cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ernst Ludwig Ehrlich
Etter Abitur (artium) studerte han ved Leo Baecks Hochschule für die Wissenschaft des Judentums. Etter stengning av høyskolen lyktes det ham å flykte til Sveits med falsk pass i 1943. Der tok han doktorgraden i 1950 med avhandlingen Der Traum im alten Testament. Han kom tilbake til fødebyen i 1955 da han fikk en stilling ved Freie Universität Berlin. Han ble generalsekretær for Christlich-jüdische Arbeitsgemeinschaft i 1958, og fikk i 1989 et honorært professorat i Bern. Fra 1961 til 1994 var han europeisk direktør for B'nai B'rith.
Han var en av rådgiverne til den tyske kardinal Augustin Bea under Annet vatikankonsil under forberedelsen av «Nostra Aetate», et viktig dokument for katolsk-jødiske relasjoner.
Han mottok 1956 Leo-Baeck-Preis, i 1976 Buber-Rosenzweig-Medaille og 1984 Bundesverdienstkreuz 1. klasse, og er æresdoktor ved Freie Universität Berlin.
Han bodde i Basel.
Angry Grandpa
Charles Marving Green Jr. (født 16. oktober 1950 i Georgia, død 10. desember 2017 i Sør-Carolina ), bedre kjent som Angry Grandpa, var en amerikansk YouTube-kjendis. YouTube-kanalen til Angry Grandpa ble internasjonalt kjent gjennom sønnen hans, Michael Green, som filmet han i mens han ødela og destruerte ting, i takt med å skrike. Kanalen hans på YouTube, TheAngryGrandpaShow, har i 2018 litt over 4 000 000 milioner abonnenter og over 1 milliard avspillinger. Charles Green hadde også en annen kanal, GrandpasCorner. Charles Green viste svært mye kjærlighet for sine seere som han kalte for "youngins", og var en inspirerende kilde for mange gjennom sine råd. TheAngryGrandpaShow er nå kontrollert av sønnen hans. Kanalen er svært uaktiv etter AngryGrandpas død. Han hadde tett kontakt med mange kjente Youtubere, deriblant Keemstar, Boogie2988 og McJuggerNuggets. Videoene hans ble brukt i blant annet en av HLN's serie Dr. Drew, TruTV's serie Rude Tube, MTV's serie Pranked.
California Golden Seals
California Golden Seals var et lag i National Hockey League (NHL) i perioden fra og med 1967/68-sesongen og til og med 1975/76-sesongen. Laget het opprinnelig California Seals, og ble omdøpt til Oakland Seals underveis i 1967/68-sesongen, og deretter til California Golden Seals i 1970. Seals var et av de seks lagene som ble tatt opp i NHL i forbindelse med utvidelsen i 1967.
Laget holdt til i Oakland i California, og spilte sine hjemmekamper i Oakland-Alameda County Coliseum Arena. Laget fikk imidlertid aldri tilstrekkelig publikumsoppslutning, og flyttet til slutt til Cleveland og ble til Cleveland Barons i 1976,som to år senere gikk inn i Minnesota North Stars, som fra 1992/93-sesongen ble til Dallas Stars.
Av lagets spillere ble bare Harry Howell tatt opp i Hockey Hall of Fame.
Mesoamerikansk ballspill
Mesoamerikansk ballspill var en idrett som ble praktisert i over 3000 år av førkolumbiske folk i Mesoamerika. Ballspillet var ofte knytta til rituelle handlinger. Idretten forekom i flere ulike varianter opp gjennom årtusenene, og den moderne varianten av spillet, ulama, spilles fremdeles av urfolk enkelte steder i Mexico.
Det er funnet førkolumbiske ballspillbaner over hele Mesoamerika. Disse banene er av ulik størrelse, men alle er lange og smale med sidevegger som ballen kunne sprette mot. Mange av banene er godt bevart.
Spillets regler er ikke kjent, men tar man i betraktning den nåværende varianten ulama, ligna de sannsynligvis på volleyballreglene, hvor meninga er å holde ballen i spill. Det fantes flere ulike varianter av ballspillet. De runde måla av stein er en seinere tilføyelse til spillet, og fins ikke på alle baner.
I den mest utbredte varianten av spillet slo spillerne ballen med hoftene. I noen varianter var det tillatt å bruke underarmene, rekkerter, balltre eller håndsteiner. Ballen var av robust gummi og veide opptil fire kilo eller mer. Størrelsen på ballen varierte veldig.
Ballspillet hadde viktige rituelle aspekter, og store kamper ble avholdt som rituelle begivenheter, ofte relatert til menneskeofring. Idretten ble også praktisert for moro skyld av barn, og kanskje også av kvinner.
Opprinnelse
Man veit ikke nøyaktig når og hvor det mesoamerikanske ballspillet oppsto, men det er sannsynlig at det skjedde før 1400 f.Kr. i de lavtliggende tropiske områdene hvor gummitreet vokser.
Et av spillets mulige opprinnelsessteder er lavlandet i stillehavsregionen Soconusco. Her, i Paso de la Amada, har arkeologer funnet en ballspillbane fra rundt 1400 f.Kr, og det er den eldste man så langt kjenner.
Et annet mulig opprinnelsessted er det olmekiske kjerneområdet, på Tehuantepeceidet langs Golfkysten. Aztekerne omtalte folket som bodde i dette området som olmeca («gummifolket»), siden regionen var sterkt forbundet med lateksproduksjon. De eldste kjente gummiballene stammer fra ofringsmyra i El Manatí, et tidlig olmekisk-relatert sted i Coatzacoalcoselvas nedslagsfelt. Innbyggere i området, og seinere arkeologer, har funnet et dusin baller med diametere fra 10 til 22 cm i ferskvannskilden der. Fem av disse ballene er datert til den tidligst kjente bosettingsperioden, omtrent 1700–1600 f.Kr.
Disse gummiballene ble funnet sammen med andre nedgravde offergaver, noe som tilsier at ballspillet allerede på dette tidspunktet hadde religiøse og rituelle konnotasjoner. Et «steinåk» av den typen som ofte forbindes med mesoamerikanske ballspillbaner, skal også ha blitt funnet av lokale innbyggere på stedet. Dette er en ytterligere indikasjon på at gummiballene stammer fra ballspillet og ikke bare var del av en annen type offergave.
