cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cincinnati/Northern Kentucky internasjonale lufthavn
Cincinnati/Northern Kentucky internasjonale lufthavn (IATA: CVG, ICAO: KCVG), også kalt Greater Cincinnati Airport, er Cincinnatis og den nordlige delen av delstaten Kentuckys hovedflyplass. Største operatør er Delta Air Lines som har base der.
Eneste flyrute til Europa har Delta Air Lines, som har rute til Paris-Charles-de-Gaulle.
Lipernes
Utseende
Middelsstore, avlange, røde rødvinger.
Levevis
De voksne billene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. Andre arter tar trolig ikke næring til seg som voksne. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst- og Øst-Asia.
«Skibbrudd ved den norske kyst»
«Skibbrudd ved den norske kyst» er et maleri av J.C. Dahl fra 1832 og er et av hans mest kjente verk. Bildet henger i Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design. Størrelse 71,5 cm x 111 cm. Dahl malte flere bilder av skibbrudd gjennom 30 år. Hans første variant ble laget i 1819 og vakte oppsikt for sin dramatikk og skildring av naturkreftene. Dahl malte flere varianter og versjoner av samme motiv som var inspirert av hans fem lange reiser langs norskekysten. I Bergen Billedgalleri henger en variant av maleriet i mindre størrelse. Bildet er signert med JDahl på en stein nede til venstre.
Den mest kjente versjonen av bildet ble gitt i testamentarisk gave til Nasjonalgalleriet i 1931 av Louise Heftye og Johannes G. Heftye.
Runeinnskriftene på Hennøy
Runeinnskriftene på Hennøy er i alt ni runeinnskrifter på en steinblokk på Hennøya i Bremanger kommune, Sogn og Fjordane. Blokka ligger i en sørvendt vik på vestsiden av øya. Vika ligger ut mot et trangt sund mellom øya og fastlandet. Dette har opp gjennom tiden vært en mye brukt ankerplass.
Sommeren 1925 var Johs. Bøe ved Vingen for å dokumentere helleristningene der. Han fikk da høre om runene på Hennøya og laget et notat om det. Det var først i 1935 at han og Magnus Olsen fikk anledning til å reise ut og registrere innskriftene.
Innskrift I
Består av ett ord:
Som er mannsnavnet Tor.
Innskrift II
Også bare ett ord:
Som er mannsnavnet Anders.
Innskrift III
På norrønt er det: ''Hèr làgu þeir menn, er kòmu af Risalandi međ hlǫđnu skipi af gull. Ok þat er i þessum steini''.
Og på moderne norsk: «Her lå de menn som kom fra Risaland med skipet lastet med gull. Og det (gullet) er i denne steinen».
Innskrift IV
Dette er en meget fragmentarisk innskrift. Det eneste bevart er:
Rùnar þessar..., dvs. «Disse runene....»
Innskrift V
Også meget fragmentarisk:
Denne innskriften er ikke tydet.
Innskrift VI
«Den ramme jotnen reiste runene.» (Ram i betydningen ond, frekk.) Magnus Olsen mener innskriften henspiller på trollet i Hornelen, som ligger rett nord for Hennøya.
Innskrift VII
Nok et fragment:
Denne innskriften er ikke tydet.
Innskrift VIII
Innskriften er skadd ved at et hjørne av steinen er slått av. Slutten av teksten mangler.
På norrønt: ''Ǫgmundr reist. þeir liđu ...'' På moderne norsk blir det: «Ogmund ristet (runene). De fòr ...»
Innskrift IX
Også denne innskriften mangler slutten:
På norrønt er det: Sà mađr risti runar þessar, es vas ùtanb ..... «Den mannen ristet runer som var utanb...»
Ristningene er registrert av Riksantikvaren med ID nr. 66762.
Runesteinen ved Anda
Runesteinen ved Anda er en flyttblokk med to runeinnskrifter ved Andaneset i Gloppen kommune, Sogn og Fjordane. Stedet ligger rett vest for fergeterminalen ved Anda, på fergesambandet Lote-Anda på E39. Den er registrert av Riksantikvaren med ID nr. 72923.
Steinen ligger helt ute på neset mellom Nordfjorden og Gloppefjorden. Det har gjennom tidene vært vel kjent i lokalmiljøet at det var hugget inn tegn på den. I verket «Norsk Folkekultur» (1916) blir de omtalt som mulige runer. I 1939 kom Haakon Shetelig til stedet og kunne konstatere at det dreide seg om ekte runeinnskrifter. Høsten samme år ble innskriftene dokumentert av Håkon Hamre og publisert året etter.
Innskrift I lyder:
Aslak Liestøl tolker dette som: Hèr er gull ok villur undir. På moderne norsk blir det «Her er (det) gull og hekseri under».
Innskrift II er utydelig, men Liestøl mener å lese:
På moderne norsk blir det: «De, Lodin og Tor ...». Begge innskriftene regnes å være fra 1000-tallet.
Halden Håndballklubb
Halden Håndballklubb (stiftet 29. mars 1989) var en håndballklubb for kvinner fra Halden. Klubben gikk konkurs i 2017. Klubben bestod av et A-lag som inntil konkursen spilte i Grundigligaen. Klubben hadde også et B-lag som i 2014/15-sesongen spilte i 3. divisjon, samt et C-lag i 6. divisjon. Klubbens lag spilte sine hjemmekamper i Remmenhallen. Klubben byttet navn fra HK Halden til Halden Håndballklubb i mars 2016.
Historikk
Klubben ble stiftet 29. mars 1989 som en sammenslåing av seniorlagene til Gimle Idrettsforening og Halden Håndballklubb.
Klubbens A-lag spilte gjennom hele 90-tallet i 3. divisjon og 4. divisjon, men breddeaktiviteten var høy.
I 1998 spilte Halden kvalifisering for å unngå nedrykk til 4. divisjon og lyktes, 11 år senere rykket klubben opp til 2. divisjon i 2009.
Etter kun to sesonger i 2. divisjon rykket Halden i 2011 videre opp til 1. divisjon.
Klubben rykket opp til Grundigligaen foran 2014/15-sesongen og kronet sin første sesong med NM-finale i Oslo Spektrum. I 2015/16-sesongen endte Halden på sjuendeplass. Klubben trakk seg fra Grundigligaen i februar 2017, og slo seg deretter konkurs.
