cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gras Modell 1874
Innføring av repetervåpen
Den franske hæren beholdt enkeltskuddsversjonen fordi utviklingen av røyksvakt krutt gjorde at de ville komme til å bytte rifle igjen ganske raskt. Den nye Lebel-riflen ble innført i 1886, og Gras-riflene ble langsomt faset ut etterhvert som de nye riflene ble produsert. De fantes fortsatt i mange militæravdelinger helt inn i 1890-åra før de ble satt på lager. Under første verdenskrig ble de igjen delt ut til andrelinjestyrker (jernbanevakter, fangevoktere etc) for å frigjøre Lebel-rifler til fronten. En rekke rifler ble også konvertert til å ta den nye Lebel-patronen.
Gras-riflen i andre land
Gras-rfiflen fikk også stor utbredelse i andre land. Den greske hæren adopterte den originale bakladeren i 1877. De bruket den med eller uten Kropatschek-magasin i alle kriger til og med andre verdenskrig. Særlig den greske motstandsbevegelsen brukte våpenet, der den enkle og pålitelige mekanismen nærmest pådro seg legendarisk status. Ordet «Gras» gikk inn i det greske språket som grades (γκράδες), et generell folkelig betegnelse på alle typer rifler på 1900-tallet. Mesteparten av de greske riflene ble ikke kjøpt av Frankrike, men lisensprodusert av Steyr i Østerrike.
På grunn av Franskrikes kolonier i Fransk Indokina ble Gras-riflen kjent i Asia. Den første japanske hjemmeproduserte militærriflen Type 13 Murat var inspirert av den franske riflen. Gras-mekanismen var enkel nok til at den vietnamesiske opprørsgeneralen Cao Thắng fik lokale smeder til a produsere en kopi av riflen til sine tropper. De vietnamesiske riflene manglet imidlertid riflet løp og hadde begrenset rekkevidde.
Under den fransk-prøyssiske krigen erobret de tyske styrkene en rekke Chassepot-geværer. I 1874 ble disse kortet ned til karabinstandard og modifisert til å ta den tyske 11 mm-patronen til Gewehr 71. Disse geværene ble hovedsakelig brukt av prøyssisk kavaleri og senere annenlinjetropper. De forble i arsenalene og ble brukt av tyske Landsturm-enheter mot slutten av andre verdenskrig.
Mekanisme
Gras Modell 1874 var som sin forgjenger et svært enkelt våpen. Sluttstykket ble låst i forkant ved at basen på hevarmen lå an mot et vertikal utsparing på glidekassen der hevarmen ble presset ned. Det var ingen sikring, men sluttstykket kunne settes i halvspenn slik at tennstempelet var låst. Når hevarmen ble hevet ble samtidig slagfjæra spent. Patronen kunne legges rett ned i mekanismen og ble skjøvet inn i kammeret når sluttstykket ble lukket. Patronutdrageren satt på sluttstykkehodet. Tennstemplet hadde en forsenkning med nettskjæring som stakk ut bakerst på sluttstykket, slik at skytteren kunne spenne opp slagfjæra uten å åpne sluttstykket om nødvendig.
Brian Boru
Brian Bóruma mac Cennétig (født 926 eller 941, død 23. april 1014), eller i anglifisert form Brian Boru, var overkonge av Irland fra 1002 til 1014. Han har fått et ettermæle som den som forente de rivaliserende småkongene i Irland mot vikingenes herjinger, og han har en plass i irsk folketradisjon lik Alfred den store i engelsk.
Han videreførte med hell de krigene hans bror hadde innledet mot rivaliserende klaner, og ble etterhvert konge over hele Munster.
Brian bygde gradvis opp sin maktbase gjennom krig og politikk, og i 1002 tvang han den regjerende irske overkongen, Máel Sechnaill mac Domnaill, til å overgi tittelen til Brian. Brian lyktes i større grad enn sine forgjengere å virkelig bli overkonge mer enn bare i navnet.
Historisk bakgrunn
Irland i middelalderen var ikke et land samlet under én konge. Det var lokale småkonger som var under herredømme av regionale overkonger. Tradisjonelt var Irland delt inn i fem regioner, kalt Coiced — femteparter. Disse var Munster, Leinster, Mide, Ulster og Connacht. Fra 600-tallet var Uí Néill det dominerende dynastiet i Irland, fordelt i to grener. Det Nordlige Uí Néill hadde i løpet av 800-tallet fått kontroll over størstedelen av den tradisjonelle regionen Ulster, mens det Sørlige Uí Néill hersket i Mide. Rangen som irsk overkonge alternerte mellom Uí Néill ættene Cenél nEógain i nord og Clann Cholmáin i sør. Bare unntaksvis hadde overkongen reelt herredømme over mer en halvparten av øya. Særlig kongene av Munster gjorde motstand mot Uí Néills krav om overherredømme, og mente selv å ha rett til å herske over den sørlige delen av Irland i henhold til en tradisjonell todeling kjent som «Leth Cuinn og Leth Moga».
Norrøne folkeslag fra Skandinavia hadde vært aktive i Irland siden begynnelsen av 800-tallet. Først hadde de kommet som vikinger på plyndringstokt, men fra midten av 800-tallet begynte det å vokse fram permanente norrøne bosetninger. Disse hadde ved tusenårsskiftet utviklet seg til Irlands første byer, og hadde en sammensatt norrøn-gælisk befolkning. Byene var viktige sentrum for handel, og rådde også over betydelige militære ressurser.
Familie
Brian var gift ikke mindre enn fire ganger. Hans første kone var Mór og den andre var Echrad. Om disse vet vi ikke så mye. Hans tredje kone var Gormflaith, datter av Leinster-kongen Murchad MacFinn og enke etter Olav Kvåran. Hans fjerde kone var Dubchoblaig, datter av kongen av Connacht.
Med Mór fikk han sønnen Murchad, som var aktiv som hærfører mens Brian var overkonge og ble drept sammen med Brian ved Clontarf. Med Echrad fikk han sønnen Tadc. Tadcs sønn Toirdhealbhach ble senere overkonge. Med Gormflaith fikk han sønnen Donnchad. Det nevnes også en datter som ble gift med Sigtrygg Silkeskjegg, hennes navn er ikke kjent.
Tidlige år (941-976)
Han ble født på Irlands vestkyst nær Killaloe (Kincora) i det som i dag er grevskapet Clare. Hans far var Cennétig mac Lorcáin, konge av Thomond og hans mor var Bé Binn ingen Murchada, datter av kongen av den vestlige delen av Connacht. Brians mor skal ha blitt drept av vikinger mens han var et barn. Hans søster Órlaith var gift med Donnchad Donn, konge av Mide og overkonge av Irland. Etter Cennétigs død i 951, ble Brians bror Mathgamain konge av Thomond, og Brian ble konge etter hans død i 976.
