cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jørn Lund
Han ble sjefredaktør i Den Store Danske Encyklopædi i 1991, og i en periode fra 1995 var han samtidig direktør i det danske forlaget Gyldendals konserndireksjon. Han har vært leder for to språkpolitiske utvalg oppnevnt av kulturdepartementet. Jørn Lund var leder for Undervisningsministeriets kanonutvalg, som i 2004 utarbeidet en litteraturkanon til anvendelse i grunnskolen og på gymnasiet. Senere ble han leder for det samlede kanon-arbeidet under Kulturministeriet, som fremla sitt arbeidsresultat 24. januar 2006.
Lund har vært medlem i Det Danske Akademi fra 1989, blant annet som sekretær. Han er også medlem i Dansk Sprognævn og Rungstedlundfonden. Lund har i en årrekke vært formann for Fondet for dansk-norsk samarbeid og er nå rådgiver for fondets styre. Han er korresponderende medlem i Det Norske Akademi for Språk og Litteratur. Videre er han medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.
Jørn Lund mottok i  2000 Admiral Carl Hammerichs minnelegat for sin innsats for dansk-norsk samarbeid.
Lund har skrevet flere bøker.
Idrettsklubben Junkeren
Idrettsklubben Junkeren (stiftet 1958) er en fotball- og håndballklubb fra Bodø med tilhørighet i bydelen Rønvika.
Fotball
Klubbens høyeste plassering gjennom tidene er andreplass i gamle 3. divisjon (nivå 3) på 1980-tallet.
I 2006-sesongen var klubben sammen med bydelsklubben Bodøs nest beste herre-seniorlag, med spill i 3. divisjon (nivå 4), men rykket senere ned til 4. divisjon. I 2010 vant Junkeren kretsmesterskapet i 4. divisjon og rykket dermed opp til den spissede versjonen av 3. divisjon foran 2011. Hovedstyret mente dog at laget ikke hadde ressurser nok til å spille i landets fjerde øverste nivå og søkte om fritakelse fra opprykk. Forbundet godtok ikke forespørselen og Junkeren måtte spille i 3. divisjon i 2011. De gjorde ingen suksess i 3. divisjon i 2011, og endte opp på nedrykksposisjon. Men siden Landsås trakk seg fra sin 3. divisjonsplass ble det en plass ledig, og Junkeren tok denne.
I 2012 var situasjonen en helt annen enn året før. Junkeren satset hardt med Tommy Hansen og Ola Haldorsen som trenere. De to neste sesongene endte de nest sist i 3. divisjon avd. 11, før de fikk en solid opptur i 2014 og endte på 3. plass. De neste sesongene etablerte de seg som Bodøs nest beste lag. I 2016 endte de på 2. plass á poeng med Sortland som tok 1. plassen. Plasseringen gjorde at man var kvalifisert til den nye tredjedivisjon, Norsk Tipping-ligaen som var spisset ned til seks avdelinger.
I 2017 havnet de i avdeling med lag fra Nordland, Midt-Norge og Nordvestlandet. Junkeren avsluttet sesongen på en sterk fjerdeplass. I 2018 spilte de i avdeling med lag fra henholdsvis Nord-Norge og Oslo-regionen, og endte på 5. plass.
Håndball
Junkerens damelag rykket i 2021/22-sesongen opp fra 2. divisjon til 1. divisjon, og har en rekke aldersbestemte lag for både jenter og gutter.
Åsa Larsson
Åsa Larsson (født 1966 i Uppsala) er en svensk forfatter og jurist.
Larsson flyttet fire år gammel med sin familie til Kiruna, hvor hun vokste opp. Hun studerte jus ved Uppsala universitet, og har arbeidet som skattejurist.
I 2003 debuterte hun med kriminalromanen Solstorm lagt til hennes barndoms Kiruna. Den ble en øyeblikkelig bestselger i hjemlandet og ble tildelt Svenska Deckarakademins pris for årets beste debutant. Allerede året etter fikk hun prisen for årets beste svenske kriminalroman (Det blod som spillts, 2004).
Larssons kriminalromaner om advokaten Rebecka Martinsson er ifølge hennes forlag solgt til 10 land, inkludert USA.
Hun er barnebarn til langrennsløperen Erik «Kiruna-Lasse» Larsson.
Promille
Promille betyr tusendel eller per tusen. Én promille er altså én tusendel av en gitt mengde. Eksempelvis vil én promille av 1 000 være 1, én promille av 10 000 være 10 osv. Promille er en tiendedel av prosent og blir representert ved tegnet ‰.
HTML-kode for promilletegnet er &permil; eller &#8240;.
NOU 2008: 6, Likelønnskommisjonen
'''NOU 2008:6 «Kjønn og lønn. Fakta, analyser og virkemidler for likelønn»''' er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg som ble oppnevnt ved kongelig resolusjon 16. juni 2006. Kommisjonens mandat var avgrenset til å vurdere ulikheter i timelønn, mao. ikke problemstillinger knyttet til forskjeller i arbeidstid. Kommisjonen avga sin innstilling til Barne- og likestillingsdepartementet 21. februar 2008. Den ble ledet av Anne Enger og ble referert til som «Likelønnskommisjonen».
Medlemmene i Likelønnskommisjonen var Anne Enger, Erling Barth, Anne-Jorunn Berg, Hege Brækhus, Tom Colbjørnsen, Oddbjørn Raaum, Torgeir Aarvaag Stokke og Hege Torp.
Likelønnskommisjonens forslag
Kommisjonen foreslo at regjeringen bør bidra med omtrent 3 milliarder kroner for å skape «likelønn» mellom menn og kvinner. Bidraget var ment å bidra til et lønnsløft for rundt 100.000 kvinner. Lønnsøkningen skal først og fremst gis til kvinner i yrker hvor mer enn to tredeler er kvinner. Dermed er sykepleiere, førskolelærere og lærere i målgruppen.
Kommisjonen mener et annet tiltak for å utligne forskjellen i gjennomsnittslønn mellom kvinner og menn, er å sikre at mødre og fedre deler foreldrepermisjonen likere. Den foreslo å dele foreldrepermisjonen i tre like store deler, en tredel til mor, en tredel til far, mens den siste tredelen kan fordeles valgfritt.
