cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hearts of Iron 2
Forskning
Hvert land har også en gruppe enkeltforskere som brukes til å utvikle nye doktriner og til teoretisk forskning. Robert Oppenheimer kan for eksempel brukes til å utvikle atomvåpen, mens Heinz Guderian kan brukes til å utvikle nye Blitzkriegstaktikker.
Politikk
Spilleren har posisjonen som statsleder, og velger selv sine regjeringsmedlemmer og militære stabssjefer. De forskjellige kandidatene har forskjellige egenskaper, enkelte kandidater kan for eksempel øke den industrielle produksjonen samtidig som han fører til at partisanaktiviteten øker. I enkelte land er alle kandidatene korrupte, slik at man med regjeringssammensetningen må tenke på å minske skadene heller enn å velge hva slags konstruktiv hjelp man skal få. Generelt sett har demokratier flinkere regjeringsmedlemmer enn despotiske stater.
Hvert land har også flere forskjellige skalaer som beskriver samfunnet. Man har for eksempel en venstre/høyre-akse, en skala for hvor åpent samfunnet er, en skala for isolasjonisme osv. Spilleren kan bare i liten grad endre på disse egenskapene til landet han styrer. Disse egenskapene styrer forholdet til andre land, land har en tendens til å like land med samme styresett som dem selv. Egenskapene har også innenrikspolitiske konsekvenser, i en politistat vil den politiske opposisjonen være praktisk talt ikke-eksisterende, men handel og forskning kan lide under systemet.
Utvidelser
I april 2007 ble Armageddon, en liten ekspansjon til Doomsday, utgitt. Denne var kun tilgjengelig via nedlasting fra nettbutikker for et lavt beløp (omkring 30-40kr), og inneholdt ingen store forandringer. To nye kampanjer var inkludert; begge fiktive og historisk urealistiske situasjoner med noen få balanserte nasjoner (blant annet Preussen, Stor-Sverige, Kosakkene og CSA) som alle hadde like mye industriell kapasitet og potensial ellers, og var mest ment for flerspillermodus. Enkelte småendringer ellers var også inkludert, blant annet mulighet til å legge til brigader til også skip, samt å velge en enhets brigader allerede under planleggingen av den før den sendes til industrien, slik at man slipper å legge til brigadene i ettertid.
I desember 2009 forventes det at en selvstendigstående nedlastbar utvidelse og forbedring av Hearts of Iron II kalt "Arsenal of Democracy" utgis.
Clerus (bille)
Utseende
Middelsstore (den vanligste europeiske arten er 9-15 millimeter), avlange, fint hårete maurbiller, brokete farget i svart, rødt og hvitt. Artene i denne slekten ligner påfallende på maurvepser (Mutillidae), og det er sannsynlig at de etterligner disse.
Levevis
Både larver og voksne biller er rovdyr, men de voksne kan også finnes på blomster der de spiser pollen. Mange lever av treborende insekter.
Carinolesthes
Carinolesthes er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, brunsvarte trebukker med gule tegninger. Antennene er omtrent så lange som kroppen, kraftige, de innerste leddene er sterkt klubbeformede med den utvidete delen fløyelsaktig hårete. Pronotum er tønneformet, med kraftig, tverr-rynket skulptur, dekkvingene jevnt avsmalnende uten pigger i spissen.
Fylkesvei 599 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 599 i de følgende fylkene:
Peder Holt
Peder Ragnar Holt (født 25. januar 1899 i Vardø, død 24. mars 1963 i Vadsø) var en norsk pressemann og politiker (Ap). Han var konstituert fylkesmann i Finnmark før og mot slutten av andre verdenskrig (først fra Sør-Varanger senhøstes 1944, etter at Øst-Finnmark ble befridd av sovjetisk styrker). Han er særlig kjent for innsatsen for å etablere sivilt styre i Finnmark etter den tyske tilbaketrekningen. Holt ble fra 1943 involvert i London-regjeringens hemmelige forberedelser til frigjøringen av Finnmark. Han var konstituert fylkesmann 1944-1945 (fylkesmann Hans Gabrielsen satt fortsatt internert på Grini), og fylkesmann fra 1948 til han døde i 1963.
Han var konsultativ statsråd i Einar Gerhardsens 2. regjering fra 5. november 1945 til 30. juni 1948 (innenfor gjenoppbygging), og fiskeriminister i Oscar Torps regjering (19. november 1951 – 22. januar 1955). Holt satt også som ordfører i Vardø kommune fra 1931 til 1941.
Holt var redaktør av den radikale avisen Finnmarken 1924-1940.
Han ble tildelt Kommandörstecknet av 1. klass av Finlands Lejons orden.
Mikhail Jaroslavitsj
Mikhail Jaroslavitsj (russisk: Михаил Ярославич, født 1271, død 22. november 1318), også kalt Mikael av Tver eller Mikael den hellige, var fyrste av Tver fra 1285. Han regjerte som storfyrste av Vladimir fra 1304 til 1314 og igjen fra 1315 til 1318. Han er en helgen i Den russisk-ortodokse kirke.
Enkelt lagringstetthet
Enkel lagringstetthet (engelsk single density), ofte forkortet SD, er en kapasitetsbetegnelse på magnetlager, vanligvis disketter. Den beskriver bruken av en koding (eller modulasjon) av informasjon ved å bruke FM.
Tidligere disketter brukte denne metoden, men de er nå foreldet.
EM i landeveissykling 2016
EM i landeveissykling 2016 var det 22. europamesterskapet i landeveissykling. Det ble arrangert fra 14. til 18. september i Plumelec i Frankrike. Nice var den opprinnelige arrangørbyen, men på grunn av terrorangrepet ble det flyttet. Det var første gang at mesterskapet hadde et eget ritt for herrer utenom U-23-klassen, men Norge stilte ikke lag.
NorCD
NorCD (etablert 1991) er et norsk plateselskap for folk, jazz, world music og improvisatorisk musikk, ledet av saksofonist og komponist Karl Seglem. En avledning av selskapet var SOFA som fokuserte på europeisk impro, ledet av Ingar Zach og Ivar Grydeland. 10-årsjubileum ble feiret på Blå i Oslo i 2001.
Hugli (distrikt)
Hugli eller Hooghly (bengali: হুগলী জেলা ) er et distrikt i den indiske delstaten Vest-Bengal.
Distriktets hovedstad er Hugli-Chinsurah. Andre større byer er Baidyabati, Bansberia, Bhadreswar, Champdani, Chandannagar, Rishra, Serampore og Uttarpara-Kotrung.
