cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salangen
Salangsverket - malmeventyret
Jernmalmen ble hentet fra dagbrudd på Storhaugen, som ligger 7-8 km nordøst for Salangsverket. Malmen ble transportert på taubane ned til Salangsverket til foredlingsverket og utskipingshavnen.
På slutten av 1912 var det definitivt slutt på utskipinga av malm fra Storhaugen. Det er flere teorier om årsaken til dette; mulige forklaringer har vært at de klimatiske forholdene var for vanskelige, at malmen var av for dårlig kvalitet, eller at de urolige politiske forholdene i Europa gjorde det umulig å fortsette driften på lønnsomt vis.
I dag preges det gamle Salangsverket av tidens tann, men ruinene i landskapet og en godt tilrettelagt sti gjør det fortsatt mulig å se hvordan produksjonen foregikk.
Buss
Hovedbusstasjonen i Salangen, Sjøvegan sentrumstasjon (ved Strandsenteret) har en av Troms fylkes bedre bussforbindelser. Dette mye på grunn av den lokale videregående skolen, Sjøvegan VGS. Sjøvegan har 22 avganger hver ukedag (per mars 2014) med direkteforbindelser til følgende steder: Flere av disse rutene er også korresponderende med andre ruter, som gjør at man i realiteten har forbindelse med korresponderende ruter til både Tromsø, Narvik, Alta og Fauske med flere. Søndager er det en god del færre avganger enn på vanlige ukedager, men fortsatt med avganger til både Brandvoll, Buktamoen, Finnsnes, Sørrolnes og Tennevoll, og dermed også korrespondanse med rute 100 til Narvik og Tromsø.
Gasteruptiidae
Evaniidae er en gruppe som hører til blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. Det er kjent rundt 500 arter fordelt på tre slekter, men det er trolig at det finnes 1500 – 2000 arter. Det er funnet 30 arter i Europa, alle i slekten Gasteruption, og vi har sannsynligvis ca. fem arter i Norge, men bare to er påvist.
Utseende
Små til middelsstore, vanligvis mørke snylteveps. De hører til gruppen Evanioidea som kjennetegnes ved at bakkroppen (gaster) er festet høyt oppe på propodeum (som egentlig er første bakkroppsledd, men ser ut som en del av thorax). Antennene er lange og trådformede. Hodet er middelsstort og rundt og sitter på en tynn "hals". Munndelene er nokså forlengede, ideelle for å suge nektar fra blomster. Bakbeina er lange og kraftige med kølleformede legger (tibiae). Hunnen har et langt eggleggingsrør som stikker ut bak bakkroppen.
Levevis
De er parasitoider, som utvikler seg på ulike insekter og til slutt dreper disse før de forpupper seg. Gasteruptiidene snylter på solitære bier, gravevepser og andre vepser som har larvene sine i tunneler i bakken. Hunnene legger egg i larveceller der verten før har lagt et egg. Den bruker sitt lange eggleggingsrør til å nå ned til eggkammeret. Det er vanlig at parasittlarven spiser opp egget eller den nyklekte larven til verten, og deretter lever resten av larvetiden på matlageret som bien eller vepsen hadde lagret for sin egen larve. De voksne vepsene besøker gjerne blomster for å drikke nektar, trolig også for å spise pollen. Man finner dem særlig på blomster av skjermplanter (Apiaceae).
Salangen
Severdigheter
I Salangen kommune finnes blant annet følgende severdigheter:
Idrett
Salangen har tre idrettslag. Salangen idrettsforening, Øvre Salangen idrettslag og Seljeskog idrettslag.
Most Evil
Most Evil er en amerikansk dokumentarserie som ble sendt på Discovery Channel fra 2006 til 2008. Programmet ble ledet av rettsmedisinsk psykiater Michael Stone fra Columbia University. I programmet bedømte Stone mordere på en «ondskapsskala» han har selv hadde utviklet, og så på forskjellige karakteristiske trekk hos forskjellige mordere, seriemordere og psykopater.
Stone har foretatt vitenskapelige undersøkelser av hundrevis av mordere, deres metoder og motiver for å utvikle hans ondskapsskala. Målestokken omfatter kategori 1, som er de som dreper i selvforsvar til kategori 22, som er psykopatiske serietorturister og –mordere. Nevrologer, psykologer og andre rettsmedisinske psykiatere blir intervjuet i programmet i forsøk på å gjennomgå og lage en profil hos beryktede mordere. Rekonstruksjoner blir vist sammen med nyhetsklipp, rapporter fra det lokale politiet og bevis.
Genetiske, nevrologiske og miljømessige faktorer blir undersøkt for å hjelpe til med å fastslå hva som driver en person til mord. Bakgrunnshistorie og tidligere betraktninger blir tatt i betraktning når personen blir plassert på ondskapsskalaen.
Smiles – The Very Best of Venke Knutson
Smiles – The Very Best of Venke Knutson er en samleplate med Venke Knutson, utgitt i 2010. Albumet inneholder også Melodi Grand Prix 2010-bidraget «Jealous Cause I Love You».
Interessegruppeteorien
Interessegruppeteorien er en rettsøkonomisk teori som går ut på at de aktuelle aktører forfølger sin egeninteresse, og at de vil bruke ressurser på å endre lovverk til fordel for egne interesser. Teorien er delvis konkurrerende med effektivitetshypotesen.
Alex Lim
Alex Lim (født 29. august 1980) er en malaysiske svømmer.
Han representerte Malaysia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i semifinalen på 100 meter rygg.
Dani Alves
Daniel Alves Da Silva (født 6. mai 1983) bedre kjent som Dani Alves, er en brasiliansk fotballspiller.
Alves innehar dobbelt statsborgerskap, både brasiliansk og spansk.
Barcelona
Den 7. juni 2008 bekreftet Alves en overgang fra Sevilla til Barcelona. Ifølge spanske medier måtte Barcelona betale 29,5 millioner euro (ca. 230 millioner kroner) for den brasilianske backen. Den kommende sesongen bidro Alves til at Barcelona vant både La Liga og Copa del Rey. Han var også med å spille Barcelona til finale i Mesterligaen, men selv måtte han stå over finalen 27. mai mot Manchester United på grunn av gule kort. Han var derimot på banen da de samme to lagene møttes til ny Mesterligaen-finale i mai 2011, en kamp Barcelona vant 3-1.