Brian Boru tilhørte en klan kalt Dál Cais som kontrollerte et territorium langs Shannon, den lengste elven i Irland. Dette området ble etterhvert kjent som kongedømmet Thomond, og utgjør i dag deler av grevskapene Clare og Limerick.
Brians klan hadde i generasjoner rivalisert med den sørlige Eóganacht-klanen om herredømmet i Munster. En annen maktfaktor i området var vikingbyen Limerick ved elven Shannons utløp.
I 964 erobret Dal Cais under ledelse av Brians bror Mathgamain Caisel eller Cashel, hovedsetet til Eóganachtklanen. Etter dette gjorde han krav på hele provinsen Munster. Eóganachts leder, Maelmuad, sønn av Bran, allierte seg blant annet med Limericks hersker Ivar i kampen mot Mathgamain. I 967 seiret Mathgamain over Ivars hær i slaget ved Sulchoid, og plyndret og brente byen Limerick. I 976 ble Mathgamain ved svik tatt til fange og overgitt til Maelmuad som drepte ham. Etter dette ble Brian leder for Dal Cais og konge av Thomond.
Konge av Munster
Brian Boru tok raskt initiativ til å hevne sin bror og bekrefte Dal Cais’ kontroll over Munster. I rask rekkefølge angrep og nedkjempet han først vikingene i Limerick, så Maelmuads irske allierte før han møtte Maelmuad i et avgjørende slag hvor Maelmuad ble drept. Etter dette hadde Brian og hans klan full kontroll over området resten av Brians levetid.
Måten Brian la under seg Munster viste egenskaper som skulle karakterisere alle hans senere kriger: Han tok initiativet og nedkjempet sine fiender før de kunne forene seg mot ham, og selv om hans framferd i krig nok kan karakteriseres som brutal etter vår tids standard, søkte han forsoning etter en seier heller enn å fortsette fiendskap med enn slagen fiende. Etter at han hadde drept både Ivar av Limerick og hans etterfølger, lot han likevel den norrøne befolkningen få bli boende i bosetningen i Limerick. Etter at han hadde drept Maelmuad behandlet han hans sønn og etterfølger Cain med respekt, og ga ham sin egen datter Sadhbh til hustru. Slik knyttet han til seg Eóganacht-klanen som allierte heller enn fiender, og Cain forble en trofast alliert av Brian hele sitt liv.
Etter å ha etablert herredømme over Munster, begynte Brian Boru å utvide sin innflytelse til naboprovinsene Leinster i øst og Connacht i nordvest. Gjennom dette kom han raskt i konflikt med overkongen Máel Sechnaill mac Domnaill som hørte hjemme i provinsen Meath. I løpet av de neste femten årene, fra 982 til 997, ledet Máel Sechnaill gjentatte ganger hærstyrker inn i Leinster og Munster. Brian brukte elven Shannon til å angripe Connacht og Meath på hver sin side av elven. Brian led mange nederlag i denne striden, men det ser ut som om han lærte av sine feil. Han utviklet en militær strategi som han gjorde god nytte av også senere, en koordinert bruk av sjø- og landstridskrefter. Sjøstridskreftene hans inkluderte avdelinger fra vikingbyene som han hadde brakt under kontroll. Han kombinerte på mange måter det beste fra vikingenes sjøstridstradisjon med tradisjonelt irsk infanteri. Skip som fraktet deler av hæren hans, enten på elvene eller langs kysten, kunne gi både direkte og indirekte støtte. Indirekte kunne en flåte av skip gjøre en avledningsmanøver ved å angripe fienden langt unna der Brian hadde planlagt sitt hovedangrep, og dermed få fienden til å spre styrkene sine. Han kunne også bruke flåten direkte sammen med hæren, slik at flåten og hæren utgjorde hver sin arm i en knipetangmanøver.
Konge av Leth Moga
Det var ikke populært i Leinster at kongen der hadde underkastet seg Brians autoritet. Han mistet tronen i 998 og ble erstattet av Máelmorda mac Murchada. Ettersom Máelmorda kom på tronen som følge av misnøye med Brians kontroll over området, er det ikke overraskende at han gjorde åpent opprør mot Brians herredømme. Som svar samlet Brian Munster-styrkene for å beleire vikingbyen Dublin, hvor Sigtrygg Olavsson Silkeskjegg, Máelmordas nevø og nærmeste allierte, var hersker.
Máelmorda og Sigtrygg valgte å møte Brian på åpen mark heller enn å risikere en beleiring, og i 999 møttes de i slaget ved Glen Mama. Brian vant seier, og plyndret Dublin etterpå. Men igjen viste Brian vilje til forsoning. Han lot Sigtrygg få tilbake kontrollen over Dublin og befestet freden gjennom giftermål. Sigtrygg giftet seg med Brians datter, og selv giftet han seg med Gormflaith, Sigtryggs mor og Maelmordas søster. Hun hadde tidligere også vært gift med Máel Sechnaill.
Brians ambisjoner var ikke tilfredsstilt bare med halve kongeriket, slik avtalen fra 997 ga ham. I år 1000 førte han en hær med styrker fra Munster, Leinster og Dublin i et angrep på Máel Sechnaills egen provins Meath. Kampen om hvem som skulle ha overherredømme i Irland ble gjenopptatt.
Máel Sechnaills viktigste allierte var Cathal, kongen av Connacht. Mellom de to provinsene Connacht og Meath gikk elven Shannon, og Brian hadde med sine overlegne sjøstridskrefter kontroll over den. I denne tiden lot Máel Sechnaill bygge flere broer over Shannon. Det gjorde transport av forsyninger og tropper mellom provinsene han kontrollerte enklere, og bruene fungerte også som hindringer for Brians flåte på plyndringstokt langs Shannon.
I 1002 overga Máel Sechnaill tittelen Ard Ri til Brian, og Brian beholdt rangen som overkonge til sin død. Det kommer ikke tydelig fram av de kjente annaler hvorfor Máel Sechnaill ga opp kampen. I skriftet Cogadh Gaedhil re Gallaibh gjengis en historie om hvordan Brian utfordrer Máel Sechnaill til å kjempe et slag ved Tara i Meath. Máel Sechnaill ber om en måneds våpenhvile slik han kan innkalle sine allierte, og Brian innvilger ham dette. Men ingen vil støtte Máel Sechnaill mot Brian, og han må gi seg. Denne versjonen gjengis i flere senere irske historieverk, men virker usannsynlig. Ut ifra det vi ellers kjenner til om Brian er det lite trolig at han ville gitt en rival tid til å samle sine styrker når han befant seg i en svakere stilling enn Brian.