Indre Østfold
Indre Østfold er en kommune i regionen Indre Østfold i Viken fylke. Kommunen ble etablert 1. januar 2020 ved en sammenslåing av de fem kommunene Askim, Eidsberg, Hobøl, Spydeberg og Trøgstad. Kommunen har et samlet innbyggertall på 45.608 innbyggere. Indre Østfold er Norges største jordbrukskommune med 231,35 km² dyrket mark. Indre Østfold kommune består av byene Askim og Mysen, tettstedene Spydeberg, Skjønhaug og Tomter, samt en rekke grender.
Tettsteder
SSB har per oppført ti tettsteder i Indre Østfold kommune.
Hugli (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 5,520,389 innbyggere i distriktet, mot 5,041,976 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 38,62 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 9,14 % i 2011 mot 11,96 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 946 i 2011 mot 951 i 2001.
Mikhail av Vladimir
Mikhail av Vladimir eller Mikhalko Yuryevich (Михалко (Михаил) Юрьевич) (død 20. juni 1176) var fyrste av Tortsjesk fra midten av 1160-årene til 1173, av Vladimir-Suzdal 1175–1176 og storfyrste av Kiev fra 1171.
Han var eldste sønn av Jurij Dolgorukij og hans annen kone. Mikhail ble sendt bort fra Suzdal-landet av sin halvbror Andrej, som tydeligvis ikke likte Mikhails mor. Siden utnevnte Andrej ham til regent i Kiev i 1171, men Mikhail sendte sin yngre bror Vsevolod til Kiev isteden. Da Andrej døde, overtok Mikhail makten i Vladimir. Siden tvang fiendtlige krefter ham til å reise til Tsjerningov. Han kjempet mot en nevø av Andrej og gjenopptok makten i Vladimir i 1175, men døde året etter og ble etterfulgt av Vsevolod.
Ford Mustang
Ford Mustang er en bilmodell fra amerikanske Ford. Den var opprinnelig bygget på plattformen til andre generasjon av nordamerikansk Ford Falcon, en kompaktbil. Den første produksjonsmodellen, en hvit cabriolet med svart interiør, rullet av samlebåndet i Dearborn i Michigan den 9. mars 1964. Ford presenterte den for publikum på Verdensutstillingen i New York 17. april samme år, og på alle tre amerikanske TV-nettverk 19. april. Som et resultat at den ble sluppet på våren, og ikke på høsten som er mer vanlig, så ble den kalt en «1964½» modell av Mustang-fans, og 1965 Mustang var bilprodusentens mest vellykkede lansering siden Model A. Det var en av de helt klart mest vellykkede nylanseringene i bilindustriens historie, og ga nærmest opphav til opptøyer ved Ford-forhandlere rundt om i USA. Mustangen har gjennomgått mange forandringer og er nå i sin.
Mustangen var opphavet til termen «pony car» og dens bilklassifisering i USA, en sportscupé med langt panser og kort hekk, og ga opphav til konkurrenter som Chevrolet Camaro, , Pontiac Firebird og AMC Javelin så vel som Chryslers fornyede Plymouth Barracuda og den første generasjonen av Dodge Challenger. Mustangen er også kreditert for å ha inspirerert designet av kupér som Toyota Celica og Ford Capri, som ble importert til USA.
Første generasjon (1964–1973)
Stylingen lignet biler som kostet hundrevis av dollar mer, med langt panser og kort bagasjeromslokk. Dette minnet om biler som Jaguar E-type,Chevrolet Corvette og to-seters Ford Thunderbird, med en snev av Ferrari rundt grillen. Mustang fikk et antall priser fra bilindustrien i sitt første år, inkludert bladet Motor Trends «Årets bil», sikkerhetsbil for løpet Indianapolis 500 i 1964 og som første bil Tiffanys designpris.
Teknikk
På tross   av stilen og det sportslige imaget, så var Mustang bygget opp av velprøvde komponenter. Mye av rammen, hjulopphenget og drivverket kom fra Ford Falcon og motorene fra mellomklassebilen Ford Fairlane. Bilen var bygget på en konvensjonell ramme fra 1964-modell Falcon, med langsgående firkantrør og fem sveisede tverrliggere. Selv om de fleste Mustanger var hardtoper, så ble cabrioleten utviklet først, for å komme konstruksjonsproblemer med den mindre stive karosserkonstruksjonen uten tak i forkjøpet.
Lengden til Mustang og Falcon var identisk på 4613 mm, selv om akselavstanden på Mustang var kortere (2743 mm). Med en bredde på 1732 mm var også Mustang smalere, selv om sporvidden var nesten identisk. Egenvekten med seksylindret motor var på rundt 1170 kg, og en fullt utstyrt modell med V8 var på rundt 1360 kg.
Martinus Galschiøt
Martinus Galschiøt (født 11. desember 1844 i Helsingør, død 24. januar 1940) var en dansk forfatter og redaktør.
Ford Mustang
Teknikk
Som Falcon og Fairlane hadde Mustang uavhengig hjuloppheng framme, med et system med korte og lange bærearmer (SLA) med skruefjærer («spiralfjærer») montert over den øvre bærearmen. Bakre hjuloppheng var en stiv aksel med bladfjærer. Standardbremsene var 9 toms (229 mm) trommelbremser fra Falcon på sekssylindrede modeller og 10 toms (254 mm) på åttesylindrede modeller. Bremsene var ikke tilstrekkelige, og snart ble skivebremser tilgjengelig framme. Styringen var lett, men langsom, med fem omdreininger på rattet fra side til side og en utveksling på 27,0:1. Servostyring som tilleggsutstyr forbedret dette til 21,7:1, med 3,7 omdreininger fra side til side. Den raskere utvekslingen kunne også fåes på manuelt styrte modeller, men på bekostning av tyngre styring.
Martinus Galschiøt
Galschiøt tok i 1870 magistergrad i nordisk filologi. I 1872 studerte han i Stockholm og Uppsala på det Oehlenschläger-Tegnérske stipend. Deretter var han fra 1873–75 i Italia.
Ford Mustang
Skreddersøm
Både salgssuksessen og overskuddet fra en rimelig bil som Mustang kom fra tilleggsutstyr. Selv om Ford ikke var først ute med en omfattende liste med tilleggsutstyr, ga det kundene mulighet til å tilpasse bilen til både budsjett og smak. Det førte også ofte til at salgsprisen lå flere hundre dollar over grunnprisen, noe som ga både forhandlerene og fabrikken et overskudd.
Martinus Galschiøt
Umiddelbart etter hjemkomsten ble han litterær-estetisk medarbeider i den danske avisen Dagbladet (1875–83) og korrespondent til Stockholms Dagblad. Som tilhenger av den litterære bevegelse i 1890-årene deltok Martinus Galschiøt aktivt i kampen, om enn ikke ute i de ytterste linjene.
