cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Therese Svendsen
Therese Svendsen (født 13. mars 1989) er en svensk svømmer som spesialiserer seg i ryggsvømming. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter rygg.
IPSC Shotgun World Shoots
IPSC Shotgun World Shoot er hagle-verdensmesterskapet til International Practical Shooting Confederation (IPSC), og består av flere dager med skyting over minst 30 forskjellige løyper hvor de beste hagleskytterne fra hele verden konkurrerer om verdensmestertittelen. Hagle-VM arrangeres hvert tredje år på en rotasjonssykel med de to andre IPSC-disiplinene håndvåpen og rifle.
2012 World Shoot I, Hungary
Det første hagle-verdensmesterskapet ble arrangert i in Debrecen, Ungarn, og bestod av 30 løyper, 5 dager og 400 deltakere.
2015 World Shoot II, Italy
Det andre hagle-verdensmesterskapet ble arrangert på skytebanen «Le Tre Piume» nær Agna, Italia. Hovedkonkurransen bestod av 30 løyper over 5 dager, og hadde en kapasitet på 720 deltakere.
2018 Shotgun World Shoot III, Frankrike
VM i 2018 ble arrangert av Frankrikes skytterforbund på det nasjonale senteret for skytesport i Châteauroux, og hadde 656 deltakere fra 39 land. Norge deltok med et 4-manns lag i standard divisjonen samt et par individuelle skyttere i andre divisjoner.
2021 Shotgun World Shoot IV, Thailand
Det kommende verdensmesterskapet har blitt tildelt Thailand. Det blitt utsatt på grunn av koronapandemien.
Verdensmestere
Følgende er en liste over IPSC hagle-verdensmestre.
Karen Hewlett
Karen Hewlett (født 4. oktober 1959) er en canadisk landhockeyspiller.
Hun representerte Canada under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor laget hennes ble nummer 5.
Leukisme
Leukisme er en medfødt fysisk tilstand hos dyr som minner om albinisme og melanisme. Leukisme fører til redusert pigmentering og defineres som en delvis eller fullstendig brist på eumelanin eller feomelanin i huden (ofte kalt en genetisk blokkering/hindring), pelsen eller fjærdrakten. Det betyr at dyret kan bli lysere, delvis hvit eller helt hvit i fargen. Øyne, nebb og klør har imidlertid ofte (av og til også fargeløs) normal pigmentering, i motsetning til ved albinisme.
Pattedyr som lider av leukisme blir hvite. Fugler, reptiler og visse fisker kan fortsatt farges av andre pigmenter, som for eksempel karotenoider (som gir gule og røde farger). Likeledes kan leukisme være kun delvis eller til og med lokal. Det kan gi seg utslag som flekkvis hvitt i en ellers normal fargedrakt.
Noen arktiske pattedyr har permanent hvit pels, som isbjørn. Dette gir dyra god kamuflasje mot den hvite snøen og isen. Årsaken til den hvite pelsen er leukisme. Andre dyr får hvit vinterpels, som fjellrev, hare og snømus med flere. Ingen av delene må forveksles med albinisme.
Hanne-Marie Kaarstad
Hanne-Marie Kaarstad (født 19. september 1957) er en norsk politiker (KrF), bistandsarbeider og ambassadør.
Hun er utdannet cand.mag.. Fra 1981 til 1985 var hun vararepresentant til Stortinget for Oslo og KrF. Samtidig var hun medlem av den norske nasjonalkommisjonen for UNESCO 1981 til 1984, samt varamedlem i Kringkastingsrådet fra 1983 til 1986. Fra 1984 til 1986 var hun privatsekretær for bistandsminister og KrF-politiker Reidun Brusletten (født 1936). Så i 1986 gjennomførte hun utenriksdepartementets aspirantkurs. I 1993 opptrer hun som tilsatt ved det norske interessekontoret i Nairobi, Kenya. I 1994 var hun sekretær ved Norges ambassade i Nairobi, her var nemlig etter krangling med Daniel arap Moi (født 1924), ingen ambassadør i tiden fra 1990 til 1998, men i 1994 ble der altså gjenetablert en tilstedeværelse.
Hun ble i 1997 utnevnt til byråsjef og fungerte fra 1997 til 2000 som pressetalskvinne for UD. Fra 1999 til 2000 var hun underdirektør i UD. Så virket hun i ledelsen for Kirkens Nødhjelp noen år, blant annet som fungerende generalsekretær i 2004 og 2005, og den senere tid som fast administrasjonssjef. Etter å ha vært seniorrådgiver for UD fra 2009 til 2011 tiltrådte hun som ministerråd ved den nye ambassaden i Juba, som er hovedstaden i landet Sør-Sudan som ble grunnlagt i 2011. Fra 2012 har hun vært ambassadør samme sted.
Kimiko Jinnai
Kimiko Jinnai (født 12. mars 1964) er en japansk badmintonspiller.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 1992 i Barcelona, der hun ble utslått i andre runde i double.
Anastasija Savtsjenko
Anastasija Savtsjenko (russisk: Анастасия Васильевна Савченко; født 8. april 1989 i Omsk) er en russisk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i stavsprang.
Albert De Bunné
Albert De Bunné (født 16. februar 1896 i Brussel, død ukjent) var en belgisk syklist som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Bunné vant en olympisk bronsemedalje i sykling under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen over 175 kilometer landeveissykling bak Frankrike og Sverige. De andre på laget var Jean Janssens, André Vercruysse og Albert Wyckmans.
Jean Janssens (syklist)
Jean Janssens var en belgisk syklist som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Janssens vant en olympisk bronsemedalje i sykling under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen over 175 kilometer landeveissykling bak Frankrike og Sverige. De andre på laget var Albert De Bunné, André Vercruysse og Albert Wyckmans.
Unneland
Unneland er en jordbruksbygd som ligger mellom Gullfjellet/Livarden og ned mot Haukelandsvatnet i Arna i Bergen. Unneland har lang historie som jordbruksbygd, med drift fra før år 1000.
Natur
Området rundt Haukelandsvatnet er dannet på morenemasser fra siste istid. Jordbrukslandet på Unneland består av tykke morenemasser og store elveavsetninger. Grunnforholdene har gjort Unneland godt egnet for jordbruk. I dag er et areal på 800 DA innmark dyrket.
