cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spesifikk varmekapasitet
Definisjon
Har stoffet en total masse m, er den "spesifikk varmekapasiteten" cX = CX /m. I SI-systemet måles denne i enheten  J/kg K.  Alternativt kan man definere en "molar varmekapasitet" cX =  CX /n hvis materialet består av en mengde n mol. Den vil ha måleenhet J/mol K og brukes ofte i kjemiske sammenhenger eller mer teoretiske arbeider.
For en endelig oppvarming av materialet må det tilføres en varmemengde
sålenge temperaturøkning ikke blir så stor at varmekapasiteten forandres. Her er
Nyklassisistisk arkitektur
Nordisk nyklassisisme
I Danmark er noen av de mest kjente nyklassisistiske byggverk Fåborg Museum av Carl Petersen fra 1915, boligområdet Hornbækhus av Kay Fisker fra 1923 og Politigården i København av Hack Kampmann fra 1924. Andre viktige arkitekter i perioden var Ivar Bentsen og Thorkild Henningsen. Retningen ga seg også sterke utslag i dansk møbelkunst fra perioden, inspirert av den hundre år eldre klassisismen. Flere arkitekter som Kaare Klint og Arne Jacobsen var også aktive møbeldesignere.
Spesifikk varmekapasitet
Definisjon
Tidligere ble varmeenergi ofte målt i antall kalorier med enhet cal. Denne ble definert som den energimengde som må til for å varme opp 1g vann ved standard trykk og temperatur med en grad. Ifølge denne definisjonen er derfor den spesifikke varmekapasitet til vann cP = 1.0 cal/g K = 1.0 kcal/kg K. Med bruk av SI-enheter tilsvarer 1 cal = 4.18 J.
Nyklassisistisk arkitektur
Nordisk nyklassisisme
I Sverige var arkitekt Gunnar Asplund en førerskikkelse for nyklassisismen, med verker som Stadsbiblioteket i Stockholm og Skogskyrkogården (sammen med Sigurd Lewerentz). Ivar Tengbom tegnet i Konserthuset i Stockholm (1926). Det samtidige Studentpalatset i sStockholm av Erik Lallerstedt har en rendyrket klassisk «tempelfasade». Den svenske nyklassisismen, særlig slik den ble utformet av Gunnar Asplund, fikk internasjonal oppmerksomhet og ble i 1931 gitt tilnavnet «Swedish Grace» av den britiske arkikteturskribenten Morton Shand.
Kjente representanter for norsk nyklassisisme er blant andre Blindern Studenterhjem av Nicolai Beer (1926), Deichmanske bibliotek fra 1933 av Nils Reiersen og Torggata Bad av arkitektene Morgenstierne & Eide (1932) i Oslo, Studentersamfundet i Trondhjem av arkitektene Carl og Eystein Michalsen 1929, Torgallmenningen i Bergen av arkitekt Finn Berner, og Haugesund rådhus fra 1934 av arkitektene Gudolf Blakstad og Herman Munthe-Kaas.
Spesifikk varmekapasitet
Termodynamikk
Når temperaturøkningen ΔT er veldig liten, skjer den resulterende varmetilførselen  ΔQ  i  termodynamisk likevekt. Fra termodynamikkens andre hovedsetning følger da ΔQ = T ΔS hvor ΔS  er økningen av entropien. Dermed kan man skrive at CX  = T (ΔS/ΔT)X. I grensen hvor ΔT  blir infinitesemal liten, kan den erstattes med differensialet dT. Dermed kan varmekapasiteten skrives som den termodynamiske deriverte
Dette resultatet tillater beregning av varmekapasiteter fra kinetisk teori og statistisk mekanikk.
For en varmetilførsel som skjer under konstant volum, vil derfor TdS = dU og den tilsvarende varmekapasiteten kan finnes fra
Skulle derimot oppvarmingen skje under konstant trykk, har man at PdV = d(PV) og derfor TdS = dU + d(PV) = dH hvor  er entalpien til materialet. Derfor er i dette tilfellet
Disse termodynamiske resultat er allmenngyldige og kan benyttes både for gasser, væsker og faste stoffer. De kan også lett generaliseres til andre forhold, som f.eks. magneter som påvirkes av ytre magnetfelt.
Ideelle gasser
Ideelle gasser har tilstandsligningen
hvor n er antall mol partikler i gassen og R er den universelle gasskonstanten. Består den av partikler som er atomer, kan den indre energi U regnes ut i kinetisk teori. Resultatet er U = (3/2)nRT som tilsvarer varmekapasiteten CV = (3/2)nR. Den spesifikke varmekapasiteten er derfor cV = (3/2)R hvor verdien til den universelle gasskonstanten R = 8,314 J/mol K bestemmer størrelsen.
Direkte fra tilstandsligningen følger nå at entalpien til gassen er H = (3/2 + 1)nRT = (5/2)nRT slik at den molare varmekapasiteten ved konstant trykk er cP = (5/2)R. Man har at cP -  cV = R som gjelder for alle ideelle gasser, uansett om gasspartiklene har indre frihetsgrader eller ikke.
Tilsvarende kan den spesifikke varmekapasiteten beregnes fra definisjonen cV = CV /m. Her er massen til gassen m = nM hvor M er den molare massen til gasspartiklene. Dermed er cV = (3/2)nR /nM = (3/2) Rs gitt ved den spesifikke gasskonstanten Rs = R/M. Den varierer fra gass til gass. For luft har den verdien Rs = 287 J/kg K.
Ekvipartisjonsprinsippet
Luft består hovedsakelig av 2-atomige molekyler O2 og  N2. Hvert molekyl beveger seg fritt og gir opphav til den ideelle tilstandsligningen. Fra kinetisk teori gir denne frie bevegelsen i tre retninger en indre energi som er (3/2)kBT per partikkel hvor kB er Boltzmanns konstant. Det er vanlig å si at bidraget (1/2)kBT til den indre energien som skyldes bevegelse i en bestemt retning, tilsvarer bidraget fra en frihetsgrad.
For et 2-atomig molekyl er det bare to frihetsgrader som skyldes rotasjon. Disse oppstår ved at molekylet kan rotere rundt to akser, begge vinkelrett til aksen som forbinder de to atomene. Rotasjon om denne aksen er neglisjerbart da atomene er så små at treghetsmomentet om aksen kan sees bort fra. Dermed vil den molare varmekapasiteten for slike molekyl bli cV = (3/2 + 2/2)R = (5/2)R. Først ved veldig høye temperaturer kommer de to frihetsgradene som skyldes vibrasjon, inn. Da blir varmekapasiteten cV = (7/2)R.