Ford Mustang
Skreddersøm
Andre tilvalg var differensialbrems, felger eller hjulkapsler, servostyring, servobremser, klimaanlegg, senterkonsoll, vinyltrekk for taket, forskjellige radioer, sofa i stedet for separate seter og diverse annet. Listen fortsatte å vokse gjennom tidene, og inkluderte senere valg som interiørendringer og GT-pakke. Denne siste inkluderte skivebremser framme, sportstunderstell og annet. Utvalget motorer ble også større.
Ut på markedet
Bilens lansering på markedet stemte overens med at den første bølgen av «babyboomen» begynte å jobbe og skapte en sterkere økonomi. Ingen annen amerikansk bilprodusent hadde på den tiden en rimelig, men ungdommelig bil på programmet, og Iacocca visste å utnytte dette. Selv om han presset på gang på gang for å få bilen i produksjon, falt hans forslag på stengrunn. Ford hadde fremdeles økonomiske problemer etter av Edsel-avdelingen gikk under sent i 1959, og Fords toppledelse under Robert McNamara var ikke villige til å ta en slik stor risiko.
Martinus Galschiøt
Hans evne til å samle mennesker om seg og gi hver sitt har utmyntet seg i en betydelig utgivervirksomhet. Han er særlig kjent for det illustrerte storverket Danmark i Skildringer og Billeder af danske Forfattere og Kunstnere fra 1887–1893. Han var redaktør av Tilskueren 1893-1900, og ga i 1895 ut en illustrert håndbok om Thorvaldsens Museum.
Ford Mustang
Ut på markedet
Iacocca fikk til slutt grønt lys for å produsere Mustangen i midten av 1962, noe som ga utviklingsavdelingen bare 18 måneder på å designe og utvikle bilen. På tross av dette ble modellen ferdig på tiden og innenfor budsjettet, mye takket være at de brukte eksisterende deler fra andre Ford-modeller. På designsiden gikk de utover mye av Ford-praksises på den tiden, og utnyttet det siste innenfor tidens stanseteknologi for å lage kompliserte kurver. Sidevinduene var også krumt sikkerhetsglass, noe som på den tiden var relativt dyrt å få til feilfritt. Selv om rammen var fra Falcon, så var karosseriet totalt forskjellig, med lenger akselavstand, videre sporvidde og lavere seteposisjon. En annen nyhet kom også på Mustang: «Torque box», en avstivning av karosseriet som ga Mustang bedre kjøreegenskaper enn mange andre biler fra samme tidsperiode.
Martinus Galschiøt
28. oktober 1890 giftet han seg med Henriette Cathrine Wiibroe (født 30. oktober 1847).
Ford Mustang
Fra sportslig bil til sportsbil
Tidlig i karrieren var Mustang tilgjengelig enten som hardtop eller cabriolet. Dog var en kombiversjon under vurdering i designfasen. Da 1965-modellen kom i produksjon i september 1964 kom også en 2+2 kombivariant, med skrå bakrute og luftinntak.
Dette var karosseriformen den kjente bilbyggeren og tidligere løpsføreren Carroll Shelby kom til å konvertere til ren løpsbil for å møte Chevrolets Corvette på likefot. Ford støttet denne satsingen, og leverte hvite kombier med svart interiør fra fabrikken i San Jose, California. Disse kom med HiPo 289-motor, firetrinns manuell girkasse, skivebremser framme, men manglet panser, bakseter og merker. Disse ble konvertert til gatebiler, løpsbiler og dragbiler i Shelbys verksted ved Los Angeles International Airport. Opprinnelig ble de kalt GT-350.
Selv bilens grunnkonstruksjon ble stivet av i front, med en støtte av vinkeljern på eksportmodellene og et såkalt Monte Carlo-stag som koblet sammen støtdempertårnene under panseret. Shelbys innflytelse på bilen minsket etter hvert som Fords øket, men årgangene 1965–1970 og storebroren GT-500 med «big-block» motor er i dag svært ettertraktede samleobjekter. Andre tunere fulgte i Shelbys fotspor, og Mustang ble levert i mange spesialvarianter opp gjennom årene.
Industrien reagerer
I løpet av de to første produksjonsårene produserte de tre fabrikkene i San Jose, Dearborn og Metuchen i New Jersey nesten 1,5 millioner Mustanger, en rekord som har stått siden. Konkurrentene General Motors (GM) og Chrysler ble satt på sidelinjen. Chrysler hadde akkurat kommer med Plymouth Barracuda, en bil som senere skulle bli en suksess, men i begynnelsen bare var en Plymouth Valiant med annen karosseriform. GM på sin side trodde de hadde en konkurrent i Corvair Monza med bakmontert motor, men den kom ikke i nærheten av salgstallene til Mustang. Monza var bare tilgjengelig med sekssylindret motor, i motsetning til Mustangs V8-ere. GM kom ikke med noen troverdig konkurrent før de kom med 1967-modellene av Chevrolet Camaro og Pontiac Firebird. Selv Lincoln-Mercury kom med en Mustang-konkurrent i 1967, den noe mer påkostede Mercury Cougar. Dette modellnavnet var egentlig gitt til Mustang i utviklingsfasen. I 1968 kom American Motors (AMC) med Javelin og senere med den kraftigere toseteren AMX.
Alle disse små, sportslige og ofte kraftige bilene ga opphav til begrepet pony car, avledet av navnet på bilen som startet det hele. 1968-modellen sementerte sin popularitet da den ble Steve McQueens foretrukne bil i suksessfilmen Bullitt, hvor den ble kjørt mot Dodge Charger i en berømt biljakt gjennom San Franciscos gater.
Mustangen vokser opp
Denne var tilgjengelig bare i 1969 og 1970, og så ut som en vanlig Mustang SportsRoof (det nye markedsføringsnavnet for fastback-utgaven), bare med muskelutgaven Mach 1's interiør. Den hadde ingen av de prangende merkene eller fargene som var vanlige på den tiden. Bare et luftinntak på panseret, 15 tommer (380 mm) «Magnum 500»-felger med Goodyear Polyglas dekk og et lite merke med «BOSS 429» på hver skjerm avslørte at den største og kraftigste Ford V8 noensinne var montert under panseret. Det var ikke hentet ut spesielt mye krefter av motoren, både på grunn av løpsreglement og forsikringskostnader, så den kom med 280 kW rett fra fabrikken, selv med mange løpsdetaljer på motoren. En 50 til 75 kW ekstra var tilgjengelig så snart den enslige originale forgasseren, det trange inntaket og eksossystemet var byttet ut. Servostyring var obligatorisk, men verken automatgir eller klimaanlegg var tilgjengelig. I det siste tilfellet var det ganske enkelt ikke plass under panseret.
