerrikere til å forlate landet. Høsten 1941 gjorde den tyske okkupasjonsmakten gettoen Theresienstadt om til en konsentrasjonsleir og mellomstasjon før deportering. Beslutningen ble tatt på et møte mellom Heydrich, Eichmann og Günther. Eichmann ville gjøre leiren til en «mønstergetto».
Han ble drept av tsjekkiske partisaner i 1945 da han forsøkte å flykte fra Praha i krigens siste dager.
H.G. Adler, forfatter og holocaustoverlevende fra Praha og Theresienstadt, sluttet å bruke sitt fødenavn Hans Günther Adler og gikk over til å bruke initialene H.G. da han etter krigen fikk kjennskap til Hans Günthers virksomhet i fødelandet.
Pedro Malo de Villavicencio
Don Pedro Malo de Villavicencio (også kjent under Pedro de Malo de Villaviencio; født 1673) var med i Royal Audiencia i Mexico by. Han var president av Audiencia da visekonge Pedro de Castro y Figueroa døde den 22. august 1741. Villavicencio overtok som visekonge av Ny-Spania og forble i stillingen frem til den 30. april 1742.
Closteropus
Closteropus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, spinkle, mørke, metallisk fargede trebukker. Antennene er tynne og mye lengre enn kroppen, pronotum har rundede sider og påfallende groper og furer. Dekkvingene er litt avsmalnende bakover, gjerne med en lys lengdestripe, avrundede i spissen. Beina er lange, lårene utpreget klubbeformede, særlig på bakbeina.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika, fra Venezuela i nord til Bolivia og det sørlige Brasil i sør.
Systematisk inndeling
Slektslisten følger.
Hertta Kuusinen
Hertta Elina Kuusinen (født 14. februar 1904 i Luhanka, død 18. mars 1974 i Moskva) var en finsk kommunistisk politiker. Hun satt i Finlands riksdag fra 1945 til 1972 og var en periode kommunistenes parlamentariske leder.
Hertta Kuusinen var datter av kommunistlederen Otto Ville Kuusinen. Etter den finske borgerkrigen flyktet faren i 1918 til Sovjet-Russland og i 1922 flyttet datteren til faren i Moskva. Hun hadde et nært forhold til sin far, men måtte senere distansere seg fra ham på grunn av hans lederskap i Terijokiregjeringen. I 1926 begynte hun å arbeide for Komintern og fra 1932 til 1934 utførte hun hemmelige oppdrag i Tyskland.
I 1930 ble Kuusinen medlem av Finlands kommunistiske parti. Hun vendte i 1934 i hemmelighet tilbake til Finland, der hun ble arrestert og dømt til fire år og åtte måneders fengsel for forberedelser til høyforræderi. Hun slapp ut i mai 1939, men gikk senere samme år i dekning etter det sovjetiske angrepet på Finland. Før fortsettelseskrigen i 1941 ble hun internert og satt fengslet til september 1944, da Finland inngikk våpenstillstandsavtale med Sovjetunionen.
Etter krigen ble forbudet mot kommunistpartiet opphevet og Kuusinen ble redaktør for partiavisen Vapaa Sana. Hun var medlem av sentralkomitéen fra 1944 til 1974, generalsekretær fra 1952 til 1958 og viseformann fra 1958 til 1970. Kuusinen var medstifter av det kommunistdominerte Det demokratiske forbundet for Finlands folk (DFFF), som stilte til valg.
Pedro de Castro y Figueroa
Don Pedro de Castro y Figueroa, duque de la Conquista y marqués de Gracia Real (født ca. 1685, død 22. august 1741) var en spansk militæroffiser. Han var visekonge av Ny-Spania fra den 17. august 1740 til den 22. august 1741.
Hertta Kuusinen
Ved valget i mars 1945 ble hun første gang innvalgt i Riksdagen. Hun satt som riksdagsmedlem til 1972 og var parlamentarisk leder for DFFF fra 1945 til 1966. I 1948 var hun noen måneder minister uten portefølje i Mauno Pekkalas regjering.
Kuusinen giftet seg med kommunistlederen Tuure Lehén i 1922, men ble skilt i 1933. I 1945 giftet hun seg med Yijo Leino, medgrunnleggeren av DFFF. Paret ble skilt fem år senere.
Aaron Hughes
Aaron William Hughes (født 8. november 1979 i Cookstown, Tyrone) er en nordirsk tidligere fotballspiller. Han spilte hovedsakelig for Newcastle United FC og Fulham FC i engelsk Premier League, og spilte 112 landsakmper for Nord-Irlands herrelandslag.
Klubbkarriere
Hughes spilte i sin aktive karriere både midtstopper, høyreback eller venstreback, samt overalt på midtbanen. Fra 1997 til 2005 spilte han for Newcastle United FC. Den 20. mai 2005 ble Hughes solgt til Premier League-klubben Aston Villa FC. Den 27. juni 2007 ble Hughes annonsert som en ny spiller for den engelske klubben Fulham, hvor han spilte i sju sesonger.
Landslagskarriere
Han gjorde sin debut på s landslag den 25. mars 1998 mot. Han ble utnevnt til fast kaptein på det nordirske landslaget i 2003. Han la opp midlertidig på landslaget i 2011, men trakk dette tilbake noen måneder senere.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016, og spilte i tre av fire kamper, inkludert tapet mot i åttendedelsfinalen.
