cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venus’ atmosfære
Øvre atmosfære og ionosfære
Mesosfæren strekker seg fra 65 km til 120 km i høyde, og termosfæren begynner rundt 120 km og når den øvre grensen av atmosfæren (eksosfæren) i en høyde rundt 220–350 km. Eksosfæren er høyden hvor tverrsnittet mellom partiklene i atmosfæren blir så lav at kollisjoner mellom partikler ikke har noen spesiell betydning for systemet.
Mesosfæren kan deles inn i en nedre del mellom 62–73 km og en øvre del mellom 73–95 km. I det første laget er temperaturen nesten konstant på 230–K (−43 °C) og dette laget sammenfaller med det øvre skydekket. I det andre laget begynner temperaturen å avta igjen og når ca 165 K (−108 °C) i en høyde på 95 km hvor mesopausen begynner. Det er den kaldeste delen av atmosfærens dagside. I dagsiden av mesopausen, som fungerer som en grense mellom mesosfæren og termosfæren og ligger mellom 95–120 km, stiger temperaturen opp til en konstant verdi – rundt 300–400 K (27–127 °C) – som brer seg inn i termosfæren. I kontrast er termosfærens nattside det kaldeste stedet på Venus med temperaturer så lave som 100 K (−173 °C). Den blir også kalt en kryosfære.
Sirkulasjonsmønstrene i den øvre mesosfæren og termosfæren er helt forskjellige fra dem i den nedre atmosfæren. Ved høyder fra 90–150 km beveger luften seg fra dagsiden til nattsiden av planeten med oppstrømning over den solbelyste halvkulen og nedstrømning over den mørke halvkulen. Nedstrømning over nattsiden forårsaker adiabatisk oppvarming av luften som danner et varmt lag i en høyde på 90–120 km i mesosfæren på nattsiden. Temperaturen i dette laget – 230 K (−43 °C) er langt høyere enn den typiske temperaturen funnet i nattsiden av temosfæren – 100 K (−173 °C).
Luften som sirkuleres fra dagsiden bærer også oksygenatomer, som etter en rekombinasjon danner eksiterte molekyler av oksygen i den langlevde singlet-tilstanden (1Δg), som så avtar og sender ut infrarød stråling på bølgelengde 1,27 μm. Denne strålingen i området 90–100 km over overflaten er ofte observert fra bakken og romfartøyer. Nattsiden av den øvre mesosfæren og termosfæren er også kilden til non-LTE (non-local thermodynamic equilibrium) utslipp av CO2 og NO-molekyler som er ansvarlig for den lave temperaturen på nattsiden i termosfæren.
Venus Express-sonden har gjennom stjerneokkultasjon vist at det atmosfæriske diset strekker mye lengre opp på nattsiden enn på dagsiden. På dagsiden har skydekket en tykkelse på 20 km og strekker seg opp til ca. 65 km, mens på nattsiden når skydekket i en form av en tykk dis opp til 90 km – godt inn i mesosfæren, og fortsetter til 105 km som en gjennomsiktig dis.
Indusert magnetosfære
Venus mangler et iboende magnetfelt. Dette er sannsynligvis relatert til planetens langsomme rotasjon eller mangel på konveksjon i mantelen. Venus har bare en indusert magnetosfære dannet av solens magnetfelt, brakt dit av solvinden. Denne prosessen kan forstås som feltlinjer innpakket rundt en hindring – Venus i dette tilfellet. Den induserte magnetosfæren til Venus har et buesjokk, magnetosheath, magnetopause og magnetohale med strømningssjiktet.
Ved det subsolare punktet står buesjokket 1900 km (0,3 Rv, hvor Rv er Venus' radius) over overflaten. Denne avstanden ble målt i 2007 nær solaktivitetens minimum. Nær solaktivitetens maksimum kan den være flere ganger lengre unna planeten. Magnetopausen ligger i en høyde av 300 km, og den øvre grensen for ionosfæren (ionopausen) er nær 250 km. Mellom magnetopausen og ionopausen finnes det en magnetisk barriere – en lokal forsterkning av magnetfeltet som forhindrer solplasma å trenge dypere inn i atmosfæren, i det minste nær solaktivitetens minimum. Magnetfeltet i barrieren når opp til 40 nT. Magnetohalen fortsetter opp til ti radier fra planeten. Den er det mest aktive delen av magnetosfæren og der finnes hendelser av gjenforbindelser og partikkelakselerasjon. Energien til elektronene og ionene i magnethohalen er henholdsvis rundt 100 ev og 1,000 ev.
På grunn av mangelen på det indre magnetiske feltet på Venus penetrerer solvinden relativt dypt inn i planetens eksosfære og forårsaker betydelige tap av atmosfære. Tapet skjer hovedsakelig via magnetohalen og hovedsakelig er det ionetypene O+, H+ og He+ som går tapt. Forholdet mellom tapet av hydrogen og oksygen er rundt 2 (det vil si nesten støkiometrisk) og indikerer det pågående tapet av vann.
Skyer
Skyene er tykke og sammensatt av svoveldioksid og dråper av svovelsyre. De reflekterer rundt 75 % av sollyset som treffer dem, og skjuler overflaten fra vanlig kartlegging. Skyenes reflektivitet fører til at mengden av lys som reflekteres oppover er nesten den samme som kommer ovenfra, og en sonde som skal utforske skytoppene kan utnytte solenergien nesten like bra nedenfra som ovenfra. Dette gjør at solceller kan monteres omtrent overalt.
Svært lite sollys trenger ned til overflaten, og nivået på lyset ligger bare på rundt 5,000–10,000 lux med en synlighet på tre kilometer. På dette nivået kan liten eller ingen solenergi innhentes av en sonde. Fuktigheten på dette nivået er mindre enn 0,1 %. På grunn av det tette, høyt reflektive skydekket, er den totale solenergien som planeten mottar mindre enn energien som jorden mottar.
Svovelsyre blir produsert i den øvre atmosfæren av solens fotokjemiske reaksjon på karbondioksid, svoveldioksid og vanndamp. Ultrafiolette fotoner med bølgelengder mindre enn 169 nm kan fotodissosiere karbondioksid til karbonmonoksid og atomært oksygen. Atomært oksygen er svært reaktivt; når det reagerer med svoveldioksid, som finnes i spormengder i atmosfæren, blir resultatet svoveltrioksid som kan kombineres med vanndamp, som også finnes i spormengder i atmosfæren, å gi svovelsyre.
