cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bølareinen
Beskrivelse av figurene
Ved siden av bølareinen finnes to uspesifiserte dyrefigurer. Amatørarkeologen Hans Midbøe oppdaget i 1969 en dyrefigur 6 meter ovenfor reinen. Denne er 60 høy bred, og 55 cm høy. En annen figur ble påvist av Sognnes i 1980; en halv meter til høyre for reinen finnes noen ristninger på 50 x 55 cm; trolig et lår av et hjortedyr.
Elgen befinner seg 50 meter oppstrøms for reinen. Den er 41 cm lang, og 36 cm høy, og befinner seg på slakt berg. Den ble oppdaget i 1990-åra av en gruppe arkeologistudenter på ekskursjon.
Bjørnen er rundt en halv meter høy og en meter bred. Den befinner seg rundt 20 meter fra reinen, på en vertikal bergvegg. Bjørnen ble oppdaget omkring 1970. Den er skapt med grunne linjer, og dette er trolig forklaringen på at den er frostsprengt og ufullstendig. Figuren mangler bein og snuteparti, og har brutte linjer i nakken og ved halen.
Skiløperen eller «Bølamannen» er et menneske i profil som står lett fremoverlent i en båt, på en kort ski eller truger. Sikksakklinjene som forbinder foten taler for at ski eller truge er mest sannsynlig. Figuren befinner seg på en hovedsakelig flat bergflate, og er 148 cm høy, og skien 127 cm lang. Personen er tegnet i profil, med en sammenhengende omrisslinje. I hånden holder figuren en tjukk stav. Foten er plassert oppe på skien. Hodet er lite og mangler særtrekk slik som øyne og ører. Skiløperen ble oppdaget våren 2001 av Jens Bjarne Mohrsen.
Fuglefiguren ble funnet samtidig med skiløperen i 2001. Fuglen er en langhalset sjøfugl, om lag 50 cm lang. Det finnes muligens rester etter flere fugleristninger like ved.
Sognnes konstaterer i en oversiktsartikkel i 2007 at feltet i og med de mange nye funnene fra 1969 til 2001, har utviklet seg til en av de største samlingene av veideristninger i Trøndelag. Hjortedyr og sjøfugler, som er de vanlige figurene i området, er kjent fra andre felt med veideristninger, mens skiløperen er en unik figur. Skiløpere er i seg selv sjeldne, og størrelsen gjør denne skiløperen unik i Nord-Europa. Sognnes mener også at det meste som har vært av ristninger i dette området, har gått tapt. Dels gjennom forvitring, og dels gjennom slitasje ved trafikk i området.
Overblikk og tolkninger
Man er enige om at plasseringen av ristningene er bevisst og strategisk ved et elveutløp i fjorden. Plasseringen og funksjonen kan være knyttet til jaktmagi, eller til markering av jaktterritorium. Men generelt kan man si at jegerfolket brukte bergkunst-bildene til å kommunisere med byttedyrene, og/eller med landskapet rundt. Sognnes antyder at ristningene har vært laget innenfor en jegerkultur som reiste i båter mellom ulike jaktlokaliteter rundt Beitstadfjorden/Snåsavatnet.
Noen vintre fryser Bøla-elva til og dekker noen av figurene. Denne innkapslingen av bildene i isen kan ha vært en del av begrunnelsen for å plassere figurene her, og ha inngått i fortellingen om stedet.
Bølafeltet omfatter både bilder av store byttedyr som elg og rein, og små byttedyr som sjøfugler. Sognnes mener at avbildninger av store dyrearter som elg og hvaler kan ha blitt laget av respekt for dyrenes krefter og egenskaper, mer enn fordi de var vanlige byttedyr.
Gitt at den store reinfiguren er ei simle, kan figuren muligens også oppfattes som del av en fruktbarhetskultus. Mange bergkunstfigurer av elg er også av hunndyr.
Området i dag
Feltet ligger langs fylkesvei 763, på sørsiden av Snåsavatnet, noen hundre meter overfor vatnet.
I 1992 ble Bølabua bygget som serveringssted og utsalgssted for lokalt håndverk og suvenirer. Bølabua ble organisert som et aksjeselskap med om lag 25 lokale interessenter. I 2003-sesongen var det mellom 20 000 og 30 000 besøkende ved Bøla. Høsten 2017 overtok det sørsamiske museet Saemien Sijte driften av Bøla kafé. Bøla kafé er åpen i sommersesongen fra juni til august.
Med utgangspunkt i Bøla kafé er det anlagt en 3,5 km lang tursti kalt «Bølastien» i området.
Bølareinen inngår i Trøndelag fylkeskommunes formidlingsprosjekt Bergkunstreisen.
Rosen och fjärilen
«Rosen och fjärilen» er et svensk dikt av Daniel Fallström, som har blitt tonesatt av David Almerén. Som vise ble den i Sverige meget populær i versjonen til Ingvar «Tjotta» Olsson med Walter Lindboms orkester, innspilt 2. november 1954 på platen Philips P 50 068 H.
Norske versjoner
Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Rosen og sommerfuglen».
Terabit
Terabit er en enhet for måling av informasjonsmengde (datamengde). Terabit er ikke en SI-enhet, men prefikset tera er et SI-prefiks. En terabit er lik 1012 = 1 000 000 000 000 bit eller 240 = 1 099 511 627 776 bit, avhengig av sammenhengen. Se binærprefiks og terabyte. Terabit har ikke noe offisielt symbol, men de facto standard er Tb.
Enheten terabit er nært knyttet til enheten tebibit, som alltid er 240 = 1 099 511 627 776 bit.
Terabit brukes særlig til å angi overføringshastigheter i datanett, da i form av terabit per sekund (symbol Tbps). Slike overføringshastigheter er foreløpig lite utbredt.
1 terabit er lik (avhengig av sammenhengen):
Og motsatt:
Pilonidalcyste
Pilonidalcyste, også kalt sakralcyste på fagspråket (på folkemunne ofte kalt «tvilling» eller «kong»), er en betennelse som starter i talgkjertelen til et hår i midtlinjen der ryggen går over i «rompesprekken». Med tiden danner det seg en byll i dette området. Det er ikke en uvanlig tilstand, og forekommer hyppigst i alderen 15-30 år, og den er betydelig mer vanlig blant menn enn kvinner.