Ard Rí na hÉireann
I motsetning til andre som bare hadde vært overkonge i navnet, ville Brian virkelig være konge over hele Irland. For å oppnå dette måtte han underkue den siste provinsen som ikke allerede anerkjente ham, nemlig Ulster. Det tok Brian ti år med kontinuerlig krigføring å oppnå dette. Tatt i betraktning av at Brian kunne bruke hele den samlede irske militærmakt mot Ulster, og også her benyttet seg av koordinerte felttog til lands og til sjøs, sier dette noe om hvor hårdnakket motstanden fra herskerne i Ulster var. Han nedkjempet de forskjellige regionale lederne en etter en og tvang dem til å anerkjenne hans overhøyhet, og i 1012 hadde han full kontroll over også denne provinsen.
Hagastuveien (Hole)
Hagastuveien (26, 27) er en vei på Røyse i Hole kommune.
Brian Boru
Ard Rí na hÉireann
Det er mulig at Brian og kirken i samarbeid forsøkte å etablere en ny form for kongedømme i Irland, etter modell av kongedømmene i England og Frankrike, med en enekonge kronet av kirken i stedet for en overkonge som har under seg mer eller mindre selvstendige regionale konger. Brians allianse med kirken bidro sannsynligvis til å styrke hans posisjon i samtiden. Det er helt sikkert at det gode forholdet til kirkens menn har styrket hans ettermæle, ettersom det vi har av skriftlige kilder om Irland på denne tiden ble nedtegnet og overlevert i klostrene.
Hagastuveien (Hole)
Veien er en sidevei til Gomnesveien, på vestsiden av denne, og ligger rett nord for Moloveien. Den går vestover ned mot Tyrifjorden og ender opp ved Hagastuveien 26, Hagastua. Veien ligger cirka 103 meter over havet ved avkjøringen fra Gomnesveien.
Brian Boru
Siste år
Máelmorda av Leinster gjorde igjen opprør mot Brian i 1012. Cogadh Gaedhil re Gallaibh gjengir en historie om hvordan en av Brians sønner fornærmer Máelmorda. Máelmordas mor Gormflaith (som i mellomtiden er blitt tilsidesatt som Brians hustru) overtaler ham til å gå til opprør på grunn av denne fornærmelsen. Det er nok likevel sannsynlig at det lå realpolitiske overveielser bak opprøret.
Brian med sine allierte, blant dem Máel Sechnaill, møtte Máelmorda og hans viking-allierte til et avgjørende slag ved Clontarf, like utenfor Dublin. Brians styrker vant slaget, men Brian selv ble drept. Brian skal ha blitt drept av Brodir, ifølge tradisjonen mens han satt i teltet sitt og ba. Dette kan være en senere tradisjon, men det er ikke sannsynlig at den aldrende kongen selv aktivt deltok i kamphandlingene.
Det knytter seg flere legender til Brians død. En er at hans 15 år gamle sønn Tadc var i teltet sammen med ham, og at den ubevæpnete gutten løftet armen for å beskytte sin far. Brodir skal da i et eneste hugg ha hugget av Tadcs arm og Brians hode. Da blodet fra Brian traff Tadcs armstump grodde hånden mirakuløst ut igjen.
Historisk betydning
Den viktigste grunnen til Brians ettermæle er nok skriftet Cogadh Gaedhil re Gallaibh. Dette skriftet ble forfattet på en tid da Brians etterkommere rivaliserte med andre slekter om posisjonen som overkonge, og bærer overdrevent preg av lovprisninger av Brian og apologier mot at han skulle være tronraner.
Dønna
Dønna er en øykommune på Helgeland i Nordland. Den er i nord omgitt av kommunene Lurøy og Nesna, i øst Leirfjord, i sør Alstahaug og i sørvest Herøy. De tre største øyene i kommunen er Dønna, Løkta og Vandve.
Kommunen har en stor skjærgård som består av øyer, holmer og skjær. Sjøen er grunn i skjærgården, noe som gjør at det tradisjonelt finnes mye fisk der. Hovedøya Dønna består av fjellformasjonen Dønnmannen, som er kommunens høyeste fjell (856 moh.). De andre øyene i kommunen er relativt lave.
På nordsiden av Dønna finnes Altervatn naturreservat.
Navnet Dønna
Betydninga av navnet Dønna (Dynja) er omstridt. En mulig tolkning er at navnet kommer fra norrønt Dynja som betyr dønning. Men siden de fleste øyområdene som har -a i endestavelsen har sin opprinnelse i det gammelnorske navnet -eiar (øy), er det nærliggende å mene at a-en i Dønna betyr øy. Forstavelsen kan ha noe med dun å gjøre. Vi vet at det i områdene var store forekomster av gåsedun, og at Dønna og særlig Bjørn var et handelssentrum. Dønna kan derfor rett og slett bety Dunøy.
En annen tolkning er at navnet kan komme fra sørsamisk Duvvene "langt fra land", "langt utpå". Dønna ligger utenfor øyene Alsta, Handnesøya, Hugla og Tomma og på det viset langt fra land. De eldste skriftformene på navnet Dønna fra Snorres Edda, Dun og Dyn, kan komme fra sammentrekning av Duvvene til Duvne, Duvn, Duun. På samisk er også formen Dauesna dokumentert, men betydningen og ortografien er usikker.
Historie
Gravfeltet på Gleinsneset, med sine 21 graver, er fra jernalderen. Vardehaugen (lokalt Valhå'jn) er en 35 m høy gravhaug fra romersk jernalder, hvorpå Nord-Europas største fallos er etablert, i sin tid for over 1600 år siden, til ære for Njord og Nerthus. På flere andre plasser, blant annet på øya Løkta (Hov), også et område med gravhauger fra vikingtiden.
Området var lenge et maktsentrum på Helgeland, da en rekke av kongens menn (hirdmenn) var beboende her. Storbonden Grankjell og hans sønn Åsmund Grankjellson etablerte seg på Dønnesgodset rundt år 1000, og var ofte i strid med Hårek fra Tjøtta. I samme området, under Dønnesfjellet (127 moh), også kalt «Nordvestkapp», befinner seg Dønnes Kirke, en høglendekirke bygd på 1200-tallet av Pål Vågaskalm. Dønnesgodset var en tid regjeringssete for Nordlandene, bebodd av amtmann Peder Christophersen Tønder, på en tid da godset var Nord-Norges største landeiendom, og besto av om lag 200 gårder fra Namdalen i sør til Salten i nord.
