cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ibrahim (navn)
Ibrahim (arabisk: إبراهيم) er den arabiske formen av det hebraiske mannsnavnet Abraham, som betyr «far til mange». Andre transkripsjoner av navnet er Ebrahim, Ibraheem,
Utbredelse
Ibrahim er listet blant de ti mest utbredte arabiske mannsnavnene i Dictionary of Arab Names.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
FC Lahti
FC Lahti er en finsk fotballklubb fra Lahtis i Finland. Klubben ble grunnlagt i 1996 og har siden 1999 hatt et representasjonslag i landets øverste fotballserie for herrer kalt Veikkausliiga. Lagets beste plassering i Veikkausliiga er en bronseplassering de oppnådde i 2008, etterfulgt av en femteplass fra 2003.
Fotballklubben ble grunnlagt gjennom en sammenslutning av klubbene Lahden Reipas og Kuusysi, som begge var fra Lahti. I den første sesongen spilte klubben i den nest øverste divisjonen i Finland. Klubben vant for øvrig den finske ligacupen (Liigacup) i 2007.
Fredrik Olausson
Karl Gustav Fredrik Olausson (født 5. oktober 1966 i Dädesjö) er en pensjonert svensk ishockeyspiller som spilte aktivt fra 1982 til 2007. Han spilte 1 022 NHL-kamper for klubbene Winnipeg Jets, Edmonton Oilers, Mighty Ducks of Anaheim, Pittsburgh Penguins og Detroit Red Wings. Han fikk totalt 581 poeng. Han vant Stanley Cup med Detroit i 2002. Internasjonalt vant han VM-sølv med Sverige i 1986.
P.C. Klæstrup
Peter Christian Nygaard Mattat Klæstrup (født 29. mai 1820 i København, død 9. mars 1882 samme sted) var en dansk tegner. Han er særlig kjent for sine tegninger fra dagliglivet på Københavns gater og ble først kjent for sine karikaturer av Søren Kierkegaard som ble publisert i Corsaren.
Allerede i studietiden ved Kunstakademiet begynte han å levere tegninger til Meïr Aron Goldschmidts Corsaren, senere til Punch og til en mengde almanakker.
Svømming under Sommer-OL 2008 – 200 meter butterfly kvinner
Svømmeøvelsen 200 meter butterfly damer under Sommer-OL 2008 fant sted mellom 12. og 14. august i Beijing nasjonale vannsportsenter.
Det ble gjennomført fem innledende heat. Plasseringene som blir oppnådd i de enkelte heatene hadde ikke direkte betydningen, bare utøverne med de seksten beste tidene gikk videre til semifinalene. De to semifinaleheatene bestod av åtte svømmere. Svømmerne med de åtte raskeste tidene igjen gikk til finalen.
Kvalifikasjonskravene for øvelsen var 2.10,84 (A-krav) og 2.15,42 (B-krav). De nasjonale, olympiske komitéene med to eller flere svømmere som tilfredsstilte kunne stille med inntil to av svømmerne, ellers kunne de stille med en svømmer som hadde oppnådd B-kravet.
Ingvild Snildal representerte Norge, men klarte ikke å komme seg videre fra de innledende heatene.
Rekorder
Før konkurransen var verdens- og olympisk rekord som følger:
Følgende nye verdens- og olympiske rekorder ble satt under øvelsen.
Wuustwezel
Wuustwezel  er en kommune i den belgiske provinsen Antwerpen.
Kirkens SOS
Kirkens SOS i Norge er en nasjonal krisetjeneste på telefon og internett. Hvert år tar Kirkens SOS imot nærmere 200,000 henvendelser på telefon og internett.
Sammenslutningen består av 11 selvstendige SOS-sentre rundt i Norge, samt Landssekretariatet i Oslo. SOS-telefonen og meldingstjenesten er døgnåpen. Til sammen bemannes SOS-telefon, melding og chat av opp mot 1000 frivillige medarbeidere. Både innringer og frivillig medarbeider opptrer anonymt. Kirkens SOS skal være til stede for mennesker i følelsesmessig- og eksistensiell krise som trenger noen å prate med - og er samtidig et selvmordsforebyggende lavterskeltilbud. Tjenesten mottar også henvendelser på Teksttelefon for døve.
Krisetelefon for minoriteter
Krisetelefon for minoriteter ble etablert som et pilotprosjekt i regi av Kirkens SOS i Oslo i januar 2009, men prosjektet ble avviklet etter få år. Krisetelefonen var gratis og ble betjent på norsk og engelsk.
Økonomi
Kirkens SOS mottar statlig støtte, men er også avhengig av økonomisk støtte fra menigheter, bedrifter, stiftelser og privatpersoner.
Birthe Neumann
Birthe Neumann (født 30. april 1947 i Vanløse, København) er en dansk skuespillerinne. Hun er utdannet fra Statens Teaterskole i 1972 og har medvirket i flere skuespill på Det Kongelige Teater. Hun har også medvirket i en rekke danske filmer.
Neumann ble i 1998 utnevnt til ridder av 1. grad av Dannebrogordenen.
Hun har siden 1974 vært gift med skuespilleren Paul Hüttel.
Victoria Thornley
Victoria Thornley (født 30. november 1987) er en britisk roer. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 5 i åtter.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 4 i singlesculler.
Rj.B. 19–22
Rj.B. 19-22 (Rj.B. 19, Rj.B. 20, Rj.B. 21 og Rj.B. 22) er fire industrilokomotiv produsert av det tyske foretaket Henschel som ble innkjøpt av Norsk Hydro og Rjukanbanen i 1961. De fire lokomotivene var alle av standardtypen DH 500 Ca. DH angir at lokomotivet er utstyrt med dieselmotor og hydraulisk kraftoverføring.
Lokomotiv 19 ble fordelt til Norsk Hydros anlegg på Herøya, mens lokomotivene 20, 21 og 22 ble plassert på Rjukanbanen. Etter at Rjukanbanen ble nedlagt i 1991, ble lokomotiv 20 sendt til Herøya, lokomotiv 21 ble sendt til en Hydro-fabrikk i Frankrike og lokomotiv 22 ble værende igjen på Rjukanbanen. Lokomotivene 19 og 20 ble utrangert i henholdsvis 2001 og 1998. Lokomotivene 19, 20 og 22 eies per 2020 av Rjukanbanen. Lokomotivene 19 og 20 brukes til museumskjøring og lokomotiv 22 brukes som delelokomotiv.
