cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kellsboken
Dekorasjon
Teksten er fulgt av mange fullsideminatyrer med mindre malte dekorasjoner som opptrer sammen med teksten i en enestående kvantitet. Dekorasjonene i boken er berømt for å kombinere intrikate detaljer med dristige og kraftfulle komposisjoner. Karakteristikken av insulære manuskriptinitialer, som beskrevet av Carl Nordenfalk, har her nådd sin ekstreme realisering: «initialene... er unnfanget som elastiske former, ekspanderer og kontraherende med en pulserende rytme. Den kinetisk energi fra deres konturer unnslipper til fritt tegnede tillegger, en spirallinje som i seg selv genererer nye kurvlineære motiver...» Illustrasjonene omfatter en bred rekke av farger hvor purpur, lilla, lyserød, grønn og gul er de som oftest er benyttet. Tidligere manuskripter tenderte til å benytte en smalere palett: Durrow-boken som eksempel benyttet kun fire farger. Slik som det er vanlig med insulære verker er det ikke benyttet gullblader eller sølvblader i manuskriptet. Pigmentene i illustrasjonene, som inkluderte rød og gul oker, grønn kobberpigment (tidvis kalt for verdigris), indigo (blått) og lasurstein, ville ha blitt importert fra regionen rundt Middelhavet, og i tilfellet med lasurstein. fra nordøstlige Afghanistan.
De bevarte folioer av manuskriptet begynner med fragmentet av glossaret med hebraiske navn. Dette fragmentet opptar venstrehåndskolonnen av folio 1r. En miniatyr av de fire evangelistsymbolene, i dag ganske nedslitt, utgjør høyrehåndskolonnen. Miniatyrene er orientert slik at bindet må bli snudd nitti grader for å kunne se dem skikkelig. De fire evangelistsymbolene er et visuelt tema som går fortløpende gjennom hele boken. De er bortimot alltid vist sammen for å framheve læren om de fire evangelienes forente budskap.
Evangelienes enhet er ytterligere framhevet ved dekorasjonen av de eusebianske kanonistiske tabellene. Tabellene er seg selv en illustrasjon på evangelienes forente budskap ved at de organiserer de korresponderende avsnittene fra disse. Tabellene krever normalt tolv sider. I Kellsboken har det blitt planlagt tolv sider, fra folioene 1v til 7r, men av ukjente grunner er de blitt sammentrykt til ti sider, noe som har etterlatt folioene 6v og 7r blanke. Denne fortettingen har gjort tabellene ubrukelig i deres opprinnelige hensikt. Dekorasjonen av de åtte første sidene av tabellene er meget påvirket av tidlige evangeliebøker fra Middelhavet hvor det var tradisjon å ramme tabellene innenfor en arkade. Kellsmanuskriptet presenterer dette motivet i en insulær ånd hvor arkadene er ikke sett på som arkitektoniske elementer, men heller blitt stiliserte geometriske mønstre med insulære ornamentikk. De fire evangelistsymbolene okkuperer plassen under og over arkadene. De to siste kanonistiske tabellene er presentert innenfor et gitter. Denne presentasjonen er begrenset til insulære manuskripter og ble første gang sett av de bevarte manuskriptene i Durrow-boken.
Resten av boken er brutt opp i seksjoner med inndelinger som også er satt av til miniatyrer og fullsider med dekorert tekst.
De innledende emnene er introdusert av et ikonisk bilde av jomfru Maria og Jesubarnet (folio 7v). Denne miniatyren er den første representasjonen av jomfru Maria i et vestlig manuskript. Maria er vist i en merkelig blanding av frontal og trekvart positur. Denne miniatyren bærer også en stilistisk likhet med det utskårne bildet på lokket av den hellige Cuthberts kiste i Durhamkatedralen fra 698. Ikonografien av miniatyren kan være avledet fra et østlig eller koptisk ikon.
Miniatyren av jomfru Maria og Jesusbarnet møter den første siden med tekst og er derfor en egnet innledning til begynnelsen av Matteus' Breves Causae, som begynner med Nativitas Christi i Betlehem (Kristus' fødsel i Betlehem). Den første siden av teksten til Breves Causae (folio 8r) er dekorert og har innholdet innenfor en detaljert ramme. Miniatyren og teksten er spredd utover to sider og utgjør en livlig innledende konstatering for det innledende materialet. Åpningslinjen av hver av seksjonene til de innledende emnene er forstørret og dekorert (se over Lukas' Breves causae), men ingen andre seksjoner av de innledende emnene er gitt samme nivå av omsorg og behandling som begynnelsen av Matteus' Breves Causae.
Boken er formgitt slik at hver av evangeliene ville ha en forseggjort innledende dekorativt program. Hver av evangeliene hadde opprinnelig en innledende fullsideminiatyr som inneholdt evangelistsymbolene, fulgt av en blank side. Deretter kom et portrett av evangelisten som var vendt mot åpningsteksten av evangeliet som også var gitt en detaljert dekorativ behandling. Matteusevangeliet inneholder både dets evangelistportrett (folio 28v) og dens side med evangelistsymbol (folio 27r, se over). Markusevangeliet mangler evangelistsymbolet, men har beholdt siden med evangelistportrettet (folio 129v). Lukasevangeliet mangler både sidene med evangelistportrettet og evangelistsymbolet. Johannesevangeliet, som med Matteusevangeliet, har beholdt både portrettet (folio 291v, se over til høyre) og dets side med symboler (folio 290v). Det blir antatt at portrettene for Markus og Lukas og symbolsiden for Lukas på en tid har eksistert, men siden gått tapt. Bruken av alle fire evangelistsymbolene foran hver av evangeliene er påfallende og hadde som hensikt å styrke budskapet om evangelienes enhet.
Dekorasjonen av åpningsordene for hver av evangeliene var overdådige. Disse sidene var effektivt omgjort til teppesider. Dekorasjonen av disse tekstene var så detaljerte at teksten i seg selv ble bortimot uleselig. Åpningssiden (folio 28r) av Matteus kan stå som eksempel. (Se illustrasjonen til venstre). Siden består av kun to ord: Liber generationis («Generasjonenes bok»). «Lib» i Liber er omgjort til et voldsomt monogram som dominerer hele siden. Resten, «er» i Liber, er presentert som et sammenslynget ornament innenfor «b» i lib-monogrammet. Generationis er brutt ned til tre linjer og holdt innenfor detaljert dekorert ramme i nedre høyre kvadrant av siden. Hele monteringen er holdt innenfor en dekorert ramme.