Fra de tropiske lavlanda spredte spillet seg antakeligvis til det sentrale Mexico. Fra rundt år 1000 f.Kr. eller tidligere ble ballspillerfiguriner lagt i graver i Tlatilco, og lignende figuriner fra samme periode har blitt funnet i det nærliggende Tlapacoya. Det var også rundt denne perioden at de såkalte Xochipala-figurene ble produsert i Guerrero. Selv om det ikke har blitt funnet like gamle ballspillbaner i Tlatilco eller Tlapacoya, kan det likevel hende at spillet ble praktisert i disse områdene, på baner som har forsvunnet med åra.
Det er beviser fra år 300 f.Kr. på at det på dette tidspunktet ble spilt ballspill over store deler av Mesoamerika, deriblant ballspillbaner i den sentrale Chiapasdalen (de nest eldste banene som er funnet, etter Paso de la Amada) og i Oaxacadalen, og keramikktablåer i det vestlige Mexico.
Det er funnet baner så langt sør som Nicaragua, og muligens så langt nord som Arizona i USA.
Grethe Martinsen
Grethe Martinsen (født 20. desember 1950) er en norsk tidligere rifleskytter som representerte Hamar IL, Hamarkameratene og Stange SK.
Hun vant 10 NM-gull i perioden 1983–2001. Hun vant kongepokalen i 1985, 1991 og 1994.
Mesoamerikansk ballspill
Spillet
Som man kan forvente av et spill som har blitt praktisert over en så lang periode av så mange kulturer, har detaljene variert over tid og fra sted til sted, så det mesoamerikanske ballspillet kan kanskje helst ses på som en familie av beslekta idretter. Det kalles juego de pelota på spansk, pitz på klassisk maya og ullamaliztli på klassisk nahuatl.
Erwin Balzer
Erwin Balzer (født 15. mars 1901 i Berlin, død 5. mars 1975 i Hamburg) var en tysk evangelisk-luthersk teolog og biskop.
Liv og virke
Etter det lutherske teologiske studium ble han sogneprest på Helgoland i 1930. Allerede i 1931 ble han medlem av NSDAP og ble i 1933 sogneprest i Christuskirche i Hamburg. I en alder av 33 år ble han den 1. juni 1934 utnevnt til biskop av Lübeck for Evangelisch-Lutherische Kirche in Lübeck, hvortil hans nazistiske partibok og en anbefaling fra Lübecka Justizsenator Hans Böhmcker var til hjelp.
Mesoamerikansk ballspill
Spillet
Kampene ble spilt både mellom to enkeltpersoner og mellom to lag med flere spillere. Noen kamper ble spilt på midlertidige baner for moro skyld, mens andre var formelle forestillinger på store steinbaner og førte til menneskeofring.
Erwin Balzer
Liv og virke
Balzer var aktiv nasjonalsosialist. I sin embedsperiode opprettet han et tyskkristelig kirkesttyre. I 1939 var han i Eisenach en av grunnleggerne Institut zur Erforschung und Beseitigung des jüdischen Einflusses auf das deutsche kirchliche Leben («Institt for utforskning og avskaffelse av swb jødiske innflytelse på det tyske kirkelige liv»). Den 4. april samme åt var han en av underskriverne av en erklæring som betegnet «nasjonalsosialismens kamp mot ethvert kirkelig maktanspråk» og dens «innsats for en verdensanskuelse som passet til det tyske folks egenart» som «fulleldelsen av det verk som den tyske reformator Martin Luther hadde påbegynt.
Mesoamerikansk ballspill
Spillet
Selv uten menneskeofring kunne spillet være brutalt, og det var ofte alvorlige skader forårsaka av den harde og tunge ballen. Dagens hofte-ulamaspillere har «kroniske hematomer», mens den spanske krønikeren Diego Durán skrev for nesten 500 år siden at noen hematomer var så alvorlige at de måtte stikkes opp. Han fortalte også at noen spillere ble drept når ballen «traff dem i munnen eller magen eller tarmene».
Erwin Balzer
Liv og virke
Den 1. juli 1945 ble Balzer avskjediget som biskop av Lübeck. Han fikk tilbake sin kirkelige verdighet i 1955 (uten å bli biskop av Lübeck igjen). Et år etter ble han pensjonist, og levde i Hamburg til sin død.
Mesoamerikansk ballspill
Regler
Man veit lite om reglene i de forskjellige variantene av ballspillet. I ulama minner reglene om volleyball uten nett, hvor hvert lag holder seg på hver sin banehalvdel. I den vanligste varianten av ulama slås ballen fram og tilbake med hoftene helt til et av laga mislykkes i å slå den tilbake eller den slås ut av banen.
I den postklassiske perioden begynte mayaene å plassere vertikale steinringer på hver side av banen ved midtstreken, og ballen skulle slås gjennom en av dem for å skåre. Denne måten å spille på ble overtatt av de seinere toltekiske og aztekiske kulturene.
I det aztekiske ballspillet som spanjolene var vitne til på 1500-tallet, mista laget poeng når man lot ballen sprette mer enn to ganger før man sendte den tilbake til det andre laget, når man lot ballen gå ut av banen eller når man prøvde å sende den gjennom en av steinringene uten å lykkes. Ifølge 1500-tallskrønikeren Motolinía, fikk man poeng hvis ballen traff endeveggen på den motsatte sida av banen, mens den endelige seieren gikk til det laget som fikk ballen gjennom en ring. Det var imidlertid sjelden man klarte å få ballen gjennom en ring – ringene i Chichen Itza, for eksempel, befant seg seks meter over bakken – og de fleste kampene ble vunnet på poeng.
Påkledning og utstyr
Påkledinga, hodeplagga og hanskene, alt som ikke var av stein, har for lengst forsvunnet, og forskerne må basere seg på kunstverk – malerier og tegninger, steinrelieffer og figuriner – for å vite hvordan de førkolumbiske ballspillerne var kledd og hvilket utstyr de brukte. Påkledninga og utstyret varierte betraktelig både i type og størrelse. For eksempel kan man se hatter og masker på flere relieffer i Dainzú, mens muraler i Teotihuacán viser menn som spiller med kjepper og skjørt.
Antoinette Augusta von Aldenburg
Antoinette Augusta komtesse av Aldenburg (født 4. august 1660, død 14. juli 1701) var en adelskvinne som ble gift med kong Frederik IIIs sønn, Ulrik Frederik Gyldenløve.
