cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glassvingesikader
Utseende
Hunner utskiller et voks lignende stoff på bakkroppen.
Levevis
Nymfene lever i jorden og suger saft av planterøtter. De voksne lever over jorden, på og av planter, hovedsakelig trær. Noen er spesialiserte på ett planteslag, mens andre kan leve på flere.
Fossiler
Cixiidae er en gammel gruppe, og fossiler er kjent tilbake til jura-tiden.
Skadedyr
Phytoplasma er vanlige parasittene i noen arter, disse har økonomisk betydning som skadedyr på enkelte frukt, sukkerbete og liljer.
Systematisk inndeling
Det er beskrevet rundt 150 slekter og nær 2000 arter, men det er sannsynlig at det kan finnes dobbelt så mange arter. I Europa er det funnet nær 150 arter, i Norge bare seks.
Macrinus
Macrinus (latin: Marcus Opellius Severus Macrinus Augustus; født ca. 165, død juni 218) var romersk keiser fra 217 til 218. Hans opphav var i den romerske Mauretania i Nord-Afrika, og med punisk (kartagisk) etnisitet. Som et medlem av samfunnsklassen equites var han den første keiser som ikke kom fra senatorklassen. Han var også den første som aldri satte foten i Roma som keiser.
Han var prefekt for pretorianergarden og sørget for at keiser Caracalla ble myrdet under tilbaketoget fra Partia i 217 og lot seg selv bli utropt som ny keiser. Macrinus’ 14 måneder tid ble kun et kortvarig mellomspill, han ble beseiret i et slag ved Antiokia i 218, ble fanget under flukten og deretter henrettet.
Bakgrunn
Macrinus ble født i den nordafrikanske havnebyen Cæsarea (dagens by Cherchell i Algerie) i den romerske provinsen Mauretania Cæsariensis. Det er to framstillinger om hans opphav. Den ene forteller at han kom fra en fattig familie, og som ung mann levde han som jeger og selv som gladiator. Den versjonen, og antagelig den mest sannsynlige, oppgir at han kom fra en familie som tilhørte samfunnsklassen equites (rangen under senatorene i innflytelse) og studerte juss. Han fikk en utdannelse som gjorde det mulig å komme seg inn i den romerske politiske samfunnsklasse. I årenes løp fikk han et omdømme som en dyktig sakfører, og under keiser Septimius Severus ble han en betydningsfull byråkrat. Han var kortvarig ansvarlig for vedlikeholdet av hovedveien Via Flaminia (praefectus vehiculorum per Flaminiam), og kan ha blitt gift (om ikke tidligere) til en kvinne vi ikke kjenner navnet på som var datteren av Haius Diadumenianus, tidligere prokurator av Mauretiania. Historia Augusta navngir henne som Nonia Celsa. Han fikk en sønn ved navn Diadumenianus.
Da Septimius Severus døde i februar 211 valgte hans sønner og etterfølgere Caracalla og Geta afrikaneren Macrinus til å håndtere finansene til den keiserlige familie (procurator rei privatae). Han ble da en av de aller viktigste myndighetspersonene ved hoffet og må ha hatt kunnskap om alt som skjedde i det keiserlige hoffet, inkludert detaljene om Caracallas blodige drap på Geta i desember 211. Caracalla utpekte ham deretter til prefekt for pretorianergarden, som han delte med den erfarne og aldrende hærføreren Oclatinius Adventus. Det var den høyeste posisjon en ikke-senator kunne bli forfremmet. Det er ikke kjent om denne forfremmelsen var en belønning for taktisk taushet. Det er mulig at Macrinus var blant de som støttet Constitutio Antoniniana som ga full romersk borgerskap til alle menn født frie i Romerriket. Som pretorisk prefekt kommanderte han Legio II Parthica som var stasjonert i Alba i nærheten av Roma som strategisk reserve. Det er mulig at han fulgte Caracalla til de germanske provinsene ved Rhinen hvor keiseren beseiret alamannerne i september 213.
Macrinus fulgte keiseren på hans militære kampanje mot partierne i Asia, og i 217 da krigføringen fortsatt foregikk, fikk han status som konsul, det vil si konsul uten kontor, ornamenta consularia. Han var også et medlem av consilium principis (keiserens rådgivende styre).
Macrinus er beskrevet som en streng mann. Som advokat var han samvittighetsfull og grundig, om enn ingen stor ekspert. Som prefekt hadde han god bedømmelse når han måtte handle, men i det private var etter sigende særdeles streng og jevnlig pisket sine tjenere for det minste feiltak.
Plakat
En plakat er et oppslag, oftest med informasjon eller reklame. Plakaten skal vekke oppmerksomhet og kunne sees tydelig på avstand. Den er derfor visuelt gjennomarbeidet med enkle former og sterke farger. Plakaten kan enten være tegnet eller malt eller trykt i flere eksemplarer.
Ordet plakat kommer av det nederlandske «plakkaat» som henger sammen med «placken», dvs. klebe eller klistre (tilsvarer det franske «placard»). Opprinnelig betegnet plakat en bekjentgjøring av kongelige forordninger, lover og påbud. En mindre versjon av plakaten, gjerne utgitt som midtside i blader som Okej og Bravo, kalles ofte poster etter det engelske ordet for plakat. Plakater kan også pynte vegger. Plakater som dukker opp i magasiner er veldig populært brukt hos tenåringer.
Macrinus
Drapet på Caracalla
Macrinus var en del av staben til Caracalla i krigen mot Partia. Det samme var andre medlemmer av pretorianergarden. I april dro keiseren på besøk til et tempel for Luna i nærheten av stedet for slaget ved Carrhae i 53. Han var fulgt av sine personlige livvakter, inkludert Macrinus. Antagelig den 8. april skal Caracalla ha stoppet på veien til tempelet for å slå lens. Mens han sto der kom en av livvaktene bak ham, en Julius Martialis, og stakk ham ned. Macrinus reiste tilbake til leiren med keiserens lik og en død vakt, og hevdet at han allerede hadde drept morderen. Caracallas aske ble sendt til Roma og nedlagt ved Hadrians mausoleum.
