cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frida Hansen
Det norske Billedvæveri
Veveriet fikk sitt store gjennombrudd på Bergensutstillingen i 1898. Utstillingen var en nasjonal mønstring for blant annet husflid og kunsthåndverk. NABV viste frem hele 26 arbeider, alt fra løpere og puter til Frida Hansens store billedteppe Melkeveien (1898). I Melkeveien kan man se seks kvinner med glorie og lette hvite gevanter. Kvinnene vandrer diagonalt over den mørkeblå, stjernekledte bakgrunnen mens de holder oppe et stjerneslør. Stjernesløret er vår galakse – Melkeveien. Nederst er motivet avsluttet med et lysegrønt felt med en hebraisk tekst fra 1. Mosebok, vers 15. I oversettelse lyder denne teksten:: «''Og det skal være til lys på himmelhvelvingen, til å lyse over jorden. Og det ble så''.» NABV og Frida Hansen fikk tildelt en gullmedalje på utstillingen i Bergen.
Transparentteknikken
Den 2. november 1897 fikk Frida Hansen innvilget patent på transparentteknikken. Denne teknikken har såkalt åpen ornamentering, det vil si at mønsteret lages med innslag på åpne renningstråder. Feltene hvor kun disse vertikale renningstrådene synes, gjør at lyset slipper igjennom, og en spesiell visuell effekt skapes. Vevnaden oppleves som gjennomsiktig, transparent. Til sin transparentteknikk brukte hun en tvunnet ullrenning, som hadde en bedre friksjonsevne enn annet garn. Teknikken egnet seg svært godt til portierer (forheng) og gardiner, og i motsetning til billedteppene var transparentene ment å ha en praktisk funksjon. Frida høstet stor anerkjennelse for denne teknikken, blant annet på Verdensutstillingen i Paris i 1900 hvor teppene og portierene ble svært populære. I Paris fikk DNB en gullmedalje for sin kolleksjon, og Hansen fikk gullmedalje for kunstnerisk medvirkning.
Senere år
I 1904 fikk Frida Hansen bygget et herskapelig hus med eget atelier på Bestum i Kristiania. På denne eiendommen fikk hun endelig en ny hage. Blomstene og naturen var stadig en stor kilde til inspirasjon. I 1905 vevde hun billedteppet Semper Vadentes, som forestiller fire relativt like kvinner som vandrer gjennom et landskap dekket av blomster og stier på kryss og tvers. Hver kvinne har en attributt i hendene; henholdsvis en pose, et lys, smykker og en blomsterbukett. Nederst i rammen som omkranser motivet, er et felt med tekst på latin: ”''Semper Vadentes, Semper Agentes. Semper e natu in vitam ad aeternum. Domine.” På norsk blir det følgende: «Alltid lidende. Aldrig hvilende. Bort fra vugge, du i livet, ind i evigheden. O Herre.''»  Frida Hansen sa selv at teppet tematiserte menneskets rastløse vandring. Ifølge Hansens familie var det dette billedteppet Frida satte høyest av alle hun laget. Dette kan ha sammenheng med at da teppet i 1906 ble stilt ut i salongen i Paris, ble hun innvalgt som Associée ved Société Nationale des Beaux-Arts. Hun fikk da rett til å stille ut på salongen uten forhåndsjuryering, en kunstnerisk anerkjennelse få var forunt. Samme år ble DNB oppløst.
Både på den store tekstilmønstringen på Kunstindustrimuseet i Kristiania i 1913 og på Jubileumsutstillingen året etter deltok Frida med sine tepper og portierer. I sammenheng med disse to utstillingene ble hennes betydning for den norske vevrenessansen fremhevet. Ikke bare gjaldt anerkjennelsen de arbeidene hun hadde skapt selv, men også arbeidet med hennes mange elever på atelieret. I 1915 mottok hun Kongens fortjenstmedalje i gull.
Hellig Olav stod ved fjord med sin hær Pinsefesten var for hånden Alskens løs og blomster artede seg der Fagert under Folgefonnen.
I tillegg er det på de to sidebåndene vevet inn tekster på latin som på norsk lyder: «Alltid herskende og alltid bedende» og «Hellig Olav Norges konge».
Frida Hansen døde i Oslo 12. mars 1931 og ble begravet på Ullern kirkegård. Olavteppet var fortsatt under arbeid da hun døde, og datteren Signe Djurhus Levy fullførte den øverste delen av teppet. I 1934 ble det utstilt i annen etasje i Blomqvist Kunsthandel i Oslo.
Det var Frida Hansens ønske at Olavteppet skulle tilfalle hennes hjemby Stavanger, og gjennom en innsamling i byen i 1934 ble teppet innkjøpt og skjenket til Domkirken. Stavanger hedret henne med Frida Hansens vei og Frida Hansens hus i bydelen Hillevåg der hun vokste opp.
Etter hvert som art nouveau-stilen ble fortrengt av modernismen, ble Frida Hansens tepper, motivkrets og fargebruk passé. Det hjalp heller ikke at flesteparten av hennes arbeider var i utlandet og dermed ikke var tilgjengelige for den yngre generasjonen. Etter hvert ble Hansen og hennes innsats for den norske tekstilkunsten mer eller mindre glemt. Først på 1970-tallet ble Frida Hansen løftet frem i lyset igjen, hovedsakelig takket være kunsthistoriker og senere museumsdirektør Anniken Thue. Med hennes magisteravhandling og med den store vandreutstillingen på Kunstindustrimuseet i Oslo, Vestlandske kunstindustrimuseum og Stavanger kunstforening: «Frida Hansen, europeeren i norsk vevkunst» i 1973, fikk publikum igjen se Frida Hansens arbeider. Etter dette ble det igjen relativt stille rundt henne, inntil Stavanger kunstmuseum i 2015 åpnet utstillingen «Frida Hansen – art nouveau i full blomst».
Arbeid
Frida Hansen bygger bro mellom norsk og europeisk billedvev. Naturen var en viktig inspirasjonskilde, og blomster var noe spesielt for Frida. Teorien til William Morris om inspirasjon fra naturen satte hun høyt. Naturen var det sentrale, og Morris gjenga den samvittighetsfullt med abstraksjon og forenklinger. Når Frida skulle abstrahere en blomst, tegnet hun den rett ovenfra, eller fra siden, slik William Morris hadde gjort før henne.