Martin Hansen
Martin Hansen er navnet til flere personer:
Emmy Gotzmann
Emmy Auguste Elisabeth Gotzmann (født 19. mars 1881, død 27. september 1950) var en maler fra Tyskland og medlem av Ekensunds kunstnerkoloni.
Ghost (band)
Ghost (tidligere kjent som Ghost B.C. i USA) er et svensk hardrock/doom metal band som ble dannet i Linköping i 2006. De har gitt ut fem studioalbum, vunnet Grammypris for beste metalband i 2016, og nådd øverste plass i hitlister over hele verden.
Fram til 2017 var bandets medlemmer ukjent for offentligheten. Navnene ble offentliggjort i 2017 grunnet et søksmål av medlemmene i gruppen grunnet royalties, mot frontman og vokalist Tobias Forge. Forge har senere gått ut som offentlig talsperson for bandet. De nåværende medlemmene har ikke blitt offentliggjort av bandet selv, men de har ikke individuelt prøvd å skjule seg for offentligheten.
Opprinnelse og Opus Eponymous 2006–2012
Ghost ble dannet som et prosjekt av Tobias Forge i Linköping i 2006, da han skrev sangen "Stand By Him". Han møtte opp med sin tidligere bandkamerat Gustaf Lindström for å spille inn sangen. To år senere spilte duoen inn sangene "Stand by Him", "Prime Mover" og "Death Knell", som alle senere ville bli en del av Ghosts debutalbum Opus Eponymous. Sangenes lyrikk og komposisjon, gjorde at Forge følte de trengte å bli et "anonymt teater band" for å kunne fremføre det, og at de trengte å spille inn et helt album før de skulle på turné. Bandets navn kom også til under denne prosessen.
Opprinnelig ville ikke Forge være vokalist for bandet, og hadde spurt Messiah Marcolin, tidligere vokalist fra det svenske bandet Candlemass, Mats Levén, Christer Göransson, og JB Christoffersson om å bli vokalist i bandet, men alle takket nei til tilbudet, og Forge endte dermed opp som vokalist. Han la ut de tre sangene han hadde laget på nettsiden Myspace den 12. mars 2010, og etter kun få dager fikk han tilbud fra flere plateselskap. Deres første album ble spilt inn på et par uker, i en kjellerstudio i hjembyen til bandet. I juni 2010 la de ut sin første singel "Elizabeth". Deres debutalbum Opus Eponyumous ble gitt ut den 18. oktober 2010 gjennom plateselskapet Rise Above Records. Albumet nådde 50. plass på hitlistene i Sverige, og var godt tatt imot av kritikere. Det ble også nominert for beste Hard-Rock album av den svenske musikkprisutgiveren Grammis i 2011. Bandets første konsert ble var den 23. oktober 2010 på "Hammer of Doom" festivalen i Würzburg, Tyskland.
Medlemmene i bandet holdt seg anonyme både under konserter, og i intervjuer. Bandmedlemmene brukte alias som "Nameless Ghouls"(Navnløs Ghoul) under intervjuer. Under live opptredener kledde instrumentalistene seg ut med svarte hettekapper og masker, uten å si noen ord til verken publikum eller til hverandre. Vokalisten Tobias Forge som på det tidspunktet gikk under aliaset Papa Emeritus, var kledd i paveregalier, og ansiktsmaling i ansiktet som etterlignet en hodeskalle. På kredittene til albumet sto "A Ghoul Writer" som tekstforfatter, noe som skulle skjule Forge's identitet. Folk fant dog ut at Forges tidligere band også hadde lignende kreditering, og dette førte til spekulasjoner om Forge var Papa Emeritus.
Infestissumam (2012–2014)
I februar 2012 kunne en "Nameless Ghoul", avsløre at et nytt album hadde blitt ferdig skrevet. De spilte inn albumet i et studio i Nashville, Tennessee i oktober med Nick Raskulinecz som produsent. Når det kom til utgivelsen av albumet, var bandet, manageren og deres daværende plateselskap Rise Above Records enige om at ett de trengte ett nytt og større plateselskap. De signerte med Loma Vista Records, i partnerskap med Republic Records som var under Universal Music Group.
Under en konsert i hjemstaden Linköping, Sverige spilte Ghost sin nye sang Secular Haze, som de hadde gitt ut dagen før på nett, kombinert med en cover av Abbas sang "I'm a Marionette". Under showet tok Papa Emeritus II over for Papa Emeritus I som frontman for bandet. En av de "Nameless Ghoul" forklarte det senere i et intervju med at det nå var en ny era, og da var det på tide med en ny pave, og at dette ikke ville bli siste gang. De annonserte fem dager senere at det nye albumet ville komme ut tidlig i 2013.
Den 5. februar 2013 annonserte bandet at de hadde måttet bytte navn til Ghost B.C. i USA, grunnet juridiske grunner. En "Nameless Ghoul" forklarte senere i et intervju at "B.C." var valgt som et ordspill, da det er den engelske forkortningen for Før Kristus, og at de ville fjerne det så fort det var lovlig mulig. En annen forklaring var også "Because of Copyright"(på grunn av opphavsrett). Det ble senere forklart av et bandmedlem at grunnlaget for navnebytte var at deres plateselskap Lome Vista var redd for søksmål dersom de kun het Ghost. De droppet offisielt B.C. fra navnet sitt i 2015, og gikk kun som Ghost. Som en del av Soundwave Festival turnerte de i Australia i februar-mars 2013.
Deres nye album skulle egentlig lanseres i USA den 9. april 2013, men bandet kunne ikke finne et selskap som var villig til å produsere cd-ene. Fire amerikansk baserte CD-produsenter avslo tilbudet, og grunnla det med at kunstverket på albumcoveret for "deluxe" versjonen av albumet var blasfemisk og ble beskrevet som "I utgangspunktet bare en 16. århundre illustrasjon av en orgie." På grunn av dette valgte bandet å bruke albumcoveret fra den vanlige versjonen på deluxe-versjoner i USA, og annonserte en ny lanseringsdato 16. april 2013. Infestissumam nådde listene i syv land, nummer 1 i Sverige, og ble etterhvert sertifisert gull. Det ble godt tatt imot, og vant Grammisprisen, og P3 Gulds pris for "Beste Hard Rock/Metal Album" i 2013.