Caracalla hadde dødd uten en sønn og det var ingen opplagt arving. Oclatinius Adventus, Macrinus' kollega som pretoriansk prefekt, ble tilbudt purpurkappen, men han avslo med at han var for gammel for en slik posisjon. Den 11. april, tre dager etter Caracallas død, ble Macrinus tilbudt tronen, eller han benyttet sin autoritet som prefekt til å utropte seg som keiser og sin sønn Diadumenianus som cæsar og etterfølger. Han tok også navnet Antoninus for således å knytte seg til de relativt stabile styrene til «de gode keiserne» under det antoninske dynasti. Den nye keiseren sikret også at hans tidligere kollega Adventus ble fjernet ved å sende ham tilbake til Roma som urban prefekt. I henhold til Herodianus’ romerske historie var det romerske senatet opprømt, «… det jublende senatet stemte Macrinus alle keiserlige æresbevisninger, imidlertid var faktum at de jublet ikke så mye for Macrinus’ etterfølgelse som deres egen frelse fra Caracalla. Hver eneste mann … følte at han hadde unnsluppet et sverd hengende over hodet.»
Fjorten måneder som keiser
Til tross for hans samfunnsklasse ble Macrinus ble bekreftet som keiser av senatet. Det kan ha vært hans omdømme som advokat og hans ærbødige behandling av senatorklassen. Han fant det nødvendig å erstatte flere provinsguvernør med nye av eget valg. Caracallas mor Julia Domna ble etterlatt i fred, men da hun begynte å konspirere med militæret beordret han henne å forlate Antiokia. Da hun led av langt framskreden brystkreft, i henhold til Dio Cassius som kjente Macrinus og andre involverte personlig, valgte hun isteden å sulte seg selv til døde.
I de påtrengende sakene i utenrikspolitikken viste Macrinus en tendens til å velge forsoning for å unngå militær konflikt. Han unngikk vanskeligheter i provinsen Dacia ved å tilbakelevere de gisler som Caracalla hadde holdt, og han avsluttet vanskelighetene i oldtidens kongedømme Armenia ved å gi landets trone til Tiridates, hvis far også hadde vært fange under Caracalla. Mindre overkommelig var vanskelighetene i Mesopotamia. Han sendte sendebud med tilbud om forsoning til det partiske herskeren Artabanes III, men Artabanes oppfattet romersk svakhet og samlet hæren for å hevne tapene fra krigen året i forveien. Macrinus håpet i det lengste å unngå kamp, men krigen brøt ut mellom de to hærene da begge sider hadde slått leir ved Nisibis i løpet av sommeren 217. Romerne ble nedkjempet, og Macrinus ble tvunget til å betale den enorme erstatningen på 200 millioner sesterces i utbytte for fred.
Muligens på grunn av de kommende utbetalingene han hadde forpliktet seg til styrket han den romerske valutaen ved øke andelen av sølv i denarius fra 51,5 % til 58 %; den faktiske sølvvekten økte fra 1,66 gram til 1,82 gram. Mens han fortsatt hadde en viss popularitet ble det reist monumenter for ære keiseren, inkludert det storslåtte kapitoltempelet med fire søyler i fronten som ble bygget i 217 i Volubilis i dagens Marokko.
Misnøyen i hæren økte. Herodianus skrev at «...omstendighetene økte deres irritasjon, fortsatt bodde de i telt og tidvis hadde mangle på forsyninger i et utenlandsk land, selv om en form for fred eksisterte, lengtet de tilbake til deres faste stasjoner. Da de så Macrinus’ luksus og slapphet, gjorde de opprør og snakket bittert om ham, ba om selv den minste unnskyldning for å kvitte seg med denne forargelse...» Han hadde i tillegg fjernet en del privilegier som de hadde hatt under Caracalla og innført et betalingssystem som ga rekrutter mindre enn veteraner.
Død
Mange sørget fortsatt over Julia Domnas død og misnøyen ble også delt av de gjenværende medlemmene av det severanske dynasti, ledet av Julia Maesa som var Caracallas tante og hennes to døtre Julia Soaemias og Julia Mamaea. Etter å ha blitt forvist fra keiserens hoff og beordret å reise hjem av Macrinus, hadde de severanske kvinnene konspirert fra deres hjem i nærheten av Emesa i Syria. De aktet å få plassert en ny severanske keiser. Julia Maesa grep anledningen til å framstille en ung, fjorten år gammel gutt ved navn Varius Avitus Bassianus, sønn av Julia Soaemias og hennes barnebarn, som den rettmessige arvingen til den keiserlige tronen. De benyttet deres nedarvede innflytelse over syrisk-romerske kulten til solguden Elagabalus (latinisert form av El-Gabal) til å hevde at Julia Soaemias’ sønn var «valgt av gud» som den rettmessige etterfølger, og derfor hadde tatt navnet Heliogabalus. Gutten hadde også fungert som prest for solkulten. Det ble også spredt et rykte at han var den illegitime sønnen av Caracalla, og for ytterligere forsterke hans krav på tronen framfor en oppkomling fra Mauretania, ble hans navn knyttet til de tidligere gode keiserne Marcus Aurelius og Antoninus Pius.
Plakat
Plakatkunst
Plakater har også vært brukt i politisk propaganda, f.eks. under verdenskrigene og i kommunistiske land. I Norge er særlig Harald Damsleths naziplakater kjent. Flere land har en sterk plakattradisjon, for eksempel Polen, der plakatmotivene ofte har vært surrealistiske, og Japan, der plakatene er preget av grafisk klarhet, jevne flater og reine linjer. Plakatkunsten i dag sees særlig i form av reklameboards og filmplakater selv om disse ofte er kunstnerisk lite spennende.
Macrinus
Død
Soldatene ved Emesa aksepterte gutten som ny keiser og andre soldater var også raske til å bli med på opprøret. Macrinus forsøkte å knuse opprøret så raskt som mulig ved å sende sin pretorianske prefekt Ulpius Julianus med stor kavaleristyrke mot dem, men kavaleristene drepte ganske enkelt sin hærfører og gikk over til opprørerne. Julia Maesa betalte penger til den store garnisonen ved Raphanaea, midtveis mellom Antiokia og Damaskus, og den 16. mai endret Legion III Gallica sin lojalitet fra «tronraneren» til gutten Bassianus.
Plakat
Plakatkunst
Plakatkunsten har ellers mye til felles med bokomslag, bladforsider og annonser. I likhet med plakatene skal disse fange publikums oppmerksomhet og formidle et budskap på kort tid. Den effektive plakaten bør derfor være tydelig og lettfattelig, men også ha et særpreg og skille seg ut i mengden.
