cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hyacinth Graf Strachwitz
Narva - og retur til Tyskland
Strachwitz grupperte sin nye avdeling utenfor den lommen som den sovjetiske fremmarsjen hadde skapt, men det ble utarbeidet en plan som tok sikte på at en kampgruppe skulle angripe de sovjetiske styrkene fra innsiden av lommen. Denne kampgruppen skulle bestå av det som var igjen av panservogner og StuGer (kanonpanserjagere) fra 11. SS Pansergrenaderdivisjon «Nordland» Panzer Abt 11 Hermann von Salza og de siste av major Jähdes Tiger-stridsvogner fra 502.schwere Panzer Abteilung.
Viktor Zubkov
Utdannelse
Zubkov ble uteksaminert fra det økonomiske fakultetet ved Leningrads jordbruksinstitutt i 1965 i byen Pusjkin utenfor Leningrad by. I 1966 gikk han inn i den sovjetiske hæren for en 18-måneders periode.
Karriere
Fra 1967 til 1985 arbeidet han som direktør for forskjellige kolkoser rundt om i Leningrad oblast i Sovjetunionen. I perioden 1985 til 1991 hadde han flere ledende posisjoner i det sovjetiske kommunistpartiet, bl.a var han i 1989 til 1991 første-formann i Leningrad oblast sin høyeste komite innenfor kommunistpartiet.
I januar 1992 til november 1993 var han en av medlemmene i en byrådet i St. Petersburg, som var ledet av Vladimir Putin.
Fra 3. november 1993 til 30. november 1998 var Zubkov leder av «the Saint Petersburg Department of the State Tax Inspection» og samtidig formann i Skatteinspeksjonen for St. Petersburg.
12. august 1999 registrerte han seg som kandidat i guvenørvalget i Leningrad oblast, assistert av Boris Gryzlov som valgkampsjef, men han tapte valget til Valerij Serdjukov 19. september 1999 med 8,64 % av stemmene (fjerdeplass av 16 kandidater).
Hyacinth Graf Strachwitz
Narva - og retur til Tyskland
19. august ble angrepet åpnet. Det ble innledet med et artilleribombardement fra krysseren «Prinz Eugen»s 203 mm kanoner som ødela 48 T-34-stridsvogner samlet på torvet i Tukkum. Strachwitz og restene av Nordland møtte hverandre 21. august og Armégruppene Nord og Sør hadde igjen kontakt.
Viktor Zubkov
Karriere
I en undersøkelse i 2006 av ulike politiske eksperter, ble Zubkov rangert som en den 84. mest innflytelsesrike politikeren.
Hyacinth Graf Strachwitz
Narva - og retur til Tyskland
Sent i august ble Strachwitz alvorlig såret i en bilulykke da han var ute for å inspisere styrkene sine – og han ble sendt tilbake til Tyskland.
Viktor Zubkov
Statsminister
Zubkov ble nominert til statsminister i Russland 12. september 2007 av Putin. Nominasjonen ble anerkjent av Dumaen den 14. september 2007.
Hyacinth Graf Strachwitz
De siste slagene - Karrieren etter krigen
Sent i 1944 vendte Strachwitz igjen tilbake til aktiv tjeneste til tross for at han fortsatt var alvorlig plaget av de skadene bilulykken hadde påført ham. Han var blitt forfremmet til Generalleutnant der Reserve i januar 1945 og fikk ordre om å organisere en Panzerjäger-brigade stasjonert i Bad Kudova. Brigaden som ble kalt Panzerjäger-Brigade Oberschlesien var en sammenstilling av en rekke forskjellige avdelinger – og den var stort sett både dårlig trent og svakt utstyrt. Brigadens oppgave var å forsvare Øvre Schlesien. Strachwitz førte brigaden sin i en rekke desperate trefninger. I april 1945 klarte Strachwitz å bryte ut av en sovjetisk omringning i Tsjekkoslovakia og inn i et område i Bayern holdt av amerikanske styrker. Der kapitulerte han sammen med sine menn. I løpet av krigen hadde Strachwitz mistet to sønner. Begge døde på Østfronten. Kort tid etter at han hadde overgitt seg til amerikanerne ble hans kone drept i en bilulykke.
Viktor Zubkov
Statsminister
Noen analytikere så på forfremmelsen av Zubkov var Putins valg av etterfølger. Det vil da følge mønsteret etablert av president Boris Jeltsin, som utnevnte Putin som statsminister 9. august 1999, før han gikk av 31. desember og utnevnte Putin som sin etterfølger. Andre ser på Zubkov som en mere «teknisk» statsminister for å sørge for mer konkurranse blant mulige kandidater. Putin har selv sagt at det er fem personer som kan bli president etter han, inklusive Zubkov.
Hyacinth Graf Strachwitz
De siste slagene - Karrieren etter krigen
Etter at han hadde tilbragt en kortere periode som krigsfange, fikk han tilbud om å bli rådgiver for de væpnete styrkene i Syria. Han takket ja til denne stillingen, men da den kongelige familie i Syria ble styrtet i 1951 måtte han flykte tilbake til Vest-Tyskland. Han bosatte seg på en eiendom i Chiemsee i Bayern, der han levde et stille liv til han døde i april 1968. Bundeswehr stilte med en æresgarde ved båren hans. Panzergreven ble gravlagt i byen Grabenstätt.
John McCain
Perioden 1997–2001
McCain hoppet over nominasjonsvalgene i Iowa og satset på den påfølgende, i New Hampshire. Etter en aktiv valgkamp der vant han i februar 2000 hele 49 prosent av stemmene mot Bush' 30 prosent. Ettersom andre republikanere var i ferd med å falle fra, stod det raskt mellom ham og Bush. I South Carolina ble valgkampen meget brutal, og McCain fikk smake både negativ valgreklame, rykter og beskyldninger. Meningsmålingene hadde vist at McCain ville vinne der, men det snudde og Bush vant delstaten. McCains kampanje kom seg aldri helt, og etter en del svake resultater trakk han sitt kandidatur tidlig i mars.
McCain begynte 2001 med å gå på tvers av den nye George W. Bush-administrasjonen på en rekke områder. I januar 2001 kom den ferskeste versjonen av McCain-Feingold for Senatet. Det møtte motstand fra Bush og storparten av det republikanske establishment, men hjulpet av valgresultatene fra 2000 fikk loven først gjennomslag i Senatet inntil den ble nedbremset igjen av prosedyremessige hindre. I løpet av disse få månedene gikk McCain også imot Bush i saker som HMO-reform, klimatiltak og våpenlovgivning. I mai stemte McCain mot  Economic Growth and Tax Relief Reconciliation Act, der Bush gikk inn på skatteletter over 11 år på 350 milliarder dollar. Han var den ene av to republikanere som stemte imot, og begrunnet det med at han ikke med god samvittighet kunne gå inn for å redusere skatten til landets bedrestilte, på bekostning av middelklassen som trengte skattelette sårest.