Bybe
Bybe er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
En ganske liten, brun trebukk. Antennene er kraftige og omtrent så lange som kroppen. Oversiden er noe matt, kraftig punktert og spredt hårete. Pronotum er tønneformet uten tenner på sidene, dekkvingene hvelvede, nærmest pæreformede. Beina er korte og kraftige.
Utbredelse
Arten er endemisk for Borneo.
Schantung-Bahn
Schantung-Bahn (tysk for Shandongbanen) er en opprinnelig tyskbygd og -drevet jernbanestrekning i Kina. Den gir forbindelse mellom Qingdao og Jinan i provinsen Shandong i Kina, en strekning på ca 400 km.
Banen ble bygd mellom 1899 og 1904 av Schantung-Eisenbahn-Gesellschaft, en sammenslutning av forskjellige tyske banker, redere og gruveselskaper. Målet var ikke bare lokalt/regionalt, men å kunne transportere gods som kull og jernmalm på skinner hele veien fra Shandong og til Det tyske rike. Fra Jinan knyttet jernbanen an til det øvrige kinesiske jernbanenett og dermed også til den transsibirske jernbane. Det tok fra tolv til fjorten dager å reise fra Berlin til Qingdao.
Byggingen av jernbanestrekningen støtte på sterk motstand fra deler av den kinesiske befolkning. Byggeprosessen ble derfor ytterligere fremskyndet, og det ble tatt enda mindre hensyn til å få klarlagt lokale jordeiendomsforhold og andre forhold av betydning for lokalbefolkningen. Selskapet betalte heller ikke punktlig for seg, og gav en lavere pris for grunnen enn det som var markedets gjennomsnittspris. For å bryte motstanden satte guvernøren av Kiautschou, Paul Jaeschke (1851–1901), inn militære styrker flere steder, blant annet i Gaomi. Stadige stridigheter og utbruddet av bokseropprøret i 1900 førte det året til mange ødeleggelser av jernbane- og telegraflinjer, noe som utløste ytterligere militæraksjoner. Til slutt ble motstanden underkuet, men det krevde både permanente deployeringer av soldater og systematisk ødeleggelse av landsbyer.
Den samme strekningen og i store stykker samme traseen er etter moderniseringer blitt til Jiaojibanen.
Maracaçumé
Maracaçumé er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Bhūmi
De ti bhūmier i daśabhūmikasūtraen
I daśabhūmikasūtraen blir de ti bhūmier gjengitt på følgende måte:
Reklamefilm
Reklamefilm er en reklameform med levende bilder og som oftest også lyd. I likhet med annen reklame og markedskommunikasjon har den til hensikt å formidle et standardisert, kommersielt budskap til en gitt målgruppe. Avsenderen er normalt en kommersiell aktør som bruker reklamefilm som et element i sin markedspåvirkning. En reklamefilm varer vanligvis mellom 15 sek og 60 sek – som oftest 30 sekunder.
Reklamefilm kan brukes til å formidle budskap om et produkt, en idé, en tjeneste eller en visjon. Ikke-kommersielle filmer, propagandafilmer og informasjonsfilmer kan ha mange fellestrekk med reklamefilm.
Historikk
Reklamefilm på TV kom til Norge med TV3 i januar 1988, og TVNorge 5. desember 1988. TV2, som i dag er den største reklamefinansierte kanalen, startet sine sendinger i 1992.
Miljøinformasjonsloven
Miljøinformasjonsloven skal gi alle borgere rett til opplysninger både fra offentlige myndigheter og private virksomheter om forhold som har betydning for miljøet.
Reklamefilm
Lover og regler
I de fleste land, også Norge, finnes det lover som regulerer bruken av reklamefilm. Mye av dette er generelle lover som gjelder for reklame i alle medier, for eksempel angående reklame rettet mot barn, reklame for tobakk, alkohol osv. Den enkelte reklamekanal, kino eller TV-stasjon kan også ha egne regler som kan påvirke utformingen av en film eller tidspunktet for når den kan sendes. Dette kan gjelde både lyd- og billedsiden.
Miljøinformasjonsloven
Loven skal gi forbrukere tilgang til miljøinformasjon om produkter i alle slags kategorier. Loven stiller krav om innsyn i miljøsaker hos offentlige og private aktører, så sant virksomheten ikke har et lovlig avslagsgrunnlag.
Reklamefilm
Lover og regler
Politisk TV-reklame er forbudt i Norge, men lovlig i en rekke land, f.eks. USA.
Miljøinformasjonsloven
I 2005 kalte Forbrukerrådet miljøinformasjonsloven for årets hemmeligste lov.
Reklamefilm
Produksjon
Idéer og konsepter til reklamefilmer blir gjerne utviklet av reklamebyråer sammen med øvrige reklametiltak for en virksomhet: radioreklame, annonser, brosjyrer, boards, osv. Selve produksjonen blir utført av et selskap som er spesialisert på produksjon av reklamefilm med en produsent som hovedansvarlig. Selskapene har i mange tilfeller kontakt med fiksjonsfilmregissører som påtar seg regi også av reklamefilm. De forberedende arbeidene er omfattende og mange forskjellige spesialister er involvert. En del er med gjennom hele produksjonen. I tillegg kreves det en full stab av produksjonsfolk under selve opptakene. Lyd, lys, kamera, manus, kulisser/dekorasjon/opptakssted, kostyme, sminke/hår, effekter, etterarbeid, musikk (komposisjon/innspilling/opptak/pålegg) er blant de vanligste. Reklamefilmer er derfor relativt kostbare å produsere, og internasjonale markedsførere produserer ofte film som kan brukes over landegrenser, f.eks pan-skandinaviske eller pan-europeiske filmer.
Miljøinformasjonsloven
Miljøinformasjonsloven (§ 12) gir, sammen med produktkontrolloven (§ 10), allmennheten rett til informasjon fra produsent, importør og forhandler om innholdet av helse- og miljøfarlige stoffer i produkter.
Reklamefilm
Distribusjon
Reklamefilmer vises på steder hvor fremvisning av levende bilder til et større publikum er mulig og gjennom kjente videodistribusjonsnett.
Miljøinformasjonsloven
Klagenemnda for miljøinformasjon er klageinnstans der begjæring om miljøinformasjon ikke fører frem.
I 2008 gikk Naturvernforbundet i Oslo og Akershus til sak mot Løvenskiold–Vækerø med krav i henhold til Miljøinformasjonsloven, om å få utlevert detaljerte opplysninger, inkludert kart, om forhold ved skogsdriften i Oslomarka. Saken gikk til Høyesterett, der forbundet fikk medhold i 2010.
