cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wilhelm Maybach
Bestefarsklokke-motoren (1885)
I november 1885 installerte Daimler en mindre versjon av motoren på en sykkel av tre, og hadde dermed laget den første motorsykkelen (Patent 36-423), og Maybach kjørte den tre kilometer fra Cannstatt til Untertürkheim i en hastighet på 12 km/t.
Den 8. mars 1886 smuglet oppfinnerne inn en vogn i huset, og fortalte naboene at det skulle være en gave til Fru Daimler. Egentlig hadde de planlagt å installere motor i den, og Maybach sto for installasjon av en større utgave av Bestefarsklokke-motoren, som denne gangen utviklet 1.5 hk. Denne ble kjent som Reitwagen, og kunne kjøre i 15 km/t.
Entusiastiske fortsatte Maybach og Daimler med å bevise at motoren kunne brukes til en rekke ting:
I 1887 lisensierte de sine første patenter til utlandet, og Maybach representerte selskapet på den store verdensutstillingen i Paris.
Den første Daimler-Maybach-bilen (1889)
I 1889 bygget de sin første bil fra grunnen av, i stedet for å bygge om en vogn til bil. Den ble presentert av begge oppfinnerne i Paris i oktober 1889.
Daimlers motorlisenser begynte å bli populære over hele verden, og startet moderne bilindustri i:
Damlers «pakt med djevelen», DMG og Phoenix-motoren (1890 til 1900)
Økonomien til bedriften ble stadig dårligere, og verken salg av motorer eller inntektene fra patenten og lisensene genererte nok penger. Frisk kapital ble skutt inn fra investorene Max von Duttenhofer og William Lorenz, i samarbeid med Killian Steiner, eieren av en stor, tysk investeringsbank. I denne prosessen ble aksjene i selskapet offentlige.
I 1890 stiftet Daimler og Maybach Daimler Motoren Gesellschaft, DMG, som skulle konstruere små forbrenningsmotorer for land, vann og luft. Maybach ble sjefsdesigner, og etter å ha diskutert i lange tider om hvilket drivstoff som var best i bruk på Ottos firetaktsmotor, som vanligvis ble kjørt på gass, bestemte de seg for å bruke bensin, som frem til da hovedsakelig hadde blitt brukt som rensemiddel, og kun ble solgt på apoteker.
Det nye selskapet ble stiftet den 28. november 1890. Mange tyske historikere har beskrevet dette som en «pakt med djevelen», fordi det etterfølgende tiåret var kaotisk for Daimler og Maybach. DMG fortsatte å utvide, og solgte motorer over hele verden samtidig med at produksjonstakten økte. Investorene trodde fortsatt ikke bilproduksjon kunne bli lønnsomt, og de planla å slå sammen DMG og Deutz-AG, til tross for Daimlers langvarige uoverenskomst med Nikolaus Otto.
Daimler og Maybach ville fortsette å produsere biler, og var dypt uenige med Duttenhofer og Lorenz. Maybach, som nå var 45 år gammel, ble avvist som medlem i styret, og forlot selskapet den 11. februar 1891. Han fortsatte utviklingsarbeidet hjemmefra, finansiert av Gottlieb Daimler, og fra sent i 1892 også fra ballsalen i det tidligere Hermann Hotel, hvor han ansatte tolv ansatte, hvorav fem av dem ble lønnet av Daimler.
Sammen med Daimler og hans sønn Paul utviklet Maybach sin tredje motor, brukt i modellen Phoenix i 1894. Den fikk oppmerksomhet verden rundt, og var grensesprengende i bilsammenheng fordi den hadde fire sylindre. Motoren var blant annet utstyrt med:
Noen av disse bilene fikk førsteplass i bensinklassen i verdens første billøp, fra Paris til Rouen i 1894.
Maybachs produkter blir ansett som noen av de beste i andre halvdel av det 19. århundre. Hans oppfinnelser ble kritiske for alle modeller fra alle bilprodusenter i verden, og han ble ansett som ryggraden til Frankrikes tidlige bilindustri, hvor han ble hyllet som Kongen av konstruktører.
Daimler ble tvunget ut av stillingen som teknisk direktør hos DMG, og sluttet i 1893, noe som skadet DMGs rykte. I 1894 kjøpte en britisk industrimann, Frederick Simms, rettighetene til Phoenix-motoren for 350 000 tyske mark, og stabiliserte dermed selskapets økonomi. Samtidig satte Simms den betingelse at Daimler ble ansatt igjen. I 1895 monterte DMG sin 1000. motor, og Maybach kom også tilbake som sjefingeniør. I forbindelse med nyansettelsen av Maybach fikk han aksjer verdt 30 000 mark, gjennom hans opprinnelige kontrakt med Gottlieb Daimler.
Maybach fortsatte å patentere stadig fler biloppfinnelser, blant annet
På samme tid led Maybach to tilbakefall. Hans andre sønn, Adolf, ble rammet av schizofreni, og tilbragte resten av livet på forskjellige mentalinstitusjoner, mens Gottlieb Daimler døde av en hjertesykdom i 1900.
Daimler-Mercedes-motoren (1900)
I 1900, mellom april og oktober, utviklet Maybach en helt ny type bil, inspirert av racing, som da den ble lansert i 1902 fikk navnet Mercedes 35 hp. Denne bilen hadde lang akselavstand, bred sporvidde, lav høyde og hittil uante krefter med sin 35 hestekrefters motor, noe som gjorde det mulig å oppnå over 60 km/t. Motoren ble døpt Daimler-Mercedes etter Mercedes Jellinek, datteren til Emil Jellinek, en østerriksk forhandler og racerfører fra den franske rivieraen som beundret Maybachs arbeid. Jellinek hadde lovet å kjøpe 36 bilmodeller for 550 000 tyske mark hvis Maybach, nå 54 år gammel, designet en racerbil for ham etter hans spesifikasjoner.
Jellinek bestemte også at motoren skulle hete Daimler-Mercedes, og DMG sa seg enig fordi deres eksisterende motornavn allerede var i bruk i Frankrike av Panhard.
Prototypen sto ferdig i desember 1900, og vant en rekke billøp i 1901. Den europeiske overklassen kjøpte også bilen i store antall, noe som gjorde den til selskapets største kommersielle suksess, og det som overbeviste selskapets styre om at det var en fremtid i bilproduksjon. Produksjonen økte betraktelig, og DMG økte i størrelse og antall ansatte. DMG registrerte varemerket Mercedes i juni 1902.