Det var på denne tid at den republikanske senatoren Jim Jeffords brøt med partiet og ble partiuavhengig, med den følge at Senatet kom under demokratenes kontroll. McCain forsvarte ham. Det oppstod spekulasjon om også han ville vende republikanerne ryggen, men dette var noe han hele tiden benektet at han vurderte.
11. september 2001
Etter terrorangrepene 11. september 2001 ble McCain en sterk støttespiller for president Bush og talsmann for kraftige militære tiltak. Han støttet sterkt opp om den amerikanskledede krigen i Afghanistan, og gikk i oktober 2001 offentlig inn for at man ikke gikk frem med gradvis sterkere engasjement, men slo til med massiv kraft mot Taliban, også med bakkestyrker.
Sammen med den demokratiske senator Joe Lieberman forfattet McCain den lovgivning som frembragte 9/11-kommisjonen, og sammen med den demokratiske senator Fritz Hollings stod han bak den nye og skjerpede lovgivning om flyplassikkerhet.
Under diskusjonene om den foreslåtte amerikanske militæraksjon mot Irak gav McCain sterk støtte til Bush, og kalte Saddam Hussein for en stormannsgal tyrann hvis grusomhet og krenkelser av sivilisasjonens normer er beryktede.
McCain-Feingold ble ytterligere holdt tilbake av fokusskiftene etter 11. september-angrepene. Til slutt ble lovforslaget vedtatt i mars 2002 både i Representantenes hus og i Senatet. Ettervirkningene etter Enron-skandalen gav viktig drahjelp. Prosessen hadde brukt syv år frem til vedtak og presidentens signatur. Loven er blitt karakterisert som ikke bare McCains fremste bragd som politiker, men som noe av det mest skjellsettende innen amerikansk politisk historie.
McCain ble gjenvalgt til Senatet i 2004 med den største margin han hadde oppnådd så langt, med 77 prosent av stemmene.
I desember 2004 sa McCain helt åpent at han hadde tapt all tillit til daværende forsvarsminister Donald Rumsfeld.
I Senatet var han blant annet medlem i forsvarskomiteen og i komiteen for handel, vitenskap og transport.
McCain Detainee Amendment
Den 3. oktober 2005 introduserte McCain lovendringsforslaget McCain Detainee Amendment, og det ble raskt vedtatt i Senatet med stemmetallet 90 mot 9. Det forbød inhuman behandling av fanger, inklusive de i Guantanamo Bay, ved å foreskrive at man ikke kunne gå ut over de teknikker som var beskrevet i FM 34-52 Intelligence Interrogation. Selv om president Bush hadde truet med å nedlegge veto dersom McCains formuleringer var med i lovteksten, bekjentgjorde han den 15. desember at han gikk med på McCains opplegg og ville gjøre det klart at «denne regjeringen ikke torturerer, og at vi vil holde oss til den internasjonale konvensjon om tortur, både ute og hjemme».
Vedrørende dommerutnevnelser var McCain overbevist om at dommere skulle holde seg til strikt til å tolke konstitusjonen og han støttet av den grunn gjennom årene nominasjonene til USAs høyesterett av Robert Bork, Clarence Thomas, John Roberts og Samuel Alito.
Nominasjonskamp
McCain forsøkte å bli president ved primærvalget 2000, men ble slått av texasguvernør George W. Bush. Han ble av mange demokrater ønsket som John Kerrys visepresidentkandidat i 2004, men avviste det. I lang tid var reform av valgfinansiering en av hans politiske hovedsaker.
Blant dem som gav sin støtte da McCain i 2007 kunngjorde sine presidentambisjoner, var de tidligere amerikanske utenriksministrene Henry Kissinger, Alexander Haig, George Shultz og Lawrence Eagleburger.
McCain støtter USAs engasjement i Irak, men kritiserte fra tidlig tidspunkt den strategi som ble valgt. Han mente at det kunne føre til etterkrigskaos dersom man satte inn for få styrker, og mente i lang tid at de strategier som forsvarsminister Donald Rumsfeld gikk inn for, var så uheldige at presidenten burde skifte ham ut. Lenge etter kom Bushs Irak-politikk mer over på de spor som McCain var gått inn for. McCain hadde argumentert for styrkeoppbygning, og tidlig i 2008, ett år etter at dette ble iverksatt av Bush-administrasjonen, kunne det se ut som om dette gav en del av de resultater amerikanerne ønsket seg.
McCain gjorde det ikke så bra under det aller første nominasjonsvalget i januar 2008, i Iowa, men hadde heller ikke drevet valgkamp der. Det gjorde han imidlertid i New Hampshire, og ble der den republikanske kandidat som fikk flest stemmer.
Etter at Mitt Romney trakk seg som kandidat etter supertirsdagen 5. februar 2008, hadde McCain ubestridt flest delegater bak seg, og var over halvveis til målet på 1 191. Mitt Romneys avgjørelse 14. februar om å gi McCain sin støtte, som ville føre til at de fleste av Romneys 280 delegater ville gå over til McCain, hjalp McCain enda noen steg nærmere seieren. Det var bare teoretisk sjanse for at hans nå eneste reelle motstander Mike Huckabee ville vinne over ham i antallet delegater. McCains eneste store risiko for å tape kandidaturet var i tilfelle ingen kandidater fikk de nødvendige 1 191 delegater innen den republikanske nasjonalforsamlingen, hvilket fører til at samtlige delegater, selv de primærvalgbundede, da i annen runde med stemmegivning kan stemme på hvem de vil. I løpet av 4. mars, da McCain vant primærvalgene i blant annet de folke- og delegatsrike statene Texas og Ohio, passerte han det nødvendige antallet delegater, og var teoretisk sett den republikanske nominasjonsprosessens vinner. Den endelige avgjørelsen av dette kommer likevel ikke før ved den republikanske nasjonalforsamling i Saint Paul i Minnesota i perioden 1.–4. september 2008.