Juventus
Den 27. juni 2016 skrev han under en kontrakt med Juventus til 30. juni 2018, med en opsjon på et tredje kontraktsår.
Landslagsspill
Alves debuterte for som innbytter i en vennskapskamp mot  10. oktober 2006. Tre dager senere debuterte han fra start i en annen vennskapskamp mot den kuwaitiske klubben Al Kuwait Kaifan. 15. juli 2007 hadde Alves en målgivende pasning og scoret et mål i finalen av Copa América 2007 mot i en 3-0 seier. Han scoret også vinnermålet mot Sør-Afrika i Confederations Cup, med et frispark etter at han kom inn som innbytter i det 84. minuttet.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Isidore Perraud
Isidore Perraud, C.SSp. (født 27. oktober 1907 i Clisson i bispedømmet Nantes i Loire-Atlantique i Frankrike, død 28. mars 1992 i La Turballe i Loire-Atlantique) var en fransk katolsk prest, misjonær og historiker som interesserte seg særli i verdens katolske biskopers episkopalgenealogi og bispevåpen.
Etter sin prestevielse i 1933 sente hans overordnede ham som misjonær i Fransk Kamerun i Fransk Vestafrika. Fra 1954 til 1960 var fader Perraud sekretæt ved den apostoliske delegasjon i Dakar. Han utviklet i midten av 1940-årene en interesse for det verdensvide katolske episkopat og begynte å samle på et unikt materiale med ordinasjonsdatoer, bilder og fotografier, biskoppelige våpenskjold, og biografier. I 1955 begynte han å publisere dette forskningsmateriale i almanakken «l’Annuaire de l’Eglise Catholique», som han redigerte. I 1969 vendte fader Perraud tilbake til Frankrike, og til landsbyen La Turballe i departementet Loire-Atlantique, der han beynte å organidsere samlingen etter kontinenter og land. I 1970 tok han med sin ekspertise til en gruppe historikere som siden 1969 hadde forsket på bispeordinasjoner og deres apostoliske suksesjonslinjer. Frem til 1991 ble gruppens forskning publisert i tidsskriftet «Esprit et Vie», og fader Perraud var medredaktør av publiseringsmaterialet.
Han døde 28. mars 1992 i La Turballe.
Fra 1993 ble publiseringen av materialet gjort i journalen «Revue des Ordinations Episcopales» redigert av Charles Bransom.
Liste over kulturminner i Vefsn
Liste over kulturminner i Vefsn er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Vefsn. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Simca 1000
Simca 1000 er en bilmodell fra den franske bilprodusenten Simca, som ble produsert mellom 1961 og 1978. Modellen var en liten, firedørs sedan med hekkmontert motor som både var svært billig og relativt moderne ved lanseringen, noe som raskt gjorde den populær. Bilen var også den eneste i segmentet med fire dører (med unntak av Renault Dauphine og, fra juli 1962, Renault 8, som var svært lik Simca 1000).
Bilen var bakhjulsdrevet og hadde bensintanken montert bak sammen med motoren. Dette gav bilen en vektfordeling på 35/65 (foran/bak), sammen med en ekstremt lett front og en tendens til overstyring på svingete veier. Reservehjulet var plassert vertikalt i bagasjerommet foran.
Modellen ble svært populær i Frankrike, og til en viss grad også i eksportmarkedene. I løpet av modellens 17 år i produksjon ble nesten 2 000 000 eksemplarer solgt, før produksjonen stanset i 1978.
Varianter
Simca 1000 (uttales «mille» på fransk) var tilgjengelig med forskjellige utstyrsnivåer og varianter av den opprinnelige Simca Type 315-motoren. Billigmodellen ble solgt under navnet Simca 900, og ble senere erstattet av Simca 4 CV, og var utstyrt med en 0,8 liters motor, mens toppmodellen, som ble lansert i 1969, fikk 1,1-litersmotoren fra den større Simca 1100. Tidlig på 1970-tallet fant også 1,3-litersmotoren fra den største 1300 veien til Simca 1000.
I tillegg til manuell girkasse, som var standardutstyr, kunne enkelte utgaver også leveres med en tretrinns automatisk girkasse.
Simca-Abarth (1964-1966) og Simca 1000 Rallye
I begynnelsen av produksjonen bygget den italienske tuneren Abarth modifiserte utgaver av Simca 1000, og senere begynte også Simca å bygge en Rallye-utgave, som bidro til å øke modellens popularitet i motorsportmiljøer.
Toppmodellen var Simca 1000 Rallye 3, som hadde en effekt på 103 hestekrefter. Kun 1 000 eksemplarer ble produsert i 1978.
Nasjonal behandlingstjeneste for revmatologisk rehabilitering
Nasjonal behandlingstjeneste for revmatologisk rehabilitering, forkortet NBRR, før 2012 forkortet NRRE, er en landsdekkende rehabiliteringstjeneste lokalisert ved Revmatologisk avdeling, Diakonhjemmet sykehus, i Oslo. Tjenesten ble etablert i 1999 som en del av Nasjonal kompetansetjeneste for revmatologisk rehabilitering. Tjenesten tilbyr tverrfaglig rehabilitering for pasienter med kronisk inflammatorisk revmatisk sykdom.
U.S. Men’s Clay Court Championships 2019
U.S. Men's Clay Court Championships 2019 var en tennisturnering, og del av ATP-touren 2019 som fant sted i Houston i USA fra 9. til 15. april 2019.
Det ble konkurrert i singel og dobbel for menn på grus.
Høybråten (Oslo)
Høybråten er et boligstrøk i Groruddalen i nordøstre Oslo med omkring 6,000 innbyggere (2005). Bebyggelsen preges av villaer. Høybråten tilhører Stovner bydel, men deler av Høybråtenveien ligger i Alna bydel. Strøket grenser til Stovner og Haugenstua mot nord, Lørenskog mot øst, Ellingsrud mot syd og Furuset mot vest.
Verdi (etikk)
Verdi betyr innen etikken at noe har fordel­aktige konsekvenser for noen. Verdier kan analyseres på tre plan: arts‑, individ‑ og samfunnsnivå.