Kulturlandskapet som er skapt gjennom 1000 år med jordbruk er et viktig område for fugl. NNI har registrert 104 fuglearter i området. 21 rødlistede arter er observert, blant annet vipe, storspove, bergand, vannrikse og gresshoppesanger. 8 rødlistede arter hekker på Unneland, blant annet vipe, sivspurv og storspove.
Nesvika
Nesvika naturreservat ble opprettet i 1995. Reservatet ligger i nordenden av Haukelandsvatnet og består av en grunn vegetasjonsvik knyttet til Haukelandsvatnet gjennom en smal kanal. Naturreservatet er vernet som et viktig område for våtmarksfugl, blant annet grasender og dykkender. Nesvika har og en funksjon for overvintrende sangsvaner. I tillegg til våtmarksartene er Nesvika viktig for fugl som lever i omkringliggende områder. Det er et mål i forvaltningsplanen om at Nesvika skal opprettholde sin verdi som leve- og hekkeområde for fugl knyttet til våtmark. Forvaltningsplanen fremhever at dagens jordbruk på de omkringliggende arealene er med på å øke Unnelands verdi for fugl gjennom vedlikehold av kulturlandskapet.
Flomskredvifter
Tusener av år med avsetninger fra store flomskred har formet det unike landskapet som utgjør dagens Unneland.
Sport og friluftsliv
Siden sommeren 2015 har Bergen kommune - Grønn etat jobbet med å kartlegge og verdisette alle områder som brukes til rekreasjon og friluftsliv i Bergen kommune. Friluftsområder kategoriseres i 4 kategorier:
Alle turområdene som er tilknyttet Unneland er nå kategorisert som svært viktige (kat. A) friluftsområder. Også rekreasjonsområdet ved Nygårdsviken på Haukeland, ved Haukelandsvatnet er klassifisert som svært viktig (kat. A).
Turvegen rundt Fagerhaugen er foreløpig kategorisert som viktig (kat. B).
Vinteraktiviteter
I vinterhalvåret er dette blant de mest brukte bynære skiområdene for de som ikke ønsker å gå i opptråkkede løyper. Austlirinden er målet for mange toppturentusiaster. Man følger fjellryggen opp fra Osavatnet, eller ruten mot Redningshytten for så å ta av opp mot toppen.
Nygårdsviken er et av de første stedene isen fryser på. Dalens topografi og mangel på sol i vintermånedene gjør dette området til et av de kaldeste i Bergen.
Turstier
I tillegg byr de bygdenære fjellsidene og inmarksområdene på varierte turmuligheter, alt fra rusletur med barnevogn på merket tursti rundt Fagerhaugen til krevende turer på bratte stier. Mange av stiene er allerede merket, og det jobbes kontinuerlig med nymerking og reetablering av gamle stier.
Hang- og paragliding
Bergen Hanggliding og Paragliding Klubb (BHPK) har holdt til på Unneland i over 40 år. Over 180 flygere i idrettslaget bruker dette området hver uke. I tillegg kommer det gjesteflygere fra andre land og andre landsdeler for å oppleve dette stedet. Her flyr de fra fjellene Vemånen, Skåldalsnipa og Sletteggen som ligger ved innfallsporten til Gullfjellet.
På Unneland ligger innflygingssonen mot Flesland høyere enn ved Ulriken. For øving opp mot distansekonkurranser vil en på Unnland kunne utnytte og fly i oppadstigende varmluft helt til 1067 meters høyde. Denne høyden er nok for å gli videre, og forbi neste fjell. På denne måten har det vært flydd distanser helt fra Unneland til Voss!
Epona rideklubb
Epona rideklubb ble opprettet i 2003 etter at rideklubben måtte forlate sine lokaler i Sædalen der klubben ble drevet under navnet Roligheten ridesenter. Gjennom dugnadsarbeid ble stall og ridebane opparbeidet. Klubben eier hester og utstyr selv og har ca 200 aktive medlemmer, i alle aldersklasser.
I 2010 ble området klubben benytter omregulert til idrettsformål og reguleringsplan for en ridehall vedtatt. Våren 2016 startet arbeidet med å reise ridehallen. Ridehallen blend reist i 2018.
Bosetning på Unneland
Å tidsfeste eksakt når de første bosetterne slo seg ned på Unneland er ingen lett oppgave. En undersøkelse av lendmannsgårder på Vestlandet viser at det kan være en sammenheng mellom eiendomsforhold og graver. Det kan se ut som om de som var frie og selveiende bønder gravla sine bønder. Det gjorde ikke de som styrte gårdene for store jordeiere.
Gårdsnavnene er noe av det eldste kildestoffet vi har. Navneforskere har kommet nærmere en tidsangivelse på en mengde gårdsnavn som har felles endelse, for eksempel - heim, -vin,-land m.fl. På Sørvestlandet, der man har grunnlag for å sammenligne med arkeologiske dateringer finner man at gårder med endelsen -land kan være fra eldre jernalder. Navnet ble også brukt i vikingtiden. Store gårder er ofte også de eldste gårdene.
Unnelang gård var en stor gård. I forbindelse med skatteinnkreving i 1647 ble det satt opp skattelister med datidens verdisetting uttrykt i landskyld. Dette er en årlig avgift som leilendinger betalte til jordeieren for bygslet jord og utgjorde omtrent en sjettedel av det gården kunne produsere. I 1647 ble landskylden oppgitt i naturalia; kuskinn, smør, sauer, korn, mel eller malt. Et vanlig mål var smørlaup, dette tilsvarer 15,43 kg. Unneland gård hadde i 1647 en landskyld på 6,33 lauper smør, noe som var svært mye på den tiden. Dette var også den største gården i utstrekning, med klare grenser også i utmarken. Både størrelse og gårdsgrenser peker langt bakover i tid, men siden den er en -landgård er sannsynligvis området i begynnelsen ryddet av en av de eldre gårdene, enten Haugo eller Borgo. Gårdsnavnet er skrevet på forskjellige måter fra 1323. Selv om det mangler håndfaste bevis, tyder både navn og størrelse på at gården alt var bosatt i folkevandringstiden.
Unneland er nevnt første gang i 1323; da solgte Jonsklosteret 12 månadsmatbol jord i gården for 18 merker brent sølv til Munkeliv kloster. I 1427 satt klosteret med i alt 37 månadsmatbol i Unneland og eide trolig mesteparten av jorden. I jordbøker fra 1590 og 1610 finner vi to tun; Unneland og Øver Unneland. Unneland ble trolig delt i to tungårder i mellomalderen. Innenfor Unneland sitt gårdsområde ligger flere bruk med egne navn; Ramsdalen, Bjørndalen, Minna og Unnelandsneset. Disse var husmannsplasser på 1700-tallet og ble ikke matrikulert som egne bruk før i 1839.
