cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mario Kart 64
Time Trials-modus
I Time Trials-modus kjører du alene i de forskjellige turneringene, og forsøker å fullføre på kortest mulig tid. Så sant du har spilt igjennom den aktuelle turneringen én gang tidligere, vil et spøkelse dukke opp og kjøre din beste rekord, slik at du kan holde følge med hvor godt du ligger an.
VS-modus
I VS-modus spiller to, tre eller fire spiller mot hverandre i en valgfri turnering. Ingen datastyrte motstandere er med i spillet.
Battle-modus
Battle-modusen lar to til fire spillere konkurrere mot hverandre i en egen spilltype. Istedenfor å kjøre kappløp, er man nå inne i en avlukket bane, og forsøker å sprekke motstanderens ballonger. Man har tre ballonger, og man taper når man har mistet alle tre. Spiller man med tre eller fire spillere, vil de to første spillerne som taper bli til en levende bombe, og får muligheten til å krasje inn i de gjenværende motstanderne for å ta deres ballonger.
Spillbare figurer
Totalt åtte figurer fra Mario-universet var spillbare i Mario Kart 64.
Oppfølgere
Mari Kart 64 har senere fått oppfølgere som Mario Kart: Super Circuit til Game Boy Advance, og Mario Kart: Double Dash‼ til Nintendo GameCube.
St. Olavs gate 27 (Oslo)
St. Olavs gate 27 er en bygård i Oslo oppført i 1846. Tidligere har bygningen vært pensjonat, og Rikard Nordraak, som har skrevet melodien til «Ja, vi elsker», bodde en tid i dette huset.
Briar Cliff University
Briar Cliff University  er et privat, kristent universitet i Sioux City i delstaten Iowa, USA. Det ble opprettet i 1930.
Ved universitetet var det 1 146 studenter og 64 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 19 239 for studenter folkeregistrert i USA. Studiene gis opp til mastergradsnivå.
St. Olavs gate 27 (Oslo)
Gaten
I 1841 måtte arkitekten for Slottsområdet, H.D.F.Linstow, legge byens andre paradegate, «Nye Slotsgade», nordover for å ta hensyn tfl Universitetets tomtekjøp nord for Karl Johan. Slik fikk St. Olavsgate det leiet det fortsatt har i dag. Den ble fullt utbygd opp til den katolske kirken først i 1870.
Beboere
Georg Marcus Nordraach (1811–1891) var en norsk malermester. Han kjøpte nr. 27 i 1845 eller i 1846, og huset ble oppført kort tid etter, sannsynligvis etter hans egen plan. Nordraach var en velholden mann, medeier i Alfheim Verksted (tvers over gaten) som laget møbler. Hans søster, Inger Elise, giftet seg med teologen Peder Bjørnson. Deres eldste sønn var Bjørnstjerne Bjørnson. I mai 1850 flyttet den 18 år gamle Bjørnstjerne til St. Olavs gt. 27 for å gå på Heltbergs privatskole (Heltbergs studentfabrikk) i Kristian Augusts gate.
Mange av tidens kjente personer bodde her. Eilert Sundt. Skolemannen Hartvig Nissen og flyktningen og republikaneren Harro Harring fra Sønderjylland, som hadde deltatt i grekernes og polakkenes frigjøringskamp, bodde her. I 1857 vendte den nå 25 år gamle Bjørnstjerne Bjørnson tilbake til huset og bodde hos sin onkel mens han skrev ferdig Synnøve Solbakken. I 1863 kom Bjørnstjerne Bjørnson tilbake fra Tyskland, Italia og Frankrike, og besøkte onkelen i St. Olavs gate. Han samarbeidet med sin fetter Rikard Nordraak om Ja vi elsker i huset.
Rundt 1875 solgte Nordraak bygningen og flyttet til landlige omgivelser i Munkedamsveien 57.
Huset
Huset ble reist i 1846, som gatens største privathus. Det er et av Oslos bedre eksempler på sen empire-arkitektur, og var lenge et av byens største hus utenfor kvadraturen. Opprinnelig var det en T-formet bygning med til sammen 114 rom.
Etter at Nordraak flyttet ut, har huset hatt skiftende eiere og leieboere. Et par av tidens kjente kvinner og menn, som skuespillerinnen Sophie Reimers og L. C. Dahl, forsvarsminister i ministeriet Selmer, var blant dem. Over årene var huset delt mellom studenthybler, boliger for offiserer, kontorer og privatskoler. Rundt århundreskiftet ble huset hotell og påbygd en inngangsportal med søyler. St. Olavs hotell hadde 60 gjesteværelser. I en brosjyre fra 1912 heter det at «Hotel St. Olav er et rolig og stille sted, der også — særlig om vinteren — mottager faste pensjonærer. Hotellets beliggenhet, fjærnt fra de mest befærdede gader med deres larmende trafik, gjør hotellet yndet som oppholdssted for folk der ønsker ro og stillhed».
Reguleringsplan
I 1929 satte kommunen opp en reguleringsplan for Roald Amundsens gate, Frederiks gate, St. Olavs gate (Pilestredet) og Per Sivles gate. Den betinget at huset ble revet. I 1940 var det snakk om å ekspropriere gården, men krigen kom i veien. I 1948 vurderte kommunen saken igjen, men eieren, Margrethe Pedersen, godtok ikke kommunens tilbud. Man fant det da best å vente til forfallet av huset gjorde salgssummen godtakbar. Etter krigen var det mange leger og advokater som hadde sine kontorer i bygningen, særlig etter at Kristian Augusts gate 32 ble revet. Den huset også Norsk Arbeidsgiverforenings arkiver.
Den 4. februar 1947 brøt det ut brann. NAFs arkiver i første etasje og gården ble påført store brannskader. Man søkte om ikke å utbedre skaden, da gården likevel skulle rives, men huset ble pålagt reparert, fordi leietakere hadde så lange kontrakter at rivingen ikke var helt nær forestående. I 1961 overtok kommunen bygningen med det uttrykkelige formål å få det revet, men langvarige leiekontrakter gjorde det igjen uaktuelt de første årene. I 1968 flyttet Sosialistisk Folkeparti inn. I 20 år var det hovedkontor, først for SF, siden for SV, som delte lokalene med en del av de eldre leietakerne. Partiets leiekontrakt betinget at de skulle flytte ut ved rivingen, som fortsatt truet huset.
Allround-NM på skøyter 1952 for damer
Allround-NM på skøyter 1952 for damer ble avholdt 2. og 3. februar 1952 på Øya stadion i Trondheim. Teknisk arrangør var Trondhjems Skøiteklub. Norgesmester ble Randi Thorvaldsen, IF Liv.