Edward Lloyd Limited
Edward Lloyd Limited var et britisk bok-, avis- og papirproduksjonsimperium som ble grunnlagt av Edward Lloyd (født 16. februar 1815, død 8. april 1890) fra Thornton Heath i Surrey. Hovedkontorene lå i London, der Lloyd blant annet kontrollerte papirfabrikkene langs Themsen. Selskapet eide også flere kjente aviser, som Lloyd's Illustrated London Newspaper (senere kjent som Lloyd's Weekly London Newspaper, Lloyd's Weekly Newspaper og Lloyd's Sunday News som ble slått sammen med Sunday Graphic i 1931) og Daily Chronicle (som ble slått sammen med Daily News og publisert under navnet News Chronicle i perioden 1930-1960, da avisen ble slått sammen med Daily Mail som fortsatt utgis) i London.
Bletchley and Fenny Stratford
Bletchley and Fenny Stratford er et verdslig sogn i Milton Keynes i England.
Sognet ble opprettet i 2001, og omfatter Brickfields, Central Bletchley (det vil si Bletchley øst for West Coast Main Line), Denbigh (Denbigh North, Denbigh East og Denbigh West), Eaton Manor, Fenny Stratford, Granby, Manor Farm og Water Eaton.
Dois Irmãos do Tocantins
Dois Irmãos do Tocantins er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Kobe Wing Stadium
Kobe Wing Stadium (神戸ウイングスタジアム, Kōbe Uingu Sutajiamu) er et fotballstadion i Kobe i Japan. Kapasiteten er på 34 000 og er hjemmebanen til fotballaget Vissel Kobe. Det ble spilt kamper her under fotball-VM 2002, men da var kapasiten på 42 000.
Fyrstepalasset i Monaco
Fyrstepalasset i Monaco er fyrsten av Monaco sin offisielle residens. Palasset ble bygget i 1191 som et genovensk fort og har gjennom sin lange og ofte dramatiske historie blitt bombardert og beleiret av utenlandske krefter. Siden slutten av det trettende århundre, har fortet tjent som hjem til Grimaldi-familien som først la beslag på slottet i 1297. Grimaldi-familien regjerte først som føydalherrer, og deretter som eneveldige fyrster fra det syttende århundre. Det bør allikevel merkes at fyrstene først og fremst holdt på makten gjennom avtaler med fyrstedømmes større naboland.
Mohammed Fellah
Mohammed Fellah (محمد فلاح; født 24. mai 1989) er en norsk tidligere fotballspiller og nåværende fotballagent.
Fellah er oppvokst på Holmlia i Oslo
Mohammed Fellah ble tatt opp fra U-gruppa i juli 2006 som førsteårs junior. Fellah er kjent som en offensiv midtbanespiller med gode basisferdigheter, lavt tyngdepunkt, et presist venstrebein og godt blikk for spillet. Fellah spiller gjerne sentralt på midtbanen, men blir også brukt som venstrekant eller spiss.
Fellah er Oslo-gutt og kom til som 14-åring fra. Han er født i Norge med foreldre fra Marokko og er dermed aktuell for begge landenes landslag. Han har spilt aldersbestemt landslagsfotball for Norge og har vært sentral i flere årsklasser. Høsten 2006 spilte han på G18-landslaget sammen med klubbkamerat Glenn Roberts og var med på å sende Norge videre i EM-kvalifiseringa.
Fellah leverte en god 2006-sesong for reservelaget i 2. divisjon der han var Vålerengas mest benyttede spiller. Gode prestasjoner på andrelaget gjorde ham aktuell for A-lagspill, og i september debuterte han med scoring i 5-1-seieren mot etter bare to minutter i sin Eliteserie-debut, da han scoret med sin første berøring på ballen for Vålerengas A-lag. Senere grep han sjansen da han fikk tillit i Royal League. I løpet av turneringa spilte han seg inn på førstelaget og startet de to siste kampene sentralt på midtbanen.
Mohammed Fellah var elev ved Wang Toppidrett som mange andre unge spillere hos Vålerenga.
Con Air
Con Air er en amerikansk action-thriller fra 1997 regissert av Simon West. Filmen handler om en fangetransport med fly som ender galt når fangene klarer å kapre flyet. Ombord er også den tidligere spesialsoldaten Poe som nettopp har sonet ferdig en fengselsstraff for uaktsomt drap. Han bestemmer seg for å ta opp kampen mot kaprerne. Men for å klare det må han spille på begge lag. Hovedrollen spilles av Nicolas Cage, mens sentrale biroller spilles av John Cusack, John Malkovich, Colm Meaney, Mykelti Williamson, Rachel Ticotin, Danny Trejo og Steve Buscemi.
Mohammed Fellah
Mohammed Fellah pådro seg en alvorlig skade da han brakk leggen under en U18-landskamp mot Tyrkia 24. august 2007. Årsaken til skaden var en hårreisende tofotstakling fra en tyrkisk spiller. Skaden holdt han ute i mange måneder.
Con Air
Con Air er en actionfilm med et meget heroisk preg. Den fikk blandet mottakelse av kritikerne, men ble en stor publikumssuksess.
Mohammed Fellah
Fellah startet sin første A-lagskamp siden beinbruddet i 2007 mot i 1. runde av NM 2009. Vålerenga avanserte med 6-1. Fellah scoret et mål og hadde tre målgivende pasninger.
Con Air
Handling
Cameron Poe er en Army Ranger som nettopp har avsluttet tjenesten og som nå er i ferd med å feire dette på en bar sammen med sin gravide kone Tricia. Der havner han uheldigvis i slagsmål med en gjeng pøbler, noe som ender med at Cameron dreper en av mennene ved et uhell. Resultatet av dette blir fengsel for uaktsomt drap.
Mohammed Fellah
Fellah ble i august 2020 beskyldt for rasistisk hets i forbindelse med offentliggjøring av innhold fra en privat meldingslogg fra Instagram der en kvinne utsettes for sexistisk og rasebasert sjikane fra en brukerkonto tilhørende Mohammed Fellah.
Con Air
Handling
Etter noen år er omsider sonetiden over, og Cameron skal bli sendt hjem i et spesialbygget fly. Det samme flyet skal forflytte en gruppe svært farlige fanger over til et såkalt Supermax-fengsel. En liten kjerne av disse, med den geniale massemorderen "Cyrus the Virus" i spissen, har imidlertid planlagt å kapre flyet for så å rømme. I lufta klarer Cyrus å gjennomføre sin utspekulerte plan og dermed kommer ikke Cameron seg hjem så snart som han først hadde trodd. På bakkenivå befinner politimester Vince Larkin seg, som prøver å løse konflikten fredelig, mens FBI har planer om å skyte ned flyet. Han skjønner etterhvert at han har en viktig alliert i Cameron og klarer å trenere planene til de agentene som ivrer mest etter å skyte ned flyet. Cameron ønsker å stanse kaprerne, men skjønner samtidig at han må late som han er på lag med Cyrus for å berge seg selv og resten av den gjenlevende besetningen. Han blir derfor tvunget til å spille et dobbeltspill. Etter en strabasiøs mellomlanding på en øde flystripe i ørkenen, ender ferden i Las Vegas.