På 1500-tallet etableredes Bjørnsmartnan, som rundt 1870 var et av landets største årlige kystmarked, avholdt på tettstedet Bjørn. Kommunens tusenårssted er Nordvik gamle handelssted, som trolig er Nord-Norges eldste bevarte handelssted.
Mye av næringslivet fokuserer på fiske, fiskeoppdrett og fiskeforedling. Det finnes også en del landbruk, turisme samt en del offentlig tjenesteyting.
Festival på Dønna
Fra sommeren 2017 blir det arrangert årlig festival på Dønna. Festivalen går under navnet Sjarkenfestivalen. Dette er en festival som har hovedfokus på båt- og fiskerinæringen som har vært en av de viktigste bidragsyterne på Dønna opp igjennom tidene. Festivalen arrangeres i Fiskerihavnen som ligger i Åkervågen på nordsiden av Dønna.
Tórshavn domkirke
Tórshavn domkirke (færøysk: Havnar kirkja, eller Dómkirkjan ) er den nest eldste bevarte kirken på Færøyene. Den er en luthersk domkirke og menighetskirke i Tórshavn. Kirken ligger i byens eldre del, og ble oppført i 1788. Bare Ólavskirkjan i Kirkjubøur er eldre. Tórshavn domkirke er hvitkalket med skifertak. Domkirken ligger i den nordlige enden av halvøya Tinganes, og er en av Tórshavns hovedattraksjoner. Den har vært sete for Færøyenes biskop siden 1990.
Historie
Etter det man vet, fantes det ikke noen kirke i Tórshavn i middelalderen, sannsynligvis kun et bedehus. Gudstjenester måtte avholdes i Munkastovan på Tinganes. Først i 1609 ble en kirke kalt úti á Reyni bygd på Tinganes etter initiativ fra kong Christian IV.
I 1780 ble Rasmus Jørgen Winther pastor i Tórshavn, og i 1782 tok han initiativ til å bygge en ny kirke. Denne kirken ble først bygd ferdig i 1788 av Johannes Poulsen, byggmesteren i Tórshavn. Etter innvielsen av den nye kirken ble den gamle revet og tømmeret solgt på auksjon. En del av inventaret ble overført til den nye kirken. Det finnes dog ikke mange eldre gjengivelser av den nye kirken utover enkelte tegninger og gamle fotografier. Den engelske Maria-ekspedisjonen i 1854 beskrev kirken slik:
I 1865 ble en ombygging gjennomført. I det store og hele er kirkens struktur fra 1865 bevart. I 1935 ble korstolen ombygd og et nytt sakristi ble bygget. Korstolen ble videre utbygget i 1968. I kirkeskipet står 44 kirkebenker, i pulpituret står 14.
På nordveggen av midtskipet står et alterbilde, et enkelt verk fra senrenessansen (omkring 1647), med dimensjonene 100 x 100 cm med ældre nydansk innskrift:
Maleriet ble renovert i 1961. Kirkeklokken heter Norske Löve, fordi den er fra skipet «Norske Löve» som forliste i Lambavík ved Lambi, nyttårsaften 1707. Klokken er 30 cm høy, og omkretsen er på det største 41,5 cm. Klokken har inskripsjonen Danscke Ostindische Compagnies Scheb Nordische Løwe 1704.
The Squid and the Whale
The Squid and the Whale er et filmdrama fra 2005 skrevet og regissert av Noah Baumbach. Historien, som er basert på Baumbachs barndom, tar for seg hvordan to gutter forholder seg til foreldrenes skilsmisse på 80-tallet. Tittelen er tatt fra en utstilling på American Museum of Natural History.
Mottakelse
Filmen ble mottatt veldig positivt mottatt når den hadde premiere på Sundance Film Festival, og den vant både beste dramaregi og beste manus.
Handling
Bernard Berkman hevder han en gang var en stor forfatter, men at han oppga drømmen for å bli lærer i stedet. Når så hans kone, Joan, oppdager sin indre forfatter, splitter farens sjalusi familien. Dermed må sønnene Walt og Frank bygge nye forhold til sine foreldre.
Fokti
Fokti er album nummer to fra Trygve Hoff. Albumet ble produsert av Stein Ingebrigtsen og utgitt i 1980. Tekster og musikk av Trygve Hoff.
Giske
Giske (uttales «jiske») er en øykommune på Sunnmøre i Møre og Romsdal, like nord og vest for Ålesund og vest for Haram. (Haram kommune er innlemmet i Ålesund kommune.) I sør ligger kommunene Sula, Hareid og Ulstein. Øya Giske har 802 innbyggere per 1. januar 2019. Tettstedet Giske har innbyggere per 1. januar. Kommunesenter med rådhus ligger på Valderhaugstranda.
Kommunen består av de to flate øyene Giske og Vigra og to mer ulendte, Godøya og Valderøya, samt en rekke mindre øyer. Kommunesenteret ligger på Valderøya, som er den mest folkerike øya, mens Vigra er den største øya. Ålesund lufthavn Vigra er en viktig arbeidsplass. Hovednæringer i kommunen er ellers fiske og jordbruk, fiskeoppdrett og noe mekanisk industri.
Politikk
Etter valget i 2007 kunne Kristelig Folkeparti notere landets høyeste oppslutning i Giske kommune med 43,2 prosent av stemmene. Ved valget i 2011 oppnådde partiet 36,2 prosent, og var fortsatt landets sterkeste KrF-kommune. Inntil valget i 2015 hadde partiet siden 1963 aldri hatt dårligere oppslutning enn 25 prosent ved kommunevalg.
Kommunikasjon
Giske kommune tilhører Ålesundregionen som utgjør et integrert bo og arbeidsområde med ca. 70 000 innbyggere.
Historie
Skjonghelleren på Valderøya er et verdifullt fortidsminne med avleiringer som blant annet viser hvordan den magnetiske Nordpolen har endret seg. Man har også funnet rester av fugler og dyr som er om lag 30 000 år gamle. Mange mener også det er funnet 10 000 år gamle spor etter mennesker her, men dette er svært omstridt.
Øyene har flere minner fra vikingtida og middelalderen. På øya Giske lå en av de eldste herregårdene i Norge. Den var hjemsted for den mektige Giskeætten eller Arnungene fra 900-tallet til 1582. Giske kirke, som ble bygd ca. år 1030 er Arnungenes tidligere gårdskapell. Kirken er kledd i hvit marmor og vitner om rikdommen på øya på 1100-tallet. Et annet viktig kulturminne er Mjeltehaugen – en kjent gravplass fra bronsealderen, hvor flere historisk viktige funn er gjort.