St. Olavs gate 27 (Oslo)
Gul Liste
I 1973 reagerte byantikvaren, og begrunnet det med at bygget var enestående i sin art. Omtrent samtidig frafalt man planene om Hausmannslinjen, som forutsatte at huset ble revet. I 1988 ble huset solgt av kommunen. Et firma påskyndet salget for å få kjøpt og restaurert huset. Kommunen solgte det til høystbydende, St. Olavs gate 27 ANS - men Reinsfjell AS hadde hjemmelen. Denne ble i 2013 overført til St. Olavs gate 27 ANS. Blant interessentene var SV, men også TM-bevegelsen, som planla et eget universitet her. Store forandringer ble foretatt. Den bakre del av bygningen ble revet, og inngangspartiet ble forandret. Søylene og balkongen ble revet, og man søkte å gjenskape partiet slik det opprinnelig så ut. Den store sorte marmorkaminen i vestibylen ble fjernet. Det ble installert heis, og hele i bygningen pusset opp etter nær et århundres forfall.
Byantikvaren har vernet (Gul Liste) deler av fasaden ut mot St. Olavs gate 27.
«Humanismens hus»
1. november 1993 flyttet Human-Etisk Forbunds Hovedkontor og Human-Etisk Forbunds fylkeslag i Oslo og Akershus inn, og forble her frem til 17. oktober 2014. Av den grunn kalles bygningen iblant «Humanismens hus».
Anne Toril Eriksen Balto
Anne Toril Eriksen Balto (født 19. juli 1977 i Karasjok) er en norsk-samisk politiker (Sp) som var ordfører i Karasjok kommune fra 2011 til 2015.
Balto er økonomisk rådgiver og utdannet siviløkonom.
Balto er fylkesråd for plan, økonomi og kultur og fylkesrådets nestleder i det sammenslåtte fylket Troms og Finnmark
Sense (molekylærbiologi)
Sense er innenfor molekylærbiologi og genetikk et begrep som brukes til å sammenligne nukleinsyremolekylers polaritet. Avhengig av konteksten innenfor molekylærbiologi kan sense ha en smule forskjelligartede betydninger.
Molekylærbiologer kaller en enkelt DNA-streng sense-strengen (eller positiv (+)) hvis en RNA-versjon av den samme sekvens oversettes eller kan oversettes til protein. Dens komplementære streng kalles antisense-strengen (eller negativ (-) sense). Antisense kan gripe inn i proteinoversettelse, noe som kan anvendes innenfor eksempelvis medisin.
Gashimov Memorial 2015
Gashimov Memorial er en sjakkturnering som arrangeres i Samkir, Şəmkir i Aserbajdsjan fra 16. til 26. april 2015. Tidligere har hovedturneringen hatt seks deltagere som møtte hverandre to ganger hver. I 2015 er det ti deltagere og man møtes kun én gang.
Se også
Gashimov Memorial 2014
Asfalt-cowboy
Asfalt-cowboy (originaltittel: Midnight Cowboy) er en amerikansk dramafilm fra 1969 regissert av John Schlesinger. Hovedrollene spilles av Dustin Hoffman og Jon Voight.
Colpomorpha
Colpomorpha er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse billene lever i Australia. Slekten omfatter bare én kjent art.
Asfalt-cowboy
Handling
Filmen er både en tragikomisk skildring av to menneskeskjebner og et samfunnskritisk portrett av det moderne Amerika.
Joe Buck er en naiv ung mann fra Texas som drar til New York og tror han skal svinge seg til de store høyder ved å selge seksuelle tjenester til rike kvinner. Drømmene knuses imidlertid når han møter storbyens harde virkelighet. I byen møter han den småkriminelle Enrico "Ratso" Rizzo, som med letthet klarer å lure fra ham 20 dollar for så å forsvinne. Joe blir videre kastet ut av hotellet der han bor på grunn av manglende betalingsevne. Rent tilfeldig møter han på Rizzo igjen og de to ender denne gangen opp med å bli kamerater. Etter en stund blir Rizzo alvorlig syk og forteller sin kamerat at han ønsker å flytte til Florida. Etter å ha skaffet noen penger på tvilsomt vis, kjøper Joe bussbillett til seg selv og sin stadig sykere venn med destinasjon for Florida.
Colpomorpha
Utseende
En liten til middelsstor (10-11 millimeter), blank, rødbrun oldenborre, hodet noe mørkere, dekkvingene kastanjebrune. "Snuten" (clypeus) er bredt rundet, antennene åtte-leddete med en tre-leddet vifte. Dekkvingene har utydelige punktrader.
Utbredelse
Arten lever i Australia (Western Australia).
Asfalt-cowboy
Om filmen
Filmen fikk gode kritikker og ble også en kommersiell suksess. Midnight Cowboy ble den første Oscar-vinnende amerikanske filmen som fikk en X-rating ved kinoene. Den høye aldersgrensen skyldest at den ble ansett som nokså kontroversiell på den tiden.
Filmen vant i 1970 tre Oscars, for beste film, beste regi og beste manus. Den vant samme år hele 7 BAFTA-priser, blant annet for beste film. I tillegg til dette vant Jon Voight en Golden Globe for beste nykommer i film.
I 1994 ble filmen funnet betydningsfull nok ("culturally, historically, or aesthetically significant") av USAs Library of Congress til å bli bevart av deres National Film Registry. Filmen ble i 1998 og 2007 kåret til en av de femti beste filmene i amerikansk filmhistorie, i kåringen AFI's 100 Years…100 Movies. Replikken «I'm walking here! I'm walking here!» («Jeg går her!») ble i 2005 kåret til en av de tretti beste replikkene i amerikansk filmhistorie, i kåringen AFI's 100 Years…100 Movie Quotes.
Væren (stjernetegn)
Væren (latin: Aries) (♈︎) er det første stjernetegnet i Dyrekretsen. Mennesker født mellom 21. mars og 20. april er ifølge astrologien født i Væren.
Marsmarken
Marsmarken kan referere til
Navnet kommer fra den romerske stridsguden Mars, og ble opprinnelig tatt i bruk fordi områdene ble brukt til militære formål.
Forvaltningsbyrået for innovasjon og nettverk
Forvaltningbyrået for innovasjon og nettverk (INEA) (meningsoversettelse fra dansk: Forvaltningsorganet for Innovation og Netværk, engelsk: Innovation and Networks Executive Agency) er et forvaltningsbyrå i EU, med hovedkontor i Brussel.
INEA forvalter:
Giuseppe Catalfamo
Giuseppe Catalfamo (født 5. juli 1921 i Catania i Italia, død 22. februar 1989 i Messina) var professor i pedagogikk ved Universitetet i Messina, og representerte en historisk personalisme.