Mohammed Fellah
Karriere som spiller
(Sist oppdatert 1. september 2013)
Con Air
Popularitet og økonomi
Filmen ble en stor publikumssuksess. Den innbrakte 224 millioner dollar på verdensbasis, hvorav 101 millioner i USA alene. Den endte opp på en 14. plass over de mest innbringende kinofilmen i USA i 1997 og på 16. plass på verdensbasis.
Produksjonskostnadene er anslått til 75 millioner dollar.
Anmelderne
Filmen fikk blandet mottakelse av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 55% på Rotten Tomatoes og 52% på Metacritic. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 3 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin gav den to av fire stjerner.
Anmelderen på det norske nettstedet CINERAMA gav den bare terningkast tre i 1999 og skrev blant annet at: «Alt blir for over-amerikansk og usannsynlig, og mange ting virker direkte tåpelige i Con Air. Plottet er fullstendig blottet for alt som kan forbindes med intelligens og realisme. Dessuten blir man servert FOR mye action, og mettheten melder seg lenge før filmen er over». Dagbladets anmelder gav den terningkast fire og skrev: «Lyddesign og stuntscener med folk, fly, biler og helikoptre er skrudd sammen i dynamisk montasje, med klimaks i spillebyen Las Vegas. Etter all larmen melder en stor stillhet seg, som alltid når du har latt deg overkjøre av en underholdningsmaskin fra Vestkysten. Hva var det for no', alt sammen? Svar: Ingenting. Ingen verdens ting. Det holder til en snill sommerfirer på terningen». Aftenpostens Per Haddal mente blant annet at var karakterene var for endimensjonale og at adrenalinfaktoren var for høy. Han mente videre at filmen skuespillernes kapasitet druknet i filmens spesialeffekter. VGs Jon Selås gav den terningkast tre.
Priser
Den ble nominert til Oscar for beste lyd og lydeffekter. Den både vant og ble nominert til en rekke andre mindre filmpriser. Blant annet vant den en BMI Film Music Award, ASCAP Award, Bogey Award og to Blockbuster Entertainment Award.
Musikk
En av filmens mest kjente sanger er Lynyrd Skynyrds klassiker "Sweet Home Alabama". Det ble forøvrig utgitt et eget soundtrackalbum i forbindelse med filmens lansering.
Innspilling
Opptakene ble gjort sommeren og høsten 1996. Det meste av innspillingen foregikk forskjellige steder i delstaten Utah, men noen opptak ble også gjort i California og Las Vegas.
Filmarbeideren Phillip Swartz døde da et fraktfly krasjlandet på ham under innspilling. Swartz jobbet i det teamet som hadde ansvaret for spesialeffektene. Ulykken fant sted i Utah.
Det flyet som ble benyttet som hovedfly i filmen (C-123) krasjlandet i Alaska sommeren 2010. Tre av besetningen døde.
Sørafrikansk vin
I kolonitiden var Sør-Afrika et av de første områdene for vindyrking utenfor Europa med planting av de første vinstokkene på 1600-tallet. I nyere tid gjorde handelsboikotten av landet under apartheidregimet at sørafrikansk vin bare ble solgt i mindre kvanta utenfor landet. Vinen er nå i ferd med å gjenerobre sin tidligere status.
Sør-Afrika har generelt et varmt middelhavsklima. Men både klima og jord varierer sterkt. Store deler av området har et surt jordsmonn, og vinmarkene må ofte kalkes. I dag er landet sjette største vinprodusent i volum.
Historie
De første vinmarkene ble etablert på 1600-tallet ved Cape Town.
Det var i 1659 at kolonister fra Nederland satt i gang vinproduksjonen. Nederlenderne var spesielt interessert i vin, da de mente dette motvirket skjørbuk på lengre sjøreiser.
I 1685 ble franske protestanter (hugenottene) jaget ut av Frankrike. Noen slo seg ned i Sør-Afrika og begynte blant annet med vinproduksjon. Innvandrerne fra disse to landene ble etter hvert slått sammen til et folk, nemlig boerne, som kom til å styre landet helt frem til 1815, da engelskmennene overtok.
På sent 1700-tallet og tidlig 1800-tallet var vinen fra høydene sør for Cape Town legendarisk og konkurrerte med det ypperste av viner fra berømte europeiske vingods. Det gjelder for eksempel for Napoleons påståtte yndlingsvin, en søt dessertvin "Vin de Constance" fra godset Klein Constantia.
I 1918 ble kooperativet KWV (Kooperatieve Wijnbouwers Vereniging) grunnlagt. KWV har vært en regulerende faktor for den sørafrikanske vinindustrien.
Vinlus (Phylloxera) slo til i Sør-Afrika i 1885. Etter at man fikk bukt med dette problemet, oppsto et problem med overproduksjon, og derav dårlige priser på vin. Det ble fastsatt kvoter og minstepriser for vin. I 1992 ble dette kvotesystemet opphevet.
Etterhvert isolerte boikotten av apartheid sørafrikansk vinproduksjon både økonomisk og vitenskapelig. Ved overgangen til demokratisk styre i 1994 var derfor vinene preget av gammeldagse produksjonsmetoder og et uhensiktsmessig distribusjonssystem med KWM som dominerende produsent. KWV ble privatisert og omorganisert i 1998. Særlig etter årtusenskiftet har man prøvd å modernisere produksjonen med etterhvert stor suksess.
Vinlover
Merkingen av flaskene er lett gjenkjennelig ved at en liten etikett, bånd, er festet øverst på flaskene:
Estate indikerer at all vin er produsert på eiendommen, det finnes ca. 70 slike steder.
Druesorter
Sør-Afrikas blå nasjonaldrue er Pinotage, som er en krysning mellom pinot noir og cinsault. Pinotage er en sørafrikansk spesialitet, som er avlet og foredlet de siste 75 år.
I tillegg er vin av druen steen ganske kjent her.
Ellers dyrkes det en del av internasjonale druer som cabernet sauvignon, syrah/shiraz, merlot, sauvignon blanc og chardonnay.
