cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georg IV av Storbritannia
Prinsregent
Bare få uker etter at Charlotte var født, ble foreldrene separert. Georg fikk et sammenbrudd da hun ble født, og skrev et testamente der han etterlot alt til «Maria Fitzherbert som er min hustru i Guds øyne, og alltid er og vil være det i mine». Men straks han hadde kommet seg, satte han testamentet til side og glemte det helt.
I februar 1811 ble Georg prinsregent pga. farens sinnssykdom. Den gamle var far til 15 barn, men hadde ikke et eneste barnebarn som var født i ekteskap. Hans syv gjenlevende sønner ble av statsministeren, hertugen av Wellington, omtalt som «de mest fordømte møllesteiner noen regjering har hatt hengende rundt halsen». Shelley kalte dem «kongelige vampyrer».
Georg IV fikk tre epileptiske anfall på den tiden han ble innsatt som prinsregent, og var da omtrent så gammel som faren hadde vært, den gang han fikk sine første anfall. Ved nyheten om seieren ved Waterloo ble prinsregenten hysterisk og måtte roes ned med store mengder alkohol. Iblant fantaserte han om å ha ridd hesten Fleur-de-Lys i et veddeløp, enda han var så overvektig at han bare kunne komme opp i salen ved hjelp av en sinnrik type heisekran; og om å ha deltatt i slaget ved Salamanca, forkledd som general Eberhardt von Bock. Mange av symptomene hans lå tett opp til dem som hans far utviste. Men da Sunday Times tok opp spørsmålet om prinsregenten faktisk led av nedarvet sinnssykdom etter sin far, ble Georg IV ute av seg, ville ha statsadvokaten til å reise sak mot avisen, og fikk presset innenriksdepartementet til å tredoble avgiften på alle søndagsaviser.
Nordøst-England
Nordøst-England er en av Englands regioner. Den kalles også ofte Northumbria.
Georg IV av Storbritannia
Regjeringstid
Georg IV ble gjort til latter av briljante karikaturtegnere som Gilray, Rowlandson, Cruikshank og Heath, som alle ble rike på å gjøre narr av ham. Så langt gikk det at Georg tilbød Cruikshank 100 pund, bare han holdt opp med å tegne ham som en gammel fyllik. Til overmål var Georg vettskremt over den franske revolusjon. Han ble allerede bombardert med trusselbrev fra privatpersoner. Georg var så upopulær ved kroningen at direktøren for Det kongelige teater i Brighton utelot den tradisjonelle syngingen av nasjonalsangen, fordi han fryktet at den kunne utløse et opprør. Hvor enn Georg viste seg, ropte folk skjellsord etter ham og griset til vognen hans. Nasjonalhelten, hertugen av Wellington, ble buet ut i gatene da det ble kjent at han hadde erklært seg lojal mot kongen. I 1812, da sultende mennesker gikk i tog gjennom gatene og ropte «Brød eller blod!», måtte Carlton House bevoktes av soldater. Men på den tiden turde Georg knapt å være i London mer, men gjemte seg for det meste i Brighton.
Nordøst-England
Regionen hadde 4. november 2004 en folkeavstemning om innføring av en folkevalgt regionsforsamling. Dette ble avvist med stort flertall, noe som førte til at tilsvarende avstemninger i andre regioner ble utsatt.
Regionen ble opprinnelig definert som Northumberland, Tyne and Wear, Durham og Cleveland. Senere har Tyne and Wears grevskapsforsamling blitt avskaffet, Darlington har gått ut av grevskapet Durham og Cleveland har blitt delt i fire. Nordøst-England deles etter dette i fire uformelle underregioner: Durham, Northumberland, Tyne and Wear og Tees Valley.
For mer informasjon om historie og kultur, se artikkelen om Northumbria.
Georg IV av Storbritannia
Regjeringstid
Hoffmannen Charles Greville beskrev kong Georgs dagligliv i 1829: At han spise frokost i sengen, leste avisene der, døset noen timer igjen og stod ikke opp før kl 18 når det var tid for middag. Så gikk han til sengs igjen senest kl 23. Han sov dårlig og ringte med klokken omkring førti ganger hver natt. Ville han vite hva klokken var, gadd han ikke snu hodet for å se på uret sitt som hang ved siden av sengen, men ringte på kammertjeneren. Det samme hvis han ville drikke av vannglasset sitt som stod på nattbordet; han gadd ikke strekke hånden ut etter det. Hans kammertjenere var derfor helt utslitte; de kunne ikke kle av seg om kvelden og knapt få lagt seg i løpet av natten.
Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest
Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest er en klassisk musikkfestival med formål om å bringe et variert program for kammermusikk – fremført av internasjonale artister på høyt nivå – til hele Lofoten. Festivalen etablerte sin egen datterfestival - Lofoten Pianofestival - i 2014. Festivalene arrangeres annethvert år. Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest arrangerer også flere konserter gjennom hele året i Lofoten.
Georg IV av Storbritannia
Regjeringstid
Befolkningens kamp for stemmerett tiltok, og Georg IVs regjeringstid huskes særlig for Peterloo-massakren i Manchester i august 1819, der kavaleriet angrep fredelige demonstranter på det mest brutale. Selv påstod Georg med årene at han hadde deltatt i slaget ved Waterloo. Hver gang ropte han til statsminister Wellington: «Var det ikke sånn?» og denne svarte: «Jeg har ofte hørt Deres Majestet si så.» Med tiden foretrakk Georg Tory-partiet, og fra å støtte katolske krav, tok han avstand fra dem. Først i 1829 fikk Wellington tvunget ham til å underskrive Catholic Relief Act, som åpnet adgang til parlamentet for katolikker.
Besøket i Skottland
Georg IVs besøk i Skottland i 1822 var det første som var foretatt av en britisk monark siden 1650. Også kongen viste seg iført kilt. Hans opphold i Edinburgh skapte interesse og begeistring for alt skotsk, slik at kilten nærmest ble et moteplagg – mindre enn 80 år etter at den ble forbudt av engelske myndigheter i kjølvannet av slaget ved Culloden, det siste slaget på britisk jord.
Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest
Etablering
Knut Kirkesæther og Arvid Engegård tok initiativet til den første gjennomføringen av Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest i 2004, som Norges nordligste festival for kammermusikk. I 2005 organiserte festivalen seg som en stiftelse med Knut Kirkesæther, Arvid Engegård og Vågan Kommune som stiftere. Knut Kirkesæther er fortsatt daglig leder og Arvid Engegård som kunstnerisk leder. I 2019 feiret festivalen 15 år og dronning Sonja sto for den offisielle åpningen. Dronningen har tidligere gjestet flere konserter under festivalen.