Danmark-Norge var innblandet i flere kriger fra 1620-årene frem til 1660. Krigene kostet penger og staten opparbeidet seg etterhvert stor gjeld. I 1661 lånte Adelus Pedersdotter Krag kongen penger og fikk Unneland i pant. Senere ble mye av krongodsene solgt. Kjøperne var som oftest danske adels- og embetsmenn.
Unneland gård ble før dette drevet som en avlsgård. Avlsgårder skulle produsere varer til eigeren eller til den som satt med bruksretten. Når eieren drev gården selv ansatte de en rådsmann eller pakter med tjenestefolk. Ofte la avlsgårdene under seg andre gårder som underbruk. Etter eierskiftet ble ikke driftsmåten endret, men Unneland ble nå et proprietærgods for eierne. Hensikten var fremdeles å tjene penger, men i tillegg skulle gården være et «fristed på landet» for eierne hvor de kunne bo i kortere eller lenger perioder. På et kart over Unneland fra 1805 skimter vi bygningene på gården. De store bygningene lå rundt et åpent firkantet tun og må ha skilt seg mye ut fra de andre gårdene i Arna.
Skolestedet
I 1741 kom det første statlige påbudet om at alle barn på landsbygden skulle gå på skole. Ordningen ble revidert i 1741 og i 1749 ble skolekretsene for gårdene på Unneland og Li opprettet. Sammen med syv andre gårder i området utgjorde disse skolekrets nummer seks i Haus prestegjeld. Det var to lærere i prestegjeldet som skulle dekke området Osterøy, Trengereid, Ytre Arna og sør til Haukeland. Lærerne hadde delt området mellom seg, slik at den ene hadde området nord for fjorden, den andre området sør for fjorden. Lærerne drev omgangsskole og reiste fra gård til gård. Man regner med ar hver gård fikk besøk av lærerne et par dager, to ganger i året. I 1810 ble de seks skolekretsene i Haus omgjort til tre skoledistrikt, hvert distrikt med egen lærer. I 1827 ble de tre distriktene delt inn på nytt i 12 skolekretser. I hver krets ble alle gårdsbrukerne pålagt å gi læreren husrom og mat og ha skole i sine hjem et visst antall dager i året, uansett om de hadde barn eller ikke. Barna som tilhørte samme skolekrets gikk på skole sammen på den gården som til enhver tid huset læreren.
I 1828 fikk barna på Unneland 59,5 dager skole i året. Dette var litt mindre enn i de andre skolekretsene i Haus, men skolekommisjonen turde ikke pålegge brukerne lengre skoletid da de fleste i denne kretsen var fattige.
Etterhvert ble kravene til undervisningslokaler større. Det var for eksempel ikke lenger lov for andre enn læreren og elevene å oppholde seg i rommet under undervisningen. Dette gjorde det vanskelig å opprettholde ordningen med omgangsskoler. I 1875 ble det gitt fylkestilskudd til bygging av skolehus på Unneland. Skolekretsen måtte selv dekke fjerdeparten av byggekostnadene og vedlikeholdet. Etter stor strid i skolekretsen om hvor skolen skulle plasseres stilte Lars L. Unneland tomt gratis til skolehuset dersom han fikk bruke gjødselen fra skolens utedo til åkrene sine. Skolen ble dermed bygd på oversiden av Unnelandsvegen, tvers over elven fra Ottogården. Skolehuset hadde ett klasserom, en liten gang og et lærerrom. Skolehuset er etter mange års forfall nå i ferd med å bli tilbakeført til opprinnelig stand.
Fra 1964 til 1972 hadde Unneland skole bare småskole - 1.-3. klasse. 4.-6.klasse gikk på Lone skole. Fra skoleåret 72/73 fikk skolen tilbakeført storskolen.
Skolen har gjennom årene vært samlingssted for bygden på merkedager og viktige begivenheter. 17.maifeiringene har hatt en særstilling i dette, med folketog, taler, kransenedlegging ved monumentet over Eivind Viken og leker for barna. Da skolen ble nedlagt fortsatte bygdefolket og andre som har hatt tilknytning til skolen denne tradisjonen.
Etter skolenedleggelsen
Unneland barnehage flyttet sin drift til 1940-bygget etter skolen ble nedlagt. Byantikvaren i Bergen vurderer bygget å være verneverdig på grunn av byggets kvaliteter og bevarte detaljer fra oppføringstidspunktet.
I 2010 hadde barnehagen behov for tilleggsareal i forbindelse med opprettelse av en tredje avdeling og leide lokaler til dette i bedehuset på Unneland.
I 2012 lyktes det Unneland grendalag å kjøpe bygget tilbake. Barnehagen flyttet nå avdelingen fra bedehuset over i dette bygget. Bygget fikk navnet Huset og drives som kultur- og aktivitetshus for hele Arna. På ettermiddagstid drives en rekke aktiviteter for alle aldersgrupper - både dansekurs, teatergruppe og kor. Over 200 brukere er nå i ukentlig aktivitet på Huset.
Krigshistorie
Eivind Viken var fra gården Viken som ligger like ved Espeland Fangeleir. Han opererte på kysten av Vestlandet og greide å holde seg skjult under hele krigen. Etter krigen reiste han til Australia og ble der til han døde i 1999.
NM i bryting 1956
NM i bryting 1956 ble arrangert på Kolbotn. Arrangør var Kolbotn IL. Kongepokalen ble vunnet av Frithjof Clausen.
Hisako Mori
Hisako Mori (født 4. mai 1964) er en japansk badmintonspiller.
Alkoholprosent
Alkoholprosenten er betegnelsen for mengden etanol i en alkoholholdig drikke.
Beregning av alkoholprosent
Alkoholprosenten kan beregnes etter vekt eller etter volum. Tidligere ble vektprosent brukt i forbindelse med øl, mens volumprosent ble brukt til stort sett alle andre formål. Nå er volumprosent det mest vanlige.