Hun var spesielt opptatt av at tekstilkunst ikke skulle være vevde malerier, men ha sitt eget uttrykk. Det hun og Morris hadde felles, var respekt og ydmykhet ovenfor naturen. Ikke bare gjaldt det inspirasjonen, men også livet og kunsten. Frida var svært glad i blomster, og som barn elsket hun bestemorens rosehage. Kjærligheten til blomstene finner vi også i vevnadene hennes. Hennes egenuttrykk fikk hun fra Morris, og det var viktig å gjøre noe eget. Vevnadene hennes ble ofte kritisert for ikke å ha et tilstrekkelig norsk uttrykk; på denne tiden var norsk nasjonalitet viktig. I 1890-årene og begynnelsen av 1900-tallet var det om å gjøre å finne frem til det typiske norske. Frida Hansen svarte på kritikken ved å legge kunsten enda mer over mot det internasjonale, som for eksempel den dekorative kunsten til Morris.
Et av Frida Hansens verk henger på slottet i Oslo; det er to rikstepper tegnet av Gerhard Munthe, men vevd av Frida. Munthe mente at hun var den beste i landet til oppgaven. Teppene som henger på slottet, er hentet fra sagaen om Sigurd Jorsalfare. Ofte bestod et verksted av personer med forskjellige oppgaver; en farger som farget garnet og ordnet kartong samt en vever som overførte motivet til veven. Frida var teknisk dyktig og behersket hele prosessen. Hun skapte som regel kartongen i full størrelse, farget garnet og vevet.
Savnede tepper
Flere av Frida Hansens tepper er forsvunnet, det vil si at man vet ikke hvor de ble av etter at de ble solgt. Dette gjelder blant annet:
Havfruer og svaner (1893)
Billedvev, mål 250 x 350 cm.
Teppets motiv er tre svaner i en sjø. Sjøen er vevd i forskjellige blåtoner og har hvite kanter. I teppeborden svømmer grønnlige fisker i mørkeblått vann, og øverst troner en sjødronning med gyllent livstykke og kåpe av vannliljer mot en rødlig aftenhimmel. Teppet er kun kjent gjennom et gammelt foto, og ifølge Aftenposten 7. desember 1893 ble det trolig solgt til en kjøper i California.
Skovens liv og flora (1893)
Billedvev, mål ukjent, men trolig 250 x 150 cm.
Motivet skal være av blå blomsterpiker og gutter med røde luer og hvite blomster. Signaturen F.H. skal være synlig nederst til venstre over borden i teppet. Man har bevart en del av kartongen (forarbeidet) til veven, men ellers vet man at teppet var et bestillingsverk til Chicagoutstillingen i 1893.
Den fem kloge og de fem daarlige jomfruer (1900)
Billedvev, mål trolig 250 x 750 cm.
Til høyre i teppet er det fem oppreiste kvinner med oljelamper. Dette er de kloke jomfruer. De fem dårlige jomfruer ligger, sitter eller lener seg søvnig mot en av den seks søylene i teppets bilde. Formalt ligner Jomfru-teppet veldig på Salomes dans (1900), med en friseaktig fremstilling i den lange flaten. Fargemessig skal teppet ha vært holdt i fiolett i alle nyanser og ellers i lyse farger. Teppet er signert med «Frida Hansen» nederst til høyre over borden.
Teppet ble kjøpt i Firenze i 1903 av Comptessa de Asarta, men ifølge hennes etterkommere gikk teppet antagelig tapt under 1. verdenskrig.
Frieriet (1903)
Billedteppe, mål trolig 103 x 136,5 (ifølge kartongen).
Kun en kartong er bevart av dette arbeidet. Kartongen viser en prinsesse i hovedsakelig grønt og fiolett, med en frosk sittende på sin kappe. Bakgrunnen er også i grønntoner, med blekrosa og fiolette iris. Teppet er signert nederst til høyre med «FH» og nederst til venstre med «E. H. Tex».
Det ble utstilt hos Blomqvist Kunsthandel i Kristiania i mars 1903, men historien etter dette er ikke kjent.
Sørover (1903)
Billedvev, 290 x 360 cm (ifølge kartongen).
Dette teppet er ikke kjent i dag, ettersom det ble kjøpt direkte fra Frida Hansen av en av hennes elever, Berthe Aske Bergh, som senere flyttet til USA. Her ble teppet utstilt flere ganger og avbildet i flere amerikanske tidsskrifter.
Teppet viser ti svømmende svaner med kvinner på ryggen, og komposisjonen minner om Melkeveien (1898) i den glidende bevegelsen og i det avskårede motivet. Etter beskrivelsen var teppet holdt i blått og hvitt, med innslag av sølv. Borden skal være i grønn og fiolett, og øverst skal ordet «Sør-over» være innvevd i borden. Teppet er signert med «Frida Hansen» øverst til høyre.
Dagens eier er ukjent, men teppet ble sist vist frem i 1930-31 i Toledo.
Svinedrengen (1909)
Billedvev, 300 x 160 cm (ifølge kartongen).
Her er eventyret om svinedrengen vist i det øyeblikket han kysser prinsessen under et stort bjørketre, mens hoffdamene brer ut sine kjoler for å skjule det upassende som skjer. Kjolene har et rikt floralt mønster og er ifølge kartongen i blått, grønt, blekfiolett, rosa og hvitt. Bakgrunnen er i ulike grønntoner. Signaturen «Frida Hansen» vises nederst til høyre.
Teppets historie er ukjent, men det ble sist stilt ut i Berlin i mars 1910. Ifølge Aftenposten ble det også solgt der.
Tesselering
Tesselering er et matematikkbegrep for å fylle ut en flate med flere mindre, slik at de ikke har gap seg imellom, og heller ikke overlapper. Begrepet kan også brukes tilsvarende for andre overflater, f.eks. kuleskall (fotballmønstre). M.C. Escher brukte mange varianter av tesselering i sin grafikk, men han var verken først eller sist til det i kunsthistorien.
I latin var tessella en liten bit av keramikk, stein, glass eller metall til bruk i mosaikk. Tessela betyr «liten firkant» og er en forvanskning av det greske ordet for 4 (tetra).
Stjørdalingen
Stjørdalingen var en avis som ble utgitt i Stjørdal i Nord-Trøndelag fra 1924 til 1985.
Den første avisen i Stjørdal var Stjørdalens Tidende, som utkom som todagersavis fra 1877 med P.C. Andersen som redaktør og trykker. I 1879 skriver redaktøren at avisen redigeres i «moderat-frisindet Retning». Stjørdalens Tidende gikk inn i 1897 og ble i 1898 avløst av høyreorganet Stjørdalens Avis, som i sin tur gikk inn i 1915. Disse avisene fungerte som korrektiver til det radikale venstreorganet Stjørdalens Blad.
Ved organiseringen av bondebevegelsen etter den første verdenskrig ble det mulig å etablere en ny avis. Det første nummeret av Stjørdalingen kom ut den 13. mai 1924. Avisens undertittel lød først «Organ for Norges Bondelag», senere «Organ for bygdefolket». Avisen ble regnet til Bondepartiets presse og tok inn en del stoff fra partiets pressekontor. En av avisens første medarbeidere var den senere stortingsmannen Jon Leirfall.