Ospebrannmåler
Ospebrannmåler (Epione vespertaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne arten ligner på seljebrannmåler (Epione repandaria), men er noe mer fargerik og litt forskjellig i vingenes tegninger.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 25 – 30 mm), slank måler. Hannens antenner er fjærformede, hunnens trådformede. Forvingenes spisser er omtrent rettvinklede og vingenes ytterkant er ikke innbuktet bak vingespissen, den er også svakt bølgete i motsetning til hos seljebrannmåleren. Den innerste delen av begge vingepar er oransje med tallrike rødbrune tverrflekker hos hannen, blekt gul hos hunnen. Vingeårene er brune og markerte. Nær roten har forvingen en U-formet (ikke V-formet som hos seljebrannmåleren), svart tverrstripe. Den mangler en svart flekk midt i vingen. I den ytre delen av begge vingepar er det en mørk tverrstripe som går omtrent parallelt med ytterkanten (ikke skrå i forvingen), denne er vinklet (ikke rundt som hos seljebrannmåleren) utbuktet i midten. Området utenfor denne tverrstripen er mer eller mindre rødfiolett. Bakvingen er smalt og ganske dypt innbuktet ved bakhjørnet (bredt og grunt hos seljebrannmåleren). Larven er rødaktig grå, slank og kvistlignende, med det femte kroppsleddet litt tykkere enn de omkringliggende og med to små, svarte vorter på ryggen.
Levevis
Denne arten har larver som går på osp (Populus tremula), av og til også på selje og vier (Salix spp.), or og andre løvtrær. Den trenger småbusker eller rotskudd som er omtrent én meter høye. I Storbritannia, der arten er meget sjelden og utryddingstruet, prøver man å bevare den ved planmessig hogst av ospetrær som medfører at det stadig kommer opp nye rotskudd.
Utbredelse
Arten forekommer i det meste av Europa (men er sjelden mange steder) og videre østover til Amur. I Norge finnes den nord til det sørlige Nordland, men den er sjelden på Vestlandet.
Purity Cherotich Kirui
Purity Cherotich Kirui (født 13. august 1991) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i hinderløp.
I 2021 representerte hun Kenya på øvelsen 3000 meter hinder under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun løp forsøksheat, men kvalifiserte seg ikke til finalen.
Kayleigh
Kayleigh er et kvinnenavn som opprinnelig kommer av navnet Katarina, som kommer av det greske navnet Aikaterine som har en usikker opprinnelse. Katarina har senere blitt knyttet til det greske ordet katharós som betyr «ren». Katarina har blitt forkortet til Kay, som sammen med endelsen -lee har blitt til Kaylee, som i sin tur har fått varianten Kayleigh. Kayleigh er også en anglifisert form av det gæliske ordet céilidh, en tradisjonell gælisk dans. Kayleigh er også i slekt med navnet Kaia.
Utbredelse
Det er i 2007 6 mennesker i Norge som har Kayleigh som første eller eneste fornavn.
Noen har påstått at det var daværende sanger Fish i rockebandet Marillion som først brukte skrivemåten Kayleigh i sangen av samme navn i 1985. Det stemmer ikke – navnet var i bruk før Fish brukte det. Men navnet ble mer populært en periode etter at sangen ble en hit. Før 1975 var Kayleigh ikke blant de 100 vanligste jentenavnene i Skottland. I 1997 lå navnet på 30.-plass i navnestatistikken, og i 2006 på 56.-plass. I England og Wales var Kayleigh det 86. vanligste jentenavnet i 2002, men det hadde falt ut av lista over de 100 mest populære navnene i 2006.
Christophe Épalle
Christophe Épalle (født 23. januar 1969 i Saint-Étienne) er en fransk sleggekaster med personbeste på 81,79 meter, fra et stevne juni 2000 i Clermont-Ferrand. Han er per 2011 nummer to i Frankrike, kun bak den nasjonale rekordholderen Gilles Duprays 82,38 meter.
Namsos glassverk
Namsos glassverk var et foretak som ble oppretta i 1855. Det ble etablert av Ole Gunnerius Olsen og lå like ved Tiendeholmen. På det meste arbeidde det 80 personer ved glassverket. Verket var i drift til 1867 da eieren gikk personlig konkurs.
Brenskiella
Brenskiella er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor, blank, gulbrun oldenborre. "Snuten" (clypeus) er avrundet, antennen ti-leddet med en fem-leddet vifte. Pronotum er avrundet.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra noen få eksemplarer fra Israel (Jerusalem, Jaffa).
Niels van Steenis
Van der Zwan ble olympisk mester i roing under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Han var med på den nederlandske åtteren som vant foran Tyskland og Russland. De andre roerne på båten var Nico Rienks, Henk-Jan Zwolle, Diederik Simon, Michiel Bartman, Koos Maasdijk, Niels van der Zwan, Ronald Florijn og styrmann Jeroen Duyster.
Løvflikmåler
Løvflikmåler (Ennomos autumnaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne store, guloransje arten finnes bare på den sørlige delen av Østlandet i Norge.
Utseende
En ganske stor (vingespenn 40 – 50 mm) og kraftig, gul eller oransje måler med flikete vinger. Antennene er fjærformede hos hannen, trådformede hos hunnen. Kroppen er kledt med gule hår. Begge vingepar er blekgule til oransje, oversådd med små, uregelmessige, brune flekker. Forvingen har to, mer eller mindre tydelige, brune, skrå tverrbånd. Larven er lang og tynn, brun og noe knudrete, og ligner sterkt på en død kvist. Den har spredte, korte, utstående hår.
Levevis
Denne arten lever i løvskog. Larvene kan finnes på mange ulike løvtrær og busker. De voksne målerne flyr i august – september og kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Løvflikmåler forekommer i Europa og videre østover til Kina. I Norge er den bare funnet i den sørligste delen av Østlandet, vest til Vestfold og nord til det sørlige Hedmark.
The Like
The Like er en jenteband fra California, USA, som består av Z Berg, Tennessee Thomas, Annie Monroe og Laena Geromino.
Gruppen ble dannet av Z, Tennessee og tidligere medlem Charlotte Froom i 2001, da de var 15 og 16 år gamle. De har vært på turne med mange store band som Maroon 5, Phantom Planet, Kings of Leon, Tori Amos og sist Arctic Monkeys.
Dicropterus
Dicropterus er en slekt av små løpebiller.