Høybråten (Oslo)
Ruter har bussrute 64A som kjører fra Furuset stasjon over Høybråten til Stovner stasjon. Høybråten har også egen jernbanestasjon, som trafikkeres av Vys lokaltog mellom Asker og Lillestrøm. Langs Høybråtenveien ved Myrbakkveien ligger Høybråtenparken.
Verdi (etikk)
Artsverdier
At noe har verdi for en art betyr at dette «noe» fremmer overlevelsen av artens medlem­mer inntil avkom er født, og eventuelt sørget for, slik at arten dermed føres videre.
Individuelle verdier
At noe har verdi for individet betyr at dette «noe» har fordel­aktige konsekvenser for individet. I boken til Kversøy, Etikk - en praktisk vinkling 2.utgave, forklares etikk som refleksjon over moral.
Høybråten (Oslo)
Idrett
Høybråten Basketballklubb (HBBK) vant 16 norske kvinnemesterskap i basketball uavbrutt gjennom 15 år (1981–1995), samt i 1998. Det skaffet dem en plass i Guinness rekordbok.
Høybråten og Stovner Idrettslag (HSIL) tok NM-gull i langrennsstafett for kvinner i 2003 og 2007, første gang med skiløperen Kristin Størmer Steira på laget.
William P. Rogers
William Pierce Rogers (født 23. juni 1913 i Norfolk i New York, død 2. januar 2001 i Bethesda i Washington, DC) var en amerikansk jurist og republikansk politiker, kjent som landets 63. justisminister under Dwight D. Eisenhower og som landets 55. utenriksminister under Richard Nixon.
Rikspolitiker
Som delegat ved Republikanernes landsmøte i 1952 hjalp Rogers til med å sikre delegater for Dwight D. Eisenhowers presidentkandidatur, og like etter ble han en nær rådgiver for visepresidentkandidat Richard Nixon, som han hjalp med å løse den vanskelige valgkampen gjennom å bidra med den såkalte «Checkers-talen». Som følge av sin innsats ble han av Eisenhower utnevnt til visejustisminister i 1953 under Herbert Brownell. Rogers avløste deretter Brownell som justisminister i slutten av oktober 1957. Som justisminister ble han en talsmann for en konstitusjonell endring for å avklare en eventuell maktoverføring ved fravær av presidentembetet, som var et spørsmål som hadde dukket opp i farvannet av Eisenhowers hjerteproblemer.
Etter at Rogers periode som justisminister gikk ut i januar 1961 dro han tilbake til advokatkontoret, hvor han i 1964 forsvarte The New York Times i rettssaken New York Times vs Sullivan. Året etter ble han av Lyndon B. Johnson valgt som amerikansk delegat i FN, hvor han senere i 1967 også ble medlem av komiteen for Sørøst-Asia. I januar 1969 ble Rogers utnevnt til utenriksminister under Richard Nixon-administrasjonen, hvor han tjenestegjorde frem til han gikk av i slutten av september 1973. Som utenriksminister skapte han den såkalte Rogers-planen (Rogers Plan) i et forsøk på å skape fred i Midtøsten ved å argumentere for en israelsk tilbaketrekning til grensene før 1967, i bytte mot en arabisk anerkjennelse av Israels rett til å eksistere. Denne planen ble i all hemmelighet underbygget av den nasjonale sikkerhetsrådgiveren Henry Kissinger, som selv utførte politiske samtaler med velsignelse av Nixon.
I den samme perioden som han gikk av som utenriksminister var Nixon-administrasjonen allerede under etterforskning på grunn av Watergate-skandalen. Rogers nektet å samarbeide med resten administrasjonen og ga sin avskjedssøknad gjennom et memorandum til presidenten via stabssjef H.R. Haldeman. Rogers ble likevel i midten av oktober tildelt Presidentens frihetsmedalje av Nixon. Etter dette dro Rogers tilbake til sin advokatpraksis, før han igjen returnerte til regjeringsarbeid i 1986 gjennom at han av Ronald Reagan ble utnevnt til en undersøkelseskommisjon etter Challenger-ulykken, som siden ble kalt Rogers-kommisjonen. William P. Rogers døde av hjerteproblemer den 2. januar 2001 i Bethesda i Washington, DC og ble siden gravlagt ved Æresgravlunden i Arlington. Ved sin død var for øvrig Rogers den siste gjenlevende av Eisenhower-regjeringen.
Manchester Citys resultater
Manchester Citys resultater sesong for sesong, fra og med sesongen 2005/06.
DF «Rjukanfos»
Historie
Senere kom fergene DF «Hydro» (1914) og DF «Ammonia» (1929), og «Rjukanfos» ble etterhvert bare brukt som reserveferge. Etter senkingen av «Hydro» i 1944 ble fergekapasiteten på Tinnsjøen alt for liten, og istedet for å bygge en ny ferge (som var problematisk i og rett etter krigen), ble «Rjukanfos» ombygd. Hun ble forlenget med omtrent 20 meter, og lastekapasiteten ble økt til 15-16 jernbanevogner. Skrivemåten ble samtidig endret fra Rjukanfos til Rjukanfoss. Fergen fikk et moderne utseende, men ombyggingen var ikke vellykket. Balansen i fartøyet ble forverret. Med last ombord ble akterskipet liggende lavere enn forskipet, og litt skjev-lasting gjorde at fergen fikk slagside. Uten last var det problemer med avdrift på grunn av vind, siden sidearealet var blitt betydelig større. «Rjukanfoss» fortsatte allikevel som hovedferge sammen med «Ammonia» frem til MF «Storegut» ble overlevert i 1956. Etter dette var hun reserveferge fram til 1968. «Rjukanfoss» ble hugd opp ved Tinnoset i 1969.
Cassionympha cassius
Cassionympha cassius er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En liten til middelsstor (vingespenn 30-40 millimeter), brun sommerfugl. Oversiden er brun med en øyeflekk i spissen av forvingen og to flekker på bakvingen. Det er et oransje felt i midten av forvingen. Undersiden er farget omtrent som oversiden, men grunnfargen er litt spraglete.
Levevis
Arten lever i og ved skog, og kan finnes flygende mellom underskogen eller ved stier og lysninger. Som vanlig for ringvinger er flukten langsom og vinglete. Larven er funnet på plantene Pentaschistis capensis og Juncus capensis (sivfamilien, Juncaceae).