Sponsorer
Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest sponses i dag av Kavlifondet og Nordic Last og Buss. Festivalen mottar støtte fra Vågan Kommune, Vestvågøy Kommune, Nordland Fylkeskommune og Kulturrådet.
Kunstnerisk profil
Med Arvid Engegård som kunstnerisk leder inviteres det hvert år ca. 15-20 internasjonale artister, samt kvartetter, ensembler og orkestre. Festivalens hovedprogram består av ca. 15-20 klassiske konserter. Bortsett fra åpningskonserten og finalekonserten – som er lagt opp som større festkonserter – gjennomføres det to fulle klassiske konserter hver kveld, i tillegg til flere mindre formiddagskonserter. Festivalen har også sin egen frokostkonsert, festivalquiz, drømmekonsert, samt egne tematiske foredrag og konsertintroduksjoner.
Konsertarenaer
Lofoten er en liten øygruppe uten store konserthus. I tillegg til konsertsalene i Lofoten Kulturhus og Meieriet Kultursenter brukes derfor flere av Lofotens mange kirker under festivalen. De senere årene har særlig Svolvær Kirke, Lofotkatedralen, Henningsvær Kirke, Valberg Kirke, Stamsund Kirke, Borge Kirke og Buksnes Kirke vært i bruk. I tillegg arrangeres flere konserter utendørs, blant annet en større klassisk konsert i Trollfjorden i 2015.
Internasjonalt publikum
Lofoten er et populært reisemål. Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest har derfor hatt en økning med internasjonale gjester. I tillegg til å tiltrekke seg enkeltpersoner samarbeider festivalen med flere reiseselskaper som arrangerer pakketurer for nettopp kammermusikk. Dette måten å oppleve Lofoten på har blitt lagt merke til, noe blant annet har New York Times, Financial Times og El Pais har skrevet om.
Høy flygeltetthet
Da Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest arrangerte sin første festival i 2004 var det ikke et eneste konsertflygel i Lofoten. Allerede i 2007 kom det første Steinway & Sons til Buksnes Kirke. Deretter har Lofoten Kulturhus, Meieriet Kultursenter, Lofoten Folkehøyskole samt flere av Lofotens mange kirker (Svolvær Kirke, Lofotkatedralen, Henningsvær Kirke, Stamsund Kirke, Borge Kirke, Reine Kirke) fått sine egne instrumenter av samme merke. Det siste kom til Svolvær Kirke før jul 2019.
I dag er det totalt 10 konsertflygler tilgjengelig for allmennheten i Lofoten, alle av merket Steinway & Sons. To av disse er i eie av Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest selv. I tillegg til å brukes under festivalen, er instrumentene i bruk hele året. Det har vært gjort flere plateinnspillinger på instrumentene. Buksnes Kirke byttet ut sin Steinway & Sons (model C) til den største modellen i 2018.
Flere har spekulert i at Lofoten – med sine ca. 25 000 innbyggere – har verdens høyeste tetthet av Steinway & Sons konsertflygler.
Lofoten Pianofestival
Lofoten Pianofestival så sitt lys i 2014 som Norges eneste pianofestival. Festivalen gjennomføres annethvert år med Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest. Bortsett fra fokuset på pianoet og pianomusikk gjennomføres festivalen likt med kammermusikkfestivalen. Festivalen har på kort tid blitt en anerkjent pianofestival blant andre store europeiske pianofestivaler. Like før åpningen av Lofoten Pianofestival i 2018 rangerte det europeiske magasinet Pianist festivalen som den tredje beste i Europa, over flere store prestisjefylte festivaler.
Kunstnerisk leder
Lofoten Pianofestival har ingen fast kunstnerisk leder, til forskjell fra Lofoten Internasjonale Kammermusikkfest. De to første årene var det Jean-Efflam Bavouzet som hadde det kunstneriske ansvaret. I 2018 var festivalen under kunstnerisk ledelse av Bertrand Chamayou. Kunstnerisk leder for Lofoten Pianofestival 2020 var den norske pianisten Christian Ihle Hadland. Dessverre ble denne festivalen avlyst grunnet covid-19.
Nordøst-England
Biologisk mangfold
Skjønnheten til kystlandskapet i Northumberland har ført til at område utpekt som «Område med spesielt vakker natur» som strekker seg rundt 160 km fra Berwick-Upon-Tweed og til utløpet av elven Coquet. Blant de 290 fugleartene som er identifisert på Farneøynene er de sjeldne rosenterne, som tilhører arten terner. Et av de fremste naturreservat for fugler og observatorium for trekkfugler og vadefugler i Storbritannia er nå i virksomhet ved Saltholme. Den er en del av et større sete for særskilt vitenskapelig interesse kalt for Seal Sands. Reservatet Saltholme er administrert av Royal Society for the Protection of Birds(RSPB).
Kirill Mikhajlov
Kirill Andrejevitsj Mikhajlov (russisk: Кирилл Андреевич Михайлов; født 2. april 1983) er en russisk funksjonshemmet skiskyter og langrennsløper.
Ruralis
Ruralis – Institutt for rural- og regionalforskning er et nasjonalt forskningssenter som gir fakta, analyser, ideer og ny kunnskap om utviklingen i Bygde-Norge. Senteret ble opprettet i 1982, og het frem til 2017 Norsk senter for bygdeforskning. Det er en selvstendig forskningsstiftelse og har en bred samfunnsvitenskapelig kompetanse knyttet til flerfaglige bygd estudier. Senteret har lokaler på NTNU s universitetsområde på Dragvoll i Trondheim og et avdelingskontor i Oslo..
Kirill Mikhajlov
Karriere
Han deltok i langrenn under de paralympiske vinterlekene 2006, der han fikk gull på 20 km og bronse på 10 km. På sprinten kom han på 4.-plass. Han deltok også på Russlands andrelag som kom på 5.-plass på stafetten. Ved VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2009 fikk han sølv på 10 km fristil langrenn (LW2-9), mens på langrennsspringen kom han på 9.-plass, og på 20 km 11.-plass. I skiskyting kom han på 7.-plass på 3,6 km.