Viktor Zubkov
Statsminister
13. september 2007 sa Zubkov at han selv kunne stille som presidentkandidat. Men i desember 2007 ga Putin sin støtte til Dmitrij Medvedev til presidentvalget i Russland i 2008, noe som effektivt knuste Zubkovs håp om å bli president. Medvedev vant valget, og ble tatt i ed som president etter Putin i en seremoni i Kreml 7. mai 2008. Bare noen timer etter utnevnelsen og som en av sine første offisielle handlinger, nominerte han tidligere president Putin som kandidat til statsminister i Russland. Putin ble så valgt av parlamentet til ny statsminister dagen etterpå.
John McCain
Valgkamp
McCains hovedmotstander i presidentvalget var Det demokratiske partis kandidat, Barack Obama. McCain valgte å få sin valgkamp offentlig finansiert, noe som ga restriksjoner på å motta donasjoner fra andre. Han kritiserte Obama for å takke nei til offentlig finansiering; Obama var den første presidentkandidaten som takket nei siden dette tilbudet ble innført i forkant av valget i 1976. I valgkampen inntok han en rolle som underdog og la vekt på sine lederevner og bredere erfaring enn Obama. I sommermånedene lå han for det meste bak Obama på meningsmålingene med en margin på under ti prosentpoeng. Valget av Sarah Palin som visepresidentkandidat appellerte imidlertid til de republikanske kjernevelgerne og ga ham i tiden etter et forsprang på Obama på meningsmålingene. Palins møte med mediene gikk imidlertid dårlig. Velgermottagelsen ble stadig dårligere, ikke minst blant uavhengige velgere og velgere som var bekymret for hennes kvalifikasjoner. Den 24. september kunngjorde McCain at han ville midlertidig avbryte valgkampen for å arbeide med en redningspakke for det amerikanske finansvesenet i kjølvannet av finanskrisen, og han oppfordret Obama til å gjøre det samme. Etter at Obama avslo dette, gikk McCain med på å delta på den første presidentdebatten to dager senere. Den 1. oktober stemte McCain for en redningspakke verdt 700 millioner dollar. Den andre presidentdebatten ble avholdt den 7. oktober. Meningsmålinger i etterkant av begge debattene viste at seerne anså Obama som vinneren.
En siste debatt ble avholdt den 15. oktober. McCain karakteriserte Obamas politikkforslag som sosialisme og brukte flere ganger «Joe the Plumber» («Rørlegger-Joe») som symbol på amerikanske småbedrifter som ville bli skadelidende av Obamas politikk. Tonen på McCains valgmøter ble stadig skarpere, med deltagere som rakket ned på Obama og utviste økende antimuslimske og anti-afroamerikanske holdninger. På et arrangement i Minnesota uttalte Gayle Quinnell, en 75-årig McCain-tilhenger, at hun ikke stolte på Obama fordi «han er en araber». McCain svaret skarpt til kvinnen: «Nei, frue. Han er en hederlig familiemann, borger, som det bare har seg slik at jeg er uenig med i fundamentale spørsmål.» McCains svar ble ansett som et av de flottere øyeblikkene under valgkampen og blir fremdeles flere år senere sett på som et bilde på anstendighet i amerikansk politikk. Presidentvalget fant sted den 4. november. Obama ble kl. 23.00 amerikansk østkysttid beregnet til å ha vunnet, og McCain avholdt i Phoenix i Arizona 20 minutter senere en tale hvor han innrømmet nederlaget. Her påpekte han den historiske betydningen av at USA kom til å få sin første afroamerikanske president. McCain fikk til sammen 173 valgmannsstemmer mot Obamas 365; McCain tapte de fleste vippestatene i tillegg til enkelte av de tradisjonelt republikanske. McCain fikk 46 % av stemmene mot Obamas 53 %.
Karriere etter 2008
Etter valget vendte John McCain tilbake til Senatet. I midten av november møtte han påtroppende president Obama og diskuterte saker de hadde til felles. På omtrent samme tid kunngjorde han at han aktet å stille til gjenvalg som senator i 2010. Etter hvert som innsettelsen nærmet seg, konsulterte Obama McCain om en rekke saker, og i større grad enn hva som tidligere hadde vært vanlig for påtroppende president overfor sin motstander. I sin innsettelsestale henspilte Obama på McCains valgkamptema om å finne en større mening enn bare en selv. McCain skred like fullt frem som Republikanernes opposisjonsleder under debatten om Obamas pakke for å stimulere den amerikanske økonomien i 2009, en pakke han hevdet ga for lite effekt i forhold til summen som ble brukt. McCain stemte mot Obamas kandidat til ny høyesterettsdommer, Sonia Sotomayor, og kritiserte presidenten for å være for treg med å bestemme seg for å sende flere styrker til Afghanistan. Innen august 2009 hadde han stemt sammen med Republikanerne i tette avstemninger enn noen gang tidligere i sin senatskararriere. Han ledet en filibuster som lyktes med å slå ned et initiativ for å avslutte militærets «Don’t Ask, Don’t Tell»-prinsipp overfor homofile. Ved mellomvalget i 2010 slo McCain først J. D. Hayworth i primærvalget og vant komfortabelt over Demokratenes Rodney Glassman i selve valget. Han fortsatte det som skulle bli en tapt kamp mot «Don’t Ask, Don’t Tell»-prinsippet, utviste iblant sinne under debattene og kalte dagen prinsippet ble nedstemt for «en veldig trist dag» som ville gå utover militærets slagkraft. McCain var en uttalt tilhenger av amerikansk intervensjon i Libya i 2011. Han var videre en av de mest uttalte kritikerne av Obama-administrasjonens håndtering av angrepet på den amerikanske diplomatiske delegasjonen i Benghazi den 11. september 2012 og kalte den verre enn Watergate-skandalen. Han argumenterte gjentatte ganger for amerikansk intervensjon på opprørenes side i den syriske borgerkrigen som startet i 2011. Han støttet Mitt Romney som Republikanernes kandidat ved presidentvalget i 2012. Etter at Republikanerne fikk flertall i Senatet i mellomvalget i 2014, ble han i 2015 leder for Senatets komité for de væpnede styrker, noe som hadde vært et langsiktig mål for ham.