Svovelsyreregnet når aldri bakken, men fordampes av varmen før det når overflaten, et fenomen som kalles virga. Man antar at tidlig vulkansk aktivitet frigjorde svovel i atmosfæren og at de høye temperaturene forhindrer den fra å bli fanget til faste forbindelser på overflaten som på jorden.
Skyene på Venus kan produsere lyn mye lik skyene på jorden. Eksistensen av lyn var lenge omstridt etter at de ble oppdaget av de sovjetiske Venera-sondene. Men i 2006–2007 oppdaget Venus Express elektromagnetiske elektronbølger, som ble tilskrevet lyn. Deres temporære tilstedeværelse indikerer et mønster forbundet med væraktivitet. Lynets styrke er minst halvparten av det på jorden.
I 2009 ble et markert lyspunkt i atmosfæren oppdaget av en amatørastronom og fotografert av Venus Express. Fremtredende vulkanisme på overflaten er en mulig forklaring.
Muligheter for liv
På grunn av de tøffe overflateforholdene er lite av planeten utforsket. Det at livet slik vi kjenner det i dag ikke nødvendigvis er det samme i andre deler av universet kombinert med at omfanget av liv på jorden ikke er fullt ut kjent, gjør det mulig at andre former for liv kan eksistere. Ekstremofiler lever på jorden i ekstreme habitater. Termofiler og hypertermofiler trives ved temperaturer over kokepunktet for vann, acidofile trives med et pH-nivå på 3 eller lavere, polyekstremofile kan overleve en rekke varierte ekstreme forhold og en rekke andre ekstremofiler eksisterer på jorden.
Liv kan også eksistere utenfor det ekstremofile området i skytoppene. Liksom bakterier lever og reproduserer seg i skyer på jorden, er det blitt foreslått at liv kan eksistere i de samme områdene på Venus. Mikrober i den tykke, skyete atmosfæren kan være beskyttet fra solstråling av svovelforbindelser i luften.
Atmosfæren er tilstrekkelig ute av likevekt til å kreve ytterligere undersøkelser. Analyser av data fra Venera, Pioneer og Magellan viste hydrogensulfid (H2S) og svoveldioksid (SO2) sammen i den øvre atmosfæren, samt karbonylsulfid (OCS). De første to gassene reagerer med hverandre, og antyder at noe produserer dem. I tillegg er karbonylsulfid eksepsjonelt vanskelig å produsere gjennom uorganiske midler. En av de tidlige Venera-sondene oppdaget store mengder klor like under skydekket på Venus.
Det er blitt foreslått at mikrober på dette nivået kan suge opp ultrafiolett lys fra solen som en kilde til energi, som kan være en mulig forklaring på mørke flekker sett på ultrafiolette bilder av planeten. Store, ikke-sfæriske skypartikler har også blitt oppdaget i skydekkene. Sammensetningen til disse er fremdeles ukjent.
Evolusjon
Gjennom studier av den nåværende skystrukturen og overflatens geologi, kombinert med det faktum at solens lysstyrke har økt med 25 % de siste 2,8 milliarder årene, er det antatt at atmosfæren til Venus frem til for fire milliarder år siden var mer lik jordens atmosfære, med flytende vann på overflaten. Den løpske drivhuseffekten kan ha blitt forårsaket av fordampning av overflatevann og den påfølgende fremveksten av drivhusgasser. Venus' atmosfære har derfor fått mye oppmerksomhet fra de som studerer klimaendringer på jorden.
Det er ingen geologiske former på planeten som antyder tilstedeværelse av vann over de siste milliarder år. Men det er ingen grunn til å anta at Venus var et unntak fra de prosessene som dannet jorden og ga den sitt vann i løpet av dens tidlige historie, muligens fra de opprinnelige bergartene som dannet planeten eller senere fra kometer. Det felles syn blant forskere er at vannet kunne ha eksistert på overflaten for rundt 600 millioner år siden før det fordampet, andre forskere som David Grinspoon mener imidlertid at opptil 2 milliarder år er troverdig.
Observasjoner og målinger fra jorden
I 1761 observerte den russiske polyhistoren Mikhail Lomonosov en ring av lys rundt Venus da den passerte solen og konkluderte med at Venus har en atmosfære. I 1940 beregnet Rupert Wildt at mengden av CO2 i atmosfæren ville heve overflatetemperaturen til over kokepunktet for vann. Dette ble bekreftet da Mariner 2 foretok radiometermålinger av temperaturen i 1962. I 1967 bekreftet Venera 4 at atmosfæren hovedsakelig bestod av karbondioksid.
Den øvre atmosfæren kan måles fra jorden når planeten krysser solen i en sjelden hendelse som kalles en Venuspassasje. Siste gang solen passerte Venus fant sted i 2004. Ved hjelp av kvantitativ astronomisk spektroskopi var vitenskapsfolk i stand til å analysere sollys som passerte gjennom atmosfæren og å avsløre kjemikalier i den. Siden teknikken med å analysere lys for å finne informasjon om en planets atmosfære først hadde gitt resultater i 2001, var dette første muligheten til å få konkluderende resultater om atmosfæren på denne måten siden observasjoner av Venuspassasjer begynte.
Venuspassasjen var en sjelden mulighet med tanke på mangelen på informasjon om atmosfæren mellom 65 og 85 km. Passasjen i 2004 tillot astronomer å samle store mengder data, nyttige ikke bare for å bestemme sammensetningen av den øvre atmosfæren på Venus, men også i raffinering av teknikker som brukes til å søke etter ekstrasolare planeter. Atmosfæren av hovedsakelig CO2 absorberer nær-infrarød stråling, noe som gjør den lett å observere. I løpet av passasjen i 2004 avslørte absorpsjon i atmosfæren som en funksjon av bølgelengder muligheter for gasser i den høyden. Dopplerforskyvning av gasser gjorde det også mulig å måle vindmønstre.
En Venuspassasje er en ekstremt sjelden hendelse. De tre siste passasjene fant sted 6. desember 1882, 8. juni 2004 og 6. juni 2012. Det vil gå 105 år før neste Venuspassasje.
Fremtidig utforskning
Venus In-Situ Explorer, foreslått av NASAs New Frontiers-program, er en foreslått sonde som vil hjelpe til med å forstå prosessene på planeten som har ført til klimaendringer så vel som å bane vei mot et senere oppdrag med å hente tilbake prøver fra planeten.
Royal Military Academy Sandhurst
Royal Military Academy Sandhurst er den britiske hærens krigsskole, beliggende i landsbyen Sandhurst i Berkshire. Alle offiserer i den britiske hæren, og mange fra andre steder i verden, får sin utdannelse ved Sandhurst.