I samme toårsperioden ble det også tilgjengelig en annen bil som ble produsert for å godkjennes til løpsbruk. Dette var Boss 302, som skulle brukes i den nye Trans-American klassen. Ford forsøkte her å kombinere kjøreegenskapene til en sportsbil med motorkraften til en muskelbil, og pressen var svært positive til resultatet. De omtalte den som «bilen GT-350 skulle ha vært». Bilen hadde dekaler og farger fra Ford-designeren Larry Shinoda og en ny 1968-modell motor på 4,9 liter med topp fra den kommende 1970-modellen på 5,8 liter. Denne var god for 216 kW, og hadde en firetrinns manuell kasse. Ford hadde egentlig tenkt å kalle bilen Trans Am, men Pontiac kom dem i forkjøpet med en spesiell variant av Firebird.
Andre generasjon (1974–1978)
Mustang ble nå basert på den større mellomklassebilen Ford Fairlane/Mercury Comet i stedet for den kompakte Falcon, og bilen ble stadig større og tyngre. Toppen ble nådd med 1971-73-modellene, tatt fram under Fords nye designsjef Semon «Bunkie» Knudsen, opprinnelig fra General Motors.
Under Knudsens ledelse ble de siste big-block Mustangene solgt, nemlig 429 Super Cobra Jet fra 1971, med 280 kW motor. Motorvolumet ble begrenset av strengere utslippskrav i USA, og 5,8 liter på 1972 og -73-modellene ble den største motoren. Ytterligere to kraftige motorer ble introdusert i 1972, kalt 351 HO og 351 Cobra Jet. Begge bilene hadde brukbare ytelser, men nådde ikke opp til de tidligere Boss- og Cobra Jet-modellene. Amerikanske bilprodusenter byttet også fra brutto til netto dreiemoment og effekt i 1972, noe som gjør det vanskeligere å sammenligne tall. Denne nye bilen var radikalt forskjellig fra normen på 1960-tallet, og Ford fikk et utall brev som forlangte at Mustang skulle gå tilbake til det tidligere konseptet.
I 1974 kom den kortlivede Mustang II, utnevnt til Motor Trends «Årets bil» i USA. Den var mindre og likere den opprinnelige Mustangen, men selv om Icocca insisterte på et kvalitetsnivå over det som ellers var vanlig i amerikansk bilindustri, ble bilen kritisert for at den var både mindre og tyngre enn den opprinnelige Mustangen. Den var tilgjengelig som hardtop og kombi, med en 2,3 liters rekkefirer med overliggende kamaksel. En 2,8 liters V6 var det eneste alternativet, hvilket betød at den populære V8-utgaven for første og siste gang ikke var tilgjengelig i 1974. Ford fikk en mengde brev og artikler i pressen som krevde at V8eren skulle komme tilbake.
Siden det aldri var ment å ha en V8 i bilen, ble det nå et jag for å få redesignet den så en 4,9 l (302 kubikktommer) kunne leveres før 1975-modellen kom på markedet. Som forgjengeren hadde Mustang II opphavet sitt i en annen kompakt bil, nemlig Ford Pinto. Forskjellene her var dog større enn mellom den originale Mustangen og Falcon. Bilen solgte godt, med mer enn 400 000 levert første året. Det kan også nevnes at fire av de første fem årene med Mustang II er på topp-10-listen over salgsår for Mustang-serien.
Oljekrisen i 1973, økte forsikringspremier og strengere amerikanske sikkerhets- og utslippskrav gjorde denne typen biler mindre populære. Chrysler avsluttet produksjonen av Barracuda og stallkameraten Dodge Challenger i 1974, og GM var nær på å ta Camaro og Firebird ut av produksjon. På tross av dette, og på grunn av at Mustang tross alt solgte bra, kom en ny modell i 1979. Denne ble utviklet under Fords nye designsjef Jack Telnak. Denne nye modellen var basert på Fords Fox-plattform, og førte videre linjene fra forgjengerene.
1979–1982
1979-modellen var litt større og litt mer komfortabel enn forgjengerene. 2,3 liter firesylindret motor fra forgjengeren ble beholdt, og ble også solgt et år med turbo og 132 hk, men denne siste versjonen ble snart droppet på grunn av pålitelighetsproblemer. Mustang II's 2,8 litere Cologne-motor ble også med bare ett år. Denne motoren var produsert av Ford i Europa. 302-motoren kom også tilbake, med 140 hk ved 3200 omdreininger i minuttet. Mustang ble igjen «pace car» på Indianapolis 500, og det kom en «Indy 500»-spesialutgave for å markere dette.
Fords 200-kubikk rekkesekser erstattet Cologne V6 i 1980. En ny 255-kubikk V8 kom også, og dette ble den eneste V8 som ble solgt i 1980 og 1981. I bunn og grunn var den en nedborret 302, og klarte bare 118 hk effekt. Dette var det laveste som noensinne ble solgt i en Mustang V8.
John Pfahl
John Pfahl (født 17. februar 1939 i New York City i USA, død 15. april 2020 i Buffalo) var en amerikansk fotograf.
Ford Mustang
1979–1982
Det ble pustet nytt liv i merket med Mustang GT i 1982, med ny 302-kubikk (5 liter) V8 med en del tekniske forbedringer. Denne ytte 157 hk, og denne bilen var på den tiden en av de raskeste amerikansk-produserte bilene.
.ca
.ca er Canadas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Ford Mustang
1983–1986
3,8 liter Essex V6 (232-kubikk) erstattet 200-kubikk rekkesekser. 255-kubikken solgte dårlig og ble tatt ut av sortimentet etter 1982. En cabriolet kom tilbake i 1983, som svar på Chryslers 1982-modeller. Mustang GT fikk også en 4-løps forgasser og nytt luftinnsug, og effekten økte til 175 hk. 1984 var jub.år for Mustangen og det ble produsert en utgave som fikk betegnelsen GT350. Den var en spesialmodell, bygd på GT utgaven, som ble levert med 4 syl turbo motor og manuell giring. 2 ulike HO 5liters V8, en med automat og den andre med manuell gir. Totalt ble det produsert i overkant av 5000 eksemplarer, altså en virkelig sjeldenhet.