Rammen og bokstavene i seg selv er ytterligere dekorert med snirklete spiraler og keltiske knuter, mange av dem zoomorfiske. Åpningsordene for Markus, Initium evangelii («Begynnelsen på evangeliet»), Lukas, Quoniam quidem multi, og Johannes, In principio erat verbum («I begynnelsen var ordet»), er alle gitt tilsvarende behandling. Selv om dekorasjonen av disse sidene var blant de mest omfattende i hele manuskriptet, er disse sidene også dekorert i alle andre insulære evangeliebøker.
Matteusevangeliet begynner med Jesu slektsregister. Ved Matteus 1:18 begynner den faktiske fortellingen om Kristus' liv. Denne «andre begynnelsen» i Matteus ble framhevet i mange av tidlige evangeliebøker slik at ofte ble de to seksjonene behandlet som adskilte verker. Den andre begynnelsen begynner med ordet «Kristus». De greske bokstavene khi og rho ble ofte benyttet i middelaldermanuskripter for å forkorte ordet «Kristus». I insulære evangeliebøker ble initialene Khi og Rho benyttet som et monogram og gitt forstørret og dekorativ form. I Kellsboken er denne andre begynnelsen gitt et dekorativ program tilsvarende til de i forordene til de enkelte evangeliene. Folio 32 har en miniatyr av Kristus på tronen. (Det har blitt argumentert at denne miniatyren er en av de tapte evangelistportrettene, men ikonografien er imidlertid ganske forskjellige fra de bevarte portrettene.) Ansikt mot denne miniatyren, på folio 33 recto, er den eneste teppesiden i Kellsboken, noe som er ganske uregelmessig. Eksempelvis har Lindisfarne-evangeliene fem bevarte teppesider og Durrow-boken har seks. Det blanke verso av folio 33 er vendt mot den enkeltstående mest forseggjorte miniatyren i tidlig middelalder, Kellsbokens Khi og Rho-monogram som tjener som incipit til fortellingen om livet til Jesus.
I Kellsboken har Khi og Rho-monogrammet vokst slik at det har opptatt hele siden. Bokstaven khi dominerer siden med en arm som svinger over det meste av siden. Bokstaven rho er lagt lunt under armene på khi. Begge bokstavene er delt i felter som er ødslig dekorert med knuter og andre mønstre. Bakgrunnen er likeledes overskyllet i en dekorativ masse av buer og knuter. Innenfor denne dekorasjonmengden er det skjulte dyr og insekter. Tre engler stiger opp fra en av korsarmene til khi. Denne miniatyren er den største og med de mest overdådige bevarte Khi og Rho-monogram i noen annen insulær evangeliebok og er kulminasjon og toppen av en tradisjon som begynte med Durrow-boken.
Kellsboken inneholder to andre fullsideminiatyrer som illustrerer episoder fra pasjonsfortellingen, Arma Christi, Teksten til Matteus er illustrert med en fullsideillumasjon av Kristus' arrest. (folio 114r). Jesus er vist nedenfor en stilisert arkade mens han blir holdt av to langt mindre figurer. I teksten til Lukas er det et fullsideminiatyr av Jesu fristelse (folio 202v). Kristus er vist fra midjen og opp på toppen av tempelet. Til høyre for ham er en menneskegruppe, kanskje en representasjon av hans disipler. Til venstre for ham og nedenfor en svart figur av Satan. Over ham svever to engler.
Verso (venstresiden) av den folio som handler om arrestasjonen av Jesus består av en fullside med dekorert tekst som begynner med «Tunc dicit illis». Vendt mot den miniatyren som har Jesu fristelse er en annen fullside med dekorert tekst, folio 203r «Iesus autem plenus». I tillegg til denne siden er det også fem andre fullsider med omfattende detaljerte figurer. I Matteus er det ytterligere en fullside, folio 124r, «Tunc crucifixerant Xpi cum eo duos latrones». I Markusevangeliet er det to sider med dekorert tekst, folio 183r, «Erat autem hora tercia», og folio 187v, «[Et Dominus] quidem [Iesus] postquam». Lukasevangeliet inneholder to sider med dekorert tekst, folio 188v, «Fuit in diebus Herodis», og folio 285r, «Una autem sabbati valde». Selv om disse tekstene ikke har miniatyrer knyttet til seg, er det sannsynlig at det var planlagt at miniatyrer skulle følge hver av disse tekstene og at disse har enten gått tapt eller ble aldri fullført. Det er ikke bevart en fullside med tekst i Johannesevangeliet, annet enn incipit. Imidlertid er det i de andre tre evangeliene fullsider med dekorert tekst, unntatt for folio 188c, som begynner med fortellingen om Jesu fødsel som skjer innenfor fortellingen om pasjonen. Siden de manglende folioene til Johannes inneholder pasjonsfortellingen, er det sannsynlig at Johannes evangelium inneholdt fullsider med dekorert tekst som har gått tapt.
Dekorasjonene i boken er begrenset til de viktigste sidene. Spredt rundt i teksten er det dekorerte initialer og små figurer av dyr og mennesker som vridd og knyttet til komplekse knuter. Mange betydningsfulle tekster som Pater Noster (Fader vår) har dekorerte initialer. Siden som inneholder teksten Saligprisningene i Matteus (folio 40v) har en stor miniatyr langs den venstre margen av siden hvor bokstaven «B» som begynner langs hver linje er knyttet til en utsmykket lenke. Jesu slektsregister er funnet i Lukasevangeliet, folio 200r, inneholder en tilsvarende miniatyr hvor ordet «qui» er gjentatt lenket langs den venstre margen. Mange av de små dyrene er spredt over hele teksten for å markere en «vend-i-sporet», det er et sted hvor linjen er avsluttet på en plass over eller under den opprinnelige linjen. Mange andre dyr tjener til å fylle plassen etterlatt i hver linje. Ikke to av disse formgivningene er lik den andre. Intet annet bevart manuskript har denne massive mengden med dekorasjon.
Dekorasjonene er alle av meget høy kvalitet og ofte meget komplekse. I en dekorasjon, som opptar en plass på rundt 2,5 cm kvadrat på en side, er det hele 158 komplekse sammenflettinger av hvite bånd med en svart ramme på begge sider. En del dekorasjoner kan bare bli sett med forstørrelsesglass, og linser av tilfredsstillende styrke eksisterte ikke før flere hundre år etter at boken ble fullført. Kompliserte knuter og flettverk som er funnet i Kellsboken og i andre tilsvarende manuskripter har mange paralleller i metallarbeid og steinutskjæringer fra denne perioden. Etter at de ble gradvis gjenoppdaget fra og med 1800-tallet og framover, har disse formgivningene også fått en økende interesse. Faktisk er det mange av disse motivene som er benyttet i dag i moderne bokkunst, utsmykninger, gullsmedarbeider og tatoveringer.