Redaktør Reidar Foss tok parti med NS under okkupasjonen. Ved frigjøringen i mai 1945 ble Foss fjernet som redaktør og erstattet med avisens tidligere forretningsfører Johan Arnstad, kjent motstandsmann fra krigsårene, deltaker i felttoget i 1940 og forfatter av boken Beleiringen av Hegra festning (1946). Arnstad sørget for at avisen fikk en bred borgerlig plattform.
Aviskonkurransen i Stjørdal ble skjerpet i 1960- og 1970-årene. Stjørdalingen møtte dels konkurransen gjennom et samarbeid med Trønder-Avisa, men dette opphørte sist i 1970-årene. I 1982 hadde Stjørdalingen et opplag på 2 175 eksemplarer, mens Stjørdalens Blad hadde 6 062. Våren 1984 gikk A/S Stjørdalingen konkurs. Noen uker senere ble avisen gjenreist med John Arne Moen som redaktør og disponent og lokallagene for Senterpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og DLF som hovedaksjonærer. Det siste nummeret utkom den 26. juni 1985.
Stjørdals-Nytt, som ble etablert i 1984, regnes gjerne som Stjørdalingens etterfølger.
Tangkuban Prahu
Tangkuban Prahu er et aktivt vulkansk fjell (toppunkt 2 084 moh.) på øya Java i Indonesia, beliggende 30 kilometer nord for provinshovedstaden Bandung. I april 2005 ble det registrert økt aktivitet fra denne vulkanen, som ble vurdert å ha sammenheng med flere jordskjelv i Sørøst-Asia tidligere samme år og det store jordskjelvet 26. desember 2004, som utløste en stor tsunami. Det forrige større utbruddet fra denne vulkanen var i 1983.
Ida Lerberg
Ida Lerberg (født 27. juni 1920 i Nannestad, død 9. desember 2008) var en norsk misjonær tilknyttet den norske pinsebevegelsen. Hun vokste opp i en misjonsinteressert familie og fikk misjonskallet i ung alder. I familien var hennes broren Leif Lerberg og søsteren Hjørdis Lerberg, misjonærer.
Ida Lerberg var blant de mange norske misjonærene som ble sendt ut like etter den andre verdenskrig. Hun ble sendt ut som misjonær for norsk pinsemisjon (PYM), 27 år gammel, i 1947 av pinsemenigheten Betel Rælingen. Hun virket hele sitt voksne liv som misjonær.
Ida Lerberg startet sitt arbeide i Hated og Chopda i India. Senere ble hun flyttet til misjonsstasjon i Dhanora i delstaten Maharashtra. Det var i Dhanora hun kom til å virke resten av tiden. I en alder av 85 år ble helsetilstanden hennes slik at hun måtte gi seg, og reiste til Norge for siste gang.
Ida Lerberg ble 88 år gammel. Hun ble begravet fra Holter kirke 18. desember 2008.
Fana varmekraftverk
Fana varmekraftverk er et varmekraftverk på Stend i Bergen kommune i Hordaland
Kraftverket utbytter energien fra et avfallforbrenningsanlegg.
Installert effekt er 13,5 MW og midlere årsproduksjon er 41 GWh.
Kraftverket startet produksjonen i 1999 og er eid av BKK 51% og BIR 49%. I tillegg til kraft produserer anlegget rundt 100 GWh varme som benyttes i fjernvarmenettet i Bergen.
Fylkesvei 2390
Fylkesvei 2390 går mellom Gry i Nordre Land og Brenna ved Landåsbygda i Søndre Land.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 134 (Oppland).
John Mulhern
John Francis «Jack» Mulhern (født 18. juli 1927 i Boston i Massachusetts, død 19. september 2007 i Charlestown i Massachusetts) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i De olympiske vinterleker i 1952 i Oslo.
Mulhern vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under Vinter-OL i 1952 i Oslo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Canada.
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes én gang. USA vant seks kamper, spilte uavgjort 3–3 mot Canada og tapte én kamp, 2–4 til Sverige. Canada vant serien med 15 poeng foran USA som fikk 13 poeng.
Fylkesvei 533
Fylkesvei 533 går mellom Sætran og Nerdvika i Smøla.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fv383.
Dammprisen
Dammprisen var en manuskonkurranse for barne- og ungdomslitteratur i regi av Damm forlag. Prisen ble etablert i 1952, og omfatter et premiebeløp og utgivelse i Norge og andre land. Prisen utdeles vanligvis annenhvert år. Konkurransen har ikke vært utlyst siden 1993.
India under Sommer-OL 1952
India under Sommer-OL 1952. 69 sportsutøvere fra India deltok under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. India kom på 26.-plass på den uoffisielle medaljestatistikken med en gull- og en bronsemedalje.
Bartolomeus Rummelhoff
Bakgrunn
Rummelhoff gikk syv år på Krigsakademiet i København. I 1782 ble han løytnant og samtidig konduktør i det danske veikorps. I 1790 ble han utnevnt til kaptein, og fikk senere tittel som major. Dette var grunnlaget for stillingen som generalveimester i Kristiansand, og han gjorde ingen tjeneste som offiser etter 1790.
Vestlandske hovedvei
Han fikk ansvaret for å bygge sammenhengende kjørevei fra Frierfjorden til Stavanger. Veien gikk dels under navnet Vestlandske hovedvei, dels Postveien. Veien ble bygd fra år 1790 og utover, under Rummelhoffs ledelse, og var i 1805 ferdig fra Telemark grense til Kristiansand. Veien ble anlagt som kjørevei for embetsmennenes reiser fra by til by, mens bøndene på sine reiser fra byene mot innlandet også i fremtiden måtte klare seg med rideveier, etter Rummelhoffs mening. Det var Rummelhoffs forslag som fikk kongen til å innføre skatt istedenfor pliktarbeid for å gjennomføre veibyggingen. Han fikk også myndighetene til å øke bevilgningene til veibygging.
Vestlandske hovedvei fikk på 1900-tallet navnet Sørlandske hovedvei, og deler av veitraseen har like til vår tid vært europavei E18.
Død
Bartolomeus Rummelhoff eide en gård på Tveide i Østre Moland nord for Arendal, der han døde i 1839.
Robert L. Owen
Robert Latham Owen (født 2. februar 1856 i Lynchburg (Virginia), død 19. juli 1947 i Washington D.C.) var en amerikansk advokat og politiker.
Owen studerte ved Washington and Lee University, og ble ferdig utdannet jurist i 1880. Han var så føderal agent for «de fem siviliserte stammer» fra 1885 til 1889, før han organiserte First National Bank of Muskogee der han var president i ti år.