I 2013 fortsatte Ghost å dra ut på turné. Først deres "Haze Over North America" turné som blant annet var på Coachella Festivalen. Og deretter 27. juli fortsatte de med "Still Hazing over North America Tour" turneen som endte i Chicago på Lollapalooza festivalen. Rett etter turnerte de i Sør-Amerika for første gang som støtte for Iron Maiden og Slayer som inkluderte en framtreden på Rock in Rio. I oktober åpnet de for Avenged Sevenfold og Deftones på deres USA turné, for deretter å turnere med Alice In Chains i Storbritannia i november, og en turné i Europa.
Ghost ga ut Ep-en If you have ghost 20. november, som med unntak av Secular Haze var kun coversanger. Den ble produsert av Dave Grohl, fra Nirvana og Foo Fighters. I januar 2014 fikk Ghost seks nominasjoner i Loudwire Music Awards De turnerte i Australia som en del av Big Day Out Festival i januar-februar. Deretter gikk de ut på en ny nordamerikansk turné kalt "Tour Year Zero". De avsluttet med å opptre i juli på den Eurpeiske Sonisphere Festivalen.
Meliora (2015–2017)
Ghost sin promotering for det nye albumet Meliora, startet med en annonse for albumet som ble vist på VH1 Classic, hvor det ble annonsert at den daværende sangeren Papa Emeritus II hadde fått sparken, og at etterfølgeren var hans 3 måneder yngre bror Papa Emeritus III. Sangen Ciricie ble gitt ut som en gratis nedlastning på bandets hjemmeside den 31. mai, som senere vant en Grammypris for "Best Metal Performance". Under en konsert da de spilte sanger fra det kommende albumet i hjembyen Linköping 3. juni 2015 fikk Papa Emeritus III sin debut.
Albumet ble også promotert gjennom en akustisk turné, som var på fem forskjellige platebutikker i USA. Forge utkledd som Papa Emeritus III hadde nå fått et annerledes utseende, med glatt tilbaketrukket svart hår, og uten sin vanlige mitra. Framføringene besto av tre bandmedlemmer, to "Nameless Ghouls" som spilte akustisk gitar, og Papa Emeritus III med vokaler og kazoo. Albumet kom så ut 21. august 2015. En turné kalt "Black to the future" startet i USA 22. september, og varte til 1. november. En turné i Europa fulgte raskt etter, inkludert en full egen turné i Storbritannia som varte til 21. desember, og senere to nye turneer i Nord-Amerika på våren og sommeren 2016.
I et radioshow 12. september 2016 spilte Ghost for første gang sin nye sang Square Hammer, og en ny EP kalt Popestar ble utgitt 16. september. Samme dag starten turneen "Popestar Tour", som var i både Nord-Amerika og Europa, og ble ferdig i april 2017. De fortsatte deretter med å være åpningsband for Iron Maiden på deres Nord-Amerika turné fra juni til juli.
14. november 2016 publiserte Ghost en video på sosiale medier som hintet til at enda en ny frontman ville ta over bandet, som fikk folk til å spekulere om det ville komme et nytt album. Senere i et intervju sa en "Nameless Ghoul" nå anerkjent av de fleste som Tobias Forge, at han var langt inn i skrivingen på det nye albumet. I et intervju med Loudwire i januar 2017 sa en Nameless Ghoul at det ville være en slags oppfølger til deres forrige album Meliora, men mørkere.
Søksmål
Ghost fortsatte som vanlig og publiserte sin siste musikkvideo fra Meliora til sangen "He is" 24. august 2017, som hadde hatt premiere dagen før på Saint Vitus Bar i New York City. Under deres siste show i Popestar Tour 30. september 2017 ble Papa Emeritus III dratt av scenen, og en ny inkarnasjon nå kalt "Papa Emeritus Zero" ble introdusert på scenen, som senere har fått navnet "Papa Nihil". Året endte med at bandet utga sitt første konsertalbum kalt "Ceremony and Devotion", digitalt 8. desember, og senere en fysisk utgave 19. januar 2018.
Prequelle (2018–2020)
Ghost la ut en ny singel 13. april 2018 med tittelen "Rats", som også inkluderte en musikkvideo. Videoen ble den første utgivelsen med deres nye frontman, etter at Papa Emeritus III ble dratt av scenen året før. Det var nå Cardinal Copia som var frontman. Papa Emeritus Zero som tok over året før på scenen under deres siste konsert, ble nå tatt med inn i bandet som saxofonist under navnet "Papa Nihil". En ny sang ble gitt ut 17. M\mai, kalt "Dance Macabre" som senere ville bli albumets andre singel, som ville få en musikkvideo 17. oktober.
For å promotere albumet starte Ghost turneen "Rats! on the Road tour" i USA, som varte fra 5. mai til 1. juni. Bandet var også en åpningsakt for Guns N' Roses i Oslo, Norge 19. juli 2018. Albumet kom ut 1. juni 2018 kalt Prequelle, og en ny tour kalt "A Pale Tour Named Death" startet i London, England på Royal Albert Hall 9. september 2018. En ny nordamerikansk turné fulgte etter med samme navn, med blant annet to arenashows i Los Angeles og New York City. Etter denne turneen ble det utgitt en ny musikkvideo til sangen "Faith" 20. desember 2018. En turné i Europa med samme navn ble annonsert 10. september 2018, og startet i februar 2019, med blant annet en konsert i Oslo Spektrum. I mars spilte bandet i Australia og Japan som en del av Download Festival. Metallica annonserte at Ghost ville være deres åpningsakt for deres "WorldWired Tour" fra mai til august 2019. En andre Nord-Amerikans turné ble annonsert 1. april 2019, og en europeisk turné mot slutten av 2019 ble annonsert 8. juli 2019.
En ny frittstående singel med sangene "Kiss the Go-Goat og Mary on a Cross" ble utgitt 13. september 2019 under tittelen "Seven Inches of Satanic Panic". En musikkvideo for Kiss the Go-Goat ble lagt samtidig. I et intervju 25. Steptember bekreftet Ghost at utenom et show i Mexico City, ville det ikke bli noen konserter i 2020. Året skulle bli brukt på å jobbe med deres nye studio album, som var forventet å bli utgitt i starten av 2021.
I deres siste show som promoterte albumet Prequelle introduserte bandet deres nye frontman til det nye albumet; Papa Emeritus IV, noe Tobias Forge hadde sagt tidligere ville skje.