Pukkahus
Pukkahus (engelsk: Pucca housing), også skrevet puccahus, viser til bosteder som er utformet for å være robuste (solide) og permanente. Begrepet pukka ( pakkā) kommer fra hindi og betyr «robust» og «permanent». Bokstavelig betyr pukka «kokt» eller «moden», i motsetning til kaccā som betyr «ukokt» eller «umoden». Sistnevnte ord refererer til svakt konstruerte bygninger. Pukkahus er vanligvis laget av betong, stein, leirefliser og/eller metall, i motsetning til eldre hus laget av leire og organisk materiale. Disse byggemetodene er mer kostbare og arbeidskrevende enn mer tradisjonelle byggemetoder.
I India pågår det for tiden et storstilt prosjekt for å bygge pukkahus. Organisasjonen Indira Awas Yojana (IAY) ble opprettet for å hjelpe de fattige i landlige strøk over hele landet, og har ansvar for å bygge slike hus. I 2009 ble 267 543 pukkahus bygget under IAYs ledelse.
Run Dog Run
Run Dog Run er et norsk band som startet i 1990 av Henrik Marstrander (bassgitar), Marius Gengenbach (gitar), Ola Breidal (vokalist, gitar) og Ole E. Wattne (trommer).
Historie
Run Dog Run holdt en mengde konserter i Oslo og omegn de første årene. I 1993 fikk de platekontrakt med Voices of Wonder. Etter debutalbumet A Howling Success turnerte de Norge.
I 1994 kom EP-en Beauty school Dropout. Run Dog Run fulgte opp med turne i Norge, Danmark, Østerrike og Tyskland. Dr. Akbar som hittil hadde samarbeidet med bandet, ble nå et fullverdig medlem av bandet, noe som hadde stor innvirkning på lydbildet på bandets konserter.
Rundt 1994 og 1995 var Run Dog Run mest aktive, og alle medlemmene jobbet nærmest på heltid med å skrive, arrangere og spille inn sporene som skulle utgjøre Masterplan. Eilert Solstad deltar som gjesteartist på albumet Masterplan.
Singelen «Capital» ble spilt en del på P3 sommeren 1995, og deler av låten ble brukt i TV-programmet Lille Lørdag.
Masterplan fikk gode anmeldelser, og ble også sluppet i Japan med to bonusspor og tekstene trykket i coveret.
Etter seks hektiske år på 90-tallet hadde Run Dog Run hadde en lang pause frem til ca 2010 da de igjen befant seg i samme by. 18. august 2012 spilte bandet for første gang siden 1996 nye låter live med originalbesetningen på Hagelarm-festivalen i Oslo.
20. desember 2013 slapp Run Dog Run singelen Get Involved! digitalt på plateselskapet Voices of Wonder. Get Involved! er fra albumet Bent to Happen sluppet digitalt og på vinyl 24. januar 2014. I mai 2017 slapp bandet det digitale albumet Concussions in C.
Transportkontroll
Transportkontroll refererer til den del av den militære transporttjeneste som omfatter planlegging, iverksetting, overvåking, ledelse og rapportering.
Begrepet transportkontroll er også en fellesbetegnelse for de organer som utfører denne virksomheten.
Begrepet har en tendens til å tilsidesatt til fordel for det engelske begrepet Movement Control (Movcon).
I Forsvaret har Forsvarets kompetansesenter for logistikk og operativ støtte det faglige ansvaret for feltet.
Oslomarkavassdragene
Oslomarkavassdragene er en gruppe av vassdrag i Osloregionen som enten drenerer til Indre Oslofjord, hvorav de største elvene er Lysakerelva, Akerselva og Sandvikselva, til Vansjø-Hobølvassdraget, eller til Øyeren der den største elva er Nittelva. Oslomarkavassdragene er vernet mot videre kraftutbygging under Verneplan I for vassdrag.
Det finnes demninger og industri langs elvene. Hammeren kraftverk har en årsproduksjon på 16 GWh og utnytter fallet på 105 meter mellom Skjærsjøen og Maridalsvannet.
Oslomarka ligger i Oslofeltet, der de høyereliggende områdene består av permiske syenitter og i lavere strøk består av kambrosilurske skifre.
Helten med tusen ansikter
Helten med tusen ansikter (engelsk tittel The Hero with a Thousand Faces, første gang utgitt 1949) er bok om komparativ mytologi av amerikaneren Joseph John Campbell (1904–1987), religionshistoriker og forsker på komparative mytologier. Campbell har et omfattende forfatterskap, men Helten med de tusen ansikter (utgitt på norsk 2002 kan betraktes som hans hovedverk. Her diskuterer Campbell sin teori om den arketypiske heltens reise som kan gjenfinnes i verdens mytologier. Campbells begrep monomyte står sentralt for de grunnleggende mønstre som Campbell mener å ha avdekket i mange av fortellinger fra verden over.
Siden boken har kommet ut har Campbells teori blitt bevisst benyttet av et stort mangfold av moderne forfattere og skribenter. Det best kjente eksempelet er kanskje George Lucas som har anerkjent sin gjeld til Campbell for å ha gitt teorien bak fortellingene i filmene om Star Wars.
Den ideelle organisasjonen Joseph Campbell Foundation, som er opprettet for å ivareta forfatterskapet, og det amerikanske forlaget New World Library utga i juli 2008 en ny utgave av boken som en del av Campbells samlede verker.
Sammendrag
Campbell undersøkte teorien at betydningsfulle myter fra over hele verden som har blitt bevart i flere tusen år deler alle en grunnleggende struktur som Campbell kaller for en monomyte.
I sin utredning av monomyten beskrev Campbell en rekke etapper, eller faser, langs denne reisen. Helten begynner i den vanlige verden, og mottar et kall fra en uvanlig verden bestående av merkelige makter og hendelser («et kall til eventyr»). Om helten aksepterer kallet til å reise til den merkelige verden må helten møte og gjennomgå en rekke oppgaver og prøvelser («en vei av prøvelser»), og han må møte disse prøvelsene enten alene, eller få støtte. Ved reisens mest kritiske punkt må helten overleve en meget vanskelig oppgave, ofte med hjelpemidler som er ervervet i løpet av reisen. Om helten overlever kan han motta en stor gave («målet», «fordelen» eller «velsignelsen») som ofte involverer en viktig selverkjennelse. Helten må deretter beslutte om han skal reise tilbake med denne gaven («tilbakereise til den vanlige verden»), ofte møter han nye utfordringer på reisen hjem. Om helten lyktes å komme tilbake vil velsignelsen eller gaven han har mottatt bli benyttet til å forbedre verden («anvendelsen av velsignelsen»).