Utbredelse
Arten er utbredt i Sør-Afrika, fra Western Cape til Transvaal.
The Joyous Liar
The Joyous Liar er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Ernest C. Warde.
Handling
Burke Harlan, en kunstner, redder Anne Warren fra noen biltyver, men han blir snart urettmessig arrestert og anklaget for å ha stjålet bilen hennes. Jentas far er kriminolog, og får løslatt Harlan fordi han ønsker å reformere den unge mannen - som han tror er en små-kriminell.
Harlan synes dette er veldig morsomt og går med på ideen, hovedsakelig fordi det vil tillate ham å være nærmere datteren hans Anne. Den smarte Harlan overlister deretter alle, og stikker av sammen med Anne før han avslører sin virkelige identitet for henne.
Crush (Venke Knutson-album)
Crush er et musikkalbum med Venke Knutson, utgitt den 21. desember 2007. Albumet lå 7 uker på VG-lista og endte med 14.-plass som beste plassering.
Effektivitetshypotesen
Effektivitetshypotesen er en rettsøkonomisk hypotese som bygger på en antagelse om at rettsutviklingen i et land preges av et ønske om effektiv ressursbruk. En annen delvis konkurrerende teori er interessegruppeteorien.
Benyttes hypotesen innefor lovgivningsprosessen vil man legge til grunn av lovgiver har effektivitet som et grunnleggende formål, og at de gir lover som leder til et slikt resultat. Hypotesen bygger på at det er begrenset med ressurser i et samfunn, og at lovgiver ønsker at rettsregler skal medføre minst mulig samfunnsøkonomisk tap eller størst mulig samfunnsøkonomisk gevinst. Det er fremhevet tre hovedsynspunkter i økonomisk litteratur for hvorfor denne hypotesen ikke gjelder generelt i lovgivningsprosessen: 1. i demokratiske beslutninger teller alle stemmer likt, det tas ikke hensyn til hvor sterkt de forskjellige ønsker en regel. 2. Politiske forhandlinger fører ikke alltid frem til et resultat. 3. Det kan lønne seg for enkelte å arbeide for en regel som er til fordel for dem selv, men som ikke er samfunnsøkonomisk effektiv. På den annen side vil det kunne være markedskrefter som arbeider for effektive regler, og velgere vil kunne innse at foreslåtte regler er effektive (og derfor ønskelige) selv om de ikke konkret favoriserer dem. En demokratisk lovgivningsprosess vil derfor i en viss grad produsere en rekke effektive regler.
Benyttes hypotesen på virkningen av private søksmål kan det tenkes at adgangen til søksmål over tid fører til effektive regler. Dette kan forklares med at ineffektive regler vil føre til større tap og oftere konflikter, og at en stadig økende pågang av søksmål vil medføre at det med tiden produseres effektive regler. Effektive regler vil på sin side kunne føre til at partene oftere kommer til enighet. En negativ side ved rettsutvikling gjennom søksmål er gratispassasjerproblemet. Samtidig som mange drar nytte av utviklingen ved at en ineffektiv regel utfordres ved søksmål, er et kun partene som må bære kostnadene.
Hypotesen kan også tenkes anvendt på utøvelsen av domsmyndighet ved å legge til grunn at dommere vektlegger effektiv ressursbruk og dermed vil tolke lover effektivt eller utvikle effektiv ulovfestet rett (et eksempel kan være støvletthældommen fra 2006).
Utmatting
Utmattingsbrudd er en skadetilstand som oppstår i en konstruksjon som følge av gjentatte belastninger. Skaden oppstår selv om spenningene er lavere enn flytespenningen.
Den mest alvorlige ulykken i Norge knyttet til utmatting er forliset av Alexander L. Kielland. Internasjonalt var det Libertyskipene under andre verdenskrig og de Havilland Comet ulykkene i 1954 som gjorde at fenomenet fikk oppmerksomhet under navnet metalltretthet. Professor Kåre Hellan anslo at 90% av alle brudd i metaller har utmatting som hovedårsak. Nyere utmattingshendelser som har fått stor oppmerksomhet er Aloha Airlines flight 243 i 1988, oljetankskipet «Erika» i Bretagne i 1999, akslingbruddene i signaturtogene til NSB i 2002, helikopterulykken med et Super Puma i 2009 som drepte 16 personer og Helikopterulykken ved Turøy i 2016 med 13 døde.
Første stadium i en utmattingsprosess er når det oppstår mikroskopiske tøyninger langs glideplan i metallets korn. De mikroskopiske defektene oppstår i overflaten av metallet og brer seg innover. Kimen til utmattingssprekken er da dannet, og kan siden utvikle seg. Det andre stadiet er når sprekken vokser. Ikke alle belastninger vil åpne sprekkene, men derimot lukke dem igjen. De individuelle tilvekstene danner mønster som likner på havbølger eller årringer. Det siste stadiet er når sprekken har nådd en kritisk størrelse. Da får en restbrudd, også kalt avrivingsbrudd. I denne fasen vil materialet alltid oppføre seg sprøtt, selv om materialet ellers oppfører seg seigt. Restbruddet utvikler seg hurtig. Hvor lang tid de enkelte fasene tar avhenger i hovedsak av spenningsforholdene og av materialegenskapene.
Utmattingslevetiden kan beregningsmessig fastsettes basert på bruddmekanikk eller SN-kurver sammen med Palmgren-Miners summering. Bruddmekanikk er mest brukt blant forskere som vil studere hva som skjer fysisk. SN-metoden som er den enkleste og mest utbredte, er mest brukt av ingeniører. En skiller ofte mellom brudd med få og mange svingninger, der lavsyklus utmatting er brudd med høye spenninger og mindre enn 5 000 til 10 000 lastvekslinger (svingninger).
Bruddmekanikk
En deler normalt bruddutviklingen i tre faser. Hvor lang tid de enkelte fasene tar avhenger i hovedsak av spenningsforholdene og av materialegenskapene. Det er ikke alltid noen klar overgang mellom fasene.