I 1902 ble DMGs fabrikk i Cannstatt ødelagt i en storm, og selskapet flyttet til Undertürkheim utenfor Stuttgart. Maybach fortsatte med oppfinnelser:
Igjen ble han degradert til det ubetydelige Inventors Office i DMG, og han forlot igjen selskapet i 1907, 61 år gammel. DMG erstattet ham med Paul Daimler.
Luftskip-motorer (1908)
I 1900 hadde Maybach sin første samtale med Grev Ferdinand von Zeppelin, som ville forbedre motorene i sitt Zeppelin-LZ1 luftskip. Maybach bygget noen motorer for ham basert på skisser av en 150 hestekrefters motor laget av sønnen, Karl, mens han jobbet for DMG.
I 1908 forsøkte Grev Zeppelin å selge sine modeller LZ3 og LZ4 til myndighetene, men LZ4 ble utsatt for en katastrofe den 5. august da motorene sviktet, og luftskipet eksploderte i noen trær i et forsøk på å nødlande. Dette var langt fra slutten på luftskip-prosjektet, det ble donert 6,25 millioner tyske mark til videreutviklingen, og Zeppelin stiftet Luftschiffbau Zeppelin GmbH, som skulle fortsette utviklingen av Zeppelin-luftskipene.
Maybach hadde fått tilbud om å bli med i det nye selskapet, men hadde ventet fordi han fortsatt var i forhandler med DMG. Derfor tok Karl hans plass, men den 23. mars 1909 ble en kontrakt signert, og en motor-underavdeling av Luftschiffbau Zeppelin ble stiftet, Wilhelm Maybach var teknisk assistent, mens sønnen Karl var teknisk sjef. Deres første utviklinger klarte 20 meter i sekundet.
Wilhelm Maybach flyttet selskapet til Friedrichshafen, og ga det navnet Luftfahrzeug-Motoren-GmbH, med 20 % av aksjene eid av far og sønn. De fortsatte å levere motorer til Zeppelin, men jobbet samtidig med andre luftbaserte motorer. I 1912 tok selskapet navnet Maybach-Motorenbau GmbH. Under krigen, i 1916, utviklet de en flymotor på 160 hk, som ble solgt i et antall på 2000 før konflikten var over.
Maybach-biler (1922)
Etter den 1. verdenskrig forbød Versailles-avtalen fra 1919 produksjonen av luftskip i Tyskland, så Maybach ble tvunget til å produsere dieselmotorer for båt og jernbane, og bensinmotorer for biler, men ikke komplette biler.
Mange av de små bilprodusentene i Tyskland bygget sine egne motorer av kostnadshensyn, og kun nederlandske Spyker var interessert i å kjøpe Maybach-motorer. Wilhelm Maybach, nå 74 år gammel, takket nei til avtalen fordi det ikke ble oppnådd enighet rundt betingelsene. I stedet valgte han å bygge komplette biler, og fra 1921 startet fabrikken produksjon av luksusbilene Maybach.
Den første modellen, Maybach W3, ble presentert på bilutstillingen i Berlin i 1921. Bilen hadde en sekssylindret motor, bremser på alle fire hjul, en helt nyutviklet girkasse og en toppfart på 105 km/t. Den ble produsert frem til 1928, og solgte i 300 eksemplarer, hvorav de fleste var sedan-utgaver. Det ble også produsert en sportsligere versjon med to seter, men denne hadde ikke særlig suksess. Maybach W5 fulgte, med en toppfart på 135 km/t, og solgte i 250 eksemplarer mellom 1927 og 1929.
Deretter produserte Maybach sin V12-modell. Dette var den første tyske bilen med en tolvsylindret motor, og hadde en aluminiumsmotor med stempler i aluminium og et sylindervolum på syv liter. Motoren leverte 150 hestekrefter ved 2800 o/min. Kun noen få eksemplarer ble solgt på grunn av den økonomiske krisen i Tyskland etter krigen. I 1930 var etterfølgeren, DS7-Zeppelin, også utstyrt med en tolvsylindret motor på syv liter.
I august 1929 brukte Grev Zeppelin en Maybach-V12-motor på 550 hk i sitt nye luftskip.
DMGs siste år (1924-1929)
I 1924 slet DMG med økonomien, på grunn av den økonomiske krisen i Tyskland etter krigen. Selskapet ble presset av bankene, og prosessen som skulle ende med en sammenslåing med Karl Benz' Benz & Cie. begynte. I 1926 slo de to selskapene seg sammen, og ble til Daimler-Benz AG.
Wilhelm Maybach døde i Stuttgart den 29. desember 1929 i en alder av 83 år.
VM i friidrett innendørs 2018 – 60 meter kvinner
60 meter for kvinner under VM i friidrett innendørs 2018 ble arrangert 2. mars 2018.
Forsøksheat
Forsøksheatene startet klokken 10:35.
Declan John
Declan Christopher John (født 30. juni 1995) er en walisisk fotballspiller som spiller for Bolton Wanderers FC.
VM i friidrett innendørs 2018 – 60 meter kvinner
Semifinale
Semifinalene startet klokken 18:50.
Finale
Finalen startet klokken 21:42.
Eva Nansen
Eva Helene Sars Nansen (født 17. desember 1858 i Christiania, død 9. desember 1907 i Lysaker) var en norsk mezzosopran, datter av zoologen Michael Sars og Maren Sars, som var søster til Johan Sebastian Welhaven (se slekten Heiberg). Eva var gift med Fridtjof Nansen.
Hennes brødre var historikeren Ernst Sars og naturforskeren Ossian Sars. Hun ble født da moren var 47 år, og hun var dermed yngst i en stor søskenflokk. Eva vokste opp i et rikt kulturelt hjem der moren tok aktivt del i selskapslivet med sin litterære salong hver søndag. Faren døde da hun var 11 år, og økonomisk var det trangt for moren å drive husholdningen. Sammen med sin musikalske søster Marie Christine gikk hun på musikkskole hos Thorvald Lammers (kommende svoger), og de ble begge med i hans nystartede sangkor Cæciliaforeningen 1880. Eva debuterte i Christiania Musikforening 1881. I perioden 1885–1888 studerte hun med den belgiske mezzosopranen Désirée Artôt i Berlin, og turnerte Norden med Erika Nissen.