Levevis
Artene lever underjordisk.
Utbredelse
Slekten er endemisk for Romania.
Niels van der Zwan
Cornelis Pieter «Niels» van der Zwan (født 25. juni 1967 i Scheveningen i Zuid-Holland) nederlandsk roer som deltok i de olympiske leker 1992 i Barcelona, 1996 i Atlanta og 2000 i Sydney.
Emil Ochyra
Emil Antoni Ochyra (født 12. juli 1936 i Rozbórz, død 26. mai 1980 i Warszawa) var en polsk fekter som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma, 1964 i Tokyo og 1968 i Mexico by.
Niels van der Zwan
Van der Zwan ble olympisk mester i roing under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Han var med på den nederlandske åtteren som vant foran Tyskland og Russland. De andre roerne på båten var Nico Rienks, Henk-Jan Zwolle, Diederik Simon, Michiel Bartman, Koos Maasdijk, Niels van Steenis, Ronald Florijn og styrmann Jeroen Duyster.
Emil Ochyra
Ochyra vant en olympisk sølvmedalje i fekting under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det polske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn. De andre på laget Jerzy Pawłowski, Marek Kuszewski, Ryszard Zub, Wojciech Zabłocki og Andrzej Piątkowski.
Han vant ytterligere en olympisk medalje i lagkonkurranse i sabel, bronse i OL-1964 i Tokyo.
Jostein Eiane
Jostein Eiane (født 24. september 1968) var ordfører i Rennesøy kommune fra 1999 til 2007 Han representerte Kristelig Folkeparti. I 2011 kom han tilbake i kommuneledelsen, denne gang som varaordfører.
Eiane har vært lærer og forsøksringleder. Han har i en periode vært leder i Ryfylke Friluftsråd.
Lee Dong-myung (håndballspiller)
Lee Dong-myung (født 15. april 1983) er en sørkoreansk håndballspiller. Han er målvakt og spilte på Sør-Koreas herrelandslag i håndball i Håndball-VM 2011.
Thomas Francis Markham
Thomas Francis Markham (født 22. mars 1891 i Lowell i Massachusetts i USA; død 9. juli 1952) var katolsk hjelpebiskop i Boston.
Prest
Thomas Francis Markham mottok den 2. juni 1917 prestevielsens sakrament.
Biskop
Den 18. juli 1950 utnevnte pave Pius XII til titulærbiskop av Acalissus og til hjelpebiskop i Boston. Erkebiskopen av Boston, Richard Cushing, bispeviet ham 14. september samme år; medkonsekratorer vaar erkebiskopen av Washington, Patrick Aloysius O’Boyle, og biskopen av Reno, Thomas Kiely Gorman.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Dokka videregående skole
Dokka videregående skole er en kombinert videregående skole med både studiespesialiserende og yrkesfaglige tilbud i Dokka i Innlandet. Skolen har inntaksområde i Land-kommunene, og fungerer som nærskolen for disse kommunene. I tillegg kan elever fra Etnedal søke om skoleplass ved Dokka videregående skole.
Skoleåret 2021/2022 har skolen 257 elever.
Korallpiggsopp
Korallpiggsopp (Hericium coralloides) er en piggsopp, som vokser på dødt treverk. Den vokser da gjerne på liggende trestammer av lauvtrær om høsten, men helst på sterkt nedbrutte stokker av osp (Populus tremulus), bjørk (Betula sp.) eller bøk (Fagus sylvatica). Disse stokkene kan tidligere gjerne tidligere være trær drept av kjuker som kreftkjuke. Men det er ikke vanlig å finne den, den er heller sjelden. Fruktlegmenes farge er først hvit, og konsistensen er i begynnelsen sprø. Men når fruktlegmene modner blir de med tiden mykere og seige og fargen skjærer mere mot gult og okergult. Fruktlegmet består av en rekke opprette greiner, som kommer ut av en felles basis. Der greinene er langs hele undersiden dekket av 10–15 mm lange jamt fordelte nedstående tagger. Sporer har en størrelse på 3,5–4,5 × 1,5–3,5 µm, og er nesten kuleformede eller bredt ellipseformede med en glatt overflate og gjennomsiktelige til glassaktige. Sporene og hyfene er amyloide, altså de farges gråblå – fiolette – til bortimot svarte av Melzers reagens.
Beipiao
Beipiao (kinesisk: 北票; pinyin: Běipiào) er et byfylke i byprefekturet Chaoyang i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 624,966 innbyggere i 1999.
Edward Graff
Edward Graff (født 20. august 1897 i San Francisco, California, død 19. mars 1954) var en amerikansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Beipiao
Dinosaurer
Tuchengziformasjonen ligger i området. Her er det funnet mange fossiler etter dinosaurier og andre jurassiske vesener.
Edward Graff
Graff ble olympisk mester i rugby union under OL 1924 i Paris. Han var med på det amerikanske laget som vant rugby union. Det var kun tre lag som deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 1. til 17. mai 1924. Det amerikanske laget vant begge sine kamper, de beseiret Romania med 39-0 og de slo Frankrike med 17-3.
Beipiao
Dinosaurer
Dinosauren beipiaosaurus, fra den delvis overlappende Yixianformasjonen (义县组; Yìxiān zǔ), og hvis fossiler ble funnet i 1996 av bonden Li Yinxian nær landsbyen Sihetun, er oppkalt etter fylket.
Augustin av Hippo
St. Augustin av Hippo (Aurelius Augustinus; født 13. november 354, død 28. august 430) var biskop av Hippo, og en av oldkirkens største teologer. Han regnes som en av de vestlige kirkelærere.
Tidlig liv
Augustin ble født i byen Tagaste i Numidia, i det romerske Nord-Afrika; byen heter i dag Souk-Arrhas og ligger i Algerie. Han ble født etter keiser Konstantins omvendelse, i en tid hvor Nord-Afrika fikk et stadig sterkere innslag av gresk kristen kultur, mens den latinske kulturen ble svekket. Kirken i området var preget av splittelser.