Venus’ atmosfære
Fremtidig utforskning
Et annet fartøy kalt Venus Mobile Explorer har blitt foreslått av Venus Exploration Analysis Group (VEXAG) for å studere sammensetningen og isotopiske målinger av overflaten og atmosfæren i rundt 90 dager. En dato for oppskytning er enda ikke fastsatt.
Royal Military Academy Sandhurst
Alle som vil bli offiser i den britiske hæren må bestå offiserskurset, som varer 44 uker, før de utnevnes til offiser. Opptak til skolen utføres over en snau uke av Regular Commissions Board. Etter offiserskurset får kadettene videre opplæring innen den våpenarten de vil tjenestegjøre i. Profesjonelt kvalifiserte kadetter (leger, tannleger, sykepleiere, veterinærer, jurister og feltprester) får et kortere offiserskurs.
Venus’ atmosfære
Foreslåtte oppdrag
Etter at romsonder oppdaget den harde naturen på overflaten ble oppmerksomheten rettet mot andre mål, som Mars. Der har imidlertid vært en rekke nylige forslag, og mange av disse involverer den lite kjente øvre atmosfæren. Det sovjetiske Vega-programmet sendte to ballonger ned i atmosfæren i 1985, men disse var batteridrevne og varte bare i to jorddøgn før de gikk tomme for strøm. Siden da har det ikke vært noen utforskning av den øvre atmosfæren. I 2002 foreslo NASA-entreprenøren Global Aerospace en ballong som ville være i stand til å oppholde seg i den øvre atmosfæren i hundrevis av jorddager, i motsetning til to.
En solflyver har også blitt foreslått av Geoffrey A. Landis, i stedet for en ballong, og ideen har vært omtalt fra tid til annen siden tidlig på 2000-tallet. Venus har en høy albedo og reflekterer det meste av sollyset som treffer den slik at overflaten er relativ mørk. Den øvre atmosfæren på 60 km har en oppadgående solintensitet på 90 %, noe som betyr at solcellepaneler både på undersiden og oversiden av en sonde vil kunne brukes omtrent like effektivt. I tillegg vil den noe lavere tyngdekraften, det høyere lufttrykket og den langsomme rotasjonen som muliggjør evigvarende solenergi gjøre denne delen av planeten perfekt for letning. Den foreslåtte flyveren ville fungert best i en høyde hvor sollys, lufttrykk og vindstyrke vil muliggjøre det å bli værende i luften for evig, med noen dropp ned mot lavere høyder for et par timer av ganger før den returnerte til høyere høyder.
Svovelsyren i skyene truer ikke et godt skjermet fartøy i denne høyden, og «solflyveren» vil kunne måle området mellom 45 og 60 km på ubestemt tid så lenge mekaniske feil eller uforutsette problemer ikke inntreffer. Landis har også foreslått at rovere lignende Spirit og Opportunity kunne utforsket overflaten, med den forskjellen at Venus-roverne ville være «dumme» rovere som styres av radiosignaler fra datamaskiner plassert i flyveren over. Det ville imidlertid kreve at deler som motorer og transistorer kunne motstå overflateforholdene, i motsetning til svakere deler som involverer mikroelektronikk som ikke er motstandsdyktige mot varme, trykk og sure forhold.
I’m So Tired
«I'm so Tired» er en sang av The Beatles, utgitt på albumet The Beatles i 1968.
Den som ble innspilt 8. oktober 1968, samtidig med The Continuing Story of Bungalow Bill. John skrev sangen alene mens bandet var på retreat hos Maharishi Mahesh Yogi i India, og den er inspirert av Yoko Ono. Sangen er likevel som vanlig kreditert Lennon/McCartney.
Norgesmesterskapet i alpint 2023
Utfor
Avlyst.
Super-G
Avlyst.
Storslalåm
Dato: 26. mars
Sted: Trysil
Slalåm
Dato: 25. mars
Sted: Trysil
Superkombinasjoen
Avlyst.
Tilbake til fremtiden (musikal)
Tilbake til fremtiden er en scenemusikal fra 2020 med musikk og tekster av Alan Silvestri og Glen Ballard og en bok av Bob Gale. Den er tilpasset fra det originale manuset til filmen fra 1985 med samme navn av Robert Zemeckis og Gale. Showet inneholder original musikk, samt sanger som opprinnelig ble omtalt i filmen, som «The Power of Love» og «Johnny B. Goode».
Liste over hesteraser
Liste over hesteraser er en alfabetisk oversikt over hesterasene, fordelt etter størrelse (store hester og ponnier).
Tilbake til fremtiden (musikal)
Musikalen skulle opprinnelig ha verdenspremiere i Londons West End i 2015, året som trilogiens karakterer reiste til i del II. Imidlertid forlot den originale regissøren Jamie Lloyd produksjonen i august 2014 med henvisning til «kreative forskjeller» med Zemeckis, noe som resulterte i en forsinkelse i produksjonens utgivelsesdato. Showet fikk verdenspremiere på Manchester Opera House i februar 2020, i forkant av en forventet West End-overføring. Showet spilte Olly Dobson i rollen som hovedpersonen Marty McFly, opprinnelig fremstilt av Michael J. Fox. Tony Award-vinner Roger Bart spilte Emmett «Doc» Brown, opprinnelig portrettert av Christopher Lloyd. Musikalen kommer til Broadway i 2023, med Bart som gjentar rollen sin. Casey Likes har fått rollen som Marty McFly.
Liste over hesteraser
Det finnes trolig omkring 500 hesteraser i verden, hvorav cirka 100 kan regnes som mer eller mindre vanlige. Hester kan deles inn på mange måter og raser. En helt grunnleggende inndeling er å skille mellom små og store hesteraser. Hesteraser med en typisk skulderhøyde på mindre enn 148 cm, defineres derfor som ponnier. Ponniene deles imidlertid inn videre etter størrelse, siden forskjellene kan være store.
Tilbake til fremtiden (musikal)
Musikalen har fått positive anmeldelser, og mottok Laurence Olivier-prisen for beste nye musikal i 2022.
Liste over hesteraser
Store hester grupperes gjerne i to hovedtyper, etter kroppsform og temperament; gjerne kalt varmblods- og kaldblodshester. Varmblodshestene deles videre inn i såkalte fullblods- og halvblodshester. Disse gruppene omfatter gjerne de beste og hurtigste ridehestrasene og varmblodstraverne. Kaldblodshester har tradisjonelt vært store og sterke arbeidshester, som har vært i bruk som trekk- og kløvhester. Det finnes imidlertid også et solid miljø innen hestesporten for kaldblodshester, blant annet innen travsporten.