Den første mikroskopiske sprekken
Første stadium i en utmattingsprosess er når det oppstår mikroskopisk flyting (permanent tøyning) langs glideplan i metallets korn. Det er helst glideplan med høy skjærspenning. Retningen flytingen går på mikronivå er ofte sporadiske og avhenger av orienteringen av kornene i materialet og av korngrenser. Hver spenningsendring medfører mikroskopisk flytning langs glideplan i metallkornene. Det aktiveres stadig nye glideplan, som medfører en tilfeldig dannelse av mikroskopiske sprekk-lignende defekter. De mikroskopiske defektene vil normalt oppstå i overflaten av metallet og bre seg innover. Det kommer av at overflatekornene i metallet ikke blir holdt igjen på alle sider når en er i overflaten. Tilsvarende overflater kan en få i grenseflaten mellom metall og ikke-metalliske inneslutninger. De lokale deformasjonene blir derfor større i overflaten enn inne i materialet. Materialet blir sprøtt i enkelte punkter som bare omfatter noen få atomavstander. Kimen til sprekken er da dannet, og kan siden utvikle seg.
Tiden det tar fra en konstruksjon utsettes for laster til en sprekk opptrer varierer mye, også for tilsynelatende identiske materiale og belastninger. I praksis må en bruke måleresultater for å fastslå denne tiden nøyaktig.
Sprekkveksten
Det andre stadiet er når sprekken vokser. Den vokser i hovedsak på tvers av strekkretningen. Når sprekkveksten starter ved en plan overflate vil dette ta lang tid. Når sprekkveksten starter hvor det lokalt er høye spenninger eller en eksisterende defekt kan sprekken vokse raskt. Da antar en ofte at den videre sprekkveksten skje i samsvar med Paris’ formel, der endring av sprekkstørrelsen (da) for hver lastsyklus (dN) vil bli:
da / dN = C * dKm
Der C og m er materialkonstanter som ikke varierer mye innenfor samme type metall. Standarder angir verdier for eksempel for stål og aluminium. dK er variasjonen i spenningsintensitetsfaktoren ved sprekkspissen. Det som ofte er vanskeligst å bestemme er spenningsintensitetsfaktoren, spesielt når det lokale spenningsforløpet er uoversiktlig. En kan med denne metoden regne seg fram til hvor fort en sprekk vil vokse, ved å regne seg gjennom lastvekslingene.
Ikke alle belastninger vil åpne sprekkene, men derimot lukke dem igjen. For å kompensere for dette må en gjøre tilpasninger i beregningene.
Paris' formel er enkel, og tar naturlig nok ikke hensyn til alle forhold. Det er derfor foreslått flere modifiserte varianter. Ved å innføre flere variable blir det lettere å tilpasse parametrene til resultater fra forsøk, men samtidig gjør en beregningene mer kompliserte. Det utgis hvert år mange publikasjoner med resultater av tester, uttesting av teorier og med nye teorier.
Avrivingsbruddet
Det siste stadiet er når sprekken har nådd en kritisk størrelse. Da får en restbrudd, også kalt avrivingsbrudd. I denne fasen vil materialet alltid oppføre seg sprøtt, selv om materialet ellers oppfører seg duktilt. Restbruddet utvikler seg hurtig. Restbruddet er avhengig av det samme settet med variable som det for brudd med monoton last.
Bruddflaten kan være fibrig (matt) eller kornig (glinsende), og skiller seg klart ut fra bruddflaten under sprekkveksten.
Innledning
N = a * S-m
der a og m er konstanter som karakteriserer SN-kurven. Verdiene for m og a finnes normalt i standarder. Typiske verdier for m i stålkonstruksjoner er 3-5, som variere med antall spenningsvekslinger (N). Spenningsvidden er avstanden mellom største og minste spenning målt i MPa.
Dersom det ikke finnes SN-kurver for den aktuelle sveiseforbindelsen må en utføre nye utmattingsforsøk for å bestemme SN-kurven. I standarder fastsettes SN-kurvene normalt som middelverdien minus to standardavvik. Det er da teoretisk om lag 2,4 prosent sannsynlighet for at forbindelsen tåler mindre enn det beregningene viser. I praksis fastsettes kurvene også med en del skjønn ut fra vurderinger av særegenhetene ved de enkelte forsøkene og ut fra ønsker om å få til enkle kurver. Dersom en konstruksjon har 100 sveiser, kan en forvente at to av dem sprekker tidligere enn beregnet levetid.
Spenningsvidden fastsettes ut fra analyser. Den beregnede spenningen må multipliseres med en lokal spenningskonsentrasjonsfaktor også kalt kjervfaktor. Denne faktoren tas normalt fra en standard, en forskningspublikasjon, fra forsøk eller beregnes med en elementanalyse.
I utmattingsanalyser antas det videre at en for en gitt spenningsveksling (i) kan beregne en delskade ni / N. Der N er antall sykler tatt fra SN-kurven. Når en innretning utsettes for mange spenningsvekslinger bestemmes samlet skade så ut fra teoriene til Palmgren og Miner som summen av delskadene fra hver spenningsveksling. Ved dimensjonering av konstruksjoner brukes sikkerhetsmarginer på sum delskade ofte avhengig av mulighetene for inspeksjon, reparasjon og vedlikehold, samt konsekvensene av svikt i forbindelsen. Sikkerhetsfaktoren gis enten som en tillatt delskade (Palmgren-Minersum) eller som en faktor som en skal multiplisere antall sykler (N) med (engelsk design Fatigue Factor "DFF"). Tester med variable laster viser at en ofte får brudd før en har Palmgren-Miner-sum lik en. Typiske testverdier er fra 0,4 til 2,2. For analyseformål er det vanlig å forutsette at summen er lik én ved brudd. Ved høye spenninger er formelen ikke konservativ, mens det motsatte er tilfelle ved lave spenninger og mange sykler.
'''Eksempler på utmattingsfaktorer (DFF). Intervallet angir typiske verdier i regelverk til forskjellige anvendelser.'''
Alle bidragene til delskade av betydning må tas med i analysene. Det gjelder også laster i byggefaser. I praksis lager en intervaller av spenninger og fastsetter antall spenningssykler i hvert intervall i konstruksjonens levetid, og summerer opp alle bidragene.