McCain var kritisk til Donald Trump under nominasjonskampen i forkant av presidentvalget i 2016 og omtalte de tilstedeværende i et rom fullt av Trump-supportere for «galninger», hvorpå Trump svarte at «[…] han er en krigshelt fordi han ble fanget. Jeg liker folk som ikke ble fanget … Kanskje han var en krigshelt, men akkurat nå sier han en rekke stygge ting mot en rekke folk.» McCain gjorde det likevel tidlig klart at han ville støtte Trumps kandidatur om han ble partiets kandidat, noe han først overholdt. Etter Trumps nedlatende kommentarer mot kvinner ble kjent under valgkampen, trakk han imidlertid sin støtte og sa at han isteden ville skrive navnet på en god, konservativ republikaner som er kvalifisert til å være president, på stemmeseddelen. Selv stilte McCain til gjenvalg i 2016 i en alder av 80 år og ble gjenvalgt til en sjette periode etter å ha slått demokratiske Ann Kirkpatrick. En sentral del av hans valgprogam var å avslutte og erstatte Obamacare. Den 19. juli 2017 ble det etter en operasjon offentlig kjent at McCain led av en alvorlig form for hjernesvulst, med en prognose på overlevelse på 14 måneder. Mindre enn to uker etter operasjonen stod McCain for den avgjørende stemmen som bragte Republikanernes forslag til erstatning for Obamacare opp til avstemning i Senatet. Den 28. juli stod igjen McCain for den avgjørende stemmen da det endelige forslaget til helsereform ble nedstemt med 49 stemmer for og 51 imot.
Den 24. august 2018 kunngjorde McCains familie at han ville avslutte kreftbehandlingen. McCain døde av sykdommen dagen etter.
Strømavtaker
En strømavtaker er en innretning på elektrisk jernbane/forstadsbane/sporvognsmateriell som sørger for elektrisk kontakt mellom den bevegelige enheten og en strømførende ledning eller skinne. Normalt er strømavtakeren plassert på taket til enheten og strømmen hentes fra en oppspent kontaktledning. Ved hjelp av fjærer eller trykkluft presses strømavtakeren med passende trykk opp mot kontaktledningen. Tidligere ble strømavtakere mot kontaktledning oftest utført som pantografer, mens de nå gjerne utformes som enbens strømavtakere. Dersom strømmen tas fra en strømskinne, utformes strømavtakeren helt annerledes enn for kontaktledning. T-banen i Oslo anvender strømskinne, mens de fleste elektrifiserte jernbaner verden over anvender kontaktledning opphengt over sporet.
Herberget Sannheten
Herberget Sannheten var den andre plata til Ola Uteligger, utgitt i 1985.
Keiserbyen
Keiserbyen 北京皇城 (pinyin: Běijīng Huángchéng) er en del av det sentrale Beijing i Kina. Navnet viser til den funksjon denne delen hadde i denne kinesiske hovedstaden under Kinas to siste keiserdynastier, Ming-dynastiet og Qing-dynastiet. Det området som det siktes til, er et belte som ligger som en krans mellom Den forbudte by og den øvrige bykjerne. Keiserbyen var på utsiden omgitt av murer, og adkomsten var gjennom seks porter. Inn mot Den forbudte by, som forsåvidt av noen betraktes som en indre kjerne av Keiserbyern (og dermed som en del av Keiserbyen) avgrenses den av en vanngrav og nye murer med porter.
Etableringen av Keiserbyen
Under Yuan-dynastiet var Beijing kjent under navnene Khanbaliq eller Dadu, og dens keiserby var rett og slett sentrum i byen. I 1368 erobret Ming-dynastiet Dadu, og endret byens navn til Beiping, samtidig som de gjorde en annen by, Nanjing, til sin hovedstad. Ettersom Dadus keiserby var blitt skånet fra kamphandlinger hadde den overlevet Mingstyrkenes erobringskrig. Men i 1369 forordnet Hongwu-keiseren at den skulle jevnes med jorden.
I 1370 ble Hongwu-keiserens fjerde sønn, Zhu Di, gjort til prins av Yan, og tok sete i Beiping. I 1379 bygde han seg et palass inne i det område som hadde vært keiserbyen under Yuan-tiden.
I 1399 gjorde Zhu Di statskupp og besteg keisertronen som Yongle-keiseren i 1402. I 1403 endret han Beipings navn til Beijing («den nordlige hovedstad»), og i 1406 fremla han plan om å flytte hovedstaden til Beijing, det vil si ikke bare at byen skulle være én hovedstad av to, men at den skulle være alene hovedstad – Nanjing skulle miste denne status.
I 1416 begynte byggingen av Den forbudte by, og man kopierte da i stor grad de eksisterende palasser i Nanjing. Dette nye keiserlige palassområde fikk sin plassering noe øst for det tidligere Yuan-palasset, av feng shui, grunner: Yuan-palasset skulle havne i «hvit tiger»- (eller «drep»-) posisjon. Også av feng shui-grunner ble jord- og steinmassene som ble fjernet for å anlegge den vannfylte vollgraven rundt Den forbudste by benyttet til å anlegge en høyde rett nordenfor, Jingshanhøyden.
Selve Keiserbyens grenser ble så trukket slik at de omfattet innsjøene Nanhai, Zhonghai og Beihai og et betydelig område hinsides dem.
Ming-dynastiet
Keiserbyen omgav dermed Den forbudte by; vestenfor tok den inn Zhongnanhai og Beihai, som begge var omgitt av de keiserlige haver og gikk under navnet Den vestlige have.
Det var seks porter inn mot Keiserbyen. I sør var den ytre port kalt Den store Ming-porten (sener ekjent som Kinaporten), og innenfor den kom den nokså like Chengtianmen (som senere fikk navnet Tiananmen, «Den himmelske freds port»). På hver sin side av Tiananmen var Den venstre Chang'an-port og Den høyre Chang'an-port. I øst var Donganmen («Den østlige freds port»), i vest var Xi'anmen («Den vestlige freds port»). I nord var Houzaimen (som senere fikk navnet Di'anmen, «Den jordiske freds port»).
Qing-dynastiet
Med det nye dynastis komme fikk Keiserbyen også et navn på det nye herskerfolkets språk, mandsjuisk: Dorgi hoton («den indre by»). Da det kom til makt, fjernet de først de fleste av bygningene i beltet utenfor Den forbudte by. Med unntak av et smalere område rundt sjøene (Nanhai, Zhonghai og Beihai) ble de vestlige deler av Keiserbyen overlatt til mandsjuiske bannermenns fyrster, som fikk bygge seg residenser der. Med unntak av noen få lagerbygninger som fikk bestå, fikk også fyrster fra de åtte banner etablere seg i de østlige områder av Keiserbyen. En katolsk kirke, Nantangkirken, fikk plass rett ved Zhongnanhaisjøenes vestbredd.
Fra opprettelsen av Republikken Kina
Etter Qing-dynastiets fall i 1912 overtok Republikken Kinas regjering Keiserbyen. Zhongnanhai ble for en tid benyttet som prsidentpalass. De keiserlige helligdomer ble inkorporert i Palassmuseet, om dessuten inkorporerte hele Den forbudte by. Beihaiparken og Jingshanparken ble til som parkområder for almenheten. De fleste av de tidligere templer og lagerhus ble til privatresidenser.