I 1889 giftet hun seg med Fridtjof Nansen som nettopp hadde fått godkjent sin avhandling om slimålens nervesystem. På sin siste konsert i 1899 framførte hun Haugtussa. De flyttet i 1901 til Polhøgda i Lysaker, tegnet av hennes fetter Hjalmar Welhaven. Der fikk hun sønnen Odd Nansen samme år. Eva og Fridtjof hadde tilsammen fem barn. Hun døde i 1907 av lungebetennelse.
Albumet Til Eva (2009) er dedikert henne av Isa Katharina Gericke og Christian Ihle Hadland. Opptakene ble gjort på Polhøgda og gjengir de lieder som Eva Nansen ble kjent for, samt den nasjonalistiske stemning som Lysaker-kretsen innebar.
Politiforum
Politiforum er et redaksjonelt uavhengig fagblad for politi- og lensmannsetaten, som utkommer både på papir og i elektronisk form. Politiforum eies av fagforeningen Politiets Fellesforbund, og drives etter Redaktørplakaten og Vær varsom-plakaten. Fagbladet er en del av Fagpressen.
Papirmagasinet utgis i et opplag på cirka 20.000 eksemplarer, med 6 årlige utgaver fra 2023. Til og med 2022 ble papirmagasinet utgitt 11 ganger årlig. Nettsiden politiforum.no hadde nærmere tre millioner sidevisninger i 2019.
Historie
Politiforum ble etablert under sitt nåværende navn da Norsk Politiforbund og Lensmannsetatens Landslag vedtok å slå seg sammen til én fagforening den 12. november 1997.
Civilization III
Sid Meier's Civilization III, forkortet til Civ III eller Civ 3, er spill nummer tre i Civilization serien og ble lansert i 2001. Civ 3 ble laget under ledelse av designer Jeff Briggs og programmerer Soren Johnson. Spillet ble i 2001 omtalt som "en triumferende proklamasjon om at strategispill lever godt og er fremdeles i stand til å sette deg fastgrodd foran datamaskinen i timevis".
Politiforum
Historie
Bladets historie strekker seg tilbake til 1905, da Norsk Politiforbund ble etablert. På landsmøtet i 1906 ble styret pålagt å arbeide for å snarest mulig etablere et fagblad for politiet. 11. desember 1909 vedtok styret i politiforbundet å utgi fagbladet Norsk Politiblad, som regnes som forløperen til dagens Politiforum. Første nummer ble utgitt 1. januar 1910 i et opplag på 1500 eksemplarer.
Bladets første redaktør var politibetjent T. Lode fra Kristiania.
Civilization III
Spillet
Spillverden består av ruter, hver med et bestemt terreng. Hver by ligger i en rute og militære og sivilie enhet kan flytte fra rute til rute. Hver by trenger mat, og befolkningen spiser den maten den trenger, mens et eventuelt overskudd lagres og bidrar til at byen vokser. I byene kan man bygge nye bygninger, og hvor fort det går kommer an på byens produksjon. Dersom befolkningen blir ulykkelige vil byens produksjon stoppe opp, og varer det lenge vil det bli opprør. I Civilization III vil befolkningen føle en tilhørighet til den nasjonen de ble født i, så befolkningen i okkuperte byer trenger tid for å bli assimilerte.
Kultur ble introdusert som et nytt konsept i Civ 3, og sivilisasjonens yttergrense bestemmes av hvor mye kultur det er i nærliggende byer.
Politiforum
Historie
Norsk Politiblad skulle være et organ «for landets underordede politifunktionærer, kontorister, maskinister, fyrbøtere og øvrige ved politiet ansatte funtionærer». Fra og med bladets andre nummer, ble det utgitt to ganger i måneden. Abonnementsprisen var 75 øre i kvartalet.
Civilization III
Mottagelse
Spillet ble godt mottatt og vant flere priser, blant annet Computer Strategy Game of the Year i 2002. I 2003 hadde spillet solgt over to millioner kopier.
Noen av de nye konseptene som kom i Sid Meier's Alpha Centauri i 1999 var fjernet, og spillets første utgivelse hadde noen små feil, men disse ble ordnet med oppdateringer som kom like etter utgivelsen.
Politiforum
Historie
I bladets andre nummer, beskrives responsen på det første nummeret slik: "«Om bladets fremgang og mottagelse kan berettes, at det har gaat over alles forventninger. Paa alle hold har dets første nummer - saavidt os bekjendt - møtt forstaaelse, velvilje og opmerksomhet, og talrige ytringer er faldt om, at man har fundet bladet særdeles tiltalende saavel med hensyn til inhold som form og utstyr. Det har blandt politimænd tildels vakt formelig begeistring, og der er indsendt vers til dets pris [...] Fra overordnedes side har det ogsaa møtt velvilje og interesse, og flere politimestre og andre politiembedsmænd har allerede abonnert paa bladet, og som en begyndelse ser man, at et politikammer har indsendt avertissiment om ledig politibetjentbestilling.»"I perioden 1910-1922 hadde Norsk Politiblad fire rekdaktører:
Strandmo var redaktør i totalt 16 år, og gikk av for siste gang på landstinget i 1938. Strandmo var i tillegg leder for Norsk Politiforbund i to år, og ble ved sin avgang tildelt H. M. Kongens fortjenstmedalje.
Konstabel I. Berner Eikeland fra Stavanger tok over som redaktør da Strandmo sluttet.
Den 1. januar 1975 slo Norsk Politiforbund og Politiets Sentralorganisasjon seg sammen under det nye navnet Fellesorganisasjonen Norsk Politifobund/Politiets Sentralorganisasjon. Som en del av sammenslåingen slår også de to medlemsbladene Norsk Politiblad og Politimannen seg sammen. Det nye bladet skal hete Politibladet. I en uttalelse til eget blad, uttrykte daværende redaktør av Norsk Politiblad, Karl Georg Olsen, misnøye med beslutningen: "«Alt for tidlig død. Forsiden og innholdet i det nye bladet skal gis en layout som ikke kan føre tilbake til det opprinnelige. Alle spor tilbake til en – etter min mening – stor historisk fortid skal slettes ut.»"Politiforum ble redaksjonelt uavhengig fra Politiets Fellesforbund etter et vedtak på fagforeningens landsmøte i Harstad i september 2000. Det ble da vedtatt at Politiforum skulle ha en frittstående redaktør, et eget bladstyre og underlegges Redaktørplakaten og Vær Varsom-plakaten, noe som også åpnet for medlemskap i Fagpressen.
