cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sogn haveby
Reguleringsplanen «Solgryten»
I motsetning til Ullevål og Lille Tøyen hageby var det for Sogn haveby et uttrykt mål å bygge ut området med individuelle aktører, og i konkurranseprogrammet stod det at området skulle planlegges «[…] dels med frittliggende huse – aaben bebyggelse – dels med række- og gruppebebyggelse». Arkitekt Kristofer Langes forslag «Solgryten» ble i 1920 plukket ut som vinner av reguleringskonkurransen. Langes forslag var i første rekke særpreget av terrengtilpasning av bebyggelse og veistrukturer, samt prioritering av parker og grøntdrag. Om Langes vinnerutkast skriver juryen: ''«Planen i sin helhet er vel giennomtænkt og byr paa mange vakre løsninger. De økonomiske hensyn synes tilfredsstillende tilgodeseet. Forfatteren er den eneste som har løst hovedopgaven at skape en haveby som ikke virker formeget som by. Dette er i første række opnaadd ved den enkle, rolige og fremfor alt naturlige linjeføring, som utmerker dette prosjekts hovedtrafikkaarer, hvorved forfatteren allerede av denne grund undgaar de stive retvinklede kvartalsgrupperinger. Særlig maa pekes paa den følsomme maate, hvorpaa hovedavenuen Gaustad – Taasen – Maridalen er ført gjennom havebyens centrale strøk, og med den fortrinlige pladsutvikling, som støtter sig til denne»''. Etter å ha blitt detaljbearbeidet av Akers reguleringsvesen, ble reguleringsplanen for Sogn haveby vedtatt i 1923, og optimismen var stor både med hensyn til prosjektets størrelse og kvalitet. Sett med dagens øyne er det likevel ikke vanskelig å se hva man ikke fikk til etter reguleringsplanen. Dette gjelder blant annet idéen om å skape en slags avgrensning mellom «Solgrytens» øvre og nedre områder. Mens det øvre området bestod av større tomter med utelukkende trebebyggelse, hadde det nedre området en strammere og mer monumental utforming. Tanken var å bygge tyngre murbebyggelse langs den buede aksen Almeveien – Lersolveien – Nordberg gård. Denne aksen skulle fungere som et avgrensende element opp mot det øvre og mer landlige området, men det ble altså bare med tanken. Likeledes kan man se av planen at den nederste delen av Damefallet var tiltenkt en langt strammere og mer pompøs avslutning enn hva som ble tilfellet, og der denne aksen møter Store ringvei ble det kun med planene om en åpen, monumental kino-plass. Tilsvarende ble den aveny-liknende bebyggelsen langs Store Ringvei aldri en realitet, i likhet med den tyngre bebyggelsen som skulle gi en monumental akse fra området vest for Tåsen skole og ned mot Søndre Tåsen gård.
Med unntak av momentene nevnt ovenfor ble Sogn haveby bygget ut som forutsatt. Området preges av de sammenhengende hagebeltene og består hovedsakelig av ene- og tomannsboliger i tre. Planens intensjon om et konsekvent og regelmessig bebyggelsesmønster er etterlevd, og Damefallet, som i planen benevnes som «Utsigtsaksen», er som park gitt en sentral plassering i pakt med de engelske hagebyprinsippene. Husene er plassert nordlig på hver enkelt tomt, altså i forhold til solretningen, slik at hagearealenes største del vender mot sør. Den private skjermede bakhagen, som er typisk for de engelske hagebyprinsippene, er således ofret til fordel for mer lys og åpenhet.
Larry’s Lookout
Larry's Lookout er et sted på Husband Hill i Gusev-krateret på Mars. Det er oppkalt etter Larry Crumpler. Under kjøreturen opp dit gjorde roveren flere undersøkelser, bl.a en jordprøve (Paso Robles) som inneholdt de største forekomsten av salt noensinne funnet på Mars. Prøven inneholdt også store mengder med fosfor. Saltmengden var nok en indikasjon på vann på den røde planeten.
I 2005 tilbragte mars-roveren Spirit 70 Sol på å kjøre opp til Larry's Lookout og deretter 4 sol med å ta panorama-bilder av «Tennessee Valley» nedenfor.
Sogn haveby
Tomtesalg
I 1923, samme år som reguleringsplanen ble vedtatt, ble det bestemt at 450 mål på Berg og Tåsen skulle forvaltes av kommunens Egne hjem-komité, som i de påfølgende år utviklet deler av dette området til Tåsen hageby. En del av Nordberg skog ble beholdt fordi det lå ved drikkevannet Sognsvann, og ikke ubetydelige arealer ble avsatt til friarealer og parker, samt til selve Sognsvannsbanen. Salget av resterende tomtearealer skulle forestås av Akersbanerne i det ordinære markedet. Dette dreide seg i alt om et område på nærmere 2500 mål, hvorav ca. 1700 mål utgjorde boligtomter.
Året før reguleringsplanen ble vedtatt, i 1922, hadde Akersbanerne startet opp anleggsarbeidene med Sognsvannsbanen. Arbeidene ble imidlertid stanset sommeren 1924 på grunn av konflikt om lønns- og arbeidsvilkår, og det skulle vise seg at arbeidene ikke kom i gang igjen før i 1932. Årsaken til den lange arbeidsstansen hadde først og fremst sammenheng med det faktum at det hersket vanskelige økonomiske forhold i tiden. I tillegg hadde Akersbanernes bygging av Østensjøbanen blitt langt dyrere enn beregnet, og A/S Holmenkolbanen slet med store forsinkelser i forbindelse med byggingen av ny undergrunnsbane fra Majorstuen til Nationaltheatret stasjon.
Fra 1927 begynte tomtesalget å ta fart, på tross av fortsatt lavkonjunktur, og i 1928 utga Akersbanerne salgsprospektet «Sogn haveby». Året etter fikk selskapet foretatt en revidert og sterkt utvidet utgave av prospektet. Denne gang var det inkludert 41 konkrete forslag til bolighus, mange av dem tegnet av datidens mest kjente arkitekter. Dessuten inneholdt prospektet nye kapitler om blant annet beplantning av hager, husfarger, kommunikasjoner, skoler, butikker m.m. En kuriositet er at minsteprisen for tomtene er satt ned fra 4500 til 4000 kroner.
Ved utgangen av 1930 hadde selskapet til sammen solgt 197 tomter, hvorav ganske nøyaktig halvparten opprinnelig hadde tilhørt Berg gård. Samfunnsøkonomien viste tegn til bedring, og området ble gradvis vurdert som mindre usentralt – først og fremst på grunn av åpningen av Sognsvannsbanen høsten 1934, men også fordi privat bilhold begynte å bli vanligere og bebyggelsen rundt hovedstaden generelt vokste seg utover i omfang. Frem til og med 1935 solgte Akersbanerne ytterligere 243 tomter, og 339 hus var så langt blitt oppført. I 1939 var over halvparten av tomtearealet solgt.