Heggelia kapell
Heggelia kapell er en langkirke fra 1961 i Målselv kommune, Troms og Finnmark fylke.
Liste over hesteraser
Hester kan også grupperes etter bruksområde, for eksempel som ridehester, kjørehester, travhester, trekkhester, arbeidshester, militærhester, familiehester osv.
Heggelia kapell
Byggverket er i tre og har 150 plasser. Under kirkerommet er det en kjeller som brukes til sosiale arrangementer, ikke minst knyttet til soldatene på Bardufoss og i Heggelia sitt behov for kristent fellesskap.
Kapellet er tegnet av Forsvarets distriktsarkitekt Nord-Hålogaland ved J. Bjørhovde og O. Flakstad.
Norgesmesterskapet i alpint 2023
Superkombinasjonen
Avlyst.
Liste over hesteraser
Ponniraser
27. Chincoteague Pony Det er fire særnorske hesteraser, nemlig dølehest, nordlandshest/lyngshest, fjordhest og norsk kaldblodstraver.
Carla Hohepa
Carla Hohepa (født 27. juli 1985) er en newzealandsk rugbyspiller som spiller for New Zealands kvinnelandslag. Hohepa kommer fra Otago og spiller vanligvis som ving. Hun var toppscorer både i VM for sjuerlag 2009, med ni tries, men var likevel på det tapende laget i finalen.
I VM for femtenmannslag året etter ble hun også toppscorer, denne gangen med sju tries, og var på det vinnende laget. Hun krysset linja to ganger i semifinalen mot Frankrike og scoret New Zealands eneste try i finalen mot England som New Zealand vant 13–10.
Joe Davis
Joe Davis (født 15. april 1901 i Whitwell i Derbyshire i England, død 10. juli 1978 i Hampshire i England) var en britisk profesjonell carambole- og snookerspiller. Han var snookerens første store stjerne og dominerte sporten fullstendig i 1920- og 1930-årene. Han ble tildelt Order of the British Empire i 1963.
Joe Davis er ikke i slekt med snookerspilleren Steve Davis, men Joes yngre bror Fred Davis var også en framgangsrik snookerspiller og senere verdensmester.
Norma Rae
Norma Rae er en amerikansk dramafilm fra 1979 om en fabrikkarbeider i Nord-Carolina som begynner å organisere fagforeninger i tekstilmiljøet der hun jobber. Sally Field spiller tittelrollen, Beau Bridges spiller Norma Raes ektemann Sonny, og Ron Leibman spiller fagforeningslederen Reuben Warshowsky.
Manuset ble skrevet av Harriet Frank jr. og Irving Ravetch, og filmen ble regissert av Martin Ritt. Norma Rae er basert på livet til Crystal Lee Sutton og boken Crystal Lee, a Woman of Inheritance av The New York Times-journalisten Henry P. Leifermann.
Handling
Norma Rae Webster (Sally Field) er en fattig tekstilfabrikkarbeider i Nord-Carolina. Arbeiderne blir utnyttet av fabrikkeierne, og de yter hardt og helseskadelig arbeid med dårlig lønn. Fagforeningsmannen Reuben Warshowsky (Ron Leibman) kommer til byen og forsøker å organisere arbeiderne. Norma Rae blir tent av ideen og ønsker å hjelpe til, men de blir motarbeidet fra flere hold. Etter hvert klarer hun til slutt å danne en fagforening på tekstilfabrikken.
Mottakelse
Filmen hadde premiere under filmfestivalen i Cannes i 1979, hvor Field vant prisen for beste kvinnelige hovedrolle. Den hadde kinopremière i USA 2. mars 1979. Filmen fikk god kritikk, blant annet for Fields rolleskildring. Norma Rae vant to Oscar-priser for beste kvinnelige hovedrolle (Field) og beste sang («It Goes Like It Goes»). Filmen ble også nominert til Oscar-priser for beste film og beste filmatisering.
Norma Rae ble innlemmet i National Film Registry i 2011, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress, filmer som regnes som «kulturelt, historisk og estetisk betydningsfulle». Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret filmen til den 16. mest inspirerende spillefilmen fra USA. Fields rollefigur Norma Rae Webster ble også kåret til filmhistoriens 15. beste helteskikkelse.
Oppidum
Oppidum (flertall: oppida) er det latinske betegnelsen for en stor, befestet jernalderbosetning. Oppida er assosiert med den sene, keltiske La Tène-kulturen som framsto i løpet av 100-tallet f.Kr., spredte seg over hovedsakelig vestlige Europa, fra De britiske øyer til Iberia i vest til utkanten av den ungarske slette i øst. De fortsatte å være i bruk fram til Romerriket begynte å erobre Europa. Nord for elven Donau, hvor befolkningen forble uavheng av Roma, fortsatte oppida å være i bruk til utpå 100-tallet e.Kr.
Avgrensning av begrepet
Oppidum er et latinsk ord som har betydningen en hovedbosetning i ethvert administrativt område i antikkens Roma. Ordet er avledet fra det eldre latinske ob-pedum, «innringet område», muligens fra urindoeuropeiske *pedóm-, «okkupert område» eller «fotspor».
Julius Cæsar beskrev i Commentarii de Bello Gallico store, keltiske jernalderbosetningen han møtte i Gallia i løpet av gallerkrigen fra 58 til 52 f.Kr. som oppida. Selv om han ikke uttrykkelig definerte hvilke trekk som kvalifiserte en bosetning til å bli karakterisert som en oppidum, framstår hovedtrekkene: de var betydningsfulle økonomiske steder, lokalisert hvor varer ble framstilt, lagret og handlet, hvor romerske kjøpmenn tidvis hadde bosatt seg og hvor romerske legioner kunne skaffe seg forsyninger. De var også politiske sentre, setet for lokale autoriteter som tok beslutninger som hadde virkninger på et stort antall mennesker – eksempelvis utnevnelsen av Vercingetorix som øverste hærfører for det galliske opprøret mot Romerriket i 52 f.Kr.