Macrinus
Død
Macrinus utropte sin ni år gamle sønn Diadumenianus som medkeiser (augustus), muligens for å sikre stabilitet eller for å sikre sønnen legitimitet dersom han selv ble drept. Samtidig opphevet han tidligere ordre om reduksjoner av soldatenes lønninger og delte ut store bonuser til soldatene for å vinne deres lojalitet. Det var forgjeves. Stadig flere deserterte og det var mytteri i hans egen leir. Til sist ble han tvunget til å trekke seg tilbake til Antiokia. En opprørsstyrke marsjerte mot byen og møtte de soldatene som fortsatt var lojale mot Macrinus den 8. juni 218. Med store mengder soldater som deserterte ble Macrinus solid beseiret. Diadumenianus flyktet mot Eufrat og søkte antagelig beskyttelse ved det partiske hoffet, men ble tatt til fange ved Zeugma (i dagens tyrkiske provins Gaziantep) og øyeblikkelig drept, han «fikk ingenting ut av sin keiserlige makt, annet enn sin død i hendene på soldatene», slik forfatteren av Historia Augusta oppsummerte. Macrinus selv rømte fra slagmarken. I forkledning etter å ha skåret av seg håret og skjegget forsøkte han å flykte til Roma i håp om skaffe seg støtte fra senatet og folket, men han ble grepet i Khalkedon i Bitynia av Aurelius Celsus og tatt med til Kappadokia hvor Marcianus Taurus lot ham halshogge. Da senatet fikk høre om hans død beordret de ham damnatio memoriæ.
Plakat
Plakatkunst
En egen del av plakatkunsten er plakater for populærmusikalske konserter. Etter hvert har dette blitt en anerkjent subgenre av populærkunst.
Macrinus
Død
Samtiden tenderte til å framstille Macrinus som en fryktdrevet oppkomling som klarte å bli keiser, men som ikke hadde lederegenskapene som posisjonen krevde. Han var en dyktig administrator, men manglet de aristokratiske forbindelsene og den personlige dristigheten som kunne ha gitt ham legitimitet. Hans korte styre representerte et kort mellomspill med partisk suksess som viste seg å være det siste tiåret til det en gang så mektige partiske riket.
Plakat
Plakatkunst
Det visuelle uttrykket har bakgrunn i ordinære reklameplakater. Det har blitt utviklet en særegen stil med konsertplakater for country- og rockartister i 1950-årene og 1960-årene. Denne stilen har blitt utviklet videre fram mot vår tid.
Macrinus
Død
Isteden begynte keisertiden til Bassianus. Som Macrinus var han ikke en senator, men i det minste tilhørte han et keiserlig dynasti. Snart kom romerne til angre bittert på at de hadde gjort ham keiser da den unge mannen innførte uvant religiøs praksis i Roma. Han er best kjent under sin gudenavn: Heliogabalus.
Plakat
Plakatkunst
Etter hvert har plakatkunst blitt et populært samlerobjekt, ettersom flesteparten av plakatene er silketrykt i små opplag, signert og nummerert av kunstneren selv.
Blant kjente navn innen moderne plakatkunst er Frank Kozik, Art Chantry, Match Showprint, Coop, Firehouse samt Tara McPherson.
Den største plakatkunstmessen i verden, Flatstock, blir avholdt to ganger årlig i USA. I september 2008 ble den arrangert også for første gang i Hamburg.
Wollweber-gruppen
Wollweber-gruppen var en kommunistisk sabotasjeorganisasjon som skulle sabotere fascistisk og polsk skipsfart i Skandinavia og Nord-Europa. Organisasjonen ble grunnlagt og ledet av tyskeren Ernst Wollweber, og styrt av den sovjetiske sikkerhetstjenesten NKVD. Offisielt var navnet Organisasjonen mot fascismen og til forsvar for Sovjetunionen.
Organisasjonen bygde opp sabotasjegrupper i flere nordeuropeiske havnebyer. Medlemmene var først og fremst kommunistiske sjøfolk og havnearbeidere. I Norge hadde den grupper i Oslo, Bergen og Narvik, disse gruppene utførte 23 kjente sabotasjeaksjoner mot tyske skip i 1937–38. Under den tysk-sovjetiske ikke-angrepspakten i perioden 1939-41 utførte organisasjonen aksjoner bak de finske linjene.
Wollweber-gruppene ble revet opp i de fleste land i 1940, Ernst Wollweber måtte flykte til Sverige, og ble arrestert der. Martin Rasmussen Hjelmen ble arrestert i Sverige, utlevert til Gestapo i Norge, og senere henrettet i Tyskland i 1944. I Oslo fortsatte organisasjonen under ledelse av sjømannen Asbjørn Sunde, og under hans dekknavn «Osvald» fortsatte organisasjonen og ble den dominerende sabotasjeorganisasjon i Norge i perioden 1941—44, med 39 utførte sabotasjehandlinger mot den tyske okkupasjonen.
Wollweber-gruppen
Fritz Karl «Ernst» Wollweber var en fremstående tysk kommunist. Han var en av lederne i sjømannsopprøret i Kiel som førte til slutten av den første verdenskrig. Etter krigen steg han i det kommunistiske hierarkiet og ble i 1931 leder av den tyske avdelingen av det kommunistkontrollerte internasjonale sjømannsforbundet – ISH.
I 1935 var det klart hva som var i ferd med å skje i Tyskland. Likevel så de europeiske landene på kommunistene som en større fare enn nazistene, og førte en ettergivelsespolitikk mot Tyskland, mens Sovjetunionen ble isolert. På Kominterns 7. kongress ble arbeidet gjennom fagopposisjonen (kommunistiske fagforeninger) oppgitt, og et mer aktivt arbeide mot fascismen gjennom folkefront-politikken ble lansert.
I november 1935 ble Wollweber kalt inn til Moskva og fikk i oppgave å danne en «kamporganisasjon» mot Tyskland. Den viktigste oppgaven skulle være å hemme fascistenes skipsfart, gjennom sabotasjeaksjoner. Hovedkvarteret til organisasjonen ble lagt til Oslo. Her treffer Wollweber sjømannen Martin Hjelmen, som får ansvaret for det «nord-atlantiske området».
Den første kjente vellykkede sabotasjeaksjonen skjedde i september 1937, og fram til årsskiftet 1938/39 utførte organisasjonen over 30 aksjoner. I samarbeid med Gestapo hadde europeisk politi klart å rulle opp gruppene i København, Antwerpen og Rotterdam, men organisasjonen var intakt. Likevel stopper sabotasjeaktiviteten opp. En av grunnene til stoppen kan ha vært at organisasjonen trengte tid til å utvikle mer effektive miner. I november 1938 startet utrenskningene i NKVD, og de fleste av Wollwebers kontakter ble «fjernet». Senere ble organisasjonen satt under sterkt press fra politiet, og Sovjet startet en omlegging av sin politikk mot Tyskland som resulterte i en ikkeangrepspakt mellom landene i august 1939.