For luft forventes nå en spesifikk varmekapasitet cV = (5/2)Rs = 720 J/kg K. Da cP - cV = Rs gir dette cP = 1,00 kJ/kg K som stemmer godt med målinger ved rom-temperatur.
Litteratur
Calor específica
Edwin Vásquez
Vásquez ble olympisk mester i skyting under Sommer-OL 1948 i London. Han vant skytekonkurransen 50 meter pistol med 545 poeng foran Rudolf Schnyder fra Sveits og svenske Torsten Ullman begge med 539 poeng. Det var Perus første og hittil er det den eneste olympiske gullmedaljen de har vunnet.
Quiapokirken
Quiapokirken (Simbahan ng Quiapo, Quiapo Church) er en katolsk kirke i bydelen Quiapo i Manila på Filippinene. Kirkens eldste fundamenter kan dateres tilbake til 1582. Statuen Black Nazarene (Den sorte nasareeren), som er en ca. 400 år gammel treskulptur, tilhører kirken. Denne statuen av Jesus Kristus anses i folkekatolisismen som mirakuløs.
Hanns Kilian
Hans Kilian (født 2. mai 1905, død 17. april 1981) var en tysk sportsutøver som deltok flere olympiske leker, 1928 i St. Moritz, 1932 i Lake Placid og 1936 i Garmisch-Partenkirchen.
Kilian vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1928 i St. Moritz. Han var fører på den tyske femmerboben som kom på tredjeplass bak to amerikanske lag.
Verdensmesterskapet på skøyter, sprint for herrer
Det internasjonale skøyteforbundet (ISU) har organisert sprintverdensmesterskap siden 1970. Mesterskapet fikk status som offisielt mesterskap først fra 1972.
I løpet av mesterskapet går man 500 meter to ganger og 1,000 meter to ganger.
Simon Mann
Simon Mann (født 26. juni 1952 i Aldershot i England) er en britisk-sørafrikansk sikkerhetsekspert, leiesoldat og tidligere offiser i den britiske hæren. Han har vært leder for sikkerhetsfirmaene Executive Outcomes og Sandline International. Mann ble i 2008 utlevert fra Zimbabwe og dømt til over 34 års fengsel i Ekvatorial-Guinea – som skal sones i det beryktede Black Beach-fengselet – for sin rolle i et påstått forsøk på å avsette president Teodoro Obiang Nguema Mbasogo i 2004. Mann ble høsten 2009 løslatt fra Black Beach-fengselet ved benåding.
Karrière
Fra 1985 arbeidet han innen datasikkerhet, men etter Golfkrigen ble han knyttet til oljeindustrien, og spilte en viktig rolle i etableringen av Sandline International, som i begynnelsen hovedsakelig var aktivt i Angola og Sierra Leone.
Kuppforsøk i Ekvatorial-Guinea
7. mars 2004 ble Mann og 69 leiesoldater arrestert i Harare, etter at deres Boeing 727 ble stormet under en mellomlanding. Under landingen skulle de laste våpen. Mann hevdet at våpnene skulle brukes til å beskytte diamantgruver i Kongo. Han ble likevel dømt til syv års fengsel i Zimbabwe for å ha kjøpt våpen for å gjennomføre et statskupp i Ekvatorial-Guinea. Straffen ble senere redusert til fire år. Etter å ha sonet straffen ble Mann imidlertid utlevert til Ekvatorial-Guinea den 30. januar 2008. President Obiang uttalte at han ville benåde Mann dersom han tilstod alt og navnga alle bakmennene. Denne benådningen skjedde imidlertid ikke. I stedet ble Mann dømt til 34 år og fire måneders fengsel, som etter alt å dømme skal sones i Black Beach-fengselet, som er kjent for vanskjøtsel og mishandling av fanger. Ifølge Mann hadde Mark Thatcher og den britiske millionæren Eli Calil finansiert kuppforsøket, mens den libanesiskfødte opposisjonspolitikeren Severo Moto skulle overta makten i landet. Han hevdet også at Sør-Afrika og Spania hadde samtykket i kuppforsøket.
Prajñāpāramitāsūtraen om konger med medlidenhet
Karunikarāja prajñāpāramitā sūtra, «Prajñāpāramitāsūtraen om konger med medlidenhet», er den rekonstruerte sanskrit-tittelen på en forkortet utgave av den Store Prajñāpāramitā Sūtra, som er bevart i to oversettelser til kinesisk.
Teksten er ikke bevart på sanskrit eller tibetansk.
Kommentarer oppdaget i Dūn Huáng
I begynnelsen av 1900-tallet ble det oppdaget to små kommentarer til Kumārajīva's oversettelse, i «de tusen Buddhaers huler» i oasebyen Dūn Huáng, Sentral-Asia.
Into the Wild (film)
Into the Wild er en Oscar-nominert film fra 2007, basert på boken ved samme navn av Jon Krakauer som handler om Christopher McCandless' eventyrer. Den er regissert av Sean Penn, som også har skrevet manuset, og har Emile Hirsch, Vince Vaughn, Jena Malone, Marcia Gay Harden, William Hurt og Catherine Keener i hovedrollene. Eddie Vedder laget filmmussikken.
Filmen ble første gang vist under Filmfestivalen i Roma i 2007, og hadde premiere i Norge 7. mars 2008.
Handling
Filmen hopper frem og tilbake mellom den tiden McCandless tilbrakte i Alaskas villmark, og hans lange ferd som ledet opp til hans tid i Alaska. Handlingen blir her fortalt i en mer kronologisk rekkefølge.
I mai 1992 ankommer Christopher McCandless (Emile Hirsch) et avsidesliggende område litt nord for Denali nasjonalpark i Alaska. Han overnatter i en forlatt buss, som han kaller den magiske bussen (The Magic Bus). I begynnelsen setter McCandless pris på denne tiden, skjønnheten i naturen rundt seg, stillheten og muligheten til å leve av det jorden har å by på. Han jakter på elg og rådyr med rifle, leser bøker, og skriver en dagbok.
To år tidligere, i mai 1990, blir McCandless uteksaminert med gode karakterer fra Emory University i Atlanta, Georgia. Kort tid senere avviser McCandless sitt konvensjonelle liv ved å ødelegge alle sine kredittkort og identifikasjonspapirer. Han donerer nesten alle sparepengene sine på 24 000 dollar til den veldedige organisasjonen Oxfam før han reiser sin vei i den godt brukte bilen sin. Han forteller imidlertid ikke sine foreldre Walt (William Hurt) og Billie McCandless (Marcia Gay Harden) eller sin søster Carine (Jena Malone) hvor han reiser, og han nekter å holde kontakt med dem etter å ha reist sin vei. Dette gjør at familien hans blir stadig mer engstelige, og til slutt desperate etter å finne ut hva som har skjedd med ham.
