cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alien (filmserie)
Alien er en amerikansk filmserie på fem filmer om sersjant Ellen Ripley (Sigourney Weaver) og hennes kamp mot romvesenarten «Xenomorph». Ridley Scott regisserte den første filmen Alien – den 8. passasjeren i 1979 basert på manuset til Dan O'Bannon og Ronald Shusett. Da filmen ble en suksess kom nyheten om en oppfølger. I 1983 begynte arbeidet på den, og James Cameron fikk regijobben. Filmen ble utgitt i 1986 under tittelen Aliens. Deretter kom både Alien 3 og Alien: Oppstandelsen i henholdsvis 1992 og 1997. Scott regisserte forløperen Prometheus i 2012 med nye hovedfigurer. Neill Blomkamp skal regissere en fjerde oppfølger med Weaver. Filmserien har også fått to crossoverfilmer med Predator – den usynlige fiende: Alien vs. Predator (2004) og Aliens vs. Predator: Requiem (2007).
Tone Bjørnov
Tone Bjørnov er en norsk næringslivsleder og styregrossist. Hun var tidligere direktør i DnB NOR.
Alien (filmserie)
Alien – den 8. passasjeren (1979)
Handlingen foregår i en fjern fremtid der mannskapet på slepefartøyet «Nostromo» får inn et signal fra en ubebodd planet. Skipets hovedcomputer tolker det som et nødsignal, og mannskapet oppdager at det kommer fra et forlatt romskip. Inne i skipet finner de en merkelig koloni med egg, og når et av eggene forstyrres blir et av besetningsmedlemmene angrepet av en parasittisk organisme. Samtidig klarer de å dechiffrere SOS-signalet, som viser seg å ikke være et nødsignal, men en advarsel. Besetningsmedlemmet blir tatt med tilbake til skipet, hvor det plutselig brekker seg ut av brystkassen hans. Etter hvert vokser vesenet seg stort, og dreper hver enkelt av mannskapet.
Aliens (1986)
Ripley har ligget i hypersøvn i et romskip i 57 år da hun endelig blir reddet. I stedet for sympati som følge av det hun har vært gjennom, får hun masse kritikk for at hun har ødelagt verdier for millioner av dollar. Hun blir sjokkert over å oppdage at det nå er etablert en forskningsbase på planet LV-426 – hjemstedet til monsteret. Da de mister all kontakt med basen blir et team fra marinekorpset sendt ut for å sjekke nærmere, og Ripley blir med som rådgiver. Ved ankomst viser det seg at alle på basen er døde eller forsvunnet, og de innser at vesenene har overtatt stedet. Marinekorpset tvinges etterhvert inn i en kamp på liv og død mot planetens morderiske vesener, som begynner å dukke opp fra sine skjulesteder.
Alien 3 (1993)
Ripleys krasjlander et romskip på en fengselsplanet, og hun er den eneste overlevende. Planeten er kolonisert av en gruppe omvendte forbrytere. En gjeng av tidligere mordere, voldektsmenn og voldskriminelle har inngått en kontrakt som binder dem til planeten og et religiøst behandlingsopplegg. Ripley legger merke til at det er tegn etter en chestburster i romskipet, og er redd for at Newt kanskje har et romvesen inni seg. Doktor Clemens utfører en obduksjon, men finner ingenting. Samtidig viser det seg at det var et vesen ombord, men den angrep ikke Newt. Den angrep i stedet en okse, og resultatet blir et romvesen Ripley ikke er kjent med fra tidligere.
Prometheus (2012)
Vi er på slutten av det 21. århundre. En gruppe arkeologer reiser gjennom universet i romskipet «Prometheus» for å finne tegn til liv i verdensrommet. Forskerne blir fanget på en planet full av intelligente romvesener, og mens de kjemper for å overleve blir det klart at rasen de møter ikke kun er til fare for dem selv, men for hele menneskeheten.
Alien: Covenant (2017)
Ti år etter «Prometheus»-ekspedisjonen oppdager koloniskipet «Covenant» et ubebodd paradis. Etter hvert viser det seg at medaljen har en bakside, og mannskapet prøver iherdig å forlate planeten uskadd.
Skrinlagte Alien-prosjekter
I februar 2015 blusset det opp interesse rundt en ny Alien-film med Neill Blomkamp som regissør og Weaver i rollen som Ripley. 19. februar 2015 ble det bekreftet at Blomkamp skulle regissere en ny oppfølger, og kun seks dager senere ble det offentliggjort at Weaver nok en gang skulle spille heltinnen Ripley. Den fjerde oppfølgeren skulle foregå i samme tidsrom som de første Alien-filmene, men noen spesifikk handling ble ikke offentliggjort. I oktober 2015 skrev Blomkamp på nettsamfunnet Twitter at filmprosjektet ble skrinlagt inntil videre.
Alien-dag
20th Century Fox kunngjorde i 2016 at 26. april skulle bli offisiell Alien-dag (ifølge USAs datosystem heter det 4/26, som er en referanse til «LV-426», planeten hvor de først finner romvesenet). Begrepet ble innført i mars 2016, og det ble laget nye salgsvarer til anledningen.
Grev Dracula (figur)
Grev Dracula er fiktiv figur som ble introdusert i Bram Stokers gotiske roman Dracula fra 1897. Boken har inspirert mange andre romaner og noveller om samme figur, samt en rekke skrekkfilmer. I romanen er Dracula en transilvansk vampyrgreve, som har overlevd i århundrer ved å suge blod av andre mennesker. Dracula reiser til England, hvor han blir jaktet på av professor Van Helsing. Figuren har blitt en arketypisk skikkelse i populærkulturen.
Det har blitt påstått at Bram Stoker lot seg inspirere av den rumenske fyrsten Vlad Draculas liv. Nyere forskning har imidlertid vist at dette neppe var tilfellet. Stoker støtte bare på navnet og brukte det i romanen sin, som han allerede hadde begynt å skrive. Assosiasjonen har likevel hatt stor betydning for rumensk turisme.
Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret Dracula i Bela Lugosis skikkelse til filmhistoriens 33. beste skurkefigur.
Dracula på film
Flere skuespillere har spilt Dracula på film:
Fallicambarus dissitus
Utbredelsen er begrenset med forekomster i elver og innsjøer i Arkansas og Louisiana.
Patrick Gasienica
Patrick Gasienica (født 28. november 1998, død 12. juni 2023) var en amerikansk skihopper.