Svært få myter inneholder samtlige av de nevnte fasene – en del myter kan inneholde mange av dem, mens andre bare inneholder noen få elementer; en del myter kan ha et fokus på en av fasene, mens andre myter kan handle om mange fasene, men i en annen rekkefølge. Disse fasene kan bli organisert på en rekke måter, inkludert en inndeling i tre seksjoner: Avreise (tidvis kalt Adskillelse), Innvielse og Hjemkomst. «Avreise» handler om helten som begynner sitt søken og vågestykke, «Innvielse» handler om heltens ulike eventyr i løpet av reisen, og «Hjemkomst» handler om heltens reise hjem med kunnskap og evner som er anskaffet i løpet av reisen.
Klassiske eksempler på monomyten som har vært fremmet av Campbell og andre forskere omfatter fortellingene om egyptiske Osiris, greske Prometheus, indiske Buddha, og Moses og Jesus Kristus fra Bibelen, skjønt Campbell refererer til mange andre klassiske myter fra et mangfold av kulturer som markerer hans grunnleggende struktur.
Selv om Campbell diskuterer heltens reise ved hjelp av freudianske begreper og sammenhenger som ble populære på 1940- og 1950-tallet, er den monomytiske strukturen ikke utelukkende knyttet til disse konseptene. På tilsvarende vis benytter Campbell en blanding av jungianske arketyper, ubevisste evner, og Arnold van Genneps ritualstrukturer for forståelse. Mønsteret i heltens reise har påvirket samtidens kunstnere og intellektuelle verden over, noe som indikerer at nytten av Campbells tanker ikke er knyttet utelukkende til akademiske kategorier og analyseformer bundet til midten av 1900-tallet.
Bakgrunn
Campbell støttet seg på verkene til teoretikere fra tidlig på 1900-tallet for å utvikle sin modell av helten (se også strukturalisme), inkludert Freud (særlig Ødipuskomplekset), Carl Jung (arketyper og den kollektive ubevissthet) og Arnold Van Gennep (Overgangsritenes tre stadier, oversatt av Campbell som Avreise, Innvielse og Hjemkomst). Campbell studerte også arbeidene til etnografer som James Frazer og Franz Boas foruten også psykologen Otto Rank.
Annie Hardy
Annie-Summer Hardy (født 5. juni 1981 i San Clemente i California) er frontfigur, gitarist og låtskriver i indierock-duoen Giant Drag. Hun ble i magasinet NME stemt fram blant «de 50 kuleste mennesker», og har fått betydelig medieomtale i NME, Spin , MTV News og Rolling Stone. Hun har blitt påvirket av musikkgrupper som The Beach Boys, Nirvana og Pixies.
Helten med tusen ansikter
Bakgrunn
Campbell karakteriserte heltens reise for monomyte. Campbell var en kjent forsker av James Joyces forfatterskap. I 1944 skrev han A Skeleton Key to Finnegans Wake sammen med Henry Morton Robinson. Campbell lånte begrepet monomyte fra Joyces Finnegans Wake, og i tillegg hadde Joyces Ulysses stor innflytelse på struktureringen av Helten av tusen ansikter.
Annie Hardy
Hardy har også gjestevokal i sangen «Pink Cellphone» fra Deftones' album Saturday Night Wrist, som kom ut i 2006.
Helten med tusen ansikter
Utgivelseshistorie
Boken ble først utgitt av den akademiske stiftelsen Bollingen Foundation via forlaget Pantheon Press som den syvende tittelen av bokserie kalt «Bollingen Series». Denne ble overtatt av Princeton University Press som utga og var utgiver av Helten med tusen ansikter fram til 2006. Boken ble først utgitt i 1949 og revidert av Campbell i 1968, og siden gjenutgitt en rekke ganger. Gjenopptrykk som ble utgitt etter at filmen Star Wars Episode IV: Et nytt håp i 1977 hadde bildet av Mark Hamill som Luke Skywalker på omslaget. Princeton University Press utga en jubileumsutgave av andre utgave i 2004 ved den felles anledningen at både Campbells fødsel og forlagets grunnleggelse kunne feires. Det ble da benyttet et forord av Clarissa Pinkola Estés.
En tredje utgivelse, satt sammen av stiftelsen Joseph Campbell Foundation og utgitt av forlaget New World Library, ble publisert som den tolvte tittelen av Campbells samlede verker i juli 2008,
Boken har blitt oversatt til over tyve språk, blant annet norsk, spansk, portugisisk, fransk, tysk, italiensk, japansk, koreansk, kinesisk, tyrkisk, hollandsk, gresk, persisk, polsk, serbisk, russisk, bulgarsk, hebraisk og andre språk, og har solgt mer enn en million eksemplarer verden over.
Kunstnere påvirket av boken
I boken Pathways to Bliss: Mythology and Personal Transformation, en samling av Campbells senere forelesninger, kommenterer han kunstnere og sin monomyte:
«Kunstnere er magiske hjelpere. De påkaller symboler og motiver som knytter oss til vårt dypere selv, de kan hjelpe oss langs den heroiske reisen av våre egne liv. [...] Kunstneren skal sette sammen objekter fra denne verden på en slik måte at gjennom disse vil du erfare at lyset, den utstråling som er lyset av vår egen bevissthet og som alle ting både skjuler og avslører når den studeres på riktig måte. Heltens reise er et universelt mønster hvor denne utstrålingen lyser. Hva jeg tror er at det gode livet er en heroisk reise etter den andre. Om igjen og om igjen blir du tilkalt til opplevelsenes rike, du blir trukket mot nye horisonter. Hver gang kommer det samme problemet: tør jeg? Og selv om du våger er farene der, men også hjelpen, og oppfyllelsen eller fiaskoen. Det er alltid en mulighet for fiasko. Men det er også en mulighet for lykksalighet.»
Thomas McKean
Thomas McKean (født 19. mars 1734 i New London Township, i Chester County i Pennsylvania, død 24. juni 1817) var en amerikansk jurist og politiker. Under den amerikanske revolusjonen var McKean delegat til den kontinentale kongress og han signerte USAs uavhengighetserklæring. McKean satt som president i den amerikanske Kongressen frem til juli 1781.
Helten med tusen ansikter
Kunstnere påvirket av boken
George Lucas, Mickey Hart, Bob Weir og Jerry Garcia fra musikkgruppa The Grateful Dead hadde over lang tid merket seg Campbells påvirkning og deltok på et seminar med ham i 1986 kalt for From Ritual to Rapture («Fra rite til henrykkelse»).