I 1912 ble Donganmen-porten ødelagt av brann under et kupp av krigsherren Cao Kun. I 1914 ble De tusen trinns korridor fjernet for å gi rom for Zhongshan-parken, oppkalt etter Sun Yat-sen. I 1915 ble storparten av de gjenværende murene rundt Keiserbyen fjernet for å bedre trafikkflyten.
Etter at Folkerepublikken Kina ble utropt i 1949 ble i løpet av få år en rekke av de gjenværende portene fjernet: Kinaporten, venstre Chang'an-port og Den høyre Chang'an-port, Zi'anmen, Di'anmen, og det som var igjen av Donganmen. De fleste av templene og de seremonielle porter i keiserbyen ble også revet ned.
Zhongnanhai ble reservert for statens og kommunistpartiets ledere og sentrale institusjoner. Mange av de eldre bygninger der ble revet.
Området vest for Beihai-parken ble overtatt av forsvarsdepartementet, med en stor og dominerende hovedbygning. Mange av de overlevende templer ble omfunksjonert og tatt i bruk av Folkets frigjøringshær. Noen av dem ble etterhvert svært falleferdige.
Fra 2000 har Beijings byregjering restaurert mange av disse templene, og opprettet park rundt det små stykker som står igjen av den gamle muren rundt Keiserbyen. Det ble lagt planer om å omplassere de institusjoner som holdt til i særlig interessante historiske bygninger. I 2004 oppdaterte man en forordning fra 1984 vedrørende bygningshøyderog restriksjoner på byggevirksomhet i området. Målet er å i noen grad reetablere keiserby-området og særlig området i nord som en buffer utenfor Den forbudte by. I 2005 ble det fremlagt forslag om at Keiserbyen og Beihai-parken skulle betraktes som det av verdensarv området Den forbudte by.
Fylkesvei 7686
Fylkesvei 7686 går mellom Smines i Øksnes og Storvika i Sortland.
Veien går over eidet mellom Eidsfjorden og Romsetfjorden, og videre langs Romsetfjordens vestside.
Stop Beggin’ Me
«Stop Beggin' Me» er en sang av Alejandro Fuentes, utgitt fredag 6. mai 2011.
Maltas flagg
Georgskorset er en britisk utmerkelse. Hele Maltas befolkning ble i april 1942 gitt denne æresbevisningen for deres eksepsjonelle mot under annen verdenskrig. Maltas flagg er unikt ved at det er det eneste nasjonalflagget som har en dekorasjon fra et annet land (i dette tilfellet, Storbritannia).
Stop Beggin’ Me
Sangen er skrevet av Alejandro Fuentes, Hans Petter Aaserud og Bernt Rune Stray, og er spilt inn i Whiteroom Studio i Asker. Singelen er fra Alejandro Fuentes' 3. soloalbum som er ventet utgitt til høsten 2011.
Maltas flagg
Georgskorset ble satt i flagget fra 1943. Opprinnelig var det satt mot blå bakgrunn i både våpen og flagg. Dette ble endret da Malta fikk sin selvstendighet 21. september 1964 og ordenstegnet har siden da stått direkte mot flaggduken bare avgrenset av en smal rød stripe.
Malta fører et handelsflagg som er helt forskjellig fra nasjonalflagget. Handelsflagget består av et rødt felt, helt omgitt av hvite kanter, og på dette et hvitt malteserkors. Orlogsgjøsen kombinerer elementer fra nasjonalflagget og handelsflagget. Den består av Georgskorset i midten av et hvitt felt innrammet av rødt og har fire malteserkors i hvert av hjørnene.
Presidentflagg
Maltas president førte de første årene landet var republikk ikke noe eget flagg. Dette ble endret i 1988 da et presidentflagg ble laget ved å legge riksvåpenet i midten av en blå flaggduk der fire små malteserkors var satt i hvert av hjørnene. Flagget ble innført 13. desember 1988.
Kongelige flagg
Dronningens personlige flagg for Malta ble innført 31. oktober 1967 i forkant av Elizabeth IIs besøk i landet i november samme år. Det besto av nasjonalflagget med dronning Elisabeth IIs monogram i midten. Flagget gikk ut av bruk da Malta ble republikk 12. desember 1974.
I tiden fra selvstendigheten i 1964 til innføringen av republikk ti år senere fungerte en generalguvernør som kronens representant i Malta. Denne førte et flagg etter samme modell som andre generalguvernører i land der den britiske monark er statsoverhode, det vil si et blått flagg med en britisk løve over en kongelig krone og landets navn påskrevet et bånd nederst.
Litteratur
Adrian Strickland: A Look at Malta Insignia, 1992
Jølle
Jølle er et gårdsbruk (grend) på Lista i Farsund kommune i Agder, mellom Farsund by og Flekkefjord, helt i havgapet. Det ligger langs en omvei til fylkesvei 463.
Historie
Området har vært bosatt lenge. Jølle har vært havn for et større bosettingsfelt. Arkeologer har gravd ut ni hustufter fra jernalderen. Hustuftene er omgitt av ca. 350 (grav)hauger. En finner også et helleristningsfelt på nabogården Penne.
Storbøndene i området var storavtakere av sesongleiehjelp fra dalstrøkene innenfor inntil korndyrkingen dabbet av og Amerika ble det store reisemålet.
I nyere tid var også Jølle med i den tyske planen for Festung Norwegen, noe en ennå kan se spor av.
Nikos Dabizas
I Hellas
Dabizas startet karrieren sin i en lokal klubb, Hermes, på en amatørkontrakt. Her gjorde han sakene sine så bra at han ble tilbudt en profesjonell kontrakt på tredje nivå i det greske ligasystemet, hos Pontii Veria. Da var Dabizas 18 år gammel. Han spilte for klubben i tre år, og etter å ha rykket opp med Pontii Veria i sin første sesong spilte han på andre nivå i ligasystemet. Gjennombruddet hans i gresk fotball kom da han var 21, da han ble tilbudt kontrakt hos Olympiakos, en av de største klubbene i Hellas.
Han flyttet til Pireus og hjalp Olympiakos til to serietitler og spilte også i Mesterligaen. Etter tre og et halvt år i klubben, fikk han et tilbud fra den engelske Premier League-klubben Newcastle United, et tilbud han takket ja til.
Newcastle United
Han signerte for Newcastle i mars 1998 på en fireårskontrakt. Denne ble senere forlenget slik at han var bundet til klubben til sommeren 2004.