Formål
Boken hadde en sakral hensikt, ikke misjonshensikt, som var vanlig for denne type bøker. En stor, overdådig evangeliebok, slik som Kellsboken, ville ha blitt plassert til venstre for kirkens høyalter og løftet opp for kun å lese fra evangeliene i løpet av messen. Imidlertid er det sannsynlig at leseren ikke ville egentlig lese fra bokens tekst, men resitere fra hukommelsen. Det er betydningsfullt og bemerkelsesverdig at Ulster-annalene hevder at boken ble stjålet fra sakristiet hvor skåler og andre gjenstander for messen blir oppbevart framfor i klosterbiblioteket.
Bokens formgivning synes å ha denne hensikten i minnet; det vil si at boken ble produsert med utseende som tok praktisk hensyn først. Det er tallrike ukorrigerte feil i teksten. Linjer ble ofte fullført på en blank plass i linjen over. Kapitteloverskriftene som var nødvendig for å gjøre de kanoniske tabellene ble ikke satt inn i sidenes marger. Generelt ble det ikke gjort noe som ville forstyrre sidenes estetiske opplegg: estetikk hadde forrang framfor praktisk anvendelighet.
Lilli Gjerløw
Lilli Gjerløw (født 19. juni 1910 i Nord-Audnedal, død 4. desember 1998 i Oslo) var en norsk arkivar og skrifthistoriker, ekspert på analyse og datering av fragmenter fra liturgiske skrifter.
Etter examen artium 1929 i Arendal der hun vokste opp studerte hun ved Det Kongelige Frederiks Universitet og i tre år ved École Nationale des Chartes i Paris, hvor hun oppnådde tittelen archiviste-paléographe i 1935, altså arkivar innen paleografi (gamle skriftarter). Hun jobbet så ved Kjeldeskriftinstituttet 1935–80 med Oluf Kolsrud som hadde etablert det i 1922 og var hennes sjef frem til sin død i 1945.
Gjerløw var ofte i andre arkiver, som i Vatikanbiblioteket 1937. Hun fortsatte Kolsruds utredninger fra Nidarosdomen og tilskyndet Helge Fæhn til å utgi Manuale norvegicum (Presta handbók) i 1962. Det ble bind 1 av Libri liturgici provinciae Nidrosiensis medii aevi. Selv ga hun ut Ordo Nidrosiensis Ecclesiae (Orðubók) og Antiphonarium Nidrosiensis Ecclesiae som henholdsvis bind 2 og 3 i samme serie.
Hun ble dr.philos. 1962 med avhandlingen ''Adoratio Crucis. The Regularis Concordia and the Decreta Lanfranci'', altså reglene for engelske klostre fra 970.
Gjerløw oversatte også mange skjønnlitterære bøker til norsk. Hun var en tid gift med Albert Lange Fliflet (1908–2001) som i 1967 utga Kalevala på norsk. Morgenbladets redaktør Olaf Gjerløw var hennes søskenbarn.
Duje Bonačić
Duje Bonačić (født 10. april 1929 i Split, død 24. januar 2020 i Split) var en jugoslavisk roer som deltok i De olympiske leker i 1952 i Helsingfors.
Bonačić ble olympisk mester i roing under Sommer-OL i 1952 i Helsingfors. Han var med på den jugoslaviske båten som vant rokonkurransen for firere uten styrmann foran Sveits og USA. Roerne på den jugoslaviske fireren var Duje Bonačić, Velimir Valenta, Mate Trojanović og Petar Šegvić.
Kolonikrig
En kolonikrig kan enten betegne en krig mellom to eller flere land som kriger om større landområder i andre land eller en krig mellom en kolonimakt og motstand i det koloniserte landet.
Kolonikrig i Nord-Amerika mellom Storbritannia og Frankrike
Storbritannia gikk til krig mot Frankrike om å få større landområder enn det de hadde. Begge landene tok med seg hver sin indianerstamme. Disse indianerstammene het huronstammen og irokerserforbundet. Krigen førte til at huronstammen nesten ble utryddet. Irokeserforbundet ble også hardt svekket. Den tok slutt i 1763 da britene overtok de franske koloniene i Nord-Amerika. Mange liv gikk tapt, og krigen førte til mistro og hat.
Per Magne Florvaag
Per Magne Florvaag (født 21. februar 1993) er en norsk friidrettsutøver som representerer Sandnes IL.
Han vant 5 NM-gull og 14 NM-medaljer i stavsprang, hekkeløp og stafetter i perioden 2010–2017.
Vill bie
Vill bie er en betegnelse på alle bier bortsett fra honningbien, altså ca. 24 000 arter. De samles i dag (sammen med honningbien) gjerne i familien Apidae. Flesteparten av de ville biene er varmekjære og eksisterer på de klimatisk gunstigste plassene i Norge. Solrike, tørre sand- eller leirholdige bakker, sandstrender eller elvebredder er særs gunstige levesteder.
De ville biene er meget ulike de mer kjente honningbiene som bor i kuber. De er ofte mindre, stikker sjelden og samler ikke honning i store forråd slik som noen av dens utenlandske slektninger. Dersom en ser bort i fra humlene (som også blir regnet blant disse insektene) er ikke de ville biene sosiale og har ingen egen arbeiderklasse som arbeider for fellesskapets beste.
Når hunnbien er befruktet, blir hun eneansvarlig for hele reproduksjonen. Hunnen bygger «reir» i hull i bakken, under seiner, i trær som er døde eller i morkne trevegger. Noen anvender til og med tomme sneglehus.
De ville bienes liv er meget spesialisert. Hver art synes å være utviklet i et tett samspill med én eller noen ganske få blomsterarter. Viktige pollenplanter er blåklokke, rødknapp, selje, røsslyng samt en rekke erteplanter og kurvplanter.
Fatty and the Heiress
Fatty and the Heiress er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Fatty Arbuckle.
Sudamericano Femenino 2003
Sudamericano Femenino 2003 er en fotballturnering, og den fjerde gjennomføringen av Sudamericano Femenino, det søramerikanske mesterskapet i fotball for kvinner. Dette mesterskapet ble arrangert mellom 9. og 27. april 2003. Det skulle originalt ha blitt spilt i Córdoba i Argentina, men først ble det flyttet til Lima og Chinca i Peru, deretter ble det avgjort at lagene skulle deles i tre, og at kampene skulle spilles i [Argentina, Ecuador og Peru. Finalerunden ble spilt i Peru. Mesterskapet var også kvalifikasjon til VM og OL.