Stanley Kubrick introduserte Arthur C. Clarke til boken mens de skrev filmmanuset til 2001: A Space Odyssey.
Det er godt dokumentert at George Lucas helt bevisst brukte Campbells teori om monomyten da han laget Star Wars-filmene. På DVD-utgaven med den berømte samtalen mellom Campbell og Bill Moyers, filmet på Lucas' Skywalker Ranch og sendt på TV i 1988 på PBS under tittelen The Power of Myth, diskuterte Campbell og Moyers Lucas' bruk av Helten med tusen ansikter i hans filmer. Lucas diskuterte selv hvordan Campbells verk har påvirket ham i hans tilnærming til fortellerteknikker og filmproduksjon.
Christopher Vogler, skribent og filmprodusent i Hollywood, skrev et memorandum for Disney Studios om bruken av Helten med tusen ansikter som retningslinje for manusforfattere; dette memoet påvirket produksjonen av filmer som  Aladdin, Løvenes konge, Skjønnheten og uhyret og andre. Vogler utvidet senere memoet og utga det som boken The Writer's Journey: Mythic Structure For Writers, som siden ble inspirasjon for en rekke suksessfulle Hollywood-filmer, og er antatt å ha vært benyttet som redskap for produksjonen av filmen The Matrix og dens oppfølgere.
Forfatteren Richard Adams anerkjente sin gjeld til Campbells verk og særlig til konseptet om monomyten. I forfatterens meste kjente verk, Flukten til Watership (1992), brukte Adams utdrag fra Helten med tusen ansikter som epigrammer for hvert kapittel.
Forfatteren Neil Gaiman, som ofte blir trukket fram som en som eksemplifiserer monomyte-strukturen, sier at han begynte å lese Helten med tusen ansikter, men besluttet å ikke fullføre lesningen: «Jeg tror jeg kom omtrent halvveis gjennom Helten med tusen ansikter og oppdaget at jeg tenkte at om dette er sant – da vil jeg ikke vite. Jeg vil virkelig ikke kjenne til dette stoffet. Jeg vil heller gjøre det fordi det er sant og fordi jeg tilfeldigvis endte opp med å skape noe som faller i dette mønsteret enn å bli fortalt hva dette mønsteret er.»
Mange litteraturforskere og kritikere har market seg hvor nært J. K. Rowlings populære bøker om Harry Potter ligger skjemaet i monomyten. Til dags dato har Rowling hverken bekreftet eller benektet at hun har benyttet seg av Campbells Helten med tusen ansikter som inspirasjon eller skjema.
Prosent
Prosent, representert ved tegnet %, betyr hundredel eller per hundre. Én prosent er én hundredel av en gitt mengde. Eksempelvis vil én prosent av 100 være 1, én prosent av 1 000 være 10, osv.
Prosenter angis som regel i intervallet null til hundre, men det er også mulig med negative prosenter ( −10 % av 42 er −4,2 ) og prosenter større enn hundre ( 200 % av 42 er 84 ).
Differansen mellom to prosentverdier har benevning prosentpoeng. Dette medfører blant annet at standardavviket til verdier målt i prosent skal ha prosentpoeng som benevning.
Beregning
Hvor mange prosent x er av y, beregnes slik:
Typografi
I løpende tekst anbefaler det norske Språkrådet å skrive ut ordet prosent i stedet for å bruke prosenttegnet. Skal man bruke prosenttegn, for eksempel i tabeller, er det anbefalt å ha et helt mellomrom mellom tallet og prosenttegnet. I engelsk typografi er det vanlig å droppe mellomrommet mellom tallet og prosenttegnet, eventuelt å ha et lite mellomrom.
Fallgruver
Prosentregning er ikke spesielt komplisert, men det finnes noen fallgruver å merke seg.
Manglende referanse
En prosent krever som regel en referanse for å være nyttig. Når det for eksempel står «20 % mindre fett» på et matprodukt, er det ikke mulig å vite utfra dette utsagnet hvor mye fett det faktisk er i produktet. Når referansen ikke er oppgitt, gis det også rom for tolkning av betydningen av utsagnet. Er det 20 prosent mindre enn konkurrenten, 20 prosent mindre enn i fjor eller 20 prosent mindre enn anbefalt dagsbehov?
Prosent og prosentpoeng
En endring i prosent og i prosentpoeng er som regel svært forskjellig. Se artikkelen om prosentpoeng.
Annet
Annet er den syvende største øya i Scillyøyene utenfor kysten av Land's End i Cornwall, Storbritannia, og den nest største av de i alt 50 ubebodde øyene i øygruppen.
Annet har status som Area of Outstanding Natural Beauty og har et svært rikt fugleliv. Øya er spesielt kjent for sin bestand av lundefugl. I klippene på øya er det mange huler som er laget av alkefugler, som hekker her hvert år. Det er ikke tillatt å gå i land på øya, men båter fra St Mary's tar besøkende med på sjøturer rundt reservatet for å se på fuglelivet.
Den 13. juni 1743 forliste skipet «Hollandia» ved Annet, og alle de 276 menneskene ombord mistet livet.
Voices of Wonder
Voices of Wonder Records var et norsk plateselskap som holdt til på Grünerløkka i Oslo. Voices of Wonder Records endret senere navn til Voices Music & Entertainment AS i 2001 (også kjent under forkortelsen VME). Voices of Wonder fortsatte imidlertid som en såkalt label under VME med utgivelse av norske artister.
Historikk
Selskapet Voices of Wonder Records ble stiftet i 1988 av Dag Krogsvold, Ketil Sveen og Per-Thomas Lund, som hadde spilt sammen i gruppa A Technicolor Dream fra 1983 til 1987. Plateselskapet var en fortsettelse av gruppas musikalske visjoner.
Første utgivelse kom allerede i 1986 med EP-en «Beauty is Truth» med  A Technicolor Dream.
Navnet
Navnet ”Voices of Wonder” stammer fra A Technicolr Dreams sang Can the Wings of the Wind Hear Your Voices of Wonder?, som bandet fremførte, men aldri utga. Tittelen på denne sangen er inspirert av John Dees «2nd Enochian Key» som er gjengitt blant annet i Anton LaVeys bok The Satanic Bible.
Band
Ufullstendig liste over band som utga på Voices of Wonder
Generalitat Valenciana
Generalitat Valenciana er det generelle navnet på alle de selvstyrende institusjonene organisert under den spanske autonome enheten Comunidad Valenciana.