Dabizas sikret sin legendestatus i Newcastle da han scoret vinnermålet i 1-0-seieren i lokaloppgjøret mot Sunderland på Stadium of Light 24. februar 2002. Hans tid i Newcastle inkluderte også to finaler i FA-cupen, i 1998 og 1999. Begge endte med tap.
Leicester City og EM 2004
Dabizas var fast på laget i Leicester, som kjempet for å overleve i Premier League. Det klarte de ikke og Leicester rykket ned i 2004. Det som virket som om det skulle bli en svært skuffende sesong for ham, ble fort forandret da han ble tatt ut i den troppen til fotball-EM. Dessverre ble Dabizas skadd og fikk derfor ikke spilletid i EM, men var likevel en del av troppen som tok et overraskende gull i mesterskapet. Etter EM valgte Dabizas å bli værende i Leicester, selv om han hadde en klausul i kontrakten som ga ham muligheten til å forlate klubben etter nedrykket.
AEL Larissa
Da kontrakten med Leicester gikk ut sommeren 2005, forlot Dabizas klubben og signerte en kontrakt med greske Larissa. Her vant han den greske cupen som kaptein i 2007, og nøt suksess i UEFA-cupen påfølgende sesong hvor de nådde gruppespillet etter å ha slått ut Blackburn Rovers.
Ved slutten av 2009-2010-sesongen signerte Dabizas en kontraktforlegning som vil holde ham i klubben til sommeren 2011. Dette betyr at Larissa er den klubben han har vært i lengst, og er også den klubben han har flest kamper for.
Jesper Grønkjær
Jesper Grønkjær (født 12. august 1977 i Nuuk på Grønland) er en dansk tidligere fotballspiller som sist spilte midtbane for den danske storklubben FC København. Han har i løpet av sin karriere spilt for blant annet Chelsea FC og Ajax Amsterdam. Han spilte også for det danske landslaget i fotball.
Historie
Grønkjær startet sin karriere i den lokale klubben Thisted FC. Han debuterte i den danske ligaen i oktober 1992. Han var med og vant den danske ligaen med Aalborg Boldspilklub (Aab) i 1995. Han spilte 96 kamper for klubben, samt en rekke Mesterligakamper i 1995/1996. Sommeren 1998 ble han solgt til den nederlandske toppklubben Ajax Amsterdam for £3,5 mill. I sesongen 1999/2000 ble han kåret til årets spiller av fansen. Han spilte alle s kamper i EM i 2000.
Chelsea FC
Grønkjær ble solgt til Premier League-klubben Chelsea FC for £7,5 mill. etter sesongen 2000. Dermed ble han den dyreste danske spilleren noensinne. Han var en yndling hos fansen og manageren Claudio Ranieri. Han scoret i årets viktigste kamp sesongen 2003/2004 mot Liverpool FC, og sørget for at Chelsea fikk fjerdeplassen og den siste Mesterligabilletten. Chelsea vant kampen 2-1. Han spilte 88 kamper for Chelsea og scoret 7 mål.
Confessions & Alcohol
Produksjon
All musikk skrevet av Audrey Horne
Gracie Allen
Gracie Allen (født 26. juli 1895, død 27. august 1964) var en amerikansk komiker og skuespiller som ble internasjonalt kjent på grunn av sin ektemann, George Burns.
På grunn av hennes mange bidrag til den amerikanske TV-bransjen ble Gracie Allen hedret med en stjerne på Hollywood Walk of Fame ved 6672 Boulevard Hollywood. På 1930-tallet adopterte Burns og Allen de to små barna Sandra Jean og Ronald John, etter at de oppdaget at de ikke kunne føde egne barn. Ekteparet ble enige om at barna skulle vokse opp som katolikker, og deretter la dem ta sine egne religiøse valg som voksne. Som barn, var Allen blitt skåldet på den ene armen og hun fikk en arrdannelse på armen på grunn av denne skaden. Allen var født med heterokromi og hadde derfor både et grønt øye og ett blått øye. Gracie Allen kjempet en lang kamp mot en alvorlig hjertesykdom og til slutt døde hun av hjerteinfarkt i Hollywood i august 1964. Hun ble gravlagt i en krypt ved Freedom Mausoleum på Forest Lawn Memorial Park i Glendale i California. Ektemannen George Burns ble gravlagt ved hennes side da han døde 32 år etter henne. Allen var 69 år gammel da hun døde.
Kali
Kali (sanskrit:काली) er en hinduisk gudinne.
Hun avbildes ofte med et bloddryppende hode i den ene hånden. Dette hodet tilhører Ravana, en svært ond demon. I en annen hånd holder hun en skål så blodet ikke drypper på jorden. Hver bloddråpe vil skape en ny Ravana og hun beskytter jorden mot dette samtidig som hun har kappet av hodet til Ravana. Dette illustrerer hennes natur, å transformere kompromissløst, men samtidig med stor kjærlighet.
Kali blir ofte avbildet stående på Shiva. Dette blir ofte misforstått, men Shiva er her det maskuline aspekt av Gud som er bortenfor skaperverket, mens Kali er det feminine aspekt som beveger seg i skaperverket. Hun må bruke det umanifesterte aspektet (Shiva) for å få fotfeste i skaperverket. Man kan gjerne si det de to symboliserer Gud i forskjellige aspekter.
Litteratur
Jacobsen, Knut A., red.: Bhagavadgita og andre hinduistiske skrifter, 2001 (Verdens hellige skrifter), ISBN 978-82-525-4101-1.
9012Live: The Solos
9012Live: The Solos er det tredje konsertalbumet fra det engelske bandet Yes, utgitt i november 1985. Albumet inneholder fem konsertinnspillinger av band-medlemmenes solofremføringer under 90125-turneen, i tillegg til to låter fra nevnte album der hele bandet medvirker. Det kom negative reaksjoner på at det nesten bare var plass til nye låter, og bare en liten snutt fra 1970-tallet («Soon»).
9012Live er også en konsertfilm som ble spilt inn under samme turné. Dette er et opptak av konserten i Northlands Coliseum i Edmonton i Canada 28. september 1984. VHS-utgaven ble utgitt i 1985, mens DVD-versjonen kom i 2006, og inneholder noe bonusmateriale. Filmen ble, i likhet med albumet, kritisert for å inneholde for få sanger fra 1970-tallet. Filmen ble produsert og regissert av Steven Soderbergh.