Bjørn Eidsvåg
Bjørn Eidsvåg (født 17. mars 1954 i Sauda) er en norsk sanger, komponist og teolog. Han har utgitt 25 album siden debuten i 1976, og han har blitt tildelt Spellemannprisen fire ganger. Eidsvåg er utdannet cand.theol. ved Det teologiske menighetsfakultet i Oslo i 1980 og er ordinert prest. Eidsvåg har to søsken, musikeren Vigdis Eidsvåg og baker og komiker Eddi Eidsvåg.
Biografi
Bjørn Eidsvåg har vært artist siden 1971. Han er forfatter av en rekke tekster og melodier (nærmere 300 titler pr. vår 2004). Alle utgivelsene foreligger på CD. Bjørn Eidsvåg har dessuten medvirket som sanger og tekstforfatter på flere plateutgivelser med andre artister.
Allemannsland (1993) etablerte ham som en bred artist. Eidsvågs album fra og med Landet lenger bak (1995) har alle solgt over 100,000 eksemplarer, med unntak av Tapt uskyld (1999). Albumet Tålt (2002) solgte over 220,000 og toppet VG-lista i åtte sammenhengende uker.
Bjørn Eidsvåg har vært nominert til Spellemannprisen ti ganger, blant annet for Live in NY York (1981), Passe gal (1983), Landet lenger bak (1995) og På svai (1997). Han fikk Spellemannprisen 1990 i klassen underholdning for albumet Alt du vil ha, ble kåret til Årets spellemann under Spellemannprisen 1997 og fikk Spellemannprisen 2002 i klassen årets låt for duetten «Mysteriet deg» med Lisa Nilsson. Under Spellemannprisen 2006 fikk han tildelt juryens hederspris sammen med Sissel Kyrkjebø og Åge Aleksandersen. Han har i tillegg fått Gammleng-prisen to ganger: i klassen vise i 1996 og veteranprisen i 2017 og Norsk Artistforbunds Ærespris i 2006.
Bjørn Eidsvåg har sittet i styret i GRAMO, NOPA, TONO og Norsk Artistforbund.
Eidsvåg har siden 2009 vikariert som programleder i Radioresepsjonen. Han opptrådte på Rockefeller Music Hall i deres avslutningsshow. I 2017–2018 har han hatt en rolle i tv-serien Presten. Som gjest har han fått kallenavnet «Losen».
I 2010 ga Eidsvåg ut albumet Rundt neste sving som ble en ny salgssuksess. Albumet ble produsert av Thomas Dybdahl, og fra albumet ble «Nede for telling», som har tekst av lyrikeren Helge Torvund, utgitt som singel. Albumet havnet på førsteplass på VG-lista og ble årets mestselgende album i Norge.
21. oktober 2013 ble Bjørns 25. album Far faller sluppet i Norge. Singelen «På rett kjøl», med Kurt Nilsen på gjestevokal, ble sluppet 16. august og nådde helt til andreplass på radiolisten.
I mars 2014 ble Bjørn overrasket på Senkveld med hyllestalbumet Bauta i anledning hans 60-årsdag. Albumet inneholder coverversjoner av Bjørns egne låter fra artister som Maria Mena, Marit Larsen, Bo Kaspers Orkester og Vamp.
I 2014 lanserte Bjørn prosjektet Klassisk Bjørn Eidsvåg der han spilte inn mange av sine mest kjente låter med Kringkastingsorkestret. Prosjektet resulterte i et album samt utsolgte konserter i både Oslo Spektrum og utvalgte konserthus med gjester i 2014. Suksessen ble gjentatt i 2015 med konserter i Oslo Spektrum og DNB Arena i Stavanger.
Teaterforestillinga Etterlyst: Jesus av og med Bjørn Eidsvåg gikk på Det Norske Teatret høsten 2016.
Sunshine Skyway Bridge
Sunshine Skyway Bridge er en bro som binder Saint Petersburg og Tampa sammen. Broen som er 8,85 km lang ble åpnet i 1987 og har to kjørebaner i hver retning.
The Sunshine Skyway Bridge, som strekker seg over Floridas Tampa Bay, er verdens lengste spennkabelbro, med en lengde på 29 040 fot (nøyaktig 5,5 miles, eller ca. 8,85 km). Det er en del av I-275 (SR 93) og amerikanske 19 (SR 55), koblet til St. Petersburg i Pinellas County og Terra Ceia i Manatee County, Florida, som går gjennom Hillsborough Countys farvann. Byggingen av den nåværende broen startet i 1982, og det ferdige broen ble innviet 7. februar 1987. Broen kostet $ 244 millioner til å bygge, og ble åpnet for trafikk 20. april 1987. Den erstattet en eldre bro bygget i 1954 og delvis ødelagt i en kollisjon i 1980 ( Sunshine Skyway Disaster).
Broen er bygget av stål og betong. Den har 21 stålkabler i ni tommers (229 mm) stålrør langs midten. Den er tegnet av Figg & Muller Engineering Group og bygget av det amerikanske Bridge Company. På grunn av høyden over smaragd-grønt Gulfvann, lengden, plassering i en stat med varmt klima og moderne arkitektonisk utforming, er den et populært sted for filming av bilreklame.
Dwight L. Moody
Dwight Lyman Moody (født 5. februar 1837 i Northfield i Massachusetts i USA, død 22. desember 1899 samme sted) var en amerikansk vekkelsespredikant. Han var svigerfar til Mary Moody.
Moody begynte som butikkassistent i Boston. I 1856 åpnet han etter en religiøs vekkelse en søndagsskole i Chicago og medvirket energisk innen storbymisjonen. Veldige skarer flokker til hans og hans medhjelper Ira David Sankeys vekkelsesmøter, og Moody ble en av hovedskikkelsene innen de store amerikanske vekkelsesbevegelsene på 1870-tallet. Ved reiser til England og Skottland bidro han også til å spre disse vekkelsesbevegelsene til Europa.
Moody grunnla The Moody Church, Northfield School og Mount Hermon School i Massachusetts. Han grunnla også Moody Bible Institute og Moody Publishers.
Gjennom sin svenske disippel vekkelsespredikanten Fredrik Franson fikk han stor innflytelse i svensk frikirkelighet på tiden rett før århundreskiftet 1900.
Liv på Mars
Tidlig spekulasjon
Mars polare iskalotter ble observert så tidlig som midten av det 1600-tallet, og de ble først funnet å vekselvis vokse og minke om sommeren og vinteren på hver halvkule av William Herschel i den siste delen av det 1700-tallet. På midten av 1800-tallet visste astronomer at Mars hadde visse andre likheter med jorden, for eksempel at lengden av en dag på Mars var omtrent den samme som på jorden. De visste også at aksehelningen var tilsvarende jordens, noe som betyr at planeten har sesonger på samme måte som jorden – men med tilnærmet dobbel lengde på grunn av mye lengre år. Disse observasjonene førte til en økning i spekulasjonene om at de mørkere albedoformasjonene var vann, og at de lysere var land. Det var derfor naturlig å anta at Mars kunne være bebodd av en eller annen form for liv.
