cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chefookonvensjonen
Traktatens innhold
Konvensjonen bestod av 16 punkter organisert i tre seksjoner. Første seksjon dreide seg om straffetiltak mot mennene som hadde drept Margary og erstatning til hans slekt. Annen seksjon handlet om den offisielle kontakten mellom det kinesiske og det britiske riket samt om britenes ekstraterritoriale rettigheter. Tredje seksjon handlet om handel. Den forbød at det ble ilagt lijin (likin) i traktathavnene og forbød også andre former for kinesisk beskatning av utenlandske varer. Den fikk også åpnet en rekke nye traktathavner.
Blant dem var Anqing ved Yangtzeelven. Det skulle imidlertid ta to år før det første britisk-registrerte dampskipet stevnet opp floden ovenfor Hankou.
Delphine Lansac
Delphine Lansac (født 18. juli 1995) er en fransk badmintonspiller. Hun har ingen større internasjonale seniortitler, men har blant annet sølv og bronse fra junior-EM.
Chefookonvensjonen
Traktatens innhold
Et annet resultat av traktaten var at den offisielle delegasjon kineserne måtte sende til Storbritannia for å uttrykke sin nasjonale beklagelse, ble til en permanent diplomatisk misjon. Det var starten på den kinesiske utenrikstjenestes permanente stasjoner utenlands.
Ratifisering og ettermæle
Chefoo-konvensjonen ble ratifisert med det samme av kineserne, men ikke av britene før i juli 1885. Den betraktes i dag som en av de ulikeverdige traktater som på den tid ble påtvunget Kina. Den første ambassadøren ble Guo Songtao.
French Open-vinnere (double herrer)
Denne listen viser vinnere av doublemesterskapet for herrer i tennis turneringen Tournoi de Roland-Garros (offisielt Championnats Internationaux de France, ofte kalt French Open eller på norsk Det åpne franske mesterskapet) siden 1925, da turneringen ble åpnet for andre enn franske spillere.
James Guy
James Guy (født 26. november 1995) er en britisk svømmer.
Petrie Museum of Egyptian Archaeology
Petrie Museum of Egyptian Archaeology i London, England, blir drevet av Institute of Archaeology, som er en del av University College London. Museet inneholder over 80 000 historiske gjenstander og blir regent som en av verdens ledende samlinger av egyptiske oldtidsgjenstander. Den er bare etter samlingene ved Det egyptiske museet, British Museum og Ägyptisches Museum, Berlin i antall gjenstander.
James Guy
Han representerte Storbritannia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok to sølv.
I 2021 tok James Guy gull på stafettlaget for Storbritannia på 4 × 200 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo og deltok på stafettlaget på 4 × 100 meter fri der laget kom på 9. plass i forsøksheatet og kvalifiserte seg ikke til finalen. Han var også påmeldt på 100 meter butterfly, men stilte ikke til start..
Petrie Museum of Egyptian Archaeology
Besøke museet
Museet befinner seg i Malet Place, nær the UCL vitenskapsbibliotek og Gower Street. Det finnes en liten suvenirbutikk. En del av samlingen har ikke belysning (for å spare samlingen) og lykter er tilgjengelig for å se inn i monterne. Museet er åpen hele uken, med unntak av søndager og mandager, og det er gratis adgang. Museet er inndelt i tre gallerier. Det tredje og siste nås via og langs en trapp. Det andre galleriet (holder til over de gamle stallene) inneholder museets mindre artefakter og klessamling, og også tavler med skrift og mumier. Det første galleriet er ved inngangen til museet, og inneholder stort sett keramikk.
Historie
Museet ble grunnlagt som en undervisningsressurs for Avdelingen for egyptisk arkeologi og filologi ved University College samtidig som avdelingen ble etablert i 1892. Den opprinnelige samlingen ble donert av forfatteren Amelia Edwards. Den første Edwards professor, William Flinders Petrie utførte mange viktige utgravninger, og i 1913 solgte han sine samlinger av egyptiske antikviteter til University College og omformet museet til en av de ledende samlingene utenfor Egypt. Petrie gravde ut dusinvis av store funnsteder i løpet av karrieren sin, som innbefattet gravplasser fra romersk tid i Hawara, kjent for de vakre mumieportretter i klassisk romersk stil; Amarna, byen til kong Akhnaton, som noen ganger er kalt den første kongen som trodde på en gud; og den første virkelige pyramiden, i Meydum, hvor han oppdaget noen av de første bevisene for mumifisering.
Samlingen og biblioteket ble delt opp i gallerier innenfor universitetet og en guidebok ble publisert i 1915. De fleste besøkende var studenter og akademikere; det var på den tiden ikke åpen for det allmenne publikum. Petrie pensjonerte seg fra UCL i 1933, selv om hans etterfølgere fortsatte å legge til samlingene, etter utgravningene i nye deler av Egypt og Sudan. Under andre verdenskrig (1939-1945) var samlingen pakket ned og flyttet ut av London av sikkerhetsgrunner. Tidlige på 1950-tallet ble det flyttet inn i de gamle stallene, ved siden av vitenskapsbiblioteket ved UCL.
Samlingene
Samlingen er full av 'først funnet': En av de tidligste stykkene av lin fra Egypt (ca. 5 000 f. kr.); to løver fra Mintemplet i Koptos, fra den første gruppen av monumentale skulpturer (omtrent 3000 f. kr.); et fragment fra den første kongelisten eller kalender (ca. 2 900 f. kr.); det tidligste eksempel på metall fra Egypt, de første bearbeidede jernperlene, de tidligste eksemplene på glasering, de tidligste 'sylinder segl' i Egypt (omtrent 3 500 f. kr.); de eldste testamenter på papyrus papir, det eldste gynekologiske papyrus; de eneste veterinær papyrus fra oldtidens Egypt, og de største arkitekturtegninger, som viser en helligdom (omtrent 1300 f. kr.).
Bekledninger er en annen styrke ved samlingen. I tillegg til de 'eldste kjolene' er der en unik dansekjole av perlenett fra pyramidenes tid (omtrent 2 400 f. kr.), to lang ermet kapper fra samme tid, en rustning fra palasset i Memphis og sokker og sandaler fra romertiden. Samlingen inneholder kunst fra Akhnatons by i Amarna: fargerike fliser, utskjæringer og freskoer, og fra mange andre viktige egyptiske og nubiske bosettinger og gravsteder. Museet huser verdens største samling av mumieportretter fra romertiden (første til andre århundre e. kr).