Reklamefilm
Konkurranser og priser
Gullblyanten er den viktigste, norske konkurransen for reklame og reklamefilm. Gullblyanten omfatter alle former for reklame samt samfunnsinformasjon, og arbeidene vurderes av fagjuryer. Konkurransen arrangeres hvert år i mars.
Dmitri Tsvetkov
Dmitri Pavlovic Tsvetkov (russisk: Дмитрий Павлович Цветков – Dmitrij Pavlovitsj Tsvetkov, født 30. august 1890 i Krakolje, død 26. august 1930 i Estland) var en estisk lærer og språkforsker av votisk opphav. Han var det andre barnet av Pavel Grigorjevitsj Tsvetkov og Agafja Illarionovna Tsvetkova. Fra 1914 til 1916 studerte han ved høyskolen i St. Petersburg, og etter dette arbeidet han som lærer i russisk språk ved Väiküla. Han studerte ved Universitetet i Tartu og var en av de få votere som noensinne hadde fått en avgangseksamen fra et universitet.
Etter dette vendte han hjem til sin fødelandsby og arbeidet der som lærer. Under hans tid utviklet han en grammatikk for det votiske språket og oversatte Anton Tsjekhovs barnefortelling Vanka til votisk. Han samlet også en del etnografisk materiale om votiske skikker og tradisjoner. Hand andre verker inkluderer et kyrillisk alfabet for votisk og et oppslagsverk for dialekten i Kingiseppsky-distriktet. Hans grammatikkbok ble publisert i 2004, og er for øyeblikket den eneste votiske lærebok som er i bruk.
Reklamefilm
Konkurranser og priser
Gullfisken er en publikumspris for god reklamefilm vist på kommersielle TV-kanaler i Norge. Den deles ut i januar/februar etter en avstemning blant TV-seere.
De mest prestisjefylte, internasjonale prisene for gode reklamefilmer deles ut under Cannes Lions International Advertising Festival, også kalt Reklamefilmfestivalen i Cannes. Denne årlige festivalen arrangeres oftest 3. uke i juni. I 2007 ble festivalen avholdt for 54. gang.
Keiserriket Etiopia
Keiserriket Etiopia, også kjent som Abessinia, var et østafrikansk imperium som varte fra omtrent 1270 (begynnelsen på det salomoiske dynasti) til 1974, da keiserriket ble styrtet av den marxistisk-leninistiske juntaen Derg. Ved sin største utstrekning før statskuppet, omfattet riket dagens Etiopia og Eritrea.
Bakgrunn
Forgjengerne til Det etiopiske riket var Kongeriket Aksum og det agawiske kristne Zagwe-dynastiet.
Det salomoiske dynasti kommer til makten
I 1270 ble Zagwe-keiseren styrtet av det salomoiske dynastiet, som hevdet å nedstamme fra Aksums herskere, og videre fra kong Salomo og dronningen av Saba. I århundrene som fulgte, forsvarte abessinierne seg suksessfullt mot invaderende arabere og tyrkere, og opprettet diplomatiske forhold med noen europeiske makter, som for eksempel Portugal.
Mellom 1529 og 1543 utkjempet Etiopia en krig mot det muslimske Adal-sultanatet, kjent som Etiopia–Adal-krigen, som førte til store ødeleggelser og en svekkelse av begge landa. Adal skaffet seg kontroll over store deler av Etiopia, men disse ble gjenerobret av Etiopia med portugisisk støtte.
Zemene Measfint
I Etiopia kalles perioden fra 1755 eller 1769 til 1855 for Zemene Mesafint. Denne tidsperioden ble preget av isolasjon, indre strid og splittelse. Mot slutten ble landet gjenforent av keiser Tewodros, og keiserens makt ble gjenopprettet.
1800-tallet
Det etiopiske keiserriket var sannsynligvis verdens eldste land, og var sammen med Liberia de eneste landene i Afrika som ikke ble kolonisert på 1800-tallet under kappløpet om Afrika. Landet ble imidlertid okkupert av Kongedømmet Italia fra 1936, etter den andre italiensk-etiopiske krig, til 1941, da landet ble befridd av allierte og etiopiske styrker.
Det moderne Etiopia ble skapt av keiser Menelik II, som grunnla byen Addis Abeba i 1887. I 1895–1896 motsto landet et kolonisasjonsforsøk fra Italia. Det avgjørende siste slaget, slaget ved Adwa, ble stående som et symbol på etiopisk vilje til selvstendighet. Under keiser Menelik II erobret Etiopia land som i dag ligger sør og øst i landet, og mer enn fordoblet landarealet sitt. Derfor kan enn nesten regne Etiopia som en av imperialistiske maktene. Men selv om Menelik forsøkte å modernisere landet, forble det et mer eller mindre fattig, underutviklet afrikansk land.
Etiopia under Haile Selassie (1930–1974)
Under Haile Selassie I, den siste keiseren av Etiopia, ble landet i 1935 angrepet og okkupert av det fascistiske Italia under Mussolini, og ble en del av Italiensk Øst-Afrika (Africa Orientale Italiana, AOI på italiensk), sammen med Eritrea og Somalia. Keiseren ble nødt til å rømme fra landet.
Haile Selassie ble styrta i 1974 av den marxistisk-leninistiske juntaen Derg(en), som, støtta av Sovjetunionen og Cuba, gjorde Etiopia til en ettpartistat og en sosialistisk republikk.
Organisering
I 1935, året Italia invaderte Etiopia for annen gang, la italiensk etterretning fram en oversikt over den anslåtte militære styrken og politiske organiseringa til keiserriket. Ordet provins ble brukt på en generell måte, og refererte enkelte ganger bare til et geografisk område. Ifølge italienske kilder var landet delt opp i de følgende kongerikene (hovedstad – hersker):
Den etiopiske hæren ble anslått å ha minst 331.000 soldater i 1935 delt opp i flere hærer, opp til totalt 800.000 soldater under denne krigen.
Toijala
Toijala er en tidligere bykommune i landskapet Birkaland i Finland. Kommunen hadde innbyggere i 2004, og arealet var 51 km². Toijala var en finskspråklig kommune.
Toijala er et viktig jernbaneknutepunkt mellom Åbo-Toijala-banen og Helsingfors-Tammerfors-banen.
I 2007 ble kommunene Toijala og Viiala slått sammen til den nydannede Ackas kommune.
Weber County
Weber County er et fylke i den amerikanske delstaten Utah. Det ligger i de nordlige delene av staten og det grenser mot Box Elder County i nordvest, Cache County i nord, Rich County i nordøst, Morgan County og Davis County i sør og mot Tooele County i sørvest.