I 1854 teoretiserte William Whewell, et medlem av Trinity College i Cambridge som populariserte ordet vitenskapsmann, at Mars hadde hav, land og muligens livsformer. Spekulasjoner om liv på Mars eksploderte på slutten av det 1800-tallet etter at noen observatører hadde gjort teleskopiske observasjoner av tilsynelatende kanaler på Mars – som imidlertid snart ble funnet å være optiske illusjoner. Til tross for dette publiserte den amerikanske astronomen Percival Lowell boken Mars i 1895, og fulgte opp med Mars and its Canals i 1906 hvor han foreslo at kanalene var skapt av en sivilisasjon som var blitt borte for lang tid siden. Denne ideen inspirerte den britiske forfatteren H.G. Wells til å skrive The War of the Worlds i 1897 hvor han forteller om en invasjon av romvesener fra Mars som hadde flyktet fra planetens uttørking.
Spektroskopiske analyser av Mars' atmosfære begynte for alvor i 1894 da den amerikanske astronomen William Wallace Campbell viste at verken vann eller oksygen var til stede i atmosfæren på Mars. I 1909 var teleskopene blitt så mye bedre enn de var i 1877, og kombinert med den beste perihelopposisjonen kunne man sette en stopp for kanalteorien.
Mariner 4
Mariner 4-sonden utførte den første vellykkede passeringen av planeten Mars og sendte de første bildene av Mars' overflate tilbake til jorden i 1965. Bildene viste en tørr planet uten elver, hav eller noe tegn på liv. Videre viste det seg at overflaten (i det minste de delene de fotograferte) var dekket av kratre, noe som indikerer en mangel på platetektonikk og forvitring av noe slag i de siste 4 milliarder årene. Sonden fant også at Mars ikke har noe globalt magnetfelt som beskytter planeten mot potensielle livstruende kosmisk stråling. Sonden var i stand til å beregne det atmosfæriske trykket til å være 0,6 kPa (sammenlignet med jordens 101,3 kPa), noe som betyr at flytende vann ikke kan eksistere på planetens overflate. Etter Mariner 4 endret letingen etter liv på Mars seg til et søk etter bakterielignende organismer fremfor flercellede organismer ettersom miljøet helt klart var for tøft for disse.
Viking-sondene
Flytende vann er nødvendig for kjent liv og metabolisme, så om vann fantes på Mars kan sjansene for at det støtte liv ha vært bestemmende. Banesondene i Viking-programmet fant bevis for mulige elvedaler i mange områder, erosjon og, på den sørlige halvkulen, forgreinede bekker.
Viking-eksperimenter
Den primære oppgaven for Viking-sondene på midten av 1970-tallet var å utføre eksperimenter designet for å oppdage mikroorganismer i jordsmonnet fordi de gunstige forholdene for utviklingen av flercellede organismer hadde opphørt omtrent fire milliarder år tidligere. Testene ble formulert til å se etter mikrobielt liv likt det som finnes på jorden. Av de fire eksperimentene var det kun Labeled Release-eksperimentet (LR) som returnerte positive resultater som viste økt produksjon av 14 ved første eksponering av jord til vann og næringsstoffer. Alle forskere er enig om to poeng fra Viking-programmet; at radiomerket 14 ble utviklet i Label Release-eksperimentet, og at GC-MS ikke påviste organiske molekyler. Det finnes imidlertid ulike tolkninger av hva disse resultatene betyr.
En av designerne av Labeled Release-eksperimentet, Gilbert Levin, tror hans resultater er en definitiv diagnose for liv på Mars. Dette resultatet er imidlertid bestridt av mange forskere som hevder at superoksidante kjemikalier i jorden kunne ha produserte denne effekten uten at liv er tilstede. En nesten generell konsensus forkastet data fra Labeled Release-eksperimentet som bevis for liv fordi gasskromatograf og massespektrometer, utformet for å identifisere naturlig organisk materiale, ikke oppdaget organiske molekyler. Resultatene av Viking-oppdraget som omhandlet om liv vurderes i beste fall som ufullstendig av det generelle ekspertsamfunnet
Under et seminar ved Geophysical Laboratory ved Carnegie Institution (Washington, D.C., USA) i 2007 ble Gilbert Levins undersøkelser vurdert en gang til. Levin hevder at hans opprinnelige data var riktige ettersom de positive og negative kontrolleksperimentene var i orden.
Et forskerteam fra Salk Institute for Biological Studies, ledet av Rafael Navarro-González, konkluderte med at utstyret (TV-GC-MS) som ble brukt av Viking-programmet for å søke etter organiske molekyler kanskje ikke var sensitive nok til å oppdage lave verdier av organiske materialer. På grunn av enkelheten med prøvehåndtering er TV–GC–MS fortsatt ansett som standardmetode for organisk påvisning på fremtidige oppdrag. Navarro-González antyder at utformingen av fremtidens instrumenter for organisk påvisning bør inkludere andre metoder.
Gillevinia straata
Kravet for liv på Mars, i form av Gillevinia straata, er basert på gamle data omtolket som tilstrekkelig bevis på liv, hovedsakelig av professor Gilbert Levin, Rafael Navarro-González og Ronalds Paepe. Bevisene som støtter eksistensen av Gillevinia straata-mikroorganismer bygger på data samlet inn av de to landingsfartøyene Viking som søkte etter biosignaturer for liv, men analyseresultatene var offisielt ufullstendig.
Som et resultat ville ikke den hypotetiske Gillevinia straata ikke være en bakterie (som snarere er en terrestrisk takson), men et medlem av riket 'Jakobia' i biosfæren 'Marciana' i 'Solariasystemet'. Den tiltenkte effekten av den nye nomenklaturen var å reversere bevisbyrden om livsproblemet, men taksonomien foreslått av Croccoo har ikke blitt akseptert av det vitenskapelige samfunnet og regnes som en enkelt nomen nudum . Videre har ingen ferd til Mars funnet spor av biomolekyler.
Johann Gerhard
Johann Gerhard (født 17. oktober 1582 i Quedlinburg i Tyskland, død 10. august 1637 i Jena) var en tysk luthersk teolog og en hovedkraft i utformingen av det dogmatiske system til 1600-tallets lutherske ortodoksi. I den lutherske tradisjonen sies det om ham at han var, etter Martin Luther og Martin Chemnitz, «den tredje etter hvem der ikke er noen fjerde».