Da Oklahoma ble med i unionen i 1907 ble Owen valgt inn i Senatet. Owen satt i Senatet frem til 1925, og var i løpet av karrièren leder for flere senatskomiteer. Mest kjent er han for å ha vært med på å utforme lovforslaget som førte til opprettelsen av Federal Reserve System da han var formann i komiteen for bankvirksomhet og valuta.
Owen fortsatte å praktisere jus etter den politiske karrièren var over.
800 meter
For kvinner kom øvelsen med i OL første gang i Amsterdam 1928. Den gangen ble synet av utslitte kvinner for sjokkerende, og 800 meter for kvinner ble derfor tatt av programmet. Fra 1954 kom øvelsen med i EM i friidrett. I OL i Roma 1960 kom øvelsen på nytt inn på det olympiske programmet, og den har vært der siden. Frem til EM 1969 og OL 1972 var 800 meter den lengste løpsdistansen for kvinner i mesterskap. Distansen inngår i damenes sjukamp som siste øvelse.
Norge har vunnet to olympiske medaljer på 800 meter. Audun Boysen vant bronse i Melbourne i 1956, og Vebjørn Rodal vant gull i Atlanta i 1996. I perioden Rodal løp, var også Atle Douglas aktiv. Douglas deltok i både OL i 1992 og 1996.
Topp ti i verden – menn
(oppdatert per 9. august 2012)
Topp ti i verden – kvinner
(oppdatert per 9. august 2012)
Jan Juc (Victoria)
Jan Juc er en by i delstaten Victoria i Australia. Den ligger 100 kilometer sørvest for delstatshovedstaden Melbourne og hører til lokalstyret Surf Coast Shire. Byen ligger ved kysten av Bass-stredet ved starten av Bellarine-halvøya. Det nærmeste større stedet er Torquay.
Byen er kjent for stranden som er populær blant surfere. I 1990-årnee fant en surfer det eneste kjente fossilet av typen Janjucetus hunderi på en strand ved Jan Juc.
Nicolas Crosbie
Nicolas Crosbie (født 2. april 1980 i Niort) er en profesjonell fransk landeveissyklist.
Fjellbloddråpesvermer
Fjellbloddråpesvermer (Zygaena exulans) er en sommerfugl som tilhører familien bloddråpesvermere (Zygaenidae). Den finnes i fjellet over hele Norge, i Nord-Norge også i lavlandet.
Utseende
En liten til middelsstor (vingespenn 22-33 mm), grå og rød sommerfugl. Kroppen er kullsvart og kledt med ganske lange, utstående hår, bakkroppen er piperenser-aktig. Vingene er ganske tynt skjellkledte og delvis gjennomsiktige. Forvingen er blågrå med fem røde flekker, disse kan være mer eller mindre sammenvokste. Bakvingen er rosa med grå ytterkant. Larven er ganske hårete, svart med en rad av små, gule flekker langs hver side av ryggen.
Levevis
Denne arten er knyttet til heier og skråninger i fjellet, og kan finnes ganske høyt opp der det er lite vegetasjon. Larvene kan leve på mange ulike planter, i Norge trolig mest på musøre (Salix herbacea), men også på krekling, planter i erteblomstfamilien og andre. De bruker to eller tre år på utviklingen. De voksne sommerfuglene svermer i solskinn en gang mellom juni og august, men på en lokalitet er flygetiden ganske kort, høyst to uker. Bestanden varierer kraftig fra år til år, dette synes i alle fall delvis å ha sammenheng med smågnager-syklene fordi store smågnager-bestander dreper mange av larvene. Larven forpupper seg i en hvit, vanntett kokong på et strå like over bakken.
Saga Oil
Saga Oil ASA var et uavhengig norsk oljeselskap etablert i 2005 med virksomhet i Russland. Gründer var Malvin Høydal og hovedkontoret lå på Forus. Selskapet hadde på det meste 80 ansatte i Norge og Russland. Virksomheten ble lagt ned i 2009 og selskapet skiftet navn til Oren Oil. Det er ingen forbindelse mellom Saga Oil og de tidligere oljeselskapene Saga Petroleum eller Sagex Petroleum.
Historie
Saga Oil ble grunnlagt av Malvin Høydal i november 2005. Forretningsidéen var å satse på kjøp og utvikling av oljefelt i modne områder i Russland og det tidligere Sovjetunionen. Malvin Høydal ble selskapets første administrerende direktør og David Ottesen ble valgt til styreformann. På eiersiden satt blant andre Arne Blystad, Einar Sissener, tidligere Nille-eier Mons Aarskog og Sevan-gründer Jan Erik Tveteraas.
I 2005 gjorde selskapet en avtale om å kjøpe det russiske selskapet Promgeotek LLC for 22 millioner amerikanske dollar. Selskapet eide oljefelter i Orenburg-regionen nær grensen til Kasakhstan. Målet var å produsere 12 000 fat olje per dag i 2009.
I 2006 pågikk en navnestrid med Norsk Hydro om retten til å bruke «Saga»-navnet. Hydro mente de hadde rett til navnet, gjennom sitt kjøp av Saga Petroleum. Saga Oil vant imidlertid fram i Oslo tingrett i desember 2006.
I mars 2008 kjøpte selskapet seg inn i en ny lisens i Russland for 55 millioner kroner. I juli samme år ble det kjent at selskapet ikke kunne innfri et obligasjonslån på 100 millioner kroner som forfalt til betaling. Produksjonen og dermed inntektene var lavere enn forventet. Malvin Høydal gikk i august av som administrerende direktør og ble erstattet av Mads Grinrød. Samtidig ble Stig Hetlevik satt inn som ny styreleder. Etter vel en måned ble Grinrød erstattet av John Arne Farstad som administrerende direktør.
I februar 2009 var selskapet insolvent, og alle ansatte ble sagt opp unntatt daglig leder John Arne Farstad. Senere samme år ble styret byttet ut og navnet endret til Oren Oil.
Sainte-Radegonde (Aveyron)
Sainte-Radegonde er en kommune i departementet Aveyron i det sørlige Frankrike. Det bor 1,536 innbyggere der pr. 2006. Ved den franske revolusjonen var det rundt 30 innbyggere. Selve byen Sainte-Radegonde ble opprettet på ordre fra kong Ludvig Filip av Frankrike den 3. juli 1837.
Dieze
Dieze er ei kort elv i Noord-Brabant i Nederland og ei sideelv til Maas. Den blir danna der elvene Aa og Dommel renner sammen i 's-Hertogenbosch. Delen av Dieze som ligger i sentrum av 's-Hertogenbosch blir kalt Binnendieze og består av et delvis overbygd nettverk av kanaler. Dieze munner ut i Maas nær Hedel.