Både Ragnvald Mørejarl og normannerkongen Gange-Rolv var ifølge tradisjonen fra Giske.
Arkeologiske undersøkelser gjennomført av Bergen Museum i 2011 viser at øya Giske allerede i folkevandringstiden var en sentral og mektig øy. Flere nye områder med kulturlag fra denne tiden og fra middelalderen har blitt avdekket i nærheten av kirken, og store mengder av bein, keramikk fra romersk tid og kokegroper har blitt funnet. Enkelte beinfunn skaper også spesiell oppmerksomhet blant arkeologene fordi man ikke har sett slikt i så stort omfang tidligere. En kan allerede nå hevde at lenge før vikingtid var Giske en aktiv og trolig rik bosetting. På sikt vil disse funnene kanskje kunne være med på å sette framveksten av Giskeætta i et nytt lys og gi ny forståelse.
Kommunen ble opprettet 1. januar 1908, ved en utskilling fra Borgund kommune. 1. januar 1964 ble Giske kommune og Vigra kommune slått sammen, og navnet Giske ble beholdt.
Kjaglidalen
Kjaglidalen er en trang, nord-sørlig dal i Bærumsmarka i Bærum kommune i Akershus. I nord går dalen over i Djupedalen som fortsetter videre nordover til Sundvollen. Gjennom dalen renner Isielva. I sør ender dalen på Vøyenenga som er ei flomslette der Isielva går sammen med Lomma og ut i Sandvikselva. Disse elvene tilhører alle Sandviksvassdraget.
Giske
Tusenårssted
På en murvegg nedenfor kirken er det offisielle tusenårsskiltet satt opp.
Giskespelet
Giskespelet er en lokal teaterforestilling med historisk innhold som oppføres i kommunen hver andre sommer. Handlingen i spelet foregår i vikingtida og forteller om møtet mellom den mektige Giske-ætta Arnungane og Olav Haraldson.
Kjaglidalen
Kjaglidalen inngår i Djupdalen og Kjaglidalen naturreservat, tidligere Kjaglidalen naturreservat, som ble vernet den 14. juni 2002 for sin unike berggrunn, flora og fauna. Dalen har basalter og rombeporfyrer tilhørende Oslofeltet, edelløvskog, barskog og sumpskogområder.
Giske
Sommerfesten på Giske
Sommerfesten på Giske er en årlig éndagsfestival, som går av stabelen på øya Giske. Sommerfesten ble første gang arrangert av popgruppa The Margarets i 2003, da som en liten spleisefest i fjøra. Siden den gang har festen blitt en festival, som med årene har vokst jevnlig. Det er selskapet Momentium som nå arrangerer Sommerfesten på Giske.
Qingdao-Taiyuan høyhastighetstog
Qingdao–Taiyuan høyhastighetstog, også kalt Qingtai PDL (青太客運專線) er en jernbanestrekning under ferdigstilling for høyhastighetstog mellom den østkinesiske havnebyen Qingdao og den nordlige industrimetropolen Taiyuan.
Det østlige avsnittet, mellom Qingdao og Jinan (også kalt Jiaoji PDL) ble ferdigbygd i desember 2008, og det vestlige avsnitt, mellom Shijiazhuang og Taiyuan (Shitai PDL) var ferdig i april 2009. Avsnittet i midten, mellom Jinan og Shijiazhuang (Shiji PDL), er fortsatt under bygging (2009/2010).
Forsand kirke
Forsand kirke (Forsand kyrkje) er en kirke i Sandnes kommune, Rogaland. Kirken ble bygget i 1854 etter tegninger av Tollak Tollaksen Gudmestad fra Nærbø. Kirken ble sist restaurert i 2004 i forbindelse med 150-årsjubileumet. Opprinnelig var kirken uten hverken elektrisk strøm eller orgel. Forsand kyrkje er en del av Forsand kyrkjelyd som er en del av Strand prestegjeld.
Historie
Arbeidet med å hente fram materialer ble gjort på vinteren 1854 og byggestart ble 13. mai. Dette var før tegningene var endelig godkjent av departementet, noe de ble 24. juni. Mye av reisverket ble hugget med øks – trolig av Nils Lyse. Alle bruk i Forsand sokn ble pålagt en viss arbeidsplikt, noe som varierte fra en halv dag for de minste til åtte dager for de største brukene.
Da den ble bygget i 1854 var den umalt og uten orgel. Kirken ble bygget i rektangulære former som var typisk for tiden. Den ble innviet 10. oktober av biskop von der Lippe. Sommeren 1855 ble kirken bordkledd og malt utvendig. Det var vanlig å la tømmerbygg stå et års tid før de ble bordkledd.
Thore Christiansen
Karl Tore Wilhelm Christiansen (født 12. februar 1912 i Stockholm, død 19. mars 1980 i Märsta) var en svensk sanger (baryton).
Forsand kirke
Historie
I 1931 fikk kirken ny altertavle. Malerier av Frank Wathne ble satt opp rundt prekestolen. Elektrisk strøm kom i 1952 og nytt orgel ble innviet i 1955. Parkeringsplass og nytt bårehus ble laget i 1992.
Som en del av 150-årsjubileumet i 2004 ble det utført omfattende ombygging inne i kirken. Nytt orgel ble satt inn framme i koret og koret ble utvidet. Prekestolen ble flyttet inntil veggen og endret tilbake til slik den var før 1931. Maleriene av Frank Wathne ble tatt vekk slik at korset som var malt rett på prekestolen kom til syne igjen. 14. november 2004 var arbeidet ferdig til jubileumsfeiringen.
Thore Christiansen
Christiansen var medlem i Wiggerskvartetten 1935–1940.
Forseil
Forseil er en felles betegnelse for trekantede stagseil som føres foran masten, på seilfartøy med to eller flere master foran fokkemasten (på galeas, ketch og yawl foran stormasten).
På mindre båter med ett stagseil kalles det gjerne bare forseil. På båter med to forseil kalles de gjerne fokk eller stagfokk og klyver. På slupp og kutter med tre forseil kalles disse seilene fokk, klyver og jager. På store seilskuter med fokkemast og fire forseil er betegnelsene: Stengestagseil (stagfokk), indre klyver, ytre klyver og jager.
Stan Smith
Stanley Roger Smith (født 14. desember 1946 i Pasadena i California) er en tidligere amerikansk tennisspiller.
Han vant sju Grand Slam-turneringer i løpet av sin tenniskarriere. I 1970-årenes seks første år var han ranket blant de ti beste i verden, og i 1972 var han ranket som verdensener.