Sør-Afrikas vinområder
Sør-Afrika har en ganske komplisert inndeling av vinområder. Øverst står fem regioner: Coastal, Breede River Valley, Klein Karoo, Olifants River og Boberg. Noen av regionene kan ha underdistrikter, mens distriktene igjen kan ha underområder (wards).
Noen distrikter tilhører ingen region eller områder. Et eksempel er Western Cape som er et stort vinområde som ble etablert i 1994. Betegnelsen brukes for viner utenfor WO-systemet og angir en slags bordvin.
Dueré
Dueré er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Grafisk designer
Grafisk designer eller grafisk formgiver er en person som arbeider med grafisk design, det vil si den synlige utformingen av trykksaker, som bøker, aviser, tidsskrifter, annonser, skilt, plakater og emballasje, samt webdesign, TV-grafikk, firmaprofiler, logodesign og liknende. Den grafiske designeren arbeider særlig med skrift og den fysiske presentasjonen av tekst og bilder, men produserer vanligvis ikke selv innholdet og eventuelle illustrasjoner. Jobben krever likevel stor kreativitet og sikker formsans.
Grafiske designere kan være ansatt i byråer, redaksjoner og produksjonsavdelinger, men mange jobber også frilans i enkelmannsforetak eller ulike gruppefellesskap.
Historikk
{| Grafisk design oppstod som et moderne håndverksfag på 1920-tallet da behovet for profesjonelle trykksaker, effektiv kommunikasjon og rasjonell produksjon økte. Blant de ledende utøverne den gangen var typografer som Jan Tschichold og andre fra Bauhaus-miljøet. Faget har imidlertid røtter helt tilbake til middelalderens kunstferdige manuskripter og våpenskjold, til grafisk billedkunst og ikke minst til boktrykkerkunsten som oppstod på midten av 1400-tallet. I dag bruker praktisk talt alle grafiske designere moderne datateknologi som arbeidsredskap, og må beherske programmer for bildebehandling og desktop publishing.
Utdanning og organisering i Norge
Utdanninga innen grafisk design omfatter i første rekke visuell kommunikasjon og visuell form, skrift og typografi, samt markedsføring og bruk av forskjellige verktøy, men gir også innsikt i grafisk produksjonsteknikk, webteknologi og økonomi. Det er en rekke skoler i Norge som gir utdanning innen disse fagområdene, bl.a. Kunsthøgskolen i Oslo, Kunsthøgskolen i Bergen, Høgskolen i Sørøst-Norge, Skolen for Grafisk Design ved Westerdals School of Communication, Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), Norges Kreative Fagskole, Idefagskolen, IGM Designskolen og enkelte høyskoler med kurstilbud innen estetiske og praktiske fag. Studieretningene «medier og kommunikasjon» og «kunst, design og arkitektur» i videregående skole gir grunnleggende innføring i grafisk design. Den detaljerte fagkunnskap tilegner en seg så som lærling i bedrift.
Grafisk designer er ikke en beskyttet tittel i Norge, men ved å ta fagbrev i førtrykkfag/mediefag fås yrkestittelen Mediegrafiker (tidl. Grafiker).
Liknende yrkesgrupper
Art director, forkortet AD, er en yrkesbetegnese som er beslektet med grafisk designer. Ad-er arbeider med design, form, farge, innhold og uttrykk i reklame- og designbyråer, filmstudioer, forlag, trykkerier og andre bedrifter som produserer grafisk materiale. Tidligere ble ad-er i reklamebransjen ofte kalt reklametegner på norsk.
Det generelle begrepet designer brukes som en videre gruppebetegnelse på mange slags formgivere, alt fra motetegnere, møbelsnekkere og interiørarkitekter til industridesignere, 3D-designere og programvareutviklere. Betegnelsen grafiker brukes på norsk både om billedkunstnere som arbeider med grafikk, men også om personer med fagbrev i førtrykkfaget.
Typografer arbeider særlig i trykkerier og har tradisjonelt ikke hatt like kreative arbeidsoppgaver som grafiske designere.
Schäferhund
Schäferhund (FCI #166), på norsk ofte forkortet som schäfer og, ifølge Språkrådets rettskrivningsendringer av 1. juli 2005, schæfer og sjæfer, er en hunderase som oppsto i Tyskland mot slutten av 1800-tallet. Tre regioner i Tyskland ble tidlig berømt for avl av disse hundene: Württemberg, Thüringen og Franken. Hunderasen har tradisjonelt vært blant de mest populære i Norge, men interessen har vært dalende fra cirka 1990.
Den omdiskuterte opprinnelsen
Moderne forskning, med DNA, har vist at fårehunder ikke kan ha dominert avlsarbeidet Stephanitz utførte, for schäferhundens slektninger inkluderer beviselig både molossere og andre hyrdehunder. Parker et al. (2004) hevdet at schäferhundens nærmeste slektninger var raser som newfoundlandshund og fransk bulldog, og at også bullmastiff, rottweiler og flere andre molossere er nære slektninger, mens de kontinentale fårehundlinjene forøvrig var beskjedne, men at kanskje visse collietyper og belgiske fårehunder (tervueren og malinois) inngår. Mer forskning var imidlertid nødvendig.
Den nye hunderasen
Max von Stephanitz og en annen tysker, med navnet Artur Meyer, hadde i flere år fulgt med på utviklingen av hyrdehunder gjennom ulike stevner som ble arrangert i Tyskland på andre halvdel av 1800-tallet. I 1889 ble det for første gang arrangert en utstilling for alle raser, og der ble det vist en hund som vakte stor begeistring hos von Stephanitz og Meyer. De var enige om at denne hunden representerte en type som ville være optimal som stamfar for den typen hyrdehund de hadde som ideal. Dette var etter datiden en stor hannhund som gikk under navnet «Hektor von Linksrhein». Kort tid etter fikk de kjøpt hunden, som siden la grunnlaget for den nye hunderasen.