Høsten 1940 hadde Akersbanerne den siste store utparsellering av tomter. Dette dreide seg hovedsakelig om det store feltet mellom Nils Bays vei og Nordbergveien. På tross av krigen holdt tomtesalget seg godt oppe et par år til. Høsten 1943 stagnerte imidlertid salget nærmest som ved et trylleslag. Til sammen var nå 862 tomter solgt, i tillegg til 26 tomter som selskapet hadde bortfestet. Gjennomsnittlig salgspris per mål hadde tilsvart nesten 6000 kroner, og gjennomsnittlig tomtestørrelse hadde vært på nærmere 1,4 mål.
Under krigen gikk det tregt med utbyggingen, bare to hus skal være bygget i denne perioden, og først inn på 1950-tallet var området i praksis ferdig utviklet slik vi kjenner det i dag.
Utforming og arkitektur
Stilen til de to byggene i Nils Bays vei kan for øvrig lett gjenkjennes i skissen Silhuett av hovedgaten, utført av A/S Akersbanens eget tegnekontor. Tegnekontoret, ledet av Peter Daniel Hofflund, ønsket blant annet at gatebildet skulle fremstå med en enhetlig arkitektur. I artikkelen «Hagebyen som forsvant i funkisen», forklarer Børrud hvordan tegnekontoret arbeidet disse årene: ''«I samarbeid med Akers reguleringsvesen, brukte tegneavdelingen de første to årene på å følge opp reguleringsplanens intensjoner. Første del av arbeidet gikk ut på å tegne silhuetter av hovedgatene for å kunne bestemme bebyggelsens karakter, særlig høyden og møneretningen. På grunn av det kuperte terrenget og forholdsvis korte rettløpende gater, ble bebyggelsen ofte behandlet gruppevis innenfor de enkelte gatepartier, uten at man derfor slo av på kravene til det enhetspreget som var ønsket. På grunnlag av oversiktstegninger, ble det utarbeidet byggeregler som gav de hovedkrav man stilte til bebyggelsen. Det ble fastsatt en ensartet takvinkel for all bebyggelse og bestemmelser for takets form, vindusplassering mm. Byggebestemmelsene gikk i det hele ut på å skaffe et ensartet og harmonisk utseende. For eneboligene i tre, ble det etter at byggebestemmelsene var fastlagt, utarbeidet en del typetegninger av hus i 1 1 /2 og 2 etasjer. Tegningene ble utført som arbeidstegninger i 1:50, slik at de tomtekjøpere som ønsket det, kunne få disse gjennom A/S Akersbanerne for en rimelig pris. Det var ellers lov til å bruke sin egen arkitekt under forutsetning av at man holdt seg innenfor de rammer som ble satt i byggereglene. For rekkehusene ble det ikke utarbeidet typetegninger, da denne bebyggelsen var forutsatt oppført av byggeselskaper som i alle tilfeller burde ha sin egen arkitekt.»''
Fra denne innsatsen er det, som Børrud påpeker, svært lite som er blitt oppført. Tomtesalget gikk tregt disse årene, og utbyggingen likeså. I mellomtiden var interessen for hagebyen som ideologi avtatt. Det var det moderne liv som rådet grunnen, med ny optimistisk livsstil og tro på fremtiden. Likevel påpeker Børrud at det var først etter 1932 at så godt som alle hus bygget i Sogn haveby er å betrakte som en slags «folkefunkis». I perioden opp mot 1929 mener hun å se en slags nybarokk eller jugendaktig panelarkitektur med saltak, for så at man i årene 1930-31 utviser stilforvirring ved å bygge eksempelvis ''«...hus som i hovedform er moderne med pyramidetak og hjørnevinduer, men har inngangsparti med gresk søyleimitasjon. Eller hus som i hovedsak er nybarokke i oppbyggingen men har fått funkisdetaljer»''.
Likevel må det kunne hevdes at utforming og gjennomføring av Sogn haveby var preget av høye idealer om kvalitet. Det ble nedsatt strenge regler for utforming av området, og kjøpekontraktene inneholdt en passus om at hvert hus skulle være tegnet av godkjent arkitekt og at alle tegninger skulle godkjennes av Akersbanerne før byggemelding. Tilsvarende måtte eksempelvis felling av eldre trær godkjennes, og i det omfattende salgsprospektet fra 1929 legger selskapet stor vekt på utforming av hageplaner og beplantning. Farge på husene er også gitt et eget kapittel, og man skriver bl.a. at hvitmalte hus «...mest er en motesak, og dens tid skulde nu være forbi». I stedet legges det vekt på at «...en farve alltid er en fryd, når den er satt riktig inn (...) og fremhever på den beste måte husenes karakter».
Sognsvannsbanens trasé mellom Ullevål stadion stasjon og Tåsen stasjon, den økende trafikken på Store Ringvei og uteblivelsen av reguleringsplanens nord/sør-akser, har alle bidratt til at Sogn haveby i praksis er blitt oppdelt i to uavhengige områder med Store Ringvei som en effektiv barriere. Samtidig er særpreget i Langes intensjoner med «Solgryten» langt mindre utpreget sør for Store Ringvei. Oppfatningen av denne delingen forsterkes av mer nyklassisistisk arkitektur i sør, mer funksjonalisme i nord. Sånn sett kan ikke Sogn haveby i dag regnes som ett helhetlig område, og mange er derfor heller ikke klar over at området opprinnelig strakk seg godt sør for Store Ringvei.
Det er rimelig å anta at individuell utbygging, økonomiske nedgangstider på 1920-tallet, nye idealer ved inngangen til 1930-tallet, i kombinasjon med en (for) stor og ambisiøs reguleringsplan, til sammen gjorde at den opprinnelige planen om å lage en hageby ble mislykket. Prosjektet hadde heller ikke i utgangspunktet noen sosial eller ideologisk forankring, men var initiert for å skaffe finansiering til Sognsvannsbanen. Begrepet Sogn haveby er da heller ikke et særlig kjent og innarbeidet begrep for området, slik tilfellet eksempelvis er for Ullevål hageby. Like fullt fremstår området som helhetlig og gjennomført. Børrud har i sin artikkel valgt å formulere det slik: Det er ''«...ingen tvil om at det ble et vellykket småhusområde. De kvalitative kravene som ble lagt i forbindelse med reguleringen av området, er fremdeles synlige i form av veireguleringene, parkene og husenes konsekvente plassering i forhold til hverandre. Innenfor området finnes enkeltbygninger med stor arkitektonisk egenverdi. Hovedinntrykket er likevel et område med 'hverdagsarkitektur', som styrkes av en reguleringsplan med spesielle arkitektoniske kvaliteter.»''