Oppvekst, utdannelse og virke
Gerhard ble født i Quedlinburg (i Stift Quedlinburg, i den nåværende delstaten Sachsen-Anhalt) i en fornem og velstående familie. Faren var Bartholomäus Gerhard og moren Margaretha (født Berndes). Den unge Johann Gerhard karakteriseres som høyt begavet, sensitiv og legemlig svak, men meget flittig og disiplinert i sitt arbeid. Under en alvorlig sykdom i fjortenårsalderen ble han personlig påvirket av sin sjelesørger Johann Arndt, forfatteren til Das wahre Christenthum (Den sanne kristendom), og besluttet seg deretter for å studere og bli en kirkens mann.
Han begynte å studere filosofi ved universitetet i Wittenberg i 1599 og gikk samtidig til teologiske forelesninger; så skiftet han til studiet av medisin i to år.
I 1603 fortsatte han de teologiske studier i Jena, og året etter fikk han en ny tilskyndelse fra Johannes Winckelmann (1551–1626) og Balthasar Mentzer (den eldre 1565–1627) i Marburg.
I Jena dannet han Trias Johannea – de tre Johann'er – sammen med kollegaene Johann Major og Johann Himmel. Skjønt Gerhard på dette tidspunkt stadig var ganske ung, ble han allerede betraktet som den største (da)levende teolog i det protestantiske Tyskland. I tidens «disputationer» var han alltid protagonist, i diskusjonens sentrum, og man søkte hans råd i alle mulige offentlige og private spørsmål vedrørende religion og moral.
Han mottok gjentatte tilbud fra mange universiteter, for eksempel fra Giessen, Altdorf, Helmstedt, Jena og Wittenberg såvel som fra Uppsala i Sverige. Han døde i Jena.
Familie
Johann Gerhard var gift to ganger. Første gang den 19. september 1608 med Barbara (død 30. mai 1611 i Jena), datter av Johann Georg Neumajer og hans frue Elisabeth (født Schröder). De fikk sønnen Johann Georg Gerhard (født 24. desember 1610; død 10. januar 1611).
Andre gang han giftet seg var 30. mai 1614 med Maria, datter av Johann Mattenberg av Gotha. Sammen fikk de 10 barn: Georg Sigismund Gerhard, Magareta Gerhard, Elisabeth Gerhard, Johann Ernst Gerhard den eldre, Johannes Gerhard, Maria Gerhard, Polykarp Gerhard, Johann Friedrich Gerhard, Johann Andreas Gerhard og Anna Christina Gerhard. Fire av barna død som unge.
Forfatterskap
Til de eksegetiske skrifter hører Commentarius in harmoniam historiae evangelicae de passione Christi (1617), Commentarius super priorem D. Petri epistolam (1641), dertil også hans kommentarer til Genesis, Første Mosebok (1637) og til Deuteronomium, Femte Mosebok (1658).
Confessio Catholica (1633–1637) er av en mer kontroversiell karakter; det prøver å vise den evangeliske og katolske, alminnelige karakter i Den augsburgske bekjennelse (Confessio Augustana) ut fra verker av katolske forfattere.
Schola pietatis (1622/23) er en omfattende fromhetsteologisk håndbok.
Charlotte-Amélie de La Trémoille
Charlotte-Amélie de La Trémoille (1652–1732) var hoffdame i Danmark-Norge samt memoarforfatterinne.
Johann Gerhard
Forfatterskap
Hans hovedverk er Loci Theologici (1610–1622), (Teologiske steder, sentrale teologiske emner) i hvilket lutheranisme er utlagt «nervose, solide et copiose», med stor energi, klarhet og en nøyaktighet i detaljen som ikke var sett før.
Novak Roganović
Roganović ble olympisk mester i fotball under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det jugoslaviske laget som vant fotballturneringen foran Danmark og Ungarn. Jugoslavia vant to kamper og spilte en uavgjort i gruppespillet, de vant gruppen på bedre målforskjell enn Bulgaria og gikk videre til semifinale. Semifinalen mot Italia endte 1-1 etter ekstra omganger. Det var 0-0 etter ordinær spilletid, begge lagen scoret i den siste ekstra omgangen. Jugoslavia gikk videre til finalen via loddtrekning. De vant finalen over Danmark med 3-1. Roganović spilte en kamp i turneringen.
Johann Gerhard
Forfatterskap
Dette monumentalverket av en dogmatikk har kommet ut i fire hovedutgaver. Jena utgaven i 1610, Frankfurt/Hamburg utgaven i 1657 (redigert av Johann Ernst Gerhard, forfatterens sønn), Tübingen utgaven i 1762 (redigert av Johann Friedrich Cotta) og Berlin/Leipzig utgaven i 1863 (redigert av Edward Preuss). I moderne tid er Concordia Publishing House i gang med å gi ut en engelsk oversettelse (oversatt av Richard J. Dinda og redigert av Benjamin T. G. Mayes)
Meditationes sacrae fra 1606 (norsk 'Hellige betraktninger') var beregnet til kristelig oppbyggelse og er ofte blitt gjenopptrykt på latin og oversatt til de fleste europeiske språk, også til gresk. Boken bygger på Makarios åndelige homilier som har hatt stor innflytelse i østkirken.
Vita Johannis Gerhardi (Johann Gerhards liv) ble utgitt av Erdmann Rudolph Fischer i 1723, og Das Leben Dr Johann Gerhards i 1858 av Carl Julius Boettcher.
Picton, Lennox og Nueva
Picton, Lennox and Nueva er en gruppe på tre øyer (samt omkringliggende holmer og skjær) ved sørspissen av Sør-Amerika i Chile. De ligger øst for Navarinoøya og er skilt fra Argentinas del av Ildlandet i nord ved Beaglekanalen.
Charlotte-Amélie de La Trémoille
Ekteskap
I København fik hun flere ekteskapstilbud, bl.a fra Peder Schumacher Griffenfeld. I 1680 giftet hun seg i samme by med grev Anton I von Aldenburg, (1633–1680), enkemann med fem døtre etter ekteskap med Augusta Johanna riksgrevinne von Sayn-Wittgenstein-Hohenstein (1638–1669). Han var høyt ansett av Danmark-Norges konge, og var dessuten en meget rik mann. Etter ekteskapet bosatte paret seg på Varel slott nær Oldenburg. Greven døde blott fem måneder etter bryllupet, og i juni 1681 fødte enken sønnen Anton II (1681–1738).