Klassifisering av forbindelser
For å gjøre analysene overkommelige, deler en ulike typer forbindelser opp i klasser, der en bruker en SN-kurve for hver klasse. DNV GL gir de et navn først i hovedgrupper der en bruker bokstaver B, C, D og så videre. Disse deles også i en del tilfeller i undergrupper der en bruker tall – for eksempel B1. Klassifiseringen avhenger blant annet av type last (for eksempel strekklast eller skjær), metoder for kutting av plater, materialtype og tidligere reparasjoner. I gruppene vil det være en del variasjon, men en har valgt grupper som en forventer vil oppføre seg likt eller bedre enn en referansegeometri som en gjør forsøk med. En slik klassifisering finner en for eksempel hos DNVGL-RP-C203, som bruker 14 ulike klasser. Eurocode 3 klassifiserer konstruksjonene i tall fra 36 til 160, der høyere tall gir bedre utmattingsegenskaper.
Generelt er forbindelsene dårligere til å ta utmattingslaster dess høyere opp i alfabetet en er og dess høyere tilleggstallet er. Er en usikker på valget bør en klassifisere slik at det blir sikkert.
SN-kurvene
Når en har valgt klasse kan en for hver klasse lese av m og a-verdier fra standarder. Disse verdiene er oppsummeringer av resultater fra testing i laboratorier. Anbefalingene fra International Institute of Welding om SN-kurvene for stål i luft er brukt i Europastandarden ENV 1993-1-1, Norsk Standard NS3472 og i Det Norske Veritas' standard DNVGL-RP-C203.
Når en laget kurvene definerte en brudd som gjennomgående sprekker. Dersom gjennomgående sprekker er akseptabelt, har en fortsatt ofte en betydelig gjenværende levetid før avrivingsbruddet.
En har få måledata for stål i sjøvann for mer enn 107 sykler. Kurvene er ekstra usikre i dette området. Når korrosjon ikke bidrar til utmattingen, kjører en testene med svært høye frekvenser for å lage S-N-kurver med mange sykler. Utviklingen av SN-kurvene er avhengige av type stål som brukes, med store variasjoner.
'''Eksempel på S-N-kurve for en sprø aluminiumslegering. Størrelsen på spenningsvekslingen (S) er plottet på vertikalaksen i MPa og antall spenningsvekslinger (N) er plottet logaritmisk på horisontalaksen. Dersom en kjenner spenningen i MPa, kan en gå horisontalt inn til kurven og så ned vertikalt og lese av hvor mange spenningsvekslingen en tåler. Dersom spenningsvidden for eksempel er 200MPa, vil en i dette eksempelet tåle 1000 svingninger (1.0E+03). Foto: Matanya, 2007.'''
Høysyklusutmatting av betong
På samme måte som i et metall vil også betong kunne få utmattingsbrudd. Betongen vil ved belastning få en hysterese med en permanent deformasjon for hver spenningssyklus. Dess større spenning dess større vil den permanent deformasjonen bli for hver lastveksling. I praksis vil en også for betong lage SN-kurver og bruke Palmgren-Miner summering som for metaller. Beregningene av de spenningene en skal bruke i analysene vil imidlertid på grunn av tilpasningene være noe mer kompliserte enn for metaller. For praktisk gjennomføring bruker en i Norge gjerne Norsk Standard NS 3473E eller Eurocode.
Før en får utmattingsbrudd vil betongen på grunn av oppsprekking få økt permeabiliteten – væsker vil lettere strømme gjennom betongen. En bør derfor også se til at betongkonstruksjonen er egnet til bruken i tiden fram til utmattingsbruddet inntrer.
Stålarmeringen vil oppføre seg som andre stålkonstruksjoner. Det kan likevel være behov for å modifisere SN-kurvene ut fra type armering og hvordan armeringen er bearbeidet. Bearbeidingen kan være blant annet bøying og sveising av armeringsstenger.
Lavsyklus-utmatting
I sin enkleste form kan dette illustreres med en ståltråd som man bøyer fram og tilbake med store bevegelser til det ryker. Flere nye skip har fått utmattingssprekker etter kort tid i sterkt belastede områder med syklisk last, som trolig skyld lavsyklus-utmatting.
Ved få sykler vil stål kunne motstå betydelige spenningssykler, også over flytegrensen både i strekk og trykk.
En regner ofte lavsyklus-utmatting som utmattingsbrudd som opptrer med høye spenninger og med mindre enn 5 000 til 10 000 lastvekslinger. Andre setter grensen til 10 000 lastvekslinger. En har da plastiske deformasjoner som flyting og fastning. I praktisk bruk vil en ofte være begrenset av kontrollen i bruddgrensetilstanden med sikkerhetsfaktorer som gjør at en holder seg godt under flytespenningen. Sikkerhetsfaktorene gjør ofte at en ikke tillater å ha mer enn 65-75% av flytespenningen. For en del utstyr er det enda strengere sikkerhetsfaktorer. Lokalt kan en derimot få plastisk oppførsel.
For å få en best mulig beskrivelse av lavsyklus-utmatting, bruker en metoder med tøyninger i stedet for spenninger. Av de mest brukte, er formuleringene til L. F. Coffin og S. S. Manson fra tidlig på 1950-tallet. En summerer den elastiske og den plastiske tøyningen, og knytter summen mot materialegenskaper, og finner antall sykler til brudd. I formelen er strekkstyrken og seigheten til materialet viktige. For brudd ved mer enn 5 000 sykler er utmattingslevetiden i stål lite avhengig av materialegenskapene. For brudd ved færre sykler er det en fordel med duktile materialer. For å få et godt bilde av tøyningene i fastning, bør en gjøre ikke-lineære lastvirkningsanalyser.
Tilnærmingen som brukes i standardene NORSOK N-006 og DNVGL-C203 er å modifisere SN-kurvene til en annen helning enn for høysyklus-utmatting.
Siden lavsyklus-utmatting innebærer deformasjoner kan utmattingslevetiden være akseptabel, mens deformasjonene blir uakseptable. En må derfor også kontrollere om deformasjonene er akseptable.
Overflateutmatting
Overflateutmatting (engelsk fretting fatigue eller rolling contact fatigue) oppstår ved gjentatte rullebevegelser mellom to metallflater, med friksjon mellom flatene. Typisk skjer det på jernbaneskinner, girkasser, rullelager og på kjettingløkker. Kontaktflaten får sprekkdannelse og avskalling.
