cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fylkesvei 230
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av deler av de tidligere fylkesvei 203 (Vest-Agder) og fylkesvei 230 (Vest-Agder).
Syntesegass
Syntesegass eller syngas er det viktigste mellomproduktet i konverteringsprosesser av naturgass til mer foredlede produkter som ammoniakk, metanol, olefiner (MTO)) og syntetisk bensin og diesel (GTL, for eksempel Fischer-Tropsch-prosessen). Syngass fra oljeraffineri brukes i enkelte moderne gasskraftverk som innsatsfaktor (brensel) i kraftproduksjonen.
Fremstilling
Syngas til brensel produseres ofte ved forgassing av kull eller kommunalt avfall etter følgende reaksjonsligninger:
Når syngas er mellomprodukt i industriell syntese av hydrogen og ammoniakk, fremstilles det også fra naturgass, (via dampreforming reaksjonen):
Syngas fra søppel-til-energi forgassingsanlegg brukes som drivstoff for å generere elektrisitet.
Kullforgassingsprosesser er rimelig effektive og ble brukt i mange år for å fremstille lysgass (kullgass) for gasslykt før elektrisk lys ble vanlig tilgjengelig.
Syntesegass i Norge
I Norge fremstiller Yara syntesegass for sin produksjon av ammoniakk og gjødsel. Statoil fremstiller også syntesegass i sitt metanolanlegg på Tjeldbergodden basert på naturgass i rør fra nordsjøen.
Jorn
JORN er et norsk heavy metal-band med vokalisten Jørn Lande som frontfigur.
Bandet ble etablert i 2000 av Lande og debutalbumet Starfire ble utgitt samme år. Bandet var hovedartist på ProgPower USA i 2006, og de spilte blant annet på Norway Rock Festival og Metal Heart Festivalen i 2007, samt Jorddunstfestivalen i 2009. De spilte på Norway Rock Festival også i 2010.
I 2021 deltok de i den norske Melodi Grand Prix konkurransen med "Faith Bloody Faith", men kom ikke til finalen på første forsøk men vant 'Siste sjansen' og nådde den norske finalen på den måten. I finalen gikk han videre til de fire siste deltakerne, men røk ut når de to siste deltakerne ble stemt frem.
I 2022 ble gitarist Adrian Sunde Bjerketvedt fra Sarpsborg annonsert som nytt fast inventar i JORN.
Gaston Leroux
Gaston Louis Alfred Leroux (født 6. mai 1868 i Paris i Frankrike, død 15. april 1927 i Nice i Frankrike) var en fransk forfatter og journalist.
I ettertid huskes han best for romanen Operafantomet (originaltittel: Le Fantôme de l'Opéra, 1910), som har blitt dramatisert og filmatisert flere ganger. Særlig kjent er musikalen The Phantom of the Opera (1986) og filmen basert på denne: The Phantom of the Opera (2004).
På norsk finnes bøkene Det gule rom (1908 og 2012 etter Le mystère de la chambre jaune), Solbruden (1915 etter L'épouse du soleil), Invasionen (1918 etter Confitou) og Chéri-Bibi (1923).
Prinsen av sjakk
Prinsen av sjakk er en norsk dokumentarfilm fra 2005 om den dengang 13 år gamle sjakkspilleren Magnus Carlsen. Filmen ble regissert og produsert av Øyvind Asbjørnsen.
Den ble sendt på NRK påsken 2005 og ble sett av over 600 000.
Filmen ble produsert av filmselskapet Main Island Production AS som ble stiftet av Knut W. Jorfald, Frank Mosvold og Øyvind Asbjørnsen.
Den engelske versjonen; The Prince of Chess ble solgt til en lang rekke land.
The Chiffons
The Chiffons var ei jentegruppe som opprinnelig oppsto i området The Bronx i New York i 1960. Gruppa besto av Judy Craig (førstesanger), Patricia Bennett, og Barbara Lee. Sylvia Peterson ble medlem av gruppa i 1963. De skiftet en stund navn til «The Four Pennies», ikke til å forveksles med ei engelsk gruppe av samme navn.