John Pfahl
Biografi
John Pfahl var født i New York City men vokste opp i Wanaque i New Jersey. Han er kjent for sine landskapsfotografier, slik som hans serie «Altered Landscapes» fra 1974. Han fikk en BFA fra Syracuse University i School of Art og sin MA fra Syracuse University i School of Communications. Han underviste ved Rochester Institute of Technology i Rochester i New York fra 1968 til 1983. Senere var han professor ved University of New Mexico i Albuquerque. I 2012 underviste han ved University at Buffalo, The State University of New York.
.ca
Historie
Domenenavnet ble opprinnelig tildelt av Jon Postel, operatør ved Internet Assigned Numbers Authority (IANA), til John Demco fra University of British Columbia (UBC) i 1988.
John Pfahl
Biografi
John Pfahl døde 15. april 2020, i Buffalo av COVID-19.
Ford Mustang
1983–1986
Den sjeldne Mustang SVO kom også i 1984, med en forbedret 2,3 liter turboladet rekkefirer. Den hadde også gode bremser og kjøreegenskaper, men en høy pris gjorde at den kraftigere Mustang Gt med 5 liter V8 solgte bedre. I 1986 kom Ford med den første 5-liter med innsprøytningsmotor, noe som ga GTen bedre egenskaper og mer kraft.
1987–1993
I 1987 fikk designet av Mustang en overhaling for første gang på åtte år. Både eksteriøret og interiøret ble forandret. Den lignet nå den tidligere SVO-utgaven, og passet bedre inn i Fords designlinje ellers. Denne utgaven var den som hadde blitt produsert lengst, og ble svært populær grunnet lav pris og høy ytelse. V6en forsvant, og 2,3 liter rekkesekseren fikk innsprøytning. Motorprogrammet besto derfor bare av 2,3 liter rekkefirer og 5 liter V8.
Fjerde generasjon (1994–2004)
Høsten 1993 gjennomgikk Mustang sin første store redesign på femten år. Kodenavnet «SN-95» ble gitt av produsenten for 1994-1998, det var basert på en oppdatert versjon av bakhjulstrekk Fox plattform kalt «Fox-4». som var navnet på den «nye kantede» chassiestilen for 1999-2004 bilen. Den nye styling ble utført av Patrick Schiavone som innarbeidet flere designelementer fra tidligere Mustanger. For første gang siden 1974 var en hatchback coupe modell ikke tilgjengelig.
Denne generasjonen var den første til å bli offisielt solgt i Australia av Ford Australia. På grunn av det faktum at denne versjonen aldri var designet for høyreratt, Ford Australia leide inn Tickford til individuelt konvertere 250 Mustangs og endre dem til å møte australske regler.
Basismodellen ble levert med en 3,8 OHV V6 (232 cid) motor oppgitt til 145 bhp i 1994 og 1995, eller 150 bhp (1996–1998), og var koblet til en standard 5-girs manuell girkasse med en 4-girs automatgirkasse som tilleggsutstyr. Opprinnelig ble 302 cid pushrod small-block V8 motoren benyttet i 1994 og 1995 Mustang GT og Cobra, men Ford pensjonerte deretter denne motoren etter nesten 30 år i bruk, og den ble erstattet av den nyere Modular 4.6 L (281 cid) SOHC V8 motoren i 1996 Mustang GT. 4.6 L V8 motoren ble utgangspunktet oppgitt til 215 bhp, 1996–1997, men ble senere økt til 225 bhp i 1998.
For modellåret 1999 fikk Mustang Fords New Edge-design med skarpere konturer, større hjulbuer og folder i chassiet, mens dens grunnleggende proporsjoner, interiørdesign og chassis forble lik den forrige modellen. Mustangens drivlinje ble videreført for 1999, men dro nytte av nye forbedringer. Standardmotoren 3.8 L V6 hadde et nytt split-port induksjonssystem, og var oppgitt til 190 bhp 1999–2004, i 2001 ble bhp økt til 193. mens Mustang GT-modellenes 4.6 L V8 så en økning i ytelse til 260 bhp (1999–2004), som et resultat av blant annet redesignet head. Det var også tre alternative modeller som ble tilbudt i denne generasjonen: 2001 Bullitt, 2003 og 2004 Mach 1, så vel som den 320 bhp 1999 og 2001, og 390 bhp 2003 og 2004 Cobraen.
Femte generasjon (2005–2014)
For produksjonsårene 2005 til 2010 var basismodellen bestykket med en 210 hp støpejernsblokk 4.0 L SOHC V6, mens GT-modellen hadde en aluminium blokk motor på 4.6 L SOHC 3-ventilers Modular V8 med variabel kamaksel timing som yter 300 hp. Basis-modellene hadde en Tremec 3650 5-girs manuell girkasse med Fords 5R55S 5-girs automat som tilleggsutstyr. Automat-GTer har også denne, mens manuelle GT-er har Tremec TR-3650 5-girs kasse.
Modellåret 2010s Mustang ble sluppet våren 2009 med et redesignet eksteriør og en redusert luftmotstandskoeffisient på 4% for basismodellen og 7% for GT-modellene. Motoren for basismodellen av Mustang var uendret, mens GT-modellenes 4.6 L V8 var oppgradert til en ytelse av 315 hp ved 6000 rpm og 325 lbft av dreiemoment ved 4255 rpm. Andre mekaniske funksjoner inkluderte nye fjærversjoner og dempere, friksjons- og stabilitetskontrollsystemer som standard på alle modeller, samt nye hjulstørrelser.
Motorprogrammet ble revidert i 2011, samt at girkassevalget innkluderte Getrag-Ford MT82 6-girs manuell girkasse eller 6R80 6-girs automatkasse basert på ZF 6HP26 girkasseen lisensiert for produksjon av Ford. Elektrisk servostyring erstattet den tradisjonelle hydrauliske versjonen. En ny 3,72 L (227 cu. in.) V6 aluminium motorblokk motor som veier 40 lb mindre enn den tidligere versjonen. Med 24 ventiler og «Twin Independent Variable Cam Timing» (TiVCT), den yter 305 hp og har 280 lbft dreiemoment. 3,7 liters motoren kom med et nytt dobbelt eksossystem; forbruket ble redusert til 1,24l/10km bykjøring og 0,76l/10km langkjøring. GT-modellene innkluderte en 32-ventilert 5,0 liters motor (4951cm² eller 302,13 cu. in.) (også referert til som «Coyote».) som ytet 412 hp og 390 ft-lbs i dreiemoment. Brembo-bremser var tilleggsutstyr sammen med 19-tommers felger og performancedekk.
Shelby GT500ene har 5,4 liter kompressormatet V8-motor som er laget av aluminium som gjør den 102 lb lettere enn støpejernamotorer fra tidligere års modeller. Den var oppgitt til å yte 550 hp med et dreiemoment på 510 lbft.