Impera (2020–nåtid)
Ghost annonserte 8. oktober 2020 at et femte studio album ville bli gitt ut vinteren 2020. Det var planlagt en turné fra og med mars 2021, men ble utsatt til høsten 2021 grunnet koronapandemien. Samme dag ble Ghost tilgitt prisen "Music Export Prize of 2019" av den svenske regjeringen. De annonserte 21. oktober 2020 at de skulle gå i studioet i januar 2021 for å starte på det nye albumet for en sen 2021 utgivelse, og de la senere ut på deres Facebook side 30. desember 2020 at "flere store ting" ble jobbet med for 2021, som indikerte ny musikk og konserter.
Den nye frontmannen Papa Emeritus IV gjorde sin offentlig debut på det svenske tv-showet "På Spåret" den 22. januar 2021, hvor han med det svenske bandet The Hellacopters, framførte en cover av Rolling stones sang "Sympathy for the Devil" 10. september 2021 ble Ghost i lag med andre artister og band, med i Metallicas "The Metallica Blacklist", hvor Ghost coveret sangen "Enter Sandman". Mot slutten av september ble en ny single utgitt kalt Hunter's Moon, som skulle være på lydsporet til den nye slasher filmen Halloween Kills. Den ble senere også en del av albumet Impera.
Forge kom i et intervju den 30. oktober ut med informasjonen om at konseptet til det nye albumet ville være basert på "imperienes oppgang og fall". En ny single ble utgitt 20. januar 2022 kalt "Call me Little Sunshine", og deannonserte samtidig at deres nye femte album ville bli kalt "Impera". En ny singel kom 2. mars kalt "Twenties". Promoteringen av albumet fortsatte da bandet annonserte et partnerskap med JD Motorsports, hvor deres No. 4 Chevrolet Camaro SS, kjørt av Bayley Currey i Nascar, skulle framvise Ghost sin logo på bilen under løpet på Phoenix Raceway. Albumet Impera kom ut like etter 11. mars. Bandet framførte deretter på programmet Jimmy Kimmel Live! med deres singel Call me Little Sunshine. Bandet lanserte så albumets fjerde singel "Spillways" med en musikkvideo 27. juli 2022.
En ny turné tok plass kalt "Imperatour" i US fra januar til Mars 2022, sammen med Volbeat. Senere ble en europeisk turné med samme navn annonsert. Ghost var hovedband under festivalen Hellfest, i Clisson, Frankrike 18. juni 2022. Etter den europeiske turneen, ble en ny turné i Nord-Amerika annonsert med Mastodon og Spiritbox som støtteakt. I et intervju 12. september 2022 bekreftet Forge at det vil bli nye turneer i 2023.
Musikkstil og inspirasjon
Musikkstilen til Ghost har vært kategorisert som mye forskjellig blant annet; Hard Rock, heavy metal   , doom metal , pop rock  , progressive rock ,psychedelic rock , occult rock , og Arena Rock. Adrien Begrand fra magasinet Popmatters sa at bandet hadde de tidlige lydene av Black Sabbath, Pentagram og Judas Priest, i tillegg til det progressive og den psykedeliske rocken mot slutten av 60-tallet". En av bandmedlemmene sa i et intervju at Ghost er som et Black Metal band på en tradisjonell måte, men sa at de sannsynligvis ikke ville passet inn i normene rundt den nåværende svartmetall scenen. Han fortsetter med å si at han beskriver Ghost sin musikk som en blanding av pop musikk og Death metal. I et annet intervju sa et bandmedlem at de var inspirert av "Alt fra klassisk rock til det ekstreme undergrunns metalbandene på 80-tallet, til filmmusikk til storheten til emosjonell harmonisk musikk." Et medlem av bandet sa at den svenske og skandinaviske black metal bevegelsen på det tidlige 90-tallet spilte en stor rolle i deres prosjekt, og at hvert medlem kom fra en metalbakgrunn. Bandet har derimot sagt flere ganger at de ikke går ut for å være et metal band.
Kun noen få av bandmedlemmene har skrevet sangene Sangskriverne komponerte en akustisk versjon av sangene før noen instrumenter ble lagt til så det hørtes ut som en gruppe, istedenfor at det var dominert av gitar. Forge hevdet i 2017 at han hadde skrevet alle sangene utenom; "Year Zero", og "Zenith" som hadde vært Persners ideer.
Tobias Forge har selv sammenlignet bandets framføringer og teater med det tyske bandet Rammstein, og sa; "Jeg har ingen intensjon om å høres ut som dem, men visuelt, er det motiverende for meg å se hvordan et band som for noen år siden fylte arenaer nå kan spille på stadioner ... Jeg ser på Rammstein som en slags veiviser som jeg jobber imot. " Tobias Forge har også selv gått ut og sagt at han har vært interessert i satanisme siden han var ung.
Kontroverser
Grunnet Ghost sine sataniske temaer, har det oppstått flere problemer, spesielt i USA. Deres USA-lansering av deres andre album Infestissumam ble utsatt da ingen CD-firmaer aksepterte å printe albumcoveret på deluxe versjonen grunnet nakenhet. De slet også med å finne korsangere til å synge sangene deres i Nashville der de spilte inn albumet, og ble nødt til å dra til Hollywood for å spille inn noen deler der. I et intervju med et bandmedlem, hevdet intervjueren at bandets musikk hadde blitt mer "radiovennlig" og at de hadde blitt akseptert innen amerikansk "mainstream", og bandmedlemmet svarte at musikken deres var bannlyst fra store kjedebutikker, de fleste tv-programmer sent på kvelden, og de fleste kommersielle radiostasjonene i USA. Han sa; "SÅ ja, "mainstream" Amerika ønsker oss absolutt velkommen med åpne ben" Under et senere intervju i oktober 2015 hevdet et bandmedlem at USA hadde blitt mer aksepterende ovenfor musikken deres, noe som ble videre bevist da de var hovedgjest på The late show with Stephen Colberrt ''30. oktober 2015.'' Dette var Ghost sin første live TV-opptreden i USA.
Medlemmer
For utenom Tobias Forge er bandmedlemmene i bandet ikke offentligjort, og går under aliasene "Nameless Ghouls/Ghoulettes).
Bandmedlemmene i Ghost etterligner den Den romersk-katolske kirke, men har reversert bilde de utgir seg for å være til å tilbe Satan istedenfor treenigheten. Fra 2010 til 2017 representerte hvert av medlemmene, unntatt Forge, en av fem elementer, vanligvis knyttet til deres instrumentelle rolle. Hovedgitaristen var brann, bassisten var vann, keyboardisten var vind, trommeren var jorden, og rytmegitaristen var eter, og de hadde på seg deres respektive alkemiske symboler på instrumentene deres. I 2018 ble bandet utvidet da en ekstra gitarist kom inn, to kvinnelige keyboardister kalt "Ghoulettes", og Papa Nihil på saxofon.