Volumprosent
Volumprosent angis enten som % ABV (alcohol by volume) eller bare % Vol. Under fremstillingen av ​​vin og øl tilsetter man gjær til en sukkerholdig oppløsning. Under gjæringen konsumerer gjærorganismene sukkeret og omdanner det til alkohol. Da tettheten av ​​sukker i vann er større enn tettheten av ​​alkohol i vann, kan man med et hydrometer måle tettheten før gjæring (OG, Original Gravity) og etter gjæring (FG, Final Gravity). Mengden alkohol kan deretter beregnes.
Øl
Beregningen for øl er:
Man tar utgangspunkt i at for hvert gram CO 2, så fremstilles 1,05 gram etanol. Tettheten til ​​etanol er 0,79.
Mange bryggerier bruker også følgende formel:
Vektprosent
Vektprosent kalles ofte for ABW, som står for alcohol by weight. Vektprosent blir oppgitt i prosent, og brukes på samme måte som for å bestemme alkoholinnholdet i blant annet øl. Ved et lavt alkoholinnhold er vektprosenten cirka 4/5 av volumprosenten (f.eks 3,2% vektprosent tilsvarer 4,0% volumprosent). På grunn av forholdet mellom vekt og volum i alkohol og vann, er omregningsfaktoren ikke konstant, men er avhengig av konsentrasjonen av ​​alkohol. 100% volumprosent tilsvarer 100% vektprosent.
Camilla Cattaneo
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 5 i lagkonkurransen.
Minna Nikkanen
Minna Nikkanen (født 9. april 1988) er en finsk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i stavsprang. I 2015 deltok hun i friidretts VM i Beijing, kvalifiserte seg til finalen og oppnåde en 10.-plass med ny finsk rekord på 4,60m.
Lisa Bauer
Hun representerte Canada under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor laget hennes ble nummer 5.
Ninja (navn)
Ninja er et nordisk og engelsk kvinnenavn.
Etymologi
Ninja er dannet enten av spanske niña, «liten jente», av russiske Нинья eller Ниня, en kjæleform av Nina.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Terry Wheatley
Terry Wheatley (født 28. juli 1960) er en canadisk landhockeyspiller.
Hun representerte Canada under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor laget hennes ble nummer 5.
Sanja Jovanović
Sanja Jovanović (født 15. september 1986) er en kroatisk svømmer som spesialiserer seg i ryggsvømming. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter rygg.
Kyoko Sasage
Kyoko Sasage (født 13. august 1969) er en japansk badmintonspiller.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 1992 i Barcelona, der hun ble utslått i andre runde i double.
Eystein Sundal
Eystein Sundal (født 15. juli 1948 på Skogn i Nord-Trøndelag) er en norsk forretningsmann og tidligere politiker (H).
Han vokste opp på gården Lidarheim ved Alstadhaug kirke som sønn av gårdbruker Martin Sundal og Gunvor Hynne. Han er utdannet siviløkonom fra BI. Etter ti år i Norske Skogs spon- og byggevaredivisjon var han eier og driver av Hebos Interiør i Stjørdal i seks år, daglig leder i Prøven Bil i Verdal i to år, banksjef i Fokus Bank i Verdal i to år, daglig leder i Innherred Produkter i Levanger i fem år og medeier i en bedrift innen helsesektoren i to år.
I september 1998 ble Sundal ansatt som daglig leder i Berg Eiendom. Sundal hadde opprinnelig ansvaret for forvaltningen av Magneten kjøpesenter i Levanger, Badeland i Levanger og Skippy-senteret i Trondheim, men etterhvert har Skippy-senteret blitt solgt og Badeland avviklet, mens Magneten har blitt utvidet til et av Nord-Trøndelags største kjøpesentre. Sundal var daglig leder frem til 2013.
Sundal ble første gang innvalgt i Levanger kommunestyre i 1983. I 1992 ble han foreslått som Høyres 1. kandidat til Stortinget fra Nord-Trøndelag ved stortingsvalget i 1993, men tapte i voteringen mot nominasjonskomiteens kandidat, Einar Skjervold.
Som ung spilte Sundal håndball for Skogn Idrettslag og fotball for Sportsklubben Nessegutten.
Karbonat
Karbonat er et ion med den kjemiske formelen CO32-. Karbonat finnes i veldig mange forskjellige salter (f eks kaliumkarbonat eller natriumkarbonat). Karbonat er en base med Kb = 2.08*10-4.
Karbonat inngår i en viktig bufferlikevekt i naturen i form av disse likevektene:
CO2(g) + H2O(g) ↔ H2CO3(aq)
H2CO3(aq) + H2O(l) ↔ HCO3-(aq) + H3O+(aq)
Manila Flamini
Manila Flamini (født 18. september 1987) er en italiensk synkronsvømmer.
Karbonat
HCO3-(aq) + H2O(l) ↔ CO32-(aq) + H3O+(aq)
Manila Flamini
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 5 i lagkonkurransen.
Harumi Kohara
Harumi Kohara (født 24. juni 1965) er en japansk badmintonspiller.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 1992 i Barcelona, der hun ble utslått i andre runde i double.
Rumjatar lufthavn
Rumjatar lufthavn er en flyplass for Rumjatar, en landsby i  Okhaldhunga-distrktet i Sagarmathas sone i Nepal.
Flyplassen ligger 1 372 moh. Den har en rullebane som er 585 meter lang.
Albert Wyckmans
Albert Wyckmans (født 12. september 1897, død 20. juni 1995) var en belgisk syklist som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Wyckmans vant en olympisk bronsemedalje i sykling under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen over 175 kilometer landeveissykling bak Frankrike og Sverige. De andre på laget var Albert De Bunné, Jean Janssens og André Vercruysse.
Linda Cerruti
Linda Cerruti (født 7. oktober 1993) er en italiensk synkronsvømmer.
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 5 i lagkonkurransen.
Zoe MacKinnon
Zoe MacKinnon (født 5. oktober 1959) er en canadisk landhockeyspiller.
Hun representerte Canada under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor laget hennes ble nummer 5.
Shim Eun-jung
Shim Eun-jung (født 8. juni 1971) er en sørkoreansk badmintonspiller.
Hun representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1992 i Barcelona, der hun tok bronse i double.
Kym Ireland
Kym Ireland (født 25. oktober 1955) er en australsk landhockeyspiller.
Hun representerte Australia under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor laget hennes ble nummer 4.
Francesca Deidda
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 5 i lagkonkurransen.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 5 i lagkonkurransen.
Gillian Clark
Gillian Clark (født 2. september 1961) er en britisk badmintonspiller.
Hun representerte Storbritannia under Sommer-OL 1992 i Barcelona, der hun ble utslått i kvartfinalen i double.