Martin Hjelmen ble arrestert i Sverige i februar 1940. Etter den tyske invasjonen i Norge rømte Wollweber til Sverige, hvor han ble arrestert, og organisasjonen ble i praksis oppløst i de fleste land. Unntaket var Norge, hvor Asbjørn Sunde fortsatte det som skulle bli den mest aktive sabotasjeorganisasjonen på norsk jord.
Osvald-gruppen
I Oslo satt Asbjørn Sunde med en intakt organisasjon, men uten sentrale personer i ledelsen og uten kontakt med Moskva eller økonomiske midler. Det var i krigens første fase ikke aktuelt å samarbeide med Norges Kommunistiske Parti. NKP var preget av at okkupasjonsmakten hadde en ikkeangrepspakt med Sovjet, og gjorde det første krigsåret lite eller ingen ting for å reise kamp mot okkupantene. NKPs illusjoner om mulighetene under tyskerne ble brutt 16. august 1940 da Gestapo slo til mot partiet, arresterte lederne og beslagla papirer, blant annet medlems- og abonnentarkiver, slik at tyskerne fikk en god oversikt over partiorganisasjonen. Aksjonen mot kommunistpartiet hadde liten innvirkning på Wollweber-gruppen eller Osvald-gruppen som den senere skulle bli kalt, etter et av Sundes dekknavn, «Osvald».
I mellomtiden hadde Sunde holdt organisasjonen ved like og gjort klar lagre med sprengstoff rundt om i landet. 20. juli 1941 fortok de den første jernbanesabotasjen, og det var starten på en serie av aksjoner. Gruppens «aktive motstandslinje» sto da i opposisjon til NKPs linje, til Milorg og andre deler av Hjemmefronten som ønsket en mer passiv motstand. Men gruppen var ikke uten støtte. London-regjeringen ga økonomiske bidrag via «vestkant-organisasjonen» 2A, og gruppen utførte en del oppdrag for Milorg og Politigruppa, bl.a. likvidasjoner, og Osvald-gruppen hadde et nært samarbeide med politigruppe 2AP som ga verdifull informasjon om tyskernes planer, agenter osv.
Vinteren 1942 startet NKP oppbygging av militære grupper, den såkalte «Nasjonalgarden». Samtidig hadde Sunde møter med kommunistpartiets leder Peder Furubotn. Arbeidet med Nasjonalgarden mislykkes, og den blir innlemmet i Milorg-systemet. Kontakten mellom Furubotn og Sunde fortsetter imidlertid. Sunde etablerte et opplæringssenter for sabotører i Rukkedalen og rekrutterer et nettverk av sabotører i området Torpo-Gol og Rukke-Nesbyen, ned Hallingdal og derfra til Oslo og Bergen. I september 1942 avtalte Sunde at han skulle holde vaktmannskap til kommunistpartiets sentralforlegning i Hemsedal mot å få praktisk og finansiell støtte. Sunde ble NKPs militære leder, og med partiet i ryggen ble organisasjonen mer slagkraftig.
I slutten av oktober 1942 angrep Gestapo NKP-forlegningen i Hemsedal, men Sunde hadde fått varsel fra Politigruppen og partiledelsen klarte å flykte, men etterlot seg en del papirer.
Fram til Osvald-gruppen ble nedlagt i 1944, etter ordre fra Moskva, hadde den utført 39 kjente aksjoner i Norge. Erik Gjems-Onstad mente gruppen under Sundes ledelse gjennomførte 200 sabotasjeaksjoner.
Aksjoner
Oversikt over en del kjente aksjoner gjennomført av Wollweber- og Osvald-gruppen. Listen er ikke komplett, og forskjellige kilder kan være uenige om detaljer som datoer og lignende. Kilde for denne oversikten er Lars Borgersruds bok Nødvendig innsats – sabotørene som skapte den aktive motstanden og Arnfinn Molands bok Hjemmefrontens likvidasjoner under den tyske okkupasjonen av Norge 1940-1945.
Finland
Sovjet starter vinterkrigen ved angrep på Finland 30. november 1939. «Wollweber-gruppen» får i oppdrag å utføre sabotasjeoppdrag bak de finske linjene. Aksjonene avblåses etter fredsslutningen 12. mars 1940.
Norge
Aksjonene i Norge startet etter Tysklands angrep på Sovjetunionen 22. juni 1941 og fortsatte inntil «Osvald-gruppen» ble demoblisert høsten 1944, etter ordre fra Moskva.
Fylkesvei 2172
Fylkesvei 2172 går mellom Bryn og Nybergsund i Trysil.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 572 (Hedmark).
Bulbasaur
Bulbasaur er en fiktiv art fra Pokémon-universet av typene Grass/Poison.
Bulbasaur er den kronologisk første pokémonen i pokédexen. Sammen med Charmander og Squirtle er Bulbasaur en av tre Pokémon man kan velge ved start i Kanto regionen.
Den utvikler seg til Ivysaur ved level 16, som igjen utvikler seg til Venusaur ved level 32.
Bulbasaur har et frø på ryggen, som er fylt med næringsstoffer. Dette frøet vokser seg større ved å fange opp sollysets stråler.
Navnet Bulbasaur er et teleskopord av bulb (blomsterløk) og saur (gammelgresk ord for øgle).
Drust X av pikterne
Drest X av pikterne (skotsk-gælisk: Drust) var konge av pikterne fra før 845 og til 848, en rival av Kenneth MacAlpin (Cináed mac Ailpín) fra Dalriada. I henhold til Den piktiske krønike var han sønn av Uurad.
Myten om «MacAlpins forræderi», hvor det hevdes at Kenneth MacAlpin drepte ved forræderi den piktiske adelen og den piktiske kongen, er sistnevntes navn oppgitt som Drest, og det kan være at det var denne kongen som det var siktet til. Uansett myten, markerte Drests død slutten på det uavhengige Piktland og i maktvakuumet overtok Kenneth MacAlpin.
Reidar Engell Olsen
Reidar Engell Olsen (født 10. mai 1933) er en norsk tidligere politiker for Arbeiderpartiet.
Han var vararepresentant til Stortinget fra Telemark i periodene 1969–1973 og 1973–1977. Totalt møtte han 9 dager som offisiell representant, ifølge.
Fra 1973 til 1979, under Trygve Brattelis andre regjering og Odvar Nordlis regjering, var Engell Olsen statssekretær i Industridepartementet. Han var også både rådmann og ordfører i Tinn kommune.