Ved Lake Mead i Arizona overnatter McCandless i bilen sin i ett område som blir oversvømt av vann. Dette fører til at han forlater bilen sin, og han begynne å haike. Han ødelegger det lille som er igjen av pengene sine, og han tar til seg navnet "Alexander Supertramp". I Nord-California, møter McCandless et hippie-ektepar som heter Jan Burres (Catherine Keener) og Rainey (Brian H. Dierker). Rainey forteller McCandless om sitt sviktende forhold til Jan, og McCandless hjelper dem å finne tilbake til hverandre igjen. McCandless stopper i Sør-Dakota for å arbeide for ett selskap eid av Wayne Westerberg (Vince Vaughn), men han må forlate denne jobben da Westerberg blir arrestert av politiet.
McCandless reiser deretter til Colorado River, og selv om det ikke er lov å padle i kajakk nedover elven uten tillatelse, så ignorerer han alle advarsler og padler ned elven og inn i Mexico. I Mexico mister han kajakken sin i en sandstorm, og han reiser tilbake inn i USA til fots. Han hopper på ett godstog til Los Angeles, California. Kort tid etter ankomst begynner han å føle "ødelagt" av den moderne sivilisasjonen og kapitalismen, og han bestemmer seg for å reise videre. I desember 1991, kommer McCandless til Imperial Valley-regionen i Sør-California hvor han møter hippiene Jan og Rainey igjen. Der møter han også Tracy Tatro (Kristen Stewart), en tenåringsjente som viser interesse for McCandless, men han avviser henne fordi hun er mindreårig. McCandless fortsetter snart kursen mot Alaska.
I nærheten av Salton City, California, møter han Ron Franz (Hal Holbrook), en pensjonist som mistet familien sin i en bilulykke mens han tjenestegjorde i den amerikanske hæren. Etter å ha tilbrakt flere måneder hos Franz vil McCandless reise videre, til tross for at Franz vil at McCandless skal bli boene hos ham. Franz tilbyr også å adoptere han som sitt barnebarn, men McCandless bestemmer seg likevel for å reise videre. Etter flere måneder ved den forlatte bussen har livet blitt vanskeligere for McCandless, og forsyningene hans går mot slutten.
McCandless bestemmer seg for å reise fra villmarken i Alaska, og returnere til familien og vennene sine. Men han finner snart ut at elven som han hadde krysset i løpet av vinteren var umulig å gå over på grunn av den store snøsmeltingen. Han er ikke i stand til å komme seg over elven. Han blir derfor tvunget til å returnerer til bussen, og vente til den sterke strømmen har gitt seg. Han går snart helt tom for mat, og blir tvunget til å spise røtter og planter. Men han forveksler to like planter, og han spiser en giftig plante. Han tenker tilbake på sin familie en siste gang, skriver et avskjedsbrev til verden, og kryper inn i soveposen sin for å dø. Noen uker senere blir kroppen hans funnet av elgjegere. Kort tid senere, returnerer Carine sin brors aske fra Alaska med fly i ryggsekken sin.
Recliste
Recliste er et uttrykk som brukes innen boksing eller andre kampsporter for å vise til hvor mange seire, tap og uavgjorte kamper en utøver har. En liste kan se slik ut; 50-25-1 (24 KO). Det vil si at bokseren har vunnet 50 kamper, tapt 25 og har gått 1 uavgjort kamp. Reclisten til Ezzard Charles som regnes som en av tidenes aller beste boksere ser slik ut: 96-25-1 (58 KO).
Ordet Recliste stammer trolig fra det engelske ordet reclist som igjen er en forkortelse og sammenslåing av ordene record (Rekord) og list (liste).
Robert Page Arnot
Robert Page Arnot (født 15. desember 1890 i Greenock, død 18. mai 1986) var en britisk kommunist, journalist og politiker.
Arnot studerte ved Glasgow University, der han hjalp til å forme en sosialistisk føderasjonen for studenter i 1912. I 1916 ble Arnot innkalt til det britiske militæret, men han nektet verneplikt og ble dermed fengslet i to år som militærnekter.
Arnot var med under stiftelsen medlem av Communist Party of Great Britain (CPGB) i 1920. I 1925 var Arnot blant de tolv kommunistene som ble arrestert fordi de oppfordret til streiker og opprør blant arbeidere på 1920-tallet. Han ble funnet skyldig og fengslet i seks måneder, og han kom ut igjen like før den store generalstreiken som ble gjennomført i 1926.
Under generalstreiken i 1926 hjalp Arnot med å danne en komite som sto bak enkelte streiker. Etter den mislykkede streiken, begynte Arnot hos Labour Research Department, der han ble ansatt som direktør for forskning og han skrev en bok om den mislykkede generalstreiken i 1926. Arnot var en produktiv forfatter av både flyveblad og flere kjente litterære verker. Han skrev blant annet et seks binds historieverk om britiske gruvearbeidere og deres historie mellom 1949 og 1975.
Boom-Boom
«Boom-Boom» var Armenias bidrag i Eurovision Song Contest 2011, fremført av Emmy (virkelige navn er Emma Bejanyan). Den ble valgt til å representere Armenia ut av fire sanger som alle ble framført av Emmy. Sangen er komponert av Hajk Harutiunjan og Hajk Hovhannisian og med tekst av Sosi Chanikjan.
Sangeren ble valgt til å representere sitt hjemland i desember 2010. Valget av sang ble avgjort ved en 50-50-kombinasjon av stemmer over telefon og av en ekspertjury. Hun framførte sangen «Boom Boom» i Düsseldorf, Tyskland, men den kvalifiserte seg ikke til finalen med en tolvteplass i første semifinale.
François-Louis Cailler
Callier startet sin første sjokoladefabrikk i Vevey i 1819. Sjokoladen ble solgt under merkenavnet Cailler. Caillers store oppfinnelse var sjokoladeplaten, en umiddelbar verdenssuksess. Fabrikken ble overtatt av Nestlé i 1929. Det er per 2020 det eldste gjenværende sjokolademerket i Sveits.
Jordi d’Ornos
Jordi d'Ornos eller fransk Georges d'Ornos (født i Perpignan i den gangs kongeriket Aragón og dagens Frankrike før 1390, død 1452) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Vic i kongeriket Aragón.
Han ble kreert til kardinal (pseudokardinal) den 12. oktober 1440 av motpave Felix V.
Han ble fratatt kardinalsverdigheten av pave Eugenius IV i 1445.