Bernhard Riksfjord
Bernhard Riksfjord (født 10. januar 1946) er en norsk lokalpolitiker som representerer Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Aukra kommune i Møre og Romsdal fra 2007 til 2019.
Før han ble ordfører var Riksfjord brannmester i Aukra. Han er også tidligere fotballdommer og kretsleder i Nordmøre og Romsdal Fotballkrets. Han var vararepresentant nr. 5 til Stortinget for Møre og Romsdal fra 1993 til 2001, og møtte én dag.
Dusin
Et dusin er en gammel mengdeenhet for et antall av tolv. Dusin tilhører tolvtallsystemet, sammen med blant andre tomme ( fot).
Mengde- og målenheter tilknyttet tolvtallsystemet:
Andre dusin
Det går 13 på et bakerdusin. Det verserer flere forskjellige forklaringer på hvorfor det har vært vanlig å bake et ekstra brød på dusinet. En mulig forklaring er at brød en gang i tiden ble solgt i vekt. Bakerne ønsket da å være på den sikre siden, og la ved et ekstra brød for å unngå bøter. En annen forklaring er at man baker et ekstra brød i tilfelle ett blir mislykket.
Afrikamesterskapet i friidrett 1984
Afrikamesterskapet i friidrett 1984 var det tredje Afrikamesterkapet i friidrett, det ble avviklet i Rabat i Marokko i perioden 12. til 15. august 1984.
Skorpa – Nøklan landskapsvernområde
Skorpa – Nøklan landskapsvernområde med plantelivsfredning ligger i Kvænangen kommune i Troms. Landskapsvernområdet omfatter øyene Skorpa og Nøklan og de to Høyholman. Øyene og holmene ligger i fjorden Kvænangen. Områdets størrelse er 12 713 dekar landareal, og det ble vernet i 2004. Området ble vernet for «å bevare to særpregete øyer og to holmer med deres natur- og kulturlandskap, samt planteliv knyttet til kalkbjørkeskog iblandet furu, kalkbetinget vegetasjon med forekomster av krypsivaks og kulturbetinget engvegetasjon.» (Sitat fra verneforskriften.)
Astrofysikk
Astrofysikk er den grenen av astronomi som har med fysikken i universet å gjøre. Det handler om alt fra de fysiske egenskapene til astronomiske objekter (som stjerner og galakser) til hvordan disse påvirker hverandre. For eksempel er kosmologi et felt innenfor astrofysikken som omfatter de største skalaene i universet.
Fordi det er et veldig bredt felt, bruker astrofysikere kunnskap og metoder fra mange forskjellige felt innen fysikk, som mekanikk, elektromagnetisme, statistisk mekanikk, termodynamikk, kvantemekanikk, relativitetsteori, kjerne- og partikkelfysikk og atom- og molekylærfysikk. Moderne forskning innenfor astronomi krever et solid grunnlag innenfor fysikk.
The Box of Mothers
The Box of Mothers, ofte bare kalt Box of Mothers, er et band fra Tromsø. Rockegruppa spiller hardcore-musikk og har utgitt EP-en Lulled sense of security. De har blant annet spilt på Øyafestivalen 2007.
De er 5 medlemmer i bandet.
Thore Henki Holm Hansen
Tore Henki Holm Hansen (ofte skrevet Thore, født 1944) er en norsk countryartist og tidligere MC-leder som på 1990-tallet kom i medienes søkelys da han ble Europa-sjef for motorsykkelklubben Outlaws.
Hansen bodde i USA på 1960- og 1970-tallet og hevder selv at han under denne tiden arbeidet for CIA på Haiti. Han hjalp angivelig CIA med å organisere en treningsleir og en opprørsstyrke for å styrte diktatoren Baby Doc på Haiti, i bytte mot oppholdstillatelse i USA. I 1981 ble han dømt til 60 års fengsel i USA for besittelse og salg av 37 gram kokain, men rømte før soning tilbake til Norge. I 1997 ble han arrestert i Belgia og senere utlevert til USA. Holm Hansen var på reise for klubben Outlaws da han ble arrestert i Brussel. I USA ble han fengslet i syv år før han ble deportert tilbake til Norge i 2004. Hansen mener seg uskyldig dømt og via sin advokat John Christian Elden har han forsøkt å ta opp kampen mot narkodommen fra 1981. Selv viser han til at han i 2002 fikk rettens medhold i at hans manglende fremmøte i retten i 1981 var ufrivillig og iscenesatt av en CIA-agent og har på bakgrunn av dette saksøkt den belgiske og amerikanske stat for 185 millioner kroner. I 2012 reiste han tilbake til USA for å bevisst bli arrestert, for å få gjenopptatt dommen fra 1981. Han ble benådet i 2013 og sent tilbake til Norge. Under tiden i USA på 1970-tallet ble han også beskyldt for å ha begått et drap, selv om han beviselig befant seg 70 mil unna åstedet. Han har også forsøkt å bli renvasket for dette. Det ble forøvrig laget en dokumentar om denne hendelsen kalt Drapet i Daytona. I den forteller etterforskningsleder Buddy Snowden om hvordan en ærgjerrig statsadvokat brøt alt av regler for å bli kvitt Holm Hansen og om hvordan juridiske prinsipper ble brutt for at statsadvokaten kunne vise at han var den rette mannen til å hanskes med motorsykkelbandene.
Holm Hansen har også opplevd dramatikk i Norge. I 1997 ble han skutt i foten av et medlem av MC-klubben Untouchables. Ifølge politiet hadde drapsforsøket sammenheng med MC-krigen som pågikk i Europa. I 1988 ble det rabalder da han tok med den italienske nakenstjernen og politikeren Cicciolina til Stortinget.
Ballettsko
Alle ballettdansere bruker myke ballettsko for hoveddelen av en ballett. Mer viderekomne kvinnelige dansere kan skifte til tåspissko for spesielt krevende scener.
Thore Henki Holm Hansen
I 2007 deltok han i talentkonkurransen Skaperen på TV 2. Hans oppfinnelse var en belteanordning til bruk på militære og sivile kjøretøyer som han ønsket å videreutvikle.
Diskografi
Album Singler
Louise Brough
Althea Louise Brough (født 11. mars 1923 i Oklahoma City, Oklahoma, død 3. februar 2014 i San Diego County i California) var en amerikansk tennisspiller.
Louise Brough var en av de fremste kvinnelige tennisspillere, og hun vant totalt 35 Grand Slam-titler hvorav seks i single, 21 i double og åtte i mixeddouble. I perioden 1946–57 spilte hun i 21 finaler i Wimbledon, hun vant 13, hvorav fire i single og fem i double sammen med Margaret Osborne duPont. Totalt vant de 20 doubletitler og anses av mange som det beste kvinnelige doubleparet noensinne.