Høsten 2004 ble det utlyst en nyopprettet prosjektstilling som journalist i Politiforum, som på det tidspunktet hadde 10 årlige utgaver og et opplag på 11.000 eksemplarer. Prosjektstillingen hadde i første omgang varighet ut 2005.
Journalist Thomas Berg ble tilsatt i jobben, og begynte i november 2004. Redaksjonen besto da av skrivende redaktør Ole Martin Mortvedt og én journalist.
I november 2010 ble Erik Inderhaug ansatt som journalist etter at Berg sluttet. Inderhaug begynte i stillingen i januar 2011.
I juli 2014 ble Torkjell Trædal ansatt i en 40 prosent prosjektstilling som webjournalist for Politiforum.no. Prosjektstillingens varighet var til nyttår 2014. Målsettingen med ansettelsen var å øke Politiforums dekning av det daglige nyhetsbildet. Stillingen ble gjort til en fast 100 prosentstilling i 2015 og Trædal fortsatte i jobben fram til han begynte som journalist hos Khrono 1. januar 2019.
Redaksjon og ledelse
Ansvarlig redaktør er Erik Inderhaug. Han begynte som redaktør 1. januar 2020, da Ole Martin Mortvedt gikk av etter 19 år som redaktør.
Redaksjonen består også av journalistene Karianne Grindem og Oda Aarseth.
Priser og utmerkelser
I 2021 fikk Politiforum igjen prisen for Årets Forside, under utdelingen av Årets mediepriser på Vulkan i Oslo. Politiforum ble tildelt prisen for sin skrapeloddforside fra utgave nummer 2 i 2020, en forside som viste til saken Ordene bak sladden, om varsling og gjengjeldelse i politiet. I juryens begrunnelse står det:"«Nok en gang imponerer Politiforum med en leken, kreativ og oppsiktsvekkende forside. Elegant og originalt grep som illustrerer det journalistiske poenget på en kreativ måte. Coveret kommuniserer umiddelbart og drar leseren inn. Flere burde se til Politiforum for inspirasjon.»"Under prisutdelingen under Nordiske Mediedager i Bergen i 2022 fikk Politiforum igjen prisen for Årets magasinforside. I juryens begrunnelse, skriver de:"«Rått, unikt og treffer leseren som en knyttneve. Voldens ansikt åpenbarer seg ved en liten bevegelse. Forsiden forandrer seg fra du løfter det ut av stativet til du holder eksemplaret i hånda, og i løpet av sekunder blir du dratt inn i en sterk historie der bildegrepene på forsiden taler sitt tydelige språk. Her spiller alt på lag – tittel, bilder og visuelt grep. Rett og slett forsidekunst nok en gang fra Politiforum.»"Politiforum var i tillegg nominert i kategorien Årets Magasin.
Politiforum har også fått en rekke priser under den årlige Fagpresseprisutdelingen: Hederlig omtale under Fagpresseprisutdelingen:
Mercedes-Benz 540K
Mercedes-Benz 540K var en bil fra tyske Mercedes-Benz fra 1935.
Den oppsiktsvekkende sportsklassikeren var etterfølgeren til 500K og var en av de store bilene fra mellomkrigstiden. Den hadde en 5,4 liters motor med åtte sylindere, 155 hestekrefter og hadde kompressor med en toppfart på 170 km/t. Den kom som toseters cabriolet, fireseters coupé eller som syvseters limousin med pansrede sider og skuddsikkert glass.
Hovedkonkurrenten var Bugatti Type 57SCs.
ILO-konvensjonen om urfolks rettigheter
ILO-konvensjonen om urfolks rettigheter, eller '''ILO-konvensjon nr. 169 om urfolk og stammefolk i selvstendige stater''' av 27. juni 1989, også kalt urfolkskonvensjonen, er en folkerettslig bindende konvensjon om rettighetene til urfolk.
Konvensjonen bygger på Konvensjonen om innfødte befolkningsgrupper og andre befolkningsgrupper som lever under stammeforhold av 26. juni 1957. Den er også en forløper for FNs deklarasjon om urfolks rettigheter av 2007.
Innhold
Gjennom 44 artikler skal konvensjonen sikre urfolks rett til å selv velge å integrere eller beholde sin kulturelle og politiske integritet, og beskytte urfolk mot ufrivillig assimilasjon. Som Menneskerettighetserklæringen, Den internasjonale konvensjon om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter og FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter skal Urfolkskonvensjonen hindre diskriminering. Urfolkskonvensjonen anerkjenner urfolks behov for å bevare og utvikle identitet, språk, kultur og religion.
Konvensjonen berører mange aspekter ved urfolks liv, som for eksempel retten til tospråklig utdanning, sedvanerett, miljø, landrettigheter, eiendomsrett, rett til å bli konsultert og delta i beslutningsprosesser, selvidentifikasjon og ivaretakelse og utvikling av kulturelle verdier.
En sentral bestemmelse i konvensjonen, er urfolks rett til kollektivt å bestemme over kulturell utvikling. Den sier videre noe om hvordan forholdet mellom stat og urfolk bør være. Urfolks rett til kontroll over egne livsform og økonomisk utvikling, landrettigheter, sysselsetning, arbeidsliv, opplæring, trygd og helse. Imidlertid finnes ingen generell og internasjonal enighet om definisjon av urfolk. I Norge har det, både for samene og for styresmakene, vært vesentlig at samene var i landet før statsgrenser ble etablert. Sametinget har forsøkt å konkretisere selvbestemmelse ved å få lovfestet konkrete rettigheter på visse områder. Sametinget har kunne vise til at Norge har ratifisert konvensjonen for å få konkretisert visse lover, har ikke dette vært tilfelle i Sverige og Finland. Disse landene har ikke ratifisert konvensjonen og sametingene der har ikke kunnet bruke en slik strategi for å nå frem med krav om landrettigheter. Konvensjonen er derfor der mer av moralsk karakter, enn av juridisk.
Ratifisering
Til sammen har 23 land ratifisert konvensjonen (per 2021). Norge ratifiserte konvensjonen, som første stat, gjennom st.prp. 102 den 20. juni 1990, og den trådte i kraft 5. september 1991. For Norges del gjelder konvensjonen for samene. Verken Sverige, Finland eller Russland har ratifisert konvensjonen. I Sverige ble konsekvensene av en tilslutning undersøkt gjennom en offentlig utredning fra 1999, som konkluderte med at tilslutning burde være mulig i løpet av en femårsperiode dersom enkelte problemstillinger ble løst. I 2011 mener imidlertid fremdeles Sveriges riksdagspartier at det er uklart hvilke konsekvenser konvensjonen vil få. Danmark ratifiserte konvensjonen gjennom en kgl. resolusjon av 18. januar 1996. For Danmarks del gjelder konvensjonen for inuittene på Grønland.