Hans far, Patricius, var romersk borger og tjenestemann med godt rykte. Moren, Monika, var kristen, mens faren var hedning – han lot seg dog døpe kort tid før sin død. Hun fikk ikke døpt den lille gutten, men sørget fra tidlig av for at han fikk undervisning om kristendommen. Da Augustin som ung gutt ble alvorlig syk ba han om å bli døpt, men han frisknet til før det ble gjort og utsatte det derfor. Dette var ikke uvanlig på den tiden, da man ønsket å vente så lenge som mulig med å la seg døpe i frykt for å begå synder etter dåpen.
Faren var streng, og han var aldri virkelig fortrolig verken med Monika eller Augustin. Men han bidro til å forme gutten, da han lærte ham å beundre de latinske klassikerne, noe som senere skulle bli til stor nytte i hans forfatterskap. Hans kjennskap til gresk ble dog begrenset. Monika, som i katolsk tradisjon sees som et bilde på en perfekt mor, betydde svært mye for Augustin og hans søsken – vi er kjent med en bror, Navigius, og en søster som døde som vigslet jomfru, en tidlig form for ordensliv.
Augustin fikk sin utdannelse først i Tagaste og deretter i Madaura. I 370 ble han så sendt til Kartago for å fullføre utdannelsen, og tok raskt en ledende rolle på retorikkskolen. Med et ønske om å bli jurist studerte han retorikk fra 372 til 375, men ved slutten av studiet valgte han i stedet å vie seg til undervisning. Han underviste i retorikk fra 375, og drev sine egne skoler i retorikk og grammatikk i ni år.
Etter å ha lest boka «Hortensis» av den romerske advokat, politiker, taler og forfatter Cicero (106—43 f.Kr.) ble han interessert i filosofi (boka er senere gått tapt). Han studerte blant annet Platons verker, og fra 373 og flere år framover var han og vennen Honoratus tiltrukket av manikeismen, en kristen sekt som mente at den åndelige verden var skapt av Gud mens den materielle verden var skapt av Den onde. Augustin forkastet det meste av den tro hans mor hadde lært ham om, men fant heller ikke fred i manikeismen.
I sin Confessiones skriver Augustin: «I de årene hadde jeg en kvinne som jeg levde sammen med, men ikke i det en kaller lovlig ekteskap. Hun var blitt bytte for min ustadige og uoverlagte lidenskap. Men jeg hadde da bare den ene, og mot henne var jeg trofast som mot en ektefelle. I samlivet med henne skulle jeg så menn få lære ved egen erfaring hva det er for en forskjell på et ekteskap som er stiftet med tanke på å få barn, og en kjærlighetsforbindelse som bare skal tilfredsstille ens egen lyst, slik at de barna som fødes ikke er etter eget ønske, selv om en er nødt til å elske dem når de først er kommet.»
Virke i Italia
I 383 dro Augustin mot sin mors vilje til Roma for å åpne en retorikkskole. Monika fulgte etter ham og bosatte seg i Roma hun også. Augustin ble nedslått av sine elever, som hadde en tendens til å stadig skifte lærere for å snyte dem for honoraret. I 384 aksepterte han derfor et tilbud om å bli professor i retorikk i Mediolanum; Monika ble med ham dit også. Han ble der sterkt påvirket av nyplatonismen, og dette ble for ham en vei tilbake til morens kristendom. Hele hans virke som teolog er preget av kombinasjonen av kristen og nyplatonsk tankegang, og det er i stor grad takket være Augustin at Platons tanker ble med inn i middelalderen, mens andre filosofer ble glemt.
Under en samtale med den manikeiske biskopen Faustus, fikk Augustins tiltrekning til den retningen innen kristendommen nådestøtet. Han ble i stedet sterkt påvirket av preknene til Ambrosius av Milano, som var en forsvarer av den nikenske ortodoksi. Ambrosius, som hadde svært god kjennskap til gresk språk, ble for Augustin også en kilde til kunnskap om østlig teologi.
Han ble slitt mellom det å gifte seg og det å vie sitt liv til Gud. Etter morens ønske valgte han å gifte seg, og gikk derfor fra kvinnen han hadde levd sammen med; selv om samboerforholdet var akseptert av mange, kunne man ikke gifte seg etter et slikt forhold. Sønnen ble hos faren, mens hun vendte tilbake til Nord-Afrika. Men ting gikk ikke etter planen, da Augustin i stedet for å finne en kone innledet et forhold til en annen kvinne. Det gjorde et dypt inntrykk på ham da den nyplatonske professoren Viktorinus konverterte til kristendommen. Kort tid etter dette, i september 386, kom nordafrikaneren Pontitian for å besøke Augustin, og da han så at en utgave av Paulus' brev lå på bordet benyttet han anledningen til å fortelle om Antonius Abbeds liv. Augustin ble igjen tiltrukket av tanken på et liv viet til Gud, og gikk ut i hagen. Han forteller selv i et av sine verker at han tigget og ba om veiledning fra Gud, og at det var som om han hørte et barn rope ''«Tolle lege! Tolle lege!»'' ('Plukk opp og les'). Han gikk inn igjen og slo opp på et tilfeldig sted i Paulus' brev, og fant da Romerbrevet 13, 12-14: «Natten er snart slutt, dagen er nær. La oss da legge av mørkets gjerninger og ta på oss lysets våpen. La oss leve sømmelige som ved høylys dag; ikke i festing og fyll, hor og utskeielser, i strid og misunnelse. Men kle dere i Herren Jesus Kristus, og vær ikke så opptatt av kroppen at det vekkes begjær». Hans venn Alypsius, som også var der under Pontitians besøk, leste videre i vers 15 : «Gi plass også for dem som ikke har troens fulle kraft, og uten å gi dere av med å diskutere deres meninger.» Dette følte han passet på ham selv, og begge tok en avgjørelse om å bli prester. De fortalte det til Monika, og selv om hun hadde ønsket at sønnen skulle gifte seg, ble hun henrykt.