Både i 1948 og 1950 tok hun en «triple crown» i Wimbledon, det vil si seier i single, double og mixeddouble. Brough beseiret sin doubleparter Margaret Osborne duPont to ganger i Wimbledon-finalen i single 1949–50.
Brough deltok på det amerikanske Wightman Cup-laget i 1946–57, hun spilte totalt 22 kamper og vant alle.
Louise Brough ble i 1967 opptatt i International Tennis Hall of Fame.
Mallorn
I J.R.R. Tolkiens litterære legendarium er mallorn (flertall mellyrn – ordet er Sindarin) en type stort tre. Den Quenya formen av dette ordet er malinornë (flertall malinorni).
Mellyrn er beskrevet som noe liknende av et bøketre i formen av greinene og bladene. Barken var glatt og sølvgrå, og løvet ble gyllent om høsten. Det gylne løvet ble på treet hele vinteren igjennom og falt først av for å dekke bakken om våren, da de nye bladene kom, som var grønne på toppen og sølvfarget under. Det blomstret også gylne blomster på reinene i klaser, slik som kirsebærblomster. Frodo Lommelun forklarte at han kunne føle treets liv da han rørte ved en mallorn i Lothlórien. Frukten til en mallorn var en nøtt med et sølv-skall.
Mallorn trær vokste opprinnelig på øya Tol Eressëa og antakelig også i Valinor. Noldoene kan ha tatt med seg mellyrn til Gondolin da de kom til Midgard, men alle disse ble ødelagt sammen med byen i det første tideverv. Alvene fra Tol Eressëa brakte også med seg mallorn trær til menneskene fra Númenor, og de vokste på kysten rundt Eldanna bukta i det land. Selv Tar-Aldarion, den store sjøkongen, hugget ikke ned disse trærne.
Mallorn-nøtter ble gitt av Tar-Aldarion til hans venn Gil-galad, den Noldoske kongen av Lindon. Mellyrn vokste ikke i Lindon, men Galadriel tok noen nøtter med seg til Lothlórien, hvor de vokste seg svært høye. Lothlórien ble kjent som Gullskogen på grunn av mallorn trærne.
Caras Galadhon, byen til Galadriel og Celeborn i Lothlórien, var bygget i greinene av store mallorn-trær. Ringens brorskap tilbrakte en natt i en flet (en slags plattform) opp i et mallorn-tre i Lothlórien og ble senere gitt lembas som var pakket inn i mallorn-blader.
Gottfried Feder
Gottfried Feder (født 27. januar 1883 i Würzburg i Bayern i Tyskland, død 24. september 1941 i Murnau am Staffelsee) var en tysk ingeniør, nazist og selvlært økonom. Han ble tidlig et sentralt medlem av det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP. Det var etter hans forelesning i 1919 at Hitler ble medlem av det tyske arbeiderpartiet (Deutsche Arbeiderpartei – senere NSDAP). Han trakk seg gradvis ut av politikken etter De lange knivers natt.
Bakgrunn
Feder var sønn av Hans Feder, som var statstjenestemann og Mathilde Feder. Han studerte humanistiske fag i Ansbach og München og tok ingeniørutdanning i Berlin og Zürich (Sveits).
Karriere
Fra 1917 studerte Feder finanspolitikk og økonomi på fritiden og startet å skrive kritiske artikler om det tyske bankvesenet. Sammen med Anton Drexler, Dietrich Eckart and Karl Harrer startet han Deutsche Arbeiterpartei (Det tyske arbeiderparti, DAP) i 1919.
Hitler møtte ham sommeren 1919 og han inspirerte Hitler med sin opposisjon til den jødiske finanskapitalismen.
På 1920-tallet var han med på å skrive partiets 25-punkts program (partiet var nå overtatt av Hitler og hadde tatt nytt navn, det nasjonalsosialistiske tyske arbeiderparti (NSDAP). I 1923 deltok han i det mislykkede ølkjellerkuppet og ble valgt inn i Riksdagen i 1924 (til 1936). Han tilhørte den antikapitalistiske fløyen i NSDAP og fikk et mer distansert forhold til Hitler når han beveget nazipartiets økonomiske politikk i en mer industrivennlig retning.
I det nasjonalsosialistiske Tyskland
Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelse i 1933 fikk Feder en beskjeden under-sekretærpost i Finansdepartementet. Han fortsatte imidlertid å skrive pamfletter om «kampen mot storfinansen» og mot jødene. I 1934 ble han Reichskommissar (Rikskommissær).
Etter de lange knivers natt, da andre økonomisk radikale nasjonalsosialister som Gregor Strasser og Ernst Röhm ble myrdet, trakk Feder seg gradvis ut fra det politiske arbeidet og ble professor ved Technische Hochschule (Teknisk høyskole) i Berlin i desember 1936. Denne stillingen hadde han frem til sin død i 1941.
Sørkapp Land
Sørkapp Land er et landområde på den sørligste delen av Spitsbergen på Svalbard. Sørkapp Land omfatter området sør for fjorden Hornsund, og avgrenses i nord ellers av Torell Land. Det sørligste punktet på den lille Sørkappøya er Sørkapp, som også har gitt navn til hele landområdet. På fastlandet – 10 km lengre nord, er Sørneset sørligste punkt.
Hele Sørkapp Land er inkludert i Sør-Spitsbergen nasjonalpark, og er relativt isdekt, særlig i øst langs Storfjorden. De største isbreene i området er Olsokbreen, Vassilievbreen, Sørkappfonna, Mefonna, Samarinbreen og Bungebreen. I vest er det noe mer bart terreng med Hornsundtind som viktigste fjellmassiv. Det er ingen bosettinger i Sørkapp Land.
Havområdene omfatter Sørkappbanken i sør, og Hornsundbanken i vest. Dette er rike fiskeområder, og inngår i Fiskerivernsonen rundt Svalbard.
Hele landområdet inngår i Sør-Spitsbergen nasjonalpark, og det er i tillegg et fuglereservat på Sørkappøya.
Historie
Hvalfangsten på 1600- og 1700-tallet etablerte seg ikke så langt sør som Sørkapp Land, Hornsund var sørligste hvalfangststasjon. Russiske pomorer drev fangst ved Sørkapp, og senest i 1818 overvintret antakelig to fangstmenn og fanget 1.200 hvalross og 1.200 kvithval. Det er funnet russiske hustufter og graver tilbake til 1700-tallet helt sør på øya, ved Sørkappvatnet.