Papa Emeritus
Gruppens vokalist er vanligvis skildret som bandets maskot, en satanistisk prest kjent som Papa Emeritus. Det har vært fire forskjellige karakterer under navnet Papa Emeritus. Den første ble tatt over av en ny Papa Emeritus 12. desember 2012 i Linköping. 3. Juni 2015 tok hans yngre bror på rollen som Papa Emeritus etter å ha blitt sparket på grunn av at han ikke utførte sine plikter når det kom til å styrte regjeringer og kirker. 30. september 2017 ble den tredje Papa Emeritus tatt av scenen, og Papa Emeritus 0 kom til scenen, som senere fikk navnet Papa Nihil. Han så mye eldre ut enn de tidligere, og hadde med seg oksygentank på scenen. 19. januar 2018 la bandet ut en video som viste det som ble antatt å være Papa Emeritus IV, lytte til konsertalbumet Ceremony and Devotion imens han kritiserer Papa Emeritus III sine vokaler. Ansiktet var skjult utenfor rammen, men man kunne se klesplass likt det en kardinal prest ville gått med. Det ble senere kjent til å være Cardinal Copia. På det siste showet under Prequelle turneen, kollapset Papa Nihil og "døde" på scenen, og Cardinal Copia ble til Papa Emeritus IV. Papa Nihil ble senere gjenopplivet under den europeiske turneen for det nyeste albumet Impera. Alle versjonene av Papa Emeritus er samme vokalist, Tobias Forge.
Cardinal Copia
I April 2018 ble det kunngjort en ny leder for Ghost, som skulle være Cardinal Copia. Han gjorde sin live debut under et privat akustisk framføring den 6. April. Han er ikke en del av slekten til Papa Emeritus. Som promotering for deres USA turné i 2018, ble det lagt ut en video som viste at alle de tidligere Papa Emeritus hadde blitt drept, og fått kroppene deres balsamert. Forge forklarte at Cardinal Copia, i motsetning til sine forgjengere, kom til å bli i fem år fremover. Papa Nihil, som originalt var kalt Papa Emeritus Zero, er stamfaren til alle de forskjellige Papa Emeritus karakterene, og etter deres "dødsfall", var han den eneste gjenlevende arvingen av Papa Emeritus slekten. I den siste fremføringen for deres fjerde album Prequelle, ble Cardinal Copia fremhevet til Papa Emeritus IV.
Identiteter
Anonymitet er en stor del av karakterikken til Ghost. Fram til 2017, hadde ikke noen av medlemmene publisert navnene deres offentlig, og de var kun kjent som navnløse Ghouls. De ville signere med deres alkemiske symboler, imens Papa Emeritus signerte med P.E. Et bandmedlem sa at tanken om at bandet holdt seg anonyme for oppmerksomheten var en misforståelse, og at ideen var å fjerne personlighetene for å tillate publikum til å fokusere på kunsten i seg selv. Han sa også "Hadde ikke musikken rocket, tror jeg ikke folk ville ha gått "gaga" bare over utseendet vårt". I 2011 sa en navnløs Ghoul; "Vi er ofte feilaktig antatt som roadies, som er hjelpsomt. Vi har nesten blitt kastet ut av scener vi har spilt. Å glemme backstagepasset vårt har vært et stort problem." I mai 2013 sa en Ghoul at de hadde startet å fortelle familien og venner om deres medlemskap i bandet "for husfred".
I et intervju med Jack Osbourne for Fuse News, hevdet et bandmedlem at Dave Grohl hadde kledd seg ut som en navnløs Ghoul, og i all hemmelighet framført for Ghost. I 2014 sa en navnløs Ghoul at gruppen har hatt flere medlemsbytter opp igjennom årene. Som tidligere nevnt var Tobias Forge kreditert under "A Ghoul Writer" i det svenske STIM(Swedish Artists’ and Musicians’ Interest Organisation). Han hadde også tidligere brukt aliaset Mary Goore. Den digitale databasen for ASCAP, ville vise alle Ghost sine sanger dersom man søkte på "Tobias Forge", selv om aliaset "A Ghoul Writer" var kreditert. Ghost kom med en uttalelse om at de ikke ville kommentere på rykter om identiteten deres. Etter søksmålet i 2017 ble flere av de tidligere bandmedlemmene, og Tobias Forge sin identitet avslørt, og Tobias kom så senere selv ut i intervjuer på vegne av Ghost uten alias.
I mars 2017 kom den svenske musikeren Martin Persner, fra bandet Magna Carta Cartel, ut med et kort videoklipp hvor han hevdet at han var rytmegitaristen fra 2009 til 2016. Dette var første gang noen i bandet hadde offentligjort dem selv som medlem. Et par måneder før Persners uttalelse, rekrutterte bandet en ny bassist som var antatt å være Lez Zeppelins Megan Thomas, noe som senere ble bekreftet av Forge. Da Forge ble spurt mot slutten av 2016 om bandets komplette lineup bytter sa han at Ghost; "var som et slags Bathory typ band, hvor det var folk som spilte live, og de som spilte live [var] vanligvis ikke de samme som spilte inn platene."
Priser og Nominasjoner
Grammis Awards Metal Hammer Golden Gods Awards Loudwire Music Awards P3 Guld Awards Bandit Rock Awards Grammy Awards Kerrang! Awards American Music Awards
Willard Scott
Willard Herman Scott, Jr. (født 1934) er en amerikansk stemmeskuespiller. Han er best kjent for opptredenene sine på fjernsynsprogrammet Today og for å ha funnet opp og spilt McDonald's' Ronald McDonald.
Norman Wilkinson
Norman Wilkinson (24. november 1878 – 31. mai 1971) var en britisk kunstner som vanligvis arbeidet i oljemaling, akvarell og koldnålsradering. Han spesialiserte seg innen maritime motiver, men arbeidet også generelt som illustratør, plakattegner og foruten også kamuflasjemaling. Wilkinson oppfant hva han kalt Dazzle Painting, «blendingsmaling», som kamuflasje av handelsskip under den andre verdenskrig.
Liv og virke
Wilkinson ble født i Cambridge, England og gikk på skole ved Berkhamsted School i Hertfordshire og St. Paul's Cathedral Choir School i London. Hans første kunstneriske undervisning skjedde i nærheten av Portsmouth og i Cornwall, og deretter ved Southsea School of Art, hvor han senere også ble lærer. Han studerte også med den maritime maleren Louis Grier. Da han var 21 år studerte han akademisk figurmaleri i Paris, men ved den tiden var han allerede blitt interessert marinemaleri.