Cæsar navnga 28 oppida. Ved 2011 var kun 21 av disse blitt konkret blitt identifisert av historikere og arkeologer: enten det var sporbare likheter mellom de latinske og moderne navnene i lokaliteten, eksempelvis som med Orléans–Cenabum, eller at utgravninger hadde gitt nødvendig bevis, eksempelvis som ved Alesia. De fleste steder som Cæsar kalte for oppida var befestede bosetninger på størrelse med en by. Imidlertid ble Genève referert til som oppidum, men ingen befestninger datert til denne perioden har hittil blitt konstatert. Cæsar refererer også til 20 oppida tilhørende den keltiske stammen biturigere i sørvestlige Gallia (dagens Aquitaine), og 12 tilhørende helvetikere, en keltiske stamme på det sveitsiske platå, det visl si det antallet med befestede bosetninger fra disse gruppene som er identifisert og kjent i dag. Det antyder at Cæsar sannsynligvis telte med en del ubefestede bosetninger som oppida. En lignende tvetydighet kan leses ut av skriftene til den romerske historikeren Titus Livius som også benyttet ordet for både befestede som ubefestede bosetninger.
Mange oppida utviklet seg fra bygdeborger, men ikke alle hadde forsvarsfunksjoner. Utviklingen av oppida var en milepæl i urbaniseringen av kontinentet, de var de første større bosettingene nord for Middelhavet som kunne beskrives som byer. Cæsar påpekte at hver gallisk stamme kunne ha flere oppida, men ikke alle var like viktige, noe som kan tyde på en viss form for hierarki. I erobrede land fortsatte romerne å bruke oppidaens infrastruktur for å administrere imperiet, og mange av dem ble etterhvert romerske byer.
Eksempler på oppida:
Dorian van Rijsselberghe
Han tok gull under Sommer-OL 2016.
Sommer-OL 2012
12. juli 2012 bekjentgjorde chef de mission for den nederlandske troppen, Maurits Hendriks, at Van Rijsselberghe skulle bære det nederlandske flagget under åpningsseremonien.
5. august 2012 tok han gullmedaljen selv om konkurransen ikke var avsluttet. Han hadde da scoret 22 poeng og konkurrentene kunne ikke ta ham igjen. Før den niende seilasen hadde ledet Van Rijsselberghe med 15 poeng på briten Nick Dempsey, og han økte forspranget med fire poeng. Dette gjorde at han bare trengte å starte i den siste seilasen for å sikre gullet. Han vant også medaljeseilasen.
Van Rijsselberghe ble i 2012 utnevnt til ridder av Oranje-Nassau-ordenen for sin olympiske innsats.
Stadio Olimpico Grande Torino
Stadio Olimpico Grande Torino er et flerbruksstadion i Torino i Italia, og det er hjemmebanen til Torino FC. Åpningsseremonien for de 20. olympiske vinterleker ble avholdt her 10. februar 2006. Den var også et av stadionene som ble brukt under VM i fotball 1934, da under navnet Stadio Municipale Benito Mussolini.
I april 2016 fikk stadionet sitt nåværende navn, oppkalt etter Torino FCs lag som styrtet 4. mai 1949 i Superga-ulykken.
Candide Pralong
Candide Pralong (født 24. september 1990) er en sveitsisk langrennsløper.
Han representerte Sveits under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 50 på 15 kilometer fristil.
Filadelfia bibelskole
Filadelfia Bibelskole er en kristen bibelskole som holder til i lokalene til Filadelfia Oslo og er tilknyttet pinsebevegelsen i Norge.
Historie
I 1983 startet pinsebevegelsen å planlegge et ettårig bibelskoletilbud. Et interimstyre fikk mandatet til å utforme søknad til Kirke- og Undervisningsdepartementet om tilskudd etter lov om privatskoler. Høsten 1984 ga departementet tilsagn om statsstøtte med virkning fra 1. august 1985. Forstander Magne Tangen ble ansatt som skolens rektor og Torill Jahr ble ansatt som skolens undervisningsleder. I 1988 overtok Tore Deila som rektor. Han ble etterfulgt av Karl Inge Tangen høsten 1996.
Filadelfia bibelskole Oslo
Filadelfia bibelskole er et ettårig studium hvor elevene får undervisning og praksis innenfor menighetsarbeid, bibelfag, temadag. I tillegg er det fordypning innen menighet, lovsang eller kreativitet.
Undervisningstilbudet omfatter blant annet en reise til Kenya i løpet av skoleåret.
DSCOVR
DSCOVR er en del av Menighetsbibelskolen (MBS). Skolen er et NOKUT-godkjent fagskoletilbud med studieretningen Menighets- og misjonsarbeid. Skolen har 12 studieplasser. Skolen har samarbeid med Filadelfia bibelskole Oslo, Nairobi Chapel. Fokuset for skolen er en økt forståelse omkring religion og kulturutveksling. Skolen har opptil 6 måneders studium i utlandet. Gjennom skoleåret får studenter oppfølging både i Norge og under uteoppholdet.
Antonio Peñalver
Antonio Peñalver (født 1. desember 1968) er en spansk friidrettsutøver.
Han representerte Spania under Sommer-OL 1992, hvor han tok sølv i tikamp.
Hopp i havet
Hopp i havet (engelsk: Go Fish) er et kortspill for to til fem spillere, hvor målet er å få flest  stikk (dvs. fire kort med samme verdi. F.eks. 4  knekt).
Oppsett
Hver spiller begynner med sju kort på hånden. De resterende kortene legges i «havet», dvs. i en uorganisert haug med forsiden ned. Når havet er tomt er spillet over.
Knoppmøll
Knoppmøll (Prodoxidae) er en artsfattig familie av sommerfugler som omfatter rundt 75 beskrevne arter, men en del flere ubeskrevne er kjent. I Norge finnes bare slekten Lampronia, ellers er de mest kjente og studerte medlemmene av gruppen artene i slektene Tegeticula og Parategeticula, som lever i en symbiose med palmeliljer (Yucca spp.). Møllene bestøver palmeliljenes blomster samtidig som de legger egg på fruktemnene, og larvene spiser noen av de modnende frøene. Både palmeliljene og møllene er helt avhengige av den andre parten.
Levevis
De fleste artene flyr om dagen, men det finnes også noen nattaktive arter. De flyr sjelden langt og man finner dem ikke ofte langt fra vertsplanten. De lever på skudd, i stengler eller i frøemner av ulike plantefamilier, særlig rosefamilien og de enfrøbladete ørkenplantene palmeliljer (Yucca spp.) og agaver (Agavaceae).