Smith var med på det amerikanske Davis Cup-laget 1968–79 og 1981. I løpet av denne perioden vant laget cupen åtte ganger. Dette innebærer at Smith har vært like fremgangsrik Davis Cup-spiller som Bill Tilden var på 1920-årene.
Smith ble i 1987 opptatt i International Tennis Hall of Fame.
Solvognen (teatergruppe)
Solvognen var en dansk politisk teatergruppe med tilknytning til fristaden Christiania. Den ble opprettet som en lys- og lysbildegruppe i 1969 og ble oppløst igjen i 1982.
Diskografi
Julemandshæren er tatt opp i Danmarks kulturkanon.
Poul Engberg-Pedersen
Poul Engberg-Pedersen (født 20. november 1953) er en dansk statstjenestemann. Han var fra 2005 til 2010 direktør for Norad, det norske Direktoratet for utviklingssamarbeid.
Engberg-Pedersen er utdannet med doktorgrad i økonomisk planlegging og statsvitenskap fra Roskilde Universitet.
Han har vært administrerende direktør for Centre for Development Research i København og har arbeidet i FN, FNs høykommissær for flyktninger i Addis Abeba og for Verdensbanken. Engberg-Pedersen har også medvirket i evalueringskomitéer for UNICEF, FNs utviklingsprogram, FNs organisasjon for industriell utvikling, Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen, DANIDA og Southern African Development Coordination Committee. I Norge har han også sittet i programstyrer i Norges forskningsråd.
Arve Brunvoll
Arve Brunvoll (født 17. juni 1937) er en norsk salmedikter og teolog.
Brunvoll er cand. theol. fra Menighetsfakultetet (MF) i Oslo fra 1963, doktorgrad (ph.d.) fra University of Glasgow fra 1968 og dr.philos. fra Universitetet i Bergen 1997. Han har vært rektor for Norsk Lærerakademi (NLA) i tre år og leder for forskningsutvalget ved samme institusjon i et år. Ved siden av undervisning ved NLA har han også vært lærer ved ved det teologiske seminaret ved Den evangeliske kirken i Eritrea 1995-2006.
Brunvoll har vært medlem av Norsk teologisk nemnd for mellomkirkelige spørsmål i fem år. Han har også vært medlem av Liturgikommisjonen i Den norske kirke og var også sentral i utarbeidelsen av Norsk Salmebok som ble utgitt i 1985, der han er representert med seks salmer og 31 oversettelser. I Norsk salmebok 2013 har han med sju egenskrevne og 44 oversatte salmer.
Han har gitt ut en rekke bøker og artikler, særlig om liturgi og hymnologi.
Brunvoll ble i 2005 hedret med Kongens fortjenstmedalje i gull.
Han er sønn av Knut Andreas Brunvoll (1898–1968) og Aslaug Kaspara (1904–1980) fra Harøy og bosatt i Molde. Hans bror Knut Anker Brunvoll (1945–2016) er far til musikersøskenene Ane Brun og Mari Kvien Brunvoll.
Bryan Hines
Bryan Hines (født 14. mai 1896, død 10. september 1964) var en amerikansk bryter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Hines vant en olympisk bronsemedalje i bryting under Sommer-OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass i den letteste vektklassen, bantamvekt opp til 56,0 kg, i fristil bak de begge finske bryterne Kustaa Pihlajamäki og Kaarlo Mäkinen.
J.Th. Lundbye
Johan Thomas Lundbye (født 1. september 1818 i Kalundborg, død 25. el. 26. april 1848) var en dansk kunstmaler. Bror av krigsminister C.C. Lundbye.
Lundbye startet sin utdannelse som 14-åring i lære hos maleren J.L. Lund. Han fikk også privatundervisning av dyremaleren Chr. Holm. Han ble elev på Kunstakademiet i 1835, men sluttet etter relativt kort tid for å utdanne seg på egen hånd. Han var på reiser i Europa i store deler av 1845–1846 for å studere og få inspirasjon. Lundbye hadde vært sykelig i store deler av oppveksten og dro dette med seg inn i voksen alder, hvor han var plaget av kronisk depresjon. Da hans samtidige kunstnerkolleger samlet seg i København, dro han seg tilbake og bosatte seg på landet. Da Første slesvigske krig tok til i 1848, meldte han seg frivillig til hæren. Omstendighetene tyder på at han ikke planla å vende hjem igjen. Han ble funnet skutt ved Bedsted i Tønder, og det er et åpent spørsmål om han ble drept av et vådeskudd eller om han tok sitt eget liv. Lundbye var 29 år gammel da han døde.
Lundbye etterlot seg ca.1500 tegninger og akvareller, de fleste er nå i Den Hirschsprungske Samling. Ved museet finnes også skisseboken hans «Trolddom og huletanker» som ble utgitt i faksimileutgave i 1953.
Lundbye var forlovet med Georgia, datter av J.F. Schouw. Hun giftet seg senere med Lundbyes venn P.C. Skovgaard.
Allsvenskan
Allsvenskan, offisielt Fotbollsallsvenskan, er den svenske toppserien i fotball. Allsvenskan fikk SM-status først i 1930/1931-sesongen, etter at det Svenska Mästerskapet ble avviklet etter 1925-finalen. I perioden 1982–1992 ble det svenske mesterskapet avgjort gjennom sluttspill i cup- eller serieform.
UEFA-ranking (2022)
''UEFA-rangering foran 2022/23-sesongen. ''
Vinnere
Før 1925 ble Svenske mesterskapet i fotball ikke avgjort gjennom seriespill, uten gjennom utslagsturneringer, som på grunn av lange avstand ble spilt på et sted, på samme måte som et VM- eller OS-sluttspill. Noen år var det kun lag fra Stockholm- og Göteborgsregionen som gjorde opp om SM-tittelen, også dette på grunn av lange avstand. Her følger finaleresultatene.
Arnold Corns
Arnold Corns var et kortlivet band som ble dannet av David Bowie i 1971. Navnet var inspirert av Pink Floyd-sangen «Arnold Layne».
Sko
Sko er et lavt fottøy med såle av et fast materiale og et lettere overstykke som omslutter det meste av foten. Til forskjell fra tøfler og enkle sandaler blir sko vanligvis festet med snøring, remmer eller spenner. Sko skiller seg fra støvler ved at sko ikke når særlig høyere enn ankelen. Sålen er ofte av tykt lær, av tre, gummi eller plast, og overstykket av mykere lær, tekstil eller kunstmaterialer. Mange sko er bygd opp med en tå- og en hæl-kappe. Sko skal gi føttene støtte og et fast grep på forskjellig slags underlag når en står, går, løper eller klatrer, men også beskytte dem mot støt og holde dem tørre og varme. Sko brukes i likhet med annen bekledning dessuten som personlig pynt og for å markere sosial posisjon eller rolle.