Grunnkretser i Hjelmeland kommune
Grunnkretser i Hjelmeland kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Hjelmeland kommune, Rogaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Cerro Largo
Cerro Largo er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Barbara (robåt)
Barbara er en norsk geitbåt (Nordmørsbåt) bygget i 2004. Båten er omtrent 20 fot lang.
Navnet på båten kommer fra romanfiguren Barbara av Jørgen-Frantz Jacobsen fra romanen av samme navn. Med båten lyktes to nordmenn, Tommy Skeide (32 år) fra Ulsteinvik og Olav Lie Gundersen (39 år) fra Averøy i Møre og Romsdal fylke å ro fra Norge til Færøyene mellom den 7. juli og den 30. juli 2005 og nå Porkeri på Suðuroy.
Målet var egentlig å komme fram til Færøyene til kappróður på Ólavsøkan i Tórshavn den 28. juli, men på grunn av været måtte de vente fra 18. juli til 22. juli på Shetlandsøyene. Det er omtrent 360 nautiske mil (667 km) mellom Norge og Færøyene.
Turen tilbake gikk med fergen MS «Norröna» til Bergen den 1. august samme år.
Båten ble bygget i 2004 av båtbyggeren Jon Godal. Skeide og Gundersen forsøkte å ro den over til Færøyene samme år, men forsøket måtte avbrytes etter ni døgn.
Eric Ericson Award
Eric Ericson Award er en internasjonal konkurranse for yngre kordirigenter og arrangeres i Sverige hvert tredje år. Konkurranse er oppkalt etter dirigenten Eric Ericson. Prissummen er på SEK 100 000.
Barbara (robåt)
Bokutgivelse
I 2007 ga Olav Lie Gundersen ut en bok om roturene fra Norge til Færøyene. Boken Mot strømmen ble lansert både i Norge og på Færøyene.
Eric Ericson Award
Konkurransen ble opprettet på initiativ av Uppsala universitets Körcentrum og arrangeres hvert tredje år i samarbeide mellom Körcentrum, Rikskonserter, Eric Ericsons stiftelse, Sveriges Radio, Berwaldhallen, Barents Körcentrum, Europa Cantat og International Federation for Choral Music (IFCM).
Den svært prestisjefylte konkurransen gjennomføres i tre omganger. I første omgang velges de 16 konkurrerende ut etter de bånd og videoopptak de sendte inn. Deretter konkurrerer de seksten i noen dager der de øver og opptrer med noen av Sveriges fremste kor. Fire konkurrenter deltar siden i en finale i Berwaldhallen og dirigerer da Radiokören.
Stiftelsen Horisont
Stiftelsen Horisont er en norsk stiftelse som ble etablert i 2000 og arbeider for kulturutveksling, kompetanseutvikling og arrangerer verdenskulturfestivalen Mela. I tillegg arrangerer stiftelsen kulturverksteder, utstillinger og andre arrangementer. Stiftelsen Horisont arbeider mye med kulturutveksling mellom kunstnere basert i Norge og kunstnere i land i sør.
Stiftelsen Horisont arbeider for å formidle kunst og kultur fra land i sør og for å øke minoriteters deltakelse i norsk kunst- og kulturliv. Stiftelsen ønsker å være en aktør som bevisst fremmer mangfold i utviklingen av norsk kulturpolitikk. Khalid Salimi er daglig leder for stiftelsen.
Biltine
Biltine er en by øst i Tsjad med over 20 000 innbyggere. Byen er hovedstad i Wadi Fira-regionen.
Blåfjærfly
Blåfjærfly (Phytometra viridaria) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet spredt nord til Møre og Romsdal i Norge.
Levevis
Arten finnes på enger, tørre bakker og i åpen skog. Larvene lever på blåfjær (Polygala spp.). Arten overvintrer som puppe. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i juni – juli, av og til også mai og august. Det er sannsynlig at den kan ha to generasjoner enkelte somre.
Utbredelse
Den er utbredt fra Europa østover til Japan. I Norge er den funnet spredt nord til Molde. Forekomsten er lokal, men den kan være tallrik der den finnes.
Quickborn
Quickborn er en kommune i kretsen Ditmarsken i Schleswig-Holstein, Tyskland. Quickborn hører under Burg-Sankt Michaelisdonns amt, og lå inntil 1. januar 2008 i Burg-Süderhastedts amt.
The Gathering Wilderness
The Gathering Wilderness er det femte studioalbumet til det irske black metal-bandet Primordial.
Virtuell operatør
En virtuell operatør er innen telekommunikasjon et teleselskap som benytter en virkelig operatørs nettverk til å produsere teletjenester til sine kunder, og som har egne sentraler og egen teknisk tjenesteproduksjon. En virtuell operatør produserer selv samtrafikk mot andre teleselskap, også overfor den nettoperatøren som eier det nettet som den virtuelle operatøren benytter.
VNO, virtuell nettverksoperatør i fastnett (eng.: Virtual Network Operator), er en tele- eller internett-tilbyder som tilbyr tjenester som i det alt vesentlige er produsert og generert i en (større) mobiloperatørs nett, men med delvis utplassering og bruk av MVNO-ens utstyr og fibernett for levering av tjenestene. MVNO, mobil, virtuell nettverksoperatør (eng: Mobile Virtual Network Operator), er en mobiltilbyder som tilbyr virtuelle nettjenester for mobiltelefoni. Dersom det ikke gjøres noen egen produksjon av tjenester, men alle tjenesteen er produsert av nettoperatøren, snakker vi om at mobiltilbyderen driver videresalg og er videreselger av tjenestene som produseres av en tjenesteleverandør. Et eksempel på dette er Telia-eide Onecall, som er videreselger i Telias nett.
I Norge er TDC Norge og Ventelo eksempel på en MVNO-er, de er virtuelle operatører i nettet til henholdsvis Telia og Telenor. I Norge er Telenor og Telia mobiloperatører (tjenesteleverandører) med egne nett. Telenor er gjennom regulering pålagt å innvilge andre mobilselskaper status som MVNO eller som videreselger.
Eksempel på en VNO-er, det vil si virtuelle operatører i fastnettet, er Ventelo og NextGenTel, som er virtuelle operatører i Telenors nett.
Laï
Laï er en by i Tsjad med over 21 000 innbyggere. Byen er hovedstad i Tandjilé-regionen.
Chapada
Chapada er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Anthony Mamo
Anthony Joseph Mamo (født 9. januar 1909 i Birkirkara, Malta, død 1. mai 2008 i Mosta) var en maltesisk politiker.