Han representerte USA under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor hans beste resultat var nummer 49 i normalbakke.
Han døde i en motorsykkelulykke 12. juni 2023, 24 år gammel.
Alberto Bayo
Alberto Bayo Giroud (født 1892 i Camagüey, død 1967 i Havanna) var en cubansk venstreorientert som deltok som offiser i den spanske borgerkrigen (1936 – 1939) på de folkevalgte republikanernes side. Før borgerkrigen brøt ut, var han stasjonert i Spansk Marokko.
I sin ungdom tok han militær flyverutdannelse i USA og i Spania, og ble uteksaminert fra i den militære flyskolen i Madrid i 1915. Under den spanske borgerkrigen ble han kjent for sitt heller mislykkede angrep på Mallorca. Han forlot Spania da borgerkrigen ble tapt i 1939 og da fascisten, general Francisco Franco, kom til makten.
Bayo dro til Mexico og fungerte i noen år som instruktør ved det militære flyakademiet i Guadalajara. I 1948(?) etablerte han en møbelbedrift i Mexico by der han i 1955 kom i kontakt med exil-cubanerne Raúl og Fidel Castro samt argentineren Che Guevara. Dette førte til at han ble instruktør for geriljagruppen som Fidel Castro bygget opp i Mexico, og som i 1956 dro med Granma over til Cuba for å bekjempe Fulgencio Batista.
Bayo deltok neppe på overfarten med Granma, men befant seg i alle fall på Cuba da revolusjonen seiret i 1959. På grunn av hans militære bakgrunn og erfaringer, ble Bayo først utnevnt til oberst i det cubanske flyvåpen, og deretter til general i den cubanske hær. Han fungerte i denne stillingen fram til sin død i 1967.
Bayo var også poet og esseyist, og er nok mest kjent for sine «150 spørsmål til en geriljasoldat».
Mari Forberg
Mari Forberg (født 30. januar 1929, gift Aursand) var en norsk friidrettsutøver som representerte Verdal IL.
Hun vant NM-gull i lengde i 1950.
La Factoría
La Factoría var en panamansk reggaetongruppe. Gruppen er blant annet kjent for sin blanding av reggae, R&B, house og hiphop. Noen av deres sanger var «Perdóname», «Todavía» og «No lastimes más mi corazón». Gruppen ble oppløst i 2013
Andrei Feldorean
Andrei Feldorean (født 13. april 2000) er en rumensk skihopper.
Han representerte Romania under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor hans beste resultat var nummer 50 i normalbakke.
Nordisk mesterskap i terrengløp 2020
Nordisk mesterskap i terrengløp 2020 skulle vært arrangert i Tullinge i Sverige 8. november 2020.
Mesterskapet ble avlyst på grunn av koronaviruspandemien.
MS «Silvestre»
MS «Silvestre» var en norskbygd betongbåt, bygget i 1919.
Under første verdenskrig ble det bygd en serie mindre skip med armert betong som byggemateriale; ett av dem var MS «Silvestre». «Silvestre» var en lastebåt med betongskrog, bygget ved Fougner Staalbeton Skibsbygningscompagni i Moss i 1919. «Silvestre» hadde flere søsterskip: «Namsenfjord», «Nicanor», «Carlos» og «Andres». Skipet ble bygd for rederiet Magnus Blikstad A/S i Hølen og fra 1920 Skibs A/S Maderas i Kristiania. Knapphet på jern og stål under første verdenskrig var grunnen til at man valgte betong som byggemateriale.
På vei fra Son til Kragerø gikk «Silvestre» på Svartskjærbåen utenfor Budal vest for Tjøme. Vraket har siden forliset i 1925 vært et landemerke i skjærgården ved Tjøme. Vraket er lett synlig fra Tjøme, og er et kulturminne.
Guyana under VM i friidrett 2019
Guyana deltok under VM i friidrett 2019 (utendørs) fra 27. september til 6. oktober 2019 i Doha i Qatar.
Anton Kortsjuk
Anton Kortsjuk (født 4. august 2004) er en ukrainsk skihopper.
Stjernekamp (sesong 1)
Den første sesongen av Stjernekamp ble produsert av Monster Entertainment for NRK høsten 2012. Ti programmer ledet av Kåre Magnus Bergh ble direktesendt på NRK1 fra storsalen på Chateau Neuf i Oslo mellom 8. september og 10. november.
Musikkjournalist Mona B. Riise og musikkprodusent Ole Evenrud var faste medlemmer av ekspertpanelet, mens den tredje plassen i panelet ble fylt av en rullerende sjangerekspert. Deltakerne ble også veiledet i løpet av uka av en coach. I motsetning til etterfølgende sesonger der coach og sjangerekspert var en og samme person, var det i denne sesongen stort sett to forskjellige.
Sesongen ble vunnet av Rita Eriksen, som slo ut Tuva Syvertsen i finalen. Øvrige deltakere var Tor Endresen, Rein Alexander, Jenny Jenssen, Sisi Sumbundu, Anneli Drecker, Alejandro Fuentes, Mariann Thomassen og Nico D.
Produsent for sesongen var Steinar Stierneklar Berntsen, mens co-produsent var Vibeke Sørlie.
Deltakere
{{Legend|lightgreen|Deltakeren gikk videre til neste runde.}} {{Legend|#FFEBCD|(-) Deltakeren var blant de 2–3 med færrest stemmer.}} {{Legend|salmon|(x) Deltakeren fikk færrest stemmer og er ute av konkurransen.}}
Sendinger
Ti programmer ble sendt direkte på NRK1 fra storsalen på Chateau Neuf over ti lørdager mellom 8. september og 10. november.
I tillegg til de ti direktesendingene ble det 29. desember sendt et program med tittelen «Det beste fra Stjernekamp», som ga et tilbakeblikk på de beste og verste øyeblikkene fra høstens sesong.
Sending 1: Musikal
I den aller første sendingen 8. september skulle de ti deltakerne bryne seg på sjangeren musikal. Sendingen var delt i to deler, før og etter en episode av Løvebakken, og de sju første sang i del 1, mens de tre siste sang i del 2.
Ingen røk ut av konkurransen i denne sendingen, men Mariann, Nico D og Sisi var de tre som fikk færrest stemmer.
Sending 2: Rock
15. september stod sjangeren rock for tur, og sjangerekspert var Hans-Erik Dyvik Husby.