Gruppespill
Lagene ble delt inn i tre grupper a tre lag (se over). Vinneren av hver av de tre gruppene gikk til finalegruppen. Brasil slapp dette gruppespillet, og gikk rett til finalegruppen.
Eksterne lenker
Resultater og tabeller ved RSSSF.com
Pedras de Fogo
Pedras de Fogo er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Ronald Reagan president-bibliotek
Ronald Reagan president-bibliotek (engelsk Ronald Reagan Presidential Library) er et presidentbibliotek tilegnet USAs 40. president, Ronald Wilson Reagan. Det er også her Reagan er gravlagt. Det ligger i Simi Valley i Ventura fylke, ca. 64 kilometer nordvest for Los Angeles. Adressen til biblioteket er Presidential Drive 40, ettersom han var den 40. presidenten i USA. Det var det største presidentbiblioteket (på 14.200 m2) i USA inntil William J. Clinton-senteret åpnet i Little Rock i Arkansas i 2004. En hangar på 8.400 m2 inneholder det Boeing 707-flyet som fungerte som Air Force One i regjeringsperioden til Reagan.
Thomas Fearnley (1880–1961)
Thomas Fearnley (født 16. januar 1880 i Kristiania, død 10. januar 1961) var en norsk skipsreder og idrettsleder.
Melissa Rauch
Melissa Ivy Rauch (født 23. juni 1980 i New Jersey) er en amerikansk skuespiller og komiker. Hun er kjent for sin rolle som Bernadette Rostenkowski-Wolowitz på CBS' sitcom The Big Bang Theory.
Thomas Fearnley (1880–1961)
Thomas Fearnley var sønn av skipsreder Thomas Fearnley (1841–1927) og bror av godseier N.O. Young Fearnley. Faren (Thomas sr.) var sjef og eier av rederiet Fearnley & Eger, som Thomas jr. fikk overta i 1921 og styre frem til 1942 da han ble for syk til å sitte med ansvaret. Før dette var han president i Norges rederiforbund 1918–21.
Melissa Rauch
Tidlig liv
Rauch ble født i Marlboro Township i New Jersey, som datter av Susan og David Rauch. Hun utviklet en interesse for skuespill mens hun gikk på Marlboro High School. Rauch har en Bachelor i Fine Arts i skuespill fra Marymount Manhattan College. Hun er jødisk.
Thomas Fearnley (1880–1961)
Innen sport hoppet han i Holmenkollrennet som ung, og var god i tennis, med på å starte Norges Tennisforbund omkring 1909, der han ble første president. Galopp stod ham nært, både som rytter og som eier, så han fikk startet Norges hesteforbund i 1932 og satt som president de første årene inntil den andre verdenskrig begynte i 1940.
Melissa Rauch
Karriere
I 2009 begynte Rauch i rollen som Bernadette, kjæresten til Howard Wolowitz, i den tredje sesongen av The Big Bang Theory. Den påfølgende sesongen forlovet de to seg, og hun fikk en fast rolle i serien. I desember 2011 ble Rauch nominert til Screen Actors Guild Award for Outstanding Performance by an Ensemble in a Comedy Series som en del av The Big Bang Theory.
Thomas Fearnley (1880–1961)
Han var medlem av Den internasjonale olympiske komité (IOC) fra 1927 til 1950 og slik ble han æresmedlem i 1951. Han innstiftet Fearnleys olympiske ærespris i 1952.
Melissa Rauch
Karriere
Rauch har vært deltaker i tv-showet Best Week Ever på VH1. Andre roller inkluderer True Blood, hvor hun hadde en fast rolle som Summer – en rolle som liker Hoyt – i 2010, og The Office. Rauch har også opptrådt i den amerikanske versjonen av Kath & Kim, i Wright v Wrong, Dirty Sexy Money, og i filmen I Love You, Man.
Thomas Fearnley (1880–1961)
I 1911 hadde han giftet seg med Benedicte Rustad (1886–1976), som var datter av hoffsjef Fritz Rustad.
Båtspinnere
Båtspinnere (Nolidae) er en gruppe av sommerfugler som hører til den artsrike gruppen Noctuoidea. Et viktig kjennetegn, som har gitt opphav til det norske navnet, er at larvene spinner en kokong som har en kjøl langs oversiden og ligner på en hvelvet båt. De fleste båtspinnerne er grå eller brune, små sommerfugler, men noen er mer fargerike.
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn 16 – 70 mm) sommerfugler, de fleste mindre enn 25 mm i vingespenn. Utseendemessig varierer de ganske mye. En del arter ligner nattfly (Noctuidae), andre minner mer om viklere (Tortricidae) eller mott (Pyralidae). Kroppen er slank til ganske kraftig, hodet forholdsvis lite. Antennene er trådformede. Sugesnabelen er vanligvis velutviklet, labialpalpene er små hos noen undergruppe, store og fremoverrettede hos andre. Vingene er vanligvis avrundede, men hos noen tropiske arter kan forvingenes hjørner være trukket ut til en spiss. Båtmøllene hviler med vingene taklagt over ryggen. De fleste artene har mer eller mindre gråspraglete, men noen har klart grønne vinger, sjeldnere andre farger. Underfamilien duskspinnere (Nolinae) har dusker av oppstående skjell nær forvingenes fremkant. Bakvingene er bleke, ofte silkeaktig glinsende. De har utviklet et høreorgan på sidene av det bakerste mellomkroppsleddet (metathorax). Beina er forholdsvis korte.
Bayano Kamani
Bayano Kamani (født 17. april 1980 i Houston i USA) er en panamansk friidrettsutøver, som konkurrerer i hekkeløp. Han representerte Panama under Sommer-OL 2008, der han ble utslått i de innledende rundene.
Løsingssønn
Løsingssønn eller løysingssønn var sønn av en frigitt trell (løysing); altså første generasjon fri mann.
Som løsingssønn hadde man rett til å tåle mannebot for noen typer forseelser, i stedet for fysisk straff. For en mindre forseelse var manneboten 1 mark eller tilsvarende 107,16 gram sølv på 1100-tallet.
Petur Christiansen
Han var utdannet maskinist, og var lærer ved sjømannsskolen i Tórshavn samt lærer og konstituert rektor ved Føroya Maskinskúli i Tórshavn fra 1965 til 1970. Han var gift med Anna Poulsen, datter av lagtings- og folketingsmedlem Johan Poulsen. Petur og Annas sønn Jan Christiansen har også vært borgermester i Tórshavn.