For modellåret 2012 ble en ny Mustang Boss 302 versjon introdusert. Motoren hadde 444 hp med et dreiemoment på 380 lbft. En «Laguna Seca» utgave var også tilgjengelig.
I andre kvartal av 2012 lanserte Ford oppdatert Mustang-modeller som en tidlig 2013 modell. Shelby GT500 hadde en ny 5,8 liter kompressormatet V8 som ytet 662 hp. Shelby- og Boss-motorer kom med en seksgirs manuell girkasse. GT- og V6-modellenes justerte utseende hadde blant annet grillen og luftinntaket fra 2010–2011 GT500. Baklysene ble erstattet av LED-enheter og baggasjelokket fikk et sort kosmetisk panel på alle utstyrsnivåer. GT-ens 5,0 liter V8 fikk åtte flere hestekrefter fra 412 hp til 420 hp.
Sjette generasjon (2015–)
Den sjette generasjonen av Mustang ble avduket den 5. desember 2013 i Dearborn i Michigan, New York City, Los Angeles i California; Barcelona i Spania, Shanghai i Kina og Sydney i Australia. Fords kodenavn for projektet er S-550.
Blant endringene er chassiet breddet med 3,75 cm (1,5 tommer), senket 3,5 cm (1,4 tommer), trapesformet grill og et 6,875 cm (2,75 tommer) lavere bagasjelokk, så vel som nye farger. Volumet inne i bilen for passasjerene er økt til 2,39 m³, samt det er tre motoralternativer: 2,3 liter EcoBoost 310 hp fire-sylindret, 3,7 liter 300 hp V6 og 5,0 liter Coyote 435 hp V8, med enten en Getrag seksgirs manuell eller seksgirs automatisk girkasse med rattgir (engelsk paddle shifter).
2015 Ford Mustang vil ha et nytt uavhengig bakhjulsoppheng, utviklet spesielt for denne nye modellen.
Andrew English i Daily Telegraph skriver, «Styringen har ikke nøyaktigheten til tyske eller Jaguar rivaler; den er litt gummiaktig og nummen, men har god linearitet og respons. Frigjøringen bakhjulene fra hverandre med begrenset-slip diff har gitt Mustangen en ny stabilitet og nøyaktighet på kuperte veier og bakhjulene følge nå fronten i stedet for å styre seg selv. Og grepet er rett og slett oppsiktsvekkende, spesielt fra 275/40/19 Pirelli P-Zero dekkene bak på V8en.»
2015 Mustang vil bli solgt også utenfor Nord-Amerika. Tom Barnes, Ford Mustang ingeniør, fortalte til Bloomberg Television, «Vi kommer til å selge til over 120 land, og vi kommer til å produsere biler med både venstre- og høyreratt, og vi kommer til å tilby både fastback og cabriolet, men til sist er bilen virkelig en Mustang.»
2015 årsmodellen av Mustang er planlagt å være hos forhandlerne innen november 2014.
Nåværende tredjeparts utgaver
Ford Mustang GT Sist produsert i 2006
I populærkulturen og film
I 1966 spilte Wilson Pickett inn sangen Mustang Sally. Den omhandler en mann som kjøper en Mustang for hans utakknemlige kjæreste. Den har blitt beskrevet av en kulturhistoriker som «gratis reklame for Ford Motor Company».
Steve McQueen kjørte en Mustang i den berømte biljakten i 1968 filmen Bullitt. Som et resultat av det og andre Hollywood filmer «nøt bilen kjendisstatus i 1960».
En 1971 Mustang Mach 1 var med i James Bond-filmen, Diamonds Are Forever (1971). Av de tre kjente kjøretøyene som påstår å ha en direkte kombling til filmen, har kun en M-code bil - VIN #1F05M160938 - blitt påvist autentisk.
H.B. «Toby» Halickis 1974 uavhengige film, Gone in 60 Seconds inneholdt - og spilte en sentral rolle - Eleanor, den eneste Ford Mustang i historien til å få skuespiller kreditering i en film. Filmen holdt rekorden for de fleste vrakede biler på skjermen - 93 - inntil 1980, når The Blues Brothers overgikk den rekorden ved å ødelegge 10 flere biler.
I 2000 ble filmen Gone in 60 Seconds innspilt igjen, den har en custom 1967 Mustang fastback - ved navn Eleanor i referanse til bilen i 1974-filmen - kjørt av Nicolas Cage.
En United States Navy rekrutteringsreklame inneholdt: «The Beach Boys. Eplepai. '67 Mustang. Tre ting verdt å kjempe for…» («The Beach Boys. Apple pie. The ’67 Mustang. Three things worth fighting for…»)
Priser
Mustang kom på det amerikanske bladet Car and Drivers topp-10-liste fem ganger; i 1983, 1987, 1988, 2005 og 2006. Mustang ble også nominert til Nordamerikas Årets Bil i 2005, og vant Årets Bil i Canada samme år.
Aitne (måne)
Aitne er en av er en av månene til Jupiter. Den ble oppdaget 11. desember 2001 av Scott S. Sheppard, David C. Jewitt og Jan Kleyna og gitt overgangsnavnet S/2001 J11. Månen har en diameter på rundt 3 kilometer.
Navnet kommer fra en siciliansk nymfe som ble en av erobringene til Zevs.
.ca
Historie
På den årlige canadiske internettkonferansen i Halifax, Nova Scotia i 1997, bestemte det canadiske internettsamfunnet å gjennomføre en reform av registreringsenheten for .ca, med det for øye å liberalisere registreringsprosedyrene og å oppnå en betydelig forbedring i behandlingstidene.
CIRA, (Canadian Internet Registration Authority) er et non-profit canadisk selskap som er ansvarlig for å betjene toppnivådomenet .ca i dag. Det overtok betjeningen av .ca den 1. desember 2000 fra UBC.
Registrering
Alle .ca registreringer må bestilles gjennom en sertifisert registreringsenhet for domenenavnet.
Subdomener på andre nivå
De ovenfor nevnte geografiske subdomenene på andre nivå er en historisk overlevning fra tiden før CIRA styrte .ca-domenet. Føderalt inkorporerte selskaper kunne da ha et .ca domene, mens provinsielt inkorporerte selskaper måtte benytte provinsens eget domene, som .mb.ca. For øyeblikket kan hvilket som helst selskap registrere et domene med et selvvalgt navn, direkte etterfulgt av .ca
Krav til lokal tilstedeværelse
Registranter av .ca domener må tilfredsstille krav om canadisk tilstedeværelse som definert av registreringsenheten. Eksempler på gyldig tilstedeværelse er:
Eksterne lenker
סיומת אינטרנט Toppdomän
Liste over sanger innspilt av Adele
Liste over sanger innspilt av Adele omfatter en liste over sanger sunget av den engelske sangeren og låtskriveren Adele Adkins. Hun har sunget sanger for tre studioalbum, 19, 21 og 25, og har også vært gjesteartist på flere låter.