Den nye bygningen
University College bygger nå en ny bygning som skal huse Petrie Museum og også tjene som publikumsinngang fra Gordon Street til hele collegeområdet. Bygningen som vil bli kalt Panopticonet, vil også ha plass for midlertidige utstillinger, en kafé, forelesningsfasiliteter, et leserom og et utstillingsområde for University of Londons samling av sjeldne bøker og manuskripter. Tre etasjer vil bli be viet til Petrie Museum, og for første gang blir hele samlingen vist eller synlig lagret. Det skal være ferdig i 2010, med flytting i 2009.
Syrmatia
Syrmatia er en slekt av dagsommerfugler som tilhører familien Riodinidae.
Utseende
Små (vingespenn 20-25 millimeter) sommerfugler med et meget karakteristisk utseende. Bakvingen er trukket ut til en lang, ujevn stjert. Fargen er mørkbrun til svart, ofte med en hvit flekk på forvingen, av og til også en liten, rød flekk.
Levevis
Disse sommerfuglene lever i tropisk og subtropisk skog, blant annet tropisk regnskog og tåkeskog.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Julio Salinas
Julio Salinas Fernández (født 11. september 1962 i Bilbao) er en spansk tidligere fotballspiller. Salinas er mest kjent for sin periode i FC Barcelona og på det spanske landslaget.
Klubblag
Salinas begynte sin karriere i Athletic Bilbao i 1980. Han begynte som junior, men gikk via rekruttlaget til seniorlaget i 1982. Imidlertid spilte han både på rekrutt- og førstelaget fram til 1984. I 1986 dro Salinas til Atletico de Madrid og ble der i to år. Han scoret mange mål, og ble oppdaget av FC Barcelona. Salinas var med flere baskere, deriblant Ion Andoni Goikoetxea og José Mari Bakero i FC Barcelonas «Dream Team» som vant serien fire år på rad. Salinas scoret i finalen mot UC Sampdoria i Cupvinnercupen 1989, og han scoret også en rekke mål i serien. Salinas scoret året etter i finalen i Copa del Rey, da Barcelona slo Real Madrid CF 2-0 hjemme. Dette var også den første av fire sesonger på rad Barcelona vant i Primera División.
Det ble etter hvert mindre spilletid for Salinas, og etter 1993-94-sesongen dro Salinas til Deportivo de la Coruña. FC Barcelona endte på en skuffende fjerdeplass og Salias' nye lag på andreplass etter overgangen, men heller ikke i Deportivo La Coruña fikk han stor tillit. Salinas dro da til Sporting Gijon, der han greide å hindre at Sporting måtte spille kvalifisering om å unngå nedrykk, som de gjorde året før. Salinas ble godt mottatt av fansen og markerte seg.
Salinas valgte likevel å spille i Japan for Yokohama F. Marinos, der han viste seg frem som en dyktig målscorer, sammen med Goikoetxea. Deretter dro Salinas tilbake til Spania og leverte en god periode for Deportivo Alavés før han la opp.
Landslag
Julio Salinas slo tidlig an på landslaget, og han debuterte i januar 1986 i en vennskapslandskamp mot. Han scoret 2-0-målet, som også ble sluttresultatet. I VM samme år var Salinas på førstelaget i samtlige kamper, og ble matcvinner med 2-1 mot i gruppespillet. Under EM i Tyskland to år senere fikk Salinas bare komme innpå i den siste gruppespillkampen da Spania lå under 0-2 mot. I VM i Italia i 1990 var Salinas med de to siste kampene i gruppespillet og i åttedelsfinalen, der han scoret Spanias mål mot. Imidlertid røk Spania ut på overtid i den kampen.
Ettersom Spania ikke kvalifiserte seg til EM i fotball 1992, var det under VM i USA i 1994 at Salinas markerte seg igjen. Salinas hadde da hatt lite spilletid i Barcelona, men fikk tiltro likevel. Salinas scoret 1-0 mot i en kamp der Spania spilte 65 minutter med 10 mann, men ledet 2-0 til det gjensto fem minutter. Salinas ble hyppig brukt. I kvartfinalen fikk han en mulighet mot slutten alene mot s keeper Gianluca Pagliuca, men bommet. Kort tid etterpå scoret Roberto Baggio og forseglet Spanias skjebne. På tross av Salinas' mange mål (22) for Spania og på tross av lang innsats, ble han lenge først og fremst forbundet med bare det.
Clemente valgte Salinas foran blant andre Raul foran EM i England, noe som ikke falt i smak hos spanske journalister. Salinas fikk bare et kort innhopp før han fikk tillit fra start i kvartfinalen mot. Kampen endte 0-0, og gikk til straffesparkkonkurranse. Salinas hadde blitt byttet ut til første pause, og var derfor ikke med. Dette ble Salinas' siste landslagskamp.
The Continuing Story of Bungalow Bill
Komposisjon
Denne sangen gjør narr av handlingene til en ung amerikaner med navn Richard A. Cooke III, kjent som Ri, som besøkte sin mor, Nancy Cooke de Herrera, på ashramen til Maharishi Mahesh Yogi i Rishikesh på samme tid som The Beatles var der hos Maharishi. Ifølge hans mor opprettholdt hun og sønnen vennlige forbindelser med alle medlemmene av The Beatles, bortsett fra John Lennon, som ifølge Cooke de Herreras oppfatning var «et geni», men fjern og hånlig til den velstående amerikanerinnen Cooke de Herrera og hennes collegestuderende sønn, som var pen og smart i utseendet.
Ifølge Nancys selvbiografi, Beyond Gurus, oppstod sangens tilblivelse da hun, Rik, og flere andre, inklusive innfødte guider, dro avsted på elefanter for å jakte på en tiger (angivelig presentert av deres indiske guide som en tradisjonell handling). Flokken med elefanter ble angrepet av en tiger, som ble skutt av Rik. Rik var i begynnelsen stolt over sin raske reaksjon og poserte på et fotografi med sitt bytte. Riks reaksjon på drapet var blandet, og han har ikke jaktet siden. Nancy hevder at alle de nærværende erkjente nødvendigheten av Riks handling, men at Lennons reaksjon var foraktelig og sarkastisk. Han spurte Rik: «Men ville du ikke kalle det lett livsødeleggende?». Sangen ble skrevet av Lennon for å gjøre narr av det han så på som Riks skryting og uopplyste holdning.
Lennonn fortalte senere sin versjon i et intervju med Playboy og hevdet at: ''«Bungalow Bill ble skrevet om en fyr i Maharishis meditasjonsleir som tok en kort pause for å gå og skyte noen stakkars tigere og så kom tilbake for å kommunisere med Gud. Det pleide å være en figur kalt Jungle Jim, og jeg kombinerte ham med Buffalo Bill. Det er en slags tenårings-sosialkommenterende sang og [a bit of a joke]»
Jurij Budanov
Yuri Budanov (født 24. november 1963 i Donetsk oblast i Den ukrainske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 10. juni 2011 i Moskva i Russland) var en russiske militær offiser som ble dømt for kidnapping, voldtekt og drap i Tsjetsjenia.