Et interessant samliv
Slektene Tegeticula og Parategeticula har utviklet et unikt og meget interessant samliv med palmeliljer (Yucca) som vokser i tørre områder i Nord-Amerika. Tidligere regnet man alle disse hvite møllene til en art, Tegeticula yuccasella, men nærmere undersøkelser har vist at det finnes minst 16 arter, der minst to av dem ikke pollinerer plantene, men lever som snyltere på de pollinerende artene. Larvene utvikler seg i modnende frøkapsler på palmeliljene, og spiser noen av frøene. For at frøene skal begynne å vokse, må plantene bli pollinert. For å sikre dette, tar hunnen med seg en ball av pollen fra en annen Yucca-blomsterstand som hun dytter ned på blomstenes arr etter at hun har lagt egg på frøemnene. Slik blir blomstene besfruktet og larvene får en matressurs. Palmeliljene har ikke andre bestøvere enn møllene, og møll-larvene kan bare utvikle seg på palmeliljefrø, så begge parter er totalt avhengige av samlivet. Dette er et av de først oppdagede tilfellene av koevolusjon og det har blitt gjort en rekke studier av forholdet.
Skadedyr
Et par arter kan gjøre skade på bærbusker, også i Norge. Bringebærmøll (Lampronia corticella) legger egg i kart av bringebær og kan ødelegge en del av dem. De nyklekte larvene lever på frøemnene, men kryper ut av bærkarten før modningen, spinner seg inn i en kokong og holder seg i ro til neste vår. Da angriper de bladknoppene, som de kan ødelegge, vokser seg ferdig, forpupper seg og klekker som voksne når buskene begynner å sette kart. Ripsskuddmøllen (Lampronia capitella) gjør det samme på hagerips, solbær og stikkelsbær. Skadene kan bli ganske omfattende ved harde angrep, men det skjer ikke så ofte.
The Beckoning Trail
The Beckoning Trail er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Jack Conway.
Ekliptisk pol
Den ekliptiske polen er punktet på himmelkula der kula møter den tenkte linjen vinkelrett på ekliptikkplanet, planet som dannes av stien jorda følger på sin bane rundt sola.
Det finnes to ekliptiske poler:
The Beckoning Trail
Handling
Playboyen Carter Richmond fra New York arver en formue fra familien sin. Men det tar ikke særlig lang tid, før han har brukt opp alle disse pengene. Alt som gjenstår er en for lengst forlatt gruve i California, så han reiser vestover for å se om han klarer å selge denne gruven. Når han endelig kommer frem oppdager han at en gruve-arbeider, Big Him Helton, og hans vakre unge datter Mary har bodd på området i flere år.
Men Placer Murray, som arbeider ved en annen gruve i området, har forsøkt å få Helton og datteren hans bort fra området slik at han kan overta gruven selv. Mary skyter Carter ved et uhell, i den tro at han er en av Murrays håndlangere. Men etter hvert blir Mary og Carter forelsket i hverandre. Men problemene deres er fremdeles ikke overstått.
Ekliptisk pol
På grunn av presesjonen beveger himmelpolen seg i en sirkel rundt de ekliptiske polene en gang hvert 25 800. år.
De ekliptiske polene er (per epoken 1. januar 2000) ved: uttrykt i ekvatorialkoordinater, som en følge av jordas aksehelling.
Det er ikke mulig å ha de ekliptiske polene i senit på en mørk himmel. Per definisjon befinner de ekliptiske polene seg 90 grader fra solas posisjon. Derfor må sola være ved horisonten når en av ekliptikkens poler er i senit. De ekliptiske polene kan være i senit ved nordlige og sørlige polarsirkel.
David Duke
David Ernest Duke (født 1. juli 1950 i Tulsa i Oklahoma i USA) er en amerikansk politiker og forfatter, mest kjent som tidligere leder (Grand Wizard) av den høyreekstreme hvit makt-grupperingen Ku Klux Klan.
Bakgrunn
Duke ble født i Tulsa i Oklahoma. Som sønn av ingeniør for oljeselskapet Shell flyttet han ofte rundt i verden, og bodde en stund i Nederland før familien bosatte seg i Louisiana.
Politisk utvikling
På slutten av 1960-tallet møtte han William Luther Pierce, leder av National Alliance, en høyreekstrem og seperatistisk organisasjon, som fikk en livslang innflytelse på ham. Duke ble medlem av Ku Klux Klan i 1967.
Han ble student ved Louisiana State University og dannet en studentgruppe kalt White Youth Alliance som var knyttet til National Socialist White People's Party, et nynazistisk parti i USA. Det samme året opptrådte Duke i en politisk demonstrasjon i naziuniform. Han holdt selskap på årsdagen for Adolf Hitlers fødselsdag, og ble beryktet på studentområdet for å gå i nazistuniform.
I White Youth Alliance møtte han Chloê Hardin, som han giftet seg med i 1974, det samme året han tok eksamen ved universitet. Hardin fødte to døtre, Erika og Crystal, men i 1984 ble de skilt, og hun giftet seg senere med Don Black, en venn av Duke som også var medlem av Ku Klux Klan.
Han har skrevet flere bøker, blant annet sin politiske selvbiografi My Awakening: A Path to Racial Understanding («Min oppvåkning: En vei til raseforståelse») i 1988.
Duke beskriver seg selv som såkalt «raserealist», og hevder at «alle mennesker har en grunnleggende menneskelig rett til å bevare sin egen arv». Han har talt til fordel for like rettigheter til alle. Duke er kjent som holocaustbenekter og antisemitt. Han ble i 2013 utvist fra Italia for forsøk på å etablere en europeisk nynazistisk organisasjon. Han blir regelrett omtalt som nynazist og «white supremacist». Han sympatiserer åpent med nazismen. Han argumenterte i 2006 med at «The Jewish supremacists not only want to control Israel, they want to control America, Europe and the whole world.» (Det jødiske herrefolket ønsker kontrollere Israel, Amerika, Europa og hele verden.) Dukes bok Jewish Supremacism: My Awakening to the Jewish Question selger godt i Moskva og ved et privat universitet i Ukraina ble han æresdoktor for sin bok Zionism as a Form of Ethnic Supremacism.
I 1974 grunnla han «Knights of the Ku Klux Klan» i Louisiana. Der fungerte han som «Imperial Wizard» fram til 1980. Duke har siden tatt avstand fra gruppen, på grunn av vold utført av andre medlemmer. Senere ble han valgt som delstatsrepresentant i staten Louisiana. Han stilte som kandidat for demokratene i 1988 og som kandidat for republikanerne i 1992 til det amerikanske presidentvalget. Duke har også stilt til valg for senatet i Louisiana, til USAs senat, til Representantenes hus, og til guvernør for Louisiana. Ved guvernørvalget i Louisiana i 1990 fikk han 60 % av stemmene blant hvite velgere.