Mesoamerikansk ballspill
Påkledning og utstyr
Den grunnleggende påkledninga i hoftespillet besto i et hofteklede, av og til supplert med hoftebeskyttere av lær. Hoftekleder er funnet på de eldste ballspillerfigurinene fra Tlatico, Tlapacoya og olmekerkulturen, og kan ses på en tegning av Christoph Weiditz fra 1528. De brukes også sammen med hoftebeskyttere av dagens ulamaspillere.
Antoinette Augusta von Aldenburg
Bakgrunn
Hun var datter av greve Anton av Aldenburg (1633–80) og riksgrevinne Augusta av Sayn-Wittgenstein (1638–66). Faren var uekte sønn av den siste regjerende greve av Oldenborg, og fungerte som stattholder samme sted for den danske kongen. Et ekteskap mellom grevens datter og kongens naturlige sønn Ulrik Frederik Gyldenløve, kunne således tjene til å sikre og forsterke lojalitetsbåndene mellom Danmark-Norge og Oldenborg.
Mesoamerikansk ballspill
Påkledning og utstyr
I mange kulturer hadde spillerne ytterligere beskyttelse i form av en tjukk hofteholder, sannsynligvis lagd av fiber eller tre, dekka av stoff eller lær. På grunn av materialene de var lagd av, har ingen av disse hofteholderne blitt bevart, men man har funnet et «åk» av stein. Det har feilaktig blitt kalt dette av tidlige arkeologer på grunn av likheten med et åk; steinåket var sannsynligvis for tungt til å kunne brukes under spillet, og ble antakelig bare brukt før og etter kampene i rituelle handlinger. I tillegg til å gi en viss beskyttelse mot ballen, kan hofteholderen og åket også ha hjulpet til å slå ballen med større styrke enn bare med hofta. I tillegg hadde noen spillere brystbeskyttere som kaltes palmas, som ble satt inn i åket og sto opp foran brystet.
Antoinette Augusta von Aldenburg
Bryllup
Komtessen var tolv år gammel første gang hun møtte Gyldenløve. Fem år senere ble hun 17 år gammel, i august 1677, viet til ham i den nyoppførte Larvik kirke. Dette var grevens tredje bryllup. Hans første ekteskap med Sophie Urne ble aldri godkjent av kongen og det andre, med Marie Grubbe, ble oppløst etter noen år.
Etter bryllupet bodde Antoinette Augusta en kort tid i den nyoppførte residensen Herregården i Larvik, mens Gyldenløve etter kun noen dager hastet tilbake til stridighetene ved svenskegrensen Paret fikk 10 barn, deriblant Ferdinand Anton Danneskiold-Laurvig som arvet farens grevskap. I 1700 flyttet Gyldenløve til Hamburg, et år senere døde Antoinette Augusta den 14. juli 1701 i Amsterdam.
Mesoamerikansk ballspill
Påkledning og utstyr
Man kan også se knebeskyttere hos spillere fra mange områder og tidsepoker, og de blir også brukt av underarms-ulamaspillere i dag. En type strømpebånd kan også ses ofte. Det ble båret rett under kneet eller rundt ankelen, men det er ikke kjent hvilken funksjon det hadde. På det antatte ballspillerrelieffet fra Dainzú fra rundt 500 f.Kr., samt på de aztekiske spillerne som ble tegna av Weiditz 2000 år seinere, kan man se hansker. Hjelmer og forseggjorte hodeplagg (sannsynligvis bare brukt i rituelle sammenhenger) er også vanlige i framstillinger av ballspillere. Hodeplagg er særlig framtredende på mayiske malte vaser og på figuriner fra Jainaøya. Mange ballspillere fra den klassiske perioden (200–900 e.Kr.) har knebeskytter på høyre kne og ikke på det venstre, og har den høyre underarmen innsurra.
Ballen
Man er ikke sikre på størrelsen og vekta til ballene som ble brukt i ballspillet. Det er funnet flere dusin baller, men disse ble opprinnelig brukt som offergaver, og det fins ikke beviser for at de noen gang ble brukt til å spille med. Noen av disse offerballene ble lagd kun for å brukes som offergaver.
Noen mayaillustrasjoner viser baller på én meter eller mer i diameter. Det er akademisk konsensus om at disse illustrasjonene er overdrevne eller symbolske, akkurat som hodeplagga til de portretterte spillerne.
Banen
Ballspillet ble som oftest spilt på store, oppmurte baner. Formen på banene endra seg bemerkelsesverdig lite i løpet av 2700 år. Det er identifisert over 1300 mesoamerikanske ballspillbaner, over 60 % av dem de siste 20 åra. Selv om det er enorm variasjon i størrelsen, har alle banene samme form: et langt, smalt spilleområde med sidevegger med horisontale og skrå (eller mer sjeldent, vertikale) overflater. Veggene ble ofte dekorert og malt i friske farger. De eldste banene hadde spilleområder med åpne ender, mens yngre baner hadde lukkede ender, noe som gir dem en -form når de ses ovenfra.
Selv om forholdet mellom lengde og bredde holdt seg ganske konstant på 4:1, var det svært stor variasjon i størrelsen på banene. Spilleområdet på Den store ballspillbanen i Chichen Itza, som er Mesoamerikas definitivt største, er 96,5 meter langt og 30 meter bredt, mens Den seremonielle banen i Tikal bare er 16 ganger 5 meter.
Over hele Mesoamerika ble ballspillbaner bygd og brukt i mange generasjoner. Selv om man har funnet ballspillbaner i de fleste av de største ruinområdene, er de ikke jevnt fordelt verken tidsmessig eller geografisk. For eksempel har den seinklassiske byen El Tajín, den største byen i den ballspillgale kulturen klassisk Veracruz, minst 18 baner, mens Cantona, en nærliggende by fra samme tid, har aller flest med 24. I nordlige Chiapas og det nordlige mayiske lavlandet, på sin side, er det relativt få, og enkelte store byer, blant annet Teotihuacán, Bonampak og Tortuguero, har ikke en eneste ballspillbane, selv om det er funnet illustrasjoner av ballspillet der.
Steder med godt bevarte ballbaner er blant annet Tikal, Yaxha, Copán, Iximche, Monte Albán, Uxmal, Mixco Viejo, Zaculeu og Xochicalco.
Ballspillbanene var offentlige rom, og i tillegg til selve ballspillet ble de brukt til en rekke ulike kulturelle arrangementer og rituelle aktiviteter, slik som musikkforestillinger og festivaler. Avbildninger viser ofte musikere som spiller under ballspillkamper, og votivgaver som ble begravd på hovedbanen i Tenochtitlan omfatter miniatyrfløyter, okarinaer og trommer. En førkolumbisk keramikkbit fra vestlige Mexico viser noe som ser ut som en brytekamp på en ballbane.