The Continuing Story of Bungalow Bill
Komposisjon
Mia Farrow, som også var på ashramen i den perioden støtter Lennons historie i sin selvbiografi. Hun skriver: «Så ankom en selvhøytidelig, middelaldrende amerikansk kvinne, bærende på et fjell av bagasje til sin splitter nye private bungalow like ved Maharishis sin sammen med sin sønn, en blid (bland'') ung mann med navn Bill. Folk rømte fra denne nykommeren, og ingen var lei seg da hun forlot ashramen etter en kort tid for å jakte på tigere, uvitende om at deres nærvær hadde inspirert til en ny Beatles' sang – «Bungalow Bill»»''.
Innspilling
Sangen ble innspilt i Abbey Road Studios 8. oktober 1968 og ble fullført, inklusive alle overdubbingene, under denne ene sessionen.
Dette markerer det eneste tilfellet i en The Beatles-sang, hvor en kvinne synger ledevokal, da Yoko Ono synger: «Not when he looks so fierce» (selv om Yoko Onos stemme også kan høres, mens hun sier: «You become naked» på «Revolution 9» på samme album).
Jurij Budanov
I en kontroversiell avgjørelse ble Budanov først frifunnet for alle anklaget på grunn av midlertidig sinnssykdom 31. desember 2002, og han ble forpliktet til innleggelse på et psykiatrisk sykehus for videre evaluering og lengden på behandlingen skulle avgjøres av legen hans. Men i begynnelsen av mars 2003 ble denne dommen forkastet av den russiske Høyesterett og en ny rettssak ble beordret. Fengselsstraffen ble fastsatt 25. juli 2003. Dommeren som dømte Budanov, Vladimir Bukreyev, ble senere dømt for å ta imot bestikkelser og dømt til fengsel den 6. juli 2009.
The Continuing Story of Bungalow Bill
Norsk versjon
Jan Ø. Nielsen har skrevet en norsk tekst. Hans norske versjon heter «Hei ordfører vil...».
Jurij Budanov
Advokaten for offerets familie, Stanislav Markelov, ble skutt og drept i Moskva 19. januar 2009 sammen med Anastasia Baburova, en 25 år gammel journalist i avisen Novaja Gazeta. Det russiske politiet fastslo at dette drapet antagelig ikke var relatert til saken mot Budanov, men at det ble utført av nynazister som en hevn for Markelov sin støtte til marxistisk aktivister, mens han var advokat. Budanov ble myrdet på åpen gate i juni 2011 mens hans kone var vitne til drapet. Russisk myndigheter kommenterte at angrepet var nøye planlagt, og de anser blodhevn som en av de mest sannsynlige motiver for drapet. Et vitne til drapet beskrev sjåføren av bilen som de seks skuddene ble avfyrt fra som "av slaviske utseende".
Gottfried John
Han ble internasjonalt kjent for rollen som general Oumorov i James Bond-filmen GoldenEye fra 1995. Han spilte også en av de sentrale rollene i Rainer Werner Fassbinders filmatisering av Berlin Alexanderplatz, en av de lengste filmer som er produsert. Johns rollefigur het Reinhold Hoffmann. Han har også spilt i en rekke andre Fassbinder-filmer.
I 2000 spilte han rollen som Julius Cæsar i den fransk-tyske filmen Asterix & Obelix møter Cæsar, og mottok for rollen den bayerske filmprisen.
I august 2006 hadde han rollen som Jonathan Jeremiah Peachum i Klaus Maria Brandauers oppsetning av Bertolt Brechts Tolvskillingsoperaen i Berlins Admiralspalast.
Spaceworld Soundgarden
Spaceworld Soundgarden var en norsk forretningskjede som solgte forbrukerelektronikk. Kjeden ble grunnlagt i 2015 gjennom en fusjon mellom Spaceworld Norge og Soundgarden.
Kjeden ble slått konkurs 14. juni 2018. Årsaken skal ha vært økende underskudd og gjeld, selv etter nedleggelser av butikker og gjeldssanering i 2016. Konkursboet ble kjøpt opp og driften videreført under navnet Soundgarden.no. I februar 2019 gikk også dette selskapet konkurs.
Marija Ulitina
Marija Ulitina (født 11. mai 1991) er en ukrainsk badmintonspiller. Hun har ingen større internasjonale titler og hennes beste resultat i europamesterskapet i badminton er andre runde i 2016.
Puerto Ricos herrelandslag i fotball
Puerto Ricos herrelandslag i fotball representerer Puerto Rico i internasjonal fotball. Landslaget ble grunnlagt i 1940, og ble medlem av FIFA i 1960.
Kihansidemningen
Kihansidemningen er en demning med et vannkraftverk i elva Kihansi som igjen er en bielv til Kilombero, beliggende i det østlig-sentrale Tanzania, 450 km sørvest for Dar-es-Salaam og 80 km sør for Iringa. Installert total produksjonseffekt er 180 MW, fordelt på tre turbiner á 60 MW hver, men det kan installeres inntil 300 MW i totalt fem turbiner. Operatør er energiselskapet Tanesco. Anlegget ble påbegynt i 1995 og stod ferdig i 2000.
Demningen er en gravitasjonsdam i betong, som er 200 meter lang og 25 meter høy.
Indre og Østre Finnmark tingrett
Indre og Østre Finnmark tingrett er en norsk domstol som ble opprettet 26. april 2021 gjennom en sammenslåing av Indre Finnmark tingrett og Øst-Finnmark tingrett. Domstolen sogner til Finnmark lagsogn i Hålogaland lagdømme og har rettssted i Tana og Vadsø.
St. Omen
Etablering
Bandet ble etablert 16. april 2013 av Kenneth Dahl, Ole Martin Nordaunet, Andreas Langeland, Daniel Stensson-Oreviken og Helene Ringstad.
Indre og Østre Finnmark tingrett
Rettskretsen dekker kommunene Berlevåg, Båtsfjord, Gamvik, Karasjok, Kautokeino, Lebesby, Nesseby, Sør-Varanger, Tana, Vadsø og Vardø.