Wilkinsons karriere som illustratør begynte i 1898 da han første gang fikk tegning akseptert av Illustrated London News. Han fortsatte å arbeide for i mange år, foruten også for Illustrated Mail. Gjennom sitt yrkesaktive liv ble han en profilert plakattegner, designet for London and North Western Railway og London, Midland and Scottish Railway. Det var hovedsakelig grunnet hans fascinasjon med havet at han reiste omfattende til slike steder som Spania, Tyskland, Italia, Malta, Hellas, Aden i Jemen, Bahamas, USA, Canada og Brasil.
Den første verdenskrig
Under den første verdenskrig, mens han tjenestegjorde for den frivillige reservestyrke til den britiske marine, ble han utpekt til ubåttjeneste i Dardanellene, Gallipoli og Gibraltar, og fra 1917 til minesveiping ved marinebasen HMNB Devonport vest for Plymouth.
I april 1917 hadde tyske ubåter oppnådd hittil ukjent suksess med å senke britiske skip, bortimot åtte per dag. I sin selvbiografi husket Wilkinson et øyeblikk da han ved en brå innsikt kom på ideen hvor man burde svare på trusselen fra fiendtlige ubåter. Han fant ut at ettersom det er helt umulig å skjule et skip på havet, om ikke annet ville røyk fra skorsteinene avsløre det, var et mer produktivt spørsmål om hvordan et skip kunne bli vanskeligere å treffe gjennom et periskop fra en avstand? Hans tanke var at man kunne male et skip på en slik måte at det «ikke ble mindre synlig, men på en slik måte at skipets form ble brutt opp og således forvirre en ubåtoffiser for å avgjøre hvilken kurs skipet hadde.»
Etter innledende prøving ble Wilkinsons plan godkjent av det britiske admiralitet, og han fikk ansvaret for en kamuflasjeenhet som ble huset i kjelleren av kunstakademiet i London. Der la han sammen med rundt to dusin andre kunstnere og håndverkere planene for blendingsmaling, først på miniatyrmodeller, som ble utprøvd ved erfarne sjøfolk, og utarbeidet konstruksjonsdiagrammer som ble benyttet av andre i havnene og skipsverftene på faktiske skip. En av disse var Edward Wadsworth, kjent for hans tilknytning til den modernistiske bevegelsen vorticisme. Tidlig i 1918 ble Wilkinson sendt til Washington, D.C. i USA som konsulent for den amerikanske marinen for en måned. Hensikten var å etablere en tilsvarende kamuflasjeenhet i USA, ledet av Harold Van Buskirk, Everett Warner, og Loyd A. Jones.
Etter den første verdenskrig var det en del diskusjon om hva som hadde kommet opp med ideen for blendingsmaling. Da Wilkinson søkte om anerkjennelse til kommisjonen for belønning av oppfinnere (Royal Commission on Awards to Inventors), ble han utfordret av flere andre, mest kjent av John Graham Kerr som hadde utviklet en kamuflasjeskjema tidligere i krigen. Imidlertid etter en juridisk prosedyre ble Wilkinson formelt erklært som oppfinnere av blendingsmaling og belønnet med en finansiell godtgjørelse.
Kamuflasje under den andre verdenskrig
I den andre verdenskrig ble Wilkinson igjen utpekt for kamuflasje, ikke for skip, noe som ikke lenger hadde tilsvarende tillit, men til Air Ministry, luftfartsmyndighetene, hvor hans hovedansvar var å skjule flyplasser. Han reiste også omfattende for tegne skisser og nedtegne arbeid for marinen, handelsflåten, og kystvakten i løpet av krigen. I september 1944 ble 52 av de resulterende tegningene vist ved en utstilling, The War at Sea, arrangert av det britiske nasjonalgalleriet. Utstillingen inkluderte ni malerier fra landgangen i Normandie under D-dagen som Wilkinson var vitne til fra om bord HMS Jervis, foruten krigshandlinger som senkingen av Bismarck. I 1945 og 1946 turnerte den nevnte utstillingen til Australia og New Zealand. Krigskunstnernes rådgivende komité, War Artists' Advisory Committee, kjøpte en av Wilkinsons malerier, og han donerte de andre femtien maleriene til den samme komiteen.
Æresbevisninger
I 1906 ble Wilkinson valgt inn til Royal Institute of Painters in Water Colours (RI) og ble kunstforeningens president i 1936, en posisjon han beholdt fram til 1963. Han ble valgt til høybåren marinemaler av Royal Yacht Squadron i 1919. Han var også medlem av Royal Society of British Artists, Royal Institute of Oil Painters, Royal Society of Marine Artists, og Royal Scottish Society of Painters in Water Colours. Han ble utnevnt til ridder av den britiske imperieordenen i 1918 og kommandant av den samme orden (CBE) i 1948.
Utstillinger og samlinger
Wilkinsons maritime malerier er utstilt ved det nasjonale maritime museum ved Greenwich, Royal Academy, Royal Society of British Artists, Royal Institute of Painters in Water Colours, Royal Institute of Oil Painters, Fine Art Society, Glasgow Institute of the Fine Arts, Walker Art Gallery, Liverpool, Abbey Gallery, Royal Society of Artists, Birmingham, og Beaux Arts Gallery.
Krigsmuseet Imperial War Museums i London har 30 skipsmodeller malt i et mangfold av skjemaer for blendingsmaling som Wilkinson framstilte, de fleste fra 1917.
Wilkinson formga i et røykerom på førsteklasse av RMS «Titanic» et maleri kalt Plymouth Harbour som gikk tapt da skipet sank, foruten også et tilsvarende maleri kalt The Approach to the New World, som hang på samme sted på Titanics søsterskip, RMS «Olympic».
King Moody
Robert «King» Moody (født 6. desember 1929, død 7. februar 2001) er en amerikansk stemmeskuespiller. Han er best kjent for å ha spilt Shtarker i fjernynsserien Get Smart. Han har også gitt stemme til Ronald McDonald i reklamefilmer fra McDonald's.
Ingemann Torp
Erling Asbjørn Ingemann Torp (født 3. juli 1894 i Tønsberg, død 7. mai 1976 i Trondheim) var en norsk industrileder.