Mamo var utdannet jurist og fra 1943 til 1957 professor i strafferett ved University of Malta. I 1957 ble han nominert til posten som justitiarius ved Maltas Høyesterett. Mellom 1971 og 1974 var han den siste generalguvernøren på øygruppen og på den tiden den britiske dronningens representant. Da Malta ble parlamentarisk republikk i desember 1974, ble han landets første president. Han gikk av 27. desember 1976.
I 1955 ble Mamo utnevnt til offiser av Order of the British Empire, to år seinere ble han Knight Commander.
Midlere anomali
I himmelmekanikk er den midlere anomalien en parameter som definerer posisjonen til et legeme som beveger seg i en Kepler-bane. Den er definert som tiden siden siste periapsis (det punktet i banen som er nærmest det sentrale legemet) ganger 2\pi/T, der T er varigheten av et helt omløp.
Den midlere anomalien øker uniformt fra 0 til 2\pi radianer gjennom hvert omløp. Den har imidlertid ikke noen enkel tolkning som en geometrisk vinkel; den er utelukkende tid målt i radianer. På grunn av Keplers andre lov er den midlere anomalien imidlertid proporsjonal med arealet beskrevet av linjen mellom brennpunktet og legemet siden siste periapsis.
Den midlere anomalien blir vanligvis betegnet med bokstaven M.
Kilder
Элементы орбиты
Jozef Hýsek
Jozef Hýsek (født 18. mars 1956) er en slovakisk tidligere skihopper som konkurrerte for Tsjekkoslovakia.
Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i 1977/78 og ble nummer 23 sammenlagt. I verdenscupens første sesong, 1979/80, ble han nummer 73 sammenlagt, med 11.-plass i storbakken i Zakopane 21. januar 1980 som beste enkeltrenn. Han ble nummer 11 i storbakken i VM i Lahtis i 1978.
Jozef Hýsek har i senere år deltatt i veteran-VM.
Muirchertach Ua Briain
Muircheartach Ua Briain (født ca. 1050, død 10. mars 1119), sønn av Toirdhealbhach Ua Briain, og oldebarn av Brian Boru, var konge av Munster i sørlige Irland, og senere selverklært overkonge av hele Irland. Muircertachs datter Blathmin Ua Briain (som i norske kilder omtales som Bjaðmunjo Mýrjartaksdóttir) ble forlovet til Magnus Berrføtts unge sønn Sigurd for å forsegle en allianse mellom Muircertach og Magnus, men da sistnevnte død kort tid etter etterlot Sigurd sin irske forlovede i Irland da han seilte hjem til Norge.
Liv og virke
Muirchertach var sønn av Toirdhealbhach Ua Briain, den tidligere Dál Cais-konge av Munster og i praksis overkonge av Irland. Hans mor var Derbforgaill, datter av of Tadhg Mac Giolla Pádraig av Osraige, som også født Muirchertachs bror Tadhg. I 1086 døde hans far og Munster ble delt mellom hans tre sønner: Tadhg, Muirchertach og Diarmait. Tadhg døde kort tid etter, og Muirchertach fikk forvist broren Diarmait fra Munster for således å ha være konge alene.
Muircheartach ble konge i 1101 etter en kamp mellom klanene Ua Briain og Ua Lochlainn om overkongedømmet i Irland. Selv om Muircheartach Ua Briain ble overkonge var det fortsatte rivinger mellom Muircheartach Ua Briain og Domhnall Ua Lochlainn i løpet av begges liv. Kampen var bitter og fiendtlig, og ble aldri helt avgjort.
I 1118 døde Muircheartach Ó Briain.
Sibaj
Sibaj (russisk: Сибай) er en by og kommune i Basjkortostan i Russland i rajonen Baïmakski. I 2009 var befolkningen på 67,224.
Geografi
Byen ligger ved grensen mellom Europa og Asia på østsiden av Sør-Ural, ved foten av fjellryggen Irendyk. Den er 464 km fra Ufa, 95 km fra Magnitogorsk og 8 km fra grensen til Tsjeljabinskområdet (med tog).
Historie
Sibaj ble grunnlagt tidlig i 1913 i forbindelse med oppdagelsen av forekomster av sink i området. Seinere ble det også funnet kobber. I 1938 fikk Sibaj status som landsby og 21. november 1955 fikk den bystatus.
Grunnkretser i Sømna kommune
Grunnkretser i Sømna kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Sømna kommune, Nordland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Walter av Coventry
Walter av Coventry var en engelsk munk og kronikør som var aktiv fram til tiden 1290 til 1300 hvor han dør. Han var øyensynlig tilknyttet et religiøst hus i provinsen York. Han er kun kjent gjennom den historiske tekstsamlingen som bærer hans navn, Memoriale fratris Walteri de Coventria.
Ordet Memoriale betraktes vanligvis å bety «commonplace book», på norsk «triviell bok». Noen forskere har tolket det i betydning «suvenir», og har argumentert at Walter ikke var forfatteren, men kun den som betalte for arbeidet. Tyngden i autoritet går imot det siste synet. Forfatteren levde i tiden under regimet til Edvard I av England, og nevner hyllesten som ble gitt til kong Edvard som overherre for Skottland i 1291.
Siden hovedmengden av teksten kun går fram til år 1225 er krøniken ettertrykkelig en annenhåndsproduksjon, men for årene 1201-1225 er den en troverdig avskrift fra en samtidig krønike, arbeidet til en Barnwell-kanon. En komplett tekst av Barnwell-arbeidet er bevart i College of Arms (Heralds' College, manuscript 10), men har aldri blitt trykket, skjønt den ble samlet av biskop William Stubbs for hans utgave av Memoriale fratris Walteri de Coventria. Barnwell-forfatteren som levde i Cambridgeshire var godt plassert for å observere hendelsene i den første krigen til baronene, og er meget verdifull kilde for denne betydningsfulle krisen.
Forfatteren er mindre fiendtlig til Johan av England enn til Ralph av Coggeshall, Roger av Wendover og Matthew Paris. Han priser kongens behandling av waliserne og i krigen mot skottene, men er kritisk til kongens forhold til paven og til den engelske opposisjonen. Han anser at Johans underkastelse til paven er et dyktig politisk strøk, skjønt han noterer det fakta at noen menn kaller det for ydmykelse. Den konstitusjonelle agitasjonen i 1215 vekker ikke hans begeistring. Han nevner Runnymede-konferansen kun i forbifarten, tilsvarende med Magna Carta, og bebreider adelen for gjenopptagelsen av krigen. Det kan være av frykt at forfatteren unnlater å stille seg kritisk til John, men det kan også være at han selv representerer middelklassen og så på adelens føydale privilegier med mistenksomhet.