St. Omen
Medlemshistorikk
I januar 2014 valgte Andreas Langeland å slutte i bandet for å konsentrere seg om familien og jobb. Våren 2015 valgte Helene Ringstad å slutte i bandet av private årsaker. Henrik Classon ble med i gruppen 29. juni 2015 som erstatter. Steffan A. Halvorsen tok over rollen som fast bassist og underskrev kontrakt med bandet 21. desember 2016. Høsten 2018 bestemte bandet at det var på tide å oppløse bandet og heller fokusere på egne prosjekter.
Fra poprock til groove metal
Frem til Henrik Classon ble medlem i bandet spilte de hard progressiv poprock. Bandet satset på en annen musikksjanger fra sommeren 2015. Nye melodier og tekster i sjangeren groove metal ble produsert. Bandet skrev under en management-avtale med XenaCom 10. mai 2016 og deretter platekontrakt med samme management. I november 2016 var bandet i PhatCat studios for å spille inn sin første EP singel «(You're Still) Haunted» som ble utgitt 18. august 2017 på Crime Records.
Lohaynny Vicente
Lohaynny Vicente (født 2. mai 1996) er en brasiliansk badmintonspiller. Hun har ingen større internasjonale titler, men tok sølv i dobbel under de panamerikanske leker i 2015.
Good Game-ligaen
Good Game-ligaen er et divisjons- og sesongbasert seriespill i regi av Good Game AS. Sommeren 2023 endret serien navn fra «Telialigaen» til «Good Game-ligaen». Serien har tidligere også hatt navnene «SteelSeries Starcraft League», «Logitech G-series» og «Telenorligaen».
Selve seriespillet er fordelt over fem spilltitler som deltakende klubber og spillere konkurrerer innenfor. En sesong går over fire måneder, og er fordelt på henholdsvis vår-serien og høst-serien.
I ligaens første sesong, våren 2014, var StarCraft 2 eneste tittel. Høsten 2014 ble ligaen utvidet med ytterligere to titler, Counter-Strike: Global Offensive og League of Legends. Våren 2015 ble Hearthstone lagt til ligasystemet. Rocket League ble lagt til våren 2017, mens PlayerUnknown's Battlegrounds ble lagt til høsten 2019.
Struktur og formalisering av regler
Serien er delt inn i divisjoner basert på ferdighetsnivå fra 1. til 7. divisjon. Hver divisjon har 8 lag, hvorav 4. til 7. divisjon har flere avdelinger. Lagene møter hverandre én gang per sesong, dermed spiller hvert lag 7 kamper i løpet av seriespillet.
Lagene rangeres etter et poengsystem, hvor seier gir tre poeng, uavgjort ett poeng, og tap null poeng. Hvis to eller flere lag står med like mange poeng ved endt seriespill, blir antall runder tellende, deretter gjelder antall runder vunnet, og til slutt innbyrdes oppgjør mellom lagene for å avgjøre plassering på tabellen.
Ved endt seriespill rykker de to dårligst rangerte lagene ned, mens de øverste fire i 1. divisjon går til sluttspill. De to øverste lagene i 2. og 3. divisjon rykker direkte opp, mens avdelingsvinnerne i 4. divisjon og lavere spiller «playoff» om to opprykksplassene.
Peter Strasser
Peter Strasser (født 1. april 1876 i Hannover i Tyskland, død 6. august 1918) var en tysk marineoffiser som var kommandant for den tyske keiserlige marine under første verdenskrig. Strasser ble drept da han fløy krigens siste tyske bombetokt over Storbritannia. Oppdraget ble utført med luftskip.
EM i moderne femkamp 2019
EM i moderne femkamp 2019 ble arrangert i Bath i Storbritannia fra 6. til 11. august 2019.
Peter Strasser
I en alder av femten år begynte Strasser i den tyske keiserlige marinen (Kaiserliche Marine). Etter å ha tjenestegjort om bord SMS «Stein» og SMS «Moltke», begynte Strasser ved sjøkrigsskolen i Kiel. Strasser steg fort i gradene og han ble forfremmet til løytnant i 1895. Deretter tjenestegjorde han blant annet ombord på SMS «Mars», SMS «Blücher», SMS «Panther», SMS «Mecklenburg» og SMS «Westfalen» mellom 1897 og 1902. Etter utbruddet av den første verdenskrig i august 1914 ble operasjonene med tyske luftskip som Strasser hadde arbeidet med i flere år begrenset. Under første verdenskrig tjenestegjorde Strasser under slaget ved Helgolandbukta i Nordsjøen. I 1915 begynte tyske bombetokt over England og de angrep flere britiske havnebyer.
Jóan Petur Hentze
Jóan Petur Hentze (født 24. oktober 1831 på Sandur, død 13. august 1890) var en færøysk bonde og politiker. Han var innvalgt på Lagtinget fra Sandoy 1857–1861 og 1873–1889.
Han var sønn av sysselmann Johan Michael Hentze og Marianne Jacobsdatter, sønnesønn av prost Peter Hentze, bror av sakfører Gregers Johan Hentze, far til lagtingsmann Jóhan Michael Hentze og oldefar til advokat, lagtingsmann og minister Demmus Hentze.
Denis av Portugal
Denis av Portugal (også kalt for Dionysius, portugisisk: Dinis eller Diniz; født 9. oktober 1261 i Lisboa i Portugal, død 7. januar 1325 i Santarém) var konge av Portugal og Algarve fra 1279 til sin død i 1325.
Han ble kalt for «bondekongen» (Rei Lavrador) og «dikterkongen» (Rei Poeta).
Konge
Han etterfulgte sin far som regent i 1279.
Med den portugisiske delen av Reconquista, gjenerobringen, fullført og det portugisiske området frigjort fra den mauriske okkupasjonen, var Denis i all vesentlighet en administrativ konge, ikke en militær hærfører. Imidlertid brøt det ut en kortvarig krig mellom kongedømmet Castilla og Portugal i løpet av hans regjeringstid. Etter dette unngikk han krig; han var en bemerkelsesverdig fredsommelig konge i løpet av en urolig tid i europeisk historie. Derav også hans tilnavn. Da Portugal med Algarve til sist ble anerkjent som et selvstendig land av hans naboer, signerte han en grenseavtale med Ferdinand IV av Castilla i 1297 som har vart fram til i dag.
Ved det av de største spøramål innen portugisisk politikk, nemlig forholdet til den katolske kirke og pavedømmet, klarte kong Denis å finne en løsning. Siden 1377 var Portugal under kirkelig interdikt, og denne konflikten med kirken hadde Denis så å dsi arvet fra sin far. I 1289 fant pavestolen, den portugisiske klerus og kongehuset en kompromissformel som gjorde det mulig for pave Nikolas IV å heve interdiktet. Det ble inngått et konkordat som innebar at de kirkelige områder som kong Alfons III hadde tatt, ble gitt tilbke til kirken. Kongen lovet å gi akt på kirkelige privilegier og immuniteter, og garanterte kirkes rett til selc å utnevne sine biskoper. Selv om dette var et konkordat som gav kirken en rekke innrtømmelser, var den ikke en fullstendig seier. For i det store og hele ble pavens innflytelse svekket, slik at den portugisiske klerus ble mer og mer avhingig av kongemakten.