Loch Awe
Loch Awe (skotsk-gælisk Loch Obha) er en stor innsjø i Argyll and Bute i Skottland. Den har gitt navn til en landsby ved bredden, som blir kalt enten Loch Awe eller Lochawe.
Innsjøen
Med et overflateareal på 38,5 kvadratkilometer er Loch Awe den tredje største innsjøen i Skottland, og også den lengste innsjøen i landet med en lengde på 41 km fra ende til ende, og en gjennomsnittlig bredde på 1 km.
Innsjøen går hovedsakelig fra sørvest til nordøst, omtrent parallelt til de to fjordene Loch Etive og Loch Fyne. Via River Awe og Loch Etive har innsjøen utløp vestover fra nordenden og ut i Atlanterhavet.
Vannkraft
Det er to vannkraftverk ved Loch Awe. Det ene er en vanlig turbinstasjon hvor man har demt opp River Awe i Pass of Brander, og så fører vannet gjennom tunneler til Loch Etive.
Den andre er pumpekraftverket Ben Cruachan vannkraftverk, hvor man benytter en kunstig innsjø i åsen over innsjøen. Vannet blir pumpet opp i dette reservoaret i perioder med mye vann, for deretter å benyttes til strømproduksjon når strømbehovet er størst.
Turisme
Loch Awe er kjent for aurefiske. Det kommer også laks gjennom innsjøen, som går videre til River Orchy. Det ligger flere ruiner av gamle slott på øyer i Loch Awe og i nordenden ligger et av de meste fotograferte slottene i Skottland, Kilchurn Castle, som om sommeren kan besøkes etter en kort båttur.
Historie
Det var fra Loch Awe og det omliggende området at Campbell-klanen etablerte seg som en mektig familie. I 1308 slo Robert the Bruce MacDougall-klanen i slaget ved Pass of Brander nedenfor innsjøen.
Haakon Lie
Haakon Steen Lie (født 22. september 1905 i Kristiania, død 25. mai 2009) var en norsk politiker og partisekretær for Arbeiderpartiet 1945–69. Han kom med i kretsen rundt Martin Tranmæl i 1921, og deltok særlig aktivt i partibyggingen før og etter andre verdenskrig. Lie var medstifter av Arbeidernes Opplysningsforbund hvor han var sekretær 1932–40, og sentralstyremedlem i Arbeiderpartiet 1945–69.
Hans hovedengasjement var i forsvars- og utenrikspolitikken. Lie deltok frivillig på republikkens side i den spanske borgerkrig og mistet en bror i motstandskampen mot nazistene under andre verdenskrig, etter at han selv i 1941 rømte til England og ble tilknyttet LOs London-kontor. Lie arbeidet etter krigen utrettelig for å styrke forsvaret og partiets forankring vestover, både av overbevisning og for å kompensere for sosialdemokratiets respons til Hitler i mellomkrigstiden. Han ble senere sekretær i Europabevegelsen fra 1970 til 1973.
Mens han var politisk aktiv, gjorde Lie seg særlig kjent for sin uforsonlige linje mot kommunistene og venstresiden i sitt eget parti, og spilte en viktig rolle i forbindelse med overvåkningen av disse miljøene i etterkrigstiden. Han var en ivrig tilhenger av NATO og EF, og ivret for at Norge fortsatt skulle opprettholde tette sikkerhetspolitiske bånd til Storbritannia og USA. Lie ivret for solidaritet med Israel og det israelske arbeiderpartiet gjennom sin personlige venn David Ben-Gurion, landets første statsminister.
Lie tok også i 1952 initiativ til norsk utviklingshjelp som en mulighet til utløp for radikalt engasjement. Men uforsonligheten i den nasjonale forsvars- og sikkerhetspolitikken ble derimot for mye for mange partifeller, og den innenrikspolitisk orienterte partilederen Einar Gerhardsen tok for åpen scene et oppgjør med Lie på landsmøtet i Arbeiderpartiet i 1967. Det bunnet i frustrasjon over partisekretærens motstand mot åpen sikkerhetspolitisk debatt i sentralstyret, og hører blant de mest dramatiske øyeblikkene i norsk etterkrigspolitikk. Etter dette oppgjøret var Lie svekket i partiet, og satt kun to år til som partisekretær.
I selvbiografien Slik jeg ser det fra 1975 forsvarte Lie sitt livs hovedengasjement – kampen mot de totalitære ideologiene og vestlig front mot kommunismen, men vakte oppsikt ved å brette ut sterke motsetninger og uenighet fra partiets indre liv helt fram til utgivelsesåret. Lies hovedengasjement rettet seg fortsatt mot forsvarssaken, og han var fortsatt krass i kritikken av venstresiden i «Orientering»-kretsen – det senere SV. To år etter nederlaget i EF-avstemningen i 1972 og samme år som USA forlot Sør-Vietnam, viste Lie likevel en viss refleksjon og avstand til den argeste sikkerhetspolitiske striden, og han viste i de siste tjue årene av sitt liv evne til å fornye og reorientere seg i det politiske landskapet.
Haakon Lie overlevde sine politiske motstandere i og utenfor Arbeiderpartiet, og fikk dermed prege historieskrivningen i større grad enn andre i sin generasjon. Han evnet også i stor grad å «rehabilitere» seg selv og rette opp inntrykket av en stri og konfliktskapende antikommunist. Lie døde på Oppsal sykehjem, 25. mai 2009, 103 år gammel.
Oppvekst og ungdomstid
Haakon Lie ble seksten år gammel involvert i arbeiderbevegelsen i 1921, i det som fra mars samme år het «Norges Kommunistiske Ungdomsforbund». Her møtte han noen av sine viktigste partikamerater i lokallagsleder og motdagist Rolf Hofmo, redaktør Martin Tranmæl, 27-åringen Oscar Torp og 23-åringen Einar Gerhardsen. Da Arbeiderpartiet forlot den tredje internasjonale i 1923 og ble splittet mellom det nystartede kommunistpartiet og de gjenværende sosialdemokratene, valgte Lie den sistnevnte fløyen, og deres ungdomsorganisasjon «Venstrekommunistisk Ungdomsfylking».
De bitre stridighetene mellom disse to fraksjonene påvirket i stor grad hans livslange antikommunistiske standpunkt, og vendte etter hvert Lie bort fra den antimilitarismen som han selv, Gerhardsen og et overveldende flertall i den sosialdemokratiske bevegelsen stod for.