Stemmene fra første og andre sending ble slått sammen, og det var Nico D som ble den aller første som måtte forlate konkurransen. Jenny og Sisi var de to andre som fikk få stemmer.
Sending 3: Hiphop
I hiphop 22. september ble deltakerne coachet av Son of Light (André Hadland), mens Tommy Tee var sjangerekspert.
Mariann røk ut av konkurransen, mens Jenny og Rita var de to andre med færrest stemmer.
Sending 4: Storband
I sjangeren storband 29. september fikk deltakerne hjelp av coach Kjell Karlsen, mens Jens Wendelboe var sjangerekspert.
Alejandro fikk færrest stemmer og måtte forlate konkurransen, mens Rita var den som fikk nest færrest stemmer.
Sending 5: Pop
6. oktober var svenske Carola Häggkvist coach for sjangeren pop, mens Ravi var sjangerekspert.
Konkurransen var over for Anneli, mens Jenny var den som kom nest sist, men fikk fortsette.
Sending 6: Opera
I sjangeren opera 13. oktober ble deltakerne coachet av sopran Eli Kristin Hanssveen, mens Solveig Kringlebotn var sjangerekspert.
Sisi røk ut av konkurransen, mens Jenny kom seg akkurat videre.
Sending 7: Norsk folkemusikk og reggae
I norsk folkemusikk ble deltakerne coachet av Kirsten Bråten Berg, mens Steinar Ofsdal var sjangerekspert.
I reggae var Nico D, som var den første til å forlate konkurransen, tilbake som coach, mens var sjangerekspert.
Rein gikk akkurat videre, mens konkurransen var over for Jenny.
Beggars Banquet Records
Beggars Banquet er et engelsk independent-plateselskap. Det hele begynte som en kjede av platebutikker, eiet av Martin Mills og Nick Austin. I 1977 bestemte de seg for å skape et plateselskapet med dette navnet. Det første bandet som skrev kontrakt med Beggars Banquet som var det engelske punkbandet The Lurkers.
Stjernekamp (sesong 1)
Sending 8: Soul og country
Andre dobbeltutfordring 27. oktober innebar sjangrene soul og country.
Coach i soul var Grethe Svensen og Marianne Antonsen, med Antonsen som sjangerekspert.
I country stod Paal Flaata for coaching, mens Tor Milde var sjangerekspert.
Rein fikk færrest stemmer og røk ut av konkurransen, mens Rita fikk nest færrest.
Sending 9: Danseband og visesang
3. november var det sjangrene danseband og visesang.
Ole Ivars-vokalist Tore Halvorsen var coach i danseband, mens var sjangerekspert.
I visesang var Jonas Fjeld coach, mens Lars Klevstrand var sjangerekspert.
Tomoa Narasaki
Tomoa Narasaki (født 22. juni 1996) er en japansk sportsklatrer.
Wallander – Savnet
Wallander – Savnet er en svensk thriller fra 2013. Det er den fjerde filmen i tredje (og siste) runde med Krister Henriksson i rollen som Kurt Wallander. Filmen ble utgitt på DVD i 2013.
Tomoa Narasaki
Han representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 4.
Wallander – Savnet
Handling
En ung kvinne er funnet død i Ystad. Når politiet starter saken får de vite at kvinnen kom fra Moldova og at hun hadde vært prostituert i Sverige. Kurt, som leder saken, bestemmer seg for å oppsøke kvinnens familie i Moldova. Når han kommer tilbake til Sverige, får han hjernerystelse når han krasjer bilen og blir sykmeldt. Samtidig blir Kurt fortalt hva hans hukommelsesproblemer bunner i.
Lene Buhl-Mortensen
Lene Buhl-Mortensen (født 20. juni 1956 i Esbjerg) er en dansk-norsk marinbiolog. Hun er forsker I (forsker med professorkompetanse) ved Havforskningsinstituttet i Norge. Hun er ekpert på kartlegging av biodiversitet og har bl.a. jobbet mye med moderne kartleggingsteknikker med video innen marin dyphavsbiologi.
Hun ble fil.kand. i biologi ved Göteborgs universitet i 1980 og dr.scient. ved Universitetet i Bergen i 1994. Hun har blant annet vært leder for forskningsprosjektet MAREANO, et prosjekt som jobber med å kartlegge havbunnen utenfor Norge. Hun har vært med på å oppdage flere nye arter i havet utenfor Norge. Hun ble forsker I i 2009. Hun har en lang rekke publikasjoner innen marinbiologi i internasjonale tidsskrifter.
Stjernekamp (sesong 1)
Sending 9: Danseband og visesang
Tor fikk færrest stemmer av de tre gjenværende deltakerne, og var den som røk ut av konkurransen.
Sending 10: Finale
I finalen 10. november skulle de to gjenværende deltakerne, Rita og Tuva, synge en av låtene de hadde sunget tidligere i Stjernekamp-sesongen, en låt fra egen karriere, og en valgfri finalelåt. Det faste ekspertpanelet, Mona B. Riise og Ole Evenrud, var coacher.
Europacupen på 10 000 meter 2020
Europacupen på 10 000 meter 2020 (2020 European 10,000m Cup) skulle vært arrangert 6. juni 2020, i London i England.
Surinam under VM i friidrett 2019
Surinam deltok under VM i friidrett 2019 (utendørs) fra 27. september til 6. oktober 2019 i Doha i Qatar.
Cobria
Utseende
Nokså små, brunlige eller rødlige trebukker. Antennene er kortere enn kroppen. Pronotum har rundede sider uten tenner. Dekkvingene er jevnbrede.
Levevis
Disse billene har larver som lever i død ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt på Ny-Guinea, Bismarckarkipelet og i Australia.
Europacupen på 10 000 meter 2020
Arrangementet ble utsatt til 2021 på grunn av koronaviruspandemien.
Cobria
Systematisk inndeling
Artene blir noen ganger plassert i den store slekten Rhytiphora.
Stjernekamp (sesong 1)
Sending 10: Finale
Til tross for at Rita hadde vært blant de med færrest stemmer tre ganger, mens Tuva aldri hadde det, var det Rita som stakk av med seieren og ble den aller første vinneren av Stjernekamp.
Paweł Wąsek
Paweł Wąsek (født 2. juni 1999) er en polsk skihopper.
Han representerte Polen under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor hans beste resultat var nummer 21 i stor bakke.
Anginopachria
Anginopachria er en slekt av biller som tilhører familiegruppen vannkalver.