Picton, Lennox og Nueva
Historie
På grunn av sin strategiske beliggenhet sør for Beaglekanalen og mot Atlanterhavet ble øyene også gjort krav på av Argentina, noe som medførte en alvorlig grensekonflikt mellom de to landene. Picton, Lennox og Nueva ga Chile mulige krav på deler av Atlanterhavet, flere andre øyer inkludert Falklandsøyene og en større del av Antarktika. Dessuten var det rykter om funn av gull og olje. De to landene ble enige om å avgjøre konflikten ved voldgift ved Storbritannias dronning Elisabeth II. I mai 1977 avgjorde dronningen at øyene og alle tilliggende formasjoner tilhørte Chile. Argentina nektet å godta avgjørelsen, og forholdet mellom de to landene ble ekstremt spent, og gikk til grensen av åpen krig. I 1979 ble landene enige — via Montevideotraktaten — om å la pave Johannes Paul II megle i konflikten, via sin spesialutsending kardinal Antonio Samorè. Pavens megling resulterte i ratifisering av en avtale om å bilegge konflikten i Roma i mai 1985.
Charlotte-Amélie de La Trémoille
Kamp om arven
Enketilværelsen tilbrakte hun mest på godset Doorwehrt i Gelderland. Herfra kjempet hun en brav kamp mot sine svogere grev Ulrik Frederik Gyldenløve og baron Franz Heinrich von Fridag, som på vegne av kong Christian V, begge gjorde krav på arven etter ektemannen. Dronningen fortsatte dog med å støtte sin slektning.
La Trémoille skrev sine memoarer, som i stor grad er sentrert om oppgjøret omkring sønnens arv. Hun gir et godt tidsbilde på de adelige kretsene hun ferdedes i.
Stari most
Stari most er byens viktigste historiske minnesmerke, og et av de viktigste i hele Bosnia-Hercegovina. Broen symboliserer arven fra ottomansk kultur og ingeniørkunst i Bosnia, og er også en metafor for bro mellom kulturer.
I henhold til en inskripsjon på broen ble den fullført i 974 etter islamsk kalender. Det tilsvarer perioden mellom 19. juli 1566 og 7. juli 1567 i den julianske kalender. Byggingen av broen begynte i 1557 og det tok ni år å fullføre byggverket.
Lite er kjent om byggingen av broen. Alt som er blitt bevart skriftlig er minner og legender og byggmesterens navn Mimar Hayruddin (elev av Sinan, en osmansk arkitekt). Det er mange tekniske mysterier forbundet med byggingen av broen; hvordan stillaset ble reist, hvordan stenene ble transportert fra den ene siden av elven til den andre og hvorfor stillaset ikke forfalt i den 9 år lange byggeperioden.
Det er antatt at Stari most var den lengste enkeltspenns buebroen i verden på den tiden den ble bygget. Broen er i klasse med de største byggverk i sin samtid.
Karakteristikk
Stari most var en fotgjengerbro med ett brospenn. Den var 4 meter bred og 30 meter lang, og reist 24 meter over elven. To forsterkede tårn beskyttet broen: Helebija-tårnet i nordøst og Tara-tårnet på den sørøstre bredden, kalt «brovokterne» (lokalt «'mostari»).
Brospennet ble laget av lokal sten, kjent som «tenelija». Buens form er et resultat av utallige uregelmessigheter som er oppstått som en følge deformasjon av broens «intrados» (dvs. innsiden av buen).
I stedet for fundament har broen forsterkninger av kalksten forbundet til sideveggene langs elvebredden. Målt fra vannstanden om sommeren da elven er 40,05 m, bred, var det reist fundamenter på begge sider til en høyde av 6,53 m, hvor buen ble reist mot sitt høyeste punkt.
Oppføring
Broen ble besluttet bygget av Soliman 2. den store i 1557 som erstatning for en eldre hengebro av tre med tvilsom sikkerhet. Oppdraget med å bygge en bro med slike uvanlige dimensjoner var livsfarlig, og det er sagt at arkitekten, Mimar Hayruddin, forberedte sin egen begravelse den dagen broen var ferdig og stillaset endelig ble fjernet. Hayruddin hadde gått i lære hos Mimar Sinan. Han valgte det smaleste punktet med mest solid og stabil berg på begge sider. Den ble oppført mellom juli 1566 og juli 1567 ifølge inskripsjoner på den opprinnelige broen. Hayruddin tok hensyn til høyeste vannstand under flom slik at broens bue ble høyere enn gatene omkring. Broen hadde ett enkelt spenn på 28 meter og var omkring 4 meter bred. Steinhvelvingen var laget av 456 steinblokker og hadde befestede tårn. Den hadde en slank profil som med sin overflate reflekterte sollyset og elvens grønne farge.
Ødeleggelsen
Under den kroatisk-bosniske krig kjempet bosnisk-kroatiske og kroatiske styrker mot de bosniske regjeringsstyrkene. Broen ble ødelagt den 9. november, 1993. Den hadde allerede fått skader i et serbisk bombardement i 1992. Både serbiske og kroatiske nasjonalister så på broen og det gamle historiske området rundt som en del av den bosniske og islamittiske kultur, og den var ofte utsatt for bombardementer. Broen ble ødelagt med vilje av de bosnisk-kroatiske styrkene. Broen falt etter tre dagers bombing og ble ødelagt på grunn av dens symbolske betydning. Broen hadde liten militærstrategisk betydning. Broen hadde i 427 år tålt jordskjelv og krig.
I 1993 fikk den gamle broen en av mange fulltreffer (56)av artillerigranat nær den ene bredden av Neretva-elven, og den 9. november 1993 falt broen sammen og raste ned i elven.
Gjenoppbygging
UNESCO tok i 1994 initiativ til gjenreising og restaurering av kulturelle monumenter var en del av Dayton-avtalen av 1995. Broen som står på FNs verdensarvsliste, ble gjenoppbygget med støtte fra UNESCO. Broens 1 088 stener ble hugget med samme teknikk som ble anvendt da den opprinnelige broen ble bygget. Kostnadene ved gjenoppbyggingen kom på ca. 12 millioner €. Den ble gjenåpnet den 22. juli 2004
I gjenåpningsseremonien ble det lagt vekt på forsoning mellom de stridende partene, men det var tydelig at mye ondt blod og stridigheter ennå ikke var løst.
Novak Roganović
Roganović spilte sju landskamper for Jugoslavia i 1960.
Kristiansands Fossefall & Elektricitetsværk
Aktieselskabet Kristianssands Fossefald & Elektricitetsværk ble stiftet for levering av elektrisitet til Kristiansand. Selskapet ble konstituert den 1. mai 1899 og det første kraftanlegget, Kringsjå kraftverk, ble satt i drift den 21. november 1900 etter 16 måneders byggetid.
Produksjonen økte også jevnt – i 1908 ble det solgt vel 16 millioner kilowattimer i Kristiansand. Selskapet ble overtatt av Kristiansand kommune i 1914 for en sum av nesten tre millioner kroner.