Stephanitz viste fram den nye hunderasen for første gang på Hannover-messen i 1892. Den 22. april 1899 presenterte så Stephanitz schäferhunden «Hektor von Linksrhein» på en utstilling i Karlsruhe i Tyskland. Hunden hadde da fått gjort om navnet sitt til «Horand von Grafrath», slik tradisjonen var på den tiden når en hund byttet eier. Samme dag dannet han og 13 andre entusiaster schäferhundklubben Verein für Deutsche Schäferhunde (SV) e.V.. Den første rasestandarden ble presentert 20. september samme år, og den første hunden som ble stambokført i det nye stambokregistret var nettopp «Horand von Grafrath». Alt i 1901 ble den første schäferhunden godkjent som politihund i Tyskland. Registeret vokste også hurtig. I 1903 var det blitt 575 medlemmer. I 1913 var antallet steget til 5 988 medlemmer. Siden ble schäferhunden, under ledelse av Verein für Deutsche Schäferhunde (SV), utviklet til den populære rasehunden vi nå kjenner. I dag er Verein für Deutsche Schäferhunde (SV) e.V. verdens største raseklubb for en enkelt hunderase. Med over 50 000 medlemmer er klubben verdens største raseklubb for hunder. Globalt er det imidlertid mer enn 500 000 medlemmer i World Union of German Shepherd Associations (WUSV), som ble grunnlagt i 1974/1975, etter at det tidligere European Union of German Shepherd Associations hadde vokst betydelig siden grunnleggelsen i 1968.
Den første schäferhunden i Norge kom trolig i 1910 og ble importert hit fra Tyskland, av en viss overkonstabel Syver Braaten fra Sarpsborg. Dette var ei tispe med det klingende navnet Bella Zahne (men Braaten kalte tispa Mira). Hunden ble registrert i NKK. Mira ble godkjent som polititjenestehund 17. mai i 1913, i København. Den første hannhunden skal ha kommet hit fra Danmark og het Fluks. Den ble politihund i Asker og siden parert med Bella Zahne. De danner således en genetisk grunnstamme for flere av dagens norskoppdrettede schäferhunder. Norsk Politihundeforening (fra 1940 Norsk Politihundelag) ble stiftet 22. oktober 1916 og var de første som fremmet den nye rasen som en anvendbar brukshund i Norge. Norsk Schäferhund Klub ble stiftet 7. mars 1922 og ble umiddelbart godkjent av Norsk Kennel Klub, som var stiftet i 1898.
I dag er hunderasen blant verdens mest populære hunderaser. Stamboka får årlig mer enn 10 000 nye tilskudd i hjemlandet. Totalt har det blitt stambokført mer enn 2 millioner individer. I Norge har imidlertid rasens popularitet vært dalende siden 1990, da det ble registrert 3 294 individer her. I 2012 var registreringene nede i 1146 individer (hvorav 1 106 korthår og 40 langhår). I 2019 var tallet sunket til 784 individer (hvorav 678 korthår og 106 langhår). Dette plasserer schäferhund som den 7. mest registrerte hunderasen i Norge i 2019, ifølge NKKs statistikk.
Castle Howard
Castle Howard er en herregård i North Yorkshire i England, omtrent 24 km nord for York. Residensen er blant de største i Storbritannia og ble i stor grad bygget mellom 1699 og 1712, for den 3. jarlen av Carlisle, Charles Howard. Herregården ble tegnet av den engelske arkitekten John Vanbrugh.
Schäferhund
Utseende, anatomi og fysikk
Schäferhunden er en stor og ganske kraftig hund med en langstrakt skrånende kropp, der lendepartiet er klart lavere enn skulderhøyden. Hannene blir normalt 60–65 cm i skulderhøyde og veier normalt 30–40 kg. Tispene blir cirka 5 cm lavere og veier normalt 22–32 kg.
Castle Howard
Selv om herregården ble bygget i nærheten av ruinene av Henderskelfe Castle, er bygningen i virkeligheten ikke et slott. Ordet «Castle» blir allikevel ofte brukt for å beskrive bygninger av denne typen. Årsaken til dette er at herregården ble bygget etter en lang periode på 1500-tallet, hvor det ble bygget mange slott.
Schäferhund
Utseende, anatomi og fysikk
Pelsen er dobbel og har ett lag med tette, slette dekkhår og ett lag med kraftig underull. I dag anerkjennes både korthår (stockhaar) og langhår (langstockhaar), såfremt hårlaget er dobbelt. Hodet er kileformet og tørt, verken for bredt, spisst eller grovt, med stående spisse ører. Halen er lang og buskete og skal bæres i en mykt bøyd kurve. Fargen er vanligvis sort (sadel) med rødbrune, brune, gulbrune og lysegrå sjatteringer, mot hvetefarget i bukregionen. Ensfarget sort og grå er også tillatt, men sistnevnte skal ha sort sadel og maske. Ubetydelige innslag av hvitt tillates. Underullen er gjerne lysegrå. Hodet skal ha sort maske.
Ansvarlig for rasestandarden er Verein für Deutsche Schäferhunde (SV) e.V., via Verband für das Deutsche Hundewesen (VDH) og Fédération Cynologique Internationale (FCI).
Bruksområde
Schäferhunden er både en dugelig brukshund og en god familiehund. Den har lenge blitt avlet for to formål; rene brukslinjer og en eksteriørlinjer. Dette skyldes an avgjørelse som ble tatt i den tyske schäferhundklubben på 1970-tallet, da det ble bestemt at det heretter bare skulle avles etter fire konkrete blodslinjer (Marko von Cellerland Canto; Winerau Quanto; Winerau Mutz; Pelztierfarm). Eksteriørlinjene ble derfor mest tallrike og dominerende. Mange har i ettertid ansett denne avgjørelsen som både problematisk og uheldig. Allikevel er det nettopp de allsidige bruksegenskapene som har gjort rasen til en av verdens mest populære hunder. Schäferhund er en allsidige hunderase, som brukes til alt fra lavine- og ettersøkshund, til politihund, militær tjenestehund, servicehund, førerhund og narkotikahund med mer. Hunderasen er også en meget populær familiehund, som egner seg bra til både trekking av pulk, agility, kløving og mange andre former for hundesport. .
Lynne og væremåte
Schäferhunden er normalt en selvsikker, modig, oppmerksom og godlynt hunderase som passer godt for folk og familier med en del erfaring, og som har en sportslig eller bruksmessig innstilling til hundeholdet. Hunden trenger dressur, oppgaver og såvel psykiske som fysiske utfordringer for å trives, og egner seg dårlig som «hjemme-alenehund» i en leilighet.
Schäferhunden ble gjennom mange år selektivt avlet for sin aggressive holdning mot fremmede. Hart og Hart (1985) dokumenterte at rasen figurerer i toppsjiktet blant hunderaser med et sterkt territorialforsvar. Det er disse egenskapene som gjør den til en ypperlig vakthund. Schäferhunder kan derfor vise aggresjon mot fremmede.