Han var utdannet elektroingeniør fra NTH, og tilbragte mesteparten av sitt yrkesaktive liv ved NOBØ Fabrikker i Trondheim, hvor han var administrerende direktør 1938–1962 og styreformann 1959–1968. Torp har blitt kalt «NOBØs andre grunnlegger» for sin rolle i å ekspandere og modernisere fabrikken til en stor eksportbedrift.
Torp skjøttet styreverv i Norsk Arbeidsgiverforening, Norges Industriforbund, Mekaniske Verksteders Landsforening, bankvesenet og ulike industriforetak. Torp var medlem av Trondheim bystyre for Venstre 1946–1950. Han var også blant initiativtagerne til forskningsstiftelsen SINTEF og kredittforetaket Næringskreditt.
Familie
Han ble født i Tønsberg i 1894 som sønn av skoleinspektør Albert Andersen Torp (1868–1950) fra Skiptvet og husmor Julie Simonsen (1872–1958) fra Fredrikstad. Han vokste opp med fem yngre søsken på Lahellemoen i Glemmen herred ved Fredrikstad. Faren gav ungene en streng og gudfryktig oppdragelse med en tradisjonell forståelse av kristen moral, store ambisjoner for etterslekten og ofte juling. Moren var kunstinteressert og svært musikalsk, noe Ingemann Torp mente hadde preget barndomshjemmet.
Ingemann Torp giftet seg i Nidarosdomen i 1921 med telegrafist Olga Lorentze Parelius (1897–1988) fra Bakklandet i Trondheim. Hun var datter av Martin Christian Parelius (1856–1938), skipper og senere los i NFDS, og husmor Grethe Anna Dahl (1872–1940), som begge opprinnelig kom fra Meløy på Helgeland. Ingemann og Olga Torps eneste barn var Kåre I. Torp (1923–2009), som overtok som administrerende direktør ved NOBØ etter faren i 1962.
Utdannelse
I trelastbyen Fredrikstad utviklet Torp en fascinasjon for skipsfart. Etter folkeskolen i 1908 fikk han endelig tillatelse av sin far til å mønstre på skonnerten «Snar». Torp led lenge av sjøsyke på overfarten til England, og noe senere var han tilbake i Fredrikstad. Etter middelskolen i 1909 søkte han opptak ved Sjøkrigsskolen, hvor han ble avvist fordi han var nærsynt. Faren oppfordret ham innstendig til å gå gymnaset. I stedet fulgte han i sin to år eldre bestevenns fotspor i lære som elektriker ved Fredrikstad Maskinforretning. I årene før den første verdenskrig arbeidet han hos Francis Sønnichsen i Oslo.
Torp og en av hans arbeidskamerater vendte stadig tilbake til tanken om å bli ingeniører. Mens de arbeidet på et anlegg i Askim, begynte de å ta kveldsundervisning. De leste matematikk, norsk, fransk, tysk og engelsk. Etter juletider i 1913 sluttet Torp i stillingen og gikk inn for å ta artium som privatist på halvannet år. Arbeidet frem mot de avsluttende eksamenene i 1915 var krevende, ifølge Torp selv, men han gikk ut med en sterk hovedkarakter.
Ingeniørstudier
Han ble immatrikulert ved Det Kongelige Frederiks Universitet (dagens Universitetet i Oslo) høsten 1915, men hadde på denne tiden allerede vært to måneder i militærtjeneste på Oscarsborg som følge av den første verdenskrig. Etter et sykehusopphold grunnet akutt leddgikt og isjias, antagelig på grunn av de kummerlige forholdene i militæret, ble han dimittert i 1916. Han betvilte sin helse i så stor grad at han vurderte å ta en annen vei enn ingeniør, og han leste derfor til forberedende prøve for filologi med litteraturhistorie som hovedfag mens han lå på sykehuset. Torp virket deretter som lærervikar for en middelskoleklasse i Østfold i noen måneder.
I 1916 ble han tatt opp som student ved elektronikklinjen ved NTH i Trondheim. Torp hadde dårlig råd, og uten offentlige stipendordninger måtte han klare seg på familiens oppsparte midler frem til 1918. Torp innfridde ikke bankenes krav til låntagere. I 1918 henvendte han seg til sin gamle sjef, som straks gav ham et rentefritt lån uten fastsatt tilbakebetalingsfrist.
Det var i studietiden at Torp traff sin blivende kone, og de ble også forlovet i denne tiden. Torp var aktiv i debattene i Studentersamfundet fra 1918. Han var valgt til styremedlem for vår- og høstsemesteret i 1919. Han beundret radikalere som Edgar B. Schieldrop og Martin Tranmæl. I 1919 var Torp blant de sosialistiske studentene som stiftet Den Radikale Studenterforening, som sammen med sitt konservative motstykke var blant Studentersamfundets første politiske gruppedannelser. Politisk modererte Torp seg betraktelig i løpet av 1920-årene.
Blant Torps forelesere i studietiden var Richard Birkeland, Sem Sæland, Ole Sivert Bragstad og Ragnar Skancke. Før de avsluttende eksamenene i 1920 mente legen ved NTH at Torp var overanstrengt. Legen forbød eksamenslesning før den siste dagen, skrev ut en resept på en kvart flaske portvin, og påla Torp å gå turer, ha det moro med forloveden, og tømme portvinsflasken rett før den siste eksaminasjonen. På eksamensfesten sa en av professorene at «den frekkeste av alle var dog ‘ingeniør’ Torp – det oste fyll av ham, og for å skjule det hadde han pyntet seg med en sterkt duftende, rød rose». Torp hadde bestått og var ferdigutdannet elektroingeniør.
Salgsagent og sjefingeniør
Han var avdelingsingeniør hos Bergens Elektrisitetsverk 1921–1925, og i løpet av det siste året søkte han på en rekke stillinger ved andre elektrisitetsverk i landet uten å få noe tilbud. Ved siden av ingeniørstillingen drev han en del undervisning og artikkelskriving for å forsørge familien i en økonomisk vanskelig tid.
Torp ble imidlertid lagt merke til av direktøren i Skandinaviske Kabel- og Gummifabrikker i Oslo, som på sin side var på jakt etter en ny salgsagent på Vestlandet for bedriftens kabler og ledninger. Torp startet egen agenturforretning, hvor han ble bistått av sin kone, på Torgallmenningen i Bergen samme år. Etterspørselen og kjøpekraften var svært mangelfull, men etterhvert fikk han på plass avtaler med mindre elektrisitetsverk, hvor man hadde montører med lavere teknisk utdannelse. Han fikk solgt dem kabler og ledninger, så lenge han ytet av sin tekniske innsikt som gratis kundeservice.