Morgan County
Morgan County er navnet på elleve fylker i USA:
Lian (Trondheim)
Lian er et sted på Byåsen i Trondheim. Stedet har forbindelse til Trondheim sentrum ved Gråkallbanen, som ble forlenget til Lian i 1933. I forbindelse med baneåpningen ble Lian restaurant åpnet ved den nye endestasjonen, og stedet drives i dag som kafé, kurs og konferansesenter. Stedet var åsted for framforhandlingen av Lian-erklæringen.
Helg i solnedgang
Helg i solnedgang var et norsk underholdningsprogram og talkshow som gikk på NRK1 i 1996. Programmet ble produsert av NRK Troms gikk i løpet av åtte fredagskvelder og ble ledet Inger-Gunn Sande.
Premieren ble sett av 696 000 og fikk karakteren 4,8.
Gjester i første program var Kåre Willoch, Vegard Ulvang og Vladimir Smirnov. Siste program ble gjestet av Mikkel Gaup, Cecilie Leganger, Amanda Marshall og Kim Larsen.
Lebes
Lebes (gresk: λέβης, «kjele», flertall lebetes) er en gresk vasetype. Den var opprinnelig en dyp bolle med avrundet bunn, som måtte stå i et spesielt stativ. I klassisk tid fikk formen satt på en fot, slik at den kunne stå selv. De ble normalt brukt som blandeboller under tilberedning og servering av mat.
Lebes gamikos
Lebes gamikos (flertall lebetes gamikoi) var en spesielt forseggjort versjon av lebes, med høye vertikale hanker og et lokk som ofte hadde plastisk dekor. Den ble brukt i forbindelse med bryllup, muligens ved at den ble satt ved brudens dør og brukt til en renselsesseremoni. Vasetypen ble også brukt ved begravelser av ugifte kvinner.
Lebes var dekorerte og kostbare vaser. I Iliaden omtales en lebes av bronse som like mye verdt som en okse. I hellenistisk tid, lenge etter innføringen av myntbasert valuta, hadde begrepet lebes fått betydningen en kvantitet med sølvmynt.
Kongepokalvinnere i klatring
Kongepokalvinnere i klatring mottar Hans Majestet Kongens Pokal, som blir delt ut av Norges Klatreforbund i forbindelse med norgesmesterskapet i klatring.
Zandhoven
Zandhoven er en kommune i den belgiske provinsen Antwerpen.
Agga Selmer-Anderssen
Agga Selmer-Anderssen (født 28. november 1886) var en norsk tennisspiller.
Hun vant sju NM-gull i perioden 1928–1933.
Petăr Petrov
Junior-EM
I 1973 vant han sølvmedaljer på 100 og 200 meter.
Kongepokalvinnere i klatring
I NM i klatring konkurreres det i tre disipliner, led, buldring og speed. De første kongepokalene i klatring ble delt ut ved NM i 1998. Til å begynne med ble kongepokalen delt ut til norgesmesteren i led, som også var den eneste NM-øvelsen. Siden 2015 har det blitt delt ut kongepokaler i både led og buldring når det har vært nok deltakere. Det må være minst 15 deltakere i øvelsen for at kongepokalen kan deles ut.
Fra 2023 deles kongepokalen ut til enten vinneren i buldring, eller til vinneren i led etter nærmere kriterier.
Davis County
Davis County er navnet på to fylker i USA:
Farid Ahmed (musiker)
M Farid Ahmed Hazra, kjent som Farid Ahmed (født 3. oktober 1960 i Dhaka i Øst-Pakistan, død 13. april 2021 i Dhaka) var en bangladeshisk komponist og musikkdirektør. Han mottok Bangladesh National Film Award for Best Music Director for sin musikalske ledelse i filmen Tumi Robe Nirobe (2017).
Biografi
Ahmed ble født i nabolaget Kalabagan i Dhaka. Han spilte bass for film i 1983. Så var han assistent for komponisten Sheikh Sadi Khan. Ahmeds egen debut som musikalsk leder var med Nur Hossain Bolais film Nishpotti i 1987.
Ahmeds gjennombrudd skjedde med Kumar Bishwajits Tumi Chhara Ami Jeno Morubhumi der han stod for musikksammensetning og komposisjoner. Det var han som komponerte de tematiske sanger knyttet til Jolkona og Hridoye Mati o Manush av Sabina Yasmin, Ferari Siren av Runa Laila, Griho Bibad av Momtaz Begum, og Gohine Shobdo av Rezwana Chowdhury Bonna.
Andre kjente musikalske bidrag var musikk og sang til Salauddin Lavlus Bhober Haat, Abul Hayats Moner Janala, Jochhonar Phul, Saidul Anam Tutuls Alok Nagar, Mohon Khans Hotat Shimante, Shomudro Jol, Arannya Anwars Jonok, Amader Nurul Huda, Naresh Bhuiyas Godhulir Aalo, Akashe Onek Raat, og Arun Chowdhurys Tourist and Hotel Holiday.
Farid Ahmed døde den 13. april 2021 av covid-19 etter å ha kjempet mot viruset i tyve dager.
Lian
Stedsnavn i Norge
Det norske stedsnavnet Lian har utspring fra følgende betydning:
Gårdsbruk og slektsnavn i Norge
For den som vil sette seg inn bosetning og kulturforholdene i norrøn tid er stedsnavnene en viktig kilde. Vi kan dele de forskjellige gårdsnavn i navneklasser og ut i fra dette, datere navneklassene dels ut i fra et språklig, for eks. lydhistoriske årsaker og dels ut i fra historiske årsaker.
Listen under gir en kort oversikt over gårds- og stedsnavn:
Buskerud - Buskerud amt Hedmarken - Hedemarkens amt Nordland - Nordlands amt Nord-Trøndelag - Nordre Trondhjems amt Sør-Trøndelag - Søndre Trondhjems amt Vest-Agder - Lister og Mandals amt Lian (Lindesnes)
Vestfold - Jarlsberg og Larviks amt
Changzhou (andre betydninger)
Changzhou kan være:
Hetle
Gården har følgende bruk:
Gården ligger brattlendt til og var tidligere regnet som gode gårder. Etter at jordbruket ble modernisert med maskinelt utstyr har flere av brukene blitt fraflyttet.
Historisk
Gården Teslinn stod rundt 1350 oppført med skyld til presten ved kirken i Viksdalen, navnetolkningen er usikker, men det kan tenkes at det her er snakk om Hetlegården. Hetle ble opprinnelig skrevet Heltvin fra trenavnet Hassel og -vin, av dette kan vi regne med at Teslinn er synonym med Heltvin.