Christiansen var medlem av kommunestyret i Tórshavn fra 1961 til 1980, viseborgermester i 1969 og borgermester fra 1972 til 1980. I denne perioden var kommunen i sterk vekst, så som borgermester forestod han utbyggingen av de nye hoved- og ringveiene samt større skole- og idrettsanlegg. Fra 1966 til 1970 var Christiansen også innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy. Christiansen var også tillitsvalgt i avholdsbevegelsen.
Han ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen i 1973.
IKT ORKidé
IKT ORKidé er et samarbeid mellom 13 kommuner på nordvestlandet. Samarbeidet ble startet av ordfører- og rådmannskollegiet på Nordmøre for å etablere et felles datanettverk mellom kommunene. Samarbeidet er i dag utvidet til også å gjelde felles drifting av programvare.
Kommunene som deltar i IKT ORKidé er:
Reksthegn
Reksthegn var en fri mann tredje generasjon. Som reksthegn hadde man rett til å tåle mannebot for noen typer forseelser, i stedet for fysisk straff. For en mindre forseelse var manneboten 1,5 mark eller tilsvarende 160,74 gram sølv på 1100-tallet.
Liste over eidsvollsmenn
Liste over eidsvollsmenn omfatter de 112 delegatene fra Norges ulike deler, utenom Nordland, Troms og Finnmark, som deltok i arbeidet med Norges Grunnlov under Riksforsamlingen i Eidsvollsbygningen på Eidsvoll i april–mai 1814. Listen angir valgkrets og hvilken partitilknytning de tok under riksforsamlingen.
Om representantene
Av de 112 medlemmene av riksforsamlingen var 33 valgt spesielt blant det militære, mens 25 var valgt fra byene og 54 fra landdistriktene i amtene. Det kan sies at embedsmenn dominerte forsamlingen med 57 representanter, mens det var 37 bønder, 13 kjøpmenn og 5 bruks- og godseiere.
Mange av eidsvollsmennene var unge: gjennomsnittsalderen for riksforsamlingen var 42,8 år. Peter Daniel Baade ble først valgt som utsending fra Romsdals amt, men tok ikke imot valget på grunn av høy alder (han var 77 år). Thomas Konow var den yngste og også den siste gjenlevende eidsvollsmann da han døde i 1881, 85 år gammel. Den første eidsvollmannen til å dø var Georg Ulrich Wasmuth, han døde høsten 1814, 26 år gammel. Den lengst-levende eidsvollmannen var Ole Rasmussen Apeness, han døde 94 år gammel i 1859.
Noen av eidsvollsmennene var i slekt og nær forbindelse med hverandre: Peder Anker var svigerfar til Herman Wedel Jarlsberg, mens verten for Riksforsamlingen, Carsten Anker, var Peder Ankers fetter. Severin Løvenskiold var søskenbarn av søsknene Jacob Aall, Jørgen Aall og Benedicte Henrikke Aall gift med Didrich von Cappelens bror Ulrich. Severin Løvenskiolds sønn Otto Joachim Løvenskiold ble gift med Herman Wedel Jarlsbergs datter. Didrich von Cappelens sønn, Diderik ble i 1816 gift med Severin Løvenskiolds søster, Henriette. Cappelens datter Mariane ble gift med Hans Aall som var nevø av brødrene Aall. Wergelands datter Camilla ble gift med Colletts sønn. Offiserene Henrik Frederik Arild Sibbern og Valentin Sibbern var brødre. Peter Motzfeldt og Frederik Motzfeldt var søskenbarn. Peder Jørgen Cloumanns ble i 1813 gift med Enevold Steenblock Høyums søster.
Representantene
Oversikten angir alle eidsvollsmenn med yrke (stilling), alder og parti. For noen av representantene finnes det ikke tilstrekkelig dokumentasjon på hvilket av de to partiene de sluttet seg til.
Yrke eller stilling er ordnet i noen hovedkategorier. Matroser, musketerer, sersjanter og korporaler er regnet som soldater, mens øvrige militære er regnet som offiserer. Gods-, verks- og brukseiere samt kjøpmenn er oppført som forretningsmenn, mens embetsmenn med gods eller gård er oppført som embetsmenn. Bønder med verv som klokker eller lensmann er oppført som bønder.
Valentin Sibbern ble valgt som representant både for Smålenenes amt og for Akershus ridende Jegerkorps, men tok på Eidsvoll sete som representant for sin militære enhet. Peter Motzfeldt ble valgt til en av Bergen bys representanter, men han ble samtidig valgt av artillerikorpset og inntrådte etter Christian Frederiks råd som korpsets representant.
Nordnorske representanter
Det var ingen representanter fra de nordnorske fylkene (amtene) til stede på Eidsvoll. Dette skyldtes blant annet at kommunikasjonene var dårlig utbygd og reise- og post-tidene lange. Det er imidlertid også påvist at biskop Mathias Bonsach Krogh, som av Christian Frederik var gitt ansvaret for å igangsette valgprosessen, ikke forhastet seg i dette arbeidet, men tvert imot skrev til prinsregenten at valg «ei nu kan skee i Nordlandene og Finmarken».
Forsinkelsene gjorde at amtmannen i Finmarken (nå Troms og Finnmark) mottok beskjeden om at det skulle holdes riksforsamling først fire dager etter at denne var trådt sammen. Videre brev til landsdelens sogn gikk ut 14. mai med ordre om at det skulle velges representanter til et møte i Tromsø 24. juli – 1. august for å velge amtets eidsvollsmenn.
16. juli fikk så amtmann Johan Caspar Krogh melding sørfra om at Grunnloven var vedtatt og at Christian Frederik var konge. Dette var alt for sent til at møtet kunne avlyses. Krogh besluttet derfor å likevel holde valg 1. august, men da til det første ordinære Storting, som var planlagt våren 1815. Dette kan sies å ha vært Norges første stortingsvalg, ettersom slike valg ble holdt sørpå først fra uti september.
Stridighetene med Sverige skulle imidlertid føre til at heller ikke dette valget fikk praktisk betydning. Etter Mossekonvensjonen av 14. august 1814 ble et ekstraordinært Storting innkalt til 7. oktober. Til Tromsø kom innkallingen ikke før 20. oktober. En av de valgte, bonden og tømreren Henrik Larsen Skjæret fra Balsfjord, dro straks av gårde. Han kom så langt som til Bodø, men derfra vendte han hjem da han fikk vite at Stortinget alt hadde avsluttet sine forhandlinger.