I 1319 overførte kong Denis de portugisiske deler av Tempelridderordenen til Kristusordenen.
Kong Denis av Portugals dronning, Elisabet av Aragón, i religiøs sammenheng mer kjent som Elisabet av Portugal (1271–1336), ble i 1526 saliggjort som helgen av den katolske kirke.
Mariabrannen i Stockholm 1759
Mariabrannen i Stockholm 1759 (svensk Mariabranden) var byens største bybrann etter 1686. Den herjet østre Södermalm torsdag 19. juli og den påfølgende natt, ødela ca. 300 hus og gjorde ca. 2000 mennesker husville. 19 ble skadet, men ingen omkom. Den har fått navn etter Maria Magdalena Kyrkan, som ble sterkt skadet. Utenfor Sverige er brannen mest kjent fordi den «synske» Emanuel Swedenborg angivelig skal ha sett den mens han befant seg i Göteborg.
Før brannen
Bybranner var ingen sjeldenhet på den tiden. Som i Norge var svenske byer for det meste bygget i tre. Stockholm hadde riktignok innført murtvang allerede i 1501, men denne gjaldt i første omgang bare sentrum, i tillegg til at håndhevingen var lemfeldig. Åpen ild ble brukt til matlaging, oppvarming og belysning. Og bortsett fra at brannsprøyter hadde fått en viss anvendelse, var slukningsarbeidet som i middelalderen hovedsakelig basert på bøttegjenger, økser og brannhaker. I hundreåret før 1759 hadde Sverige hatt minst 30 branner hvor hele byer hadde strøket med. I tillegg hadde russerne brent en rekke byer langs østersjøkysten i den store nordiske krigens sluttfase. I 1751, året før Karlstad brant for 3. gang siden 1616, hadde Klarabrannen ødelagt flere hundre hus i Stockholm. Den hadde begynt på Norrmalm under en nordøstlig storm. Den utviklet seg til en ildstorm og spredte seg til Södermalm da et voldsomt vindkast feide noen rødglødende kobberplater over Riddarfjärden (en arm av Mälaren).
Tørkesommer
I 1759 opplevde Stockholm en langvarig tørke. Det forsterket brannfaren både ved at bygningene ble tørre som knusk, og ved at det skapte vannmangel unntatt i områdene nær Mälaren. Tørken kan også ha bidratt til at Skövde og Halden brant samme år.
I 1759 var Sverige i krig med Preussen, men Mariabrannen og ovennevnte branner hadde ingen kjent sammenheng med krigshandlingene.
Forløpet
Mariabrannen brøt ut ca. kl. 1545 lokal tid i bakerovnen hos en fiskehandler i den senere forsvunne Besvärsbackan nær Skinnareviken innerst i Riddarfjärden. Brannen spredte seg i flere retninger, både med og mot vinden; også bebyggelsen nedover mot Skinnareviken ble rammet. Fremrykningen mot vest og sørvest var meget rask. Dette tyder på at vinden var øst-nordøstlig. Den var sterk og skal ha økt mens brannen raste. Hvorvidt dette skyldtes en alminnelig vindøkning i området eller at brannen skapte sin egen vind, er ikke kjent (de meteorologiske observasjonene på den tiden var ytterst sparsomme). I første omgang fikk brannen trolig også hjelp av den bratte stigningen – en brann sprer seg raskere oppover enn nedover. Det var mangel på slukkevann, særlig etter hvert som brannen spredte seg lenger og lenger vekk fra Mälaren.
Brannmannskapene (på den tiden var alle pålagt å hjelpe til når ild var løs) trakk seg tilbake, trolig for å bruke en gate eller plass lenger vest eller sørvest som branngate. Kanskje de rev enkelte hus og fjernet vissen vegetasjon for å styrke forsvarsstillingen, for så å stille opp med det de hadde av sprøyter og bøtter. Hvis Hornsgatan (da som nå hovedåren gjennom bydelen) ble brukt som branngate, slo det feil, da ilden som ved Klarabrannen i 1751 sprang over denne. Brannen åt seg så videre mot vest–sørvest på begge sider av Hornsgatan. På den måten nærmet den seg områdene som var herjet av Klarabrannen. Men der ble den stanset. Stockholms Tidningen 23. juli skrev at brannen ble slukket ved firetiden natt til fredagen etter, mens brannen iflg. et øyenvitne ikke ble stanset før ved syvtiden.
Mariabrannen ødela ca. 300 hus, og ca. 2000 mennesker ble husville (til sammenligning ble ca. 380 hus ødelagt ved brannen i Bergen 1916). Mariabrannen krevde ingen menneskeliv, men 19 ble skadet.
Etterspillet
Etter Mariabrannen ble murtvangen utvidet og innskjerpet. Maria Magdalena Kyrkan var sterkt skadet. Tårnet hadde rast sammen, og inventaret var utbrent. Kirken ble imidlertid restaurert. Dette arbeidet var fullført i 1763, og kirken ble gjenåpnet pinsedag (22. mai).
Mariabrannen og Swedenborg
Utenom Sverige er Mariabrannen mest kjent fordi den dannet utgangspunkt for en av de mest berømte okkulte anekdoter: Den kjente vitenskapsmannen, ingeniøren, oppfinneren, astronomen og mystikeren Emanuel Swedenborg (1688–1772) skal angivelig ha sett både brannen og utviklingen av den – selv om han befant seg i Göteborg.
Swedenborg later til å ha vært svært interessert i branner, kanskje fordi han opplevde en del av dem i sitt lange liv. Han bodde i Uppsala da denne byen brant i 1702 (bare få dager etter den største bybrannen i Bergen). I tillegg brant farens bispegård (faren var biskop) minst to ganger (Bergquist 1999). Til Swedenborgs mange oppfinnelser hørte en brannsprøyte (de nye, store brannsprøytene med 20 manns betjening og opptil 40 m rekkevidde tilhørte tidens høyteknologi). I senere år hadde han stadig visjoner om helvete og ilden der.
Historien finnes i flere versjoner
Som de andre anekdotene om den «synske» Swedenborg finnes brannhistorien i en rekke versjoner. I sin Swedenborg-biografi gjengir Lars Bergquist brannhistorien (Bergquist 1999, s. 312-314) og to andre anekdoter. Som kilde til brannhistorien har Bergquist brukt et brev Immanuel Kant skrev til Charlotte von Knoblauch i 1768, etter at Kant hadde fått en engelsk venn til å undersøke saken mens vennen var på en forretningsreise i Sverige.