Chuy (kommune)
Chuy er en kommune (spansk: municipio) i Rocha-departementet i det sørøstlige Uruguay. Hovedstaden heter Chuy.
Historie
Chuy ble grunnlagt i 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Mary Urse (2010-2015).
Omkareshwar-demningen
Omkareshwar-demningen er en demning med vannkraftverk og irrigasjonsbruk i elva Narmada i det sentral-vestlige Madhya Pradesh, beliggende i distriktet Khargon 80 km fra Indore, og 40 km nedenfor Indira Sagar-demningen i samme elv. Installert vannkrafteffekt i kraftproduksjonen er 520 MW (8 turbiner), og anlegget stod ferdig og ble igangsatt med produksjon i 2007, etter bare fire års arbeider.
Demningen er en gravitasjonsdam i betong, som er 949 meter lang og 53 meter høy. Ikke langt fra anlegget ligger den hellige tempelbyen Omkareshwar.
Trygvi Restorff í Brekkunum
'''Trygvi «Mr. Ride» Restorff í Brekkunum''' (født 1975) er en færøysk perkusjonist og komponist.
Trygvi er utdannet ved den rytmiske avdelingen ved Jyske Musikkonservatorium. Han underviser ved Den Kreative skole i Silkeborg og ved Lemvig Musikskole.
Ullernåsen
Ullernåsen, eller Ullertoppen, er et høydedrag og et boligstrøk i Bydel Ullern i Oslo. Strøket, som også omtales som Øvre Ullern, befinner seg i det såkalte «beste vest», og grenser til Røa i nord, Lysakerelva i vest, Øraker i sørvest, Ullern i sør, og Montebello i øst (med det trange dalsøkket Mærradalen som grense).
Ullernåsen T-banestasjon og Åsjordet stasjon – som også ligger i strøket – på Kolsåsbanen åpnet i 1942.
Roder og navn
Fire roder / grunnkretser ligger i strøket (innbyggertall pr 1.1.2009):
Dmitrij Khvorostovskij
Dmitrij Aleksandrovitsj Khvorostovskij (russisk: Дмитрий Александрович Хворостовский, født 16. oktober 1962 i Krasnojarsk i Sibir i Sovjetunionen, død 22. november 2017 i London i Storbritannia ) var en russisk operasanger (baryton). Han transkriberte navnet sitt til Dmitri Hvorostovsky i engelskspråklig sammenheng.
Ullernåsen
Roder og navn
Ullernkollen er navnet på en vei litt sør for toppen.
Dmitrij Khvorostovskij
Stemmen hans beskrives som lyrisk, varm, mørk og kraftig. Han utmerket seg med sin fullkomne pusteteknikk og smidige stemmebruk. Det sølvgrå halvlange håret og den høyreiste, atletiske dominerende skikkelsen var hans varemerke. «A baritone of unparalleled beauty and a compelling stage presence» og «the Elvis of opera», ifølge The Guardian. Radiokanalen Classic FM omtaler ham som en av tidenes beste barytoner, Opera News beskrev stemmen som en av de vakreste barytoner i verden.
Bakgrunn
Dmitrij Khvorostovskij kom seg gjennom grunnskolen og vanket i tenårene i gategjenger preget av drikking og slåssing. Khvorostovskij var enebarn og ble i stor grad oppfostret av besteforeldre fordi foreldrene hadde lite tid. I tenårene gikk han på musikkskole på kveldstid og studerte senere ved konservatoriet i Krasnojarsk, under Jekaterina Jofel, og debuterte der i byen.
Karriere
I 1987 vant han den russiske Glinka-konkurransen, og i 1989 vant han BBC Cardiff Singer of the World competition og slo da ut Bryn Terfel. Dagen etter Cardiff-konkurransen var han brått berømt og hadde platekontrakt. Khvorostovskij debuterte i Krasnojarsk-operaen, med rollen som Marullo i Rigoletto. Han sang siden i en rekke av verdens mest kjente operahus, som Wiener Staatsoper, Metropolitan Opera, La Scala, og Royal Opera House. Han utmerket seg særlig i operaer av Tsjajkovskij og Verdi. Han var lite mottakelig for regi, og operaens dramatiske side var et av hans svake punkter.
Khvorostovskij holdt også lettere konserter med potpourri av populære stykker.
I 2016 bekjentgjorde han at en hjernesvulst gjorde at han ikke lenger ville kunne påta seg noen operaroller. I slutten av mai sang han atter en gang i St. Petersburg, og 2. juni 2016 stod han en siste gang på scenen i hjembyen Krasnojarsk.
Hans siste innspilling var Rigoletto som ble utgitt av Delos noen dager før han døde.
Astrid Lindgrens Stiftelse Solkattens stipendium
Astrid Lindgrens Stiftelse Solkattens stipendium, eller bare Solkattens stipendium, er et forskningsstipend som utdeles årlig fra Astrid Lindgrens Stiftelse Solkatten til en svensk eller utenlandsk barnebokforsker. Stipendiets formål er «dels att bereda utländska forskare möjlighet att bedriva forskning i svensk eller nordisk barn- eller ungdomslitteratur, dels ge svenska barnlitteraturforskare möjlighet till studier i utlandet.» Stipendiet består av 25 000 svenske kroner, og en kontorplass ved Svenska barnboksinstitutet.
For Fattig og Rik
For Fattig og Rik var et norsk kristent «oppbyggelsesblad» som ble utgitt som tidsskrift i perioden fra 1848 til 2000, og som det meste av tiden av hovedorgan for Det norske lutherske Indremisjonsselskap.
For Fattig og Rik ble etablert av presten Honoratus Halling i 1848, med undertittelen «Et blad til Oppbyggelig Underholdning». Bladet ble senere overtatt av Den norske Lutherstiftelse (senere Det norske lutherske Indremisjonsselskap) og ble organisasjonens hovedorgan. Redaksjonen var hele tiden i Oslo.
Særlig på første halvdel av 1900-tallet hadde For Fattig og Rik en sentral plass innenfor norsk kirkeliv, der profilerte personer som Johan Martin Wisløff og Ole Hallesby gav sine kommentarer inn i den norske kirkedebatten. Opplagsmessig nådde For Fattig og Rik sitt høydepunkt like etter andre verdenskrig. I 1946 hadde bladet et opplag på over 60 000. I forbindelse med fusjonen mellom Det norske lutherske Indremisjonsselskap og Den norske santalmisjon, ble både Santalmisjonens blad, Santalen, og Indremisjonsselskapets blad, For Fattig og Rik, videreført i magasinet Agenda 3:16.