De tre som var valgt fra Finmarken var pastor Niels Drejer fra Hammerfest, handelsmann og distriktssjef i Kystvernet Lorenz Peter Jessen fra Klauva i Senja, og bonden Henrik Larsen Skjæret fra Balsfjord. Selv om amtmannen hadde bestemt at disse tre skulle møte på det første ordinære Storting i 1815, ble de aldri stortingsmenn. Det ble holdt nye valg neste år til dette Stortinget, og andre menn ble valgt fra Finmarkens Amt: Johannes Henriksen Aas, Nils Normann og Wilhelm Henrik Klerck.
Situasjonen var noe annerledes i Nordland. Hit kom meldingen om at riksforsamlingen på Eidsvoll var avsluttet såpass tidlig at amtmannen fant det hensiktsløst å innkalle til valgmøte. Nordland var dermed det eneste amt som ikke valgte utsendinger til grunnlovsforsamlingen.
Georg Michael Reiss
Georg Michael Reiss (født 25. november 1956) er en norsk jazzmusiker (klarinett og saksofon), kjent fra flere innspillinger innen dixieland- og klezmer-tradisjonen.
Biografi
Reiss er sønn av Helge Reiss og Marit Billington, og utdannet ved Norges musikkhøgskole (1982). Reiss har turnert for Rikskonsertene (1979–), samt vikariert i Kringkastingsorkestret og Den Norske Operas orkester. Han har spilt i duo med ragtime-pianist Morten Gunnar Larsen, i Ytre Suløens Jassensemble (1987–90), i Magnolia Jazzband og Ophelia Ragtime Orchestra, samt Tor Einar Bekken and the Bookerizers, Majken Christiansens Swing Society, såvel som Gjertruds sigøynerorkester og David Arthur Skinner.
Den senere tid har han turnert med organisten Ulf Nilsen og fremsyningen Two of a kind, samt medvirket på innspillinger av jødisk-arabiske sanger med Miriam Segals gruppe Mirele med blant annet Tom Karlsrud og Helge Ellingsen. Selv leder han gruppen Streif. I hans egen Georg Reiss kvartett medvirker Håkon Gjesvik piano, Torstein Ellingsen bass trommer Audun Ellingsen bass.
Georg Reiss spiller også det ungarske instrumentet Tárogató og er også universitetslektor på Norges musikkhøgskole.
Alex Coomber
Alexandra Andrea «Alex» Coomber (født Hamilton 28. desember 1973), britisk skeletonkjører som deltok i de olympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City.
Coomber vant en olympisk bronsemedalje i skeleton under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Hun kom på tredjeplass bak Tristan Gale og Lea Ann Parsley begge fra USA.
Italia under Kortbane-VM i svømming 2014
Italia deltok under Kortbane-VM i svømming 2014 i Doha, Qatar fra 3. - 7. desember 2014.
Frantz Christian von Zepelin
Frantz Christian von Zepelin (født 7. januar 1716, død 30. januar 1790 i Christiania) var en dansk offiser.
Den internasjonale føderasjonen av filmarkiv
Den internasjonale føderasjonen av filmarkiv (FIAF) (eng. The International Federation of Film Archives, fr. Fédération Internationale des Archives du Film) er en sammenslutning av filmarkiver over hele verden.
Norge
I Norge er Norsk filminstitutt og Nasjonalbiblioteket medlemmer i FIAF.
Du Mu
Du Mu (kinesisk: 杜牧; pinyin: Dù Mù,Wade-Giles: Tu Mu, født 803 i Chang'an i Kina, død 852 samme sted) var en kinesisk dikter under Tang-dynastiet. Han var influert dikterisk av Du Fu, Li Bai, Han Yu og Liu Zongyuan.
Hans diktning er representert i den viktige 1700-talls-antologien Tre hundre Tang-dikt.
Du Mu var sønn av en stadig dypere forgjeldet familie. I 827 avla han den keiserlige embedsmannseksamen i en alder av 25 år og bekledte etterpå en rekke offentlige embeder. Han han steg aldri særlig høyt i gradene, grunnet at han i 835 skaffet seg mektige motstandere ved å innta et for dem uønsket standpunkt i et tvistespørsmål.
Du Mu beskjeftiget seg med shi, fu og gammel kinesisk prosa. Han er særlig kjent for sine følsomme og lyriske firelinjere. Dessuten skrev han mange ballader, en kommentar til Krigskunsten og brev med råd til høye embedsbærere.
Du Mu og Li Shangyin kalles gjerne «de små Li-Du» (小李杜), i motsetning til «de store Li-Du», Li Bai og Du Fu.
Pedro Régis
Pedro Régis er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Fatty’s Debut
Fatty's Debut er en amerikansk stumfilm fra 1914 regissert av Fatty Arbuckle.
Bjørndaltrilogien
Romanverket skildrer spenningen mellom ny og gammel tid i Norge, mellom siste halvdel av 1700-tallet og første halvdel av 1800-tallet. Sentralt står konflikten mellom «Bjørndals grend» og «Den brede bygd», sammen med temaer som gudstro, hevn, rettferd, barmhjertighet og frigjøring. Forfatteren gir ingen konkret stedsangivelse; «den foregår hvor som helst hvor det er skog nord for brede bygder.»
Hovedpersonen, Dag Bjørndal, introduseres tidlig i første bind og skildres fra ungdom til død. Det er først og fremst gjennom ham at Gulbranssen behandler de ovennevnte temaene. Som del av familien som eier Bjørndals grend og leder innbyggerne der, blir han tidlig innpodet en sterk bevissthet rundt egen slekt, som strekker seg langt tilbake i tid. Denne bevisstheten gir ham forståelse og mening i livet. Når så slekten rives vekk fra ham går denne selvforståelsen tapt, og han må forsøke å finne ny mening.
Carrie Snodgress
Caroline «Carrie» Snodgress (født 27. oktober 1946, død 1. april 2004) var en amerikansk skuespiller som vant Golden Globe to ganger og ble nominert til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle i 1970.
Bjørndaltrilogien
Særlig viktig for Dag, i søkenen, er motsetningen mellom verdier som rettferd og hevn, som han har fra slektens erfaringer siden sagatiden, og kristne verdier som medmenneskelighet og nestekjærlighet. Denne åndelige striden manifesteres gjennom den legemlige striden mellom grenda og bygda. Dags forhold til Gud er det som binder stridene sammen.
Carrie Snodgress
Snodgress vokste opp i Illinois og gikk på Northern Illinois University før hun prøvde seg som skuespiller, blant annet på Goodman Theatre i Chicago. Etter noen mindre TV-opptredener, hadde hun en liten rolle i Easy Rider i 1969, men denne var for liten til at hun ble kreditert i rulleteksten. Hennes første krediterte rolle fikk hun året etter i Rabbit, Run, hvor hun spilte mot James Caan.