Utseende
Ganske små (1,4-1,8 millimeter), avlange og noe flate, matte, mørke vannkalver, dekkvingene med gulbrune tegninger. Slekten skiller seg fra beslektede slekter ved sin avlange kroppsform. Antenner og bein er kraftige og gulbrune, særlig bakbeina påfallende kraftige.
Levevis
Både de voksne billene og larvene, er  rovdyr. De lever i ferskvann og er funnet i små dammer.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Thailand og Malaysia.
San Francisco Symphony
San Francisco Symphony (SFS) er et symfoniorkester med base i San Francisco, California, USA.
Orkesterets holdt sin første konsert i 1911. De to første sjefdirigentene, Henry Kimball Hadley (1911-1915) og Alfred Hertz (1915-1930), bygget opp orkesteret. Det britiske magasinet Gramophone rangerte i 2010 orkesteret som et av de fremste i verden.
Fra september 2020 er Esa-Pekka Salonen sjefdirigent for orkesteret.
Tord Grip
Tord Grip (født 13. januar 1938) er en svensk fotballtrener.
Tord Grip vokste opp i Ytterhogdal, Jämtlands län, Härjedalens kommun, der han spilte fotball om sommeren og bandy om vinteren. 18 år gammel begynte han å spille for Degerfors IF, og var en av lagets dominerende spillere på begynnelsen av 1960-tallet. I 1963 debuterte han på i en kamp mot  i OL-kvalifiseringen.
Tord Grip har senere blitt kjent som en suksessrik trener, og har blant annet trent. De siste årene har han hatt suksess sammen med Sven-Göran Eriksson, blant annet i den italienske klubben SS Lazio og for. I mars 2010 ble han engasjert som assistent for landslagssjef Sven-Göran Eriksson i.
Kommuner i departementet Aisne
Dette er en liste over de 816 kommunene i departementet Aisne i regionen Hauts-de-France i Frankrike. Per 1. januar 2022 er antall kommuner redusert til 799.
Fallicambarus fodiens
Fallicambarus fodiens  er en art av ferskvannskreps (familie Cambaridae, orden Reptantia) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Gruppen omfatter nordlige ferskvannskreps, av det som på engelsk kalles «crayfish». Den er en av totalt 19 arter i slekten Fallicambarus.
Utbredelsen er begrenset med forekomster i elver og innsjøer i Midtvesten og i Ontario.
Taksonomisk plassering
En moderne oppdatering av systematikken gis her med basis i Fetzner et al: (2005).
Bengt Pedersen
Pedersen har siden 1989 vært bosatt i Tromsø, hvor han driver advokatkontoret Tromsøadvokatene DA. Som artist synger han i bandet sitt Nashville Express.
Hans Daae (1865–1926)
Hans Daae (født 15. oktober 1865 i Kragerø, død 10. desember 1926 i Oslo) var en norsk lege og militær offiser (generalmajor). Han var sønn av lege og fengselsdirektør Anders Daae, og Anne Honorie Hanssen (1846-1875). Onkelen Iver Munthe Daae var tolldirektør i Kina. Han var gift med Anna Helene Alm.
Han tok medisinsk eksamen i 1890 og var assistentlege på øre-, nese-, halsavdelingen på Rikshospitalet fra 1891, senere privat praksis. Daae var sjef for hærens sanitet fra 1909, med rang som generalmajor fra 1917 og arbeidet under første verdenskrig for å styrke saniteten. ). Daae tok initiativet til og redigerte Norsk Tidsskrift for Militærmedicin. Daae var som sanitetsoffiser med i den gresk-tyrkiske krig i 1897. Han drev vitenskapelige undersøkelser av soldatenes høyde, vekt og hørsel, og forskjeller i høyde mellom landsdeler.
Daae var leder av Centralforeningen for utbredelse af idræt 1916-1920.
Han medvirket til stamtavle over familien Daae.
Dunant og Røde Kors
I 1898 var han i Heiden der han ble kjent med Henri Dunant og de to ble gode venner. Dunant var på den tiden gammel, fattig og glemt. Dunant skal ha gjort et sterkt inntrykk på Daae som senere ivret for å tildele Dunant Nobels fredspris. En stor samling brev fra Dunant til Daae ble gitt til Norges røde kors. Dunant brukte bare noe av prispengene og overlot resten til Daae for humanitært arbeid i Norge. En del norske kvinneforeninger støttet Daaes innsats for Dunant, blant annet Fredrikke Marie Qvam i Sanitetsforeningen, mens for eksempel Bjørnstjerne Bjørnson ville gi prisen til Frederic Passy. Det var på den tiden mange som ikke betraktet Røde Kors som en fredsinstitusjon. Sammen med professor Rudolf Müller i Stuttgart hadde Daae hovedæren for tildelingen til Dunant. Daae var tilhenger av Røde Kors blant annet på bakgrunn av erfaringene fra gresk-tyrkiske krig. Daaes engasjement for Dunant medvirket til å redde fra Dunant fra glemsel og fattigdom.
Daae var Norges utsending til konferansen i 1906 for revidering av Genevekonvensjonen av 1864.
Utmerkelser
Han ble utnevnt til Ridder av St. Olavs Orden (1911, for embetsfortjenste) og av Dannebrogordenen. Han var innehaver av de tyrkiske Osmanic- og Medjiordnene.
Heinrich III av Meißen
Heinrich III av Meißen, også kalt Heinrich den opplyste (1215–1288), var fra 1221 til 1288 Heinrich III markgreve av Meißen, Heinrich IV markgreve av Lausitz, landgreve av Thüringen og Pfalzgreve av Sachsen fra huset Wettin.
Jekaterina Petukhova
Jekaterina Petukhova (født 16. juni 1996) er en russisk stuper.
Hun representerte Russland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 18 i 10 meter tårnstup.
Thailands historie
Thailands historie begynner med thai-folkets utvandring fra det sørlige Kina til sørøstlige Asia, rundt 900-tallet etter Kristus. Før dette, ble det området som idag er Thailand styrt av kongeriker for folkeslagene mon, khmerfolket og malayer. Thai-folket grunnla sine egne stater, og det er først med thai-folkets ankomst at man begynner å snakke om «Thailands historie».