Vigslet liv
Augustin avsluttet forholdet med sin nye konkubine, og brøt forlovelsen med en kvinne han hadde tenkt på å gifte seg med. Han la også ned sitt arbeid som lærer, og trakk seg tilbake på landet utenfor Milano for å forberede seg på dåpen. Der bodde han sammen med Monika, broren Navigius, den nå 15-årige sønnen Adeodatus, Alypsius og andre venner. De dannet et kristent fellesskap, og drev felles studier. Det var samtalene i de syv månedene de bodde i dette fellesskapet som ble grunnlaget for Augustins tre dialoger Mot akademikerne, Om det lykkelige liv og Om orden.
Han ble forberedt for dåpen av Simplician av Milano, og sammen med Alypsius og Adeodatus ble han døpt påskenatten (25. april) 387, 32 år gammel. Han ville deretter vende tilbake til Nord-Afrika, og på veien møtte han sin mor i Ostia utenfor Roma. De hadde en samtale som han siden kalte «Visjonen i Ostia», om de saliges evige liv. Fem dager etter dette ble Monika plutselig syk, og hun døde i Ostia i november 387. Hun ble gravlagt i Ostia, men er siden flyttet til kirken som bærer sønnens navn, Sant'Agostino, i Roma.
I stedet for å dra til Nord-Afrika vendte Augustin tilbake til Roma, og først i september 388 dro han sammen med Alypsius og Adeodatus til Tagaste. Sønnen døde året etter, bare 17 år gammel. Augustin solgte da sin farsarv, og ga pengene til de fattige. Han hadde også en gård han hadde arvet etter sin mor, og der grunnla han et slags klostersamfunn, med tanke på å tilbringe resten av livet der.
Beipiao
Kulturminner
Feng Sufus grav (Feng Sufu mu, 冯素弗墓) fra Nordlige Yan i sekstenkongerikenes tid ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Augustin av Hippo
Prest
Augustin ville vie sitt liv til Gud, men ønsket ikke å bli prest. Men hans visdom og fromhet ble kjent, og mange kom til ham for å få råd. Han hadde også markert seg som en dyktig teolog gjennom sine mange religiøse og filosofiske skrifter. En av dem som hørte om ham var biskop Valerius av Hippo (egentlig Hippo Regius, i dag Annaba i Algerie). Han sørget for å få presteviet Augustin i 391, og gjorde ham til sin assistent. Augustin måtte dermed flytte fra Tagaste, og etablerte i tilknytning til kirken i Hippo et klostersamfunn av samme type som i fødebyen.
Gardiken
Gardiken er en innsjø i Storuman kommune i Västerbotten, Sverige. Innsjøen er regulert som magasin for Gardikfors kraftverk. Den naturlige høyden er 375 meter over havet, men etter oppdemming er høyden 392 moh. Innsjøen flyter da sammen med Lill-Björkvattnet, og magasinets areal er 56,76 kvadratkilometer. Maksimal reguleringshøyde er 395 moh, og magasinet flyter da sammen også med Stor-Björkvattnet (392,5 moh). Innsjøen oppgis å ha største dyp på 61,5 meter, men med variabel reguleringshøyde vil dette også variere.
Beipiao
Administrative enheter
Subdistrikter:
Gardiken
Gardiken har utløp i øst gjennom Gardikfors kraftverk til Umeälven.
Beipiao
Administrative enheter
Storkommuner:
Kommuner:
Gardiken
Det samlede nedbørsfeltet utgjør  4 358,97 kvadratkilometer, hvorav 65 % er skog og 23,7 % vannflater.
Innsjøen har gode bestander av sik, kanadarøye og ørret. Mindre vanlig er røye og harr.
Augustin av Hippo
Prest
Fra 392 virket han som predikant, og han gikk blant annet hardt ut mot manikeismen og en ny kjettersk bevegelse, donatismen. I desember 393 deltok han på et viktig regionalt konsil, og han fikk gjennomført flere lokale forandringer som styrket den kirkelige disiplin.
Biskop
I 395 ble han bispeviet, og utnevnt til hjelpebiskop for Valerius. Etter dennes død i 396 ble han så valgt til etterfølger som biskop av Hippo. Han grunnla et slags ordenssamfunn i bisperesidensen, og skrev en klosterregel, som er grunnlag for Augustins regel slik den kjennes i dag. Ved siden av Benedikts regel utgjør den mye av grunnlaget for det vestlige klostervesen.
Augustin virket som biskop i 34 år, og regnes som en av de mest betydelige biskoper i Nord-Afrikas historie. Blant annet forsvarte han kirken mot en lang rekke angivelige kjetterske bevegelser, han holdt en rekke synoder og deltok på minst seks regionale konsiler, og han fortsatte sitt svært omfattende virke som forfatter.
Da keiser Honorius innførte strenge straffer mot donatistene gikk Augustin mot dette; han aksepterte etter hvert at keiseren grep inn, men gikk ikke med på dødsstraff, og i 411 bidro han sterkt til å samle de to partene gjennom en konferanse i Kartago.
I mai 430 ble området rundt Hippo invadert av vandalene under Geiserik. De beleiret byen i 14 måneder; Augustin selv levde ikke lenge nok til å oppleve slutten på beleiringen, som var en stor sorg for ham. 28. august 430 sovnet han stille inn etter å ha ligget med feber i noen dager.
Helgen
Augustin ble regnet som helgen straks etter sin død. I 496 brakte kristne flyktninger fra Hippo hans relikvier til Sardinia. I 723 ble de fraktet videre til Pavia av langobardkongen Liutprand. De ble bisatt i kirken San Pietro in Ciel d'Oro, og i det 14. århundre ble det reist et vakkert gravmonument i hvit marmor der. En del av hans relikiver ble brakt til Hippo i 1842.