Følgende land har sluttet seg til konvensjonen (dato for ratifisering i parentes):
TV-året 1983
TV-året 1983 er en oversikt over hendelser, program og avdøde TV-personligheter i 1983.
Knud Thestrup
Thestrup ble cand.jur. i 1924.
Han var aktiv i motstandsmann under den tyske okkupasjonen av Danmark under andre verdenskrig, som medlem av Frit Danmark. Thestrup ble arrestert av Gestapo i 1944, og satt fengslet først i Aarhus, deretter i Frøslevlejren til frigjøringen i 1945.
Thestrup var folketingsmedlem fra 1947 til 1973 og justisminister i regjeringen Hilmar Baunsgaard fra 2. februar 1968 til 11. oktober 1971.
Hej søster
Hej søster er et dansk musikkalbum fra 1975 innspilt av Trille og utgitt på plateselskapet ExLibris (EXL 20005). Albumet ble opprinnelig utgitt som LP, men ble gjenutgitt på CD i 2010 i samlingen Hele Balladen.
Vilâyet Trabzon
Vilâyet Trabzon var en provins (vilâyet) i den nordøstlige del av Det osmanske rike. Arealet var på 32.400 km². Provinshovedstad var byen Trabzon. De øvrige viktigere byer var Samsun, Ordu, Giresun, Gümüşhane, Rize og Batumi.
Befolkning
I 1900 var befolkningen på 1,2 millioner innbygger. Hovedfolkene var tyrkere, lazere, pontosgrekere, armenere og tsjerkassere.
Befolkningen var synkende, noe som delvis skyldtes folkemordet på armenerne i 1915, og etter 1922 drap eller fordrivelser av pontosgrekere.
Historie
Vilajetet Trabzon ble opprettet i 1864 i forbindelse av Tanzimat-reformen.
Etter den russisk-tyrkiske krig fra 1877 ble 1878 ble Sandsjak Lazistan etablert, og Rize ble sentrum for distriktet etter at det famle senteret Batumi ble erobret av russerne.
Provinsen ble 1917 forvandlet til Republikken Pontos, idet pontosgrekerne utropte sin egen stat. Etter første verdenskrig ble imidlertid vilajetet gjenopprettet og bestod frem til Det osmanske rike ble oppløst i 1922.
Administrative enheter
I 1880 bestod Vilâyet Trabzon av tre distrikter (sandsjaker):
Ablepton
Ablepton er en gruppe av små biller som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd. Mange av artene kan ligne på små maur.
Utseende
Små (gjerne ca. 2 millimeter), slanke, rødlige perlebiller. Hodet er ganske lite og rundet.
Levevis
Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall. Billene er ganske vanlige på litt fuktige steder, som i løvstrø, under steiner og i råtten, død ved. En god del arter lever i maur- eller termitt-tuer. Denne gruppen har et underjordisk levesett, men lite er kjent om dem.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Romania og Serbia.
Jegi chagi
Jegi chagi er et koreansk ballspill. Formålet med spillet er å bruke føttene til å holde en fjærball (jegi) i luften og sende den videre til medspillerne. Det kan også spilles alene.
Harry Gregson-Williams
Harry Gregson-Williams (født 13. desember 1961) er en britisk filmmusikkomponist i USA. Hans bror er Rupert Gregson-Williams, som også er filmmusikkomponist.
I tillegg til at han har komponert musikken til en rekke kinofilmer, inkludert Sinbad: Legenden på de syv hav, Shrek, Flukten fra hønsegården, Spy Game, Armageddon, Livvakt uten nåde og Team America: World Police, og kanskje aller mest kjent:  Narnia, er også Gregson-Williams lagt merke til for hans arbeid med populære videospill; Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty og Metal Gear Solid 3: Snake Eater.
Mange av hans tilhengere ble imponert over hans arrangement av det originale temaet til Metal Gear Solid, da han komponerte arbeider for Metal Gear Solid-produksjonene som involverte både orkestral og elektronisk tekstur. Hans soundtrack til Metal Gear Solid 2: Sons Of Liberty ble generelt sett på som skapelsen av en ny lyd, og et viktig steg mot sammenblandingen av mediene film og videospill.
Små skridt
Små skridt er et musikkalbum utgitt som LP av den danske musikeren Trille i 1981.
Jan Raa
Jan Raa (født 11. oktober 1939) er en tidligere professor i mikrobiologi ved Universitetet i Tromsø (1972–87), der han i dag er æresdoktor (utnevnt 2006).
Han studerte i hjembyen Bergen til cand.real. i mikrobiologi ved Universitetet i Bergen (1964) og tok doktorgrad i organisk kjemi (1968) ved Universitetet i Utrecht. Derpå ble han førstelektor i biokjemi i Bergen (1969–72) før han meldte overgang til Tromsø der han grunnla en rekke bedrifter. Etter et år ved Fiskeridirektoratets ernæringsinstitutt (1989) ble han forskningsdirektør ved Norsk institutt for fiskeri- og havbruksforskning inntil han i 1993 gikk av grunnet uenighet om en evalueringsrapport utviklet for Norges fiskeriforskningsråd.
Han startet firmaet Biotec for akkar-produksjon (1984), omgjort til Biotec Pharma der han i dag er forskningsdirektør for grunnforskning i bioteknologi og immunologi til utvikling og produksjon av finkjemikalier og nye farmasøytiske produkter.
Videre grunnla han Norfico for utredninger innen akvakultur (1987), Nicanor for eksport fra Nicaragua (1992) og Calanus for utnytting av rauåte (2002).
Det kongelige hoff kunngjorde 30. april 2010 at kongen har utnevnt Raa til kommandør av St. Olavs Orden «for forsking og utvikingen innen den biomarine sektor.» Det ble samtidig sagt at det ved beslutning om tildeling er «lagt vesentlig vekt på at Raa har vært en idéskaper og bidragsyter til å modernisere og å gi fiskeri- og havbruksnæringen nye utviklingsplattformer.»
Under covid-19-pandemien har Raa stilt seg kritisk til myndighetenes strategi for å begrense smitten, og ment at massevaksinasjon kunne virke mot sin hensikt, og tatt til orde for at man heller bør styrke immunforsvaret med vitamin D. Han er styremedlem i Helsemagasinet vitenskap og fornuft (VoF) som har en redaksjonell linje som står sterkt mot vaksinasjon.