Fra 1927 var han konsulent i spesielle tekniske spørsmål og i markedsføring for Skandinaviske Kabel- og Gummifabrikker. I 1929 ble bedriften oppkjøpt av det amerikanske konsernet International Telephone & Telegraph, som i Europa gikk under navnet Standard Telephones & Cables. Torp ble tilbudt stillingen som sjefingeniør ved konsernets fabrikk på Økern i Oslo, Standard Telefon- og Kabelfabrik. Etter en kort studietur til en av konsernets fabrikker i Woolwich i England ble Torp tilsatt i stillingen fra 1931. I de første årene slet Standard Telefon- og Kabelfabrik med arbeidskonflikter, men midt i 1930-årene bedret situasjonen seg betraktelig. For eksempel deltok han i fabrikkens første tarifforhandlinger med funksjonærforeningen i 1935. Frustrert over stadig vanskeligere arbeids- og ledelsesforhold, særlig opp mot konsernledelsen, søkte han på den ledige stillingen som administrerende direktør ved Norsk Bøttefabrik på Lade i Trondheim i 1938.
Torp var inspirert av taylorismen. I 1938 var han med på å danne rasjonaliseringsgruppen i Polyteknisk Forening. Rasjonaliseringsgruppens kurs- og foredragsvirksomhet skulle få stor betydning for forsknings- og utviklingsarbeidet i industrien på Østlandet.
Administrerende direktør i NOBØ
Torp ble kontaktet av styreformannen i Norsk Bøttefabrik, og sommeren 1938 dro han til Trondheim for å besiktige bedriften. Torp undertegnet en avtale med styret, og sendte straks sin oppsigelse til kabelfabrikken i Oslo. Ved Torps tiltredelse var Norsk Bøttefabrik en godt konsolidert bedrift med gode bygninger og en stor maskinpark, mindre enn halvparten så stor som kabelfabrikken, eid av mange småaksjonærer og ledet av et godt styre. Fabrikkens navn var lite dekkende, etter Torps mening. Foruten blikkbøtter produserte den en rekke andre jernvarer, blikkemballasje og sentralvarmeradiatorer.
Våren 1939 utarbeidet han en langtidsplan for utvidelse og modernisering av hele bedriften. Allerede høsten samme år satte Torp i gang byggingen av to nye fabrikkhaller på henholdsvis 1 360 m² og 1 000 m². I 1940 endret fabrikken navn til NOBØ Fabrikker. Fabrikken fikk også økenavnet «Bøtta».
Verdenskrig og gjenreisningstid
På pinseaften i 1949 ble NOBØ-fabrikken totalskadd i brann. Brannen ved NOBØ skapte avisoverskrifter i et land i gjenreisning etter krigen, fordi fabrikken «dekket en stor del av landets behov for sentralvarmeradiatorer og jernvarer». Forsikringsverdien på anlegget og varene var rundt 9 millioner kroner i datidens pengeverdi. Planene for gjenoppbygging var lagt allerede under krigen, da man antok at fabrikken var et utsatt bombemål. I mars 1951 var nye fabrikkbygninger på ca. 14 000 m³ ferdigstilte og produksjonskapasiteten utvidet med anslagsvis 50–60 %.
Markedsleder
På Torps tid pleide fabrikken tett kontakt med NTH. Direktørene Torp ved NOBØ og Birger Solberg ved Ila og Lilleby Smelteverker var blant initiativtagerne til forskningsstiftelsen SINTEF i 1950. Torp og Solberg forble sterkt interessert i stiftelsens utvikling. Torp var styreformann i SINTEF 1954–1955. Fra NTH var professor Sigurd Per Andersen styremedlem i både NOBØ og SINTEF. I 1958 ble Torp styremedlem i Industriens Forskningsforening.
Etter brannen tok NOBØ i bruk utstyr som gjorde fabrikken konkurransedyktig overfor italienske og franske leverandører av forsvarsmateriell. NOBØ begynte med å levere ammunisjonsbeholdere til NATO. I slutten av 1950-årene tok disse ordrene slutt, og produksjonen ble omstilt til blant annet lyddempere for Volvo, kjøleradiatorer for transformatorer og containere for raketter. Den største produksjonsøkningen kom likevel innen varmeapparater og kontor-, arkiv- og lagermateriell. Markedsadgang gjennom EFTA-avtalen gav et oppsving for den norske verkstedindustrien i 1960-årene. NOBØs salg av elektriske panelovner økte fra 500 i 1960 til 250 000 i 1967. I samme periode ble fabrikken utvidet med 5 haller til ca. 28 000 m³. I 1968 hadde virksomheten rundt 700 ansatte.
Torp avgikk med pensjon fra direktørstillingen ved 68-årsalderen i 1962, men satt som styreformann til 1968.
Styre- og organisasjonsarbeid
I årene før okkupasjonen var Torp virksom i ulike bransjeforeninger og i de fire pris- og kvoteregulerende sammenslutningene der NOBØ var med. Torp var formann i Trøndelag Industriforening 1938–1941 og medlem av sentralstyret og arbeidsutvalget i Norsk Arbeidsgiverforening 1939–1951 (avbrutt av krigsårene 1941–1945).
Like etter krigen representerte han Norsk Arbeidsgiverforening i Landsrådet for produksjonsutvalg 1946–1951. Torp var medlem av hovedstyret i Norges Industriforbund 1947–1949 og 1955–1957, formann i den nordenfjelske krets av Mekaniske Verksteders Landsforening samt medlem av hovedstyret i landsforeningen 1957–1960. Han engasjerte seg også i Den Norske Ingeniørforening, hvor han blant annet tok til orde for at flere ingeniører burde starte egne industriforetak. I 1951 var han president for Trøndelag Industrimesse, landsdelens største i sitt slag siden Trøndelagsutstillingen 1930.
Da Raufoss Ammunisjonsfabrikker, Kongsberg Våpenfabrikk og Horten Verft ble omdannet fra militære bedrifter til statseide industribedrifter i 1947, ble Torp forespurt om å være direktør eller styreformann for alle tre. Han avslo, men godtok samme år å være styreformann ved fabrikkene på Raufoss og Kongsberg, noe han var frem til 1951. Han var styreformann ved Bergens Privatbanks avdeling i Trondheim 1954–1962.