Absolutt monarki ble avskaffet i 1932. Etter dette hadde Thailand nesten 60 år med permanent militærdiktatur, selv om statsforfatningen postulerte at landet skulle styres av et folkevalgt parlament. I 1973, førte store opptøyer i Bangkok til parlamentsvalg og demokrati, men dette varte bare frem til 1976, da det militære igjen tok over styringen av landet. I 1992, ble demokratisk styre igjen gjeninnført, og denne gangen så det ut til å vare, frem til 2006, da hæren igjen grep inn i Thailands politikk og kastet ut statsminister Thaksin Shinawatra. Hæren har alltid lovet at landet skal returneres til demokratisk styresett, og den nye grunnloven skrevet etter maktovertakelsen gir Thailand en demokratisk forfatning.
Thailands historie, etter thaienes ankomst deles inn i perioder, som er oppkalt etter hvor hovedstaden til landet da lå. Historien begynner med Sukhothai-perioden (1238–1365), som etterfølges av Ayutthaya-perioden (1365–1767), avhengig av kilden man bruker vil denne etterfølges av Thonburi-perioden (1767–1782) som ellers anses som å tilhøre Bangkok-perioden (1782-idag).
Thailands tidligste historie
De eldste funnene man har gjort i Thailand er fossiler av homo erectus, den såkalte «Lampang-mannen», i utgravninger i Lampang-provinsen i det nordvestlige Thailand. Disse funnene har blitt datert til å være mellom 500 000 og 1 000 000 år gamle. Den mest kjente før-historiske bosetningen i Thailand er ved Ban Chiang, som kan dateres tilbake til hvertfall 1500 f.Kr., der innbyggerne hadde utviklet bronse og dyrket ris. Det finnes ellers en mengde bosetninger fra både bronsealderen og jernalderen. Før thai-folket (og andre tai-folk) ankom Sørøst-Asia, var denne regionen bebodd av austro-asiatiske grupper, som er i slekt med befolkninger fra Madagaskar til New Zealand.
Frem til thai-folkets ankomst på 900-tallet, var det flere kongedømmer som lå i det området som idag er Thailand. Disse kongedømmene bestod av kulturer som benyttet mon-, khmer- eller malayiske språk. Disse kongedømmene var sterkt påvirket av India, og mange adopterte først hinduismen, og senere buddhismen, derfra.
Fra rundt år 500, florerte Dvaravati-kulturen i dagens Thailand. Det er lite som vites sikkert om denne perioden, som f.eks. hvorvidt denne kulturen var sentralt organisert som ett land, eller om det heller er snakk om en rekke byer og landsbyer som delte samme kultur. Dvaravati-kulturen skrev mon.
På dette tidspunktet var thai-folket organisert i såkalte mueang i sitt hjemland i det sørlige Kina, men allerede hadde de begynt sin emigrasjon sørover mot Sørøst-Asia. I 698 ble Luang Prabang, i dagens Laos, erobret av prinsen Khun Lo. Thai-folket hadde også grunnlagt byen Chiang Saen i det nordlige Thailand. Thai-folket hadde mektige naboer (khmer-folket, mon-folket og burmeserne) som de ble påvirket av. Bl.a. lærte thaiene om hinduismen og buddhismen fra disse nabofolkene. Dette er fremdeles de to største religionene blant thaiene og Thailands tidsregning begynner ved år 543 f.Kr. og Buddhas død.
Sukhothai og Lannathai
Thaiene regner grunnleggelsen av landet sitt til 1200-tallet, da høvdingene Pho Khun Pha Muang og Pho Khun Bang Klang Hao (som senere tok regentnavnet Pho Khun Si Indrathit) erklærte uavhengighet fra Khmerriket i 1238, og grunnla sitt eget kongedømme i Sukhothai. Kongedømmet hadde en kort storhetstid, og falt i 1365 for kongedømmet Ayutthaya (også kalt Siam) som skulle komme til å dominere sørlige og sentrale Thailand frem til 1700-tallet.
Selv om Sukhothai regnes som thaienes første kongedømme, og begynnelsen av thaienes styre i Thailand, eksisterte det andre thai-kongedømmer i Thailand på denne tiden, som Lanna i nord. Dette riket oppsto samtidig med Sukhothai, men overlevde lengre. Dets selvstendighet opphørte i 1558 da det falt for Burma. Deretter ble det styrt vekselvis av Burma og Ayutthaya frem til det i 1775 ble erobret av kong Taksin.
Ayutthaya
Ayutthaya (også kalt Siam) hadde byen Ayutthaya som hovedstad. De lykkes i å underlegge seg khmerfolket, i det nåværende Kambodsja, og grensene ble flyttet vest- og sydover, til Malayahalvøya. Kontrollen av rikets grenser var imidlertid ikke særlig effektiv. Under kong Trailok på 1400-tallet ble det innført et forvaltningssystem, saktina, som var gjeldende frem til begynnelsen av 1900-tallet, og som man i dag fremdeles kan se spor av. Systemet innplasserte embedsmennene i et strengt hierarki etter hvor mye jord de fikk lov til å disponere. Jorden var imidlertid kongens eiendom, og på den måten sikret han seg sitt folks lojalitet.
Den første kongen av Ayutthaya, Ramathibodi I, bidro med to viktige ting til Thailands historie: Han gjorde den buddhistiske grenen Theravada til offisiell religion – for å skille sitt land fra det hinduistiske kongeriket Angkor – og samlet Dharmashastra, en lovtekst basert på hinduistiske kilder og thailandske skikker. Dharmashastran var en del av thailandsk lovsamling helt frem til sent på 1800-tallet.
Ayutthaya dominerte et stort område, fra de første islamske statene på Malayahalvøya til stater på området som i dag utgjør nordlige Thailand. Til tross for dette gjorde Burma, som kontrollerte Lanna, flere forsøk på å invadere Ayutthaya på 1750- og 1760-tallet. Til slutt, i 1767 angrep burmeserne landet og inntok det. Kongefamilien flyktet og kongen døde ti dager senere av sult. Ayutthayas kongeætt døde ut.
Forbindelser med europeere
Ayutthaya hadde en del kontakt med de vestlige landene fra 1500-tallet av, men frem til 1700-tallet var det først og fremst kontakten med nabolandene India og Kina som var av betydning. Ayutthaya lå såpass langt nede langs elven Chao Phraya at byen kunne motta skip fra sjøen, hvilket var fordelaktig, både for kontrollen av riket og for handel med omverdenen. Ifølge den nå avdøde professor i statsvitenskap George Modelski var byen verdens største ved midten av 1600-tallet.