Raa er bosatt i Oslo.
Liste over Hedmarks fylkesmenn
Liste over Hedmarks fylkesmenn begynner i 1781 da Hedemarkens amt ble opprettet ved at Oplandenes amt (etablert 1757) ble delt i to: Hedemarkens amt og Kristians amt (Oppland). Fylkesmannsembetet hadde sete på Hamar og opphørte ved årsskiftet 2018/2019 da embetet ble slått sammen med Fylkesmannen i Oppland til Fylkesmannen i Innlandet som 1. januar 2021 endret navn til Statsforvalteren i Innlandet.
Hamar fikk kjøpstadsrettigheter i 1849, og de bymessige funksjonene utviklet seg etter dette. De tidligste amtmennene residerte på gårder utenfor byen; Ringnes i Stange og Kjonerud i Ottestad.
Den første av amtmennene, Ditlev von Pentz, hadde bakgrunn som dansk landeier og embetsmann. De neste amtmennene hadde også bakgrunn i den dansk-norske embetsmannskulturen, med utdanning fra København. Etter 1814 var alle amtmennene jus-utdannet i Oslo. Tre av amtmennene (Bendeke, Weidemann og Heidmann) var «eidsvollsmenn», det vil si medlemmer av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814. Flere av amtmennene utover 1800-tallet var stortingsrepresentanter (Weidemann, Heidmann, Kyhn og Mørch). Etter at politikken ble partidelt i 1884 ble det mindre vanlig at amtmenn samtidig kunne være partipolitikere. Den første fylkesmannen som hadde politisk bakgrunn som hovedgrunnlag for fylkesmannsstillingen var Knut Nordanger, som ble utnevnt i 1935. Han var også den første som ikke var jurist. De fire siste fylkesmennene, fra og med Arnfinn Lund (utnevnt 1979) til Sigbjørn Johnsen fulgte det samme mønsteret som i resten av landet: at stillingene tilfalt erfarne politikere, hovedsakelig i hjemfylket.
Måns Nathanaelson
Måns Gustaf Daniel Nathanaelson (født 18. september 1976 i Engelbrekts församling, Stockholm) er en svensk skuespiller. Han har spilt i både TV og kinofilmer og serier.
Peik Christensen
Alfred Peik Christensen (født 14. mai 1952 i Oslo) er en norsk tidligere alpinist. Han representerte Idrettsforeningen Ready.
Christensen vant storslalåm i NM i alpint i 1970 og 1972. Han deltok under vinter-OL for Norge i 1972 i Sapporo med 23.-plass i storslalåm og 36.-plass i utfor.
John Powell
John Powell (født 18. september 1963) er en filmmusikkomponist basert i Marina Del Rey, Los Angeles og er gift med Melinda.
Han er en av de mest kjente tidligere medlemmene av Remote Control-teamet av filmmusikkomponister, og har en komposisjonsstil som inkluderer både tradisjonell orkestermusikk og mer moderne, synth-elementer.
Noen av Powells mer kjente filmmusikk inkluderer Robotene, The Italian Job, Hvem var Jason Bourne?, Shrek (medkomponist med Harry Gregson-Williams), Endurance og Face/Off.
Petra Dallmann
Petra Dallmann (født 21. november 1978) er en tysk svømmer.
Hun representerte Tyskland under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun deltok i stafettene og tok bronse på 200 meter fri stafett.
Listen to the Banned
Listen to the Banned er et samlealbum som er utgitt etter to års samarbeid mellom norske Deeyah og den med internasjonale organisasjonen Freemuse. Det presenterer sensurerte artister fra Midtøsten, Afrika og Asia. Listen to the Banned nådde nummer 6 på World Music Charts Europe og albumet lå på disse listene i månedsvis. Albumet er blitt utgitt over hele verden i løpet av 2010 av Grappa Musikkforlag.
Ifølge Deeyah var hensikten med Listen To The Banned å gi en stemme til de stemmeløse, fremme frihet for det kreative og musikalske uttrykket og formidle Freemuses arbeid. Albumet er også støttet av Amnesty International UK.
Freemuse & Deeyah present Listen To The Banned er det første i en rekke av Listen To The Banned-album som vil bli utgitt i dette samarbeidet.
Stamford (Lincolnshire)
Stamford er en by ved elven Welland og motorveien A1 i grevskapet Lincolnshire i England. Den ligger 148 km nord for London. Byen har gamle steinbygninger fra 1600- og 1700-tallet, gamle hus med bindingsverk og fem sognekirker fra middelalderen. I 2013 ble Stamford valgt som det beste stedet i England å bo i av avisen Sunday Times. Ved folketellingen i 2011 hadde byen 19 701 innbyggere.
Beskrivelse
Stamford ligger ved romerveien Ermine Street, men var ikke en bosetning i romersk tid. Det var først angelsakserne som grunnla Stamford, på grunn av beliggenheten ved elva Welland. I 972 gjorde kong Edgar byen til borough. Senere var Stamford en av de fem burgher i Danelagen, det vil si en av de viktigste danske bosetningene i Øst-Midlands, sammen med Derby, Leicester, Lincoln og Nottingham. Normannerne bygget i 1075 en borg, som antagelig ble ødelagt i 1484.
The Combination
The Combination var en samling av fotballklubber fra England som dannet en egen liga i 1888. Den første utgaven av ligaen besto av klubber fra Nordøst-England, Nordvest-England og Midlands. Ligaen ble oppløst før første sesong var ferdigspilt.
Den andre utgaven av ligaen besto av lag hovedsakelig fra Nordvest-England og Wales. Denne versjonen av ligaen ble startet sesongen 1890/91, men ble nedlagt i 1911.
Den første utgaven, 1888/89
Den første utgaven av The Combination ble startet i 1888, samme år som English Football League ble stiftet. Ligaen hadde 20 lag, men det viste seg at dette var for mange til at man kunne gjennomføre en serie der alle møtte hverandre en gang. Dobbelt serie, som er blitt vanlig ligaspill der alle møter hverandre på hjemmebane og bortebane, var helt utelukket. Det ble derfor laget et oppsett der hver klubb skulle møte åtte andre klubber i dobbelt serie, slik at hver klubb skulle spille totalt 16 kamper. Ligaen hadde ingen sentral organisasjon, og klubbene måtte derfor selv organisere kampene. Det oppsto derfor forvirring og uenighet om hvilke kamper som hadde vært Combination-kamper og hvilke som bare hadde vært treningskamper. Dette førte til at det ble besluttet å legge ned ligaen i april 1889, før sesongen var ferdigspilt.