Nordstrandskolenes musikkorps
Nordstrandskolenes musikkorps er et skolekorps som rekrutterer medlemmer fra Nordstrand skole, Munkerud skole, Kastellet skole, Steinerskolen på Nordstrand, Nordseter skole, og eventuelt andre i rette alder som er bosatt i lokalmiljøet, men er elever ved andre læresteder.
Stiftelsesdato og historikk
Slik det også ligger i betegnelsen opphørte Munkerud i navnet og ble ved en flertallsendelse innlemmet i Nordstrand, med det eldste korpsets stiftelsesdato 1. juni 1928 videreført som det nye korpsets stiftelsesdato.
75-årsjubileum
I anledning 75 årsmarkeringen i 2003 ble det arrangert korspsstevne på Nordseter ungdomsskole, med gjestende musikkorps og hele fire konstellasjoner av Nordstrandskolenes musikkorps; aspirantkorpset, juniorkorpset, hovedkorpset og 50-årskorpset fra jubileet i 1978, foruten Nordstrand janitsjarkorps. Oppbudet av musikanter fra nærmiljøet er en indikasjon på hvor sterkt musikklivet blomstrer i bydelen.
Formål
Av korpset formålsparagraf fremgår at korpset for det første skal fremme gleden over musikalsk utøvelse blant medlemmene, og gi den enkelte opplæring i musikkteori og grunnleggende ferdigheter som musikanter på respektive instrument, både enkeltvis og i samspill. I tillegg drives aktiviteter for drillgrupper og storband. Korpset har drevet frem flere store talenter, og har også gjort det skarpt i Oslomesterskapene.
Sykliske svingninger
Sykliske svingninger er når størrelsen på populasjonen til for eksempel et insekt går kraftig opp og ned flere ganger. Insekter har ofte årlige sykliske svingninger i populasjonen med mange dyr når det er sommer og få dyr når det er vinter.
Nordstrandskolenes musikkorps
Formål
Korpset følger Norges Musikkorpsforbunds gjeldende aldersbestemmelser, således at de som fyller 18 år i et kalenderår kan stå som utøvende medlemmer ut det skoleåret som starter 1. august samme kalenderår. Det er meget god rekruttering til NSMK, slik at det for tiden opereres med to aspirantkorps (nybegynnere, viderekomne nybegynnere), juniorkorps og hovedkorps med ekstra storband.
Sykliske svingninger
Hodelus er et blodsugende insekt som lever på mennesker. Hodelusene finnes det noe av i Norge til enhver tid, men noen ganger blir det en sterk økning i populasjonen. Det sprer seg ved direkte kontakt mellom mennesker, og spredningen fører til at populasjonen øker sterkt. De menneskene som får lus, vil prøve å utrydde lusene. Når utryddelsen av lusene er fullført vil flesteparten av lusene være utryddet. Da er populasjonen igjen blitt lav.
Nordstrandskolenes musikkorps
Loppemarked
NSMK avholder to ganger i året (gjerne i april og oktober) ett av Norges største, mest velorganiserte og inntektsbringende loppemarkeder. Inntektene av loppemarkedene har siden 2003 hatt mer enn 1 million kroner i årlig omsetning.
Sykliske svingninger
I naturen skjer det ofte at populasjoner har sykliske svingninger. Da øker og synker antallet dyr med mer eller mindre jevne mellomrom.
Lavelanet
Lavelanet (oksitansk: L'Avelhanetis) er en kommune i departementet Ariège i regionen Occitanie sør i Frankrike. Innbyggerne kalles lavelanetien(s) og lavelanetienne(s) (kvinner).
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Lavelanet
Rustad
Stedet har navn etter Rustad gård. Denne er bevart, og ligger inne mellom blokkbebyggelsen i Rustadgrenda. Til gården hørte også Rustadsaga like innenfor markagrensen, nå i bruk som sportsstue.
Området ble bygget ut på 1960-tallet. Rustad skole kom i 1967, og i 1972 Skullerud skole. Rustad Idrettslag ble stiftet i 1967, og holder til ved idrettsanlegget på Rustadfeltet/Bogerudmyra.
Det walisiske parlamentet
Det walisiske parlamentet (walisisk: Senedd Cymru, engelsk: Welsh Parliament ) er en folkevalgt forsamling med lovgivende myndighet i Wales.
Parlamentet har 60 seter. Medlemmene velges for femårsperioder, med 40 valgt ut fra geografiske kretser med flertallsvalg og 20 fra fem regioner der man benytter D'Hondts metode for å få proporsjonal representasjon.
Gjennom loven Government of Wales Act 2006 fikk parlamentet lovgivende myndighet på de områder hvor lovgivningskompetansen ligger hos walisiske myndigheter.
Løvteger
Løvteger (Acanthosomatidae) tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. De har det til felles at munndelene er sugende og at de suger opp næringen. De lever av plantesaft fra trær.
Det er i Norge funnet 7 arter av løvteger.
Utseende
Løvteger er middelsstore til store (7–20 mm), brede og ofte kraftig bygde teger, de har alle fem følehornsledd. De kan kjennes fra breiteger (Pentatomidae) på at føttene bare er delt i to ledd. På farge er de ofte grønne med rødlige tegninger. Scutellum er trekantet og dekker ikke hele bakkroppen. Pronotum har ofte markerte forhjørner.
Levevis
De fleste løvtegene ser ut til å være knyttet til trær og busker, der de suger sevje. Mange arter i denne gruppen har en slags yngelpleie, der hunnen står vakt over eggene og dekker dem med kroppen sin, noen ganger også over nymfene.
De fleste artene finnes i varmere strøk. Bare åtte arter finnes i Europa, sju av dem også i Norge.
I likhet med mange andre teger skiller de ut illeluktende stoffer som forsvar mot predatorer.
Systematisk inndeling / europeiske arter
Norsk entomologisk forening har også utgitt en rekke Insekttabeller. Dette er små og billige hefter der en kan bestemme insekter til artsnivå. Et av heftene (se kilde) tar for seg de norske tornteger. Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Det er i Norge funnet sju arter Tornteger.
Wehrmacht
Wehrmacht eller mer formelt Deutsche Wehrmacht (tysk for «vernemakten» eller «forsvaret») var navnet på Tysklands regulære militære forsvar fra 1935 til 1945, det vil si gjennom det meste av perioden med nasjonalsosialistisk styre. Det tidligere Reichswehr ble ved lov i 1935 gitt det nye navnet Wehrmacht og samtidig ble verneplikten gjeninnført; Wehrmacht gjennomgikk en massiv opprustning frem mot andre verdenskrig. Totalt tjenestegjorde over 18 millioner menn i Wehrmacht i løpet av dets eksistens. Wehrmacht var overveiende basert på verneplikt, men hadde en liten kjerne av yrkessoldater; det er anslått at nærmere 95 % av personellet under andre verdenskrig var vernepliktige. Myten om det rene Wehrmacht ble etablert av tyske generaler og politikere etter andre verdenskrig og sto sterkt i mange år, men har blitt avslørt siden 1990-årene, Wehrmacht var en fullverdig partner i regimets industrielle massemord.