Han representerte Russland igjen i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver, der han deltok i både skiskyting og langrenn. I skiskyting kom han på 4.-plass på 12,5 km, og vant jaktstarten. I langrenn kom han på 2.-plass på sprinten, bake japanske Yoshihiro Nitta. Han fikk også sølv på 10 km klassisk, men vant 20 km fristil. Han deltok også på stafettlaget som vant 1 × 4 km + 2 × 5 km stafett.
Ruralis
Virksomhet
Ruralis er et av de ledende bygdesosiologiske fagmiljøene i Europa og instituttet er tilknyttet International Rural Sociology Association (IRSA), som er den internasjonale bygdesosiologiorganisasjonen.
Kirill Mikhajlov
Karriere
Ved Para-VM i skiskyting og langrenn i 2011 deltok han også i både skiskyting og langrenn. I langrenn fikk han bronse på sprinten, gull på 10 km fristil og sølv på 15 km klassisk. I skiskyting fikk han gull på 7,5 km og 12,5 km, og sølv på jaktstarten. I skiskyting fikk han bronse på jaktstarten, sølv på 10 km fristil, gull på 20 km og gull på 7,5 km. I langrenn vant han sprinten, men kom på 5.-plass på 12,5 km. På 1 x 4 + 2 x 5 km stafett vant han gull sammen med Sergej Sjilov og Nikolaj Polukhin.
Ruralis
Virksomhet
Bygdeforskerne jobber med samfunnsvitenskapelige og tverrfaglige spørsmål, særlig innenfor følgende tema:
Kirill Mikhajlov
Karriere
I 2013 deltok han igjen ved VM for funksjonshemmede, der han fikk én medalje; bronse på 10 km langrenn. Han deltok også på sprinten, der han kom på 4.-plass, og på 20 km, der han kom på 7.-plass. I skiskyting kom han på 7.-plass på 15 km og 11.-plass på 7,5 og 11,5 km.
Ruralis
Styre
Senterets styre er satt sammen av medlemmer oppnevnt av Norges forskningsråd, NTNU, Norges Bondelag, Norsk Bonde- og Småbrukarlag og Norsk Landbrukssamvirke samt egne ansatte.
Kirill Mikhajlov
Karriere
Ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji vant han langrennssprinten, og han fikk bronse på 15 km skiskyting. I langrenn for øvrig kom han på 7.-plass på 20 km og 5.-plass på 10 km. I skiskyting kom han på 4.-plass på 7,5 km og 6.-plass på 12,5 km.
Ruralis
Ansatte
Per 2022 er Svein Frisvoll direktør for Ruralis. Senteret har i tillegg rundt 30 vitenskapelig ansatte med bakgrunn i sosiologi, statsvitenskap, geografi, sosialantropologi, agronomi, helsefag, bedriftsøkonomi og fiskerifag.
Økonomi
Driften finansieres av Norges forskningsråd, offentlig forvaltning, aktører i næringslivet, ulike organisasjoner og flere internasjonale kilder som EU og Nordisk ministerråd.
Felix Kaspar
Kaspar vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp under vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen. Han kom på tredjeplass bak sin landsmann Karl Schäfer og Ernst Baier fra Tyskland. Kaspar ble verdensmester to ganger, 1937 og 1938.
Jack Dempsey
Tidlige år
Dempsey ble født i Manassa, Colorado. Da han var 16 år gammel reiste han vestover for å bokse profesjonelt. Det sies at Dempsey kunne gå inn på en saloon og utfordre til kamper ved å si: «I can't sing and I can't dance, but I can lick any man in the house». Dempseys tidlige karriere er relativt ukjent fordi han bokset under pseudonymet «Kid Blackie» helt frem til 1916. I mellomtiden gjorde han sin første kamp som Jack Dempsey i 1914, en uavgjort kamp mot Young Herman over seks runder. Etter den kampen vant han seks kamper på rad på KO (under navnet Jack Dempsey), før han tapte for første gang, ved diskvalifikasjon mot Jack Downes. Han fulgte opp tapet med en seier og to uavgjorte kamper mot Johnny Summerland i Nevada. Etter dette fulgte tre nye seire og en uavgjort kamp mot Downes.
Etter dette vant han ti seire på rad mot blant andre Summerland og Downes. Disse ble fulgt av tre kamper uten avgjørelse (ingen dommere). I denne perioden nektet Dempsey å stille opp mot Sam Langford; en sort bokser som nå er medlem av Hall of Fame. I 1917 ble Dempsey slått på KO for første gang i karrieren. Brannmannen Jim Flynn er dermed den eneste mannen som knocket ut Dempsey.
Verdensmester
I 1918 bokset Dempsey 17 ganger, noe som resulterte i en 15-1 statistikk. (15 seire, ett tap og en ikke avgjort kamp?). Dempsey revansjerte blant annet tapet mot Flynn ved å knocke ham ut i første runde. I 1919 møtte han Jess Willard (se Jack Dempsey vs. Jess Willard) og ble verdensmester. I den første kampen for å forsvare tittelen møtte Dempsey Billie Miske som han enkelt knocket ut i 3. runde. Senere viste det seg at Miske led av en uhelbredelig sykdom og at han stilte mot Dempsey for å sikre familien etter sin egen død. Dempsey uttrykte alltid anger angående denne kampen og sa i ettertid at han ville gitt Miske pengene om han hadde visst om den vanskelige situasjonen Miske var i.
Tittelforsvarer
Dempsey bokset en tittelkamp før han forsvarte tittelen mot mesteren i lett tungvekt, Georges Carpentier fra Frankrike. Dette ble den første kampen i historien til å nå en million dollar i billettinntekter. Dempsey brukte fire runder på å slå ut Carpentier på KO foran 80 183 tilskuere. Etter denne kampen nådde Dempseys popularitet uventede høyder da han ble en av de fem største idrettsutøverne i USA på 1920-tallet, sammen med blant andre Babe Ruth.
Patrick Eide
Patrick Eide (født: 30. juli 1969 i Södertälje, Sverige ) er en svensk/norsk tidligere ishockeyspiller. Moderklubben er Södertälje. Han er mest kjent for sin innsats gjennom sju sesonger i Storhamar Dragons og 231 kamper, men har også spilt for Tälje, Botkyrka og sju offisielle landskamper for Norge. Eide ble norgesmester to ganger og seriemester tre ganger for Storhamar Dragons
Jack Dempsey
Tittelforsvarer
I 1922 bokset han bare en offisiell kamp, samt enkelte rene treningskamper.