På gården har det blitt funnet en mannsgrav fra 900-tallet, det ble registrert funn av sverd, spyd, øks og kniv.
Hetlegården er historisk kjent også fra Hetle-saken, der Mikal og Ole Hetle fra bruk 1 ble uskyldig dømt i drapet på Henrik Hetle fra bruk 3.
Liberal feminisme
Liberal feminisme eller mainstream-feminisme, tradisjonelt kjent på norsk som kvinnesak og den borgerlige kvinnesaksbevegelsen, er en bred hovedstrømning innen feminismen som arbeider for likestilling gjennom politiske, rettslige og sosiale reformer innenfor rammen av det liberale demokratiet og menneskerettighetene. Det er den eldste av «de tre store» idétradisjonene innen feminismen og oppstod som «den første bølgen» av feminisme på 1800-tallet. Idéhistorisk kan den liberale feminismen føres tilbake til tidlige tenkere som Mary Wollstonecraft og John Stuart Mill, og i Norge særlig til Gina Krog. Liberale feminister ønsker ikke en revolusjonær omveltning av samfunnet, men «arbeider innenfor mainstream-samfunnets strukturer for å integrere kvinner i den strukturen». Liberal feminisme «sies ofte å være feminismens urmor; dens lange historie strekker seg helt tilbake til opplysningstiden» og den fokuserer tradisjonelt på den offentlige sfæren. Liberal feminisme med sin vekt på likestilling og konstruktivt samarbeid med myndighetene er grunnlaget for den offisielle likestillingspolitikken i mange vestlige land og innen FN-systemet.
Ibisnebb
Ibisnebb (Ibidorhyncha struthersii) er eneste art i isnebbfamilien (Ibidorhynchidae), som tilhører gruppen med lofugler (Charadrii) i ordenen vade-, måse- og alkefugler (Charadriiformes). Ibisnebb er en vadefugl.
Den internasjonale bank for økonomisk samarbeid
Den internasjonale bank for økonomisk samarbeid var en institusjon som lå under Comecon. Dens oppgave var å lette det økonomiske samvirket mellom medlemslandene. Den ble stiftet i 1964.
Liberal feminisme
Utgangspunktet for den liberale kvinnesaksbevegelsen og feminismen er kvinner som likeverdige statsborgere i den liberale staten, og målet er et likestilt samfunn. Liberal feminisme er kjennetegnet av sitt fokus på politisk og rettslig reform. Den liberale feminismen har tradisjonelt fokusert på kvinners rolle i samfunns- og arbeidslivet, særlig politiske rettigheter som stemmerett, rett til utdanning, rett til arbeid og likestilling i arbeidslivet. Dette er krav som primært oppstod innen den liberale feminismen. Catherine Rottenberg skriver at den klassiske liberale feminismens begrunnelse var «å fremme en immanent kritikk av liberalismen, for å avsløre kjønnet eksklusjon innenfor det liberale demokratiets idé om universell likhet, særlig med tanke på det rettslige domenet, tilgangen til institusjoner og full innlemmelse av kvinner i den offentlige sfæren». Moderne liberal feminisme er inkluderende og sosialt progressiv, samtidig som retningen støtter opp om samfunnets demokratiske grunnstruktur i liberale stater, og er knyttet til reformisme og sentrumsorientert politikk, gjennom at liberale feminister arbeider konstruktivt for å forbedre samfunnet innenfra dets strukturer. Liberal feminisme er også ofte nært knyttet til liberal internasjonalisme. Liberal feminisme støtter dermed parlamentarisk demokrati, rettsstat, menneskerettigheter og minoritetsvern, f.eks. for seksuelle og kjønnsminoriteter, funksjonshemmede og etniske minoriteter. Fra tiden rundt årtusenskiftet har et interseksjonelt perspektiv blitt vektlagt i økende grad av liberale feminister, i tråd med utviklingen i forståelsen av likestillingspolitikk og menneskerettigheter. Den liberale feminismen er grunnleggende pragmatisk og har lagt vekt på å bygge brede allianser og konsensus om feministiske saker. Progressive menn har alltid vært viktige deltagere i liberale feministiske bevegelser. Ifølge Zhang og Rios henter den liberale feminismen primært oppslutning fra middelklassekvinner som er «mainstream» og ikke i opposisjon til de rådende sosiale strukturene. Zhang og Rios fant at den liberale feminismen og dens vekt på likestilling oppfattes som den dominante formen for feminisme i samfunnet.
Den liberale eller borgerlige kvinnesaksbevegelsen sprang historisk ut av og var ofte assosiert med sosialliberalismen og dens forløpere og de store liberale partiene på 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet, men har på 1900-tallet i økende grad blitt tverrpolitisk. I moderne tid forstås begrepene «borgerlig» og «liberal» svært bredt og inkluderende, og ikke uten videre i moderne partipolitisk sammenheng. bevegelsen henter oppslutning fra alle som kan dele målet om kvinner som likeverdige borgere i den liberale staten. Derfor favner f.eks. Norsk Kvinnesaksforening hele spennet fra SV til Høyre. Også sosialdemokratiske partier og regjeringer omfavnet liberalfeminismen som grunnlag for likestillingspolitikken i løpet av 1960- og 1970-årene.
Ibisnebb
Beskrivelse
Voksne fugler har grå fjærdrakt med hvit buk, svart maske i ansikt og på issen, og et karakteristisk svart hesteskoformet bånd på brystet, i skillet mellom den grå overdelen fra den hvite underdelen. Det lange nebbet er rødt.
Liberal feminisme
Terminologi
Fra 1800-tallet og frem til 1980-årene var den politiske tradisjonen som idag gjerne kalles liberal feminisme bare kjent på norsk som kvinnesak. Kvinnesaksbegrepet ble bare brukt om den borgerlige kvinnesaksbevegelsen, i norsk sammenheng i første rekke om Norsk Kvinnesaksforening. Begrepet «borgerlig» viser primært til kvinner som statsborgere i den liberale staten og er ikke fullstendig betydningsmessig sammenfallende med moderne partipolitisk bruk av begrepet. Samtidig fantes det kvinneorganisasjoner av mer upolitisk karakter som ikke normalt var omfattet av kvinnesaksbegrepet, og det fantes en kvinnebevegelse innen arbeiderbevegelsen som heller ikke normalt ble omtalt med begrepet; begrepet kvinnesak ble heller ikke brukt av senere radikale kvinneorganisasjoner, som brukte andre begreper for å omtale seg selv og som i 1970-årenes diskusjon oppfattet kvinnesak som et begrep med klart borgerlige og liberaldemokratiske konnotasjoner.