Rio Grande do Norte
Rio Grande do Norte er en delstat i den nordøstre delen av Brasil, med Natal som delstatshovedstad. Rocas-atollen som ligger i Atlanterhavet 260 km nordøst for Natal tilhører Rio Grande do Norte. Delstaten hadde i 2015 et beregnet folketall på 3,442,175.
Andre byer er Parnamirim, Mossoró, Caicó.
Geografi
Rio Grande do Norte er kjent for sine strender og sine sanddyner. Ifølge NASA er luften den reneste i hele Sør-Amerika. To klimatyper er dominerende i delstaten: tropisk i de østligste kystområdene og halvtørr i resten av delstaten, inkludert en del av kystområdene. Det kan nevnes at i motsetning til de andre delstatene i nordøst (Paraíba, Pernambuco, Alagoas, Sergipe og Bahia) har ikke Rio Grande do Norte overgangssonen mellom tropisk og halvtørt klima som kalles agreste. Hovedgrunnen til denne forskjellen skal være at de andre delstatene har et fjellområde kalt Serra da Borborema som går parallelt med kysten og som skiller kysten fra de halvtørre innlandsområdene sertão. Dette fjellområdet er bare til stede et lite stykke inn i Rio Grande do Norte.
Skogsområdene som en gang dekket mesteparten av kysten i Brasil, strakk seg opp til sørenden av Rio Grande do Norte. Nord for delstatshovedstaden Natal er kystområdene dominert av store områder med sanddyner.
De halvtørre områdene kjennetegnes ikke bare av lite regn, men også av at regnet kommer uregelmessig. I perioder kan det gå flere år mellom hver gang det regner. Store deler av de indre områdene i delstaten inngår derfor i et statlig program som skal hjelpe de tørkeutsatte områdene i Brasil.
Det vokser også en del mangroveskog i delstaten.
Historie
Det som i dag er Rio Grande do Norte ble opprinnelig kolonisert av franskmenn, antakelig skjedde dette i perioden 1535 og 1598. Denne kolonien ble imidlertid forlatt og på 1600-tallet kjempet portugisere, som ville øke sine territorier i Brasil og hollendere, som prøvde å få et fotfeste i Sør-Amerika.
Økonomi
Historisk sett har sukker og kvegdrift vært viktige inntektskilder i Rio Grande do Norte. Siden 1980-tallet har imidlertid delstaten satset mye på turisme. Det er brukt mye midler på å bygge anlegg for turister og for å restaurere gamle bygninger i de større byene.
Det dyrkes også mye frukt i delstaten, som står for 70 % av melon-dyrkingen i Brasil. I tillegg er delstaten kjent for dyrking av mango og cashew. Som en kuriositet kan det nevnes at verdens største cashew-tre finnes i delstaten. Bladkrona har en omkrets på 500 meter og dekker et areal på 7 300 m², noe som gjør det 70 ganger større enn et gjennomsnittlig cashew-tre.
Am Timan
Am Timan er en by i Tsjad med over 31 000 innbyggere. Byen er hovedstad i Salamat-regionen.
Charqueadas
Charqueadas er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Epiglottis
Epiglottis eller strupelokket er en tynn bruskflik som er dekket av en slimhinne som beskytter stemmespalten. Denne er vanligvis oppfelt, men ved svelging felles strupelokket ned slik at væske og mat ikke kan komme ned i luftrøret, men passerer videre til spiserøret. Epiglottis er en av de tre store bruskdelene som utgjør strupehodet.
Epiglottis ble første gang beskrevet av Aristoteles, men dets funksjon ble først definert av Vesalius i 1543. Begrepet ble innført på 1610-tallet fra senlatin, epiglottis, avledet fra greske epiglottis, bokstavelig «(det som er) på tungen» fra epi, «på», + glottis, fra glotta, variant av glossa, «tunge».
Hønefoss skole
Hønefoss skole var en barneskole på Nordsiden i Hønefoss. Skolen har innkjøring fra Hønengata via Glatveds gate og ligger fysisk på Bilthuggertangen (også kjent som Glatved), like ved Overmannsund bru og utløpet av Randselva. Hønefoss skole ble tatt i bruk i 1891, og nedlagt i 2020.
Hønefoss skole dekker elever bosatt i tidligere Hønefoss kommune, dvs. Sørsiden, Nordsiden og Vesterntangen. Elevene sokner til Hov ungdomsskole i ungdomstrinnet.
Skolebygningene
I 1896 ble skolen utvidet med egen gymnastikksal og skolekjøkken. I 1924 blir et nytt tilbygg tatt i bruk. Dette tilknyttes den gamle bygningen i nordenden og strekker seg mot Randselva. I 1971 får skolen ny svømmehall og gymnastikksal i kraft av et moderne nybygg som oppføres langsmed Randselva. I denne bygningen holdt også distriktets skoletannlege til i en periode, men denne er siden flyttet til egne lokaler nær Ullerål skole.
Annet
I 1910 får Hønefoss skole, som en av de første i landet, eget guttemusikkorps. Under krigen ble skolen benyttet som sykehus, og tatt som soldatforlegning av den tyske okkupasjonsmakten.
Koumra
Koumra er en by sør i Tsjad med om lag 39 000 innbyggere. Byen er hovedstad i Mandoul-regionen.
Pierre-Gilles de Gennes
Pierre-Gilles de Gennes (født 24. oktober 1932 i Paris i Frankrike, død 18. mai 2007 i Orsay) var en fransk fysiker og nobelprismottager i fysikk. Han arbeidet hovedsakelig med nøytronspredning og magnetisme.
Liv og virke
Han studerte ved École normale supérieure etter å ha fått hjemmeundervisning i 12 år. Etter studiene jobbet han som forskningsingeniør ved Commissariat à l'Energie Atomique. I 1959 besøkte han som postdoktor University of California, Berkeley. Deretter tilbrakte han de neste 27 månedene i den franske marinen. I 1961 fikk han arbeid i Orsay. I 1968 begynte han å studere flytende krystaller.
Han var direktør ved École Supérieure de Physique et de Chimie Industrielles de la Ville de Paris (ESPCI) fra 1976 til 2002.
Han ble tildelt Wolfprisen i 1989 og Lorentz-medaljen i 1990. I 1991 fikk han nobelprisen i fysikk «for discovering that methods developed for studying order phenomena in simple systems can be generalized to more complex forms of matter, in particular to liquid crystals and polymers.»