Blant lagene som deltok var Newton Heath LYR, Grimsby Town, Lincoln City, Burslem Port Vale, Crewe Alexandra, Bootle, Small Heath og Blackburn Olympic. Newton Heath, Grimsby, Crewe, Bootle og Small Heath stiftet Football Alliance året etter.
Den andre utgaven, 1890–1911
Den andre utgaven av The Combination ble startet i 1890 av følgende tolv klubber:
Etter hvert ble ligaen fylt opp med en større andel av walisiske lag og reservelag fra Football League. Da ligaen ble oppløst i 1911, var det kun Wrexham av de tolv stiftelsesklubbene som deltok i ligaen, og det kun med sitt reservelag.
U18-EM i fotball for menn 1983
U18-EM i fotball for menn 1983 ble arrangert i England i 1983.
Çorape
Çorape er et tradisjonelt albansk sett med sokker som blir benyttet av albanske menn i Albania, Kosovo, Makedonia, Serbia, Montenegro landsbyer i Arbëreshë-samfunn i Italia
Çorape er det albanske ordet for sokker. Çorape blir enten laget av ull eller bomull, og har mange motiver og farger, og noen ganger er det inkludert meget tynne metalltråder.
Helgøy
Helgøy er en tidligere kommune i Troms fylke. Kommunen bestod av selve Helgøya, Vestre Vanna, deler av Ringvassøya og Rebbenesøya, Grøtøya, Nord-Kvaløya og småøyene utenfor, i alt en utstrekning på 659 km².
Fra gammel tid var Helgøy eget kirkesogn. I 1837 ble kommunalt selvstyre innført, og Helgøy fikk i kommunefellesskap med Karlsøy sogn eget selvstyre med egen økonomi. Helgøy vokste som handelssted under Christian Figenschou, og helgøyværingene ble snart misfornøyd med kommunefellesskapet med Karlsøy.
1. september 1886 ble Helgøy utskilt som egen kommune, og hadde da 828 innbyggere. De to kommunene hadde imidlertid fortsatt felles prest, lensmann og doktor, men alle disse var bosatt i Karlsøy. Fra 1886 til 1892 var Christian Figenschou ordfører i kommunen. I 1892 overtok kirkesanger Guttorm Raste, etterfulgt av hans sønn Edvard. I 1898 tok Christian Figenschou igjen ledelsen av Helgøy. Ved kommunevalget i 1901 overtok Arbeiderpartiet ledelsen i Helgøy.
Etter 1886 ble det forsøkt utviklet et lokalt sentrum på selve Helgøya, med kirke, prestegård og herredets eneste og blomstrende handelssted. Det vokste opp et lite tettsted på det tidligere kirkestedet. Den første faste skolen (kombinert med klokkergård) i sognet ble lagt til Helgøya. De fikk dampskipsanløp og poståpneri, og kommunale møter og ting ble holdt her. Distriktslegen og lensmannen hadde fast tjeneste her i kirkehelgene, men egen konfirmasjon kom først i 1928.
Helgøy kommune, da med 1495 innbyggere, ble slått sammen med Karlsøy kommune igjen 1. januar 1964.
Øya har et areal på 43 km². Navnet Helgøy kommer av Helløy, Helgøy eller Heiløy; «den hellige øya». Helgøya har hatt kirkested fra 1200-tallet. Kirkestedet var tidligere et aktivt handelssted og knutepunkt for fiskere i regionen. Det hadde eget posthus og fergeforbindelse fram til 1999. Nå er Helgøya fraflyttet og blir mest brukt som feriested.
Keiser Wilhelm II av Tyskland besøkte Helgøy flere ganger før 1914, og skjenket lokalbefolkningen en smaragd i gave. Smaragden befinner seg nå hos Tromsø Museum.
Den kirken som står på Helgøy i dag, ble brakt hit fra Hamn i Senja i januar 1888. Den kom til Hamn ca. 1877, før dette hadde den stått på Hemnes i Helgeland, og var opprinnelig bygd i 1741. Kirken den erstattet på Helgøy hadde stått der i 225 år. Helgøy kirke blir fremdeles brukt ved spesielle anledninger, og da settes det opp ferge for passasjertrafikk.
Nobel – fred for enhver pris
Nobel – fred for enhver pris er en norsk dramaserie i åtte deler som gikk på NRK-TV i 2016. Den var regissert av Per-Olav Sørensen og produsert av Monster Entertainment. Serien handler om en soldat fra Forsvarets spesialkommando som er på vei hjem til Norge etter et lengre opphold i Afghanistan. Hjemme i Norge blir han snart innhentet av fortiden. Han får vite at en kjenning fra Afghanistan befinner seg i Oslo og at en kvinne er i livsfare. Hovedrollen spilles av Aksel Hennie.
Priser
Serien vant Rose D'Or i 2017 som beste dramaserie, den internasjonale TV-prisen Prix Europa for 2016 i klassen for beste europeiske TV-film/miniserie og ble i tillegg nominert til Prix Italia for 2016 i klassen for beste TV-drama. Hovedrolleinnehaver Aksel Hennie vant The Golden Nymph Award i Monte Carlo for Beste mannlige skuespiller i 2017. Serien ble nominert til ti priser foran Gullruten 2017 og vant tre fagpriser: beste foto - drama (Ulf Brantås), beste grafisk design / VFX (Lars Erik Hansen og Torgeir Sanders) og beste kostyme/sminke (Nina E. Johansen og Oddfrid Ropstad).
Emblem (Ålesund)
Emblem (også skrevet Emlem og Emleim) er ei bygd i Ålesund. Stedet ligger lengst øst i Ålesund og var før byutvidelsen i 1968 en del av Borgund kommune. Emblem hører i dag til Indre Borgund bydel, som omfatter Humla, Tørla, Vegsund, Blindheim, Myrland, Flisnes og Emblem østover til kommunegrensa. Emblem er egen valgkrets i Ålesund, og valglokalet er i Emblem bedehus.