Patrick Eide
Eide var oppvokst i Sverige, men var halvt norsk og hadde dermed norsk pass. Han er storebror til tidligere ishockeyspiller Björn Eide.
Jack Dempsey
Tittelforsvarer
I 1923 bokset Dempsey to ganger, en kamp mot Tommy Gibbons i småbyen Shelby, Montana. Denne kampen ble en finansiell katastrofe. I den andre kampen dette året vant Dempsey på knockout i andre runde i en dramatisk kamp mot argentineren Luis Firpo.
I 1925 giftet Dempsey seg med skuespillerinnen Estelle Taylor. Tittelen forsvarte han ikke igjen før i 1926. Dempsey bokset også to treningsrunder mot den fremtidige verdensmesteren Max Schmeling under en tur til Tyskland.
Tap av tittelen
I 1926 møtte Dempsey ekssoldaten Gene Tunney i Philadelphia. Han tapte tittelen på poeng i en kamp over ti runder, foran et rekordstort publikum på hele 120 557 tilskuere.
Dempsey ga seg ikke med det. I 1927 slo han den fremtidige mesteren i tungvekt, Jack Sharkey, i en kamp om retten til å få møte Tunney i en ny tittelkamp. Denne kampen gikk av stabelen 22. september, ett år etter at han hadde tapt tittelen til samme mann. Dempsey tapte denne kampen på kontroversielt vis da han ikke gikk til det nøytrale hjørnet etter å ha knocket ut Tunney. Dette gav motstanderen ekstra tid til å komme seg på, noe som medførte at Tunney trolig lå nede et sted mellom 13 og 16 sekunder ifølge historikere og filmskapere. Da dommeren begynte å telle kom Tunney seg opp etter 9 sekunder. Dempsey prøvde å slå ut Tunney for godt i samme runde, men mislyktes. Tunney kom tilbake og kunne knocket Dempsey i runde åtte og vant så kampen enstemmig på poeng. Kampen har senere blitt kjent som The Battle of the Long Count.
Etter karrieren
Etter denne kampen la Dempsey opp og åpnet restaurant i New York, som han drev helt frem til 1960-tallet.
Dempsey skilte seg etter sitt siste tap og giftet seg på nytt med Broadway-sangerinnen Hannah Williams i 1933.
Legenden sier at Dempsey på sine eldre dager en gang ble forsøkt ranet av tenåringstyver. Dempsey slo dem ned og holdt dem fast til politiet ankom.
Dempsey ble en nær venn av blant andre Tunney etter at karrieren var slutt.
Dempsey er også medlem av den internasjonale boksingens Hall of Fame.
Mexico bys metro
Mexico bys metro, på spansk Sistema de Transporte Colectivo – Metro, er et offentlig transportnett for Mexico by. Det blir regnet som nummer 3 på listen over tunnelbaner i verden med flest reisende. Her blir om lag 7,6 millioner personer transportert daglig. Billettprisene blir subsidiert av de meksikanske myndighetene, og dagens takst er på 3 MXN.
Nettverket dekker hovedsakelig Det føderale distriktet (Distrito Federal), men nyere utbygging har også ført linjer ut i forstedene, som ligger i delstaten México (Edomex).
Metroens betydning for Mexico by er stor. En reisende kan med metroen ta seg lett og hurtig rundt i den enorme byen. Siden den også er billig, sparer den metropolen for trafikkorker. Metroen blir godt vedlikeholdt og rengjort. På grunn av godt vakthold av væpnet politi og de store folkemengdene forekommer det sjelden vold, men en del lommetyveri kan skje, særlig i rushtiden.
Symbolbruk
Den reisende på metroen i Mexico by kan ikke unngå å legge merke til symbolene, eller piktogrammene, som hver stasjon er utstyrt med. Grunnen til dette var den høye andelen analfabeter i Mexico på det tidspunktet metroen først ble utbygd. Man tenkte at en fargekode og piktogrammer for hver stasjon skulle gjøre det lettere for dem som ikke kunne lese. Symbolene kan referere til noe som fysisk kan ses ved stasjonen (for eksempel Salto de Agua, «springvannet»), betydningen stasjonsnavnet har, eller en historisk referanse til området rundt stasjonen.
I tillegg har hver linje sin egen farge.
Metrobús
Metrobús er et bussystem i Mexico by med busser som har egne kjørefelt og derfor kan komme seg frem uforstyrret av annen trafikk. Systemet ble åpnet i 2005 og består av to linjer. Noen av metrobús-stasjonene har overgang til undergrunnsstasjoner.
Tren Ligero
Tren ligero er ikke formelt en del av metrosystemet, men det er overgang fra Tasqueña til toget. Man må imidlertid kjøpe en egen billett som bare gjelder for tren ligero. Linja går fra Tasqueña til Xochimilco.
PostgreSQL
PostgreSQL er et fritt objektrelasjonelt databasesystem (ORDBMS). Utviklingen av systemet startet på 1980-tallet, siden 1997 blir det videreutviklet av en Open-Source-Community.
Historie og lisensiering
PostgreSQL er basert på POSTGRES, som ble utviklet ved University of California, Berkeley. PostgreSQL er i dag et åpen kildekode-prosjekt, med en svært liberal lisens. Denne gjør at PostgreSQL kan brukes, modifiseres og distribueres av såvel private som kommersielle foretak uten noen som helst økonomisk kompensasjon til de originale utviklerne.
PostgreSQL har en lang rekke egenskaper som man forventer av et fullverdig databasesystem. Disse er blant annet komplekse spørringer, fremmednøkler, utløsere (eng: triggere), visninger (eng: views) og transaksjoner.
Det er også store muligheter for brukerne selv til å utvide PostgreSQLs egenskaper, og det er f.eks mulig å legge til nye datatyper, funksjoner, operatører, aggregerte funksjoner, index-metoder og prosedyrespråk.
Administrasjonsverktøy
Det finnes en rekke grafiske verktøy for administrasjon av PostgreSQL. pgadmin, pgaccess og phpPgAdmin er antageligvis blant de mest kjente.
PostGIS
PostGIS er en utvidelse av funksjoner og datatyper i PostgreSQL som muliggjør behandling av geografiske data.
Brukerstøtte
PostgreSQL har et stort online utviklersamfunn, og det er derfor lett å få hjelp om man står fast.
Første stopp bør alltid være dokumentasjonen.