På 1500-tallet begynte europeerne å vise interesse for Sørøst-Asias rikdommer. Portugiserne var de første som etablerte et handelshus i Ayutthaya, og inngikk snart handelsavtaler med andre stormakter. Ettersom handel i større målestokk ikke var en naturlig del av den lokale kulturen, var de fleste kjøpmennene kinesere. Det er fremdeles slik i Thailand.
Siam ble snart klemt mellom de europeiske stormaktene som kjempet om herredømmet i området, først og fremst franskmenn, briter og nederlendere. Siams konger forsøkte å tilgodese europeernes krav i forsøket på å bevare landets selvstendighet. Det var diplomatiske forbindelser mellom Siam og det franske hoff i Versailles, og kong Narai (konge fra 1656 til 1688) ansatte en gresk oppdagelsesreisende som minister. Imidlertid ble Ayutthaya lukket for Vesten under samme konge, muligens på grunn av europeiske misjonærers forsøk på å omvende de siamesiske buddhistene til kristendommen, med en varighet på nesten 150 år. Ayutthayas ressurser ble færre, og kongemakten svekket.
Thonburi- og Bangkokperioden
Etter at Ayutthaya hadde falt for Burma lykkes Taksin i å forene thailenderne i et nytt kongerike, styrt fra den nye hovedstaden Thonburi, og han utropte seg selv til konge i 1769. Taksin ble imidlertid påstått sinnssyk, og ble avsatt, fengslet og henrettet i 1782. General Chakri etterfulgte ham som kong Rama I, den første av Chakridynastiet. Samme år grunnla han den nye hovedstaden Bangkok, tvers over elva Chao Phraya fra Thonburi. På 1790-tallet ble burmeserne beseiret og drevet ut av Siam. Til og med Lanna ble frigjort fra Burma, men kongen som ble tilsatt som regent der, var i praksis en marionett for Chakri-monarken.
En grenseavtale med Storbritannia fra 1909 definerte grensen mellom Siam og britiske Malacca ved at Thailand fikk kontrollen over provinsene Pattani, Yala, Narathiwat og Satun, som tidligere hadde tilhørt de delvis selvstendige sultanaten Pattani og Kedah. En rekke avtaler med Frankrike fastslo landets østlige grense, mot Laos og Kambodsja.
I førsten av 1900-tallet ble Siam mer og mer velstående, fordi produksjonen og eksporten av ris steg. Bangkok utviklet seg til et viktig handelssentrum. Spenningen mellom kongen og den etter hånden mer innflytelsesrike byråkratiske eliten økte, og i 1912 gjennomførte eliten et mislykket kuppforsøk mot kongen. Tjue år senere gjorde et ublodig statskupp ende på eneveldet, og det ble innført konstitusjonelt monarki.
Militærstyre
I 1932 gikk Siam ved et statskupp over fra et absolutt monarki til et konstitusjonelt monarki. Kong Prajadhipok godtok til å begynne med denne endringen, men abdiserte senere og overlot tronen til sin brorsønn Ananda Mahidol. Ved abdikasjonen sa kong Prajadhipok at en regents oppgave var å regjere til hele folkets vel, og ikke for en utvalgt gruppe. Kong Ananda Mahidol døde i 1946 under noe mystiske omstendigheter; den offisielle forklaringen var at han ved en ulykke skjøt seg selv idet han rengjorde våpenet sitt. Han ble etterfulgt av broren bror Bhumibol Adulyadej, den av Thailands konger som har regjert lengst, og som dessuten er meget populær blant thailenderne.
Selv om Thailand etter navnet var et monarki, ble det styrt av en rekke militærregjeringer, hvorav de første var ledet av Phibun Songkram (Plaek Pibulsonggram) og Sarit Dhanarajata, med korte perioder av demokratisk styre innimellom. Fra 1938 ble marskalk Phibun Songkhram, som var en stor beundrer av Hitler, diktator i Thailand. Samfunnet ble innrettet etter europeisk fascistisk forbilde. Det var Phibun som i 1939 endret landets navn til Thailand. Under andre verdenskrig samarbeidet Thailand med Japan. Etter krigen fikk landet likevel gode forbindelser med USA, i forbindelse med kampen mot kommunismen.
Den siste lederen for disse militærregjeringene, Sarit Dhanarajata, ga opp makten i 1992 etter massive folkelige protester. Fra 1992 til 2006 var Thailand et fungerende demokrati. I september dette året ble den daværende kontroversielle regjeringen til statsminister og milliardær Thaksin Shinawatra, avsatt gjennom et statskupp, og militæret tok igjen regjeringsmakten.
Den fransk-thailandske krig
I begynnelsen av 1941 invaderte Thailand Fransk Indokina og startet Den fransk-thailandske krig. Thailenderne, som var bedre utrustet og overlegne franskmennene i antall, erobret Laos. Franskmennene vant imidlertid et sjøslag ved Koh Chang. Japan meglet i konflikten, og en våpenstillstand ble utropt den 28. januar 1941. Den 9. mai ble en fredsavtale undertegnet i Tokyo, der Vichy-Frankrike, etter overtalelse fra Japan, ga de omstridte områdene til Thailand. Etter Andre verdenskrig gikk den daværende statsministeren Pridi Phanomyong med på å gi de erobrede områdene tilbake til Frankrike, hvilket var et vilkår for at Thailand skulle få medlemskap i FN.
Andre verdenskrig
Den 8. desember 1941, bare timer etter angrepet på Pearl Harbor krevde Japan å få frakte tropper gjennom Thailand til fronten på Malayahalvøya. Japan invaderte deretter Thailand, og kamper mellom thailandske og japanske tropper pågikk i mellom seks og åtte timer, inntil feltmarskalk Phibun Songkram beordret våpenstillstand. Kort etter fikk Japan tillatelse til å flytte troppene over det thailandske territoriet, og 21. desember 1941 undertegnet Thailand og Japan en militærallianse, med en hemmelig protokoll der Japan forpliktet seg til å hjelpe Thailand å ta tilbake territoriene som ble gitt til de franske og britiske kolonimaktene. Thailand forpliktet seg til å hjelpe Japan i krigen mot De allierte. Den 25. januar 1942 erklærte Thailand krig mot USA og Storbritannia. En thailandsk motstandsbevegelse, med navnet Seri Tahi, bekjempet likevel, med amerikansk støtte, japanerne under krigen.