Lørdag 29. juli (eller lørdag 19. juli eller en lørdag i juli ) 1759 befant Swedenborg seg i en middag hos en venn, forretningsmannen William Castel. Kant selv daterte middagen til en søndag i september 1756 (Bergquist 1999, s. 313), mens Bergquist skrev at Kant tok feil, og at riktig dato var 29. juli 1759. Ingen kilder ser ut til å oppgi noen annen ukedag enn lørdag eller søndag for middagen. Bergquist oppgav ikke ukedag, men 29. juli 1759 var en søndag.
Middagen skal ha forløpt som følger: Ved 18-tiden ble Swedenborg urolig og blek, reiste seg fra bordet og gikk ut, kom så tilbake etter en stund og sa at en farlig brann nettopp hadde brutt ut på Södermalm i Stockholm, og at den også truet huset hans. Senere gikk han flere ganger ut, sist ved 20-tiden. Da vendte han tilbake, tydelig lettet. Han sa «Tack Gud! Elden er släckt vid tredje dörren från mitt hus!» (Bergquist 1999, s. 313). Mandag kveld kom et bud med beskjed om at en brann hadde brutt ut og spredte seg slik Swedenborg hadde sagt ved 18-tiden lørdag (Schjelderup/Hygen 1984 – Bergquist omtalte ikke dette budet). Tirsdag morgen kom så en kongelig kurér, som beskrev brannens omfang og også at brannen var slukket klokken 20 – også det slik Swedenborg hadde sagt (Bergquist 1999, s. 313).
Enkelte fakta svekker historiens troverdighet
Dette gjelder særlig selvmotsigelser og avvik i angivelsen av datoer, ukedager og klokkeslett:
Om Swedenborg nå var i Göteborg da brannen raste, kan han i teorien ha sett f.eks. røyken fra brannen i kikkert (i Karl 12s regjeringstid hadde Swedenborg forsøkt å overtale kongen til å opprette et astronomisk observatorium). Vinden var sterk, og den er vanligvis sterkere i noen hundre meters høyde enn ved bakken. Og utviklingen av brannen tyder på at vinden blåste nettopp i retning fra Stockholm til Göteborg. Han kan også på annet vis ha registrert brannen uten noe «klarsyn» eller annen «oversanselig» informasjon.
Naito Ehara
Han representerte Japan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse på 200 meter fri stafett.
Jóhan Hentze
Jóhan Michael Hentze (født 26. august 1855 på Sandur, død 23. november 1953 samme sted) var en færøysk kongsbonde og politiker (Sj.).
Han var innvalgt på Lagtinget fra Sandoy 1893–1901 og 1905–1916. Han støttet den færøyske nasjonal- og selvstyrebevegelsen, og tilsluttet seg Sjálvstýrisflokkurin ved partidannelsen i 1906.
Han var kongsbonde i Úttastustova i Trøðini på østbredden av Sandsvatn. Hentze var kjent som en uvanlig belest mann. Da han var ung, hadde han et opphold på Testrup Højskole i 1874/1875, og den danske folkehøyskolebevegelsen kom til å prege ham livet ut. Han tok også stilling med den danske venstrepolitikken fra 1870- til 1890-årene.
Hentze-slekten nedstammer fra hans oldefar, sogneprest og prost Peter Hentze på Sandur. Jóhan Hentze var sønn av lagtingsmann Jóan Petur Hentze og hustru Marin Katrina Johannesen, sønnesønn av sysselmann Johan Michael Hentze den eldre, brorsønn av sakfører Gregers Johan Hentze og fetter av kunstmaler Gudmund Hentze. Han giftet seg med Marianne Petersen fra Heygsgarður på Sandur. Deres eldste sønn Jóan Petur Hentze ble i sin tur far til sakfører, lagtingsmann og minister Demmus Hentze.
Barbara Dex
Barbara Maria Karel Deckx (født 22. januar 1974 i Turnhout i Belgia), best kjent som Barbara Dex, er en belgisk sanger og artist. Hun er best kjent for å ha representert Belgia i Eurovision Song Contest 1993 med sangen «Iemand als jij» (noen som deg). Sangen endte på sisteplass, men hun fikk senere stor oppmerksomhet takket være sitt egendesignede klesplagg som hun stilte på scenen med. Eurovision-fansiden House of Eurovision opprettet i 1997 en årlig avstemning for å kåre konkurransens verst kledde, og oppkalte prisen etter Barbara Dex. Barbara Dex Award deles fremdeles ut hvert år.
Dex vendte tilbake til den belgiske finalen i 2004, der hun kom på tredjeplass med «One Life» sammen med artisten Alides. Hun prøvde seg ytterligere en gang i 2006 med sangen «Crazy» som kom på femteplass.
Hun er ett av tre barn til Marcel Deckx, en belgisk sanger bedre kjent under scenenavnet Marc Dex. Hennes bror, Tom Deckx, har spilt bassgitar i gruppene Tush og Nuts.
Diskografi
Dex har utgitt flere album siden 1993:
Barbara Dex Award
Siden 1997 har den årlige Barbara Dex Award blitt tildelt den verst kledde artisten i Eurovision Song Contest. I årene 1997–2016 ble den stemt frem av leserne til nettsiden House of Eurovision,. Siden 2017 har prisen blitt delt ut av songfestival.be.
Barbara Joyce West Dainton
Barbara Joyce West Dainton (født 24. mai 1911 i Bournemouth, Dorset, død 16. oktober 2007 i Cornwall) var den nest siste gjenlevende av de overlevende fra «Titanic»-forliset. (Den siste var Millvina Dean fra Southampton, som døde 31. mai 2009).
Hun var det ene av tre barn av Edwy Arthur West og Ada Mary West. Sammen med sine foreldre og sin eldre søster Constance Mirium West reiste hun som passasjer på 2. klasse med «Titanic». Hun, hennes søster og hennes gravide mor overlevde forliset med redningsbåt 10, mens faren omkom. Familien reiste etter katastrofen tilbake til Dorset.
James Kiplagat Magut
James Kiplagat Magut (født 20. juli 1990 i Nandi North District) er en kenyansk mellomdistanseløper som spesialiserer seg på 1500 meter.
Magut er født i Nandi North District. I 2008 vant han sølv på 1500 meter under Junior-VM i friidrett og fire år senere vant han bronse under Afrikamesterskapet i friidrett, 1. juli 2012.