Annet
Schäferhund er oppført på listen over hunderaser med overdrevne eksteriørtrekk (BSI, Breed Specific Instructions regarding exaggerations in pedigree dogs). Det har blant annet blitt stadig større fokus på schäferhundens dårlige bakbensvinkler, som blant annet ble sterkt kritisert som «onaturliga kroppsformer och fysiologiska anomalier» av Sveriges Veterinärförbund.
Siden schäferhund har vært så populær har det også vært svært mange som har drevet oppdrett av denne hunderasen. Utstrakt matadoravl og linjeavl(en form for innavl) både er og har vært et problem i stamboken, som er lukket for nytt blod fra andre raser.
Rasen er arvelig disponert for hofteleddsdysplasi (HD) og albuleddsartrose (AA). Visse linjer er dessuten utsatt for såkalt schäferkløe, en atopisk allergi som er arvelig belastet.
Tequila
Tequila har flere betydninger:
Esperantina (Tocantins)
Esperantina er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Tryggve Gran
Jens Tryggve Herman Gran (født 20. januar 1888 i Bergen, død 8. januar 1980 i Grimstad) var en norsk flyger, offiser, fotballspiller, polarforsker og forfatter.
I 1908 var Tryggve Gran med på Norges første landslag i fotball, og spilte den første landskamp mot Sverige i Gøteborg som endte 3–11.
Tryggve Gran deltok i årene 1910–1913 i Robert Scotts ekspedisjon til Antarktis som skiekspert, og var der med i gruppen som fant Scott omkommet.
Den 30. juli 1914 fløy han som den første over Nordsjøen fra Cruden Bay i Skottland til Jæren i Norge i et Blériot-fly på 4 timer og 10 minutter.
Den 8. september 1915 foretok han den første flyvning i Nord-Norge fra Elveneset i Salangen med det samme flyet.
Under første verdenskrig deltok Gran som flyger og offiser i fire år (RFC/RAF) i britisk tjeneste hvor han deltok i forsvaret av London som pilot/skvadronsjef, samt deltok i luftkampen mot Tyskland i Belgia og Frankrike. Gran nådde majors grad i britisk tjeneste.
Gran ga ut tolv bøker. I årene etter krigen fortsatte han med foredragsturneer om polar- og flyhistorie med støtte fra KUD. Han fortsatte frem til sine siste år å skrive bøker og artikler i hovedsak om polar og flyhistorie. Gran virket i mellomkrigsårene som journalist og foredragsholder, også internasjonalt, blant annet på bakgrunn av sin historie i polarutforsking og flyving.
Hyfe
Hyfer er tynne trådlignende strukturer bestående av en eller flere celler. Fordi de minner om tråder, og er vanlig hos sopp, kalles de også celletråder, og sopptråder. Hos de fleste sopper danner hyfene sammenflettede strenger i et forgrenet nettverk, kalt mycel. Strålebakterier (Actinobacteria) er den eneste kjente livsformen utenfor soppriket som har hyfer.
Stoffomsetning
Mycelet vokser og trenger inn i nærliggende materiale, og sørger for at stoffer fordøyes og gjøres tilgjengelig som næringsstoffer før de føres inn i organismen.
Tryggve Gran
Oppvekst og familie
Tryggve Gran pleide å poengtere at han var født i Bergen og ikke i Laksevåg, hvor hans bestefar hadde grunnlagt «Graneverftet», forløperen til Bergen Mekaniske Verksted. Hans far gikk bort i 1894, da Tryggve var fem år.
Hyfe
Stoffomsetning
Soppen kan få disse næringsstoffene fra en vertsplante ved at den lever i et symbiotisk forhold til verten. Dette symbiotiske forholdet kalles mykorrhiza eller sopprot. Nedbrytersopper bryter ned et dødt eller døende materiale og slike sopper kalles sapotrofe. Snyltesopper er parasitter som skader og dreper den levende verten de vokser på.
Paléet
Paléet var en stor enetasjes murgård i Oslo, oppført i 1744-45, med senere tilbygg og ombygginger. Paléet ble revet etter brann natt til torsdag 14. mai i 1942, og lå mellom Oslo Børs og Jernbanetorget med adresse til Fred. Olsens gate 6 (tidligere Store Strandgate) i Oslo. Etter 1814 fungerte Paléet som Norges tredje kongebolig.
Tryggve Gran
Oppvekst og familie
Som 11 åring ble han sendt på kostskole i Sveits i 2 år. Her lærte han blant annet flere språk. Der ble han også interessert i fotball som han noen år senere fikk glede av gjennom sportsklubben Mercantile og første landslag og landskamp mot Sverige  i 1908
Hyfe
Oppbygning
Det vi i dagligtale kaller sopp, fruktlegemene hos stilksporesopper og sekksporesopper, er vanligvis en liten del av den egentlige soppen, og er dannet av tett sammenvevde hyfer.
Paléet
Paleet og Kari paa Skjæret
Første trinn av gårdsanlegget ble først oppført med tre fløyer av den rike kjøpmannen og skipsrederen Christian Ancher (1711–1765) i 1744-45. Paléet hadde 16 fag vinduer i hjørnebygningen mot sjøen, mens bygningen mot Prinsens gate hadde 11 fag vinduer. Mot nord ble det oppført en stallfløy i bindingsverk. Over porten mot nåværende Fred. Olsens gate sto familiens våpenskjold med initialene til Christian Ancher og hans hustru, Karen Elieson (1723–1806), samt årstallet for siste byggetrinn: «CA KE ANNO 1755».
Tryggve Gran
Oppvekst og familie
Hermann Gran er sønn av Tryggve Gran.
Paléet
Paleet og Kari paa Skjæret
En av disse eiendommene hadde Christian Ancher overtatt etter sin svigerfar, kjøpmann Iver Elieson. Ancher fortsatte nå arbeidet som Elieson hadde påbegynt med å fylle ut sjøgrunnen mot Bjørvika. I perioden 1732 til 1743 kjøpte Christian Ancher de tre naboeiendommene mot sjøen. Hver av disse hadde mindre gårder, som ble revet for å gi plass for det nye anlegget. Den ene av disse eiendommene var Skjæret, hvor tidligere rådstueskriver Mogens Lauritzen etter bybrannen i 1708 hadde bygget noen hvelvede kjellere, som han ble nektet å oppføre hus på. Disse kjellerne ble nå del av det nye ancherske anlegg.
På den gamle strandgrunnen rundt Paleet lå mange sjø- og pakkboder, og den lille stua som «Kari paa Skjæret» hadde hatt i strandkanten fikk stå frem til begynnelsen av 1800-tallet.