Arkitekter (utvalg)
Det var flere arkitekter som tegnet bygningene i Sogn hageby. Et utvalg er:
Verneverdier
Sogn haveby har kun i mindre grad vært utsatt for fortetting, og fremstår som relativt intakt i forhold til hvordan området ble bygget ut. I 1998 vedtok bystyret i Oslo «Reguleringsbestemmelser til reguleringsplan for Sogn haveby – fortetting og bevaring». Planområdet strekker seg mellom Nils Bays vei og Rektorhaugen i sør, Holsteinveien i nord, Rødbråtbakken/Sognsvannsbanen i øst og Sognsveien i vest. Til sammen utgjør dette arealet 863 dekar, bestående av 691 boligbygg, 959 boliger og 728 eiendommer fordelt på 720 grunneiere.
Hensikten med dagens regulering er å sikre boligområdets verneverdier knyttet til grøntstruktur, bebyggelsesmønster, typologi og stilhistoriske enkelthus fra perioden, selv om bevaringsverdiene først og fremst er knyttet til «...bebyggelsens struktur og grøntstrukturen og i mindre grad til enkeltbygninger». Dette skal gjøres ved «...at videre utbygging ikke skjer på bekostning av de sammenhengende hagebeltene, samt at nye byggetiltak tilpasses eksisterende arkitektur og bebyggelsesmønster». I denne sammenheng er også en rekke enkeltbygninger funnet bevaringsverdige og lagt inn i Byantikvarens «gule liste».
AnimeNation
AnimeNation var et amerikansk selskap som besto av RentAnime.com, et diskusjonsforum, en animenyhetsseksjon og en «Ask John»-spørsmålskolonne. Inntil 2014 solgte det også anime og manga i butikk og lisensierte ut anime under navnet AN Entertainment.
Dernekpazarı
Dernekpazarı er en by med 3 462 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Trabzon. Den ligger nord for Çaykara, sør for Of, øst for Köprübaşı og vest for İkizdere.
Allison Brock
Allison Brock (født 7. desember 1979) er en amerikansk rytter som konkurrerer i dressurridning.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse.
Martinianus
Martinianus (latin: Sextus Marcius Martinianus, engelsk: Martinian, fransk: Martinien; død 325) var romersk keiser fra juli til 18. september 324. Som med sin forgjenger Valerius Valens var han en av mest ubetydelige figurer i romersk historie. Han ble utnevnt til med-keiser av Licinius i denne kamp mot Konstantin den store.
Bakgrunn
Få detaljer eksisterer om Martinianus' liv. Han var magister officiorum ved keiser Licinius' hoff, som var en av de fremste administrative posisjonene.
I 324, da den andre innbyrdeskrigen mellom Licinius og hans medkeiser og svoger Konstantin var på sitt heftigste, var situasjonen for Licinius ikke særlig oppløftende.Tidligere på året hadde han utnevnt en av sine generaler, Valerius Valens, til medkeiser i sin første innbyrdeskrig mot Konstantin. Etter tre måneder ble han tvunget til å henrette Valens som følge og en av betingelsene etter et militært nederlag mot Konstantin. Etter Licinius' knusende nederlag i slaget ved Adrianople den 3. juli 324, innså antagelig Licinius manglet den støtte fra en nestkommanderende som Konstantin hadde i sin eldste sønn Crispus. Licinius utnevnte Martinianus en tid etter slaget ved Adrianople, selv om han ikke var en slektning, som augustus (keiser) for å utjevne denne mangelen.
Militær aktivitet
I kjølvannet av nederlaget ved Adrianople, sendte Licinius sin nyutnevnte medkeiser Martinianus med en hær forsterket med vestgotiske leiesoldater til Lampsacus (gresk: Λάμψακος, Lampsakos) på den asiatiske kysten av Hellespont for å forhindre Konstantin å benytte sin flåte til å krysse fra Trakia i Europa og inn i Mysia og Bitynia i Anatolia. Et sjøslag i Hellespont førte til at Licinius' flåte ble ødelagt av Konstantins sønn Crispus.
Som følge av dette nederlaget trakk Licinius tilbake sine styrker fra Byzantium, som var beleiret av Konstantin, og til Khalkedon ved den asiatiske kysten av Bosporos. Konstantin krysset da Bosporos til Anatolia ved hjelp av en flotilje av lette transportfartøyer han hadde fått bygget uavhengig fra sin hovedflåte ved Hellespont for å kunne unnvike hæren til Martinianus. Licinius tilbakekalte Martinianus fra Lampsacus for å styrke hans hovedhær. Det er ikke klart om Martinianus' styrker faktisk nådde fram til Licinius før den 18. september da Licinius ble beseiret for siste gang i slaget ved Chrysopolis.
Adolf Hedins vei (Oslo)
Adolf Hedins vei går mellom Teisen og Ryen. Veien er en del av Store Ringvei (ring 3) (bystyrevedtak 15. desember 1955).
Martinianus
Død
Da Flavia Julia Konstantia, søster av Konstantin og hustru av Licinius, tryglet for at de ikke måtte henrettes, ble både Licinius og Martinianus spart av Konstantin. Licinius ble holdt fengslet i Thessaloniki og Martinianus i Kappadokia. Konstantin kom dog på å angre dette lettsinnet, og fikk Licinius hengt sammen med sin sønn (og Konstantins nevø). Det samme skjedde med Martinianus, han ble henrettet antagelig en gang på våren 325 i Kappadokia.
Adolf Hedins vei (Oslo)
Det er ingen bygninger som har adresse til Adolf Hedins vei.
Navnebakgrunn
Veien er oppkalt etter Adolf Hedin (1834–1905), som var svensk radikal politiker og litterat. Han var mangeårig riksdagsmedlem. Hedin arbeidet for demokratisering av stemmeretten, for riksdagens maktstilling, for arbeidervernlovgivningen, sosial forskning, alminnelig verneplikt m. m. Han var Norges-venn under unionstridighetene og døde samme år som unionen med Sverige ble oppløst.
Årvoll
Årvoll er et boligstrøk nordøst i Oslo, nederst i Groruddalen, mellom strøkene Lofthus / Disen og Tonsenhagen. Årvoll tilhører bydel Bjerke i Oslo kommune. Boligstrøket har navn etter Årvoll gård. Navnet Årvoll kommer av norrønt Orravellir; orrhanevollene. Strøket besto av enkelte villaer i landlige omgivelser frem til 1950 da utbyggingen tok til. I dag er Årvoll preget av både blokk- og villabebyggelse, med en stor andel flermannsboliger nærmere Lillomarka.