E-postlistene er neste stopp dersom man ikke finner frem til det man trenger i dokumentasjonen. Det finnes en lang rekke e-postlister, og det lønner seg å se over beskrivelsen av alle, slik at man velger den listen som er mest relevant for det spørsmålet du ønsker svar på. E-postlistene er også tilgjengelig for lesing gjennom nyhetsgrupper, på servere news.postgreqsql.org.
Til slutt har man #postgresql på irc.freenode.net som er en IRC-kanal på freenodenettverket. Her sitter det ofte mange svært kunnskapsrike folk, og er en god plass å gå dersom man har vært igjennom punktene over, og fremdeles ikke kommer noen vei.
Georg Andreas Bull
Georg Andreas Bull (født 26. mars 1829 i Bergen, død 1. februar 1917 i Asker) var en norsk arkitekt og stadskonduktør i Kristiania fra 1865 til 1903.
Familie
Hans foreldre var Johan Storm Bull (1787–1838), apoteker ved Svaneapoteket i Bergen og Anne Dorothes Geelmuyden (1789–1875). Hans mest kjente bror er Ole Bull.
Han giftet seg i 1858 med Emilie Constance Hjelm. Hans sønn Henrik Bull ble en av sin samtids mest kjente arkitekter.
Utdanning og praksis
Georg Andreas Bull fikk tegneundervisning hos Franz Wilhelm Schiertz i Bergen i perioden 1843–1845. Han utdannet seg som maskiningeniør ved den polytekniske høyskolen i Hannover 1846–1850, hvor han også kan ha fulgt professor Conrad Wilheln Hases forelesninger i bygningskunst. Arkitektutdanning fikk han i Berlin ved Der Königliche Bauakademie i 1855–1856.
Bull var trolig assistent hos P.H. Holtermann før Bull etablert eget kontor.
Han arbeidet med bygningsarkeologiske undersøkelser for Fortidsminneforeningen i perioden 1851–1855. I 1857 opprettet han arkitektkontor i Kristiania, ble bygningsinspektør i 1858, stadskonduktør fra 1865 og bygningssjef 1898–1903. Han var Finansdepartementets inspektør for Statens bygninger i Kristiania og omegn i perioden 1865–1887. Som utøvende arkitekt arbeidet han i årene 1858–1889. I Kristiania regulerte han Homansbyen (1858), Meyerløkka (1859) og Grünerløkka (1861). Han tegnet 15 av Homansbyens 65 hus i forskjellige av historismens stilarter. På Meyerløkka tegnet han og fikk i 1860 oppført sin egen villa på «stjerneplassen» St. Olavs plass 1.
Bull var en av våre første jernbanearkitekter og var NSBs faste arkitekt i årene 1863–72, men hadde hatt oppdrag for jernbanen i fem år før dette. Han tegnet i denne perioden en rekke stasjoner på Drammenbanen, Randsfjordbanen, Randsfjordbanens sidelinje Hokksund-Kongsberg, Krøderbanen og Rørosbanen. Til disse tegnet han vesentlig stasjonsbygninger i sveitserstil, men til enkelte større stasjoner i byene, som Trondheims første stasjon (1864), Drammen stasjon (1866), Vestbanestasjonen (1872) og Østbanestasjonen (1882) tegnet han bygninger i mur.
Utmerkelser
Bull ble i 1875 utnevnt til ridder av St. Olavs Orden. Han var også ridder av Dannebrogordenen.
Juan Antonio Samaranch
Som politiker var han i Franco-perioden medlem av det fascistiske regjeringspartiet Falange  , og satt blant annet som Spanias idrettsminister fra 1967 til 1971.
Bakgrunn
Samaranch vokste opp i en velstående familie i Barcelona. Under den spanske borgerkrig ble han utskrevet som vernepliktig soldat for de republikanske styrkene, men siden han var motstander av republikken flyktet han til Frankrike. Han kom snart tilbake til Spania og sluttet seg til Falange-bevegelsen. Etter seieren i borgerkrigen, studerte han handel i Barcelona, og jobbet en kort tid som sportsjournalist for La Prensa.
Politisk aktivitet
Som medlem av Falange var Samaranch aktiv i politikken, som byråd for idrett i Barcelona fra 1955 til 1962, og president for Barcelonas provinsforsamling 1973-1977. Han var medlem av underhuset i Spanias nasjonalforsamling fra 1967 til 1977, og var Spanias idrettsminister fra 1967 til 1971.
I 1977 ble han ambassadør til Sovjetunionen og Mongolia, som den første etter at Spania etablerte diplomatisk kontakt med disse landene.
President for IOK
Samaranch var chef de mission for en rekke spanske olympiske team, og ble medlem av Den internasjonale olympiske komité i 1966. Han ble valgt til IOKs 7. president da han etterfulgte Lord Killanin i 1980. Han ble værende president i 21 år, inntil han i juli 2001 ikke lenger stilte til gjenvalg. Han ble etterfulgt av belgieren Jacques Rogge.
Som president for Den internasjonale olympiske komité gjorde Samaranch det til en tradisjon å erklære nesten hvert OL for «best games ever» («de beste lekene noensinne»). I 2002 uttalte han at "Lillehammer-OL var det beste vinter-OL noensinne. Regionen har alle anlegg på plass, og Norge huskes for de fantastiske tilskuerne"
Annet
Juan Antonio Samaranch var styremedlem i La Caixa, Spanias største sparebank, fra 1984, og president fra 1987 til 1999. Han var ærespresident fra 1999 til sin død. Samaranch ble adlet da han ble tildelt tittelen marki av Samaranch (Marqués de Samaranch) av kong Juan Carlos I av Spania 30. desember 1991.
I 1990 ble Samaranch den første som ble tildelt Seouls' fredspris.
Samaranch giftet seg med Maria Teresa Salisachs Rowe 1. desember 1955, og de forble gift til hennes død i 2000.
Han ble sykehusinnlagt med alvorlig hjerteproblemer den 20. april 2010, og døde den 21. april. Han ble 89 år gammel.
Vågåmo
Vågåmo er et tettsted og administrasjonssenteret i Vågå kommune i Innlandet. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger ved Vågåvatnet i Ottadalen. Elva Otta, Ottas bielv Finna og riksvei 15 går gjennom tettstedet som har mange butikker.