Han vant gull på 1500 meter under Samveldelekene 2014 i Glasgow.
Barbara Joyce West Dainton
West ble i 1952 gift med William Ernest B. Dainton og bodde i Truro, England.
Ettersom hun bare var 10 måneder gammel da «Titanic» forliste hadde hun ingen erindringer fra katastrofen.
Hun avskydde publisitet, og ønsket at opplysningene om hennes død skulle holdes tilbake til etter begravelsen, som fant sted i november 2007.
Rhombosternus
Rhombosternus er en slekt med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Rhombosternus er små til middelsstore, blanke bladbiller.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten og er særlig aktive i varme og solskinn.
Gamlebyen skole
Gamlebyen skole er en barneskole i bydel Gamle Oslo. Skolen ble grunnlagt i 1881 under navnet Oslo skole og bestod da av et treetasjers bygg som ble tegnet av arkitekt Nestor G. Thomassen. På begynnelsen av 1990-tallet ble skolen totalrestaurert og gjenåpnet i 1994. I dag har skolen om lag 330 elever fordelt på 1.-7. klasse og to mottaksgrupper for nyankomne elever som lærer norsk. Skolens rektor er Geir Johansen.
I 1998 ga skolen ut musikkalbumet Syng som småfolk og fikk for det Spellemannprisen 1998 i klassen barneplate. Utgivelsen og prisen førte til opprettelsen av Gamlebyen skolekor og trommegruppe startet.
Skolelederforbundet
Fra 1986 fikk Norsk skolelederforbund leie lokaler i Gamlebyen skole. Forbundet flyttet til nye lokaler i Lakkegata i 1989.
Zanamivir
Zanamivir (INN) er et legemiddel til behandling av og forebyggende mot Influensavirus A samt Influensavirus B. Zanamivir var det første kommersielt utviklede middelet med neuraminidase inhibitor. Det blir produsert av firmaet GlaxoSmithKline og solgt under navnet Relenza.
Joost van Trappen Banckert
Joost van Trappen Banckert (født ca. 1597 i Vlissingen, død 12. september 1647) var en nederlandsk admiral som levde i det 17. århundre.
Banckert ble født i 1597 eller -99, og trådte i tjeneste for Zeelands admiralitet. Tidlig i karrieren stred han mot kaperne i Dunkerque, og ble i 1624 forfremmet til kaptein. Han ble i zeelands Admiralitets tjeneste frem til 1624 og igjen mellom 1636-'45, mens han var i Det nederlandske vestindiske kompanis (WIC) tjeneste i periodene 1624-1636 og 1645-'47 (for Zeelands kammer). Mens han seilte for WIC foretok han flere seilaser der han brakte nederlandske kolonister til koloniene i Karibia.
Joost van Trappen Banckert var gift med Adriana Janssen og bosatt i Vlissingen, sammen fikk de minst tre sønner:
I en del bøker blir Joost van Trappen Banckert forvekslet med sønnen Adriaen, men det er Joost og ikke Adriaen som er den Bankert som den zeelandske nasjonalsangen refererer til. Av enkelte historikere kalles Jost van Trappen Banckert Joost Banckert de Oude (den gamle) for å unngå at han forveksles med sin eldste sønn ved samme navn. Opprinnelig var etternavnet kun van Trappen, Banckert skal ha vært et kallenavn som gikk over til å bli en del av etternavnet hans. Det er kjent at Banckert staves på ulike måter, Bankert og i engelskspråklig litteratur brukes av og til formen Banckers.
Lássajávri
Lássajávri er en innsjø i Kvænangen kommune. Den er regulert som magasin for Småvatna kraftverk. Reguleringshøyden er 24 meter, mellom 519 og 543 meter over havet.
Joost van Trappen Banckert
1624 - 1636
I disse årene var Banckert i Det nederlandske vestindiske kompanis tjeneste. Han deltok på Piet Heins ekspedisjoner, blant annet deltok han under angrepet og beseiringen av den portugisiske kolonien Salvador i Bahia, Brasil i 1624.
Mellom 1630 og 1635 deltok han aktivt i raids mot portugisernes kolonier i Brasil, som for eksempel da den portugisiske kolonien Pernambuco (Recife) ble overtatt av nederlenderne. Takket være slike overvinninger ble han kjent som «Maranernes svøpe» (Maraner var et skjellsord som på den tiden var synonymt med spanjolene generelt) og «portugisernes skrekk». Banckert var kjent for å være en herdet marinemann.
1636 - 1645
Fra i 1636 gikk Banckert tilbake til tjeneste innen det zeelandske Admiralitetet. Det var ingen automatisme bygget inn at når man skiftet fra WIC til Admiralitetet eller omvendt fikk man beholde rangen man hadde, det betød at Banckert ved overgangen til Admiralitetet fikk en lavere rang enn han hadde hatt i WIC.
Sammen med Johan Evertsen tvang han kaperen Jacob Colaert fra Dunkerque til å overgi seg 18. februar 1636. 3. mai 1637 fikk han et æreskjede, en posisjon som kommandør og forfremmelse til schout-bij-nacht for sin innsats. Mellom 1. oktober 1637 og 11. januar 1638 hadde han midlertidig viseadmirals rang.
I 1639, under slaget ved Downs (under åttiårskrigen), tjente han under admiral Jacob Willekens, viseadmiral Piet Hein og admiralløytnant Maarten Harpertszoon Tromp som schout-bij-nacht. Under den første trefningen med den store spanske flåten i Den engelske kanal (16. – 18. september 1639) og det påfølgende slaget forsterket han Tromps flåte med de tolv skipene han hadde under sin kommando. 20. september oppdaget han at den spanske armada hadde ankret opp bak sandbankene ved Downs, beskyttet av de engelske fortene. Banckert gikk da til det skritt å blokkere havnen i Downs mens han ventet på forsterkninger for den lille nederlandske flåten.
Engelsk 1. divisjon 1950–51
'''Engelsk 1. divisjon 1950–51''' var den 52. sesongen i Football League. Tottenham Hotspur vant sin første ligatittel.
== Tabell ==
Opprykk
De to dårligste klubbene i 1. divisjon rykket automatisk ned til 2. divisjon og de to beste klubbene i 2. divisjon rykket automatisk opp til 1. divisjon.
Engelsk 2. divisjon 1950–51:
Klarabrannen i Stockholm 1751
Klarabrannen i Stockholm 1751 (svensk Klarabranden) var en bybrann som brøt ut på Norrmalm. Brannen er datert til lørdag 8. juni, som tilsvarer lørdag 19. juni etter den gregorianske kalender (som Sverige innførte 1753). Den fikk navn etter Klara Kyrka, som brant ned til grunnen. Brannen ble en katastrofe. Den herjet en stor del av datidens bebyggelse på Norrmalm, 221 gårder ble helt ødelagt, og rundt 1000 mennesker ble husville. Brannen spredte seg til Södermalm og regnes som den mest voldsomme brannen som har rammet Stockholm.