Beliggenhet
Området som i dag kalles Årvoll, ligger omkring Årvoll gård og delvis på områder som tidligere var en del av Tonsen gård som i dag ligger på området til Aker sykehus. Årvoll er avgrenset av Bjerkebanen ved Trondheimsveien i sør, Grefsenåsen i nord, Lofthus og Disen i vest og Tonsenhagen i øst.
Bebyggelse
Årvoll representerer et av de viktigste boligprosjekter i Oslos etterkrigshistorie og har stor kulturhistorisk verdi. Området var ett av de første områdene i Oslo som ble bygget ut etter 2. verdenskrig. Smale blokker på fire etasjer med små balkonger ble oppført sammen med rekkehus og firemannsboliger. I tillegg ble det opprettet store grøntområder, badedam og idrettsplasser. Smale, lave blokker spredd utover grønne parkområder var dominerende på den tiden. Dette gjør Årvoll karakteristisk i forhold til tiåret området ble utbygd, både med hensyn til arkitektur og utbyggingsstruktur. Deler av området er under vurdering for oppføring på Byantikvarens gule liste.
Utbyggingen på 50-tallet
I årene etter 2. verdenskrig var det stor boligmangel i Oslo, og Ungdommens Selvbyggerlag (USBL) ble dannet i 1948 på bakgrunn av dette. USBL jobbet iherdig for å skaffe egnede tomter å bygge boliger på for sine medlemmer, men lyktes ikke godt med dette de første årene. Årsaken til dette var en noe kjølig holdning fra OBOS og Oslo kommunes side. Etter å ha jobbet i to år med å skaffe tomter gjennom Oslo kommune, klarte imidlertid USBL å kjøpe den private eiendommen «Stig» på Årvoll. Dette kjøpet ble godkjent i USBLs styre 3. februar 1950.
Den første utbyggingen i regi av USBL var borettslaget Stig som i dag ligger langs Selvbyggerveien. Arbeidet her startet april 1950, og leilighetene var innflyttingsklare august 1951. Dette var 44 leiligheter og 22 hybler fordelt på 11 bygninger i tre. Videre fikk USBL tak i 40 mål tomt like ved Stig borettslag. Dette området ble delt i tre, og de tre borettslagene Sletta, Rådyrdalen og Lia så dagens lys i perioden 1952-53.
Etter en normalisering av forholdet mellom USBL, OBOS og Oslo kommune i 1951 fikk USBL også tilgang på kommunale tomter på Årvoll. Disse tomtene la grunn for borettslagene Skauen, Årvoll Øst,  Årvoll Vest og Tonsenjordet. Sistnevnte fikk navnet fra Tonsen Gård som i dag ligger på området til Aker Sykehus. Disse siste borettslagene er 4-etasjers lavblokker med 3-romsleiligheter og ble stort sett bygget etter elementmetoden. Tilsammen ble det bygget 1204 leiligheter på Årvoll i perioden 1950 til 1955.
Det siste opprettede borettslaget på Årvoll i denne tiden var Veslehaugen borettslag fra 1961. Det var i utgangspunktet kontorbrakker for selvbyggerne i området på 50-tallet.
Bygging på dugnad
Som all annen boligbygging i regi av USBL de første årene, var boligene på Årvoll i hovedsak bygd på dugnad. Opptil 90 % av arbeidet var dugnadsarbeid. Herav også navnene Selvbyggerveien og Dugnadsveien som ligger på Årvoll. Dugnad fungerte bra så lenge det var trehus som ble bygd, men etterhvert satset USBL på prefabrikerte elementer. Dugnadsperioden varte bare i fire år. Etter dette ble byggingen industrialisert, og det ble bare brukt fagpersoner. Dugnadsprinsippet var imidlertid viktig for å få i gang byggingen på Årvoll i denne perioden.
Elementmetoden
Etter at de første borettslagene ble bygd i 1951-52, satset USBL på bygging med elementmetoden. Dette var prefabrikerte elementer som ble satt sammen til blokker. USBL var første byggherre i Norge som brukte elementmetoden. Elementmetoden ble i økende grad brukt på borettslagene på Årvoll. Tonsenjordet var det første borettslaget i Norge som i sin helhet ble bygget med denne metoden. Elementene ble laget ved et svært provisorisk anlegg som ble reist ved Årvollveien, omtrent der Årvoll eldresenter/dagsenter er i dag.
Utbygging på 2000-tallet
I nyere tid har det blitt utbygging øverst på Årvoll, i hovedsak på eiendommer som tidligere tilhørte Oslo Østre Skytterlag. Først ute var området der Østreheim Kro lå fra 1913 til det ble revet i 2004 til fordel for utbyggingen i Årvollveien 52. Etter dette ble nye Årvollskogen igangsatt, et utbyggingsprosjekt i regi av AF bygg med tilsammen 320 leiligheter. Dette ble utbygd fra 2004 til 2007.
Årvoll gård
Årvoll gård er et godt bevart gårdsanlegg med våningshus, hovedbygning, drengestue, stabbur og låve med tilbygg. Hele dette gårdsanlegget er oppført på Byantikvarens gule liste. Dagens bygningene er oppført i 1836, men selve gården er mye eldre. Skriftlige kilder viser at den eksisterte allerede i 1396. I middelalderen lå gården delvis under Oslo Domkapitel. Kongen overtok gården etter reformasjonen i 1537. Gården skiftet siden eiere flere ganger frem til i dag. Bl.a. ble den solgt i 1662 til borgermester Nils Lauritssøn. Etter hans død i 1665 arvet hans stedatter Maren Jensdatter Roll gården. Ingen av husene fra den tiden eksisterer lenger. Det eldste huset på Årvoll gård i dag er hovedbygningen fra 1836. Christoffer Opsahl kjøpte gården i 1872, og den ble i hans families eie frem til deler av området ble ekspropiert og utparsellert til fordel for utbygging av boliger og skole ca. 1950.
Emily Arthur
Emily Arthur (født 24. april 1999) er en australsk snøbrettkjører, som tok sølvmedalje i halfpipe under Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer og to år senere ble tatt ut til å representere Australia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang.
Årvoll
Årvoll gård
Årvoll gård ligger høyt og fritt med utsyn over Oslo. Den eies i dag av Oslo kommune og brukes i dag som et kulturelt og sosialt treffsted for bydelens beboere. Gården brukes av frivillige foreninger, kunsthåndverkere, husflidslag samt kulturkvelder med revy og konserter.
Emily Arthur
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun utslått i kvalifiseringen i halfpipe.