Hun underskrev en kontrakt med XL Recordings i september 2006, og startet på kort tid arbeidet med debutalbumet 19. Den ble utgitt i 2008. På denne tiden bidro artisten som bakgrunnsanger i sangen «My Yvonne» for Jack Peñates debutalbum Matinée (2007). Den første singelen fra 19 var «Chasing Pavements», som Adele skrev i et samarbeid med Eg White. White og Adele samarbeidet også med sangene «Melt My Heart to Stone» og «Tired». Hun samarbeidet også med Sacha Skarbek på singelen «Cold Shoulder» og spilte inn en coverversjon av Bob Dylans «Make You Feel My Love». De fleste av sangene ble imidlertid skrevet utelukkende av Adele: «Best for Last», «Crazy for You», «First Love», «My Same» og debutsingelen «Hometown Glory».
Adele spilte inn en annen sang av Peñate som gjesteartist, «Every Glance» fra hans andre studioalbum Everything Is New. Hun dukket også opp i Daniel Merriweathers «Water and a Flame» fra albumet Love & War. Begge sangene ble utgitt i 2009.
Adeles andre studioalbum, 21, ble utgitt i 2011. I tillegg til å gjenforenes med sine gamle samarbeidspartnere, samarbeidet også sangeren med nye plateprodusenter og låtskrivere. Den første singelen fra albumet, «Rolling in the Deep», ble skrevet av Adele og Paul Epworth. Siden da har den blitt gitt sju platinaplater av Recording Industry Association of America (RIAA), og vunnet to Grammypriser under utdelingen i 2012: for årets innspilling og årets sang. Epworth og Adele samarbeidet også om sangene «He Won't Go» og «I'll Be Waiting». Hun samarbeidet med Dan Wilson for den andre singelen, «Someone like You»; hun skrev «Set Fire to the Rain» med Fraser T Smith, og «Rumour Has It» og «Turning Tables» med Ryan Tedder. Adele ble gjenforent med White på sangen «Take It All».
Singelen «Skyfall» ble utgitt i oktober 2012. Den ble skrevet av Adele og Epworth i forbindelse med James Bond-filmen med samme navn. Adeles tredje studioalbum, 25, ble utgitt 20. november 2015. Hun skrev to sanger med Epworth, men stiftet et nytt bekjentskap med Greg Kurstin. Adele skrev hovedsingelen fra albumet, «Hello», med han. De andre singlene fra albumet er «When We Were Young» og «Send My Love (To Your New Lover)».
Sanger
† betyr at det er en singelutgivelse.
The Decorator
The Decorator er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Jess Robbins.
EM i karate 1967
EM i karate 1967 (europamesterskapet i karate) ble arrangert i London i Storbritannia i 1967.
Filosofiåret 1752
Filosofiåret 1752 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1752.
Nadia (distrikt)
Nadia (bengali: নদিয়া জেলা ) er et distrikt i den indiske delstaten Vest-Bengal. Distriktets hovedstad er Krishnanagar.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 5,168,488 innbyggere i distriktet, mot 4,604,827 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 27,81 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 9,79 % i 2011 mot 13,17 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 955 i 2011 mot 972 i 2001.
9. divisjon fotball for menn 2019
9. divisjon fotball for menn 2019 var det tiende og laveste nivået i norsk fotball 2019. Divisjonen bestod av to avdelinger; én fra Akershus Fotballkrets og én fra Oslo Fotballkrets.
Dialektisk materialisme
Dialektisk materialisme er betegnelse på marxismens kunnskapsteori og filosofi om utviklingen i naturen, menneskesamfunnet og den menneskelige tenkningen. Den dialektiske materialismen ble i første rekke formulert og utviklet av Friedrich Engels og Karl Marx, og senere videreutviklet og popularisert av en rekke marxistiske teoretikere.
Den er primært inspirert av Friedrich Hegels idealistiske dialektikk som sa at ideer og idestrømninger utvikles ved et syklisk forløp der en tese utløser en antitese som den står i motsetningsforhold til, og at spenningen utløses ved at det oppstår en syntese mellom de to. Denne syntesen blir så den neste tese, og slik fortsetter utviklingen. Hegels dialektikk ble siden videreutviklet av marxistiske teoretikere i to retninger: Videre til den historiske materialisme som forklaringsmodell på samfunnsutviklingen som ble ansett å gå uavvendelig mot det ekte kommunistiske samfunn, og den dialektiske materialisme, som anvendte de samme prinsippene på naturvitenskapens områder.
Engels' versjon av den dialektiske materialisme, uttrykt i verket «Naturens dialektikk» (1875/76), ble videreutviklet i Sovjetunionen, og det kortfattede verk som ble utgitt med Josef Stalin anført som forfatter, «Om den historiske og den dialektiske materialisme» (1938), ble pliktlesning innen de sovjetiske varianter av kommunismen. Begrepet har også blitt kritisert fra marxistisk hold, blant annet av Antonio Gramsci og Louis Althusser.
Wang Rui
Wang Rui (født 9. februar 1995) er en kinesisk curlingspiller.
SRI International
SRI International (SRI) er et amerikansk ideelt vitenskapelig forskningsinstitutt og en organisasjon med hovedkvarter i Menlo Park, California. Tillitsmenn ved Stanford University etablerte SRI i 1946 som en innovasjon for å støtte økonomisk utvikling i regionen.
Wang Rui
Hun representerte Kina under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun endte som nummer 5 i mikspar.
SRI International
Organisasjonen ble grunnlagt som Stanford Research Institute. SRI ble formelt separert fra Stanford University i 1970 og ble kjent som SRI International i 1977. SRI utfører klient-sponset forskning og utvikling for regjeringsbyråer, kommersiell virksomhet og private stiftelser. Den har også lisensiert sine teknologier, forms strategic partnerships, sells products, og har skapt flere spin-off selskaper.
Wang Rui
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 7.