Flekkhalvspinner
Flekkhalvspinner (Thyatira batis) er en sommerfugl som tilhører familien halvspinnere (Drepanidae). Den er umiskjennelig på at vingene har store, lys-rosa flekker.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 34 – 40 mm) spinner, forholdsvis kraftig til sigdvinge å være. Kroppen er kort og tykk, kledt med lysbrune hår. Antennene er smalt fjærformede. Forvingen er gråbrun med fire store, ovale, lysrosa flekker, disse ofte med brun kjerne. Bakvingen er blekt brunlig. Larven er lang og slank, rødaktig brun, de fleste kroppsleddene med en pyramideformet pukkel på ryggen.
Levevis
Flekkhalvspinner lever i hager og parker, løv- og blandingsskog. Larvene lever på bringebær (Rubus idaeus) og bjørnebær (Rubi fruticosi). De voksne sommerfuglene flyr om natten i mai – august, og kommer gjerne til lys.
Lone Kalland
Lone Kalland (født 1992) er en norsk vektløfter som representerer Tambarskjelvar IL.
Hun vant sju NM-gull i perioden 2019–2023.
Daniela Götz
Daniela Götz (født 23. desember 1987) er en tysk svømmer.
Hun representerte Tyskland under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun deltok i stafettene og tok bronse på 100 meter fri medley.
Paul Begala
Paul Begala (født 12. mai 1961 i New Jersey i USA) var rådgiver for den amerikanske president Bill Clinton. Han utgjorde sammen med James Carville den etter hvert velkjente duoen for politisk rådgivning Carville and Begala. Fram til juni 2005 var Begala en av programlederne for Crossfire, et politisk talkshow i fjernsynskanalen CNN. Han er Research Professor for Public Policy ved Georgetown-universitetet.
Begala vokste opp og studerte i Texas, og ble kjent med Bill Clinton da han studerte ved University of Texas i Austin.
Han var sammen med James Carville engasjert i Bill Clintons valgkamp og i Clintons stab. Han engasjerte seg også i flere valgkamper etter hvert, og ble engasjert av amerikanske fjernsynsselskaper som kommentator. Hans popularitet som kommentator skyldes, foruten sakkunnskap, en snarrådighet og en vilje til å forsvare standpunkter fra amerikansk politisk liberalismes mest vidtgående fløy.
Etter 2000 har Begala skrevet flere bestselgere om amerikansk politikk.
Antonín Dvořák
Antonín Leopold Dvořák (født 8. september 1841 i Nelahozeves ved Praha, død 1. mai 1904 i Praha) var en tsjekkisk komponist som skapte klassisk romantisk musikk ved bruk av elementer fra folkemusikken i Mähren og sitt hjemlige Böhmen. I tillegg gjorde han bruk av elementer fra amerikansk musikk. Mest tydelig er dette i symfoni 9 i e-moll.
Hans mest kjente verk er Symfoni nr. 9 «Fra den nye verden» (spesielt largosatsen), Slaviske danser, ''Strykekvartett nr. 12 og Cellokonsert i h-moll'', men han komponerte i nesten alle genre og skapte mesterverk i dem alle. Han er sannsynligvis den betydeligste komponist av strykekvartetter mellom Franz Schubert og Béla Bartók.
Musikken hans ble hurtig populær over hele Europa, men også i USA hvor han i tre år arbeidet som dirigent og lærer. Han etterlot seg mange uferdige verk.
Dvořák var inspirert av natur og landskap i sitt komposisjonsarbeid. Han sto lenge ved Niagarafallene og betraktet de dundrende vannmassene før han snudde seg til en venn og sa: «Dette kan bli en praktfull symfoni i b-moll.»
Oppvekst og ungdom
Antonín Dvořáks far František Dvořák (1814–1894) drev et gjestehus og en slaktebutikk han hadde arvet fra sin far. På sine eldre dager ga han fra seg slaktebutikken og tjente til livets opphold som zitherspiller. Musikaliteten lå i farens familie: også to onkler var yrkesmusikere (trompetist og fiolinist). 17. november 1840 giftet František seg med Anna Zděnková, datter av en slottsforvalter, og Antonín ble deres første barn av i alt ni.
Hino
Hino kan spore sin historie tilbake til Tokyo Gas Industry Co., Ltd. ble stiftet i 1910. I 1918 startet de produksjon av Japans første egenutviklede lastebil. Hino Heavy Industry ble skilt ut i 1942. Det nåværende navnet kom i 1959. I 1992 eksporterte Hino sitt kjøretøy nummer 500 000. Den 31. mars 2004 hadde de 8 673 ansatte.
Antonín Dvořák
Oppvekst og ungdom
Dvořák begynte på skole seks år gammel og fikk sin første undervisning i fiolinspill av læreren Joseph Spitz. I 1853 flyttet han til Zlonice for å lære tysk, en nødvendighet for den som ville opp og fram i Böhmen på den tiden. Han fikk undervisning i klaver- og orgelspill av kantoren Antonín Liehmann og spilte i orkesteret hans. Dessuten vikarierte Dvořák som organist og begynte å komponere. Selv om Liehmann etter Dvořáks eget utsagn var både streng og hissig, satte han stor pris på ham, og skrev senere operaen Jakobín (Jakobineren) som et minnesmerke over den strenge læreren.
Hino
Hino har også produsert personbiler. De startet i 1953 med å lisensprodusere hekkmotorbilen Renault 4CV og senere Renault Dauphine. Det japanske avgiftssystemet favoriserte små biler. Hino ble overtatt av Toyota i 1967, og med det forsvant personbilprogrammet.
Antonín Dvořák
Oppvekst og ungdom
Høsten 1856 reiste Dvořák til Česká Kamenice, antakelig for å bli bedre i tysk og forberede seg til å begynne på den tyskspråklige orgelskolen i Praha. Fra oktober 1857 gikk han to år på orgelskolen ved siden av skolegang i Franziskaner Klosters zu Maria Schnee, samtidig som han spilte bratsj i Orchester des Cäcilienvereins under ledelse av Anton Apt. Dvořák ble uteksaminert fra orgelskolen i 1859 som nest best i sitt kull.
Hino
Hino i Norge
Historien for Hino begynte i 1972 da to lastebiler ble registrert med norske skilter i Arendal og Larvik som de første av partiet på tjue biler som var importert av Normax A/S som umonterte chassis i perioden 1972-1976. Montering av bilkjøretøyer for kommersiell benyttelse var vanlig i Norge. Etter å ha solgt partiet trakk Normax A/S seg ut slik at Thrane-Steen Last A/S overtok monteringsarbeidet i 1976, og skulle ett år senere skifte navnet om til Hino Motor Norge A/S med montering i verkstedlokalet på Kalbakken, Oslo.