Årvoll
Krigsminnesmerke
I krysset mellom Årvollveien og Østreheimsveien står det reist et minnesbauta over Viggo Hansteen og Rolf Wickstrøm. Disse to ble henrettet 10. september 1941, som det første offer i motstandskampen 1940-1945. Minnesbautaen ble reist i 1948 og er laget av Nic Schiøll. Minnesmerket er bekostet av midler fra en privat innsamling reist av Øvre Disen velforening.
Alexander Pope
Alexander Pope (født 21. mai 1688, død 30. mai 1744 i Twickenham) var en engelsk forfatter, litterat og oversetter. Han oversatte Iliaden og Odysséen til engelsk, og var kjent for sine velformede, ofte satiriske vers.
Årvoll
Krigsminnesmerke
Siden 1958 har Årvoll skoles musikkorps spilt ved minnestalen over Hansteen og Wickstrøm som holdes hver 1. mai kl. 09:00 der hvor bautaen er oppført.
Alexander Pope
Hans foreldre var katolske, noe som hindret ham i å studere ved Englands protestantiske universiteter; følgelig var han i de fleste henseende autodidakt. På grunn av tuberkulose i knoklene ble han ikke høyere enn 137 cm og led hele livet av hodepine. Fra tolvårsalderen kunne han verken kle på seg eller reise seg. Det kan være en del av forklaringen på hans overfølsom og ofte irritable gemytt.
Pope ble tidlig bitter, men var allerede som barn meget begavet og vendte seg til bøkenes verden. På hans tid hadde England et velutdannet lesende publikum, og det meste av den greske og romerske diktningen var oversatt. Smak og omdømme – taste and judgement – var begreper for samtidens estetikk. Det er bakteppet for Popes lyriske diktning; de fleste har rot i klassisk dannelse og eldre dikting. «Pope blandet suverent og virtuost en ofte ertende samtaletone med litterære ekkoeffekter fra de mest forskjellige hold. I hans ungdoms hyrdediktning (Pastorals, 1709) kan man i en og samme strofe utskille gjenklang fra både Milton og Spenser, som liksom tvinner seg rundt grunntonen fra Vergils ekloger.»
Tidlige karriere
I mai 1709 ble Popes Pastorals utgitt i den sjette delen av Tonsons Poetical Miscellanies. Det skaffet ham øyeblikkelig berømmelse og ble fulgt av An Essay on Criticism i mai 1711, som likeledes ble godt mottatt. Det dannede publikum gjenkjente Aristoteles, Horats, Quintilian, Boileau og andre bak Popes elegante vers. Han gjorde ikke krav på å fremme nye tanker og det ble heller ikke forventet. Pope satte selv ord på dikterens oppgave som «What oft was thought, but ne'er so well express'd.» Hans evne til fremme ordknappe setninger i aforismens form ble høyt skattet av engelskmennene, da som senere, og han er den tredje mest hyppige siterte forfatter i The Oxford Dictionary of Quotations, etter Shakespeare og Tennyson.
I løpet av den tiden Pope omgikkes Joseph Addison, bidro han til Addisons tragedie Cato foruten at han også skrev for avisene The Guardian og The Spectator. På omtrent denne tiden begynte han å arbeide med oversettelsen av Iliaden, noe som var en langvarig og smertefull prosess — utgivelsen begynte i 1715 og varte fram til 1720.
I 1714 forverret den politiske situasjonen seg i England ved dronning Annes død og den påfølgende omdiskuterte etterfølgelsen mellom Huset Hannover og jakobittene, noe som førte til et forsøk på jakobittisk opprør i 1715. Selv om Pope var katolikk og det kunne ha vært forventet at han støttet jakobittene utfra sine religiøse og politiske tilknytning, er det i henhold til Maynard Mack, «hvor Pope selv sto i disse sakene kan antagelig aldri bli sikkert kjent». Disse hendelsene førte til et tilbakeslag for torienes framgang og Popes venn, Henry St John, 1. vicomte Bolingbroke, flyktet til Frankrike.
Pope levde i sine foreldres hus i Mawson Row, Chiswick, mellom 1716 og 1719; den røde mursteinsbygningen er i dag Mawson Arms, og han er minnet med en blå plakett.
Inntektene fra hans oversettelser av Homer gjorde det mulig for Pope å flytte til en villa i Twickenham i 1719 hvor han opprettet sin nå berømte grotte og hageanlegg. Han dekorerte sin hule med alabast, marmor, pyritt og krystaller, foruten også stalaktitter, slangesteiner og lignende. Dessuten installerte han speil her og der, kostbare prydgjenstander i hans tid. Et camera obscura ble også opprettet til stor fornøyelse for hans gjester. Selv om huset forlengst er blitt revet, har mye av grotten blitt bevart. Den ligger i dag under skolen Radnor House Independent Co-ed School, og er tidvis åpent for offentligheten.
Pterotragus
Pterotragus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
En middelsstor, kraftig, lyst gråbrun trebukk med et blankt svart midtfelt på hode og pronotum og en svart flekk i den bakre delen av hver dekkvinge. Antennene er lengre enn kroppen, det tredje leddet er kølleformet og kledt med utstående, svarte hår. Pronotum har en butt tann på hver sidekant. Dekkvingene er nesten parallellsidige med litt avrundede "skuldre". Beina er forholdsvis korte og kraftige.
Utbredelse
Arten er kjent fra Kamerun og Nigeria.
Dmitrij Frolov
Dmitrij Aleksejevitsj Frolov (Дми́трий Алексе́евич Фроло́в; født 1966) er en russisk regissør.
Georges-François-Xavier-Marie Grente
Georges-François-Xavier-Marie Grente  (født 5. mai 1872 i Percy ved Coutances i Frankrike, død 5. mai 1959 i Le Mans) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop (senere erkebiskop) av Le Mans 1918–1959.
Han ble kreert til kardinal i 1953 av pave Pius XII, med San Bernardo alle Terme som tittelkirke.
Han deltok i konklavet 1958 som valgte pave Johannes XXIII.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Tyskland under Vinter-OL 1960
Tyskland under Vinter-OL 1960. Syttifire sportsutøvere fra Tyskland, femtiseks menn og atten kvinner, deltok i åtte sporter under Vinter-OL 1960 i Squaw Valley i California. De deltok i alpint, langrenn, kunstløp, skihopping, skøyter, ishockey, kombinert og skiskyting. Tyskland som stilte med et lag, med utøvere fra både DDR- og Vest-Tyskland, ble nest beste nasjon bak Sovjetunionen med fire gull- tre sølv- og en bronsemedalje. Skihopperen Helmut Recknagel, som vant gull i normalbakke, var Tysklands flaggbærer under åpningsseremonien.