I den norske fangstperioden på 1900-tallet var det sørlige området en del av Fangstfelt nummer 1 (Sørkapp), mens det nordlige området inngikk i Fangstfelt 2 (Søndre Hornsund). I 1908 opprettet Petter Trondsen sin ekspedisjon en hovedstasjon («Hagerups Hus») langt nordøst på Sørkappøya ved det som senere heter Trondsenneset, som ble til bistasjon da ny hovedstasjon («Trondsenhuset») ble bygd ved Kistefjellet ved innløpet til Sommerfeldtbukta. Hytta på Sørkappøya var forfallen allerede på 1930-tallet og var da brukt av Johan Hagerup. Det er også funnet en rekke fangstinnretninger over deler av øya.
Wormwood Scrubs
Wormwood Scrubs er et åpent område i det nordøstlige hjørnet av distriktet Hammersmith and Fulham i vestlige London. Det ligger rett nord for Shepherd's Bush og White City, og er mest kjent for fengselet HMP Wormwood Scrubs, bygget mellom 1875 og 1891. Det er det største åpne området i distriktet, 80 hektar, og et av de største fellesområdene i London. Den østlige delen av området som er kjent som Little Wormwood Scrubs ble kappet av ved veien Scrubs Lane og jernbanen West London Line. Det har vært et offentlig område siden vedtatt lov av 1879
Linford Christie stadion ligger i Wormwood Scrubs.
Historie
Særlig før 1900-tallet var Wormwood Scrubs kjent i London som et sted der flere dueller skal ha blitt utkjempet her.
Spionen George Blake klarte å rømme fra fengselet. Musikerne Keith Richards og Pete Doherty har også sonet straff her.
Moldauhafen
Moldauhafen er et 30 000 m² stort område i Hamburg havn omkranset av bydelen Hamburg-Mitte. Moldauhafen ble bortforpaktet til Tsjekkoslovakia for en periode av 99 år fra 1929 ved undertegnelsen av Versaillestraktaten. Fra 1993 tilhører Moldauhafen Den tsjekkiske republikk. Moldauhafen er Tsjekkias eneste havn ved et hav.
Denne frihavnen ble fra 1928 til 2002 drevet av det Tsjekkiske Elbeskipsfartsselskapet ČSPL. Etter konkursen har Moldauhafen i liten grad vært benyttet, og vil bli gitt tilbake til byen i 2028.
Yohann Gène
Yohann Gène (født 25. juni 1981 i Pointe-à-Pitre) er en profesjonell fransk landeveissyklist. Han han la opp etter 2019-sesongen etter å ha syklet hele karrieren i det franske laget Bouygues Télécom/Team Total Direct Energie.
Andy Flickinger
Andy Flickinger (født 4. november 1978 i Saint-Martin-d'Hères) er en tidligere profesjonell fransk landeveissyklist. Han var profesjonell fra 1998, og avsluttet sin karriere i 2007 i det franske laget Bouygues Télécom.
Hans største meritt er seieren på GP Ouest-France i 2003.
Peter Finestone
Peter «Pete» Finestone (født 11. juni 1964) er en amerikansk musiker som var trommeslager i Bad Religion mellom 1982 og 1991.
Han forlot bandet etter deres syvende album, Against the Grain, og ble erstattet av Bobby Schayer. Han ønsket å konsentrere seg om sitt sideprosjekt, The Fishermen, og det var årsaken til at han sluttet.
Adolf Hoel
Adolf Hoel (født 15. mai 1879 i Sørum, død 19. februar 1964 i Oslo) var en norsk geolog og polarforsker. Fra tidlig på 1900-tallet var han en sentral figur i norsk polarforskning og ledet en rekke forskningsekspedisjoner til polare strøk og var også en av drivkreftene bak Norges okkupasjon av «Eirik Raudes Land» på Øst-Grønland fra 1931 til 1933. I 1928 etablerte han Norges Svalbard- og Ishavs-undersøkelser (NSIU), forløperen til dagens Norsk Polarinstitutt, som han ledet i 17 år. Mineralet hoelitt og fjellkjeden Hoelfjella i Dronning Maud Land er oppkalt etter ham. Hoel var i ti år også leder for Norges Naturvernforbund.
Barndom og utdannelse
Adolf Hoel ble født i 1879 i Sørum, på gården Julton. Fra høsten 1895 startet Hoel på Hauges Minde 2-årig real-gymnas, og ble etter dette immatrikulert ved Universitetet i Oslo høsten 1897. Han finansierte selv sin utdannelse gjennom å undervise ved en lang rekke skoler i hovedstaden.
Ved universitetet kom Hoel i kontakt med toneangivende geologer som Amund Helland, Waldemar C. Brøgger og konservator Peter Annæus Øyen.
Svalbard
I 1907 ble Adolf Hoel med som geolog på rittmester Gunnar Isachsens ekspedisjon til den nordvestlige delen av Svalbard. Ekspedisjonen var finansiert av fyrst Albert I av Monaco og i hovedsak befraktet av fyrstens forskningsskip «Prinsesse Alice II». Etter dette var Hoel på ekspedisjon til Svalbard hver sommer frem til den norske overtakelse av suvereniteten i 1925. I begynnelsen arbeidet han som innleid geolog i to år for de store ekspedisjonene Isachsen fikk satt i stand i 1909 og 1910. Etterhvert tok han mer og mer over ledelsen og organiseringen av ekspedisjonene og ble fra rundt 1915 drivkraften bak den norske forskningsinnsatsen på Svalbard. Det var ingen automatikk i disse årlige ekspedisjonene og finansiering måtte innhentes både fra private og offentlige kilder hvert år. Hoel var sentral i arbeidet med å hente inn denne finansieringen. At Norge etter første verdenskrig kunne vise til det systematiske arbeidet som de «Hoelske ekspedisjoner» hadde gjennomført over et så langt tidsrom var viktig for at Norges krav om suverenitet over øygruppen ble akseptert.
Hoel ble stipendiat ved Det Kongelige Frederiks Universitet i 1911 og ble utnevnt til dosent i 1919.
Etter at Svalbard var kommet inn under norsk suverenitet fikk Hoel problemer med å skaffe finansiering til videre utforskning av Svalbard. Men i 1928 klarte han å få etablert Norges Svalbard- og Ishavs-undersøkelser (NSIU – forløperen til det som i 1948 skulle bli til Norsk Polarinstitutt), med et statssikret budsjett fem år frem i tid. Hoel fikk senere også arrangert flere ekspedisjoner til Svalbard, og da spesielt den første gjennomførte luftfotobaserte kartlegningen av øygruppa på slutten av tretti-tallet. Hoel selv var siste gang på Svalbard i 1939 i forbindelse med utredninger om planlegging av en norsk isbryter.