Forløpet
Brannen ble varslet med kirkeklokker litt etter 12 middag. Det blåste storm. Ilden spredte seg meget raskt med vinden (mot sør, senere mot sørvest). Derimot lyktes folk i å begrense ilden der de hadde sidevind eller vinden i ryggen enda de knapt hadde andre redskaper enn små håndsprøyter, lærbøtter, økser og brannhaker. Den nyinnsatte kong Adolf Fredrik deltok selv aktivt i slukningsarbeidet.
Hvor brannen nøyaktig begynte var i begynnelsen usikkert, men det var i kvartalet vest for Drottninggatan hvor det brant. Etterpå ble det fastlagt at det begynte i fargeriet Blå Handen hos fargeren John Mauritz Engerwiller. Hans eiendom lå på det stedet hvor dagens varehus Åhléns City finnes.
Ilden nådde Klara kyrka. Tårnet brant som en fakkel og styrtet sammen, likeså med kirkehvelvet. Kirken brant ned til grunnen, men klokkeren Petter Tideman greide å redde ut kirkesølvet. Heten var så voldsom at gravsteinene inne i kirken sprakk og falt ned i gravene. Kirkeklokkene smeltet og ble senere gjenfunnet som store jernmalmklumper. En del av takets kobberplater fløy glødende over Riddarfjärden (en arm av Mälaren), minst en halv km i sørvest og helt fram til Södermalm hvor de sammen med gnistregnet tente på bygninger ved Skinnarviksberget. Deretter spredte brannen seg over Hornsgatan, da som nå bydelens hovedåre, mot Zinkensdamm og gårderne ved Hornskroken.
Mogens Thorsens park
Parken
Parken grenser i sydvest til Drammensveien, i vest og nord til bebyggelse til Niels Juels gate og Hydrobygget i Bygdøy allé 2, og i nord til Hydroparken (atskilt av nedkjøring til et parkeringsanlegg).
Klarabrannen i Stockholm 1751
Forløpet
Brannen utviklet seg til en ildstorm, og hele Klara var et flammehav, og kan sammenlignes med ildstormene som kom i forbindelse med bombingen av tyske byer under den andre verdenskrig. Da kvelden kom lå store deler av Klara forsamling fra Drottninggatan og ned til Klara sjö i ruiner. Klara sjös strandlinje lå ved den tiden lengre østover, omtrent i Vasagatans strekning. Brannen flammet opp igjen og igjen, og stormet fortsatt. Først ved tretiden om søndagsmorgenen var brannen under kontroll. Det rådde panikk. Det var mistanke om at brannen var påsatt og mordbrann.
Mogens Thorsens park
Parken
Mye av parken er brukt til to barnehager, slik at den ikke er offentlig tilgjengelig park i vanlig forstand. Parken har mange store, flotte trær.
Messenger (sonde)
Messenger var en amerikansk romsonde som utforsket solsystemets innerste planet, Merkur. Planeten ble kartlagt med en rekke vitenskapelige instrumenter.
Mogens Thorsens park
Historie
Mogens Thorsens og Hustrus Stiftelse 1863, med formål å gi 50 enker eller ugifte kvinner av den dannede klasse fri bolig i den bygningen som oppførtes på eiendommen. Området lå på løkken Bellevue, som skipsreder Mogens Thorsen kjøpte i 1835.
Messenger (sonde)
Messenger ble skutt opp fra Cape Canaveral i USA 3. august 2004. Den sendte i 2005 et lasersignal tilbake til jorden fra en avstand på 24 millioner km (omtalt i det amerikanske bladet Science). Etter en kronglete reiserute på 7,9 milliarder kilometer ble Messenger i mars 2011 den første sonden som ble satt i bane rundt Merkur. Den gikk i bane rundt Merkur til 30. april 2015 da den krasjet mot Merkur på baksiden av Merkur sett fra Jorden.
Mogens Thorsens park
Historie
Stiftelsens hus lå langs Bygdøy allé og parken omkring dekket det som i dag er Hydrobygget, Hydroparken og Mogens Thorsens park. Hydroparken ble etablert da stiftelsens bygning ble revet og Hydrobygget stor ferdig i 1960.
Loesmoen
Loesmoen er ei øy med Drammenselva i nordøst, Vestfosselva som renner ut i Drammenselva på vestsiden og en arm av Vestfosselva som heter Loeselva (som renner ut i Drammenselva ved Steinberg) på sydsiden. Tidligere ble den også kalt Loesøya, øya er omtrent 10 kilometer i omkrets og er den største i Drammensvassdraget. Loesmoen er en del av Hokksund by i Øvre Eiker kommune.
Messenger (sonde)
Omkostningene er beregnet til ca. 446 millioner amerikanske dollar. Denne summen inkluderer bæreraketten, utviklingskostnader, ferd-operasjoner og databearbeiding.
Navn
Messenger er en forkortelse MErcury Surface, Space ENvironment, GEochemistry, and Ranging (ordrett oversatt: Merkurs overflate, rom-miljø, geokjemi og avstandsmåling). I tillegg til å være et akronym, spiller navnet også på at guden Merkur var budbringeren (engelsk: messenger) i romersk mytologi.
Loesmoen
I forbindelse med fjerning av jernbanebrua ved Steinberg og ny veitrase (E134) mellom Mjøndalen og Hokksund ble deler av Loeselva lagt i rør. Dette har ført til at de fleste nå ikke lenger oppfatter Loesmoen som ei øy.
Øya tilhørte gårdene Østre og Vestre Loe på andre siden av Loeselva, men også deler tilhørte gårdene Horgen og Sanden på den andre siden av Drammenselva. Navnet kommer fra Loe gårdene.
Det har vært bosetting på øya i flere hundre år, befolkningen var knyttet til elva med fløting, transport, fisking og båtbygging. På slutten av 1800-tallet ble det stadig flere og flere boliger på Loesmoen. Det har også blitt etablert en god del industri i området, med bedrifter som Loe Brug, Krogstad Cementvarefabrik, Hokksund Trævarefabrik, Hokksund elektriske sag og høvleri, Norsk Kabelfabrikk, OSO Hotwater, Eiker Vulk, Hellik Teigen med flere. På Loesmoen ligger også Hokksundhallen og Unicare Hokksund. Nå er hele Loesmoen utbygget med boliger og industri.