André Vercruysse
Vercruysse vant en olympisk bronsemedalje i sykling under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen over 175 kilometer landeveissykling bak Frankrike og Sverige. De andre på laget var Albert De Bunné, Jean Janssens og Albert Wyckmans.
Okhotsk
Okhotsk var den første russiske bosetningen ved kysten av Stillehavet. Den ble grunnlagt som en overvintringsleir i 1643 av kosakkene under Semjon Sjelkovnikov. Fortet Kosoi Ostrozjok ble bygget i 1649. I 1714 sendte Peter den store et team av skipsbyggere til Okhotsk for å muliggjøre raskere frakt av pelsverk fra Kamtsjatka. I 1718 bygget Kozma Sokolov det første fartøyet i Okhotsk og satte i vei på en reise til Kamtsjatka. Denne ruten ble så populær blant russisks sjøfarende at Okhotsk innen 1731 var vel etablert som den fremste russiske havnebyen ved Stillehavet.
Framveksten av byen Petropavlovsk-Kamtsjatskij vippet Okhotsk ned fra sin ledende kommersielle tilling på begynnelsen av 1800-tallet, men byen var fortsatt av betydning som base for Den sibirske militære flotilje, en forløper for Russlands Stillehavsflåte. I 1812 ble byen flyttet til et nytt sted på andre siden av Okhotaelva.
Byens betydning og befolkning ble kraftig redusert etter Sovjetunionens fall.
Frankrikes kvinnelandslag i håndball
Frankrikes kvinnelandslag i håndball er Frankrikes landslag i håndball for kvinner. Laget gikk til topps under VM 2003, VM 2017 og EM 2018, fikk sølv i OL 2016 og fikk bronse under EM 2002, 2006 og 2016.
Viljar Bjaadal
Viljar Knutsen Bjaadal (født 2007) er en norsk skuespiller.
Lin Yanfen
Lin Yanfen (født 4. januar 1971) er en kinesisk badmintonspiller.
Sara Sgarzi
Sara Sgarzi (født 27. mai 1986) er en italiensk synkronsvømmer.
Lin Yanfen
Hun representerte Kina under Sommer-OL 1992 i Barcelona, der hun tok bronse i double.
Sara Sgarzi
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 5 i lagkonkurransen.
Viljar Bjaadal
Han fikk sin første erfaring som skuespiller på TV i en birolle som en av hovedpersonens venner i barneserien Søskensjokk fra 2019. Hans første hovedrolle var som Daniel i barneserien Nødt eller sannhet fra 2021. Et år senere spilte han rollen som Leo Salomonsen, en av hovedrollene i krimserien Fenris og i 2023 rollen som artisten E.D. Win i filmen Dancing Queen. Dancing Queen var representert på Filmfestivalen i Berlin i kategorien Spillefilm Generation Kplus.
Caproni Ca.60
Caprino Ca.60 Transaereo, ofte referert til som Noviplano (ni-vinget) eller Capronissimo, var prototypen på en stor ni-vinget flybåt, ment å bli et 100-passasjer transatlantisk passasjerfly.<span class="mw-ref" id="cite_ref-name_3-0" rel="dc:references"> [N 2]  Den hadde åtte motorer og tre sett med vinger.
Bare ett eksempelar av dette flyet, konstruert av den italienske flypioneren Giovanni Caproni ble bygget av Caproniselskapet. Det ble testet på innsjøen Maggiore i 1921. Dets korte jomfrutur fant sted 12. februar 1921.<span class="mw-ref" id="cite_ref-maiden_1-1" rel="dc:references"> [N-1]   Dets andre flyvning  4. mars ble kortvarig. Kort tid etter takeoff styrtet flyet på vannet og gikk i oppløsning. Ca. 60 ble ytterligere skadet da vraket ble slept til land og på tross av Capronis hensikt om å bygge det opp igjen, ble prosjektet raskt forkastet på grunn av de store kostnader. De få overlevende deler er utstilt på Gianni Caproni Museum of Aeronautics og på Volandia Aviation Museum i Italia.
Utvikling
Giovanni Caproni var en berømt flykonstruktør og produsent under første verdenskrig. Hans Caproni-selskap hadde stor suksess, spesielt i forbindelse med tunge flermotors bombefly som Caproni Ca.32, Ca.33, Ca.36 og Ca.40. Avslutningen på krigen førte til en dramatisk nedgang i etterspørselen etter bombefly i det italienske militære. Derfor rettet Caproni, som mange andre gründere på den tiden sin oppmerksomhet mot det sivile markedet. Så tidlig som i 1913, da Caproni var 27 år gammel sa han under et intervju med den italienske sportsavisen La Gazzetta dello Sport at «et fly med en kapasitet på ett hundre eller enda flere passasjerer snart ville bli en realitet». Det var etter krigen (som i tillegg til å konvertere noen av sine store krigs-bombefly til passasjerfly)Caproni begynte med å tegne en stor og ambisiøs passasjerflybåt. Han tok først ut patent på denne typen den 6. februar 1919.
Idéen om en stort fler-motors flybåt, bygget for å frakte passasjerer over lange avstander ble vurdert på den tiden som ganske eksentrisk. Caproni trodde imidlertid at slike fly kunne føre til at reiser til avsidesliggende områder ville kunne gjennomføres raskere enn på bakken, eller til vanns og at det å investere i innovative fly ville være en mindre kostbar strategi enn å forbedre de tradisjonelle ferdselsårer. Han bekreftet at hans store flybåt kunne brukes på en hvilken som helst rute, innenlands eller internasjonalt og han vurderte å bruke det i land med store territorier og dårlig transport infrastruktur, som for eksempel Kina.<span class="mw-ref" id="cite_ref-9" rel="dc:references"> [N 3]  <span class="mw-ref" id="cite_ref-9" rel="dc:references"> Caproni mente at for å oppnå disse målene var en konvertering av krigsflyet ikke tilstrekkelig. Tvert imot, han trodde at en ny generasjon fly (med utvidet rekkevidde og økt kapasitet ville gi en reduksjon i kostnad per passasjer) måtte til for å erstatte konverterte fly fra krigen.<span class="mw-ref" id="cite_ref-11" rel="dc:references"> [N 4]
Til tross for kritikk fra noen viktige personer innen italiensk luftfart, spesielt en teoretiker på luftkrig, Giulio Douhet,  begynte Caproni å konstruere et svært innovativt fly og i 1919, tok han patent på det.