Esau
Esau (hebraisk: – ʿĒśāw; gresk:  – Ēsaû; arabisk: عِيسُو‎, «hårete» eller «grov» ) er ifølge Det gamle testamente (den hebraiske Bibelen) stamfar til edomittene og eldre tvillingbror til patriarken Jakob. Han opptrer hos Første Mosebok og i de mindre profetene Obadja og Malaki. I Det nye testamente omtales Esau i Paulus' brev til romerne og Brevet til hebreerne, slik som i utsagnet: «Se til at ingen driver hor og lever ugudelig som Esau, han som solgte førstefødselsretten sin for et eneste måltid mat.»
Tvillingene Esau og Jakob var sønner av Isak og den arameiske Rebekka, og sønnesønner av Abraham og Sara. Mens Rebekka gikk gravid, sloss tvillingene i morslivet hennes, og hun rådspurte Gud, som svarte henne:
Av tvillingene ble Esau født først; Jakob kom etter og holdt sin bror i hælen. Isak skal ha vært 60 år gammel da barna ble født.
Esau beskrives som «en dyktig jeger, en mann som holdt til ute på marken», mens Jakob kontrasteres som «en rolig mann som holdt seg ved teltene». Esau hadde «grove» egenskaper ulikt sin tvillingbror. Gjennom hele Første Mosebok beskrives Esau som urettmessig fortrengt av sin yngre tvillingbror Jakob.
Esaus fødsel
Rebekkas tvillingfødsel beskrives slik: «''Den første som kom, var rød og hårete som en fell over hele kroppen. De kalte ham Esau.» Esau er altså «rød» (hebraisk: admoni) og håret som en «fell», «skinnfell» (hebraisk: adderet se'ar''), ord som minner om stedsnavnet Se'ir, en fjellkjede mellom Eilat og Dødehavet som ofte farges røde av solen. 1. Mos 27,11 beskriver Esau som «lodden» (sa'ir) mens tvillingbroren Jakob er «snau» (khalaq). Josvas bok 11,7 opplyser at Jakob tok landet fra «snaufjellet» (Khalaq-fjellet) som stiger opp mot Se'ir.
Ordspillet på Sei'r (, «grov, hårete»), minner om Seirfjellet som lå i regionen Edom der Esau skal ha bosatt seg da han 40 år gammel ble stamfar til edomittene. Navnet Edom er også tilskrevet Esau, i betydningen «rød»,, Edom, fra hebraisk admoni; den samme fargen som beskrev hans hår og hud, og linseretten, den «røde stuingen» han solgte sin fødselsrett for.
Fødselsrett
Oppmuntret av sin mor benyttet Jakob seg av rent bedrageri overfor faren. Rebekka elsket sin sønn Jakob høyere enn Esau, mens Esau var sin fars favoritt. Rebekka ville at Jakob skulle få sin fars godkjennelse som førstefødt. Jakob nølte fordi han regnet med at faren, selv om han var svaksynt, ville merke forskjell på den hårete Esau og hans egen glatthet. Han fryktet sin fars forbannelse, men Rebekka sa: «Den forbannelsen skal jeg ta på meg.» Rebekka fant fram klærne til Esau, la saueskinn om Jakobs nakke og på armene hans, og ba sønnen gå til faren. Isak spurte gjentatte ganger om Jakob var Esau, hvilket han svarte bekreftende på. Da ga Isak sin velsignelse: «Vær herre over dine brødre, din mors sønner skal bøye seg for deg.» Med velsignelsen ble Jakob familiens overhode etter Isaks død og arvet dermed Guds løfte til Abraham.
Da Esau kom tilbake, ble han fortvilt over å ha tapt sin velsignelse, men Isak som innså sitt feilgrep, kunne ikke trekke velsignelsen tilbake. Han skalv voldsomt og sa: «Din bror kom med svik og tok velsignelsen din.» Esau klaget: «''Nå har han lurt meg to ganger. Han tok førstefødselsretten min, og nå har han tatt velsignelsen min også.» Isak måtte innrømme at han hadde satt den yngre sønnen «til herre over deg, og alle brødrene hans har jeg gjort til tjenere for ham...Hva kan jeg da gjøre for deg, sønnen min?» Esau gråt og spurte fortvilet: «Far, har du bare én velsignelse?''» Da sa Isak til ham: Etterpå var Esau ikke bare fortvilt, men også rasende, og aktet å drepe Jakob straks Isak var død. Rebekka fikk høre det, og sørget for å få sendt Jakob til sin bror Laban i Harran. Jakob flyktet for sitt liv og etterlot Isaks buskap og teltene til Esau. Jakob som bedro sin bror, ble selv bedratt av Laban da han måtte arbeide for ham i syv år for å få gifte seg med Labans datter Rakel, kun for å bli lurt og giftet bort til Rakels eldre søster Lea isteden. Han måtte dermed arbeid i enda syv år for å få gifte seg med Rakel. Likevel klarte Jakob ved kløkt og dyktighet å bli så rik at Laban og hans sønner ble misunnelige.
Gustav IV Adolf av Sverige
Gustav IV Adolf (født 1. november 1778, død 7. februar 1837) var konge av Sverige 1792–1809. Han var sønn av Gustav III og Sofia Magdalena av Danmark. Han giftet seg 31. oktober 1797 med Frederike av Baden og ble kronet 3. april 1800. Hans valgspråk var: Gud och folket.
Esau
Fødselsrett
Da Jakob til sist forlot Laban, fryktet at han å bli drept av Esau og hans følge på 400 menn. Han sendte ut en forsoningsgave til broren: «Av det han eide, tok han ut en gave til broren Esau: to hundre geiter og tjue bukker, to hundre sauer og tjue værer, tretti kameler som ga melk, og føllene deres, førti kuer og ti okser, tjue eselhopper og ti esler.» Esau tilga ham da. Han takket nei til gavene, da han selv var blitt meget rik. Jakob unnskyldte aldri sin handling, men uansett bøyde han seg dypt for broren og insisterte på at han tok imot gavene.
Gustav IV Adolf av Sverige
Grunnet nederlaget i finskekrigen mot Russland i 1808-1809, hvor Sverige måtte avstå Finland, ble Gustav IV Adolf avsatt og sendt i eksil etter å ha sittet fengslet en periode på Gripsholms slott. Han levde resten av sitt liv i Mellom-Europa.
Esau
Familie
Esau var førti år da han giftet seg med to kanaanittiske kvinner: Judit, datter til hettitten Beeri, og Basmat, datter til hettitten Elon, til koner. At Esau fant seg koner fra andre folkeslag, var til stor sorg for hans foreldre, tolket som han ikke var verdig å arve Guds løfte til Abraham. Da Esau forstod at Isak så med motvilje på konene hans, og Rebekka hadde sagt: «Hvis Jakob tar seg en hetittkvinne til kone, hva skal jeg da leve for?» dro han til sin fars halvbror Ismael, Abrahams sønn med trellkvinnen Hagar, og giftet seg med Ismaels datter, sin kusine Mahalat.