Krigføring
Ballspillet var et ritual som var en svært viktig del av de mesoamerikanske kulturene, og hadde andre formål ut over det reint idrettslige. Fray Juan de Torquemada, en spansk misjonær og historiker fra 1500-tallet, forteller at den aztekiske herskeren Āxāyacatl spilte en kamp mot Xihuitlemoc, Xochimilcos leder, hvor han vedda årslønna si mot flere chinampaer i Xochimilco. Ixtlilxochitl, en samtidig av Torquemada, forteller at Topiltzin, toltekernes konge, spilte mot tre motstandere, hvorav vinneren skulle bli tildelt all makta.
Disse eksemplene og flere andre er gitt av mange forskere som har kommet med overbevisende argumenter for at ballspillet fungerte som en måte å unngå eller løse konflikter på uten å gå til krig, ved å løse uoverenskomster gjennom en ballspillkamp istedenfor et slag. Over tid utvida ballspillets rolle seg til ikke bare å omfatte ekstern mekling, men også til å bli en metode for å løse stridigheter og konflikter innad i samfunnet.
Denne teorien om spillet som «grensebevarende» eller «konfliktløsende» kan også forklare en del av den irregulære distribusjonen av ballspillbaner. Det virker å være en negativ korrelasjon mellom graden av politisk sentralisering og antall ballspillbaner på et sted. For eksempel Det aztekiske riket, med en sterk, sentralisert statsmakt og få eksterne rivaler, hadde forholdsvis få baner, mens den midtklassiske byen Cantona, med sine 24 ballspillbaner, hadde mange ulike kulturer under en relativt svak statsmakt.
Andre forskere støtter disse argumentene ved å peke på avbildningene av krigføring som er funnet på ballspillbanene. Den sørøstlige veggen på den sørlige ballspillbanen i El Tajín viser for eksempel en ballspiller som blir kledd i en krigsuniform. Krigsfanger er også en viktig del av ikonografien på ballspillbaner. Det er for eksempel flere keramikkfigurer som viser krigsfanger som holder baller, banen i Tonina var dekorert med skulpturer av krigsfanger, og man har funnet illustrasjoner av krigsfanger inne i baller i Yaxchilan og Tikal. Den moderne varianten ulama var «inntil nylig forbundet med krigføring, og mange rester av denne assosiasjonen fins fortsatt.»
Menneskeofring
Sammenhengen mellom menneskeofring og ballspillet oppsto relativt seint, ikke tidligere enn den klassiske perioden. Denne forbindelsen var særlig sterk i klassisk Veracruz-kulturen og mayakulturene, hvor de mest eksplisitte illustrasjonene av menneskeofring kan ses på veggene til ballspillbanene, for eksempel i El Tajín (850–1100 e.Kr.) og Chichen Itza (900–1200 e.Kr.), eller den kjente stelen med en halshugd ballspiller fra klassisk Veracruz-byen Aparicio (700–900 e.Kr.). Det postklassiske religiøse og historiske mayadokumentet Popol Vuh relaterer også menneskeofring til ballspillet.
Fanger ble ofte avbilda i mayisk kunst, og man antar at disse ble ofra etter at de hadde tapt en arrangert rituell ballspillkamp. Mange illustrasjoner på banene i El Tajín og Chichen Itza viser ofring av ballspillere, muligens kapteinene til de tapende laga. Halshugging er spesielt forbundet med ballspillet; avkuttede hoder og hodeskaller er ofte avbilda i ballspillkunst fra den seine klassiske perioden og forekommer mange ganger i Popol Vuh. Det har også blitt spekulert i om de ble brukt som baller.
Symbolisme
Solas bevegelse er forbundet med fruktbarhet, og man tror den sprettende ballen representerte sola, og ofringa av en ballspiller døden til sola, som deretter ville bli gjenfødt. I sin inherente dualitet representerer ballspillkampene en kamp mellom dag og natt, og/eller en kamp mellom livet og underverdenen. Målringene av stein sies å symbolisere soloppgang og solnedgang, eller jevndøgn.
Ved å spille ball deltok man i å vedlikeholde universets kosmiske orden og den rituelle gjenskapelsen av livet. Det var et spill som reflekterte livet ved at det inneholdt både hell, ferdigheter og juks. Laginnsatsen fikk individene til å samhandle og dele en felles kultur, og framheva menneskenes plass i universet.
Mayaene
Man har dechiffrert flere ord i klassisk maya som har med ballspillet å gjøre: Selve spillet ble kalt pitz, og orda for ball og ballspiller (pitziil) er avleda fra denne rota.
Den mayiske tvillingmyten som fortelles i Popol Vuh, understreker hvor viktig spillet var for mayaene som noe mer enn bare en idrett. Historien begynner med at heltetvillingenes far, Hun Hunahpu, og onkel, Vucub Hunahpu, spiller ball i nærheten av underverdenen, Xibalba. Herrene av underverdenen irriterer seg over bråket fra ballspillinga, og Xibalbas øverste herrer, En Død og Sju Død, sender ut ugler for å lure de to til å dra til Xibalbas ballspillbane, som ligger i den vestlige enden av underverdenen. Brødrene sovner og blir fanga og ofra av Xibalbas herrer, og blir deretter brent på ballspillbanen. Hun Hunahpu blir halshugd, og hodet hans blir hengt i et frukttre, som bærer de første kalebassene. Hun Hunahpus hode spytter i hendene til ei gudinne som går forbi, og hun blir gravid med heltetvillingene Hunahpu og Xbalanque.
Tvillingmyten er en viktig motivasjon for å tolke ballspillet fra et mytologisk perspektiv. Den relaterer ballspillet til døden: banen ble et overgangssted, et stadium mellom liv og død. Langs midtlinja til baner fra den klassiske perioden avbilda man mytiske scener relatert til ballspillet, ofte omslutta av en firblading som symboliserte åpninga til en portal til en annen verden. Heltetvillingene selv er imidlertid vanligvis ikke representert i disse scenene, med bildet av Vucub Caquix som holder Hunahpuas avskårede arm, på banen i Copán, som et viktig unntak.
Teotihuacán
Man har ennå ikke identifisert noen ballspillbane i Teotihuacán, noe som gjør det til den klart største byen fra den klassiske perioden uten bane. Ballspillet ser ut til å ha vært nærmest ikke-eksisterende ikke bare i Teotihuacán, men også i områder som Matacapan og Tikal, som var under teotihuacansk innflytelse.