Tryggve Gran
Sydpolekspedisjonen
Som ung mann ble Gran, som de fleste andre unge gutter fascinert av Fridjof Nansens skiferd over Grønland, og ikke minst etter et møte med Ernest Shackleton som nettopp hadde gjort fremstøt mot Sydpolen. Gran gikk så langt med sin polarinteresse at han som 18/19 åring gjorde avtale med Skåluren om å bygge en fangstskute  som skulle bringe ham til Sydpolen. Han fikk også gjort avtale med Carsten Borchgrevink om å benytte Cape Adare som base. Nansen fikk vite om planene og fordi Nansen også visste at Robert F. Scott allerede nesten var klar til å dra nedover, rådet han Gran til å bli med Scott som skiekspert.
Paléet
Interiør og ytre utseende
Før neste byggetrinn, 1755-58, lyktes det Christian Ancher å få kjøpt opp et par tilgrensende eiendommer mot nord, slik at huset og parkanlegget bygdes over i alt seks matrikkelnumre. Ved dette byggetrinnet oppførtes vestfløyen mot nåværende Fred. Olsens gate, samtidig som østfløyen ble utvidet. Dernest ble den første stallbygningen revet slik at de to fløyene ble forbundet med en ny toetasjes bygning. Endelig lot Ancher fløyen mot Prinsens gate utvide i bredden mot gården med en ny sentralt plassert hovedinngang og monumental trapp.
Paléet fremsto nå fullt ferdig som et lukket gårdsanlegg i barokkstil. Fasaden hadde til å begynne med høy, lyskalket sokkel, rødmalte vegger med hvite mursteinsfuger og blåmalte vinduslemmer. På taket var blåsorte, glasserte takstein. Noe senere ble imidlertid bygningene malt hvite.
Tryggve Gran
Sydpolekspedisjonen
Fangstskuta som fikk navnet «Ringsel» ble solgt, og Gran fulgte rådet og ble med på en tre års Sydpolsekspedisjon med Scott.
Paléet
Interiør og ytre utseende
Hovedhuset var smakfullt og elegant innredet. Især var stuene og selskapslokalet staselig møblert og prydet med malerier av betydelig kunstnerisk verdi på veggene. I tillegg fantes en rekke kobberstikk i glass og ramme, som Christian Ancher, og senere sønnen Bernt Anker, hadde kjøpt med seg fra sine utenlandsreiser. Gården hadde kontor, varme og kalde bad. På døra inn til Bernt Ankers bibliotek sto inskripsjonen: «Docendo discimus» (latin: lære ved å undervise), og her var det foruten en god boksamling både et Natural-Cabinet og et Kunst-Cabinet med antikviteter, astronomiske kikkerter og måleutstyr, fysikkinstrumenter, globuser, mineralprøver og ulike naturvitenskapelige gjenstander. Dette var hjelpemidler som Bernt Anker brukte ved sine offentlige forelesninger over vitenskapelige emner.
Koffi Ndri Romaric
Christian Koffi Ndri, også kjent som Romaric, (født 4. juni 1983 i Abidjan) er en ivoriansk profesjonell fotballspiller som spiller for den spanske fotballklubben Sevilla FC. Han spiller midtbane, og er også en del av. Romaric har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Le Mans UC72 og KSK Beveren.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Tryggve Gran
Sydpolekspedisjonen
Tryggve Gran deltok 1910–1913 i Scotts sydpolsekspedisjon som ski-instruktør etter anbefaling fra Fridtjof Nansen. Etter ankomsten i Antarktis i januar 1911 deltok Gran på utleggingen av depoter som var nødvendig for at man skulle nå Sydpolen senere samme år. Da sydpolgruppen forlot basen i slutten av oktober ble flagget Union Jack gjenglemt, og Gran fraktet flagget det første korte stykket mot polen. Med sine 23 år var Gran ekspedisjonens yngste deltaker.
Fra november 1911 til februar 1912, mens Scott og store deler av ekspedisjonen var på vei mot polen, var Gran med den geologiske ekspedisjonen, ledet av Thomas Griffith Taylor, til vestsiden av McMurdo-sundet. I november 1912 var Gran med i patruljen som ble sendt ut for å lete etter Scott og hans kamerater som de fant døde og ihjelfrosne. På veien tilbake til basen brukte Gran Scotts ski og bemerket i dagboken at i hvert fall skiene skulle fullføre hele ekspedisjonen. Skiene er idag utstilt på Skimuseet i Holmenkollen. Av Grans enge ski laget han et kors som ble plassert på Snepyramiden over Scott og hans menns grav.
I Scotts telt fant de brev med beskjeden om at Roald Amundsen hadde nådd polpunktet først. Gran ble bedt om å ta med brevet hjem til Kong Haakon i Norge.
Før han forlot Antarktis var Gran med på å bestige vulkanen Mount Erebus, som det andre teamet i verden, og som de første som kom helt opp i krateret på 4,000 meters høyde. Et uventet utbrudd da Gran var på toppen førte til at klærne hans ble svidd, men han kom ikke fysisk til skade. Etter ekspedisjonen ble Gran tildelt Polarmedaljen av den britiske kongen Georg V.
Første flyvning over Nordsjøen
Etter Sydpolekspedisjonen lærte Gran å fly og tok sitt flysertifikat ved Louis Bleriots flyskole i Buc. Han var en av de første som utførte looping og ryggflyvning. Gran fattet interesse for flyvning i 1913 da han på vei hjem fra Sydpolen over Atlanterhavet, møtte den britiske skuespiller og flyver, Robert Loraine som selv hadde fløyet over sjøen mellom England og Irland. Gran fløy 30. juli 1914 som den første over Nordsjøen, på 4 timer og 10 minutter fra Cruden Bay i Skottland til Revtangen på Jæren med et Blériot-fly. Flyet hadde 80 hestekrefter og var en enkel konstruksjon. Været var dårlig under flyturen på over 450 km. Flyvningen var en bragd, på linje med Blériots flyvning over Den engelske kanal fire år tidligere (35 km). Hendelsen skjedde samtidig med utbruddet av Første verdenskrig, noe som førte til at Grans Nordsjø-flyvning fikk liten oppmerksomhet. Gran ble mottatt av en stor folkemengde da han kom til Kristiania 1. august. Forsvarsdepartementet kjøpt Grans Bleriot-fly og han ble ansatt som militær flyver med grad som premierløytnant.
Flyet «Nordsjøen» er idag på permanent utstilling på Norsk Teknisk Museum på Kjelsås.