I senere tid har Duke uttrykt støtte for USAs president Donald Trump, som han mente var godt egnet til «å ta vare på den hvite rasens interesser». Han deltok i Unite the Right rally i 2017, sammen med andre figurer innen den ytterliggående alt-rightbevegelsen, som Richard B. Spencer, og Matthew Heimbach.
Peer Gynt (1919)
Peer Gynt (Del 1: Peer Gynts Jugend. Del 2: Peer Gynts Wanderjahre und Tod) er en tysk stumfilm i to deler fra 1919 regissert av Victor Barnowsky. Han skrev også dreieboken. Det litterære forelegget var Henrik Ibsens skuespill med samme navn. Heinz Salfner ses i tittelrollen. Del 1 går for å være tapt. Del 2 finnes fremdeles.
Prolog
Peers foreldre bor i et gjestfritt hjem. Kaptein Gynt er en gambler. Han taper alt og etterlater hustruen Aase i stor fattigdom etter sin død.
Del 1: Peer Gynts Jugend
Peer lever som en latsabb. Etter at han røver med seg kona til naboen Matz Moen opp i fjellene, møter han Den grønkledte. Hun er egentlig datteren til Dovregubben. På toppen av alt sammen dør mor Aase alene.
Del 2: Peer Gynts Wanderjahre und Tot
For Peer er eventyr det samme som en stadig tilstrømning av vakre kvinner. Fire skjønnheter, som han treffer på sine ofte fantastiske reiser, forfører og forlater ham (Peer vandrer over hele kloden, fra Nord-Amerika til Afrika og hjem til Norge). Samtidig med disse forholdene lever han et liv i rikdom og komfort som gullgraver, slavehandler, profet og «ørkenens konge» (på galehus i Kairo), for så å bli etterlatt pengeløs og motløs. Peer vender tilbake - etter årevis med slike opplevelser - som eldre mann til sin hjembygd i Gudbrandsdalen. Den underlige Knappestøperen ønsker å legge ham i sin smeltedigel for å omskape og revitalisere ham. Innen dette skal skje blir han frelst av barndomsvenninnen Solveig gjennom hennes rene kjærlighet og hengivenhet. Hun har vært trofast mot Peer i alle disse årene.
Anmeldelse
Filmen ble anmeldt i Der Film, No. 15, 12. april 1919 av B. von Joachim:
"Rollebesetningen er den samme som den originale rollebesetningen på Lessing Theater. Heinz Salfner, kanskje den beste scene-Peer Gynt, sørger for en eksellent framførelse (bortsett fra noen bagatellmessige misser), Ilka Grüning som den ensomme Mor Aase, Lina Lossen som Solveig - ennskjønt hun fortsatt merkbart er noe ukomfortabel i filmmediet - Irmgard von Hansen i rollen som Ingrid ... I mindre roller, men gode og helt riktige i sine roller - Maria Forescu (Trollkongens datter) - Conrad Veidt (Knappestøperen) - Georg John (Matz Moen) - Hans Sternberg (Faren) og John Gottowt (Trollkongen)" Han skrev dessuten dette:
"Det er intet som trenger å sies mot denne adapsjonen av temaet Peer Gynt på film, men en ønsker at den beste dramaturgen og den mest erfarne regissøren hadde forsøkt seg på denne vanskelige oppgaven. Viktor Barnowsky - eksellent på teater - er for uerfaren i filmregi til å beseire mediet; det faktum at han adapterte manuskriptet selv må også betraktes som et mistak. Hadde han levd, ville Henrik Ibsen helt sikkert utformet filmen annerledes [...] Men en må nevne hver detalj som ikke er perfekt når det gjelder et verk som er så dominerende i litteraturen og skuespillerkunsten."
Yanac (distrikt)
Yanac er et distrikt i provinsen Corongo i regionen Ancash i Peru. Distriktets nasjonale statistikkode er 020906 og hovedstaden er Yanac. Distriktet ble opprettet den 15. juni 1936.
Arkitekturåret 1779
Arkitekturåret 1779 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1779.
Bill Evans
Bill Evans er navnet til flere personer:
Jutullaget (album)
Jutullaget er debutalbumet til Jutullaget fra 1997.
Thomas Saraby Vatle
Thomas Saraby Vatle (født 1995 i Oslo) er en norsk skuespiller. Han spilte i filmene Svein og Rotta, og oppfølgeren Svein og rotta og UFO-mysteriet. Han har også ulike stemmer i tegneserier på TV-kanalen Disney Channel, for eksempel i serien Phineas og Ferb.
Saint-André (Réunion)
Saint-André er en by og kommune i det franske oversjøiske departementet og regionen Réunion på øya med samme navn i Det indiske hav. Saint-André er den femte største kommunen på øya målt i folketall.
Innbyggerne kalles for saint-andréens.
Legenden om Narnia – Løven, heksa og klesskapet
Legenden om Narnia – Løven, heksa og klesskapet er en amerikansk spillefilm fra 2005, regissert av Andrew Adamson. Filmen er basert på romanen Løven, heksa og klesskapet, andre bok i Narnia-serien av C.S. Lewis. Filmen kom ut i desember 2005, og i 2008 kom en oppfølger Legenden om Narnia – Prins Caspian. På verdensbasis dro filmen inn over 720 millioner dollar fra kino-blletter. Hovedrollene er de fire barna Susan Pevensie, Peter Pevensie, Lucy Pevensie og Edmund Pevensie som havner i en magisk eventyr-verden hvor de må alliere seg sammen med en løve som heter Aslan (stemme gitt av Liam Neeson) for å slåss mot den onde dronningen Jadis (spilt av Tilda Swinton)
Sammendrag
På grunn av tyskernes massive Blitzkrieg mot Storbritannia under andre verdenskrig blir de fire Pevensie-barna, Peter, Susan, Edmund og Lucy, evakuert fra en forstad i London. De blir sendt for å bo hos professor Digory Kirke, og fru Macready, hans meget strenge husholderske. En dag leker Pevensie-barna gjemsel, og Lucy oppdager et gammelt garderobe-skap med klær. Via dette skapet havner Lucy i en hemmelig fantasi-verden som heter Narnia.