Gruppa hadde allerede spilt inn en håndfull singler da de fikk førsteplass på hitlistene i USA med sangen «He’s So Fine». George Harrisons sang fra 1971, «My Sweet Lord», var musikalsk svært lik og et juridisk krav om overtredelse av rettigheter kom for retten. En dommer dømte senere at Harrison ubevisst hadde plagiert den førstnevnte sangen og deler av inntektene ble dømt til eierne av «He’s So Fine». Harrison kjøpte senere rettighetene til «He’s So Fine». Pussig nok spilte The Chiffons inn sin versjon av «My Sweet Lord» i 1975.
The Chiffons’ første hit var sanger av komponistparet Gerry Goffin og Carole King; «One Fine Day», «Sweet Talkin' Guy» og «I Have a Boyfriend». Den sistnevnte sangen ble spilt på radioen og ble avbrutt for å meddele at president John F. Kennedy var blitt myrdet i Dallas.
Craig forlot gruppa i 1968 og de resterende fortsatte som en trio. I 1992 døde Lee av et hjerteattakk og Craig ble gjenforent med gruppa. Peterson trakk seg helt tilbake rett etter og ble erstattet av Connie Harvey. Harvey forlot siden gruppa for å søke en solokarriere og da pensjonerte også Bennett seg. Craig har fortsatt med erstatninger av andre sangere.
Plateutgivelser (som The Four Pennies)
Singler (amerikansk plassering i parentes)
Plateutgivelser (som The Chiffons)
Standard albums
Samlealbum
Singler
Theo Heemskerk
Theodorus Heemskerk (født 20. juli 1852 i Amsterdam, død 12. juni 1932 i Utrecht) var en nederlandsk politiker. Han var sønn av Jan Heemskerk.
Christian Niccum
Christian Niccum (født 27. januar 1978) er en amerikansk aker. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 11 i dobbel.
Hekkaggregat
Et hekkaggregat er en innenbords/utenbords båtmotor hvor selve motoren er plassert innenbords like forut for akterspeilet, og hvor motoren gir kraft til drivenheten som er plassert på utsiden av skroget.
Med et hekkaggregat kan båten styres akkurat som med en påhengsmotor ved å vri propellen. En båt med hekkaggregat har derfor ikke behov for et ror.
Lutherbibelen
Lutherbibelen er en oversettelse av Det gamle testamente og Det nye testamente fra gresk og hebraisk til tysk, gjort av Martin Luther. Han foretok revisjoner av oversettelsen helt frem til sin død. Etter hans død våget de lutherske kirker ikke å foreta noen endringer i oversettelsen før i annen halvdel av 1800-tallet. Siden da er imidlertid teksten revidert en rekke ganger.
Luther hadde ingen høye tanker om Hebreerbrevet, Jakobs brev, Judas' brev og Åpenbaringsboken, og rettet kritikk mot disse nytestamentlige tekster. Han kalte Jakobsbrevet for en «epistel av strå», og kunne ikke forene brevet med sin lære om rettferdiggjørelse ved troen alene (sola fide). Han hadde også sterke ord om Åpenbaringsboken; han sa at han kunne «ikke på noen måte se at Den hellige ånd har frembragt den».
Luther valgte å utelate deler av GT som fantes i den greske Septuaginta, men ikke i den hebraiske masoretiske tekst. De var riktignok med i hans tidligste oversettelser, men ble senere fjernet, likesom de nytestamentlige skriftene Jakobs brev, Judas' brev og Åpenbaringsboken, som Luther mislikte fordi de syntes å stride mot læren om troen alene. De nytestamentlige utelatelsene ble raskt tatt inn igjen.
Utelatelsene som gjaldt Det gamle testamente skulle etter hvert slå gjennom i nær sagt alle protestantiske trossamfunn. De delene det dreier seg om, utgjør mesteparten av det som på protestantisk hold kalles «apokryfene».
Eksterne lenker
Luthers bibeloversettelse fra 1545 på tysk
Østsamiske språk
Østsamiske språk er en av to undergrupper av samiske språk. Den andre undergruppen er vestsamiske språk.
Indian Airlines
Indian Airlines eller Indian er et større indisk flyselskap med base i Mumbai som fokuserer først og fremst på innenrikstrafikken, men også til flere destinasjoner i nære naboland i Asia. Indian Airlines er eiet av den indiske stat og administrert av Indias sivile luftfartsmyndighet; Ministry of Civil Aviation. Det er et av Indias to nasjonale selskaper, det andre er Air India.