Sporliste - album
† – Innspilt i Edmonton, Canada i Northlands Coliseum i 1984, som en del av konsertfilmen 9012Live
‡ – Innspilt i Dortmund, Vest-Tyskland i 1984
Sporliste - konsertfilm
Spilletid: cirka 67 minutter
Fylkesvei 6888
Fylkesvei 6888 (Fv6888) går mellom Røstadlia og Salthammer i Levanger kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 134 (Nord-Trøndelag). Kommunal vei Gamle Kongeveg nord var del av fylkesveien før krysset ved Salthammer ble fjernet.
Serie A 1935–1936
Serie A er den italienske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i 1898. Det italienske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Europavei 840
Europavei 840 går mellom Sassari og Civitavecchia i Italia. Veiens lengde er rundt 105 km.
Tom Lund
Tom Arne «Tommy» Lund (født 10. september 1950 i Lillestrøm) er en norsk tidligere fotballspiller og -trener, regnet av enkelte som tidenes beste norske spiller.
Tidlig karriere
Lund var et multitalent innen idrett, og spilte ishockey og håndball, gikk på ski og deltok i mange friidrettsgrener, fra sprint til langhekk og stav. Han vokste opp i bydelen Furuskogen. Ivar Hoff mente i sin tid at Lund ville kvalifisert seg til OL i tikamp dersom han hadde gått inn for det. Han var involvert i flere idretter også mens han spilte fotball, men var aldri i tvil om at fotballen var viktigst. Hans far hadde også spilt for Lillestrøm på 1950-tallet. Allerede som lilleputt viste han talent og scoret blant annet 13 mål i én kamp. Han spilte mye med dem som var eldre enn seg selv. Blant annet var han en av lagets beste spillere da Lillestrøm vant junior-NM i 1966. Selv var Lund egentlig guttespiller på den tiden. Store Bergan ble slått med 3-1 på Åråsen Stadion foran ca. 3000 tilskuere.
I 1967 scorer han seiersmålet da juniorlaget fra Vestre Romerike vant Hortenturneringen. Etter dette ble han tatt ut på juniorlandslaget, og scoret på Ronny Hellström da Norge for første gang slo Sverige (3-2) i en kamp på juniornivå. I 1968 fikk han sitt gjennombrudd i LSK, og mottok blant annet tilbud fra Osloklubbene Skeid og Vålerenga. I 1969 ble han tatt ut på pressens landslag i den årlige kampen mot landslaget, men meldte forfall fordi han selv mente han ikke var god nok. I 1971 storspilte han i tilsvarende kamp, og debuterte 26. mai 1971 i A-landslagets kamp mot Island (Resultat: 2–1). Han spilte så overbevisende at han fra denne kampen var fast på laget, men i 1972 meldte han forfall til flere landskamper og kom på kant med landslagssjef George Curtis.
Lillestrøm spilte på denne tiden i 3. divisjon (tilsvarende 2. divisjon i dag), og hadde ambisjoner om å rykke opp. Laget feilet gang på gang og andre klubber meldte raskt sin interesse. Tommy, som han ble kalt, ble værende, og sier i ettertid at «vi var en kameratgjeng som følte en veldig forpliktelse til å få Lillestrøm opp igjen. Det tok mye lenger tid enn vi trodde, men vi hadde en innebygget aldri gi opp-holdning».
Tom Lund spilte angrep, gjerne som ving, men kunne også spille offensiv midtbane. Han var ikke særlig kraftig og var en utpreget dribler. Han kunne ofte prøve på «det umulige». Nøkkel til suksess var hans fantastiske timing i driblingene. Forsvarerne trodde de hadde kontroll når de satte inn taklingen, men i neste øyeblikk var han forbi. Han var lynrask med ball og driblet i voldsom fart, uten å miste rytmen og kontrollen. I tillegg var han like god med begge bein. Han ble kjent for de lange klyvene med ballen i beina. Han hadde en tendens til å overdrive driblingen i yngre dager, men utviklet seg etter hvert til å bli en dyktig strateg også. For å underbygge dette scoret han et av tidenes mål i norsk fotball. Dette skjedde mot Mjøndalen på Åråsen i 1976. Han startet ved cornerflagget, driblet av fem motspillere langs dødlinja på vei inn i feltet og skjøt ballen i mål.
Utpekt som erstatter for Johan Cruijff mens han spilte i norsk 3. divisjon
I 1973 hadde Ajax Amsterdam vunnet Serievinnercupen tre år på rad, men superstjernen Johan Cruijff var solgt til Barcelona. Ajax hadde lett etter erstatteren i 13 land og fant ham til slutt i norsk 3. divisjon, avdeling Østland/Nordre. Tom Lund var da 23 år gammel og allerede en etablert profil på landslaget. 12. september 1973 spilte han mot på Ullevaal, men selv om Norge tapte 1-2 hadde Ajax oppdaget at Lund satt med de samme kvalitetene som Cruyff. Noen dager senere var forhandlingene i gang i Amsterdam, og det var en sensasjon både i Norge og Nederland. Lund sier selv «jeg fikk mange tilbud med årene, men var aldri så nær ved å skrive under som den gangen med Ajax. Jeg hadde faktisk så godt som bestemt meg for å si ja, men forhandlingene var ikke sluttført da jeg reiste hjem. Det gjorde nok utslaget. Jeg fikk noen dager til å tenke meg om. Det ble mye for og mot de dagene. Økonomisk var tilbudet veldig bra. Men Solveig og jeg hadde en liten datter, LSK var endelig på vei mot opprykk, kontraktstiden på to og et halvt år var lenger enn jeg ønsket. Så jeg sa nei». Senere sa han også nei til Aurskog, Vålerenga, Skeid, Drafn, Fet, Strassbourg, Bayern München, Feyenoord, Real Madrid, Leeds United, Sunderland, Twente, Go Ahead Eagles og Middlesbrough. Hans lagkamerat Grønlund sa senere at «Tommy ville blitt proff om han hadde tatt med seg kiosken i Storgata og noen kamerater». Selv har Lund uttalt «jo da, men jeg er veldig stedbundet. Men jeg har aldri angret på at jeg ikke ble proff. Jeg gikk helt sikkert glipp av penger og opplevelser i utlandet, men tviler på om det kunne erstattet all gleden jeg fikk med Lillestrøm».
Endelig opprykk
Det nyopprykkede laget var sårbart uten Lund. De tapte ikke før i niende serierunde og ledet serien. Publikumsinteressen var på topp og bortekampene ble telefonoverført til Åråsen der opptil 1600 tilhørere hadde benket seg på hovedtribunen. Lund ble skadet og måtte operere etter bortekampen mot Fredrikstad. Lillestrøm opplevde total formsvikt og tapte alle kampene uten Lund. Han kom tilbake utpå høsten, og endelig vant laget igjen. Til slutt reddet de plassen med god margin.