Feminisme er et moderne begrep og oppnådde gradvis allmenn aksept på norsk i løpet av 1970- og 1980-årene. Begrepet ble tatt i bruk av amerikanske feminister i 1960- og 1970-årene og etablerte seg etterhvert som et vanlig navn på kampen for kvinners rettigheter i vestlige land. Lenge ble begrepet imidlertid regnet som problematisk, også på norsk. Aschehougs Konversasjonsleksikon fra 1956 opplyste f.eks. at begrepet feminisme «brukes også, mindre heldig, om kvinneemansipasjonen», og knapt noen kvinnesaksforkjempere i Norge brukte dette begrepet før 1970-årene. Så sent som i 1980 uttalte lederen i Trondhjems Kvinnesaksforening Aud Trætteberg at «[vi] snakker [ikke] så mye [om] feminisme i [vår] forening. Vi synes det blir for mye dyrking av det kvinnelige, en slags forherligelse av det ene kjønnet som kan skape unødige motsetningsforhold til menn». Først i 1980-årene ble begrepet akseptert i kvinnesaksbevegelsen, og da brukt synonymt med kvinnesak slik kvinnesaksbevegelsen forstod dette begrepet, dvs. om kampen for likestilling.
Ibisnebb
Utbredelse
Arten har ingen nære slektninger og er plassert i en egen familie, Ibidorhynchidae. Den er nærmest beslektet med tjeldene og litt fjernere med avosettfamilien.
Liberal feminisme
Grunnsyn
Lucy E. Bailey skriver at liberal feminisme er kjennetegnet av «sitt fokus på individets rettigheter og reform gjennom staten» og at retningen har «spilt en avgjørende rolle i kampen for kvinners rettigheter i mange ulike kontekster og er fortsatt en velkjent og utbredt retning innen feministisk tenkning. Liberal feminisme oppstod som politisk tradisjon i Opplysningstiden (...) Liberal feministisk teori vektlegger kvinners rett til autonomi og foreslår tiltak mot ulikestilling gjennom å fjerne rettslige og sosiale hindre og fremme en samfunnsordning som støtter opp om kvinners likestilling».
Camille Cottais skriver at
Cathrine Holst skriver at
I en artikkel i Kvinnesaksnytt fra 1959 skrev Eva Kolstad:
Historie
Den liberale feminismen er nært knyttet til den politiske liberalismen fra 17- og 1800-tallet, og kan idéhistorisk spores tilbake til tidlige tenkere som Olympe de Gouges, Mary Wollstonecraft og John Stuart Mill. Wollstonecrafts bok Et forsvar for kvinnens rettigheter (1792) fikk stor innflytelse. Som en organisert bevegelse og klart artikulert tankeretning oppstod den liberale feminismen som «den første bølgen» av feminisme, på norsk opprinnelig kalt kvinnesak, fra de siste tiårene av 1800-tallet. De mest innflytelsesrike tidlige liberale feministene var de amerikanske kvinnesaksforkjemperne Elizabeth Cady Stanton og Susan B. Anthony, som i stor grad startet den moderne bevegelsen for kvinners stemmerett. Bevegelsen Stanton og Anthony startet fikk stor innflytelse ikke bare i USA, men i hele den vestlige verden.
Målet for liberal feminisme har alltid først og fremst vært politisk og rettslig likestilling av kvinner og menn innenfor rammen av det liberale demokratiet, med fokus på kvinner som likeverdige borgere i liberale stater. Blant hovedsakene liberale feminister har arbeidet for er kvinners stemmerett, rett til utdanning og rett til arbeid. Den liberale feministiske retningen har lagt vekt på å bygge brede allianser og konsensus om feministiske saker, og likestillingsorienterte menn har vært viktige deltagere i bevegelsen i hele den liberale feminismens historie.
Liberal feminisme var historisk assosiert med de liberale partiene på 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet, som opprinnelig var de store partiene på venstresiden i politikken; begrepet «liberal» forstås derfor svært bredt og delvis med andre og langt bredere konnotasjoner enn begrepet er brukt i enkelte land i moderne tid. Begrepet «liberal» i denne sammenhengen innebærer ikke noen generell forankring på høyresiden (i mange land, eksempelvis USA, er begrepet fortsatt oftest assosiert med venstresiden), og liberale feminister har i stor grad vært plassert fra sentrum-venstre til sentrum-høyre i politikken; begrepet er mer beslektet med bruken av «liberal»-begrepet i f.eks. liberalt demokrati enn partipolitisk bruk av uttrykket i det 21. århundre, og kan forstås som feminisme innenfor rammen av det liberale, borgerlige demokratiet og tradisjonelle liberale verdier.
I Norge var Norsk Kvinnesaksforening (NKF) den dominerende organisasjonen innen den liberale kvinnesakstradisjonen og hadde lenge tette bånd til partiet Venstre, den gang partiet var Norges klart største parti; NKF og Venstre ble grunnlagt samme år, og året etter fikk Venstre 63,4 % av stemmene; Venstre var da et av bare to partier i Norge (ved siden av Høyre) og favnet hele den parlamentariske venstresiden.
I tråd med splittelsen av arbeiderbevegelsen tidlig på 1900-tallet utviklet en annen gren av denne seg til marxistisk og sosialistisk feminisme. Fra 1960-årene ble de to daværende hovedretningene utfordret av en bred «andre bølge» av feminisme. Den andre bølgen var sammensatt og omfattet også feminister i en liberal tradisjon som ønsket en mer aksjonistisk arbeidsmåte, samtidig som den gav støtet til en tredje hovedretning, radikalfeminisme, som avviste den liberale feminismens mål om likestilling som grunnleggende mål og i stedet gikk inn for en radikal omveltning av samfunnets kjønnsorden og vektla kamp mot «patriarkatet». Andrebølgefeminister omtalte ofte den tradisjonelle kvinnesaksbevegelsen som «den gamle feminismen», og radikalfeminister mener at den liberale feminismen ikke går langt nok. På den radikale venstresiden ble kvinnesaksbevegelsen oppfattet som en del av det bestående borgerlige samfunnet. En studiebok utgitt av AKPs kvinneutvalg uttalte at «kvinnesaksbevegelsen har hele tida gått hånd i hånd med den borgerlig-liberale bevegelsen forøvrig, og den har gjennomgått akkurat den samme utviklinga fra progressiv kamp til reaksjon […] I Norge organiserte de progressive feministene seg i 1884 i Norsk Kvinnesaksforening. Foreningen vokste fram i nær kontakt med, og som en del av, hele den borgerlig-nasjonale og borgerlig-liberale venstrebevegelsen.» Feministiske retninger som oppstod før 1990-årene kan som ofte deles i en liberal, en sosialistisk og en radikal tradisjon. Fra 1990-årene har det oppstått mange flere feministiske retninger, sammenfattet under paraplybegrepet «den tredje bølgen», som i ulik grad forholder seg til de tre tradisjonelle hovedretningene.