Kristian B. Dysthe
Kristian Barstad Dysthe (født 16. september 1937 i Ålesund, død 30. juli 2023 i Bergen) var en norsk matematiker som særlig forsket på geofysisk fluiddynamikk og bølgeteori.
Indian Airlines
I juni 2005 endret Indian Airlines sitt navn til Indian som en del av et program for å endre sitt image. Selskapet opererer i tett samarbeid med Air India.
I 2007 kunngjorde den indiske regjering at Indian Airlines skulle slås sammen med Air India. Som en del av prosessen med sammenslutningen ble et nytt holdingselskap National Aviation Company of India Limited (NACIL) etablert, hvor både Air India (sammen med Air India Express) og Indian Airlines (sammen med Alliance Air) skulle danne selskapet og navnet Air India skulle beholdes – fortsatt med hovedkvarter i Mumbai og disponere over en flåte på over 130 fly.
Bernardo Oliveira
Bernardo Oliveira (født 8. juni 1993) er en brasiliansk bueskytter.
Østsamiske språk
Tre østsamiske språk snakkes i dag:
Kristian B. Dysthe
Han var født i Ålesund og vokste opp i Sulitjelma der far hans var prest. Dysthe avla cand.real.-eksamen ved Universitetet i Bergen i 1962 og dr.philos.-graden i 1972. Samme år ble han professor i anvendt matematikk ved Universitetet i Tromsø. Han var professor ved Universitetet i Bergen fra 1992 til han gikk av med pensjon i 2007. Han hadde flere forskningsopphold ved verdens ledende universiteter som University of Cambridge i Storbritannia og Stanford University i USA.
Indian Airlines
Historie
Indian Airlines ble dannet i 1953 etter en beslutning tatt av sentralregjeringen om nasjonalisering av den sivile luftfarten i India. Selskapet startet med flyvninger 1. august 1953. To nye selskap ble etablert. Air India tok over de internasjonale ruter og Indian Airlines Corporation (IAC) innenlandstrafikken.
Østsamiske språk
Tre øvrige østsamiske språk har dødd ut:
Bernardo Oliveira
Han representerte Brasil under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i andre runde i den individuelle konkurransen.
Kristian B. Dysthe
I hans tidligere karriere var elektromagnetisme knyttet til fusjonsenergi sentralt. Etterhvert fokserte han på havet og forklaringen av ekstrembøler. Sammen med Karsten Trulsen gjennomført Dysthe simuleringer med ikke-lineære bølgemodeller som kan forklare vilkårene for at enkelte bølger kan bli eksepsjonelt store og true sikkerheten til havs.
Han var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.
Indian Airlines
Historie
Syv tidligere uavhengige selskaper, Deccan Airways, Airways India, Bharat Airways, Himalayan Aviation, Kalinga Airlines, Indian National Airways og Air Services of India ble slått sammen til det nye nasjonale selskapet for innenrikstrafikk. Indian Airlines Corporation arvet en flåte på 99 fly inklusive 74 Douglas DC-3 Dakota, 12 Vickers Viking, 3 Douglas DC-4 og et lite antall mindre fly. Fornyelse av den arvede flåten begynte i 1957 med introduksjon av Vickers Viscount og tidlig på 1960-tallet fikk selskapet Fokker F27 Friendship og HAL 748 en lisensbygget Avro 748 i India av Hindustan Aeronautics Limited,
Willen
Historie
Landsbyen er nevnt i 1189 under navnet Wily. Navnet er antagelig fra angelsaksisk opprinnelse, og betyr «ved piletrærne» (at the willows). Elven Ouzel renner gjennom området, og langs elvebredden er det ideelle forhold til piletrær.
Indian Airlines
Historie
Jet-alderen begynte for IAC med introduksjon en det rene jet-flyet, Sud Aviation Caravelle som kom i 1964, etterfulgt av Boeing 737–200 tidlig på 1970-tallet. I april 1976 ble de første bredbuksflyene, tre Airbus A300 introdusert.