Hans helgenkult spredde seg raskt. I det 8. århundre ble hans fest feiret i Roma. Sammen med Ambrosius, Gregor I den store og Hieronymus regnes han som en av de vestlige kirkelærere, og har tilnavnet Nådens lærer (Doctor gratiae).
Minnedagen er i vestkirken 28. august, hans dødsdag. I østkirken har han ikke kommet med i helgenkalenderen, selv om han levde lenge før det store skisma; hans verker og hans teologi hører klart hjemme i den vestlige tradisjon, og hans gjennomslagskraft i øst har aldri vært stor. Regelen han skrev for et kloster i Hippo har blitt brukt av mange ordener og kongregasjoner. Det er to ordener som regnes som augustinere i egentlig forstand: Augustinerkorherrene og Augustinereremittene.
Augustins skrifter og teologi
113 bøker, 218 brev og mer enn 500 prekener av ham er bevart til vår tid.
Hans skrifter hentet materiale både fra kristen teologi og fra nyplatonismen. Hans sentrale tema er blant de mest komplekse: Menneskets natur og skjebne, Kristi frelsesverk, og forholdet mellom kirken og verden.
I 413 begynte han på det selvbiografiske verket Bekjennelser (Confessiones) om sitt åndelige liv og om Guds nåde og tilgivelse gjennom Jesu liv, død og oppstandelse. Denne boken var ferdig i 426. Dette er et av hans hovedverk. Boka er skrevet konsekvent i annen person, det vil si rettet til Gud, og de første ni bøkene forteller forfatterens livshistorie. Mange regner verket som den første selvbiografi.
Et annet hovedverk,Gudsstaten eller Guds by, (De civitate Dei), begynte han å skrive etter at han i 410 hørte at barbaren Alarik hadde plyndret Roma. Her hevdet Augustin at Romerrikets oppsmuldring var Guds straff for volden og fordervelsen blant romerne. Augustin ventet at fra dette kaoset ville et kristent samfunn grunnlagt på kjærlighet og rettferdighet komme. Samtidig mente Augustin at det var skadelig å ta feil om den katolske tro, og at staten om nødvendig måtte bruke harde midler for å stanse dem som på ulike måter ledet folk bort fra Guds by. Dette påvirket tenkesettet da man utvidet kjetterbegrepet på 1200-tallet.
Dogmet om arvesynden er et resultat av Augustins tanker omkring menneskets natur. For Augustin var det begjæret etter verden og tingene i verden som var selve arvesynden. Det var særlig i bøkene Om Kristi nåde og arvesynden ("De gratia Christi et de peccato originali") og Om den frie vilje ("De libero arbitrio") han skrev om dette, og her angrep han Pelagius' teologi som avviste doktrinen om arvesynd. Augustins syn på menneskets natur var at mennesket etter syndefallet av naturen er ute av stand til å ville «det gode», og at det kun er Guds kjærlighet som kan vekke menneskets vilje og evne til å gjøre «det gode». Augustin utformet også predestinasjonslæren, som sier at Gud en gang for alle har valgt visse mennesker til evig salighet og andre til evig fortapelse. Hans pessismisme ledet også til tanken om at udøpte barn som døde gikk fortapt.
Blant Augustins samtidige og etterfølgere syntes flere at Augustin ble like ekstrem andre veien, og i middelalderen forsøkte de fleste teologer å velge en kurs mellom de to ytterpunktene. Under reformasjonen fikk dogmet om arvesynd igjen stor betydning. Reformatorene (i Confessio Augustana) og Den katolske kirke (i Confutatio pontificia) fremla divergerende syn på arvesynden i Augsburg (1530). Dette la grunnlag for hard strid også om rettferdiggjørelsen, og man kom ikke til enighet. Også Augustins lære om predestinasjon var det enkelte reformatorer som tok til seg, spesielt Jean Calvin.
Augustins utlegning av læren om Den hellige treenighet (de trinitate) har betydd mye for den senere forståelse av Treenigheten.
I De doctrina christiana (Om kristen opplæring) tar Augustin utgangspunkt i den klassiske latinske retorikken og utvikler en ny, særpreget form for kristen retorikk. I verket utvikler og integrerer han en egen teori om tegn i språkteorien, noe som har gitt ham ny aktualitet for moderne språkfilosofer.
Hans siste store verk, Tilbakekallinger (Retractiones), ble skrevet i 425, da han var 72 år gammel. Det er et verk der han drøfter sine tidligere skrifter.
Yannick Michiels
Yannick Michiels (født 29. juli 1991 i Bonheiden) er en belgisk orienteringsløper. Michiels representerer den finlandske klubben Turun Metsänkävijät og sin hjemlige klubb KOL. Han har spesialisert seg i sprint og har én verdenscupseier i orientering på denne distansen
26. mai 2017 tok Yannick Michiels sin første verdenscupseier i orientering da han vant sesongens første verdenscupløp i finlandske Lojo. Det var på sprint seieren kom, en seier som var Belgias første verdenscupseier i orientering gjennom tidene. Michiels tok seieren bare to sekunder foran sveitsiske Matthias Kyburz. Michiels hadde i 2015 beste tid på et verdenscupløp i sprint i svenske Lysekil, men på grunn av trøbbel med tidtakingen ble dette løpet annulert og derfor kunne ikke den prestasjonen regnes som en verdenscupseier for Michiels.
Hjertetyven
Hjertetyven er en kort dansk stumfilmkomedie i regi av Lau Lauritzen sr. Manuset ble skrevet av Poul Gregaard. Norske Erna Schøyen spiller den kvinnelige hovedrollen som Elva Marja.
Filmen ble vurdert av Statens Filmkontroll 11. november 1916 og gikk på norske kinoer i 1917, men fikk først dansk premiere 31. januar 1919.