Til tross for mangelen på bane var ikke ballspillet ukjent i Teotihuacán. Muralene i Tepantitla-komplekset viser en rekke mindre scener som synes å portrettere flere typer ballspill, blant annet en kamp med to spillere på en oppmurt bane med åpne ender, spillere med kjepper på en åpen bane bane med steinmonumenter som endemarkører, og separate avbildninger av spillere.
Det spekuleres i om spillet med kjepper utkonkurrerte hofte-ballspillet i Teotihuacán og Teotihuacán-influerte byer, og at hoftespillet tok tilbake posisjonen som den viktigste idretten i disse områdene først etter Teotihuacáns fall.
Aztekerne
Den aztekiske varianten av ballspillet kalles ullamaliztli. Ordet er avleda fra verbet ōllama («å spille ball»), som på sin side kommer fra substantivet ōlli («gummi»). Selve ballen ble kalt ōllamaloni, og banen ble kalt tlachtli. I aztekernes hovedstad Tenochtitlan ble den største banen kalt Teotlachco («På den hellige ballspillbanen»); her var det flere viktige ritualer som fant sted under festivalene i måneden panquetzaliztli, blant annet en ofring av fire krigsfanger til ære for Huitzilopochtli og budbringeren hans Payna.
For aztekerne hadde det religiøs betydning å spille ballspillet, men mens mayaene så på spillet som en kamp mellom underverdenens herrer og de jordiske motstanderne deres, så aztekerne på det som en kamp mellom nattkreftene leda av månen og stjernene representert av gudinna Coyolxauhqui og sønnene hennes, de 400 Huitznahuah, på den ene sida, og sola, personifisert ved Huitzilopochtli, på den andre sida. I tillegg til å ha en viktig rituell og mytisk betydning, var ballspillet også en idrett og et tidsfordriv som ble praktisert for moro skyld, selv om det aztekiske spillet hovedsakelig var et privilegium for de mest velstående. Unge aztekere lærte å spille ballspill på calmecac-skolen, og de beste kunne bli så kjente at de kunne spille profesjonelt. Det ble arrangert kamper i forskjellige bydeler og markeder, og det ble ofte gambla med store summer. Diego Durán, en tidlig spansk krøniker, sier at «disse stakkarslige menneskene [...] solgte barna sine for å vedde og brukte til og med seg selv som innsats og ble slaver».
Siden gummitreet Castilla elastica ikke fantes på det aztekiske høylandet, mottok aztekerne vanligvis baller og gummi som tributt fra lavtliggende områder hvor treet vokste. Codex Mendocino forteller at det ble importert 16 000 rågummiklumper til Tenochtitlan fra de sørlige provinsene hvert halvår, men ikke alt ble brukt til å produsere baller.
I 1528, like etter den spanske erobringa, sendte Hernán Cortés en gruppe aztekiske ballspillere til Spania for å opptre for Karl V, hvor de ble tegna av tyskeren Christoph Weiditz. Ved sida av fascinasjonen for sine eksotiske gjester ble europeerne forbløffa over de sprettende gummiballene.
Karibia
Ballspillet batey som spilles på mange karibiske øyer, blant annet Cuba og Puerto Rico, kan være en moderne variant av det mesoamerikanske ballspillet, og er kanskje nedarva fra mayaene.
Six Pack vol 2: Trossetrua
Six Pack vol 2: Trossetrua er et album med Hans Rotmos bandprosjekt Trossetrua Band. Albumet kom ut i 2013, og var oppfølgeren til Six Pack vol 1: Norge fra 2012.
Fylkesvei 5996
Fylkesveg 5996 går mellom Hensbrua og Moa i Rauma kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv177.
Fylkesvei 2280
Fylkesvei 2280 går mellom Olum i Jevnaker og Roa i Lunner.
Før ny riksvei 35 ble åpnet mellom Jevnaker og Roa var veien del av riksvei 242.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 4.
Alberto Ginastera
Alberto Evaristo Ginastera (1916–1983) var en argentinsk komponist.
Bakgrunn
Ginastera var født i Buenos Aires av en katalansk far og italiensk mor. Han studerte ved konservatoriet i Buenos Aires. Deretter grunnla og ledet han et konservatorium i La Plata. Fram til 1962 underviste han ved kunst- og musikkfakultetet ved det katolske universitetet i Buenos Aires, deretter ved Centro Latinoamericano de Altos Estudios Musicales (CLAEM). I 1971 slo han seg ned i Genève i Sveits.
Komponist, instruktør
Ginastera komponerte fire operaer, to balletter, tre motetter, sanger, scene- og filmmusikk, dessuten en symfoni, en overtyre, to strykekvartetter, en harpe- og en fiolinkonsert, to klaver- og to cellokonserter, tre klaversonater og annen instrumentalmusikk.
Ut over klassisk musikk ble hans «toccata» fra 4. sats av Piano Concerto No. 1 kjent i Emerson, Lake and Palmers versjon på albumet Brain Salad Surgery (1973).
Ginastera ble inspirert av tekstene i PopulVuh, boken med mayaenes skapelsesberetning, og begynte å skrive et åttesatsig orkesterverk med samme navn, men rakk ikke å fullføre verket før han døde.
Av hans studenter kan nevnes Astor Piazzolla, Waldo de los Ríos og Rafael Aponte-Ledée.
Musikkperioder
Ginastera grupperte musikken sin i tre perioder: «Objektiv nasjonalisme» (1934–1948), «Subjektiv nasjonalisme» (1948–1958), and "Neoekspresjonisme" (1958–1983). Blant andre fremtredende kjennetegn varierer disse periodene i bruk av tradisjonelle argentinske musikalske elementer. I objektivt nasjonalistiske verker integrerer han ofte argentinske folkemusikktemaer på en enkel og direkte måte, mens han i senere perioder bruker de tradisjonelle elementene på en mer og mer abstrakt form.
Kombinasjonen av tradisjonelle argentinske rytmer (ofte i 6/8-takt) med moderne harmonikk ga et resultat som kan minne litt om musikken til Béla Bartók.
Verk i utvalg
<div style="">
I Pagliacci
I Pagliacci er en italiensk stumfilm fra 1915, regissert av Francesco Bertolini.
Yidnekachew Beyene
Yidnekachew Kidane er en etiopisk profesjonell fotballspiller, som spiller som målvakt for Defense Force SC.