Blant partibyggere
Etter å ha gitt opp jus-studiene og sluttet etter en kort periode som industriarbeider i 1927, tok Haakon Lie Statens skogskole på Kongsberg med gode resultater. Han utdannet seg til skogtekniker, og uttalte senere at han var fornøyd med tilværelsen, men etter at han ble rammet av alvorlig tuberkulose samme år måtte han også forlate skogsyrket til fordel for en sekretærstilling innenfor partiets opplæringsarbeid. Dette året ble Arbeiderpartiet igjen samlet, og tok fatt på indre partibygging med større optimisme. Han giftet seg i 1931 med Ragnhild Halvorsen.
I 1931 ble Lie utnevnt til leder av Arbeidernes Opplysningsforbund (AOF), som ble opprettet for å fremme skolering av arbeiderklassen. Snart fikk han sin første ansatte, økonomen og den livslange vennen Aase Lionæs. To år senere tok han initiativ til et eget partiforlag (Tiden Norsk Forlag), eget reisebyrå (Norsk Folkeferie), og til Arbeiderhøyskolen på Malmøya hvor blant andre ungdommen Trygve Bratteli var elev første året, og Lie underviste i norsk. Samme år ble Lie også innvalgt i programrådet for det nyopprettede NRK, hvor også Johan Falkberget representerte Arbeiderpartiet. Noen år senere ble kursvirksomheten utvidet da partiet kjøpte inn et kurssted på Sørmarka utenfor Oslo.
Lie har uttalt at oppbyggingen av AOF var det han var mest stolt av fra sitt politiske liv. Han forfektet senere grunnsynet til agitatoren og partibyggeren Martin Tranmæl – at politikkutformingen i partiorganisasjonen har forrang foran politikkutforming i regjeringsapparat eller stortingsgruppe. I mellomkrigstiden la også Gerhardsen stor vekt på partibygging og organisering av lokallag, som partisekretær fra 1923 og forfatter av skoleringsboken Tillitsmannen, en bok Lie var forlegger for i sitt første år som leder for AOF. For Lie og hans krets var arbeidet på partikontoret vel så viktig som plass i storting eller regjering, en ambisjon han selv aldri realiserte selv om han sikkert hadde muligheten dersom han hadde ønsket det.
Lie så tidlig verdien av kulturkamp og kulturarbeid i arbeiderbevegelsen, i en tid da Arbeiderpartiet reiste land- og industriarbeidere mot alt fra borgerlige verdier og religion til alkohol. Avholdslinja var en selvfølge: «For å være en god sosialist måtte du være avholdsmann. Einar og Martin smakte ikke en dråpe til de daua.». Haakon Lie var også en glimrende agitator og taleskriver og partiet tok i bruk plakater, teater og radio. Under Lies ledelse og broren Per Lies kameraføring produserte AOF Norges første politiske propagandafilmer, som ble vist i kinoer og arbeiderforeninger fra 1934 – trolig så en halv million dem foran valget i 1936.
Antifascist og antikommunist
I 1933 reiste Lie til Det tyske riket, Wien og Russland, og igjen til Russland i 1936. Hans opplevelse av autoritære stater, både fascisme og kommunisme, hjalp til å forsterke tanker om en grunnleggende demokrati-diktatur–motsetning som hovedskillelinje i politikken, overordnet den tradisjonelle høyre-venstre-skillelinjen. Under den spanske borgerkrigen fra 1936 til 1939 trosset Haakon Lie nøytralitetslinjen til Nygaardsvold-regjeringen og dannet Spaniahjelpen, som organiserte bistand til de som kjempet for republikken mot Franco. Vinteren 1936–37 besøkte Haakon Lie selv fronten i Spania, og fikk se hvordan den Sovjet-støttede republikken var elendig militært utrustet i kampen mot Francos italiensk- og tyskstøttede armé. Ved ett tilfelle tok den tidligere pasifisten flytimer for å kunne delta aktivt i borgerkrigen, men planen ble aldri satt ut i livet.
Lies instinktive motstand mot fascistene Hitler og Franco fikk tidlig en balanserende motsats i sterk motstand også mot Stalins diktatur i Sovjetunionen. Han så farene i begge samfunnssystemene, og tok allerede på 1930-tallet til orde mot sosialdemokratiets pasifisme og motstand mot opprustning. For dette engasjementet måtte han tåle merkelapper som Høyre-venn, «krigshisser» og «Gestapo-agent» fra partiets venstreside. Etter den spanske borgerkrigen gikk han videre med hjelpearbeid til finnene i vinterkrigen fra 1939, hvor finnene kjempet både mot Stalins hærstyrker og den finske kommunisten Otto Kuusinens «røde» marionettregjering. Hitlers innmarsj i Praha samme år fjernet for Lie all tvil om at forsvarslinjen var den eneste rette. Han tok vinteren 1939–40 initiativ til en innsamlingsaksjon for luftvern rundt Oslo, men den ble for sent igangsatt til å rekke innkjøp av utstyret før Tyskland angrep.
Andre verdenskrig
Da Norge ble angrepet av Tyskland i april 1940 startet Lie umiddelbart med å organisere motstandsarbeid og tok ansvar for frie radiosendinger fra forskjellige steder i landet. I to måneder brakte hans arbeid ham i konstant bevegelse rundt om i Norge, og den 7. juni 1940 da Kong Haakon VII og regjeringen forlot landet og flyktet til London, var Lie i Vadsø for å erstatte en ødelagt sender. Ved dette tidspunktet ble videre kringkasting umulig, og Lie ble tvunget til å dra sørover gjennom Finland og Sverige til Oslo. Her ble han involvert i arbeiderbevegelsens undergrunnsarbeid, hovedsakelig gjennom utskrift av aviser og spredning av informasjon.
Fra Sverige klarte han å komme seg over til Storbritannia, hvor han arbeidet som propagandasekretær for arbeiderbevegelsen i eksil i London, på Konrad Nordahls kontor. Han ble her medlem av det britiske arbeiderpartiet, og knyttet varige bånd til lederne der. I denne perioden gjennomførte han også to reiser til USA, i 1943 og fra april 1944, for å samle støtte og penger til norsk okkupasjonsmotstand og gjenoppbygging. Andre gangen reiste Lie som arbeiderattaché med diplomatisk status, og han representerte Norge ved FN-konferansen i San Francisco våren 1945. I USA knyttet han også kontakter til etterretningsorganisasjonen OSS.