Viddebergmåler
Viddebergmåler (Entephria punctipes) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne grå måleren er en nordlig art som finnes både i Palearktis og i Nord-Amerika.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 24 – 30 mm), slank, grå måler med forholdsvis smale vinger. Forvingen er lysgrå med mange, mer eller mindre diffuse, tverrbånd. Bakvingen er ensfarget silkeaktig gråhvit. Arten er vanskelig å skille fra andre Entephria-arter og kan også ligne på artene i slekten Epirrita. Larven er slank, lys grønn med markerte, oppstående børster, en lys sidestripe og trekantede, purpurfargede flekker langs ryggen.
Lough Swilly
Geografi og økologi
Lough Swilly ligger på halvøya Fanad i grevskapet Donegal, er de nordlige ytterpunktene markert av Fanad Head med dets fyrtårn og Dunaff Head. Byer som er lokalisert her er blant annet Buncrana på Inishowen og Rathmullan på vestsiden. I den sørlige enden er Letterkenny.
I sør er det en rekke øyer (Burt, Inch, Coney, Big Isle) og det er land som er gjenvunnet i løpet av 1800-tallet for jordbruk og jernbaneselskapet Londonderry and Lough Swilly Railway konstruerte voller langs linjen fra Derry til Letterkenny. Disse oppdemmete områdene er nå våtmarker assosiert med dyrelivsvern og fuglekikking, og det finnes sangsvaner, tundragås, hvitkinngås, grågås, ringgås og andre, samt mer sjeldne arter som amerikakrikkand.
Syrenvegen
Syrenvegen eller Syrenveien kan vise til følgende veier eller gater i Norge:
Lough Swilly
Tidlig historie
Grianán av Aileach (Grianán Ailigh) er en omfattende bygdeborg av stein på fjellet Greenan ved Inishowen, og dets opphav synes å strekke seg så langt tilbake som 2000–5000 f.Kr. Borgen var et kongelige residens for nordlige Ui Neill fra 600-tallet til 1100-tallet e.Kr. I tillegg er det en rekke strukturer og monumenter fra steinalderen og befestninger fra jernalderen langs kysten. Det er avdekket en rekke kjøkkenmøddinger som vitner om tidlig menneskelig tilstedeværelse, de eldste datert til rundt 7000 f.Kr.
Tidlig moderne tid
Lough Swilly var utgangspunktet for jarlenes flukt i 1607. Denne begivenheten, som fulgte etter et mislykket opprør i september 1607, var at Hugh O'Neill, 2. jarl av Tyrone, og Rory O'Donnell, 1. jarl av Tyrconnell, de siste irsk-gæliske høvdingene på Irland på den tiden, seilte fra Rathmullan med nitti av deres tilhengere, og aldri kom tilbake.
Moderne tid
På grunn av dens naturlige ly og dens dybde var havinnløpet en viktig flåtehavn. I oktober 1798, rett før utbruddet av napoleonskrigene, ble en fransk flåte som fraktet den irske nasjonalisten Wolfe Tone fra de forente irerne, pluss tropper for å hjelpe til i opprøret i 1798 oppdaget. Det ble deretter beseiret i et sjøslag ved inngangen til Lough Swilly. Deretter ble Wolfe Tone tatt til fange og tatt i land ved Buncrana på østsiden av Swilly.
En påfølgende revurdering av trusselen om invasjon førte til byggingen av en rekke festningsverk som voktet de forskjellige innfartene og landingspunktene i Lough Swilly som ble fullført mellom 1800 og 1820. Martellotårn ble bygget rundt 1804 for å forsvare ankomsten til Derry. De seks ved havinnløpet kostet €1800 hver, var bevæpnet med glattløpet kanon, og ble fullført på seks måneder. Umiddelbart før første verdenskrig utbedret War Office disse kystfestningene og deres bevæpning, i tillegg til å legge til enda et festning ved inngangen til fjellet ved Lenan Head med 9-tommers (23 cm) kanoner med rekkevidde på 18 km, de største i Irland på den tiden. Innløpet ble brukt som et ankringssted for Royal Navy under første verdenskrig. Restene av disse festningsverkene er fortsatt ved Lenan Head Fort, Fort Dunree (nå et militær- og dyrelivsmuseum), Ned's Point, Buncrana, Inch Fort og på vestkysten ved Rathmullan, Knockalla og Macamish Point.
Den 3. oktober 1938 ved Fort Dunree fant en begivenhet sted som hadde stor innvirkning på irsk historie da den siste britiske garnisonen i den irske fristaten senket det britiske flagget og overgikk over festningsanlegget til den irske hæren.
I følge utstillinger ved Fort Dunree opererte irske tropper festningen under andre verdenskrig kanonene, sammen med en rekke luftvernkanoner ble lagt til, og med eksplisitte instruksjoner om å skyte mot ethvert skip som kunne true irsk nøytralitet ved å gå inn i den naturlige havnen. Det var én alvorlig hendelse da et skip fra Royal Navy gikk inn i havinnløpet og ikke i utgangspunktet svarte på signaler om at det skulle snu. Imidlertid snudde skipet før irske styrker skjøt mot det. Den 10. februar 1945 gjorde et amerikansk postfly en nødlanding på stranden ved Portsalon ved kysten av Ballymastocker, men det var ingen personskader.
Åse Røthing
Åse Røthing (født 1970) er en norsk kjønnsforsker, skoleforsker og religionsviter, som er professor ved Seksjon for mangfoldsstudier ved Fakultet for internasjonale studier og tolkeutdanning ved Oslomet – storbyuniversitetet. Hun har også vært professor ved Høgskolen i Østfold.
Hun ble cand.philol. i kristendomskunnskap ved UiO i 1996 med hovedoppgaven Kroppslighet og kristelighet. Hun ble dr.art. med avhandlingen Par på tvers av tro og kjønn ved Det teologiske fakultet ved UiO i 2003.
Hun har særlig forsket på hvordan emner som seksualitet, kjønn, rasisme, innvandring og mangfold behandles i skolens undervisning, læreplaner og lærebøker. Hun utga i 2017 boken Mangfoldskompetanse og i 2020 boken Mangfoldskompetanse og kritisk tenkning.
Viddebergmåler
Utbredelse
Viddebergmåleren finnes i de nordligste delene av Europa og Asia, og i det nordvestlige Nord-Amerika. I Norge er den funnet i Nordland, Troms og Finnmark.
Filosofiåret 1347
Filosofiåret 1347 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1347.
Adrastea (måne)
Adrastea er en av planeten Jupiters måner: Den ble oppdaget 8. juli 1979 ved hjelp av romsonden Voyager 2, og er også kjent under betegnelsen Jupiter XV. Like etter oppdagelsen fikk den den midlertidige betegnelsen S/1979 J 1, men i 1983 vedtok Den internasjonale astronomiske union å oppkalle den etter nymfen Adrastea fra gresk mytologi.