Landslagskarriere
Han var med i troppen til i African Nations Championship i 2014. Laget ble eliminert i gruppespillet etter å ha tapt for Kongo, Libya og Ghana.
Cyptochirus
Cyptochirus er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore (ca. 12 millimeter), avlange, brunlige skarabider uten horn eller påfallende knøler. Overflaten er ru og hårete og gjerne dekket med jord og møkk.
Levevis
Billene lever på møkk.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Systematisk plassering
Artene ble inntil nylig plassert i slekten Drepanocerus.
New Zealand under Sommer-OL 1936
New Zealand under Sommer-OL 1936. Sju sportsutøvere fra New Zealand deltok i tre grener under Sommer-OL 1936 i Berlin. De deltok i friidrett, boksing og sykling. New Zealand kom på delt 20.-plass på den uoffisielle medaljestatistikken med en gullmedalje.
Kviknes Hotel
Kviknes Hotel ligger i Balestrand ved Sognefjorden i Sogn og Fjordane. Hotellet er medlem av De Historiske Hotel og Spisesteder.
Hotellet har 195 værelser som er fordelt på to bygg. Det historiske bygget stod ferdig i 1913 og har 25 værelser, mens bygget fra 1960-årene inneholder 165 værelser. Kviknes var i 1913 Norges største trebygning. I 2008 stod den nye kurs- og selskapsavdelingen ferdig. «Kviknesalen» har møtekapasitet på opptil 450 personer. Hotellet har også flere selskapslokaler og salonger, samt to restauranter og bar. Kunst og kultur er sentrale tema, blant annet inneholder hotellet en rekke kjente malerier og er hovedarena for jazzfestivalen Balejazz.
Historie
Gjestgiveriet på Holmen ble kjøpt av Ole Kvikne 26. februar 1877. Siden den gang har familien Kvikne eid og drevet hotellet. Hotellet har vært gjennom en rekke utvidelser og renoveringsprosjekter, men likevel er arkitekturen på de to bygningene ivaretatt. Den historiske bygningen ble tegnet og bygget i sveitserstil og ble den største trebygningen i Norge da den stod ferdig. Bygningen fra 1960-årene ble bygget i betong, og arkitekturen på fløyen er preget av den tids senmodernisme.
Keisertid
Keiser Wilhelm II fikk etter en rekke besøk i Norge øynene opp for Balestrand i 1910. Han stortrivdes i bygden og fant seg godt til rette blant alle kunstnerne som viet seg til nasjonalromantikken. Den 25. juli 1914 satt Keisar Wilhelm i en dragestol hos sin venn Hans Dahl da han fikk meldingen om at første verdenskrig var uunngåelig. I dag står denne stolen i Høivik-salen på Kviknes Hotel, og under setet kan man lese følgende:
Kvitekoll
Kvitekoll er et grensefjell mellom Luster og Stryn kommuner i Sogn og Fjordane. Fjellet er omkranset av Jostedalsbreen og er en nunatak som stikker opp av breen. Toppen har en høyde på 1 915 meter over havet.
Et minne om deg
Et minne om deg er et musikkalbum med Jan Toft, utgitt i 2003. Dette var hans debutalbum som soloartist.
A Park Lane Scandal
A Park Lane Scandal er en britisk stumfilm fra 1915 regissert av Warwick Buckland.
Cheryl Bernard
Bernard vant en olympisk sølvmedalje i curling for damer under 2010 i Vancouver. Hun var skip på det canadiske laget som kom på andreplass bak Sverige. De andre spillerne på laget var Susan O'Connor, Carolyn Darbyshire, Cori Bartel og Kristie Moore.
Canada vant åtte kamper og tapte en i den innledende runden og var dermed kvalifisert for semifinalespill. Semifinalen vant de med 6 - 5 over Sveits. Finalen tapte de til Sverige med 6 - 7.
Blooms taksonomi
right|thumb|250px|Blooms hjul, med de seks taksonominivåene innerst. Blooms taksonomi er et klassifiseringssystem for ulike læremål som pedagoger setter for sine elever. Taksonomien ble formulert første gang i 1956 i publikasjonen «The Taxonomy of Educational Objectives, The Classification of Educational Goals, Handbook I: Cognitive Domain» av den amerikanske psykologen Benjamin Bloom o.fl.
I Blooms taksonomi bruker man seks hierarkisk ordnede klasser:
Terje Aronsen
Terje Aronsen (født 24. juni 1947) er en norsk forkjemper for kvensk språk og kultur. 16. mars 2015 ble han utnevnt til Ridder 1. klasse av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden for arbeidet sitt.
Aronsen jobber som undervisningsleder på Kainun institutti - Kvensk institutt i Børselv. Han har jobbet for kvensk kultur siden 1970-tallet, og ble i 1987 første leder i Norske kveners forbund.
Andreas Petri Amnelius
Andreas Petri Amnelius (født i 1638 i Amnerstad, Västra Skedvi, død i 1692 i Romfartuna) var en svensk skolemester, komminister og salmedikter. Han var skolemester i Fellingsbro fra 1668, og komminister i Romfartuna fra 1690.
Terje Aronsen
Aronsen har også bidratt med ti oversettelser av salmer til kvensk til Norsk salmebok 2013, og vært sentral i arbeidet med å plukke ut de femten salmene på kvensk som er med i boken.
Andreas Petri Amnelius
I den svenske salmeboken fra 1819 var han representert med fire salmer som var oversettelser fra tysk av Johann Qvirsfelds salmer. Salmen Skåder, skåder... ble oversatt av Amnelius til svensk i 1690, og har senere blitt språklig bearbeidet av Kristoffer Dahl i 1809, Frans Michael Franzén i 1814 og i 1980 av Jan Arvid Hellström. I 1989 ble denne salmen oversatt til lulesamisk, og i 2011 til norsk. Begge de sistnevnte oversettelsene er med i Norsk salmebok 2013.
Tre av salmene ble inntatt i 1937 års psalmbok. I 1986 års psalmbok var bare én av Amnelius' salmer med, og da i en språklig omarbeidet versjon, slik at den innledes med ordene «Skåda, skåda nu här alla». Denne salmen er tonesatt av Thomas Ihre i 1690.