Wehrmacht ble endelig demobilisert i august 1946 og ble senere som følge av den tyske gjenopprustningen i 1950-årene etterfulgt av Bundeswehr i Vest-Tyskland og Nationale Volksarmee i Øst-Tyskland. I dag, etter Tysklands gjenforening, kalles det tyske forsvaret Bundeswehr. Wehrmacht er på tysk i utgangspunktet et generelt begrep for et lands forsvar på samme måte som det norske ordet «forsvar», og ble særlig i eldre språkbruk også brukt på tysk om andre lands forsvar. Ved grunnleggelsen av Bundeswehr i 1955 ble uttrykket neue Wehrmacht først brukt som arbeidstittel.
Organisasjon
Wehrmacht besto av Heer (hæren), Kriegsmarine (sjøforsvaret) og Luftwaffe (flyvåpenet). Waffen-SS (den militære delen av Schutzstaffel) var formelt direkte underlagt Reichsführer-SS, noe som gav en viss selvstendighet i forhold til overkommandoen for Wehrmacht, men utover krigen ble Waffen SS knyttet nærmere OKW, OKH etter som behovet for bedre operativ koordinering ble sterkere da krigen gikk dårligere for Tyskland. I tillegg var etterretningstjenesten Abwehr underlagt Wehrmacht inntil den ble oppløst etter 20. juli-attentatet mot Adolf Hitler i 1944.
Hver av forsvarsgrenene hadde sin egen Oberkommando (overkommando). Etter planen skulle Wehrmachts egen overkommando, Oberkommando der Wehrmacht (OKW), fungere som en overordnet enhet, til samordningen av våpengrenenes operasjoner, slik den gjorde under [Operasjon Weserübung, men OKW endte i praksis opp som en konkurrerende avdeling til hærens overkommando. Hærens overkommando fikk ansvaret for operasjonene på østfronten, mens OKW hadde ansvaret med å styre hærens oppdrag ved andre krigsskueplasser.
På slutten av andre verdenskrig, særlig etter 20. juli-attentatet som hadde utspring i Wehrmachts offiserskorps, ble Hitler mer og mer paranoid og stolte ikke på OKW, men mer på sin egen dømmekraft og militære innsikt som i stor grad var basert på hans personlige opplevelser i skyttergraven under første verdenskrig. Han tok derfor mer eller mindre over rollen til OKW.
Wehrmacht var den eneste institusjonen med styrke nok til å kunne velte det nasjonalsosialistiske regimet, og da krigslykken snudde, skjerpet SS disiplinen og slo hardt ned på misnøye. Det totale antall tyske soldater som ble henrettet for angivelige disiplinærbrudd, anslås til nærmere 15 000. professor Sönke Neitzel anslår at om lag 20 tusen dødsdommer ble fullbyrdet, til sammenligning henrettet amerikanerne 146 soldater, mens det er anslått at Den røde armé henrettet rundt 150 tusen soldater.
Ordrer og instrukser
«I fremtiden er hardhet mildt i øst,» (Im Osten is Härte mild für die Zukunft) uttalte Hitler til OKW. 13. mai 1941 kom lov om utøvelse av domsmyndighet i krig som opplyste at «for handlinger som begås mot fiendtlige sivilpersoner av medlemmer av Wehrmacht, består intet påbud om strafferettslig forfølgelse, heller ikke når handingen samtidig er en militær forbrytelse eller forseelse.» Dette gav i realiteten grønt lys for alle typer overgrep mot sivilbefolkning.
23. juni 1941 kom det for første gang en militær ordre om tiltak mot jøder. Da sendte OKW ut en ordre om å gå «hensynsløst» frem mot «kolportører av bolsjevistisk hets, franktitører, sabotører og jøder».
6. juli 1941 kom en aktiv drapsordre, Retningslinjer for behandling av politiske kommissærer: «Pågriper man slike under kamp eller motstand, skal de uten unntak straks elimineres med våpen.» Instruksen inneholdt imidlertid ingen anvisning for hvordan man kunne vite at noen blant krigsfangne faktisk var politiske kommissærer. «Kommissærordren» ble ikke opphevet før i 1942, da det ble klart at den bare styrket Den røde hærs moral.
Ingen høytstående Wehrmacht-offiser reagerte formelt på disse instruksene ved å tre tilbake fra sin stilling eller protestere, til tross for at det åpenbart ville medføre krigsforbrytelser å gjennomføre dem. Ved krigsforbrytersakene etter krigen påberopte de seg disse ordrene og at de ikke hadde noe annet valg enn å følge ordrer. OKW-sjefen Wilhelm Keitel beskrev aksjonene til Einsatzgruppen som «svært formålstjenlige».
Krigsforbrytelser
Det store antall krigsfanger som døde i tysk varetekt under andre verdenskrig var Wehrmachts største krigsforbrytelse. Samtidig er det viktig å nevne at alle de krigførende land i varierende grad drepte krigsfanger, det var ikke unikt for Wehrmacht, ei heller var det unikt for andre verdenskrig at de krigførende partene drepte fanger. Hva som særmerket Wehrmachts krigsforbrytelser var deltakelse i massiv utryddelse, av sovjetiske krigsfanger og ulike lands befolkning, med jødisk bakgrunn.
Av Wehrmacht
Av mellom 5,3 til 5,7 millioner sovjetiske soldater i tysk fangenskap døde mellom 2,5 og 3,3 millioner, altså mellom 45 % og 57 %. Ifølge historikeren Sönke Neitzel var det Wehrmachts største forbrytelse. Fangebehandlingen på østfronten sto i kontrast til andre frontavsnitt, av anglo-amerikanske krigsfanger i Tyskland døde bare mellom 1–3 %.
Mot Wehrmacht
Ifølge historikeren Sönke Neitzel døde under krigshandlingene på østfronten mellom 90 % og 95 % av tyske soldater som Den røde armé tok til fange, de fleste ble drept ved fronten. Tyske soldater på vestfronten som overga seg ble også utsatt for nedskyting, i stedet for å bli ført til fangeleirer. Den amerikanske 82nd Airborne Division forholdt seg typisk nok ikke veldig annerledes til tyske soldater under kampene i Normandie i 1944 enn SS-divisjonen Götz von Berlichingen gjorde overfor anglo-amerikanske soldater, ifølge professor Sönke Neitzel.