Lillestrøm dominerer norsk fotball
I 1976 vant Lillestrøm seriegull, etter en overbevisende 2-0-seier hjemme mot Bryne i siste serierunde. Tom Lund ble igjen kåret til årets fotballspiller i Norge (av spillerne). 3. januar ble Joseph Hooley ansatt som trener i Lillestrøm. Han satset på disiplin og dødballer. Spillerne måtte terpe cornere og frisparkformasjoner til det satt som det skulle. Man utviklet egne tegn på hvilken variant som skulle utføres, og med Tom Lund som pasningslegger var man sikker på at ballen kom der den skulle. VG skrev «Ingen andre lag har Tom Lund, som kan legge ballen på samme centimeter 20 ganger på rad». Lillestrøm scoret 62 mål i serie og cup, der 50 av dem kom på dødball. Laget vant «The Double» denne sesongen, og Lund sier følgende om sin trener: «Blant alle de gode trenerne jeg hadde, var Joe Hooley den som lærte meg mest om fotball. Han var en stor trener, langt forut for sin tid; klare tanker om utvikling av angrepsspillet. Stram organisering av forsvaret. En læremester når det gjaldt å se laget som helhet. Han kunne uten tvil trent et topplag i dag. Mange av de elementene han tok med seg var bedre enn det man gjør i dagens fotball – og husk at dette er lenge siden». I cupfinalen vant Lillestrøm 1-0 over Harald Johan Bergs Bodø/Glimt på Ullevaal, etter mål av Tom Lund.
Saba
Saba (ge'ez: ሳባ, Saba, arabisk: سبأ, Sabāʾ, sørarabisk, hebraisk: שבא, Šeḇā) , på norsk også omtalt som Seba, var et sagnomsust oldtidsrike. Plasseringen er usikker, en del kilder viser til at det lå i det som i dag er det nordlige Etiopia og Eritrea, andre at det lå i det nåværende Jemen og Saudi-Arabia. Det er usikkert når riket oppsto, men det var på høyden av sin makt fra ca. 500 f.Kr. til år 115 da de ble erobret av himjarene.
Tom Lund
Lillestrøm dominerer norsk fotball
Tom Lund ble kåret til Årets spiller i norsk fotball av VG i 1977 og 1981 (I 1977 delt med Helge Karlsen). I 1981 ble Tom Lund tildelt Sportsjournalistenes statuett som «Årets idrettsnavn» i Norge.
Landslaget
Norge kvalifiserte seg aldri til VM eller EM mens Lund spilte for landslaget.
Lund spilte 47 landskamper og scoret tolv mål.
Hans flyskrekk ble etter hvert viden kjent. Den utviklet han da flyet til landslaget kom ut for tordenvær etter en kamp i 1974, og ble ikke bedre av at begge motorene stanset på et småfly han satt i året etter. Løsningen ble ofte å kjøre bil til landskamper, enten de gikk i Bulgaria, Italia, Ungarn eller Sveits. Lagkamerat Frank Grønlund har uttalt at «de gangene Tommy reiste med fly til bortekamper med LSK, var han ikke seg selv. Under kampen gikk han og grudde seg til flyturen hjem. Etter kampen måtte han gjerne roe seg ned med et par pils på flyplassen før avgang».
La opp og ble senere trener for Lillestrøm
Tom Lund tilbrakte hele karrieren i Lillestrøm Sportsklubb, fikk 348 obligatoriske kamper (197 mål), var med på å vinne cupen i 1977, 1978 og 1981, og toppserien i 1976 og 1977. Han spilte 47 ganger på, og scoret 12 landslagsmål.
Fra 1985 til 1988, og i 1990, var Tom Lund trener for Lillestrøm, og var med på å bli cupmester i 1985 og sikret seriemesterskapet i 1986.
I dag (2006) er Tom Lund investor i Lillestrøm, og er medlem av klubbens sportskomité. Han har også dyrket interessen for bridge, golf og hestesport. Lillestrøm Sportsklubb har satt opp en statue til ære for Tom Lund utenfor Åråsen stadion. Han sier selv at «jeg setter stor pris på de følelsene og på menneskene som står bak, men statuen gjør meg litt beklemt. Det blir litt mye. Jeg er forholdsvis beskjeden av meg. Det ville vært greit å bare være en eks-fotballspiller».
Karriere
''Det var 10 lag som spilte i 3. divisjon.''
Frikildeetterretning
Frikildeetterretning (engelsk: open source intelligence, OSINT) er en etterretningsdisiplin som baserer seg på informasjon innsamlet fra kilder som er tilgjengelig for offentligheten. Denne forskningsprosessen er det motsatte av skjult etterretning som i stedet bruker privat informasjon som ikke er tilgjengelig for offentligheten.
OSINT kan samles inn fra mange offentlige kilder, inkludert, men ikke begrenset til:
Saba
Saba levde godt på karavanetrafikken over Den arabiske halvøy, og det gikk gjetord om Sabas rikdom over hele Midtøsten. Sabas rikdom svant imidlertid hen da nabolandet Reidan begynte å transportere varer sjøveien. Likevel fortsatte sabeerne å hevde seg helt til innføringen av islam.
Særlig myteomspunnet er sagnskikkelsen dronningen av Saba og hennes besøk hos kong Salomo, et møte som blir omtalt i den hebraiske bibelen og i 1 Kong 10 i Det gamle testamente.
Sabeerne var et sør-arabisk folk som ved innføringen av islam blandet seg med de andre sør-arabiske stammene og forsvant som folk.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1992 – 5000 meter herrer
5 000 meter herrer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1992 og ble avholdt på Stade de Patinage Olympique i Albertville, Frankrike den 13. februar 1992. Løpet ble gått utendørs i motsetning til innendørsbanen i Calgary fire år tidligere.
36 utøvere fra 20 nasjoner deltok på distansen.
Rekorder
Dette var gjeldende verdens og olympisk rekord før Vinter-OL i 1992.:
Det ble ikke satt noen ny olympisk rekord under konkurransen.
Sommerspillet
Sommerspillet er et norsk direktesendt underholdningsprogram med Katarina Flatland og Sturla Berg-Johansen som gikk TV 2 sommeren 2010. Programmet ble gjestet av artister og kjendiser, og hadde konkurranser der seerne kunne delta. Det ble sendt på lørdagskvelder, direkte fra kaikanten i Pollen i Arendal.
Seertallene lå i snitt på litt over 200 000 og ble ansett som lave.
Badjävlar
Den ble innspilt i Öregrund og Östhammar.