Mens Haakon var i eksil, ble hans bror Per arrestert i Norge i 1942. Han ble fengslet og siden sendt til Dachau hvor han døde av tyfoidfeber i mars 1945.
Gjenoppbygningen
Den 20. juni 1945 returnerte Lie til Norge, og under landsmøtet i Arbeiderpartiet samme år ble han valgt til partisekretær. Mens Gerhardsen ble partiformann og statsminister, og gradvis tok sin rolle som «landsfader», tok Lie oppgaven med å utkjempe tøff politisk strid og meisle ut den politiske strategien internt i partiet. Han sloss for upopulære økninger av forsvarsbudsjettet i de trange kårene folk opplevde i rasjoneringstiden, og støttet forslaget om utvidelse av førstegangstjenesten fra 12 til 18 måneder. Lie ledet også arbeidet med partiets overordnede strategi for samfunnsutviklingen, som ledet fram til det reformistiske prinsipprogrammet «Grunnsyn og retningslinjer» i 1949 – ti år før de tyske sosialdemokratene forlot marxismen med sitt Godesbergprogram.
Mens LO-leder Konrad Nordahl sørget for fagbevegelsens støtte, sikret Lie partiorganisasjonens støtte til firemannsgruppen som i regjeringen meislet ut samfunnsreformer på hvert sitt felt – Einar Gerhardsen med overordnet ansvar som parti- og regjeringssjef, Erik Brofoss' økonomiske reformarbeid som finansminister, utenriksminister Halvard Langes arbeid for vestlig alliansetilknytning i NATO, og sist, men ikke minst Jens Christian Hauges arbeid for å styrke det militære forsvaret. Motstanderne internt var venstrefløyen av tidligere Mot Dag-medlemmer – Trond Hegna, Brynjulf Bull, Trygve Bull, Arne Ording, Torolf Elster og Karl Evang.
Haakon Lie la sjelden skjul på hva han mente men talte ofte rett ut, kanskje derfor var hans motstandere ikke utvetydig negative til valget av Lie som partisekretær: Trygve Bull hadde kjent Lie siden guttedagene og var sekretær for programarbeidet i 1949, han var mindre bekymret for å få Lie på toppen av partiorganisasjonen. Arne Ording på den annen side karakteriserte den påtroppende partisekretæren som «en komplett hysteriker». I tiden etter nederlaget i EF-avstemningen pekte Lie en stund på Senterpartiet som politisk hovedmotstander, partiet for klassen som «eier matrikulert jord» og som «hadde fått et nakketak både på forbrukerne og stortinget».
Som leder av partiorganisasjonen og valgkampanjene bidro Lie på sin front til å sikre Arbeiderpartiets dominerende stilling gjennom valgseire og absolutt parlamentarisk flertall i 1945, 1949, 1953 og 1957. Bare Gerhardsen og Lie selv kom til å overleve politisk gjennom hele denne sammenhengende regjeringsperioden for partiet.
Gjennom «Grunnsyn og retningslinjer» støttet partiet opp om en pragmatisk gjenoppbygning av landet i spissen for landets næringsliv, hvor privat versus offentlig eierskap av industrien ble et praktisk snarere enn et ideologisk spørsmål. De store politiske samfunnsvalgene ble vellykket ved at landet opplevde en enestående vekst og forholdene for arbeiderklassen ble bedret i hans periode. Lie bidro riktignok til å føre den økonomiske gjenreisingsplanen «Blåboka» i pennen i London under krigen, men hadde begrenset interesse for økonomisk teori og politikk.
Lie betonte selv de forsvars- sikkerhetspolitiske konfliktene som retningsgivende, både som bakgrunn for Gerhardsens regjeringspause 1951–54, og for konfliktene mellom regjeringsapparat og stortingsgruppe. Spørsmål som utvilsomt har grepet mer direkte inn i folks liv – som rasjoneringen og renteøkningen i 1954 – la han lite eller ingen vekt på i sin oppsummering av partiets indre liv og utvikling.
Overvåking av kommunister
Men baktankene var hele tiden med: «Det er ingen grunn til å legge skjul på at vi nå også så en sjanse til å ta et nakketak på vårt eget kommunistparti. Ved valget i 1945 hadde det fått 177 500 stemmer, 12 % av velgerne. Gallup-tall i 1947 viste en stigning til 15,4 %. Det var en stemmegivning «basert på myten om Sovjet som fredens og sosialismens land – en myte som måtte brytes ned.»
Det var i denne perioden at Haakon Lie med støtte fra LO-lederen igangsatte en betydelig overvåkning av norske kommunister på arbeidsplassene, en praksis som langt senere ble betegnet som ulovlig i Lund-rapporten. Lie forsvarte seg og repliserte at «Arbeiderpartiet er faen ingen søndagsskole». Det var også eksterne hendelser som ga ammunisjon til oppgjøret med Stalin-tro kommunister. Marshallplanen fra 1947, russernes aggresjon i Berlin, Praha og Jugoslavia i 1948 og medlemskapet i NATO fra 1949 førte Norge nærmere USA. Likevel var Lie sterkere i sin støtte til USA og mer voldsom i sin antikommunisme enn de fleste andre i Arbeiderpartiet.
Etter hvert kjølnet forholdet mellom Lie og Einar Gerhardsen, som blant annet holdt fast på en mer forsonlig og brobyggende strategi overfor Sovjetunionen. Lie mislikte sterkt at Gerhardsen tok til orde for avspenning under NATOs ministerrådsmøte i Paris i 1957. Ved landsmøtet i Arbeiderpartiet i 1967 angrep Gerhardsen åpent Haakon Lie, som på sin side angivelig svarte truende at han skulle knekke Gerhardsen «som en lus» Bakgrunnen for utfallet var at Gerhardsen helt siden uenighetene om talen i Paris i 1957 mente Lie forgiftet atmosfæren i sentralstyret ved å slå ned på enhver indre debatt om de sikkerhetspolitiske hovedlinjene, atomvåpenpolitikken og NATO-spørsmålet. Trygve Bull bekrefter at de to da ikke hadde vært på talefot på årevis på grunn av Gerhardsens brobyggingsiver overfor Sovjet, men kanskje også fordi han og Werna beskyttet slike venstreorienterte tillitsvalgte som Bull.