Fleix-demningen
Fleix-demningen er en demning med vannkraftverk i Frankrike. Den er anlagt øverst i sideløpet Maulde ved kildene til elva Vienne, som er ei stor sideelv til vasdraget Loire. Demningen leverer kraft til eget vannkraftverk knyttet direkte til damanlegget. Reservoaret som demmes opp er på 34 hektar (0,34 km²).
Anlegget ligger øst for storbyen Limoges, helt sørøst i departementet Haute-Vienne og samtidig nær grensen til nabodepartementet Creuse i nord, beliggende i regionen Nouvelle-Aquitaine.
Elva Viennes øvre løp (Maulde) har 17 demninger ovenfor byen Limoges, og ytterligere 4 nedenfor. Dessuten er det 7 damanlegg i sideelva Creuse i øst. I alt har de beskjedne damanleggene i Limoges-regionen en installert, samlet kapasitet på 262 MW, og mange av dem er fra første halvdel av 1900-tallet. De eies av Electricite de France (EDF). I tillegg er det også en uavhengig eid demning i sideelva La Couze mellom Vienne- og Creuse-vassfarene.
Golofa tepaneneca
Golofa tepaneneca er en bille som hører til gruppen hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Disse billene er stort sett nattaktive, og i alle fall noen av artene kommer til lys. De har også blitt observert om dagen, spisende på bambus. Forøvrig vet man ganske lite om biologien til denne slekten, til tross for at slekten er vidt utbredt og artene ganske oppsiktsvekkende. De voksne billene kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra delstaten Puebla i Mexico.
Bare barn er barn (Men alle er vi barnebarn)
Bare barn er barn (Men alle er vi barnebarn) er et musikkalbum med Trond-Viggo, utgitt i 1979. En av sangene er en julesang.
Çaykara
Çaykara er en by med 12 396 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Trabzon. Den ligger sør for Dernekpazarı og sørøst for Köprübaşı.
Lika
Lika er en historisk-geografisk region i fjellområdene i Det sentrale Kroatia. De største byene i området er Gospić, Otočac, Gračac og Korenica. Regionen har et areal på 5,350 km², og har ca. 51 022 innbyggere (2011). Likas territorium deles av fylkene Lika-Senj, Zadar og Šibenik-Knin.
Lika er glissent bebygd og struktursvakt. En ny investering etter jugoslaviakrigene er en del av motorveien fra Zagreb til Split, men på grunn av befolkningsmangel er det få bedrifter som gjør nytte av denne investeringen, i form av nyåpninger av fabrikker og arbeidsplasser. Store områder av Lika er beitemark. Befolkningen var for det meste serbisk. En del av Lika var under Kroatia-krigen kontrollert av Krajina. Under Operasjon Storm ble mesteparten av den serbiske befolkningen fordrevet, og de få eldre som var igjen ble skutt og drept av kroatiske styrker. Idag er befolkningstallet veldig lavt, og mesteparten av de dyrkbare områdene er for det meste gjenvokst, noe som gjør tilbakevending av flyktninger nesten umulig.
Regionen Lika har fått sitt navn fra elven Lika.
Belle Vue
Belle Vue kan være:
Geografiske steder:
Innen sport:
Viktor Larsson
Da Larsson var 15 år gammel, ble han hentet til den svenske toppklubben Djurgården, hvor han, etter tre år på juniorlaget, fikk to kamper i Royal League. Dessverre for Larsson hentet Djurgården inn flere gode spillere, slik at han ikke fikk ny kontrakt med Stockholmsklubben.
Etter oppholdet i Djurgården, var Larsson innom Hammarby og IFK Malmö, før han i 2009 dro til Oslo for å prøvespille for Skeid. Han ble ikke tildelt kontrakt med Adeccoliga-klubben, men Skeids trener, Arild Stavrum, tok en telefon til Kjell Sverre Hansen Wold i Manglerud Star og dermed ble Larsson tildelt kontrakt med den norske 2. divisjonsklubben. I 2011-sesongen spilte han for Mjøndalen før han signerte for Fyllingsdalen i forkant av 2012-sesongen.
Kasey Perry-Glass
Kasey Perry-Glass (født 12. oktober 1987) er en amerikansk rytter som konkurrerer i dressurridning.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok bronse.
Bujaleuf-demningen
Bujaleuf-demningen er en demning med vannkraftverk i Frankrike. Den er anlagt øverst i sideløpet Maulde ved kildene til elva Vienne, som er ei stor sideelv til vasdraget Loire. Demningen leverer kraft til eget vannkraftverk knyttet direkte til damanlegget. Reservoaret som demmes opp er på 60 hektar (0,6 km²).
Anlegget ligger øst for storbyen Limoges, sørøst i departementet Haute-Vienne og samtidig nær grensen til nabodepartementet Creuse i nord, beliggende i regionen Nouvelle-Aquitaine.
Elva Viennes øvre løp (Maulde) har 17 demninger ovenfor byen Limoges, og ytterligere 4 nedenfor. Dessuten er det 7 damanlegg i sideelva Creuse i øst. I alt har de beskjedne damanleggene i Limoges-regionen en installert, samlet kapasitet på 262 MW, og mange av dem er fra første halvdel av 1900-tallet. De eies av Electricite de France (EDF). I tillegg er det også en uavhengig eid demning i sideelva La Couze mellom Vienne- og Creuse-vassfarene.
Hans Severin Fürst (1858)
Hans Severin Fürst (født 22. oktober 1858 i Høland, død 1. oktober 1925, Vestre Aker) var en sorenskriver, direktør, statsadvokat, politiker og ordfører i Drammen kommune.
Karriere
Hans var først sorenskriver, så fogd i Nedre Romerike, deretter sorenskriver i Romsdalen. Statsadvokat i Buskerud lagsogn 1890, lagmand i Borgarting og Agder 1898—1901. Byfoged i Drammen fra 1907 til 1913. Direktør i Drammens sparebank 1907—12, ordfører i Drammen 1902—07. Formannn i en departemental komite i 1912 om den militære rettspleie. Representant for Strømsø og Tangen kretsen, fra 1910 til 1912. Medlem av tollkomiteen, Nestformann i næringskomite nr. 2 1910—12, medlem av vasdragskomieen 1910 og suppleant til den forberedende fuldmagtskomite 1912.
Familie
Hans Severin Fürst var sønn av fogd Johannes Ditlev Fürst og Charlotte Juliane Marie Fürst. Han hadde to søsken, Ditlef Johannes Fürst og Christian Furst. Hans var gift med Marie Borelly(født. 24. september 1867, Drammen), datter av kjøpmann i Drammen, Martin Michael Borelly og Marie lhlen. Hun var enke etter kjøpmann Christian Frederik Kjøsterud. Hans og Marie hadde to barn, Dagny Furst(født. 25. oktober 1895 i Drammen) og Frits Kiøsterud(født. 1890 i Moss).