Første verdenskrig og Royal Air Force
I 1914 ble Tryggve Gran premierløytnant i Hærens Flyvevåpen. Han reiste i 1915 til Storbritannia og Frankrike for å studere disse landenes flyvåpen i krig. 8. september 1915 foretok Gran den første flyvning i Nord-Norge da han med den samme Blériot han hadde fløyet over Nordsjøen, tok av fra et jorde i nærheten av Elvenes i Salangen.
I 1916 gikk han inn i det britiske flyvåpenet som aktiv flyger, under dekknavnet Teddy Grant fra Canada for å unngå problemer vedrørende Norges nøytralitet. I 1916 ble han innvilget avskjed fra det norske forsvaret og innrullert i Royal Flying Corps under eget navn. Han tjenestegjorde i strid over Frankrike, Tyskland og Belgia og ble i 1916 forfremmet til major. Under et av sine tokt over Frankrike kan han ha skutt ned Hermann Göring, den kommende øverstkommanderende for Luftwaffe.
I 1919 ble han invitert av britisk admiral Kerr til å bli med på å gjøre et britisk forsøk på å fly over Atlanterhavet fra Newfoundland med en Handley Page. Det var to uker før John Allcock og Arthur Brown foretok den første atlanterhavsflygningen.
Gran ble etter første verdenskrig oppfordret til å søke britisk statsborgerskap dersom han skulle fortsette, og avansere i gradene. Gran ønsket å forbli norsk statsborger og returnerte til Norge (kilde: Under britisk flagg). Gran var blitt offiser i Royal Air Force, men en motorsykkelulykke i 1921 satte strek for den flykarrieren.
Mellomkrigsårene
Gran fløy to ganger fra England over Nord-Europa til Østlandet (Gardermoen og Kjeller) og foretok den første flygingen mellom Kristiania og Stockholm.
I begynnelsen av 1920-årene planla Gran en flyferd til Nordpolen.
Gran var fortsatt ivrig skiløper og deltok ved flere anledninger i 5-mila i Holmenkollen. Som en forberedelse til flyprosjektet, dro Gran i mai-juni 1922 på en ca. 20 dagers skiferd på Svalbard sammen med de kjente skiløperne, Thorleif Haug og Jacob Tullin Thams.
De gikk fra Kongsfjorden over breen til Wijdefjorden og tilbake igjen. Det var så sent på våren at skiføret hadde begynt å bli dårlig. Det ble med den forberedende ekspedisjonen, det lyktes ikke Gran å finansiere en flyferd til Nordpolen. Det ble i stedet Roald Amundsen som dro med fly mot Nordpolen i 1925.
I mai 1928 var Gran med å starte Norsk Aeroklubb. Amundsen ble formann og Gran ble styremedlem. Dessverre døde Amundsen samme år.
Da Amundsen forulykket med Latham i 1928 var Gran leder for «Veslekariekspedisjonen». Fangstskuta «Veslekari» søkte øst for Svalbard i to uker, men uten resultat.
I 1934 ble det foretatt en jubileumsflymarkering av Nordsjøflyvningen fra 1914. Tre fly reiste fra Norge, gjennom Europa og England for så å fly samme ruten fra Cruden Bay over Nordsjøen. På grunn av dårlig vær den 30. juli, måtte de vente en dag før de kunne fullføre flyturen over Nordsjøen. Flyvningen i 1914 markeres årlig på landingsstedet ved Malneset/Klepp.
På 1920-tallet skrev Gran en rekke bøker, guttebøkene Heia La Villa og La Villa i kamp inspirert av historier og opplevelser fra tiden på internatskolen La Villa i Sveits. Han skrev også kriminalbøkene Stormen på Mount Blanc og Triumviratet i tillegg til faglitteratur om polar- og flyhistorie.
I 1937 ble Sola flyplass, som første sivile flyplass i Norge, høytidelig åpnet av Kong Haakon. Åpningen var en viktig milepæl i norsk luftfartshistorie, og  Gran ble med sin flybakgrunn invitert som æresgjest.
På 1930-tallet forsvarte Gran Italias invasjon av Etiopia offentlig. Gran fremholdt at Italia «har rett til i plass i solen». Gran viste i Universitetets Aula fotografier (i 1936) fra Italias virksomhet i Etiopia og Tidens Tegn beskrev koloniseringen som humanitært arbeid. I 1933 omtalte Gran den tyske nazisten Goebbels som «åndens gladiator» og Gran mente at marxisme ville undergrave det bestående samfunnet. Gran skrev i Tidens Tegn at marxismen var et vaskeekte jødisk produkt og marxismen hadde skyld i Tysklands problemer.
Gran hadde ved selvsyn fått oppleve resultatet av den russiske revolusjonen i 1917 da han som engelsk offiser i en kort periode i 1919 var stasjonert i Arkhangelsk, nord i Russland.
I 1938 ble Gran sendt til Tyskland som forsvarsattaché for å undersøke mulighetene for å frakte fly til Finland. Han sendte en rapport tilbake til Norge og advarte om at han trodde det ville bli krig i Europa. Rapporten ble også sendt i kopi til den amerikanske forsvarsministeren.
Andre verdenskrig
Da krigen brøt ut meldte Gran seg til tjeneste i Setesdal. Etter kapitulasjonen ble han flyttet til Valdres. I Valdres under den tyske invasjonen i 1940 opptrådte Gran på en måte som etter krigen førte til at han ble tiltalt for bistand til fienden, ved at han allerede 30. april mens kampene raste stilte seg til disposisjon for tyskerne. Sammen med en arbeidbataljon hjalp de til med å rydde vegene for sne i distriktet... Under rettssaken forklarte Gran sin handlemåte med at han hadde handlet under tvang, og at han var nervøs for at hans fortid som britisk offiser skulle føre til at han ble sendt til en tysk fangeleir. Dette var også grunnen, hevdet han selv, til at han senere søkte kontakt med Albert Hagelin.
I oktober 1940 meldte Gran seg inn i Nasjonal Samling. I 1941 ble Gran leder av Statens Seilflyvekontor. Kontoret hadde ansvar for sivil seilflyklubb-virksomhet. Kontoret var direkte underlagt Innenriksdepartementet som et eget regjeringskontor. I et brev fra myndighetene datert 5. februar 1941, ble det understreket at kontoret hadde «avgjørende og altomspennende myndighet» i alle saker vedrørende seilflyvning i landet. . Han oversatte og bearbeidet en bok; "Modellflyveren". Gran var sjef for dette kontoret fra 1. mai til 31. oktober 1941.