Trygve Bull så i konflikten et oppgjør som Gerhardsen ventet ti år med å ta, kanskje av frykt for å lide nederlag i en åpen strid med partisekretæren. På Lies 80-årsdag i 1985 brakte Jens Christian Hauge Gerhardsen og Lie sammen til forsoning etter utbruddene i 1967. Haakon Lie gikk av som partisekretær i 1969, og Gerhardsen trakk seg tilbake fra den aktive politikken samme år. Etter at han gikk av som partisekretær var Lie til en viss grad politisk isolert innen eget parti, spesielt da Reiulf Steen og andre mer venstreorienterte tillitsvalgte dominerte partiet på 1970-tallet. På 1980-tallet kom det et gradvis skifte, og sentrale politikere i Arbeiderpartiet har siden ved flere anledninger holdt Lie frem som et forbilde og hyllet hans livslange innsats for norsk sosialdemokrati. På Lies 90-årsdag i 1995 sa Ap-leder Thorbjørn Jagland: «Du har fått rett i alt. Du sto på riktig side. Du tok faktisk litt for lite i».
Senere liv
Haakon Lie forble aktiv som en offentlig kommentator og innen politikken etter at han forlot partipolitikken, også etter at han fylte hundre år. Etter at han gikk av som partisekretær i 1969 skaffet han seg et stykke skog hvor han kunne gjenoppta sin lidenskap for skogbruk. Allerede året etter ble han generalsekretær i Europabevegelsen, en stilling han hadde 1970–73. Fra denne stillingen ledet han den tapende kampanjen for norsk medlemskap i Det europeiske fellesskap tidlig på 1970-tallet. Etter nederlaget skrev han memoarboken Slik jeg ser det, som øyeblikkelig ble en bestselger. Han skrev fire memoarbøker til, samt et to-binds biografi om sin mentor Martin Tranmæl kalt Et bål av vilje og Veiviseren fra henholdsvis 1988 og 1991, og en biografi om norsk-amerikaneren og fagforeningsmannen Andrew Furuseth.
I årene 2000–01 ledet Haakon Lie også an i den interne partikampen for å unngå privatisering av det nasjonale oljeselskapet Statoil. Hans foretrukne kilde for å holde seg oppdatert om internasjonale begivenheter var ukentlige lesninger av The Economist. Haakon Lie, som var gift med en amerikansk-jødisk kvinne, støttet og forsvarte staten Israel varmt gjennom erfaringene med støtte fra jødiske arbeiderpartiledere i USA og det lange vennskapet med sosialdemokratene David Ben-Gurion og Golda Meir. For Lie var det Mapai-ledede Israel en slags modell på et sosialdemokratisk samfunn. Han bidro direkte til realiseringen av det israelske atomvåpenprogrammet ved å selge 20 tonn tungtvann til Israel sent på 1950-tallet. Men etter at Likud ble mer toneangivende i Israel, og spesielt i de siste ti leveårene, var han mer kritisk til måten Israel behandlet palestinerne, og fortalte i 2005 at han hadde forsøkt å få vennen Shimon Peres til å stoppe nybyggingene på Vestbredden.
I samtaleboken Slik jeg ser det nå, som ble lansert på Haakon Lies 103-årsdag i 2008 og ført i pennen av historikeren Hans Olav Lahlum og journalisten Hilde Harbo, framsto Lie mer forsonende overfor gamle motstandere. Tross et årelangt engasjement, opphold og ekteskap i USA, argumenterte han for økt sikkerhetssamarbeid mellom landene i Norden og for at Norge burde kjøpe det svenske jagerflyet JAS Gripen i stedet for amerikanske Joint Strike Fighter. Han hadde da allerede i flere år støttet regjeringssamarbeid med SV og dannelsen av den rødgrønne regjeringen.
I flere år tilbrakte Lie og hans amerikanske kone vintrene i Florida, før han til slutt flyttet tilbake til Norge for godt. Lie var gift to ganger, den første gangen i 1929 med Ragnhild Halvorsen (1905–91) som han ble kjent med i Arbeiderpartiets ungdomsbevegelse, og deretter fra 1952 med den amerikansk-jødiske sosialøkonomen Minnie Dockterman (1912–1999). Det var under krigen at han gjennom det amerikanske bilarbeiderforbundet fikk låne en hytte i Florida, som senere ble hans faste vinterbolig. Han fikk tilsammen tre døtre, hvor to var fra hans første ekteskap. Venner av Israel i Norsk Arbeiderbevegelse (VINA) har plantet en skog til hans minne i Israel.
Satyren
Satyren var en norsk tegneserie som ble tegnet av forfatter, bokillustratør og tegneserietegner Thore Hansen.
Haakon Lie
Betydning
Forfatteren Hans Olav Lahlum holder frem tre livskamper som dominerende innhold i Haakon Lies liv: klassekampen, kampen mot fascismen, og til sist den kalde krigen. Under den sterke klassekampen i mellomkrigstiden bidro Haakon Lie til oppbyggingen av Arbeiderpartiet som et enestående kampanjeapparat, som vant stortingsvalgene uavbrutt i tretti år. Han bygde opp partilag, skolering og kulturtilbud for arbeiderklassen gjennom AOF. Kampen mot fascismen utspant seg for Lies del over ti år under den spanske borgerkrig fra 1936 og med motstanden mot okkupasjonen av Norge 1940–45. Lie organiserte hjelpearbeid for republikanerne i Spania og mobiliserte hjelp til norsk gjenoppbygging gjennom reiser til USA. Det er agitatoren Lie som bygde partiet for norsk klassekamp, og som knyttet bånd til amerikansk, israelsk og britisk arbeiderbevegelse under arbeidet for gjenoppbygging for etterkrigstiden. I USA vant han også innsikt for sin rolle som partisekretær i etterkrigstiden – han ble kjent med moderne metoder for valgkampanje og meningsmålinger, og han knyttet kontakter til etterretningsorganisasjonen OSS.
Satyren
Tegneserien Satyren gikk ukentlig i magasinet Alle Menn fra nummer 1 i 1967 til nummer 52 i 1975. Tegneserien besto noen ganger av kun en enkelt rute, andre ganger av flere ruter. Temamessig besto serien stort sett av erotiske vitser. Hovedkarakterene i serien var mannlige satyrer og kvinnelige nymfer. I utgangspunktet gjorde serien narr av den forsiktige norske pornoen og den strenge sensuren på 1960- og 1970-tallet. Satyren harselerte med dette og gjorde pornoen "hardere". De senere år bar serien preg av eksperimentell lek med genren, gjerne i samarbeid med Ragnar «Joker» Pedersen (Ukens amøbe).