I nærheten av en lyktestolpe, møter Lucy på en faun som heter Mr. Tumnus (spilt av James McAvoy) som inviterer henne til hans eget hjem. De drikker te, og Lucy sovner når faunen spiller en vuggevise med fløyte. Når Lucy våkner legger hun merke til at Mr. Tumnus er veldig lei seg. Faunen forklarer at dronning Jadis, den hvite heksa, har tatt kontroll over Narnia og forbannet landet til hundre år med vinter. Jadis har gitt ordre til alle Narnias innbyggere om at hvis mennesker noensinne dukker opp i deres verden, så skal disse menneskene bringes rett til henne. Mr. Tumnus har ikke lyst til å kidnappe Lucy, eller ta henne med til den onde dronningen. Så Tumnus sender henne hjem, tilbake til menneskenes verden. Da Lucy kommer seg tilbake til professor Kirke sitt hjem, så har hun tilbrakt mange timer i Narnia. Men det har knapt gått noe som helst tid i deres virkelige verden. Hennes søsken Peter, Susan og Edmund tror ikke på hennes historie, og åpningen til Narnia har forsvunnet fra det gamle garderobe-skapet.
En natt våkner Edmund, og han får øye på Lucy som går til garderoben. Når han i all hemmelighet følger etter, så kommer Edmund seg også inn i Narnia. Når han leter etter Lucy i Narnia, møter Edmund den hvite heksen, som hevder å være dronning. Jadis tilbyr ham te og favoritt godteriet hans Turkish Delight(gelégodteri). Dronningen forteller at hun ikke har noen barn selv, og hun påstår at hun kan tenke seg å innsette Edmund som hennes prins - slik at Edmund en gang i fremtiden kan bli utnevnt til konge over Narnia. Men Jadis krever at Edmund først henter søsknene hans, og tar dem med til det store slottet hennes. Jadis reiser sin vei, og kort tid senere møter Edmund på Lucy igjen. De kommer seg tilbake til menneske-verden. Lucy forteller Peter og Susan hva som skjedde. Men Edmund lyver, og han sier at det ikke skjedde likevel.
Senere ødelegger de ett vindu ved ett uhell. Når de forsøker å gjemme seg fra den sinte fru Macready, løper de fire søsknene seg i garderoben og finner veien inn i Narnia. Dette var Peter og Susan sin første besøk dit. Peter og Susan anklager Edmund for å lyve om hans tidlige besøk til Narna, og de tvinger ham til å be om unnskyldning til Lucy. Deretter oppdager de at den onde heksen har kidnappet Mr. Tumnus, og dronningens politi har ransaket hjemmet hans. De møter Mr. og Mrs. Beaver, som forteller dem om en mektig løve som heter Aslan. Ifølge de to beverne har Aslan og flere andre skapninger planer om å ta kontroll over Narnia fra Heksen, og bringe fred til Narnia igjen. Beverne forteller at de fire barna er en del av en eld-gammel spådom. Den forteller at hvis to sønner av Adam og to døtre av Eva dukker opp i Narnia, så kan disse hjelpe Aslan og ta over tronen. Dermed vil den hvite heksa sitt regime endelig være over.
Edmund sniker seg av gårde, uten at søsknene hans legger merke til det, for å besøke Heksen. Når han kommer frem til slottet hennes, er Jadis rasende over at Edmund ikke har tatt med søsknene sine. Heksen sender en flokk ulver for å spore opp barna og beverne, men de kommer seg så vidt unna. I mellomtiden havner Edmund i fangehullet til heksa, hvor han møter faun Mr. Tumnus. Senere blir Mr. Tumnus forvandlet til stein av heksa. Peter, Lucy, Susan og beverne reiser videre, og de gjemmer seg for det de tror er den hvite heksa. Det viser seg å være julenissen med slede og flere reinsdyr, et tegn på at heksens myndighet er på vei mot slutten. Julenissen gir dem våpen og utstyr slik at de kan forsvare seg. Lucy får en magisk drikk som kan helbrede enhver skade, og en liten dolk til å forsvare seg med. Susan mottar et magisk horn som kan tilkalle hjelp, samt en bue og piler. Peter mottar et sverd og et skjold.
Etter å ha unnsluppet en ulveflokk ledet av Maugrim, leder for dronningens politi, kommer de fire barna og de to beverne frem til Aslan. Senere havner Lucy og Susan i et bakhold, men Peter redder dem og han dreper Maugrim. Noen av Aslans tropper følger etter den andre ulven. De oppdager hvor Jadis befinner seg, og redder Edmund fra fangenskap. Peter blir utnevnt til ridder av Aslan. Den hvite heks besøker Aslan og sier at Edmund er hennes eiendel. Men Aslan tilbyr å ofre seg selv, for å redde Edmund. Den natten blir Aslan drept av heksa. Men neste morgen har han gjenoppstått, ved hjelp av magi langt utenfor Heksens forståelse. Ved Heksens borg frigjør Aslan alle fangene som Jadis tidligere hadde forvandlet til stein. Det oppstår en hard kamp mellom Aslans styrker, og styrkene til den hvite heksa.
Edmund blir dødelig såret i kampen. Men Lucy gjenoppliver ham med den magiske drikken sin. Deretter blir Pevensie-barna kronet til kong Peter den storslåtte, dronning Susan den milde, kong Edmund den rettferdige, og dronning Lucy den tapre. Femten år senere er Pevensie-barna blitt voksne i Narnia. De rir på hver sin hest gjennom en skog. De får øye på den samme lyktestolpen som Lucy oppdaget ved hennes aller første besøk i Narnia, tidligere i filmen. De finner igjen den gamle garderoben, på samme dag og tid som de forlot den, og de blir barn igjen i den virkelige verden. Lucy forsøker senere å komme tilbake til Narnia igjen via garderoben. Professor Kirke forteller henne at han faktisk har forsøkt dette i mange år, og at de vil nok komme tilbake til Narnia på et senere tidspunkt når de minst venter det.
Priser og nominasjoner
Under den 78. Oscar-utdelingen ble Legenden om Narnia nominert til 3 Oscar-priser, beste lyd, beste visuelle effekter og beste sminke. Under prisutdelingen vant filmen prisen for beste sminke.
Zadar (fylke)
Zadar fylke (kroatisk: Zadarska županija) er et fylke i Kroatia,, beliggende ved Adriaterhavet. Det ligger lengst nord i regionen Dalmatia, og grenser mot nabolandet Bosnia-Hercegovina i øst. I nord grenser det til fylkene Primorje-Gorski Kotar (sjøgrense) og Lika-Senj, og i sydøst til Šibenik-Knin. Den største byen og fylkeshovedstad er Zadar, nest største by i fylket er Benkovac.