Kampmoral
Gjennom stort sett hele andre verdenskrig hadde Wehrmacht høy kampmoral, som regel kjempet avdelinger så lenge de hadde ammunisjon. Det å overgi seg uten å kjempe ble sett ned på, og nedvurdering av de som overga seg lett var ens, og ble delt av soldater og offiserer som både var tilhengere av Hitler, og motstandere av nasjonalsosialismen. I Wehrmacht var soldater og offiserers forventning til andre og seg selv at de skulle være tapre, lydige og pliktoppfyllende, en norm som holdt seg under hele krigen. Derimot var det en viss forskjell mellom våpengrenene, blant tjenestegjørende i den tyske marinen spilte tapperhet, stolthet, hardhet og disiplin en større rolle enn hos hæren og flyvåpenet.
Mot slutten av krigen forsøkte både den politiske og militære ledelsen å skjerpe kravene troppene, for at de skulle holde ut og kjempe til siste mann. Til tross for ordre fra ledelsen så var det mange eksempler på enheter i Wehrmacht som overga seg når videre kamp syntes nyttesløst, og slik overgivelse uten å kjempe til døden ble utført av alt fra mindre enheter til hele arméer og byer, som de tyske styrkene i Nord-Afrika og tyske styrker i Paris. Først etter Ardenneroffensiven (16. desember 1944–15. januar 1945) ble Wehrmachts kampmoral merkbart redusert.
I etterkrigstiden har det vært en langvarig diskusjon mellom historikere om hva som fikk Wehrmacht til å kjempe, og ideologi har vært vist til som en viktig faktor. Historikeren Sönke Neitzel og sosialpsykologen Harald Welzer avviser at ideologi var viktig, og fremhever krigens referanserammer som hovedårsak.
Fotnoter
<references group='note'/>
LeChuck
LeChuck er hovedskurken i Monkey Island-serien som blir produsert av LucasArts. Han er en udødelig pirat gjennom serien, og opptrer som regel i forskjellige former i de forskjellige spillene: Spøkelsespirat i The Secret of Monkey Island, zombispøkelsespirat i LeChuck's Revenge og zombidemonspøkelsespirat i The Curse of Monkey Island og Escape from Monkey Island.
Hans intensjoner i serien er å kvitte seg med protagonisten Guybrush Threepwood, slik at han kan gifte seg med kjæresten hans Elaine Marley.
LeChuck blir gitt stemme av Earl Boen i The Curse of Monkey Island og Escape from Monkey Island.
Ammetåke
Ammetåke er en mental tilstand som kan oppleves av mødre i ammeperioden. Ammetåke er ikke klassifisert som en medisinsk tilstand, men er mer et folkeuttrykk på en tilstand av lett forvirring, glemskhet, mangel på energi og rastløshet etter barselen. Tilstanden kan skyldes både hormonelle forandringer i kroppen, og forandringene i livsstil et nyfødt barn fører til hos foreldre.
Omstridt medisinsk forskning
Hvorvidt disse hormonene har noen virkelig effekt på kvinnens mentale kapasiteter, er ikke vitenskapelig bekreftet. En studie utført av australske forskere, hvor 2500 kvinner ble fulgt igjennom ti år, førte ikke til noen klare endringer i hjernen før eller etter graviditeten. Sjefsforsker Helena Christensen ved Australian National University konkluderte med at ammetåke er en myte.
De australske forskerne mente tvert i mot å se en forbedring i de kognitive evnene til kvinnene etter graviditeten. Videre undersøkte forskerne kvinnenes hukommelse og evne til logisk tenking både før og etter graviditeten, og fant ingen forskjell.
Guatemala
Republikken Guatemala er et land i Mellom-Amerika som grenser til Mexico i nord og vest, til Belize i nordøst og til El Salvador og Honduras i sørøst. Landet grenser i tillegg til Stillehavet i vest og Det karibiske hav i øst. Landets areal er 108 890 km² med en befolkning på 17 165 936 (april, 2018).
Landets hovedstad er «Guatemala de la Asunción», også kjent som Guatemala by, med ca. 3 mill innbyggere. Guatemala ble uavhengig fra Spania i 1821 og ble så en del av det mexicanske riket. Etter det mexicanske rikets kollaps i 1823, ble landet styrt av en rekke diktatorer som var støttet økonomisk av United Fruit Company. I det 20. århundre gjennomlevde Guatemala en 36 år lang borgerkrig. I etterkant av krigen har Guatemala opplevd økonomisk vekst og politisk stabilitet.
Nasjonalfuglen er Quetzal og nasjonalblomsten er Lycaste skinneri.
Naturgeografi
Bortsett fra kystområdet består Guatemala for det meste av fjell. Mange av de største byene som hovedstaden Guatemala by, Quetzaltenango og Huehuetenango ligger i sør og i høyden, mens det er færre byer i det mer tropiske området i nord. Det høyeste fjellet er Tajumulco som måler 4 211 meter over havet.
Guatemala har også mange små og store innsjøer, bl.a. Lago de Izabal og Lago de Atitlán.
Guatemala er en eksportør av kaffe, sukker og bananer og har også naturresurser av olje, nikkel, fisk og vannkraft.
Klima
I lavlandet er klimaet tropisk, mens det i høyden kan forekomme snø. I fjellene finnes det et stort antall vulkaner, og jordskjelv er ikke uvanlig. Ved Karibia kan det forekomme tornadoer og andre tropiske stormer.
Demografi
Ifølge CIAs World Fact Book har Guatemala en befolkning på 14 918 999 (2015 estimat). I 2018 var ca. 50 % av befolkningen enten mestiser av indiansk-spansk herkomst eller folk av europeisk herkomst. Folk med bare europeisk avstamning utgjør en liten del (6 %), disse er hovedsakelig av spansk opprinnelse, men også av italiensk og tysk herkomst. Den indianske befolkningen inkluderer K'iche' 9,1 %, Kaqchikel 8,4 %, «Mam» 7,9 % og «Q'eqchi» 6,3 %. 9,9 % av befolkningen rubriseres som «andre maya», 0,4 % en innfødt ikke-maya, slik at den innfødte andelen av befolkningen utgjør samlet 42,0 % av den totale folkemengden.
Det finnes også andre mindre grupper. Disse inkluderer etterkommere etter afrikanske slaver og mulatter som arbeidet på bananplantasjene, en kinesisk minoritet, libanesere og syrere.
I 1900 hadde Guatemala en befolkning på 885 000. I løpet av det 20. århundre har landet vist en meget raskt vekst. Befolkningsveksten var i 2015 på 1,82 % (est).