Ordet sko kan også bli brukt om forskjellige gjenstander som likner på hvordan sko fungerer eller er utformet, for eksempel kabelsko, hestesko, doppsko og bremsesko.
Arnold Corns
Bandets første singel var «Moonage Daydream»/«Hang on to Yourself», utgitt på Philips og B&C Records 7. mai 1971. Singelen ble ingen suksess, men Bowie ga sangene nye tekster og arrangementer. De nye versjonene, «Moonage Daydream» og «Hang Onto Yourself» er sentrale låter på det legendariske albumet The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars.
Det ble planlagt en utgivelse av en singel nummer to, «Looking for a Friend»/«Man in the Middle» – men disse planene ble senere forkastet. Singelen ble etter hvert utgitt på Krazy Kat i 1985.
Intex Resources
Intex Resources ASA har hovedkontor i Prinsens gate 2 i Oslo. Selskapet ble stiftet i 1996 og er registrert som allmennaksjeselskap under bransjen «bryting av ikke-jernholdig malm unntatt uran- og thoriummalm». Cecilie Grue er konstituert konsernsjef. Selskapet er registrert på Oslo Børs med ticker ITX.
Tidligere navn på bedriften: Crew Minerals AS, Crew Norway AS, Mindex Asa.
Roar Kjærnstad
Kjærnstad er utdannet ved Nansenskolens kunstlinje (1996– 97) og Royal Art Academy i Antwerpen (2001–04). Han har siden 1999 stilt ut i Norge, Sverige, Danmark, Storbritannia, Belgia og Spania, og har undervist i tegning og maling både innenlands og i utlandet. Hans verker er kjøpt inn av en rekke private institusjoner i Norge og i utlandet.
Kjærnstad er medlem av Norske Billedkunstnere og Landsforeningen Norske Malere.
João Cancelo
João Pedro Cavaco Cancelo (født 27. mai 1994) er en portugisisk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Manchester City FC.
Landslaget
Den 1. september 2016 fikk han sin første landskamp for mot. Han scoret også sitt første landslagsmål i samme kamp.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021, men ble erstattet av Diogo Dalot på grunn av skade.
Jon Wetlesen
Jon Wetlesen (født 15. juni 1940) er professor emeritus i filosofi ved Universitetet i Oslo.
Wetlesen har særlig arbeidet med etikk, herunder dyrevern. Hans ble dr.philos. i 1976 med avhandlingen The Sage and the Way: Spinoza's Ethics of Freedom. Han har skrevet undervisningskompendier for filosofistudentene (Praktisk argumentasjon : en innføring i etikk og Forelesninger over etikkens historie) og flere bøker, blant annet Selverkjennelse og frigjøring – et buddhistisk perspektiv (1983, 2000), Etisk tenkning (1996) og Biocentric moral status : the moral status of beings who are not persons : a casuistic argument (2005).
Han har oversatt og skrevet innledning til Mester Eckharts Å bli den du er i serien Thorleif Dahls kulturbibliotek 2000, gjenutgitt i serien Verdens Hellige Skrifter 2008.
Ulsteinvik
Ulsteinvik er en by, et tettsted og administrasjonssenter i Ulstein kommune i Møre og Romsdal. Tettstedet har innbyggere per. Ulsteinvik er handelssentrum i kommunen og har dessuten store skipsverft og annen mekanisk industri. I Ulsteinvik finner man også en videregående skole, en folkehøgskole og Høddvoll stadion, hjemmebanen til Idrottslaget Hødd. Ulsteinvik ble en by i år 2000, etter vedtak i kommunestyret.
Geografi
Ulsteinvik ligger hovedsakelig på øya Hareidlandet, som i gammel tid ble kalt Hǫð. Den moderne skrivemåten blir Hod. Deler av Ulsteinvik tettsted ligger på øya Dimna. Skolekretsen Ulsteinvik består av de seks gårdene Fjelle, Osnes, Vik, Saunes, Hofset og Holseker, som gir en snevrere definisjon av tettstedet. Sentrum blir i dagligtale ofte kalt Vik.
Hareidlandet er delt mellom to kommuner, Hareid og Ulstein. Ulsteinvik er omgitt av flere fjelltopper med mange muligheter for fjellturer. Det høyeste fjellet er Blåtinden, 697 meter over havet. Byen ligger innenfor flere holmer, skjær og øyer, innenfor Norskehavet. Det er flere strender, fra Ulsteinvik og utover mot Flø.
Ulsteinvik har store forekomster av den sjeldne bergarten eklogitt. Den interesserer forskere fra hele verden. Harrison Schmitt, som var mannskap på Apollo 17, har studert denne bergarten i Ulsteinvik.
Sør-Ukraina kjernekraftverk
Sør-Ukraina kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i Mykolajiv oblast i det sørvestlige Ukraina. Det ble bygget og godkjent for igangsettelse i perioden fra 1975 til 1983. Installert maksimal effekt er om lag 3 000 MW, og årsproduksjonen i 2006 var på om lag 16,7 TWh elektrisk kraft. Anlegget er blant de større i Europa målt etter installert produksjonskapasitet. Kjernekraftverket har i alt tre reaktorer i operativ drift.
Ulsteinvik
Næringsliv
Kongsberg Marine (Tidligere Rolls Royce Commercial Marine) har en produksjonsenhet i Ulsteinvik.
Ulstein Group er et internasjonalt rettet firma innenfor skipsbygging og skipsdesign. Den kjente X-baugen er utviklet her. Bedriften leverer også ulike tekniske løsninger på det maritime området.
Kleven Verft på Dimnøya er en del av Kleven Maritime AS og er et familieselskap som blant annet eier Myklebust verft i Sande og en avdeling på Rovde i Vanylven.
Mange av dagens hurtigruter er bygget ved Ulstein Verft og Kleven verft.
Ulsteinvik har også en rekke andre teknologibedrifter.
Sport
Ulsteinvik er kjent for fotballaget Hødd. Laget hadde sin storhetstid på 60-70 tallet med fem sesonger i eliteserien (66, 69, 70, 71, 72), og en sesong i eliteserien i 1995. Klubben er kjent for sin talentutvikling. Laget topper maratontabellen for det nest øverste nivået i norsk fotball. Supporterklubben til Hødd heter Blåsarane. Klubbens historie dokumenteres av Arne Flatin. De vant NM i fotball for herrer, den 25. november 2012 etter å ha slått Tromsø IL på straffer.
Byens basketball-lag er Ulstein Cannons.
Byen har områder velegnet for surfing og seilbrett.