Etterkrigstiden
Etter Japans kapitulasjon i 1945 ble Thailand betraktet som en beseiret nasjon av de allierte, men landet ble aldri okkupert. I etterkrigstiden hadde Thailand gode forbindelser med USA, som ble sett på som beskytter mot kommunistiske revolusjoner i nabolandene, og USA innledet et omfattende militært og økonomisk bistandsprogram.
Thailand var også med på å grunnlegge ASEAN (Assiciation of SouthEast Asian Nations) i 1967, og har, spesielt etter at demokratiet ble innført i 1992, vært aktiv i organisasjonens virksomhet.
I Thailand var tiden etter krigen urolig. Phibun ble avsatt av en motstandsbevegelse støttet av USA i 1944, etter Japans tilbakegang. Formelt ble demokratiet gjeninnført, men de politiske partiene var svake, og militæret erobret igjen makten etter et kupp i 1947, og Phibun ble igjen landets leder. Samtidig sørget blant annet Koreakrigen for at Thailands økonomi kom inn i en gunstig utvikling, og de thailandske generalene ble av en stor del av omverdenen betraktet som en bastion mot trusselen om kommunisme.
I 1957 forsøkte Phibun å styrke sin stilling ved å gjennomføre et valg. Svindelen ved valget var imidlertid så åpenlys at regjeringens valgseier også ble deres fall. Det ble en annen general, Sarit Thanarat, som overtok makten og innledet en ny diktaturperiode med vekt på tradisjonelle, nasjonale verdier. Den økonomiske utviklingen fortsatte, Japan foretok store investeringer i ladet, og den eskalerende krigen i Vietnam gavnet Thailands utenrikshandel. Amerikanere fikk lov til å etablere flere militærbaser i landet, og utbygde også veinettet og annen infrastruktur i den forsømte østlige delen av Thailand.
Overgang til demokrati
Etter Sarits død i 1963 tok nye generaler over. Til tross for kommunismens fremgang i nabolandene fikk en venstreorientert opprørshær aldri fotfeste hos det thailandske folket. I 1970-årene ble det likevel studentprotester i Bangkok. Amerikanernes beslutning om å trekke seg ut av Vietnam og de forsiktige tilnærmelsene mellom USA og Kina skapte usikkerhet i Thailand. Den økonomiske fremgangen ble svakere, og det ble harde tider for mange. Det ble flere og flere protester, og de første i 1973 til militærdiktaturets sammenbrudd.
Utviklingen i Thailand etter 1973 kjennetegnes av en kamp om å definere landets politiske struktur. Kampen ble vunnet av kongen og generalen Prem Tinsulanonda, som forordnet en demokratisk statmodell. Årene etter 1973 besto av en vanskelig, og iblant blodig, overgang fra militært til sivilt styre, med flere tilbakeslag på veien. Revolusjonen i 1973 medførte en kort til et ustabilt demokrati, hvor politiske partier raskt ble dannet og oppløst. Foruten studenter begynte også bønder, arbeidere og munker å organisere seg. Regjeringen gjorde meget lite for å imøtekomme kravene om reformer. I 1976 fikk landet militærregjering igjen, og lederne slo hardt ned på venstresiden.
Nytt militærregime
Under general Prem Tinsulanonda, som ble landets leder i 1980, ble det tidligere nære forholdet til USA gjenopprettet. En ny regjeringsform, hvor makten var delt mellom regjering og militæret med kongen som mellomledd, ble innført. Samtidig ble regimets holdning ovenfor annerledes tenkende mindre hard, og noen politiske fanger fikk amnesti. Det ble gjort olje- og gassfunn i Siambukten, hvilket ga en viss optimisme etter noen økonomisk harde år. Thailand fikk igjen en økonomisk vekst, slik de hadde hatt i 1960-årene, og den etterfølgende moderniseringen forandret de sosiale strukturene.
Prems regime skilte seg fra Sarits ved at det savnet en tydelig ideologi. Hovedmålet var å sikre stabilitet. Den gamle såkalte klientilistiske politiske strukturen – hvor makthaverne kjøper til seg lojalitet hos de forskjellige samfunnsgruppene – ble litt etter litt avløst av et politisk liv med allianser, dannet av et interessefellesskap eller felles ideologi. Forfatningen ble endret, og det håndplukkede senatets makt ble kraftig innskrenket. Dette førte til et statskuppforsøk i 1985, men dette ble mislykket.
Parlamentsvalg, nytt statskupp og opprør
Ved parlamentsvalget i 1988 gikk landets eldste parti, Det demokratiske parti, sterkt tilbake, og det høyreorienterte Thainationen vant frem. Dets leder, Chatichai Choonhavan, ble statsminister. Dette var første gang siden 1976 at Thailand fikk en folkevalgt regjeringsleder. Chatichai innledet en rekke reformer, som blant annet gavnet det private næringslivet. Thailand begynte dessuten å investere i sine fattige naboland.
Bekymringen for den frie markedsøkonomiens negative effekter som; inflasjon, korrupsjon, trafikk- og miljøproblemer var imidlertid voksende. Regjeringen overlevde inntil flere mistillitsavstemninger, men også høytstående militærfolk uttrykte at de var misfornøyde. For å dempe denne utilfredsheten tillot Chatichai at militære nøkkelposter ble besatt av folk fra den såkalte «klasse 5». Dette var en gruppe bestående av innflytelsesrike menn, som hadde tatt eksamen fra militærakademiet på samme tid i 1950-årene. Dette banet veien for et nytt, ulovlig kupp i februar 1991. Grunnloven ble satt ut av kraft. Det var fortsatt tillatt å ha politiske partier, men de eksisterende partiene ble dypt splittet. I desember var den nye grunnloven klar, og det ble avholdt parlamentsvalg i mars 1992. Valget resulterte i en svak koalisjonsregjering med fem partier, og da ingen av dem kunne presentere en troverdig leder, ble posten som regjeringsleder inntatt av en av de som hadde deltatt i kuppet, Suchinda Kraprayoon.
Denne gangen reagerte offentligheten sterkt, og det var store demonstrasjoner i Bangkoks gater, senere referert til som «blodig mai». Demonstrantene krevde at regjeringslederen skulle være en av de folkevalgte parlamentsmedlemmene. Protestene fortsatte hele foråret. Den 17. mai besluttet Suchinda å stoppe dem med vold. Kampene varte i tre dager, og det antas at minst 100 mennesker ble drept. Deretter grep kongen inn, Suchinda måtte gå av, det ble innsatt en overgangsregjering, og den militære øverstbefalhavende lovet at militæret ikke ville gripe inn.