Bjørndaltrilogien
Senere i trilogien vier Gulbranssen også oppmerksomhet til Dags sønn, med samme navn, og Adelheid, Unge-Dags kone. Utviklingen som finner sted hos Gammel-Dag fortsetter hos den unge og med Adelheid gir forfatteren rom for et nytt perspektiv; med utgangspunkt i en mer fattig oppvekst. Barna som Adelheid og Unge-Dag mister, blir et vendepunkt i forholdet mellom dem, og en hendelse som setter dype spor hos alle tre.
Zonotrichia
Arter og underarter
Arter og underarter i rekkefølge etter Clements-lista :
Bjørndaltrilogien
Trilogien ble filmatisert i 1959 og 1960 under titlene Und ewig singen die Wälder og Das Erbe von Björndal.
Carrie Snodgress
Carries neste film, Diary of a Mad Housewife fra 1970 ga henne en nominasjon til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle (denne ble vunnet av Glenda Jackson), men hun ble belønnet for denne rollen med to Golden Globe-priser, Best Actress in a Comedy or a Musical og New Star Of The Year – Actress i 1971.
Bjørndaltrilogien
Forfatteren og verket
Trygve Gulbranssen var barnefødt i Kristiania, men foreldrene hadde sin bakgrunn fra bygder i Østfold og Akershus. Moren vokste opp i på gården Vestre Dahl i Frogn. Det var dette miljøgrunnlaget som etter hvert ansporet ham til å forfatte Bjørndaltrilogien. Særlig morens fortellinger fra bondelivet på bygdene før i tiden var av stor betydning. Flere har siden påvist hendelser, steder og personer i romanverket med en parallell i den virkelige verden.
Westfield State University
Ved universitetet var det 5 426 studenter og 363 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 5 950 for studenter folkeregistrert i delstaten. Studiene gis opp til mastergradsnivå.
Carrie Snodgress
Etter dette tok Snodgress noen års pause for å bo sammen med musikeren Neil Young. De fikk sønnen Zeke i 1973. Han var imidlertid rammet av cerebral parese og hadde derfor en pleiebehov slik at denne pausen ble noe lengre enn planlagt. Men i 1978 var hun tilbake i rollen som Hester i filmen Farlig kontakt (The Fury). Hun og Neil Young skilte lag i 1975. Neil Youngs sang «A Man Needs a Maid» var inspirert av henne, særlig strofen «I fell in love with the actress/she was playing a part that I could understand».
Bjørndaltrilogien
Forfatteren og verket
Gulbranssens tidlige funn av tippoldefarens bønnebok er siden trukket frem som en katalysator for forfatterskapet. Det fikk ham til å fritte ut moren om slektsbakgrunnen. Det hun kunne fortelle ble så flittig notert ned. Gulbranssens selv betonte også viktigheten av disse samtalene. I 1957 sa han: «slik fikk jeg vel kanskje de første grunnleggende inntrykkene av det som jeg siden tillot meg å fantasere fritt omkring, og som med tid og år ble trilogien.»
Carrie Snodgress
Sylvester Stallone har uttalt at Carrie Snodgress var førstevalget til rollen som Adrian i filmen Rocky (rollen gikk senere til Talia Shire), men honoraret var for lavt og tidspunktet passet ikke.
Bjørndaltrilogien
Forfatteren og verket
Menneskers forhold til penger er et sentralt gjennomgangstema i trilogien. Trygve Gulbranssen opplevde selv gjennom barndommen at familiens relative velstand ble vent til fattigdom da faren gikk fallitt. Det ble lite utdannelse, og deltakelsen i arbeidslivet begynte alt fra niårsalderen. Hans vei opp av fattigdommen, før forfattersuksessen, gikk gjennom hardt arbeid; først som visergutt, siden innen kontorvirksomhet, før han ble selvstendig forretningsmann.
Carrie Snodgress
Snodgress var en periode fram til 1979 sammen med komponisten og musikkprodusenten Jack Nitzsche.
Bjørndaltrilogien
Forfatteren og verket
Marit Karine Slotnæs har fremhevet hvordan Gulbranssens virke som idrettsjournalist også henger sammen med forfatterrollen. Hun trekker særlig frem hans bidrag Idrættens ansvar i Idrætsboken, der han blant annet legger ikke bare legger til grunn et formålssyn tuftet på idrettens fysiske gevinst, men også på dens samfunnsverdi; som bærer av visse gode idealer. ««Tilbake til sunnheten!» er idealistiske budskapet hos Gulbranssen»
Carrie Snodgress
Carries debut på teatrene på Broadway kom i 1981 da hun spilte i stykket A Coupla White Chicks Sitting Around Talking. Senere vendte hun tilbake til Goodman Theatre i Chicago, hvor hun spilte i stykkene All the Way Home, ''Oh! What a Lovely War, Caesar and Cleopatra, Tartuffe, The Balcony, The Boor, og senere Curse of the Starving Class'' på Tiffany Theatre i Los Angeles.
Bjørndaltrilogien
Forfatteren og verket
Trygve Gulbranssen skrev i tillegg til trilogien mye som aldri ble gitt ut; både fra Bjørndaluniverset og annet. To av hans novelleutgivelser Prestebud av Bjørndals saga og Da Gammel-Dag var blitt veik hører til samme miljø som trilogien, men ble ikke en del av den. Handlingen i den førstnevnte novellen finner dessuten sted senere i tid enn det handlingen i trilogien gjør.
Carrie Snodgress
Blant Snodgress' øvrige filmroller, er blant annet i Murphy's Law, White Man's Burden, Pale Rider og Blue Sky. I tillegg har hun spilt i en rekke TV-serier.
Carrie Snodgress døde som følge av komplikasjoner i forbindelse med en levertransplantasjon.
Bjørndaltrilogien
Verket og samtiden
«Friheten skriver de andre om. Ansvaret har jeg skrevet om», skriver Trygve Gulbranssen i sine personlige notater. Han ønsket å fremheve heve idealer og verdier som han mente var viktige og som ikke opptok den samtidige litteraturen. Slekten og familien, som Gulbranssen vurderte å være kjernekomponenter for ethvert menneskes liv, stod i kontrast til individualismen, som andre toneangivende forfattere dyrket. Trygve Gulbranssen deltok aldri selv aktivt i det offentlige ordskiftet, men lot heller sine meninger komme til uttrykk gjennom forfatterskapet. Dette hindret likevel ikke at han ble en del av en større nordisk samfunnsdebatt.