Her finnes Jutulheimen Bygdemuseum og historiske Klones gård som også er Nord-Gudbrandsdal vidaregåande skule, avdeling Klones med landbruks- og naturbruksfag. I Vågåmo sentrum ligger Vågå kirke, som er en korskirke fra 1600-tallet som ble oppført delvis med deler fra en eldre stavkirke (trolig fra 1100-tallet). Like utenfor sentrum opp Øvre Nordheradsveg ligger Jutulporten som er inspirasjonen for eventyret om Jutulen. Og ikke å forglemme Vågå prestegård (Ullinsvin) der oldemora til Edvard Munch hadde urtehage.
Området er et av de tørreste i Norge, men har vært hardt rammet av flommer og påfølgende skred. 30. juli 2006 falt det 200 mm regn i løpet av to timer. Det gikk ras som lagde demninger, og da disse demningene brast, økte vannføringen slik at vannet dro med seg jord, grus og stein. Ved Byreberg nær Garmo ble hus og eiendom delvis begravd og riksveien ble ødelagt.
I tidligere tider har ekstremflommer og skred en rekke ganger skjedd i langt større målestokk. Mest kjent er vel Storofsen i 1789. Den skal ha krevd 24 menneskeliv i Vågå. Andre ofser (ofse skal være et Vågå-uttrykk) som rammet Vågå hardt var bl.a. Digerofsen på 1340-tallet, Storflaumen i 1860 og Storflåmen 1938. Den siste dannet grunnlag for NVE og flomsikring.
Seks om kuppet
Seks om kuppet (originaltittel: The Split) er en amerikansk kriminaldrama fra 1968 regissert av Gordon Flemyng. Filmen handler om en gruppe på fem som gjennomfører et kupp ved et fotballstadium. Etterpå forsvinner pengene og de begynner å misstro hverandre. Hovedrollene spilles av Jim Brown, Diahann Carroll, Ernest Borgnine, Julie Harris og Gene Hackman.
Sammendrag av handlingen
Mc. Clain kommer til Los Angeles, planlegger sammen med fem andre og gjennomfører et kupp på en halv million dollar ved et fotballstadium mens det er kamp. Pengene blir gjemt hos hans kjæreste Ellie. Hun blir myrdet og pengene forsvinner. Mc. Clain blir mishandlet av de andre som han tror lurer dem, men detektiven Brill som drepte Ellies morder har dem. Det hele utvikler seg til en kamp på liv og død.
Om filmen
Dette var den aller første filmen i USA som fikk en R-rating i det nyopprettede MPAA-film rating systemet (aldersgrense på film).
Don Siegel
Donald «Don» Siegel (født 26. oktober 1912, død 20. april 1991) var en amerikansk filmregissør og filmprodusent. På rulleteksten til hans filmer sto navnet hans oppført både med Don Siegel og Donald Siegel.
Biografi
Han ble født i Chicago og uteksaminert fra Jesus College i Cambridge og tok seg deretter jobb i Warner Brothers' filmbibliotek. Han ble etterhvert avdelingsleder i montasjeavdelingen, hvor han regisserte tusenvis av montasjeklipp. I 1945 vant to av hans kortfilmer Hitler Lives? og A Star in the Night Oscar, noe som virkelig satte fart på hans karriere som filmregissør.
Han regisserte hvilket som helst materiale som kom i hans vei. Blant annet regisserte han to episoder av The Twilight Zone, «The Self-Improvement of Salvadore Ross» og «Uncle Simon». Han jobbet med Steve McQueen i Seierens pris og Lee Marvin i Drapsmenn (1964) før en serie filmer med Clint Eastwood som ble kritikerroste kommersielle suksesser. Disse inkluderer Med alle midler og Dirty Harry, den Budd Boetticher-skrevne westernfilmen Sierra Torrida, det kyniske borgerkrigs-melodramaet The Beguiled og fangeutbryterfilmen Flukten fra Alcatraz. Han har hatt en betydelig innflytelse på Eastwoods egen karriere som regissør, og Eastwoods film Nådeløse menn er dedisert til Siegel og Sergio Leone.
Rolleopptredener
Han spilte en cameo-rolle som bartender i Eastwoods Misty – mørkets melodi. Etter selv å ha regissert den originale Invasion of the Body Snatchers, spilte han taxisjåfør i Philip Kaufmans versjon.
Fra 1948 til 1953 var han gift med skuespilleren Viveca Lindfors. De fikk sønnen Kristoffer Tabori sammen.
Siegel døde av kreft i Los Angeles i en alder av 78 år.
Fakultet for humaniora, samfunnsvitenskap og lærerutdanning (UiT)
Fakultet for humaniora, samfunnsvitenskap og lærerutdanning (HSL) er ett av åtte fakultet ved UiT Norges arktiske universitet. Fakultetet er et resultat av en sammenslåing av tidligere fakultet for humanistiske fag, samfunnsfag og avdeling for lærerutdanning. I 2016 ble instituttene for språkvitenskap (IS) og kultur og litteratur (IKL) slått sammen til institutt for språk og kultur (ISK)
Edinburgh of the Seven Seas
Edinburgh of the Seven Seas er hovedstaden på øya Tristan da Cunha som tilhører Storbritannia og befinner seg i Sør-Atlanterhavet.
Fakultet for humaniora, samfunnsvitenskap og lærerutdanning (UiT)
Fakultetet er delt inn i seks institutt og fire forskingssentre:
Edinburgh of the Seven Seas
Hovedstaden ble oppkalt etter Prins Alfred, Hertug av Edinburgh, dronning Victorias andre sønn, da han besøkte øya i 1867. Innbyggerne kaller hovedstaden for The Settlement (engelsk for «bebyggelsen»).
Fakultet for humaniora, samfunnsvitenskap og lærerutdanning (UiT)
Fakultetet hadde også et senter for fremragende forskning med løpetid fra 2003 til 2012 : Center for Advanced Studies in Theoretical Linguistics (CASTL). CASTL lever videre som en forskningsgruppe ved institutt for språk og kultur.
Fri vilje
Fri vilje eller viljesfrihet er et filosofisk begrep som beskriver bevisste individers evne til å styre tanker, valg og handlinger uavhengig av naturlige eller overnaturlige faktorer. Evnen til fri vilje har lenge vært en viktig problemstilling innen religion, vitenskap, filosofi og etikk. Filosofer som Aristoteles, Immanuel Kant, Jean-Jacques Rousseau og Thomas Hobbes har hatt populære teorier om dette. Disse er likevel bare spekulasjoner, og til noen grad fantasier.