For overflateutmatting må en ta hensyn til at:
Det en vanskelig og arbeidskrevende å beregne denne formen for utmatting på grunn av spenninger i flere akser. En tilpassing av det såkalte Dang Van-kriteriet har vist seg å passe med en flere forsøksdata.
Hva påvirker utviklingen av utmattingsbrudd?
Det er en lang rekke effekter som påvirker hvor lang utmattingslevetid en konstruksjon har. I praksis vil en ikke kunne ta hensyn til alle mulige effekter, men må gjøre valg som gir en sikker løsning. Det er normalt å bare ta hensyn til effekter som har en betydelig effekt. I visse tilfeller kan likevel mindre effekter summere seg opp og bli kritisk. Til hjelp i slike valg vil standarder fortelle hvilke begrensninger og forutsetninger det er i metodene, og hvilke effekter en bør ta hensyn til. Forutsetningen kan for eksempel være krav til toleranser, krav til utførelse og kontroll. Likevel er resultatene fra utmattingsanalyser svært usikre. En del av usikkerheten ivaretas av sikkerhetsfaktorer.
Effekter knyttet til spenningene
Spenningene er som det framgår av formlene over svært viktig for utviklingen av utmattingsbrudd. Dersom den gjennomsnittlige spenningsvekslingen i stål dobles, så økes skaden i de fleste sveiser med en faktor i størrelsesorden åtte (2*2*2) og levetiden reduseres med en åttendedel.
Spenningsfordelingen over et tverrsnitt vil bety en del. Dersom et tverrsnitt i hovedsak har momentlaster, vil en kunne ha situasjoner hvor en sprekk kan starte i overflaten, men ikke vil kunne bli gjennomgående fordi det det er for lave spenninger midt i tverrsnittet. Regneteknisk kan det tas hensyn til ved å redusere momentbidrag med en faktor. Tilsvarende kan en gjennomgående sprekk stoppe når den kommer til et område med lave spenninger.
Restspenninger er i hovedsak spenninger som opptrer i og i nærheten av en sveis på grunn av sammenpressing (kontraksjon) av stålet. Spenningene vil typisk være høye, gjerne ved eller over flytespenningen, og med store variasjoner over et tverrsnitt. Dette er svært lokale spenninger, og medfører sjelden større deformasjoner. Det er også restspenninger i kompliserte konstruksjoner forårsaket av fabrikasjonsprosessen (som sveising eller kaldforming), som gir restspenninger over større deler av konstruksjonen. I designstandarder forutsettes som oftest, restspenningene i sveiser å være på nivå med flytespenningene i strekk. Hele spenningssykelen forutsettes derfor å være i strekk, uavhengig av middelspenningen. Dersom en oppnår flyting i konstruksjonsdeler under bruk, kan restspenningene bli redusert. Dette kalles shakedown.
Middelspenningen, om den er i trykk eller strekk påvirker utmattingslevetiden. Dersom lastsyklusene er i trykk, kan en redusere den effektive spenningsvidden noe i grunnmaterialet forutsatt at det ikke er vesentlig påvirket av restspenninger. Noen gjør også slike reduksjoner i sveisene, mens andre mener at utmattingslevetiden i sveisene er uavhengig av middelspenningen, med unntak av spenningsglødede konstruksjonsdeler (engelsk post weld heat treatment – PWHT). Restspenninger gjør at det lokalt kan være store strekkspenninger, og svingningene blir da i stor grad i strekk, for eksempel i et skipsskrog.
Rekkefølgen i belastningene har en del betydning. Små spenningsvariasjoner fulgt av store spenningsvariasjoner gir hurtigere utmattingsbrudd enn store spenningsvariasjoner fulgt av små.
Lastfrekvensen eller antall lastsykluser per tidsenhet betyr en del. Dersom en gjør testing med høy frekvens (gjøres som regel for å spare tid), får en i korrosivt miljø høyere utmattingsstyrke enn for langsomme tester. Dess lavere frekvens dess mer tid får korrosjonen til å utvikle seg. Effekten kan være stor, så om lastfrekvensen avviker fra forsøksgrunnlaget bør en vurdere å kompensere for det. Standarder fra Det Norske Veritas, Norsk Standard og British Standards er bygd på forsøk med 0,15-0,5 Hz.
Forsøk i luft viser også at utmattingsstyrken øker når frekvensen øker. Det forklares med en økning i flytespenningen når frekvensen øker.
Dersom lastfrekvensene er vesentlig lavere enn det en har testet for, bør en gjøre tilpassede forsøk.
Fleraksiale spenninger – når spenningen vinkelrett på det kritiske planet ikke er null, vil det kunne redusere utmattingslevetiden. Det forskes på hvordan en kan ivareta dette på en god måte, men uten at allment aksepterte metoder foreligger enda.
Størrelses- og geometrieffekter
Teststykker er normalt mindre enn de virkelige konstruksjonene. Når volumet av sveis øker, øker også sannsynligheten for at en sveis skal inneholde feil, som kan danne grunnlaget for en utmattingssprekk. En kortere og mindre sveis vil normalt ha en lengre levetid enn en større.
Småskalaforsøk viser at utmattingslevetidene i pæler blir bedre på grunn av pæleramming, på grunn av reduserte eller bedre fordelte restspenninger. Prøvetaking på store pæler som har vært utsatt for pælerammingen viser at rammingen ikke ga reduserte restspenninger, og at disse var nær flyt mange år etter rammingen. Hvert slag i pælerammingen gir en trykklast med en påfølgende kortvarig respons med strekk i pælene. Pælerammeingen må da beregnes der en må være nøye med spenningsvidden. Noe av årsaken til forskjellen er at uttak av små prøver frigjør restspenninger.
Dersom to plater ikke er skjøt i skjøt, får en eksentrisiteter. Det medfører at en får overført bøyespenninger i overgangen. Det kan formuleres som en økning i spenningskonsentrasjonen som funksjon av eksentrisiteten. Tilsvarende får en også om en har en tykkelsesendring i en plate. Tykkelsesendringer foretas gradvis, ofte med en helning på 1 til 4.