Sikkerhetsproblemer
Caproni var klar over sikkerhetsproblemene knyttet til flyruter, slike bekymringer var grunnet i Douhets kritikk. Derfor konsentrerte han seg på både å forbedre flyets pålitelighet og minimere eventuelle skader som kunne være forårsaket av mulige ulykker. Først av alt, han oppfattet at store sjøfly som et fler-motors fly kunne holde seg flyvende, selv om en eller flere av motorene sviktet. Han hadde også vurdert (men så forkastet) muligheten av å gi flyet en «backup motor» som kunne slås av når cruise-høyden var nådd, og bare startes på nytt i en krisesituasjon. Videre hadde Caproni til hensikt å forbedre komforten for passasjerene ved å øke cruisehøyden som han mente kunne oppnås med turboladere og variable-pitch propeller (slike enheter kunne  kompensere for tap av motoreffekten i stor høyde). Byggingen av modellen 3000, eller Transaereo begynte i andre halvdel av 1919. Den tidligste referansen til denne hendelsen er funnet i en fransk avis i datert 10. august 1919, og kanskje ble de første delene bygget i Capronifabrikken i Vizzola Ticino. I september ble det arrangert en utstilling i fabrikken i Taliedo, ikke langt fra Milano hvor det nye ambisiøse prosjektet ble sterkt framhevet. Senere, i september, eksperimenterte Caproni med et Caprino Ca.4 sjøfly til å kontrollere sine beregninger for Transaereo. I 1920 ble den store hangaren hvor det meste av bygging av Transaereo skulle foregå, bygget i Sesto Calende, ved bredden av innsjøen Maggiore. Flere deler av bygget ble bygget av Capronis underleverandører, mange av dem hadde han allerede samarbeidet med under den Store Krigen På slutten av året ble bygging verftet besøkt av USAs ambassadør til Italia Robert Underwood Johnson som beundret Capronis enestående fly. Aviser bekreftet at flyet ville være i stand til å begynne testflyging i januar 1921. Så langt var tester vellykket. Italia ville raskt få internasjonalt herredømme innen sivil luftfart.
Den 10. januar 1921 ble de fremre motorer og naceller testet, og ingen farlig vibrasjon ble registrert. Den 12. januar ble to av de aktre motorer også testet. Den 15. januar videresendte Caproni sin anmodning om tillatelse til å gjennomføre testflyginger for Inspector General of Aeronautics, General Omodeo De Siebert.
Taksing på vannet
Transaereo ble tatt ut av sin hangar for første gang 20. januar 1921 og på den dagen det var mye fotografering. Den 21. januar var flyet var planlagt å bli satt på vannet fførste gang, og en kameramann hadde blitt leid inn for å ta noen sekvenser av flyet som fløt på vannet. På grunn av det lave nivået på innsjøen og noen problemer knyttet til slippen mellom hangaren og innsjøen kunne flybåten ikke komme ut i vannet. Etter å ha mottatt De Sieberts tillatelse ble slippen forlenget på 24. januar,og deretter igjen den 28. den samme måned
Operasjoner ble gjennomført med problemer og hindringer frem til 6. februar da Caproni ble informert om at 30 vingespanter hadde blitt ødelagt og måtte repareres før testen. Han ble rasende, holdt sine ansatte våkne gjennom natten for å få testen igang 7. februar. Spantproblemet ble løst, men så ble en startmotor funnet ødelagt, det ga Caproni mer frustrasjon, slik at testene måtte utsettes igjen. Den 9. februar kunne endelig Transaereo settes på vannet. Motorene gikk jevnt, og den begynte å takse på overflaten av vannet. Piloten, Federico Semprini, en tidligere militær flyinstruktør som var kjent for å en gang å ha loopet med en Caproni Ca.3, tungt bombefly, var valgt som testpilot på grunnlag av sin erfaring. Han var testpilot i alle de påfølgende tester av Transaereo. Ingen testflyvninger skulle utføres med mer enn én pilot om bord. Flyet tedde seg bra på vannflaten, flyet gjort noen svinger, akselererte og simulere en start og deretter gjorde andre manøvrer i front av Gianni Caproni og andre viktige representanter for den italienske luftfart i 1920-årene. Caproni var fornøyd med flyets presentasjonene. Den neste dag, etter ha å revurdere noen av sine beregninger, bestemte Caproni seg for å legge 300 kg ballast i baugen på Transaereo før ytterligere tester, for å holde flyet fra pitching opp for mye. Flere vellykkede tester med taksing ble utført 11. februar. 12. februar og 2. mars 1921 med 300 Kg ballast i baugen. Transaereo nådde en hastighet på 80 km/t og tok av for første gang. Under den korte flyturen viste det seg å være stabilt og lett manøvrerbart på tross av en vedvarende tendens til å klatre.