Som følge av fokuset på politisk og rettslig reform har liberale feminister tradisjonelt i stor grad fokusert på lobbyvirksomhet overfor myndigheter og politikere, ofte innen et bredt spekter av temaer. Et typisk eksempel er NKFs vedtekter fra 1936 som beskrev foreningens arbeidsform som «innflytelse på lovgivningen, og samarbeid med myndighetene». Denne saksorienterte arbeidsformen, beskrevet av høyesterettsdommer og NKF-leder Karin M. Bruzelius som «et realistisk, nøkternt syn på praktisk kvinnesak», står i kontrast til mer aksjonistiske retninger som oppstod under «den andre bølgen». Gjennom 1970-årene holdt NKF fast på sin liberale feminisme og opplevde å bli forbigått av nye radikale organisasjoner i antall medlemmer, men samtidig fikk NKF stort gjennomslag i offisiell politikk og sentrale NKF-medlemmer fikk forme det statlige likestillingsapparatet, anført av tidligere NKF-leder Eva Kolstad som ble det første likestillingsombudet; i 1980-årene opplevde NKF økt oppslutning, mens mange av de nye radikale organisasjonene fra 1970-årene hadde blitt nedlagt. Cathrine Holst, som selv definerer seg som liberal feminist, utgav i 2009 boken Hva er feminisme som argumenterer for at den liberale feministiske tradisjonen har kjempet frem likestillingen slik den kjennes særlig fra vestlige land i dag.
I tråd med det liberale utgangspunktet støtter liberal feminisme parlamentarisk demokrati, rettsstat, menneskerettigheter og minoritetsvern. I synet på minoriteters rettigheter har den liberale feminismen alltid vært på linje med det som i samtiden ble regnet som relativt progressive synspunkter innenfor majoritetssamfunnet. Fra slutten av 1900-tallet har den liberale feminismen blitt mer interseksjonell og vektlagt minoritetsvern bl.a. for seksuelle minoriteter og kjønnsminoriteter som en integrert del av feminismen.
Den liberale feminismen omfatter flere ulike tankeretninger, og har blant annet i de nordiske landene vært nært knyttet til begrepet statsfeminisme.
Susan Wendell skriver at «liberal feminisme er en historisk tradisjon som vokste ut av liberalismen, som man kan se veldig tydelig hos feminister som Mary Wollstonecraft og John Stuart Mill, men feminister som bygget på prinsipper fra den tradisjonen, har utviklet analyser og mål som går langt videre enn 17- og 1800-tallets liberale feminister, og mange feminister som har mål og strategier identifisert som liberal feminisme [...] avviser viktige deler av liberalismen» i moderne partiideologisk sammenheng. Det kan derfor ikke settes likhetstegn mellom liberal feminisme og partier som erklærer seg som liberale i moderne tid. Helga Hernes skriver i en anmeldelse av Cathrine Holsts bok Hva er feminisme at «liberal feminisme er jo i seg selv ofte kritisk til tradisjonelt liberalistisk tankegods».
Catherine Rottenberg skriver at den klassiske liberale feminismens begrunnelse var «å fremme en immanent kritikk av liberalismen, for å avsløre kjønnet eksklusjon innenfor det liberale demokratiets idé om universell likhet, særlig med tanke på det rettslige domenet, tilgangen til institusjoner og full innlemmelse av kvinner i den offentlige sfæren». Rottenberg skriver at den moderne nyliberale feminismen derimot «synes å være helt synkronisert med den nyliberale ordenen slik den utvikler seg».
Gerd von der Lippe beskrev liberal feminisme som den dominerende idéretningen i Norge og knyttet liberal feminisme til norsk offisiell likestillingspolitikk.
Kjønns- og seksualitetsmangfold
Den liberale feminismen eller kvinnesaksbevegelsen er en progressiv, likestillings- og menneskerettsorientert politisk tradisjon, som ser på et likestilt samfunn som feminismens overordnede mål, og har fra slutten av 1900-tallet blitt påvirket av interseksjonell teori i tråd med at dette har blitt det dominerende perspektivet både i akademisk feminisme og i offisiell likestillingspolitikk i den vestlige verden og i FN-systemet.
I tråd med dette anser liberale feministiske organisasjoner idag LHBT+-rettigheter som en integrert del av kvinnesak/feminisme. Dette gjelder f.eks. den tradisjonelt dominerende organisasjonen innen den progressive, borgerlig-liberale kvinnesaksbevegelsen internasjonalt, International Alliance of Women (IAW), og dens medlemsorganisasjoner, herunder Norsk Kvinnesaksforening, Dansk Kvindesamfund, Kvenréttindafélag Íslands og Deutscher Frauenring. I forbindelse med kvinnekommisjonsmøtet i FN (CSW) i 2021 arrangerte IAW og Kvenréttindafélag Íslands et forum om hvordan kvinnesaksbevegelsen kan motvirke «transfiendtlige stemmer [som] truer feministisk solidaritet». Kvenréttindafélag Íslands har uttalt at foreningen arbeider for «kvinners rettigheter og likestilling av alle kjønn i alle deler av samfunnet» og «for alle kvinner – feminisme uten transkvinner er ikke feminisme». Dansk Kvindesamfund har ​uttalt at foreningen tar homofobi og transfobi svært alvorlig og at «vi støtter op om alle initiativer der fremmer homo- og transkønnedes rettigheder (...) vi ser LGBTQA som nære allierede i kampen mod ulighed og vi kæmper sammen for et samfund, hvor køn og seksualitet ikke på nogen måde skal kunne begrænse et individ».
Alle de store kvinnesaksorganisasjonene i USA, herunder USAs to største feministorganisasjoner National Organization for Women (NOW) og League of Women Voters (LWV), som begge har vært viktige forbilder for bl.a. NKF, har også LHBT+-rettigheter som en av sine kjernesaker. NOW har uttalt at kampen mot transfobi er en viktig feministisk sak og at «transkvinner er kvinner, transjenter er jenter». I Irland stod National Women's Council of Ireland bak en uttalelse mot transfobi, som fremhevet at alle transfober er alliert med høyreekstreme krefter.
UN Women har også LGBTIQ+-rettigheter som en av sine kjerneoppgaver.