Bush-doktrinen
Bush-doktrinen er en betegnelse for et sett retningslinjer for amerikansk utenrikspolitikk, som først ble fremført av USAs president George W. Bush i en tale 1. juni 2002. Retningslinjene stakk ut kursen for en ny utenriks- og sikkerhetspolitikk, med større vekt lagt på forebyggende militære operasjoner (engelsk: Preemptive Strikes), militær overlegenhet og et engasjement i å «spre demokrati, frihet og sikkerhet i alle regioner». Den nye politikken ble formalisert i et dokument med tittelen The National Security Strategy of the United States of America 20. september 2002. Bushdoktrinen markerte et skifte fra tidligere amerikansk utenrikspolitikk som hadde lagt vekt på avskrekking av mulige fiender og isolering av konflikter, noe som hadde dominert amerikansk politikk gjennom den kalde krigen og i tiåret mellom Sovjetunionens fall og terrorangrepet 11. september 2001.
Bush-doktrinen var den politiske rammen for invasjonen av Irak i 2003.
Tønnes Torsteinson Dahle
Tønnes Torsteinson Dahle (født 4. september 1860 i Hetland, død 30. september 1935) var en norsk bladkommisjonær og utgiver av sangbøker.
Ved siden av den utstrakte virksomheten som bladkommisjonær redigerte Dahle ukebladet Lys over Land.
Lys knoppurtengvikler
Lys knoppurtengvikler (Eucosma fulvana) er en sommerfugl i gruppen av viklere (Tortricidae).
Utseende
En middelsstor til ganske stor (vingespenn 14-22 millimeter), kraftig vikler. Forvingens grunnfarge er brunrød, det er en rund, grå flekk ved bakkanten, en oval flekk ved bakhjørnet med flere mørke lengdestreker og noen tynne, brune skråstreker ved vingespissen. Bakvingen er ganske mørk og litt rødlig.
Utbredelse
Denne arten har en ganske begrenset utbredelse og er kjent fra Storbritannia, Tyskland, Estland og de nordiske landene bortsett fra Island. I Norge er arten først nylig oppdaget og den er kjent fra Øst- og Sørlandskysten vestover til Vest-Agder, dessuten noen få steder i innlandet på Østlandet.
The Passing of the Oklahoma Outlaws
The Passing of the Oklahoma Outlaws er en amerikansk stumfilm fra 1915.
Skrovsvedet
Skrovsvedet er et sund i Vågan kommune i Nordland som strekker seg i overkant av 3 kilometer mellom Litlmolla i nordøst og Skrova i sørvest. Havstykket nordvest for Skrovsvedet heter Høla.
Leia gjennom sundet benyttes av fergetrafikken mellom Svolvær og Skutvik.
Into the Night
Into the Night er en amerikansk action-krim-komedie fra 1985 regissert av John Landis. Hovedrollene spilles av Jeff Goldblum og Michelle Pfeiffer.
Handling
Ed Okin (Jeff Goldblum) er en vanlig fyr med søvnproblemer, kjedelig jobb og en utro kone. En kveld møter han imidlertid den mystiske kvinnen Diana (Michelle Pfeiffer), som er på flukt fra noen iranere, og dermed blir hans liv totalt forandret. Diana fører ham ut i en lystig og farlig jakt hvor utfallet enten er masse penger eller døden. Det viser seg at iranerne som forfulgte Diana er tidligere SAVAK-agenter som tidligere jobbet for Sjahen av Iran, og som nå jakter på en prisløs smaragd som hun nettopp hadde smuglet inn til landet. I tillegg til dette kobles også FBI inn.
I rollene
Hele 18 filmregissører har små biroller i filmen, inkludert John Landis, David Cronenberg og Lawrence Kasdan. Musikeren David Bowie har også en mindre rolle.
Camille Folliet
Camille Folliet (født 28. mars 1908 i Annecy i departementet Haute-Savoie i Frankrike, død 9. april 1945 i Aix-les-Bains) var en fransk katolsk prest kjent for sin innsats i den franske motstandsbevegelse og flukthjelp til forfulgte jøder under annen verdenskrig.
Bakgrunn
Camille Folliet var sønn av handelsmannen Johanny Folliet og hans hustru et de Julia Dunoyer i Annecy i de franske Alpene. Etter vanlig skolegang begynte han i 1926 på presteseminaret, Grand Séminaire d'Annecy. Hans bror Jean ble benediktinermunk i klosteret Abbaye d'Hautecombe.
Prest, jødehjelper, motstandsmann
Han ble presteviet den 21. mai 1932 i katedralen i Annecy av biskop Florent-Michel-Marie du Bois de la Villerabel av Annecy, og ble sokneprest i Ugine.
Strand kirke
Strand kirke har flere betydninger:
Camille Folliet
Prest, jødehjelper, motstandsmann
I 1939 ble han mobilisert til det militære. Det franske nederlaget våren 1940 gjorde et stort inntrykk på ham.
Han ble utnevnt til kapellan for (Jeunesse Ouvrière Chrétienne) (JOC) i 1940, og begynte snart å gjøre hva som stod i hans makt for å motarbeide den nye anti-jødiske lovgivning, og engasjerte seg i motstandsarbeidet. I nært samarbeid med den protestantiske pastor Chapal og hans kone Odette, og det lille protestantiske samfunn i Annecy, fant han fosterfamilier som medvirket i livreddende innsats for forfulgte, og fluktledsagere for mange over grensen til det nøytrale Sveits. Med samarbeid med sinne kolleger de katolske sogneprester Jean Rosay i Doubaine (døde senere i konsentrasjonsleir), Paul Chevallier i Cluses, Albert Simond i Évian, Abel Jacquet i Juvigny og abbé Neyroud i Savigny klarte han å holde jødiske kvinner og barn i skjul i klosteret til Sœurs de la Croix de Chavanod inntil de kunne loses over til Sveits, mens mennene likeledes ble gjemt blant trappistene i Tamié-klosteret i Plancherine.
I 1942 kom familien Schiffman, jøder som hadde flyktet fra Berlin med to døtre, til kirken for å be abbé Folliet om hjelp. Presten kunne ikke hjelpe dem over grensen der og ta, men bragte dem til sin far Johanny Folliet, som beskyttet dem mens de ventet på at et annet skjulested ble funnet. De ble til slutt reddet i sikkerhet.
Jeanne Brousse, en funksjonær ved prefekturet i Annecy, sørget for de nødvendige skjemaer for utstedelse av falske papirer for jødiske flyktninger.