Testflyvningen
Den andre flygingen fant sted på 4. mars. Semprini (i henhold til hva han fortalte senere) akselererte flyet til 100 eller 110 km/h og Transaereo tok av, og begynte å klatre i en skarp nese-up stilling. piloten redusert gasspådraget, men da flyets hale begynte å falle og flyet mistet høyde, kom ut av kontroll. Halen traff vannet og ble raskt etterfulgt av nesen på flyet, som braste inn i overflaten, brøt opp deler av skroget. I forrere vingepar falt i vannet sammen med flyets nese, mens den midte og bakre vingen, sammen med halen, holdt seg flytende. Piloten og maskinisten kom seg uskadet fra vraket. Caproni som kom fra Vizzola Ticino med bil, var forsinket, og kom til bredden av Innsjøen Maggiore etter at Transaereo hadde krasjet. Han har senere kommentert, «Så lite frukt av så mange års arbeid, et fly som var med på å danne grunnlaget for fremtidig luftfart, alt er tapt i et øyeblikk. Men man må ikke bli sjokkert hvis man ønsker å gå videre. Veien til fremgang er strødd med lidelse»
På det tidspunkt ble ulykken forårsaket av to samtidige årsaker. Først kjølvannet av en dampbåt som navigerte på sjøen i nærheten av området hvor Transaereo akselererte, det ble antatt at dampbåten hadde uheldige virkninger på omgivelsene idet avgangen skulle skje, ettersom vannturbulenser kunne forstyrre flybåtens bevegelser på vannoverflaten. For det andre, testpilot Semprini ble beskyldt for å ha holdt tilbake i et forsøk på vinne høyde, mens han skal ha utført korrigerende manøvreringer, for eksempel å senke nesen for å få fart. En annen teori antyder den nevnte båt var en ferge fullastet med passasjerer og Semprini (som bare utførte taksing, for han mente ikke å ta av før Caproni hadde ankommet), var plutselig tvunget til å ta av, til tross for manglende fart, for å unngå en kollisjon. I henhold til nyere teorier om årsaken til ulykken var trolig at de sandsekker som hadde vært plassert i flyet for å simulere vekten av passasjerer; ikke å hadde vært festet til sitteplassene, og kan ha skled bakover i skroget under avgangen. Med halen tynget ned av denne ekstra belastningen, ble flyet ukontrollerbar og nesen løftet mer og mer opp i været inntil Transaereo steilet og voldsomt traff vannet med halen først. Fordi fotografen var med i samme bil som Caproni, eksisterer ingen bilder av avgangen eller havariet, men mange bilder ble tatt av vraket. Flybåten ble påført store skader i ulykken, men de bakre to tredjedeler av skroget og midtre- og aktre vingesett var nesten intakt. Transaereo måtte taues til land, hvilken utløst nye skader. Den ble tauet over innsjøen av en båt som kan ha vært den samme som den som hadde forstyrret avgangen, og den ble skadet ytterligere under tauingen: En betydelig mengde vann lekket inn i skroget og skroget var delvis under vann, mens de sentrale og akter vingesettene fikk skader og var delvis kollapset i vannet. Muligheten for å reparere Transaereo etter å ha fått oversikt på skadeomfatningen var ansett for å være tvilsomme. Etter ulykken var bare de metalliske deler og motorer fortsatt brukbare. Nesten alt av tre måtte bygges om. Kostnadene av reparasjoner, i henhold til Caproni, ville beløpe seg til en tredjedel av den totale kostnaden for å bygge prototypen, og han tvilte på at selskapets ressurser ville være tilstrekkelig til å bære en slik økonomisk innsats.
Allerede 6. mars hadde Caproni begynte på arbeidet med å vurdere endringer for å videreføre prosjektet med en 100-passasjer transatlantisk flybåt. Han var sikker på at Transaereo var en lovende maskin, og bestemte seg for å bygge en 1/4 skala modell for å teste konseptet. Etter å ha drøftet med De Siebert og Ivanoe Bonomi som hadde vært i Ministry of War inntil nylig), var Caproni overbevist om at han kunne bygge en 1/3 skala modell og Bonomi lovet at hvis han vant valget, ville hans regjering gi ham all den økonomiske støtte han trengte. Imidlertid, selv om Bonomi faktisk ble statsminister i juli, var det mer presserende politiske prioriteringer som til slutt førte til at prosjektet med Transaereo ble oppgitt.
Selv om det var ikke vellykket i slutten, Caproni Ca.60 fortsetter å bli betraktet som «en av de mest ekstraordinære flyene som noensinne er bygget».
I populærkulturen
Caproni Ca.60 ble omtalt i 2013 semi-fiktiv film The wind Rises Vinden stiger av den Japanske regissøren Hayao Miyazaki, som var Caproni selv.
Pamela Glossop
Pamela Glossop (født 22. september 1954) er en australsk landhockeyspiller.
Hun representerte Australia under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor laget hennes ble nummer 4.
Natalija Kusjtsj-Mazuryk
Natalija Kusjtsj-Mazuryk, ukrainsk Наталія Кущ-Мазурик (født 5. mars 1983) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i stavsprang.
Yao Fen
Yao Fen (født 2. januar 1967) er en kinesisk badmintonspiller.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 1992 i Barcelona, der hun tok bronse i double.
Kate Dennison
Kate Dennison (født 7. mai 1984) er en britisk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i stavsprang.
Susan Watkins
Hun representerte Australia under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor laget hennes ble nummer 4.
Pagliacci
Operaen handler om et utenomekteskapelig kjærlighetsforhold mellom kona til en omreisende skuespiller og en landsbymann. Affæren ender med at de begge blir drept.
Pagliacci er den eneste opera av Leoncavallo som fortsatt framføres. Som oftest settes den opp sammen med Pietro Mascagnis Cavalleria rusticana. Den blir fremdeles framført verden over.
Najib Razak kontroverser
Najib Razak er Malaysias 6. statsminister. En av de mest kontroversielle lederne på 2000-tallet, hans styreperiode var preget av korrupsjon, en overdådig livsstil    og undertrykkelse av ytringsfriheten.
Den 23. august 2022 begynte Najib å sone en 12-årig straff i Kajang-fengselet for sin rolle i 1Malaysia Development Berhad-skandalen.
Pahang hogstskandale
Den 26. oktober 1987 ba opposisjonsleder Lim Kit Siang Anti-Corruption Agency (antikorrupsjonsbyrået) om å etterforske hvordan Najib, som var Pahang MB (Menteri Besar), kunne gi godkjennelse for en hogstkonsesjon på 2000 dekar til en beboer i et lavkostboligområde. Han ba ACA om å undersøke om hogstkonsesjonæren faktisk var en stedfortreder for Najib selv.
LCS-skandale
Najib har blitt knyttet til misbruk av midler i forbindelse med kjøpet av kystforsvarsskip (LCS). Det er en oppfatning om at Najib var "den mektigste beslutningstakeren" i LCS anskaffelsesordningene, da han både var statsminister og finansminister på den tiden (april 2009). I 2022 uttalte Najib at prosjektet ble gitt til entreprenøren Boustead Naval Shipyard Sdn Bhd fordi den var eid av Armed Forces Fund Board (LTAT), og alle overskuddene fra prosjektet ville dermed gå til forsvarsstyrkene.
NM i bryting 1957
NM i bryting 1957 ble arrangert i Kristiansund 16.-17. mars og Oslo 23.-24. mars. Arrangører var Norges Bryteforbund og IL Braatt. Kongepokalen ble vunnet av Kjell Steen-Nilsen.
Oddbjørn Tennfjord
Oddbjørn Tennfjord (født 28. september 1941 i Oslo) er en norsk lærer og sanger (bassbaryton). Tennfjord debuterte ved Den Norske Opera & Ballett som Monterone i Rigoletto av Giuseppe Verdi, i 1971. Han var fra 1973 til 1994 fast ansatt som solist ved operaen.