Fakultet for humaniora, samfunnsvitenskap og lærerutdanning (UiT)
Eksterne lenker
Fakultetets hjemmeside
Fri vilje
Nevropsykologien har avdekket at hjernebarken, som skaper opplevelsen av bevissthet hos enkeltmennesker, mottar informasjon som er sensurert av underbevisstheten.
Tanker er resultat av ubevisste fysiske prosesser i hjernen som blir påvirket av en mengde impulser fra omgivelsene og andre forhold som vi ikke kan kontrollere. Mange mener derfor at viljen ikke er fri, og at opplevelsen av selvstendige beslutninger bare er en illusjon. Flere påpeker at vi likevel må leve som om individuell viljesfrihet faktisk eksisterer, i alle fall i enkelttilfeller, og innrette samfunnet etter det; forestillingen om at tanker kan oppstå uavhengig av indre og ytre påvirkninger, og at mennesker kan bestemme fritt over egne valg og handlinger, fører trolig til en mer ansvarlig og hensynsfull oppførsel.
Definisjon av fri vilje
Det er gjort en rekke fortolkninger av fri vilje da dette begrepet kan oppfattes som uklart. Aristoteles satte sin definisjon av fri vilje i sammenheng med ansvarsproblemet i denne setningen: «Om ikke viljen er fri, kan ikke et menneske gjøres ansvarlig for handlingene sine.» Han satte opp følgende krav til at en handling skal være frivillig:
Men en handling er likevel ikke fri dersom den som handler
Flere logiske tanker har blitt presentert omkring fri vilje:
I vestlig filosofi
Spørsmålet om fri vilje er gjennom tidene først og fremst blitt behandlet som et filosofisk problem. Ofte kontrasterer man tanken om en fri vilje mot determinismen, to begreper som ikke nødvendigvis står i konflikt med hverandre. Standpunktet at disse to er forenelige kalles kompatibilisme. Den retningen av deterministiske tenkere som mener at en deterministisk verden ikke er forenelig med fri vilje, kalles ofte for inkompatibilisme eller hard determinisme; motsetningen kalles da naturligvis bløt determinisme.
North East Derbyshire
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Clay Cross, Dronfield og nesten hele Chesterfield landdistrikt. Distriktet dekker et areal på 275,60 km² og hadde 99 023 innbyggere i 2011.
Fri vilje
I vestlig filosofi
De grunnleggende filosofiske synspunktene på problemet om fri vilje kan deles opp ved hjelp av svarene på følgende to spørsmål:
Determinisme
Kausal (eller nomologisk) determinisme er tesen om at fremtidige hendelser er nødvendiggjorte av tidligere og nåtidige begivenheter kombinert med naturlovene. Den slags determinisme illustreres noen ganger med tankeeksperimentet utført av Laplaces dæmon: Man kan forestille seg en entitet som kjenner til alle fakta angående fortiden og nåtiden og kjenner til alle naturlovene som styrer universet. En slik entitet kan være istand til å bruke denne viten til å forutse fremtiden ned til minste detalj.
Logisk determinisme er oppfatningen om at alle utsagn, enten de omhandler fortid, nåtid eller fremtid, enten er sanne eller falske. Problematikken angående fri vilje er i denne konteksten ensbetydende med problemet omkring hvordan valg kan være frie, gitt at hva man gjør i fremtiden allerede er bestemt som sant eller usant i nåtiden.
Teologisk determinisme er tesen om at det er en gud som bestemmer alt mennesker vil gjøre – enten ved å kjenne deres handlinger i forveien (via en form av allvitenhet) eller ved å forordne handlingene deres på forhånd. Problematikken omkring fri vilje her er hvordan ens handlinger kan være frie hvis det er en skapning som har bestemt dem for en forut for ens tid.
Biologisk determinisme er ideen om at all adferd, tro og ønsker er fastsatt med våre genetiske tilkomster. Det er også andre teser om determinisme, heriblant kulturell determinisme og psykologisk determinisme. Ytterligere kombinasjoner og sammenstillinger av deterministiske teser, som for eksempel biomiljømessig determinisme, er enda mer alminnelige.
Kompatibilisme
Kompatibilister fastholder at determinisme er forenlig med fri vilje. En generell strategi anvendt av «klassiske kompatibilister», som Thomas Hobbes, er å hevde at en person handler fritt utelukkende når personen har villet handle og kunne ha valgt å handle annerledes, hvis denne hadde valgt å gjøre det. Hobbes tilskrev blant annet en slik kompatibilistisk frihet til personen og ikke til et abstrakt begrep som vilje. For eksempel skrev han at «ingen frihet kan tilskrives viljen, ønsker eller tilbøyelighet, men menneskets frihet; hvilket består i at han ikke finner noe til hinder for å gjøre noe som han vil, ønsker eller har tilbøyelighet til å gjøre.» David Hume påpekte det nødvendige kriteriet at «denne hypotetiske friheten er universelt tillatt for alle som ikke er fanger og fengslet». For å illustrere sin posisjon påpeker kompatibilister krystallklare tilfeller hvor personers frie vilje er blitt nektet dem gjennom voldtekt, mord, tyveri eller andre former for tvang. I disse tilfellene mangler fri vilje, ikke bare fordi fortiden kausalt bestemmer fremtiden, men fordi den angripende part overrumpler offerets ønsker og preferanser angående sine handlinger. Den angripende part tvinger offeret og, ifølge kompatibilister, er dette det som tilsidesetter fri vilje. Ut fra dette argumenterer de for at determinisme ikke utgjør noen forskjell; det som gjør forskjellen er at individers valg er et resultat av deres egne ønsker og preferanser som ikke blir tilsidesatt av en ekstern (eller intern) kraft. For å være kompatibilist må man ikke besitte en bestemt oppfatning av fri vilje, men kun nekte for at determinisme er motstridende fri vilje.
William James' oppfatninger var ambivalente. Mens han trodde på fri vilje på et «etisk grunnlag», mente han det ikke var bevis for det på et vitenskapelig grunnlag. Heller ikke hans egen selviakttagelse støttet det. Videre aksepterte han ikke inkompatibilismen som den formuleres nedenfor; han mente ikke at indeterminismen i menneskets handlinger var en forutsetning for moralsk ansvar. I sitt verk Pragmatism skrev han at «instinkt og nytte mellom dem kan man sikkert tillegge tillit til å fortsette den sosiale virksomhet med straff og lovprisning» uanfektet av metafysiske teorier. Han mente ikke at indeterminisme er viktig som en «lettelsens doktrine» – den muliggjør synspunktet at selv om verden kanskje på mange måter er et dårlig sted, så kan den gjennom individers handlinger bli et bedre sted. Han sier derimot at determinisme underminerer meliorisme – ideen at fremskritt er et reelt konsept som leder hen mot en forbedring av verden.