Hull i plater eller "musehull" vil gi spenningskonsentrasjoner. Det er en fordel å bruke avrundede hull, framfor hull med skarpe hjørner.
Effekter av miljøet
Korrosive miljøer vil føre til at sprekkene dannes tidligere enn ellers. Den normale referansen er tørr luft. Allerede økning av luftfuktigheten vil senke levetiden. Effekten av korrosjon kan skyldes lokale reaksjoner eller utfelte partikler og forurensninger som utgjør små lokale anoder i forhold til grunnmaterialet. Det kan da oppstå en anodisk oppløsning av materialet i form av groper, som igjen kan være begynnelsen på en utmattingssprekk. Det diskuteres også om gropdannelsen er et resultat av sprekkdannelsen eller om det er årsaken. For konstruksjoner i sjø med katodisk beskyttelse går utmattingen fortere enn i luft. Egne SN-kurver brukes derfor sammen med den samme klassifiseringen av forbindelsene som i luft. Videre vil fri korrosjon gi enda hurtigere utmatting, med andre enda lavere SN-kurver. Korrosjon kan også gi mindre effektivt areal til å ta opp lastene, slik at spenningene vil øke. Gropkorrosjon vil normalt ikke være startpunkter for utmatting. Det er mulig for en sprekk å vokse under konstant belastning dersom miljøet er tilstrekkelig kjemisk aggressivt – såkalt spenningskorrosjon. Når lastvekslinger kommer i tillegg, gir kombinasjonen (korrosjonsutmatting) mye større vekstrater enn de to virkningene i sum. Effekten av korrosjon er større for stål med høy flytespenning enn for vanlig stål.
Malt stål utsatt for sjøvann uten anoder (som i skvettsonen på jacketer og i tanker på skip) vil ha en høyere utmattingslevetid enn om den hadde hatt fri korrosjon. Om malingen over tid forsvinner, øker utmattingshastigheten.
Karbondioksid (C02) kan føre til økt korrosjon og til hurtigere utmattingsskader. Ved høye spenningsintensiteter og ved lave svingefrekvenser kan utmattingshastigheten være vesentlig høyere enn i luft. Inhibitorer kan redusere sprekkveksten for lave spenningsintensiteter, når det ikke tidligere er korrosjon av betydning.
Hydrogensulfid (H2S) selv i små konsentrasjoner kan påvirke utmattingslevetiden på sveiser i stål. Flere testresultater tilsier at utmattingslevetiden kan bli redusert betydelig. Fenomenet er nært beslektet med effekten av fri hydrogen, som beskrevet under. Sjøvann i tillegg til H2S vil redusere levetiden ytterligere. En kortvarig påvirkning av H2S ser derimot ikke ut til å ha negative effekter.
Fritt hydrogen vil øke sprekkdannelsen for korrosjonsbeskyttede konstruksjoner. Spesielt for høyfast stål og høye belastninger vil sterk grad av katodisk vern kunne gi redusert levetid. Hydrogenatomene vil gjøre materialet mer sprøtt fordi atomene vil samle seg der spenningene er størst, og gjøre materialet lokalt sprøtt. Konstruksjoner som er utsatt for H2S har større tilgang på hydrogenatomer enn normalt.
Normale temperaturvariasjoner har liten innvirkning på utmatting i luft, men har en effekt i korrosivt miljø. Generelt går korrosjonsprosessene hurtigere med økende temperatur. Testene som ligger til grunn for Norsk Standard og DNV GL-standardene er utført ved 5oC. Tester viser at om temperaturen i sjøvannet øker til 20oC vil levetiden halveres. Dette er ikke ivaretatt i standardene.
Lave temperaturer gir redusert seighet i de fleste stålmaterialer, og materialet kan bli sprøtt. I flere materialer endres bruddegenskapene fra duktilt brudd til sprøbrudd med en relativt liten temperatursenkning. Seigheten eller duktiliteten til metaller er et uttrykk for evnen materialet har til å bli deformert uten å bryte sammen. Utmattingstester av stål ved lave temperaturer viser likevel ikke noen særlig effekt på sprekkinitieringen eller på sprekkveksten. Generelt reduseres utmattingsskaden med redusert temperatur. Det finnes likevel en temperatur der lavere temperaturer medfører økt utmattingsskade (engelsk Fatigue Transition Temperature -forkortet FTT).
Material- og fabrikkasjonseffekter
Flytespenningen har liten effekt på høysyklusutmatting av stål, men utmattingsfastheten øker litt med flytespenningen for grunnmaterialet. For sveisen er det ikke noen klar sammenheng, og en regner med at disse er uavhengige. Tilnærmet uavhengighet av flytespenningen er en viktig forutsetning for effektive utmattingsanalyser av stål, slik at alle stål kan analyseres likt. Tilsvarende finner en også i aluminium. Avrivingsbruddet vil gå hurtigere i et materiale med høy flytespenning enn for lavere flytespenninger, men det har liten praktisk betydning da en normalt i prosjekteringen regner gjennomgående sprekk som brudd, og ikke vurderer avrivingsfasen. For vurdering av eksisterende sprekker har det likevel betydning. Stål med høy flytespenning er også svært følsom for overflatefeil og ruhet i overflaten. Tester viser at stål i sjøvann med høy flytespenning (500-690MPa) med katodiske beskyttelsen ikke opplever hydrogensprekker.
FCA-stål (engelsk Fatigue Crack Arrester) med spesielle blandinger av ferritt og bainitt har bedre utmattingsegenskaper enn vanlig stål. Det er knyttet til forbedret sprekkinitieringsmotstand i varmepåvirket sone, med en spesiell mikrostruktur. Videre en reduksjon i sprekkveksthastigheten i grunnmaterialet. Effekten er størst ved små spenningsvidder. Det har så langt vært brukt i høyt utnyttede i detaljer i skipsskrog og broer, men en har ikke langtidserfaringer med stålet i praktisk bruk.
Fabrikasjonstoleransene kan være annerledes enn toleransekravene til maskineringen ved utmattingstester i et laboratorium. SN-kurvene er ikke-konservative dersom en ikke fabrikkerer til de samme toleransene som i testene. Dersom en har fabrikkert utenfor toleransene som ligger til grunn for hver SN-kurve, må en gjøre beregninger.