Fra en kinoannonse:
Handling
Danserinnen Elva Marja har en meget trofast og energisk beundrer i Henry Corner, som er kjent for sin rikdom og eksentrisitet. Umiddelbart etter forestillingen skriver han i et brev at han har fulgt etter henne fra by til by i tre måneder og håper at det snart må ha gått opp for henne at hun ikke lenger kan unngå ham. Corner avslutter med at han vil vente på Elva Marja i vestibylen. Han ber en teateransatt om å gi henne brevet. Elva Marja sitter i omkledningsrommet, omsvermet av flere menn. Hun leser opp brevet for dem og de ler alle sammen. Elva Marja ber den teateransatte om å si til «den innbilske herren» at han ikke skal forspille tiden med å vente på svar. Corner venter likevel på henne i vestibylen som avtalt. Når Elva Marja passerer ham med sitt mannlige følge kommer hun med en sårende bemerkning.
Neste aften har Corner kjøpt opp alle billettene til Elva Marjas forestilling og er eneste tilskuer i parketten. Hun nekter å opptre for ham, fordi hun mener at han har arrangert alt sammen bare for å ergre henne. Direktøren overtaler Elva Marja til å opptre allikevel og hun gjør stor suksess hos den ensomme tilskueren. Etter forestillingen sender Corner henne en blomsterbukett med en lapp. Der står det at han venter på henne i vestibylen og at han gleder seg usigelig til å tilbringe aftenen sammen med henne. Corner står tålmodig og venter enda en gang. Elva Marja slenger fra seg buketten til ham idet hun går forbi og reiser hjem. Etter at hun har kommet hjem forteller tjenestejenta at et bud har levert en praktfull blomsterbukett. Den er, i likhet med den første, gitt av Corner.
Innbruddstyven Søren Svup interesserer seg for danserinnens villa. Han klatrer opp en stige til andre etasje. Elva Marja hører lyden av ham og ringer politiet. Politimannen svarer at hun bor så langt ute at det minst vil ta et kvarter før de kan være hos henne. Corner befinner seg utenfor hennes villa og oppdager stigen.
Merknad
Filmen er bevart og kan beskues i DFIs filmdatabase
Leder.no
Leder.no er et norsk nettsted som er eid av Simployer. Anført av Morten Ulekleiv (tidligere sportssjef i VG Nett) ble nettstedet lansert våren 2012 som lederblogg. Etter hvert fikk nettstedet flere generelle artikler om ledelse. Mye av trafikken kom via overskrifter linket opp fra næringslivsnettstedet E24. Nettstedet satset på lederstoff innen temaene drift, vekst, HMS, personal og ledelse, med vekt på en miks av nytteartikler, korte ledertips og debattinnlegg.
I 2015 ble nettstedet relansert i ny drakt med redaksjonelt samarbeid med fagbladet Arbeidsgiver og Magnus Schaft som redaktør for både nettsted og fagblad. I 2019 lanserte nettstedet digitale minikurs, og redaksjonen besto av Knut Arild Vold og Anders Engen Sanden. I 2022 ble Leder.no og innholdet på nettstedet flyttet til Simployer.no.
The Will to Death
The Will to Death er det femte studioalbumet til den amerikanske musikeren John Frusciante. Frusciante uttalte at han i 2004 ville gi ut seks album, The Will to Death er det første. Frusciante ville eksperimentere mer under innspillingen, og hver sang ble spilt inn høyst to ganger. Frusciante ville også at albumet som helhet skulle være det omvendte av Shadows Collide with People, og ville derfor ha mindre instrumenter og støttevokal.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av John Frusciante, unntatt «Helical» som ble skrevet sammen med Josh Klinghoffer.
Slaget på Kalvskinnet
Slaget på Kalvskinnet utspant seg i 1179 på Kalvskinnet, et område vest for Nidarosdomen i det som er idag er Trondheim sentrum. Slaget ble et vendepunkt i Sverre Sigurdssons (kong Sverre) og birkebeinernes kamp mot baglerne om kongemakten. Seieren og Erling Skakkes død i slaget forandret styrkeforholdene, og birkebeinerne kunne ikke lenger oppfattes som en reisning eller opprørsflokk. Etter Kalvskinnet måtte konflikten anses som en borgerkrig, der landsdeler sto mot hverandre. Slaget styrket Sverre Sigurdssons krav på kongekronen. Kravet var satt fram for alvor våren 1177, da trønderne hyllet ham på Øretinget, en forutsetning for å bli Norges konge på denne tiden.
Bakgrunnen
Birkebeinerne hadde reist seg mot kong Magnus Erlingsson og hans far Erling Skakke i 1174. Etter et alvorlig nederlag i slaget på Re, der også lederen Øystein Møyla ble drept, fant birkebeinerne en ny leder i Sverre Sigurdsson. På høsten 1178, etter seieren i slaget ved Hørte bro, kom birkebeinerne for tredje gang til Nidaros. De jaget vekk de kongelige styrkene og tok ti skip, som ble deres første regulære flåte. Med en flåtestyrke som kunne ha en bemanning på mellom 500 og 1 000 mann ville Sverre Sigurdsson være i stand til å foreta sjøtokt langs norskekysten. Våren 1179 seilte birkebeinerne fra Trondheimsfjorden til Møre, trolig for å angripe Bergen. Sverre satset på denne tiden på en slags geriljataktikk.
Ved Stad møtte de kongens flåte med mange skip, med lendmenn under ledelse av kong Magnus, Orm Kongsbror og erkebiskop Øystein Erlendsson. Birkebeinerne snudde utover mot havet, og unnslapp fordi det var tåke og dårlig sikt. Da Erling Skakke fikk melding om at fem skip var sett i Breisundet på vei mot Trondheimsleia, besluttet han å dele opp sin flåte for å beskytte Bergen, i tilfelle Sverre skulle fortsette mot sør. Erkebiskopen og Orm kongebror snudde, sammen med noen få lendmenn. Resten fortsatte mot nord etter de fem skipene, og på Nordmøre oppdaget de at Sverre var dratt nordover til Trondheimsfjorden.