Det har tidligere blitt hevdet at de fåtallige, men til gjengjeld sterkt kritiske, røstene mot Gulbranssens romanverk ikke avviste bøkene på grunnlag av litterære kvaliteter, men som ledd i en kulturkamp. I den kulturkampen representerte Gulbranssens store kritiker- og publikumssuksess en fare for de kulturradikale verdiene de selv kjempet for. Marit Karine Slotnæs mener videre at mottagelsen i sin helhet var «moralsk motivert». Ettersom hun her kun viser til norsk samtidig kritikk tar hun ikke stilling til den tilsvarende gode kritikken i utlandet. Tore Hoel viser blant annet til den engelskspråklige kritikken, som også var sterkt rosende, og mener den vurderer bøkene på egne premisser uten å sette de inn i noen større kulturdebatt.
Oversikt over romanverket og enkeltbøkene
Trygve Gulbranssen skrev fortellinger og episoder fra Bjørndaluniverset gjennom hele ungdommen og videre også som voksen. De første utkastene var ferdige så tidlig som 1914. I 1921 ble et utdrag trykket i Aftenposten som ledd i en novellekonkurranse. Likevel var det i årene mellom 1929 og 1935 at skrivebordsarbeidene ble omformet til et romanverk i tre bind.
Gulbranssen skrev riksmål, men fant også rom for ord og uttrykk av mer dialektal art, i tillegg til en noe arkaisk tone. Språket er i senere utgaver blitt lett modernisert.
Første bind i trilogien ble opprinnelig skrevet under tittelen Manns plikt. Dette ble siden endret til Og bakom synger skogene. Førsteutgaven bar i tillegg undertittelen Noen historier fra 1760-årene til frem mot 1810; heller ikke dette ble videreført senere.
Og bakom synger skogene
Og bakom synger skogene (1933) er det første bindet i trilogien. Handlingen er lagt til den fiktive Bjørndals grend, en skogsbygd som ligger ovenfor Den brede bygd. Noe av handlingen er også lagt til byen. Sentralt i bindet ligger den dype motviljen mellom grenda og bygda, samkvemmet karakterene i mellom og forholdet til pengemakt og Vårherre. Bindet innledes med en slagbjørns herjinger i Den brede bygd og deres motvillige bønn om hjelp fra Bjørndalene. I dette første bindet gir forfatteren kun vage steds- og tidsangivelser. I senere bind er han langt tydeligere. Det viser seg blant annet at byen er Kristiania. Undertittelen på førsteutgavene avslører at handlingen finner sted siste halvdel av 1700-tallet og ved begynnelsen av 1800-tallet.
Hovedpersonen i boken er Dag Bjørndal, som etter broren Tores død tar over Bjørndal; hovedgården i Bjørndals grend som i sin helhet hører til slekten. Nettopp slekt er et gjennomgangstema i hele trilogien, og spiller en sentral rolle også i det første bindet. Marit Karine Slotnæs skriver: «[D]et er blodet som er fiksjonens egentlig hovedperson og fortellingens røde tråd» Hevn for Bredbygdas misunnelse og urett bæres ikke bare for Bjørndalene selv, men for hele slekten deres. Striden mellom Bjørndalene og Den brede bygd blir understreket gjennom et slagsmål Dag havner i tidlig i boken. Hendelsen setter dype spor og fører til at pengene helt tar over for vold som middel i konflikten. Forsøket på å bygge seg opp finansielt lykkes, men så rammer tragedien og Dags eldre bror Tore og hans familie omkommer. Tores død blir av Dag tolket som en straffedom fra Gud mot slektens hevntanker, og han overlater dermed hevnen til Ham. Tankestrev rundt blant annet dette skal komme til å oppta Dag gjennom hele trilogien. Dag blir gift og viderefører slekten. Den ene sønnen hans får navn etter han selv, og kalles Unge-Dag. Han blir med tid arvingen til Bjørndal. En major og datterens hans, Adelheid, er blant flere personer som knytter bekjentskap til Bjørndalene, og Adelheid og Unge-Dag nærer med tiden dype følelser for hverandre.
Slotnæs fremholder at trilogien også kan leses allegorisk som en fremstilling av sentrale motsetninger i menneske- og samfunnsliv, og at form og innhold særlig i det første bindet flyter over i hverandre. Et av hovedtemaene er etter hennes mening «[f]orholdet mellom ung og gammel, gammelt og nytt» Med Dags giftermål med en kvinne fra byen møtes to kulturer; det opprinnelige brynes mot det moderne. Det opprinnelige endres kun varsomt og virker retningsgivende, men oppnår samtidig å løftes «fra et lavere til stadig høyere kulturnivå»
Et annet sentralt annet sentralt utviklingstrekk i første bind, ifølge Slotnæs, er hvordan begreper som «rett» og «plikt», som lenge har hatt sin plass på Bjørndal, blir supplert med «barmhjertighet» og «rimelighet» Hun skriver: «Det som avgjør om noe er godt er ikke alene resultatene. En gjerning med gode konsekvenser er ikke noe bedre enn en dårlig, hvis den er gjort med hevn og egen vinning i tankene.»
Slotnæs deler inn Gammel-Dags utvikling gjennom trilogien etter bøkene: «I den første boken dreier det seg om å sikre utkommet, noe å leve av» Hun påpeker også at fokuset er rettet mot «arbeids- og blodsfelleskapet [sic] på Bjørndal»
Det blåser fra Dauingfjell
Det blåser fra Dauingfjell (1934) er det andre bindet i trilogien, og etterfølger Og bakom synger skogene direkte i tid og handling. Dette andre bindet bryter med det foregående bindet i den forstand at det strekker seg over kortere tid, og forfatteren er langt tydeligere i tidsangivelsene. Bindet strekker seg i år fra om lag 1809 til rundt 1815.
Boken innledes med bryllupet mellom Adelheid og Unge-Dag. Siden skildres hvordan ytre hendelser, med uår i landbruket, kornmangel som følge av Napoleonskrigene og begivenhetene 1814, påvirker Bjørndal. Andre del av boken er viet Adelheid og Unge-Dags tap av de to barna sine, og Unge-Dags ferd opp Dauingfjell. Gulbranssen skildrer også Adelheid og Gammel-Dags utvikling av et fortrolig forhold. Mot slutten behandles en plutselige tvil hos Gammel-Dag på om gjerningene hans er motivert av avlatstanker, og egen vinning. Denne tvilen plantes da Gammel-Dag besøker presten for å innskrive tvillingene, som Adelheid er nedkommet med, til dåp. Adelheids morfar var biskop og for å hjelpe Gammel-Dag i sitt tankestrev gir hun ham Bibelen hans med alle hans merknader.