«Moderne kompatibilister», som Harry Frankfurt og [[Daniel Clement Dennett
I Elbow Room presenter Dennett et argument for en kompatibilistisk teori om fri vilje som er ytterligere forklart i boken Freedom Evolves. Den grunnleggende tankegangen er at hvis man utelukker Gud, uendelig mektige demoner og andre slike vesener, så er fremtiden på grunn av kaos og empiriske grenser for presisjonen av vår kunnskap om verden, dårlig definert for alle begrensede vesener. De eneste veldefinerte tingene er «forventninger». Evnen til å handle «annerledes» gir mening kun når man har å gjøre med disse forventningene og ikke med en ukjent og uerkjennelig framtid.
Ifølge Dennett kan fri vilje eksistere fordi individer har evnen til å handle forskjellig fra hva folk forventer. Inkompatibilister hevder at problemet med denne idéen er at vi muligens kun er «maskiner som reagerer på forutsigbare måter på stimuli i våre omgivelser». Derfor er alle våre handlinger kontrollert av krefter utenfor oss selv eller av ren tilfeldighet. Mer sofistikerte analyser av kompatibilistisk fri vilje finnes, og også annen kritikk.
Inkompatibilisme
«Harde determinister» som d'Holbach, er de inkompatibilistene som aksepterer determinisme og avviser fri vilje. «Metafysiske libertarianere» som Thomas Reid, Peter van Inwagen og Robert Kane, er inkompatibilister som aksepterer fri vilje, men benekter determinisme, og er dermed av den oppfatningen at det finnes en form for indeterminisme. Et annet synspunkt er det harde inkompatibilistiske, som hevder at fri vilje er inkompatibelt med både determinisme og indeterminisme. Dette standpunktet forsvares av Derk Pereboom.
Et av de tradisjonelle argumentene for inkompatibilisme er basert på en «intuisjonspumpe»: hvis en person er forutbestemt i sine valg og handlinger, må denne være lik andre mekaniske ting som er determinerte i deres adferd, som en billiardkule, en dukke eller en robot. Fordi disse gjenstandene ikke har en fri vilje, må mennesker være uten fri vilje, hvis determinismen skal være sann. Dette argumentet har blitt avvist av kompatibilister som Daniel Dennett på grunn av at selv om mennesker har noe til felles med disse gjenstandene behøver det ikke bety at det ikke er noen viktige forskjeller.
Et annet argument for inkompatibilisme er argumentet om kausalkjeder (årsakskjeder). Inkompatibilisme er nøkkelen til den idealistiske teorien om fri vilje. De fleste inkompatibilister avviser ideen om at frihet til å velge sine handlinger utelukkende består av frivillig adferd. De insisterer derimot på at fri vilje betyr at mennesker må være den ultimate eller originale årsaken til sine handlinger. Mennesket må være en causa sui i tradisjonell forstand. Å være ansvarlig for sine valg, er å være den første årsak til disse valgene hvor den første årsak skal forstås som det at det ikke er noen forutgående årsak til årsaken. Argumentet er da at hvis mennesket har en fri vilje, er mennesket den ultimate årsak til sine handlinger. Er determinismen sann, forårsakes alle menneskets valg derimot av begivenheter og faktorer utenfor dets rekkevidde. Så hvis alt mennesket gjør forårsakes av begivenheter og faktorer utenfor menneskets kontroll, kan ikke mennesket være den ultimate årsak til sine egne handlinger. Derfor kan mennesket ikke ha noen fri vilje. Dette argumentet har også blitt utfordret av forskjellige kompatibilistiske filosofer.
Problemet for kompatibilister i dette argumentet, ligger i det faktum at det synliggjør umuligheten i at man kunne ha valgt annerledes enn man gjorde. Er for eksempel Carina kompatibilist, og hun nettopp har satt seg på sofaen, skulle hun kunne påstå at hun kunne blitt stående hvis hun ønsket det. Men det følger av konsekvensargumentet at hadde Carina blitt stående, ville hun enten ha generert en uforenlighet, bryte naturlovene eller endret fortiden. Derfor er kompatibilister ifølge Ginet og van Inwagen tvunget til å akseptere eksistensen av «utrolige evner.» Et motsvar til dette argumentet, er at det sidestiller begrepene evner og behov, eller tanken om at den frie vilje fremkaller muligheten for å treffe ethvert gitt valg, i virkeligheten er det en illusjon, og at valget hadde blitt tatt i forveien, selv om den «bestemmende person» oppfattet det omvendt. David Lewis hevder at kompatibilister er tvunget til å anta at valget kunne ha falt annerledes ut hvis det hadde hersket andre omstendigheter i fortiden.
Libertariansk inkompatibilisme
Det andre synspunktet under overskriften inkompatibilisme, er metafysisk libertarianisme. Libertarianisme antar at fri vilje eksisterer, hvilket medfører at individer er istand til å velge mer enn én mulig handling i en gitt situasjon. Ettersom determinisme antyder at det kun er én mulig framtid, er ikke determinismen forenlig med denne oppfatningen av fri vilje og må derfor være falsk.
Retninger innen libertarianismen kan deles opp i to hovedgrener: overnaturlige teorier og vitenskapelige eller naturlige teorier. Overnaturlige teorier antar at ikke-fysisk sinn eller sjel står over fysisk kausalitet slik at fysiske hendelser i hjernen som fører til at handlinger utføres ikke har en fullstendig fysisk forklaring. Denne tilgangen er tilknyttet dualismen og har noen ganger en teologisk motivasjon bak seg.
Vitenskapelige forklaringer på libertarianismen (beskrevet som «naturalistiske») involverer noen ganger panpsykisme eller teorien om at en egenskap i bevisstheten er assosiert med alle partikler og gjennomsyrer hele universteorien. Andre naturalistiske tilnærminger krever ikke at fri vilje er en fundamental byggesten i universitet; normal tilfeldighet henvises til som «albuerum», som oppfattes som nødvendig for libertarianere. Fri vilje betraktes som en bestemt type kompleks prosess med et element av indeterminisme. Et eksempel på denne tilnærmingen er utviklet av Robert Kane.