Rufino Rodríguez de la Torre
Rufino Rodríguez de la Torre (født 2. desember 1900, død ukjent) var en argentinsk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Rodríguez de la Torre vant en olympisk sølvmedalje i seiling under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på den argentinske båten «Djinn» som kom på andreplass i 6-meter R-klasse, bak den amerikanske båten «Llanoria». Seilingene ble avviklet utenfor Torquay i perioden 3. til 12. august 1948. Mannskapet på «Djinn» besto av Enrique Sieburger, Emilio Homps, Rufino Rodríguez, Rodolfo Rivademar og Julio Christian Sieburger
Mani (religionsleder)
Mani (på farsi: مانی, østarameisk Mānī ḥayyā «den levende Mani», gammelgresk Manichaíos, latin: Manes eller Manichaeus; født 14. april 216 i Mardinu nær Seleukia-Ktesiphon, død 2. mars 274, i Gundishapur) var en religionsleder og grunnla manikeismen, en gnostisk religion.
Bakgrunn
Manis foreldre var av parthisk og armensk opphav, og visstnok av fyrsteslekt. Manis far Pātik (eller Pattūg; gresk Παττικιος, arabisk Futtuq), var fra Ecbatana og var medlem av den jødisk-kristne døpersekten elkesaittene (en subgruppe av ebionittene). Hans mor var av parthisk herkomst (fra «den armenske arcasideslekt fra Kamsarakan» ); navnet oppgis noe varierende, ofte som Mariam.
Manis fødselsdag, den 14. april 216, er den som oppgis i en kinesisk manikeistisk kilde. Hans fødested Mardīnū, som man ellers vet intet om, var et småsted i Kutha-området (nå Tell Ibrahim, ca 40–50 km fra Ktesiphon). Ifølge en troverdig overlevering led Mani av et handicap; han hadde et forvokst ben eller en forkrøplet fot. Navnet Mani var vanlig; navneformen Manichaios / Manichaeus, som ligger til grunn for «manikeer», kommer fra det syriskske mānī ẖayyā («Mani den levende»). Manis morsmål var arameisk.
Til å begynne med bodde Mani med sin mor i området rundt Ktesiphon, mens faren ikke oppholdt seg der lenger. Åpenbart hadde faren forlatt sin hustru kort etter fødselen for å følge sitt religiøse kall. Den elkesaitiske menighet som han tilhørte levde langs floden Tigris' nedre løp på Maisansletten. I Manis fjerde leveår hentet Pateg sin sønn til seg og lot han bli opptatt i menigheten. I dette miljøet tilbragte Mani så de neste to tiårene av sitt liv.
Utslagsgivende for hans videre utvikling og livsvalg var, forteller overleveringen, to visjoner, som han fikk som 12-åring og 14-åring. Det viste seg for ham en «utsendt» fra Gud, og som var «utskillelig tvilling» (arameisk tōmā), et engleartet vesen som han betraktet som sitt annet jeg. Det første synet han hadde av tvillingen, som tolvåring, kunne betraktes som et parallellblikk til Jesu liv - til den gang han som 12-åring opptrådte i tempelet i Jerusalem. Ved denne første visjon forkynte tvillingen at Mani en gang ville stå frem offentlig som religiøs læremester og da preke en annen lære enn elkesaittene. Han måtte holde seg fjern fra det urene og fra lidenskapene. Ved den andre visjonen erklærte tvillingen at Herren hadde sendt ham og gitt ham i oppdrag å meddele Mani at tiden nå var kommet for «å høyt å forkynne ... sannhetens glade budskap».
Solum Forlag
Forlaget utgir norsk og utenlandsk skjønnlitteratur, og noe vitenskapelig litteratur. Forlaget har markert seg med en bred satsing på klassisk russisk litteratur, blant annet Fjodor Dostojevskijs samlede verker.
Mani (religionsleder)
Bakgrunn
Fra da av ble Mani ledsaget, beskyttet og ledet av sin overbevisning og av sin tvilling. Han hadde sin tvilling å takke for sin kunnskap om «sin Far i det høye», om de guddommelige mysterier og om sitt eget vesen og sin oppgave. De åpenbaringene han fikk på dette vis ble grunnlaget for den manikeiske religion.
Solum Forlag
Solum Forlag stod en tid også for driften av St. Olav forlag.
Mani (religionsleder)
Virke og lære
Mani var først del av elkesaittenes sekt. Da han var 24, stod han frem, og med henvisning til sine åpenbaringer forkynte han sin lære om kontrasten mellom den guddommelige lysverden og det demoniske mørket. Han distanserte seg samtidig klart fra elkesaittiske tradisjonelle religiøse sedvaner og trosoverbevisninger: Han forkastet særlig deres dåp og rituelle vask, og en av deres rituelle ernæringsregler. Dessuten anså han - i motsetning til elkesaittene - apostelen Paulus som en rettmessig apostel. Under et avklaringsmøte i menigheten fant han lite gjenklang, og dermed brøt han ut.
Nå begynte hans selvstendige religiøse forkynnelse. Først, våren 240, begav han seg til Ktesiphon, deretter la han veien mot nord og forkynte sitt budskap i Mesopotamia, Media og Armenia, hvorpå han vendte tilbake til Sør-Mesopotamia. Så tok han sjøveien til India og misjonerte der, antagelig fordi perserkongen Ardashir I, grunnleggeren av sasanidenes dynasti, ikke var ham velvillig, og han ville komme seg unna. I India ble han kjent med buddhismen. Etter Ardashirs død vendte han tilbake.
I Perserriket fremholdt han sin lære for den nye sasaniderkongen, Sjahpur I. Storkongens bror, Pērōz, introduserte ham, og det møte med kongen fant sted våren 242 Mani oppholdt seg i lengre tid ved hoffet. Han så på seg selv som arvtaker etter og fullender av de allerede bestående religioner kristendom, zoroastrisme, buddhisme og mazdaisme), hvis grunnleggere han betraktet som sine forløpere. Han organiserte sitt religionsfellesskap hierarkisk, etter kristent forbilde.
Shahpur holdt riktignok fast ved sin zoroastriske religion, men han gav Mani tillatelse til å forkynne sin lære over hele landet, og utstedte beskyttelsesbrev for ham. Dermed bidro Shapur til manikeismens raske og vidstrakte utbredelse. Hans etterfølger Hormizd I fortsatte med denne begunstigelsen av Mani. Men Hormizd regjerte bare en kort stund.