Den 10. juni 1943 ble fader Folliet arrestert på perrongen på jernbanestasjonen i Annecy av det italienske hemmelige politi fra OVRA (Organizzazione di Vigilanza e Repressione dell'Antifascismo - det italienske Gestapo) retter å ha blitt angitt. Han ble beskyldt for for motstandsarbeide og assistanse til jødene. Han var den første prest arrestert i Frankrike av de italienske okkupasjonsmyndigheter. De hadde lett etter han siden 30. mai og kontoret hans var blitt ransaket. Han satt fengslet i det italienske politiets hovedkvarter, i Caserne de Galbert, sammen med Louis Volland, notarius i Annecy, som forsøkte kraftig å forhindre det da presten ble arrestert på Annecy jernbanestasjon. 11. juni ransaket OVRA forgjeves Johanny Folliets hjem i Annecy. Prefekt Henri Trémeaud forsøkte å gripe inn med en offisiell protest til de italienske myndigheter (han ble senere arrestert i november 1943). Louis Volland ble løslatt 29. juni, mens fader Folliet ble stilt for retten for motstandsarbeide og dømt til 10 års fengsel.
Han klarte å flykte den 18. august. Etter en tid i Sør-Frankrike kom han seg til Paris, og gjenopptok komtakten med motstandsbevegelsen. Etter frigjøringen av Paris begynte han i den franske hæren. Under kamphandlinger i Alpene og mens han som prest gav assistanse til en såret den 30. mars 1945, ble han selv alvorlig såret. Han ble bragt i sikkerhet men døde av sine sår 9. april 1945 i Aix-les-Bains en alder av 37 år.
Begravelsesmessen ble feiret av biskop Auguste Cesbron av Annecy, sammen med blant annet fader Léon-Etienne Duval, den senere kardinal og erkebiskop i Alger i Algerie.
Anne Marit Vesteraas Danbolt
Anne Marit Vesteraas Danbolt (født 1955) er en norsk høgskolelektor. Hun jobber ved Høgskolen i Hedmark og har utgitt flere bøker innen sitt fagfelt. Hun har også skrevet og fått utgitt dikt, og er representert med en salmeoversettelse i Norsk salmebok 2013.
Susan O’Connor
Susan O'Connor (født 3. mai 1977 i Calgary) er en canadisk curlingspiller som deltok i de olympiske vinterleker 2010 i Vancouver.
O'Connor vant en olympisk sølvmedalje i curling for damer under 2010 i Vancouver. Hun var med på det canadiske laget som kom på andreplass bak Sverige. De andre spillerne på laget var Cheryl Bernard, Carolyn Darbyshire, Cori Bartel og Kristie Moore.
Belgia under OL
Belgia deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1900 i Paris, og har deltatt i nesten alle sommer- og vinterlekene. De deltok ikke under Sommer-OL 1904, Vinter-OL 1960 og Vinter-OL 1968
Belgia har arrangert OL en gang; Sommer-OL 1920 i Antwerpen.
To i spann
To i spann er et musikkalbum med Lars Klevstrand og Steinar Ofsdal, utgitt i 1979.
Gautefall fjellkirke
Kirkesalen har rundt hundre sitteplasser, og den tidligere kirkesalen er gjort om til flerbruksrom. Det er anlagt en klokkestøpul ved siden av kirkebygget, og på den ti mål store tomten er det også overnattingshytter og en stor lavvo.
Kirken er til bruk for prostiets ungdomsarbeide og konfirmantleire, samt noen gudstjenester i høysesongene for hyttefolk og andre tilreisende.
Fylkesvei 2890
Fylkesvei 2890  går mellom Hagen og Sætrang i Ringerike. Veiens lengde er 3,7 km.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 167 (Buskerud).
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 181 (Buskerud).
Banda (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,799,541 innbyggere i distriktet, mot 1,537,334 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 15,35 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 16,10 % i 2011 mot 19,74 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 917 i 2011.
Julekrybbe
En julekrybbe er en fremstilling av Jesu fødsel med figurer av Den hellige familie og ofte med et stort antall andre figurer.
Julekrybben viser vanligvis Jesus liggende i en krybbe, Josef og Maria i en stall (eller i en hule innrettet for dyr). Det er også en okse og et esel i stallen; de er riktignok ikke nevnt i den nytestamentlige skildring i Lukasevangeliet, men er avledet av Jesaja 1,3. Krybben har som regel også figurer av hyrder og sauer, engler og av betlehemsstjernen. De tre vise menn med deres kameler og tjenere blir vanligvis satt inn i krybben på De hellige tre kongers fest tretten dager etter juledag.
Julekrybber blir ofte innrettet på offentlige steder i juletiden, særlig i katolske land. Den julekrybben som settes opp på Petersplassen i Vatikanet foran Peterskirken har figurer i naturtro størrelse.
Julekrybben kalles på engelsk nativity scene, crib eller crèche, på spansk Belen (dvs. Betlehem), presebre (i for eksempel Argentina) eller nacimento (for eksempel i Mexico), på tysk Weihnachtskrippe, på fransk Crèche de Noël, og på italiensk Presepe. En krybbe kan tradisjonelt langes av en rekke materialer.
Historie
Den gjengse fortelling om julekrybbens tilblivelse, setter dette til år 1223. Da besluttet Frans av Assisi at han ville gjøre Kristi fødsel mer nærværende for alminnelige mennesker. I landsbyen Greccio i Italia fortalte han en god venn at han ønsket å gjøre i stand noe «til minne om spedbarnet som ble født i Bethlehem og vise hvordan det blev lagt i en krybbe med halm, mellom et esel og en okse. Jeg vil gjerne se alt dette med egne øyne». Fødselstablået som Frans inspirerte til er første gang beskrevet i Bonaventuras verk St Frans av Assisis liv, skrevet rundt 1260. Den ble iscenesatt i en grotte nær Greccio, og med «levende figurer», altså et slags «tableau vivant», med mennesker og dyr i bibelske roller. Pave Honorius III gav sin velsignelse til tablået. Frans fikk således sitt ønske oppfylt, og heretter ble krybber av forskjellig slag overalt hvor fransiskanerbrødrene kom.
Selv om det er Frans av Assisi som har fått æren for å ha oppfunnet den tredimensjonale betlehemsscenen, viser eldre tegninger og malerier at dette likevel ikke var første gang. Frans' krybbespill i Greccio i Italia i 1223 gjorde et særlig inntrykk blant annet ved sin bruk av levende dyr.
Deretter fulgte en tilsynelatende kontinuerlig videreutvikling og videreutbredelse av julekrybben, men denne ble avbrutt ved reformasjonen for protestantenes del. Julekrybben ble da et rent katolsk fenomen, og ble ikke fullt akseptert eller godt kjent i ikkekatolske land som for eksempel Norge før godt ut på 1900-tallet.