Jevnaker
Jevnaker er en kommune i Viken fylke. Fra 1. januar 2024 blir kommunen en del av Akershus fylke etter stortingsvedtak om oppsplitting av Viken fylke. Kommunen grenser i nord til kommunen Gran i Innlandet fylke, i øst til Lunner, og i sørvest til Ringerike. Jevnakers innbyggertall er nær 7,000 og kommunen har sterk befolkningsvekst.
Mange arbeidstakere i Jevnaker pendler til byene Oslo, Drammen, Fredrikstad, Sandefjord og Tønsberg flere ganger i uken.
Administrasjon
Kommunen er en del av regionen Hadeland. Jevnaker kommune ligger ved sørenden av Randsfjorden. Administrasjonssenteret ligger på Nesbakken, som er sentrum i Jevnaker.
Kommunevåpen
Jevnaker kommunes kommunevåpen med tre sølvpokaler på rød bunn viser til tradisjon med glassblåsing, både på Hadeland Glassverk og det tidligere Randsfjord Glassverk. Tegneren er Kari Ruud Flem.
Boliger og næringsliv
Bygda er langstrakt og er inndelt i to skolekretser: Toso skolekrets (øst for Randsfjorden/Randselva) og Bergerbakken skolekrets (vest for Randsfjorden/Randselva).
Valgkrets: Jevnaker har kun en valgkrets, og stemmelokalet har de siste årene vært i Jevnaker idrettshall.
Geografisk kan kommunen gjerne deles i fire:
Vestsida, vest for Randsfjorden/Randselva ligger barneskole, ungdomsskole, omsorg- og rehabiliteringssenter, butikker, bilverksted, idrettshall, fotball- og skøytestadion, samt boligområder/byggefelt som Samsmoen 1, Samsmoen 2, Furumoen, Bergermotunet, Bergergrinda, Bergermoen, Bergermarka, Nordhagan nord, Nordhagan vest, Pingel, og Furukollen. På Bergermoen (nord for Eggemoen), vest for Randselva, ligger en industripark med detaljhandel, industribedrifter og regionens avfallsselskap, skianlegg for langrenn og motorsportarena. I tillegg kommer en del spredt bebyggelse preget av landbruk og skogbruk langs vestsiden av Randsfjorden med bygdene Bakka, Myhre og Onsaker. Onsaker (Furulund skolekrets) tilhørte Gran kommune fram til 1965.
Sør: Handelssenteret Nesbakken ligger i midten. Øst for Hadeland Glassverk ligger tettstedene Nybygget (med Grønland), Haugerenga og Toso, med togstasjon, barneskole, restaurant, legesenter, forsamlingslokaler, bensinstasjon og noe mindre næringsvirksomhet. I tillegg kommer spredt bebyggelse preget av landbruk og skogbruk i bygdene rundt Moe gård, Mosmoen (skog, turterreng) og Delet (Jevnakerdelet). Boligområder/byggefelt også i Rønnerudsmarka, Hovsenga og Kongehaugen.
Østre: Byggefeltene på østsida, Prestmoen, Korea/Bratvalsgrinda, og Ragnhildrud, samt spredt bebyggelse preget av landbruk og skogbruk i bygdene rundt Kanada, Langdalen, Stortjernsvika, Lia, Greftegreff, Klinkenberg, Nerengbygda, og Bratval, med forsamlingslokaler og skianlegg for langrenn.
Nordre: Tettstedet Sløvika, med campingplass og annen mindre næringsvirksomhet, samt spredt bebyggelse preget av landbruk og skogbruk i Sognsbygda og langs hele Fjordlinna fra Gulla til Bjertnæs.
Vangseter har tatt i bruk det tidligere hotellet Randsvangen som senter for behandling av avhengighet fra alkohol og piller.
Kunst og kultur
I Jevnaker ligger Hadeland Glassverk, en av Norges mest besøkte turistattraksjoner som trekker omkring 600,000 mennesker hvert år. Hadeland Glassverk ble etablert i 1762 og markerte 250-årsjubileum med besøk av Kong Harald i 2012. Glassverket var også kommunens tusenårssted.
Jevnaker har også Kistefos-Museet som er bygd på det tidligere fabrikkområdet til Kistefos Træsliperi AS og består av Skandinavias største en skulpturpark av samtidskunst, to kunstgallerier samt et industrimuseum. Det nye signaturbygget The Twist har høstet en rekke priser for sitt spektakulære design.
Pilegrimsleden går gjennom Jevnaker.
Idrett
Jevnaker stadion er en idrettspark med gressbane, helårsåpen kunstgressbane, ballsletter, kunstisbane for lengdeløp, ishockey og curling, og sportskafe.
Jevnakerhallen (med Jevnaker ungdomsskole) er base for turn, håndball, klatring, fotball, skatepark, ballbinger, svømmebasseng, gymsal og skytebane.
Bordtennisklubben har egen profesjonell spillehall med garderober på Nesbakken.
Skiløyper finner man på Eggemoen (lysløype), Klinkenberg (lysløype), Myrskogen (lysløype), Veståsen (skogsterreng) og Øståsen (skogsterreng). Ved Myrskogen finnes klubbhus for skiforeningen med forsamlingslokale og garderober. Myrskogen skal utvikles til å bli et stadion for renn både på lokalt, krets, og nasjonalt nivå.
Frivilligsentralen drifter treningsstudio på Nesbakken, vegg i vegg med spinningsalen til Friskis & Svettis.
Randsfjorden byr på gode forhold for seilforeningen som har tilhold ved Nøklebytangen.
Ringeriksmaraton, med målgang på Nesbakken, arrangeres hvert år i august måned.
Kirker og menighetsbygg
Jevnaker kirke (1834) er åttekantet trekirke. Dette er Hadelands største kirke, og kalles derfor ofte for Hadelandskatedralen.
Randsfjord kirke er en trekirke bygget i 1916. Både Jevnaker og Randsfjord kirke eies av Den norske kirke.
Randsborg Menighetshus (tidligere Randsborg Bedehus) ble overdratt fra Normisjonen til Jevnaker Menighet i juni 2009. Den Norske Kirke, Jevnaker kirkelige fellesråd.
Metodistkirken i Jevnaker ble bygget i 1883. Den 18. september 2005 var det avvigslingsseremoni, og menighetens medlemmer ble overflyttet til menigheten Hønefoss. Kirken eies i dag av Hadeland Glassverk.
Betel ligger i Toso, og tilhører pinsemenigheten Betel Jevnaker, Hadeland pinsefellesskap.
Frelsesarmeen avd. Jevnaker korps har sitt forsamlingslokale ved det gamle torvet midt på Nesbakken.