Gustav IV Adolf av Sverige
Gustav IV Adolf ble konge av Sverige i 1792, bare 14 år gammel, etter at hans far, Gustav III, døde av skadene etter å ha blitt skutt i korsryggen under et maskeradeball i operaen. Hans onkel, Karl, var regent for den umyndige kongen fra 1792 til 1796.
I 1809 forsøkte den eneveldige kongen å flykte med statskassen fra Stockholm. «Flukten mislyktes, kongen ble arrestert og ble til slutt skysset ut av landet», og han «levde resten av livet en omflakkende tilværelse i Europa som oberst Gustafsson.
Esau
Familie
Esaus familie er nevnt på nytt senere i Første Mosebok som da nevner Esaus kanaanittiske hustruer Ada og Basmat, og en tredje ved navn Oholibama (som noe uklart hevdes å være datter av Asa). Det er mulig at de hustruer som er nevnt i kap. 36 er de samme som er nevnt tidligere i kap. 26 til tross for ulike navn, muligens ved at det er to tekstkilder som er føyd sammen av Første Moseboks forfattere.
Gustav IV Adolf av Sverige
Onkelen hans etterfulgte ham som konge og tok navnet Karl XIII. I 1814 ble han også konge av Norge, som et resultat av inngåelsen av unionen mellom Sverige og Norge.
Gustav Adolf døde på vertshuset «Zum Weissen Rössli» i Sankt Gallen i Sveits» i 1837.
Esau
Familie
Esau fikk fem sønner - med Ada: Elifas (hans førstefødte); med Oholibama: Je'usj, Jalam og Korah; og med Basmat: Re'uel.
Etter at Esau og hans folk slo seg sammen med farbroren Ismaels stamme, fordrev de horittene som var huleboere av noe uklar opprinnelse, omtalt som «horittene i Se'ir-fjellene helt til El-Paran, som ligger like ved ørkenen» og det er omtale av «sønnene til horitten Se'ir...Det er horittenes høvdinger, Se'irs sønner i Edom.» Esau bosatte seg selv i denne regionen: «''Esau slo seg da ned i Se'ir-fjellene. Esau, det er Edom.''»
Gustav IV Adolf av Sverige
Oppvekst
Gustav IV Adolf ble født på Stockholms slott som sønn av Gustav III og Sofia Magdalena av Danmark. Det var tidlig ondsinnede rykter om at Gustav III ikke var far til barnet, men Adolf Fredrik Munck, en svensk-finsk hoffmann, som hadde hjulpet til ved kongens debut.
Esau
Død
I henhold til den babylonske Talmud, Talmud Bavli (Sotah folio 13b), skrevet i senantikken, ble Esau drept av Hushim, sønn av Dan, som var sønn av hans bror Jakob, ettersom Esau hadde forstyrret gravleggelsen av den mumifiserte Jakob i Makpela-hulen. Historien ble gjentatt i Den rettskafnes bok.
Jødisk tradisjon
Jødiske kommentarer har hatt et negativt syn på Esau grunnet hans rivalisering med Jakob. Han betraktes som en opprørsk sønn som førte et dobbeltliv til han som 15-åring solgte sin førstefødselsrett til Jakob. Ifølge Talmud skjedde salget av førstefødselsretten umiddelbart etter Abrahams død. Tvillingene var dermed 15 år da dette hendte. I noen versjoner skjedde på den dagen da Abraham døde, slik at han ikke ble vitne til sin sønnesønn Esaus skjebne. Den linseretten som Jakob laget, skal da ha vært ment for hans far Isak som det tradisjonelle sørgemåltid blant jøder.
Gustav IV Adolf av Sverige
Oppvekst
På tross av at kongeparet viste alle tegn på å ha et lykkelig ekteskap ved dronningens første graviditet, ble ryktet ført videre, også av kongens bror, hertug Karl, som igjen fortalte dronningmoren Louise Ulrike. Kongen engasjerte seg dypt i sønnens utdannelse, og han fikk en egen privatlærer allerede to år gammel, adelsmannen Fredrik Sparre. Da Gustav Adolf var tretten år gammel, ble hans far myrdet under et maskeball, et traume som preget den unge tronarvingen.
Regjeringstid
Han tok motvillig over tronen, med sin farbror, hertug Karl, som formynder, mens adelsmannen Gustav Adolf Reuterholm i praksis var den som styrte på vegne av den mindreårige kongen. Den unge kongens privatlærer ble embetsmannen og filosofen Nils von Rosenstein, og kongen lærte seg latin og, uvanlig for en svensk konge, finsk, ironisk også med tanke på at han senere mistet Finland, til Russland.
Gustav IV Adolfs valgspråk ble «Gud och folket». Som myndig giftet han seg i 1797 med Frederike av Baden. Ekteskapet var lykkelig, og i motsetning til sin far var han påtakelig interessert i erotikk, så mye at Sveriges riksmarskalk Axel von Fersen d.y. i forsiktige ordelag forsøkte å be kongen «skona drottningens hälsa».
Motgang og fall
Gustav IV Adolfs politikk og egenrådighet under Napoleonskrigene førte til at tiltroen til ham som regent minsket, noe han ikke tok seg nær av da han anså at han var konge av Guds nåde. Kongens personlige avsky for den franske revolusjonen og Napoleon og hans urealistiske syn på Sveriges militære styrke gjorde at Sverige erklærte Frankrike krig, senere kjent som den svensk-franske krigen (1805–1810).
Misnøyen med kongen hadde vokst i flere år, og våren 1809 tilspisset situasjonen seg på grunn av Sveriges utsatte stilling etter retretten fra Finland. Kuppet mot kongen ble utløst av hans planer om å ta direkte kommando over södra arméen, og den 13. mars 1809 trengte general Carl Johan Adlercreutz og seks andre offiserer seg inn i kongens kvarter på slottet og erklærte at:
Natural Color System
NCS brukes også som betegnelse for de produkter som illustrerer systemet og er selskapsnavn for de virksomheter som markedsfører disse produkter.
Marcel Desailly
Marcel Desailly (født 7. september 1968 i Accra, Ghana) er en tidligere fransk fotballspiller.
Natural Color System
NCS er det eneste fargesystemet som beskriver farger nøyaktig slik et menneskelig øye ser dem. Det finnes uendelig mange farger, og alle kan bli identifisert og kodet innenfor NCS-systemet. I Norge brukes systemet blant annet på malingfabrikantenes fargekart.