Libertariansk feminisme
Liberal feminisme i historisk forstand, forstått som en svært bred, historisk innflytelsesrik hovedretning i feminismen med en politisk spennvidde som typisk strekker seg fra sentrum-venstre til sentrum-høyre og som oppstod på 1800-tallet, er ikke det samme som libertariansk feminisme eller individualistisk feminisme, som er små, moderne teoretiske retninger som oppstod i 1970-årene og som legger hovedvekten på kvinners evne til å oppnå likestilling gjennom egne handlinger og valg, som er assosiert med høyresiden og som ofte har et relativt snevert fokus særlig på prostitusjonsdebatten. Liberale feminister legger også vekt på samfunnets ansvar for å fremme likestilling gjennom f.eks. politiske, rettslige eller sosiale mekanismer, og mener kvinners egne valg og handlinger ikke alltid er nok; i motsetning til den tradisjonelle liberale feminismen ønsker libertarianske feminister gjerne å overlate spørsmål om likestilling helt til enkeltindivider. Mens libertarianske feminister særlig har markert seg i prostitusjonsdebatten som motstandere av offentlige tiltak mot prostitusjon, er den liberale feminismen i all hovedsak motstandere av prostitusjon og tilhengere av ulike offentlige tiltak mot det; Alan Soble skriver at «moderne liberale feminister er mot prostitusjon og pornografi først og fremst fordi mye av det involverer tvang og valg som ikke er autonome». Den dominerende norske kvinnesaksorganisasjonen i den liberale tradisjonen, NKF, støtter for eksempel sexkjøpsloven. I motsetning til libertarianske feminister støtter liberale feminister gjerne sosiale tiltak for å redusere materiell ulikhet, innenfor en liberaldemokratisk ramme. Generelt er liberale feminister tilhengere av bruk av lover og andre former for statlig regulering for å fremme likestilling, mens libertarianske feminister gjerne er motstandere av dette.
Symboler
Solsikken og fargen gul/gull ble utbredte symboler på den liberale kvinnesaksbevegelsen fra 1860-årene, først i USA og siden også i Norge og flere andre land. Etter initiativ fra Gina Krog tok Norsk Kvinnesaksforening i 1894 solsikken som symbol, inspirert av de amerikanske liberale feministene Elizabeth Cady Stanton og Susan B. Anthony og organisasjonen de startet, da kalt National American Woman Suffrage Association (siden videreført som League of Women Voters).
Ulf Andersson
Ulf Andersson (født 27. juni 1951 i Västerås) er en svensk stormester i sjakk. Andersson ble internasjonal mester (IM) i 1970 og stormester i 1972. Han regnes som Sveriges beste sjakkspiller gjennom tidene. I 1983 var han rangert som nummer 4 i verden med en rating på 2640.
Andersson er kjent som en solid spiller som ofte spiller remis og sjelden taper. I 1980- og 90-årene var han en av toppspillerne med høyest remisprosent. Han spiller helst posisjonelt, og vinner ofte partiene i sluttspillet etter mange timers tålmodig spill.
Javier Neves
Javier Neves Mujica (født 1953 i Lima i Peru, død 11. februar 2021 i Lima) var en peruansk politiker.
Han var minister for arbeid og for fremme av miljøet fra 2004 til 2005 i Alejandro Toledos regjering.
Nikolas Jacobsson Finkenow​
Nikolaus Jacobsson Finkenow (død 1386), også kalt Nicolaus Rusare, var dansk geistlig i senmiddelalderen. Han var erkebiskop av Nidaros fra 1382 til 1386.
Antagelig ville dronning Margrete ha lojale personer, ofte personer med bakgrunn i det danske kongelige kanselli, i bispestillingene, og hennes innflytelse kan ha ført til at Nikolaus ble utnevnt til erkebiskop. I perioden 1372 til 1381 var han kannik i Roskilde og Århus. I 1381 skrev han seg inn ved Karlsuniversitetet i Praha.
Det er få skriftlige kilder om Nikolaus som erkebiskop, men blant annet sier de islandske annaler at han ikke utførte sin biskopelige tjeneste og ikke betalte avgiftene til paven.
Nikolaus forlot Nidaros og reiste til Danmark i 1386. Høsten samme år døde han.
Helikopterulykken i Alta
Helikopterulykken i Alta fant sted 31. august 2019, litt etter klokken 17 lokal tid. Et Airbus H125 (tidligere kalt Airbus Helicopters AS 350 B3) leid og operert av Helitrans med kjennetegnet LN-OFU styrtet i fjellområdet Skoddevarre nær Kvenvik i Alta kommune. Helikopteret tilbød korte sightseeing-turer i forbindelse med festivalen Høstsprell. Statens havarikommisjon konkluderte i 2022 med at ulykken skyldtes servo transparency.
Alexandre Desplat
Alexandre Desplat (født 23. august 1961) er en fransk filmkomponist. Desplat har blitt nominert til Oscar for beste originalmusikk fire ganger, for filmene The Queen (2006), Den fantastiske historien om Benjamin Button (2008), Den fantastiske Mikkel Rev (2009), og Kongens tale (2010). Han har vunnet en Golden Globe for musikken til Kjærlighetens slør (2006). Desplat komponerte også musikken i The Shape of Water (2017).
Helikopterulykken i Alta
Helikopteret og personene om bord
Én person ble fraktet til Universitetssykehuset Nord-Norge i Tromsø i kritisk tilstand men døde senere av skadene. Fire personer ble funnet omkommet ved ulykkestedet og én person var lenge savnet etter ulykken. Den savnede personen ble senere funnet omkommet i vraket.
Alle de seks personene ombord omkom i ulykken. De fem passasjerene var mellom 19 og 22 år og var fra Alta-området. Piloten var en 27 år gammel svensk statsborger.
Alexandre Desplat
Han har komponert for over 100 filmer både i Frankrike og i Hollywood, siden debuten med Ki lo sa? (1985). I tillegg til filmmusikk, har han også skrevet sanger som er brukt i filmene hans. Han har også komponert musikk for Comédie-Française.
Helikopterulykken i Alta
Helikopteret og personene om bord
Helikopteret var nytt og hadde like før gjennomgått inspeksjon uten funn av feil. Eier av helikopteret var selskapet Skjolden Cruisekai.
Alexandre Desplat
I 2011 vant Desplat en BAFTA for musikken til Kongens tale (2010).
Helikopterulykken i Alta
Tidslinje
Politiet har laget en tidslinje med hjelp fra vitneavhør, informasjon fra hovedredningssentralen, logg fra Helitrans og elektroniske spor :