Geografi og transport
Jevnaker ligger en drøy mil nord for byen Hønefoss, drøyt to mil sørvest for tettstedet Gran.
På sørsida av Jevnaker er Eggemoen med kommunegrense til Ringerike, i øst ligger Nordmarka (kalt Øståsen i Jevnaker).
Nordmarkas høyeste punkt, Svarttjernhøgda (717 moh.) ligger i Jevnaker kommune.
På nordsida av Jevnaker strekker Randsfjorden seg åtte mil oppover til Dokka, og man finner en del tettsteder som Gran, Lunner og Brandbu i den retningen. I vest finner man stort sett bare skogsområder, eller kalt Veståsen, som går parallelt med Randsfjorden nordover og ender vestover mot Ådal (Ringerike kommune).
E16, som tidligere gikk gjennom Jevnaker, går øst for Jevnaker. Den knytter Ringerike og omegn, samt deler av Vestlandet sammen med Norges hovedflyplass Oslo lufthavn Gardermoen. E 16 knytter Norge og Sverige sammen på strekningen Bergen- Gardermoen - Gävle. Utbyggingen av traséen skapte reaksjoner i kommunen, spesielt mtp. innkreving av bompenger.
Wilhelm av Wied
Wilhelm var eldste sønnen til Hermann, 4. fyrste av Wied og Marie av Nassau-Weilburg. Etter sin fars død i 1864 arvet han tittelen fyrste av Wied.
Familie
Han giftet seg med Marie av Nederland 18. juli 1871. De fikk seks barn.
Adolf Hedin
Sven Adolf Hedin (født 23. april 1834 i Bo socken, Örebro län, død 20. september 1905 i Stockholm) var en svensk radikal politiker og litterat. Han var mangeårig riksdagsmedlem. Hedin arbeidet for demokratisering av stemmeretten, for riksdagens maktstilling, for arbeidervernlovgivningen, sosial forskning, alminnelig verneplikt m. m. I 1884 la han frem i riksdagen et forslag til en ulykkes-og alderstrygd for arbeidere.
Han hadde en nær forbindelse med nordmenn som Bjørnstjerne Bjørnson, og han var Norges-venn under unionstridighetene med Sverige. Han døde samme år som unionen med Sverige ble oppløst. Adolf Hedins vei i Oslo er oppkalt etter ham.
Arnardo
Arne Otto Lorang Andersen, mest kjent under kunstnernavnet Arnardo eller Arne Arnardo, (født 19. oktober 1912 i Sarpsborg, død 4. mai 1995 i Oslo) var en norsk tryllekunstner, artist og sirkusdirektør for sitt eget sirkus, Cirkus Arnardo.
Arnardo begynte som trapesartist og annet, men ble landskjent da han i 1949 opprettet Norges femtende omreisende sirkus, Cirkus Arnardo. Der opptrådte han som sirkusdirektør, tryllekunstner, hypnotisør med mer. Arnardo døde under en forestilling på Tøyen i Oslo i 1995. Den ble kun avbrutt av at melodien «The Show Must Go On» ble spilt, før forestillingen, etter Arnardos eget ønske, fortsatte. Arnardo ble hedret med blant annet Kongens fortjenstmedalje i gull. Cirkus Arnardo reiser, per 2018, fremdeles Norge rundt i sommerhalvåret under ledelse av sønnen Arild O. Arnardo og barnebarnet Are Arnardo.
Arnardo utga selvbiografien Sirkusliv i 1962. I 1954 spilte han sirkusdirektør i den norske spillefilmen Cirkus Fandango. I 1966 ønsket han å føre en av sine elefanter som vitne i en erstatningssak mot en tidligere ansatt, men elefanten Jumbo på 2900 kilo slapp ikke inn i Oslo tinghus.
Dōjinshi
Dōjinshi (同人誌) er japanske selvutgitte verk, vanligvis en form for manga, tidsskrift eller bok. Dōjinshi er som oftest fremstilt av amatører, selv om noen profesjonelle også utgir dōjinshi utenfor den vanlige industrien. Siden 1980-årene har den vangliste distribusjonsmetoden for slike verk vært dōjinshisammenkomster. Her kan deltagerne kjøpe, selge og bytte hverandres dōjinshi.
Daniel Håkans
Daniel Noel Mikael Håkans (født 26. oktober 2000) er en finsk fotballspiller som spiller for.
Ian St John
Spiller
St John startet sin karriere i klubben han hadde holdt med som barn, den skotske klubben Motherwell FC. Her scoret han det som fortsatt er klubbens raskeste hat-trick gjennom tidende, da han scoret de tre målene på 2 minutter og 30 sekunder mot Hibernian FC i 1959.
I 1961 forlot han Motherwell til fordel for Liverpool. Overgangssummen lå på 37 500 pund, noe som var over dobbelt så mye som Liverpool noensinne tidligere hadde betalt for en spiller. Samme sommer kjøpte også Liverpool Ron Yeats fra Dundee United FC, og disse to ble viktige brikker da Liverpool-manager Bill Shankly skapte sitt første av to store Liverpool-lag.
St John gjorde sin ligadebut for Liverpool den 19. august 1961 borte mot Bristol Rovers FC i 2. divisjon, i en kamp Liverpool vant 2-0.
I sitt første Merseyside derby som var i Liverpool Senior Cup-finalen den 9. mai 1961 mot de lokale rivalene Everton FC scoret han alle tre målene for Liverpool i en kamp Everton vant 4-3. Dette var typisk for St John. I sine tre første sesonger for Liverpool gjorde han henholdsvis 18, 19 og 21 mål for klubben.
Han scoret vinnermålet mot Leeds United FC i 2. ekstraomgang i FA-Cupen i 1965 på en susende heading. Dette var Liverpools første seier i denne turneringen.
St John ble solgt fra Liverpool til Coventry City FC foran 1971/1972-sesongen etter å ha spilt 424 kamper og scoret 118 mål for Liverpool. Han ble kun en sesong i Coventry før han byttet klubb til Tranmere Rovers FC foran 1972/1973-sesongen. Her ble han helt til han ga seg som aktiv fotballspiller.
Manager
Han var manager både for Portsmouth FC og moderklubben Motherwell.
Epikondyl
På overarmsbenet kjennes epikondylene under huden ved albuen. Den ene på innsiden av albuen, «epicondylus medialis humeri», og den andre på utsiden av albuen, «epicondylus lateralis humeri».
På baksiden av epicondylus medialis humeri går en stor nerve, nervus ulnaris. Trykk eller støt på den gir enkemannsstøt.
På lårbenet er det også to epikondyler som kan kjennes under huden på innsiden av kneet, «epicondylus medialis femoris», og på utsiden av kneet, «epicondylus lateralis femoris».