Gjennomsnittsalderen i Guatemala er 21,4 år – 20,7 for menn og 22 år for kvinner. Dette er blant den laveste gjennomsnittsalder for noe land på den vestlige halvkule og er sammenlignbart med de fleste land i Sentral-Afrika og Afghanistan. Forventet levealder i Guatemala er 72 år (74 år for kvinner og 70 år for menn).
Analfabetismen i Guatemala lå i 2015 på 18,5 %, en nedgang fra 30 % i 2005. 54 % av befolkningen lever under fattigdomsgrensen (2011 est).
Diaspora-befolkning
Borgerkrigen tvang mange fra Guatemala til å reise fra landet. Hoveddelen av diaspora-befolkningen befinner seg i USA, med estimater fra 480 665 til 1 489 426. Vanskelighetene med å anslå presise tall henger sammen med at statusen til mange er uklar. Nedenfor finnes estimater for ulike land:
Førkolumbisk
De første bosetninger i Guatemala går minst tilbake til 12 000 f.Kr. Det finnes noen bevis som tilsier at bosetninger kan ha eksistert så langt tilbake som 18 000 f.Kr., blant annet rester av spydspisser. Det finnes arkeologiske bevis for at den første befolkningen var jegere og sankere, men ved stillehavskysten finnes det også bevis for at dyrking av mais utviklet seg rundt 3500 f.Kr. Steder for mer permanente bosetninger har blitt datert tilbake til 6500 f.Kr.
Arkeologer inndeler historien til den førkolumbiske perioden i Mesoamerika i den før-klassiske perioden (2000 f.Kr. til 250 e.Kr.), den klassiske perioden (250 til 900 e.Kr.) og i den kalistiske fra 900 til 1500 e.Kr.
Den før-klassiske perioden har tradisjonelt blitt ansett som en formativ periode, hvor befolkningen besto av bønder som bodde i små landsbyer. Denne oppfatningen har blitt utfordret av nyere oppdagelser av mer monumental arkitektur fra denne perioden, slik som et alter i La Blanca, San Marcos-regionen, fra ca. 1000 f.Kr., de seremonielle stedene ved Miraflores og El Naranjo fra 801 f.Kr. og Nakbé, Xulnal, El Tintal, Wakná og El Mirador. Det sistnevnte stedet, El Mirador, anses for å ha vært en stor by, kanskje med 100 000 innbyggere. Pyramidene El Tigre og Monos hadde hver et volum på mer enn 250 000 kubikkmeter. Mirador hadde også en høy grad av politisk organisering. Mirador nevnes som Kan-kongedømmet i gamle tekster. Det var 26 byer, alle forbundet ved veier, enkelte flere kilometer lange som kan observeres fra luften som klart forskjellige fra jungelen.
Den klassiske perioden samsvarer med mayasivilisasjonen, og det finnes en rekke steder i Guatemala fra denne tiden. Det største finnes i Petén. Denne perioden karakteriseres av sterk byggeaktivitet, politisk uavhengige bystater og kontakt med andre mesoamerikanske sivilisasjoner.
Denne perioden varte til rundt 900 e.Kr. da mayasivilisasjonen gikk under. Mayaene forlot mange av sine byer i lavlandet og mange døde som en følge av tørke og matmangel. Vitenskapsmenn debatterer hvorfor sammenbruddet inntraff, men teorien om omfattende tørke har en støtte i en del fysiske bevis. Tanken er at vedvarende tørke fikk en sivilisasjon som var avhengig av regelmessig regn, til å falle.
Mayasivilisasjonen deler mange trekk med de andre mesoamerikanske sivilisasjonene, noe som i høy grad skyldes kontakt og kulturell diffusjon. Framskritt som skriftspråk, epigrafi og mayakalenderen oppsto ikke hos mayaene, men de videreutviklet dem.
Koloni-perioden
Etter at Hernán Cortés hadde erobret Azteker-riket i 1521, sendte han ut en ekspedisjon sørover som oppdaget det folkerike høylandet i Guatemala. Denne kontakten ledet til en epidemi med store omkostninger for den innfødte befolkningen. Brødrene Gonzalo de Alvarado og Pedro de Alvarado fikk i oppdrag å erobre dette område. Alvarado-brødrene allierte seg med Kaqchikel-folket for å kjempe mot k'iche'-folket, deres tradisjonelle rivaler. Alvarado underla seg senere sine tidligere allierte. Etter erobringen ble flere familier av spansk herkomst ledende i Guatemala, med etternavn som de Arrivillaga, Arroyave, Alvarez de las Asturias, González de Batres, Coronado, Gálvez Corral, Mencos, Delgado de Nájera, de la Tovilla og Varón de Berrieza.
I kolonitiden var Guatemala en del av Ny-Spania (Mexico). Ettersom regionen ikke var rik på edelmetaller, i motsetning til Mexico og Peru, ble den ikke ansett som viktig. Dens hovedprodukter var sukker, kakao, farger og tresorter brukt til kunstprodukter.
Landets hovedstad i denne perioden ble flyttet flere ganger. I 1524 ble Villa de Santiago de Guatemala hovedstad. Etter et angrep ble den flyttet til Ciudad Vieja i 1527. I 1541 ble Antigua hovedstad etter at et voldsomt vulkanutbrudd og påfølgende stormflod som utslettet Ciudad Vieja. Antigua er i dag et UNESCO verdensarvsted. Antigua ble ødelagt av jordskjelv i 1773–1774, og kongen av Spania flyttet så hovedstaden i 1776 til dagens Guatemala by.
Guatemala i nyere tid
Guatemala erklærte seg som selvstendig fra Spania den 15. september i 1821 som en del av keiserriket Mexico. To år senere abdiserte keiser Agustín I, og Guatemala brøt ut og ble en del av den Sentral-Amerikanske Føderasjon (Federacion de Estados Centroamericanos). Føderasjonen ble oppløst etter en borgerkrig fra 1838 til 1840. Guatemalas Rafael Carrera var sentral i denne kampen. Han slo også ned forsøk fra andre regioner på å erklære seg uavhengig. Guatemalas «Liberale Revolusjon» kom i 1871 under ledelse av Justo Rufino Barrios, som søkte å modernisere landet, økte handelen og industriproduksjonen, og introduserte nye avlinger. Det var i denne perioden at kaffe ble en viktig avling for Guatemala.
I Quattro Libri dell’Architettura
I Quattro Libri dell'Architettura er et bokverk om arkitektur skrevet av renessansearkitekten Andrea Palladio. Det er skrevet som en lærebok i arkitektur. Verket ble publisert i 1570 i Venezia.