Nyere tid
Ved valget som ble holdt i slutten av 1992 fikk det gamle demokratiske parti flest plasser i parlamentet, men Thainasjonen og det nye partiet Nasjonal utvikling, som Chatichai dannet kort tid etter urolighetene i mai, fikk nesten like mange. Det demokratiske partis leder, Chuan Leekpai, ble ny statsminister, og lovet ved sin tiltredelse å forsøke å bekjempe korrupsjonen i den thailandske politikken.
En viktig oppgave for parlamentet var dermed å få gjennomført en demokratisk reform av grunnloven. I januar 1995 lykkes det endelig for Chuan å få samlet en flertall for en rekke tillegg ved grunnloven. Reformene innebar blant annet at den stemmerettsalderen ble satt ned fra 20 år til 18, at det ble fjernet plasser i det militærdominerende senatet, og at senatorer og ministre ikke lengre skulle nyte frynsegoder hos myndighetene eller i statlige virksomheter.
I forbindelse med et forslag til en jordreform ble regjeringen imidlertid i begynnelsen av 1995 anklaget for korrupsjon. Etter en tillitsavstemning ble parlamentet oppløst i mai samme år, og det ble avholdt nyvalg tre måneder senere. Valget resulterte i stor seier til Thainasjonen, og lederen Banharn Silapa-archa, ble statsminister i spissen for en skrøpelig koalisjon av syv partier. General Chaovalit Yongchaiyudhs, som hadde fått posten som forsvarsminister, kom til å stå mer og mer frem som statsministerens største rival, og formodentlig hans arvtaker. Regjeringen framsto som stadig mer korrupt, og forsøkte å vinne popularitet ved å gjennomføre noen av de tidligere lovede reformene. Det meste av lovgivingsarbeidet stoppet imidlertid opp på grunn av uenigheter internt i regjeringen. Mot slutten av 1996 trakk Banharn seg, og utskrev nyvalg.
Tsunami
I desember 2004 ble Thailands vestkyst rammet av en tsunami etter jordskjelvet i Indiahavet.
Perioden med Thaksin
Det populistiske partiet Thai Rak Thai med statsminister Thaksin Shinawatra vant valget i 2001. Thaksin hadde et moderniseringsprogram som gjorde at partiet hans kunne vinne støtte gjennom politikk som gavnet de fattige, mens de konservative kreftene i landet gradvis snudde seg mot ham i frykt for å miste privilegier. I september 2005 grunnla Sondhi Limthongkul Folkealliansen for demokrati (PAD), også kalt gulskjortene. Han ønsket å fjerne statsministeren, som han betraktet som korrupt.
Militærkuppet i 2006
Den 19. september 2006, mens statsministeren var på et besøk i New York i forbindelse med et møte i FN, gjennomførte den kongelige thailandske hær, ledet av armésjefen generalløytnant Sonthi Boonyaratglin, et vellykket statskupp. Statsministeren uttalte fra USA at han forbød militæret å foreta seg noe ulovlig, men kuppmakerne fikk etter få dager støtte fra kongen. Kongene av Thailands Chakridynasti, og spesielt Kong Bhumibol, ble av thaiene sett som den moralske autoritet, og med den regjerende monarks støtte lyktes kuppet.
Kuppet, som var det første på femten år, etterfulgte en ettårig politisk krisesituasjon, som involverte Thaksin og politiske motstandere, og oppsto kun en måned før et nasjonalt valg var planlagt. Militæret avlyste det kommende valget, suspenderte forfatningen, oppløste parlamentet, forbød protester og all politisk aktivitet, undertrykte og sensurerte mediene, og arresterte medlemmer av kabinettet. Militærjuntaen opprettet et råd som skulle skrive ny grunnlov, der halvparten av medlemmene var konservative politikere. Det ble gjennomført en folkeavstemning om grunnloven mens mange av provinsene fortsatt var under unntakstilstand, hvor det var forbudt å drive valgkamp for å stemme «nei», mens annonser i media oppfordret til å stemme «ja». Resultatet ble «ja» med knapp margin.
Den politiske krisen i 2008
I januar 2008 ble lederen av Folkemaktpartiet (PPP), Samak Sundaravej, statsminister, etter valget under den nye grunnloven. Dette partiet var erstatningspartiet for Thaksins gamle parti, som ble oppløst etter kuppet i 2006 fordi noen av medlemmene var anklaget for valgfusk. Thaksin Shinawatra selv ble utestengt fra politikk i fem år og gikk i eksil, men var tilbake i Thailand en kort tid i 2008. I juli 2008 ble Thaksins hustru funnet skyldig i korrupsjon. Hun ble løslatt mot kausjon og reiste til London sammen med ektemannen rett før de skulle i retten, under påskudd om at de skulle delta i åpningsseremonien for OL i Beijing.
Regjeringen gjorde det tidlig klart at det var en prioritet å gjøre endringer på den nye grunnloven. Blant det viktigste å få endret var lovparagrafen som gjorde det mulig å oppløse politiske partier for ugjerninger som hadde blitt gjort av partilederne. Dette måtte gjøres raskt før grunnlovsdomstolen fikk dømt regjeringspartiene for påstått valgfusk, slik at man unngikk at regjeringen ble svekket. PAD var raskt på banen med å mobilisere motstand mot dette.
Da utenriksminister Noppadon Pattama kom hjem etter å ha fullført et felles kommuniké med Kambodsja den 22. mai om at Thailand støttet landet i å føre opp Preah Vihear-tempelet som verdensarvsted, utnyttet PAD og andre deler av opposisjonen thailandsk nasjonalisme i kampen mot regjeringen slik at den thailandsk-kambodsjanske grensekonflikten igjen tok seg opp. Demokratene leverte mistillitsforslag mot regjeringen mens PAD demonstrerte i gatene. Utenriksministeren ble tvunget til å gå av den 10. juli etter at grunnlovsdomstolen erklærte at støtten til Kambodsja var i strid med grunnloven.
Øyvind Bjorvatn
Øyvind Bjorvatn (født 26. april 1931 i Herefoss i Aust-Agder, død 9. februar 2015 ) var en norsk lektor, forfatter og politiker for Venstre og Det Liberale Folkepartiet (DLF). Han var formann i DLF fra 1982 til 1986.