Karsten Warholm kommer fra Ulsteinvik.
Media
Lokalavisen for Ulsteinvik er Vikebladet Vestposten, som tidligere var to aviser som er slått sammen. Avisen dekker kommunene Ulstein og Hareid. Sunnmørsposten har også kontor i Ulsteinvik. Regionavisa er en gratisavis som har sitt hovedkontor her. Den dekker Søre Sunnmøre og Nordfjord.
Smak Av Ulstein
Smak Av Ulstein tidlegare Ulsteindagane blir arrangert i juni hvert år. Under festivalen blir det satt opp mange konserter og andre kulturtilbud. Sammen med uteplasser, Tivoli og mange forskjellige stand og boder skaper dette en fin atmosfære i byen.
Trebåtfestivalen
Trebåtfestivalen i Ulsteinvik blir arrangert i august. Denne festivalen samler båtentusiaster fra hele landet og fyller gatene med folk. Ta sjansen er ett av høydepunktene, sammen med konserter og dans på rådhusplassen. Festivalen blir arrangert av Ullaholm Båtklubb.
Skjemtegaukfestivalen
Skjemtegaukfestivalen er Norges minste humorfestival og har blitt arrangert hver sommer siden 2004. Hit kommer komikere fra hele landet og samler en del folk til sine standup-show.
Fado-Festivalen
Fado-Festivalen er en festival som er med på å spre varme i de kalde vintertidene. Festivalen bringer de portugisiske tradisjonene med vin, mat og musikk til byen. Navnet kommer av den portugisiske tradisjonen med fadosang.
Kontinentalcupen i skihopping for kvinner 2007/08
Kontinentalcupen i skihopping for kvinner 2007/08 ble arrangert i perioden 12. august 2007 – 3. mars 2008. Kontinentalcupen ble organisert av FIS (Det internasjonale skiforbundet). Den besto av 17 individuelle renn, hvorav 8 sommerrenn og 9 vinterrenn.
Den kombinerede Indretning
Den kombinerede Indretning er et sykehusmuseum i Stavanger, som fra 1. juli 2010 hører til museumsanleggene til MUST – Museum Stavanger AS. Navnet er tatt fra Den kombinerte innretning i Stavanger.
Det er et museum for sykepleie, medisin og sykehus som er bygd opp av museumsforeningen med samme navn. Foreningen ble stiftet i 1989, og i 1995 åpnet de utstillingen med miljøer fra sykesal, legekontor, operasjonsstue, laboratorium m.m.
Samlingene består av både medisinsk utstyr og gjenstander fra 1850 til 1970, møbler, bøker, uniformer og arkivmateriale. Blant annet finnes synstavle og brilleglasskassett. For å undersøke øyet, finnes fra 1850-årene håndspeil, forstørrelseslinjer og ophtalmoskop. Det finnes også en gynekologisk undersøkelsesbenk fra rundt 1900. I sykesalen finnes senger fra det katolske sykehuset St. Fransiscus hospital. Sengene hadde ikke reguleringsmuligheter og hjul, noe som medførte tunge løft og ekstra arbeid når pasientene skulle transporteres til andre avdelinger, for eksempel røntgen.
Utstillingen lå fra starten av i Armauer Hansens vei 20, like ved siden av SUS ambulansesentral ved Stavanger Universitetssjukehus, men museet måtte flytte herfra. Det skal bygges opp nye utstillinger i Museum Stavanger ASs lokaler.
Polfrimerkene
Polfrimerkene er en serie på syv frimerker i valørene 2, 3, 5,10,15, 20 og 25 øre som Postvesenet utga 1. april 1925.
Frimerkene var bidrag til Roald Amundsens nordpolsekspedisjon i 1926, hvor Amundsen overtok det meste av opplaget for salg til samlere utenom postkontorene. Frimerkene hadde ikke tilleggsverdi og motivet var isbjørn på isflak med et fly, N-25 mot himmelen. Merkene har katalognummer 130 til 136 i Norgeskatalogen.
Bessie Smith
Bessie Smith (født 15. april 1894 Chattanooga, Tennessee, død 26. september 1937) var en amerikansk bluessangerinne. Hennes foreldre var William og Laura Smith, og hun hadde fem søsken. I 1980 ble Smith posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame. I 1984 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Laura Smith, Bessies mor, registrerte at Bessie Smith kom til verden juli 1892. Hennes søster Viola Smith, registrerte derimot Bessie Smiths fødselsdato som 15. april 1894. Smith visste aldri selv hvilken av disse fødselsdatoene som stemte, men forholdt seg for det meste til datoen Viola Smith hadde satt.
Den eldste broren hennes, Clarence, sluttet seg i 1904 til en teatergruppe på turné, og Bessie Smith ble invitert til å gjøre musikken sin til et levebrød.
I 1912 fikk Smith gjøre en audition for to managere og ble tilbudt å lage en demo med noen sanger. Da bluesen virkelig slo an i USA på 20-tallet, ble hun tilbudt platekontrakt av Columbia Records. Smiths karriere skjøt nå virkelig fart og hun ble den rikeste svarte artisten på den tiden. Bare debutplaten hennes ble solgt i nærmere en million eksemplarer og den berømte bluesklassikeren «down hearted blues» gjorde stor suksess.
Bessie Smiths sangstil var svært rå og intens. Hun sang som regel egenkomponert blues, og ulykkelig kjærlighet og hennes tragiske barndom var det som gikk igjen i de fleste av sangene hennes. Hun brøt mange barrierer for svarte kvinner i USA, det var likevel nok av dem som forsøkte å skape problemer for Smith. Det ble for eksempel innført restriksjonslover som sørget for at hun ikke fikk like mye penger som hun egentlig tjente på konsertene sine. Da kastet publikum penger opp på scenen i stedet.
Bessie Smith var innblandet i en bilulykke i 1937 og ble veldig hardt skadet, blant annet med en avrevet, blødende arm. Ambulansen kom på stedet, men datidens rasediskriminering i USA skilte mellom sykehus for svarte og hvite og sykebilen måtte snu fra det «hvite» sykehuset i nærheten av der bilulykken inntraff og kjøre til et annet sykehus, dedikert til svarte mennesker. I mellomtiden døde Bessie Smith. Hvite aviser hadde forbud mot å skrive om svarte berømtheter og de svarte avisene fikk ikke utgi nye opplag like ofte. Verden fikk derfor ikke vite om Smiths død før fem dager senere. Bessie Smith ble gravlagt i Mississippi og hviler under en gravstein med innskriften «the greatest blues singer will never stop singing». Bessie Smith har inspirert artister som Janis Joplin, Odetta, Billie Holiday og Bob Dylan