Guvernementet Tobolsk
Guvernementet Tobolsk var et russisk guvernement i vestre Sibir. Det eksisterte i perioden 1796-1919.
Henrik Agersborg
Henrik Agersborg (født 5. juli 1872 i Herøy, død 23. mai 1942 i Oslo) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Agersborg vant en olympisk bronsemedalje i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass, sammen med Trygve Pedersen og Einar Berntsen, i 6-metersklassen type 1907 med den norske båten «Stella» bak den belgiske båten «Edelweiß» og «Marmi» fra Norge. Det var fire båter i denne klassen, to norske og to belgiske. «Edelweiß» vant foran de norske båtene «Marmi» og «Stella».
Guan Weizhen
Guan Weizhen (født 3. juni 1964) er en kinesisk badmintonspiller.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 1992 i Barcelona, der hun tok sølv i double.
Nong Qunhua
Nong Qunhua (født 16. mars 1966) er en kinesisk badmintonspiller.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 1992 i Barcelona, der hun tok sølv i double.
Norsk Rocks Historie Vol. 1: Rock’n roll 1958-1960
Norsk Rocks Historie Vol. 1: Rock'n roll 1958-1960 er det første albumet i en serie med seks album med musikk fra NRKs dokumentarserie med samme navn.
Musikken på plata er en kompanjong til episode en av serien, som omhandlet norges første rockeartister. Utgivelsen inneholder også noen bonusspor med blant annet liveopptak fra NRK og demoinnspillinger.
Saïd Business School
Saïd Business School (SBS) er et fakultet ved University of Oxford og universitetets fagmiljø for økonomisk-administrative fag. Skolen ble opprettet i 1996.
Utdanning
SBS tilbyr studier på bachelor-, master- og doktorgradsnivå. Skolen har totalt ca. 800 studenter fordelt på ca. 300 bachelorstudenter, ca. 450 masterstudenter og ca. 50 doktorgradstudenter.
Tokaraøyene
Tokaraøyene (吐噶喇列島 - Tokara-rettō) er en japansk øygruppe blant Satsunanøyene, som igjen er en del av Ryukyuøyene sørvest for Kyushu. Administrativt er øyene styrt av landsby-sammenslutningen Toshima, som er en del av prefekturet Kagoshima.
Geografi
Øykjeden strekker seg 150 kilometer mellom øyene Yakushima sør i Osumiene og Amami Ōshima, den nordligste blant Amamiøyene. Øyene i arkipelet er forholdsvis små og tynt befolket; syv av de tolv øyene er bebodde. Flere av Tokaraøyene er av vulkansk opprinnelse, og særlig kjent er den aktive vulkanen på øya Suwanosejima. Noen øyer er også dannet av korallrev, bl.a. Kodakarajima.
Historie
Noen av Tokaraøyene har med sikkerhet vært bebodd siden Jomonperioden. De første dokumenterte referanser til øyene finnes i den historiske teksten Shoku Nihongi fra 699 under navnet Tokan.
Øyene utgjorde fram til 1624 en del av det selvstendige kongedømmet Ryukyu.
I Edoperioden ble Ryūkyūriket invadert av den japanske Satsumaklanen under den daværende daimyo, som da kontrollerte størstedelen av det sørlige Japan. Øyene ble lagt inn under det føydale Satsumariket omkring 1624.
I 1879, under Meijirestaurasjonen, ble så Satsumariket lagt inn under Japan, og øyene ble først del i fylket Ōsumi no Kuni (Ōsumiprovinsen) og senere del i Kagoshima-prefekturet.
Under andre verdenskrig ble området okkupert våren 1945 av USA, som forvaltet øyene frem til 1953 da de ble returnert til Japan.
I juli 2009 fikk øyene internasjonal oppmerksomhet, da århundrets lengste solformørkelse fant sted på Akusekijima.
Etymologi
Noen hevder at navnet Tokara har rot i ordet tohara, som kan oversettes med «fjerntliggende sjøområde». Andre mener at betegnelsen stammer fra ainoenes ord tokap som betyr «kvinnebryst». Den sørligste øya Takarajimas fjell Megamisan, «gudinnefjellet», har en slik form.
Flora og fauna
Tokaraøyene kan kun nås med ferje, avgangene er ikke hyppige og turistene få. Isolasjonen har bevart naturen i området. Det er korallrev i farvannet rundt øyene, og artsmangfoldet er stort. Øyene har sjeldne planter som den hvite tokaraliljen og tusen år gamle gajumaru-(banyan)trær. Her finnes også den stedegne hesterasen tokaraponni.
Tokara i litteraturen
Det blir hevdet at øya Takarajima (direkte oversatt: «skattøya») var inspirasjonen for R. L. Stevensons eventyrroman Skatten på sjørøverøya, og også at kaptein Kidds skatt skal være begravd her.
Ludwig Andreas Gotter
Ludwig Andreas Gotter (født 26. mai 1661 i Gotha, død 19. september 1735 samme sted) var en tysk salmedikter og jurist.
Liv
Gotter ble født som sønn av presten og superintendenten Johann Christian Gotter. Gotter diktet salmer i ånden fra Halles pietisme. I Geistreichen Gesangbuch som ble utgitt i Halle i 1697 og i Darmstadt i 1698 offentliggjorde han salmene sine, først anonymt. Gjennom Johann Anastasius Freylinghausen ble salmene forbedret, og han tok med ni salmer i Geistreiches Gesangbuch fra 1704 og fjorten i den neste utgaven som kom i 1714. Gotter er representert med en salme i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013.
Robyn Holmes
Robyn Holmes (født 19. februar 1964) er en australsk landhockeyspiller.
Hun representerte Australia under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor laget hennes ble nummer 4.
Romanias kvinnelandslag i håndball
Romanias kvinnelandslag i håndball er Romanias landslag i håndball for kvinner. Laget har vunnet VM tre ganger, to ganger i utendørshåndball (1956 og 1960), og én gang i innendørshåndball, under VM 1962.
VM-resultater
==== VM (Utendørs) ====
Costanza Ferro
Costanza Ferro (født 5. juli 1993) er en italiensk synkronsvømmer.
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 5 i lagkonkurransen.
Blodknute
Blodknute er en pålitelig måte å skjøte to tau sammen. Den er egnet for skjøting av fiskesnører.
Utforming
Blodknute kan utformes ved å la tampene ta flere turn rundt langparten til det andre tauet for deretter å stikke begge tamp gjennom øyet som ble dannet i midten i motsatte retninger.