Grønland
Mot slutten av 1920-tallet begynte Hoel å interessere seg for norske rettigheter på Øst-Grønland. Grønland hadde blitt betraktet som en del av Danmark etter at Norge ble i union med Sverige i 1814. Dette var det flere politikere og ikke minst en rekke Grønlandslag i Norge som ikke var enige i. Adolf Hoel ble etter hvert sentral i bevegelsen som forsøkte å få Øst-Grønland inn under norsk suverenitet. En annen sentral skikkelse var Gustav Smedal, advokat med doktorgrad i suverenitetsspørsmål i polare strøk. Hoel og Smedals plan, inspirert av fangstmannen Hallvard Devold, som også deltok i å sette planen ut i livet, var å fange landet med et nett av fangsthytter. Ved å bygge nettverk av små koier ut fra hovedfangststasjonene ville man ta landet i hevd og holde danske fangstfolk ute. Kombinert med kartlegging og utforskning av landet mente de at et norsk krav om suverenitet ville kunne aksepteres. Planen ble satt ut i livet i 1929 ved at NSIU begynte å sende årlige forskningsekspedisjoner til Øst-Grønland. Ekspedisjonsfartøyene fraktet også fangstmenn og utstyr til hyttene for firmaet Arktisk Næringsdrift, som Hoel var med på å opprette.
Tidlig på sommeren 1931 gikk Hoel og Smedal inn for at Norge skulle fremsette et krav om okkupasjon av deler av Øst-Grønland. De arrangerte deretter en privat okkupasjon av landet gjennom fangstmennene som holdt til i Myggbukta på Øst-Grønland. Gjennom bruk av media og sine politiske kontakter klarte de etter hvert å få myndighetene til å gjøre den private okkupasjonen til en statlig okkupasjon som innebar at Norge i juli 1931 gjorde offisielt krav på Eirik Raudes Land, et stort segment av Øst-Grønland.
Danskene brakte saken inn for Den faste domstol for mellomfolkelig rettspleie i Haag. Hoel og Smedal bisto faglig under den juridiske prosessen. I 1933 fikk Danmark medhold i at den norske okkupasjonen var ugyldig og at hele Grønland var dansk territorium.
Nasjonal Samling
Høsten 1933 ble han oppsøkt av Vidkun Quisling som ønsket Hoel med i Nasjonal Samling. Dette innebar at Hoel sto som nummer to under Quisling på partiets liste til stortingsvalget samme høst. Hoel forble NS-medlem under krigen – til krigens slutt – og ble dømt til fengsel i 18 måneder under landsvikoppgjøret.
Dronning Maud Land
Hoel gis æren for at Dronning Maud Land, et område i Antarktis som er syv ganger større enn Norge, ble norsk. Han hadde gode kontakter i Tyskland, og fikk via en tysk bekjents kone nyss om at Tyskland i all stillhet hadde sendt en vitenskapelig ekspedisjon med skipet «Schwaben», med det formål å gjøre krav på dette området. Hoel tok kontakt med statsminister Johan Nygaardsvold og utenriksminister Halvdan Koht. Utenriksdepartementet ga Hoel i oppdrag å skaffe frem dokumentasjon om norsk aktivitet i Antarktis. Noen få dager før den tyske ekspedisjonen kom frem, vedtok den norske regjeringen den 14. januar 1939 å annektere atlanterhavskysten av det antarktiske kontinentet og ga området navnet Dronning Mauds Land. Tyskland protesterte ikke mot den norske anneksjonen, og således er Dronning Maud Land i dag norsk biland (inngår ikke i Kongeriket Norge).
Hoelfjella i Dronning Maud Land er oppkalt etter ham.
Miljøvern
Hoel var også opptatt av miljøvern og var medlem av Norges Naturvernforbund fra starten i 1914. I 1935 ble han valgt til leder for Naturvernforbundet og ble sittende i vervet i ti år. Naturvernforbundet hadde i denne perioden tette bånd til polarforskningen og Norges Svalbard- og Ishavs-undersøkelser som Hoel også ledet.
Andre verdenskrig
Hoels muligheter for praktisk forskning i polområdene under andre verdenskrig ble sterkt begrenset. Han hadde i 1940 blitt professor ved universitetet i Oslo. Hoel ble i 1941 ble utnevnt av okkupasjonsmakten til prorektor og senere rektor ved universitetet i Oslo. Han var sterkt involvert i arbeidet med å hjelpe fengslede studenter og deres pårørende, spesielt de studentene som ble sendt i fangenskap til Tyskland.
Etter krigen
I mai 1945 ble Hoel internert på Ilebu og slapp ut først april 1946. Hans landssviksak kom først for retten i mai 1949. Han ble dømt til 18 måneders fengsel. Hovedanklagen var hans NS-medlemskap og for at han lot seg utnevne til rektor ved universitetet av NS-myndighetene.
Ved krigens slutt mistet Hoel alle sine verv og stillinger. Flere organisasjoner ekskluderte ham som medlem og han mistet også St. Olavs Orden som han fikk tildelt i 1938. Han brukte mye av sin tid etter dommen til å søke oppreisning og forståelse for sin situasjon. Blant annet ga han ut sitt forsvarsskrift Et oppgjør med landsmenn i 1951, hvor han redegjorde for sine handlinger under krigen. Han publiserte også en rekke artikler i forskjellige tidsskrift, av både vitenskapelig og politisk karakter.
På 1950-tallet var Hoel engasjert av Norsk Polarinstitutt for å skrive Svalbards historie, som kom ut som et trebindsverk i 1966 og 1967, etter hans død. Dette ble fullført og redigert av hans sekretær gjennom flere år Kjeld Myklebust.
Adolf Hoel ble påkjørt i Oslo i desember 1963 og døde av skadene fra dette på sykehus i februar 1964.
Hans Gisle Holstad
Hans Gisle Holstad (født 7. januar 1945) er en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Hareid kommune i Møre og Romsdal fra 2007 til 2011.
«Kisse», som han blir kalt på Sunnmøre, har en rik fortid som fotballspiller og fotballtrener. Han var blant annet med på Hødd-laget som i 1965 spilte seg opp i eliteserien. Men Kisse hadde enda større suksess som trener. Han var den første som fikk Hareid opp til nivå tre, det skjedde i 1980. Han trente moderklubben i tre perioder (1979-1982, 1984-1985, 1994) og også senere. Har også vært trener for Hødd, Bergsøy, Kongsvinger, det norske U21-landslaget, samt en rekke aldersbestemte lag i Hareid IL Fotball.
Zbigniew Wassermann
Zbigniew Franciszek Wassermann (17. september 1949 – 10. april 2010) var en polsk politiker. Han var medlem av Sejm, det polske parlamentet, hvor han representerte partiet Lov og rettferdighet (Prawo i Sprawiedliwość). Han omkom i flyulykken ved Smolensk 10. april 2010.
Wassermann var født i Kraków. Han studerte ved Det jagellonske universitet hvor han tok sin jurist-eksamen.