Erling Skakke og Magnus Erlingsson stevnet inn i fjorden og kom overraskende på birkebeinerne, som hadde lagt til ved bryggene. Sverre Sigurdsson beordret sine menn til å rykke opp i byen og vekk fra skipene, som ikke var tømt for eiendeler og forsyninger. Magnus Erlingsson og Erling Skakke rodde opp i Nidelva mens en styrke gikk på land ved Brattøra, der elven munner ut. Det ble en skarp forfølgelse helt til birkebeinerne hadde etablert seg ved Elgeseter og slo tilbake forhastede angrep på deres baktropp. Etter trefningen ble brua over Nidelva, som var for smal, oppgitt av begge parter, og de henga seg til å skyte med piler på hverandre. Etter det trakk birkebeinerne seg opp i fjellene, først til Klæbu og deretter til Gauldalen. Der valgte Sverre å dra vestover til Nidelva med sin hær og oppholdt seg der i minst fire dager i håp om at Erling Skakke hadde feiltolket hans hensikter. Erling Skakke trodde, gjennom forhør av reisende og meldinger fra egne speidere, at Sverre mest sannsynlig var dratt mot Opplandene.
Talen
Sverre Sigurdssons liv er forholdsvis godt dokumenter gjennom Sverres saga. For tiden rundt slaget på Kalvskinnet er særlig Grýla skrevet av Karl Jónsson viktig. Idet Sverre Sigurdsson fikk høre at Erling Skakke hadde fått i stand gjestebud og permittert hæren visste han at tiden var inne. Birkebeinerne satset på hurtig bevegelse for å iverksette et avgjørende overfall. Med 360 birkebeinere og et oppbud fra Gauldalen som skal ha blitt tatt med i fremstøtet, kom Sverre til Byåsen på vestsiden av dagens Trondheim i grålysningen den 19. juni 1179 og stoppet på Feginsbrekka, nå Steinberget. Der sto han av hesten, og etter å ha holdt bønn, holdt han tale til sin hær, ifølge Sverres saga:
Talen representerte den fremtidige politiske retningen for Sverre Sigurdsson; En fysisk avløsning av det gamle lendmannsaristokratiet, med egne tilhengere på tvers av tidligere klassebevissthet i det gamle samfunnet var hans politiske mål. Der sto også kongemakten sentralt.
Slaget
Birkebeinerne rykket nedover Steinberget. Da de kongelige vaktene oppdaget dem og slo alarm fra Ørene, ble det forvirring og kaos i byen. Hæren var spredt rundt under gjestebudet, borte fra skipene der utstyret og mesteparten av deres våpen var. Istedenfor å evakuere byen, bestemte Erling Skakke seg for å ta opp kampen og kom til Nidarosdomen med sitt merke (fane). Resten av hæren fylket seg på forskjellige steder, minst 600 mann sto ved støpelen vendt mot Åkeren, et flatt landskap som lå sør for byen og vest for Nidarosdomen, og også ble kalt Kalvskinnet. Hundrevis av andre hærmenn var mest sannsynlig kommet til skipene og kunne dermed ikke støtte Erling Skakke og Magnus Erlingsson på Kalvskinnet.
Under flukten sprang mange ut i Nidelva og flere druknet. En av lendmennene rakk ikke å ta av seg brynjen sin og sank. Birkebeinerne stormet så til bryggene og tok tilbake sine forlatte skip, der eiendeler og bytte var urørt. De tok også andre skip som var blitt etterlatt av kongshæren, inkludert kongeskipet Olavssuden. Da Sverre Sigurdsson så de siste skipene med Magnus ro vekk på Trondheimsfjorden, var slaget over. Erling Skakke ble funnet og båret til en grav sør for Nidarosdomen. Blant de ti lendmennene som falt var Jon Torbergsson. Også seksti hirdmenn falt, og da regner man ikke med andre hærmenn, trolig falt flere hundre.
Etterspillet
Slaget på Kalvskinnet var et vendepunkt i norgeshistorien. Opprøreren Sverre hadde seiret og nådd sitt mål om kongeverdighet. Striden etter slaget fortsatte deretter mellom to konger om et enekongedømme. Sverre Sigurdsson fant sterk støtte blant trønderne, der stormenn bestemte seg for å gi ham sin støtte mot gjenytelser. Magnus Erlingsson konsoliderte sin kontroll i Viken etter råd fra Orm Kongsbror og erkebiskopen i Bergen, og etablerte et nær permanent grep på den landsdelen.
Norge var nå delt mellom to partier i borgerkrig, der birkebeinere og heklunger hadde hver sin konge. Betegnelsen heklung kom av hekle, ermeløs kappe brukt av prester. Dette henspilte på at Magnus Erlingsson hadde kirkelig støtte, siden Kirken satte seg mot en avløsning av den regenten man hadde bundet seg til.
Det endelige oppgjøret mellom Magnus Erlingson og Sverre Sigurdson fant sted i slaget ved Fimreite i 1184, hvor Sverre Sigurdson beseiret og drepte Magnus Erlingson og hans menn.
Sandra Uptagrafft
Sandra Uptagrafft (født 12. april 1971) er en amerikansk skytter som konkurrerer i pistolskyting. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hennes beste resultat var nummer 28 i 10 meter luftpistol.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 49, ble hun nummer 49 i 10 meter luftpistol.
Zienia Merton
Zienia Merton (1945–2018) var en britisk skuespillerinne kjent fra flere britiske TV-serier.
Mertons mor var burmesisk danserinne mens faren var britisk-fransk. Hun vokste opp i Singapore, Borneo, Portugal og England.