Willen
Historie
Landsbyens navn var først nedtegnet som Wilinges (1100-tallet), og senere som Wylie, Wilies (1200-tallet); Wilne, Wylyene (1300-tallet); og Wyllyen, Wyllyn (1400-tallet). Willen er ikke nedtegnet ved navn Domesday Book (1086), men den kan bli identifisert med markangivelser under Caldecote, del av nabosognet til Newport Pagnell, og da eid av greven av Mortain ved en leietaker ved navn Alvered.
Stedet har en vakker, liten sognekirke reist av Robert Hooke i 1680. Kirken er den eneste av Hookes bygninger som ikke har blitt endret, og er et klassisk eksempel på tidlig engelsk barokk. Den er viet til Maria Magdalena.
Willen Hospice tilbyr spesialisert palliativ omsorg for terminale pasienter som ikke lenger kan hjelpes av vanlig medisinsk behandling.
Indian Airlines
Historie
East-West Airlines, Skyline NEPC og ModiLuft stoppet med sine flyvninger, men de nye lavprisselskapene i India, slik som Air Deccan, SpiceJet, IndiGo (Interglobe Enterprise) og andre som Kingfisher Red fortsatte å gi Indian konkurranse og tvang Indian til å redusere billettprisene, Indian klarte likevel å få overskudd i sine regnskaper.
Willen
Willen Lake
Willen Lake er en stor, kunstig innsjø som er anlagt for å hindre oversvømmelser. Den nordlige delen er et naturvernsområde hvor mange trekkfugler har tilhold, mens den sørlige delen er et fritidsområde med mulighet for vindsurfing, seiling i jolle og andre aktiviteter.
Indian Airlines
Destinasjoner
Indian Airlines destinasjonskart omfatter ti destinasjoner i ni asiatiske naboland og et 50-talls destinasjoner i 26 indiske delstater.
Flåte
Indian Airlines' flåte består utelukkende av Airbus-fly.
Livery
Flyenes utseende, den såkalte livery brukt mens selskapet het Indian Airlines var et av de som var lengst i bruk luftfarten, over 50 år – Flyene var i hovedsak malt hvite med skrogets underside i en lys metallgrå farge «Indian Airlines» var skrevet på engelsk på en side og på hindi på den andre. Haleflaten rød med selskapets logo; IA i hvitt. På de fleste flyene var denne logo også malt på motorgondolene. For å feiere sitt 50-årsjubileum ble mange fly påmalt slagordet «50 years of flying» i gullskrift.
Etter navnforandringen til Indian, fikk selskapets fly et nytt sportslig utseende inspirert av Solens Tempel i Konark i Orissa. Nå med Indian skrevet på engelsk på den ene side og hindi på motsatt side.
Hendelser og ulykker
Aviation Safety Network har registrert 15 ulykker og hedelser med Indian Airlines' fly mellom 1961 og 1999.
Zankov Kamak-demningen
Zankov Kamak-demningen er en demning med et vannkraftverk i Bulgaria. Det ligger i elva Vatsja. Installert kraftkapasitet er 85 MW.
Selve damanlegget er 130 meter høyt, og er en buedam. Den stod ferdig utbygd i 2010.
San Gorgonio Mountain
San Gorgonio Mountain (også «Mount San Gorgonio», eller «Old Greyback») er den høyeste fjelltoppen i søndre California med sine 3506 meter over havet. Den ligger i San Bernardino Mountains, 42 km øst for byen San Bernardino og 19 km nordnordøst for San Gorgonio Pass. Berget ligger i San Bernardino National Forest og floden Santa Ana River har sin kilde nord for fjellet. Spanske misjonærer i området gav fjellet sitt navn tidlig på 1800-tallet etter Sankt Gorgonius. Fjellet kan sees fra Palm Springs i Coachella Valley.
Trizogeniates traubi
Trizogeniates traubi er en bille som hører til underfamilien praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Utbredelse
Billen finnes i den neotropiske faunaregionen, nærmere bestemt i Argentina og Brasil.
Hampshire Constabulary
Hampshire Constabulary er en regional britisk politistyrke med ansvar for Hampshire og Wight i det sørlige England. Området inkluderer byene Winchester, Southampton og Portsmouth; hovedkvarteret ligger i førstnevnte by.
Styrken ble opprettet i 1967 ved at flere eldre styrker i området ble slått sammen.
Lana Prusakova
Lana Prusakova (født 10. juni 2000) er en russisk freestylekjører.
Hun representerte Olympiske utøvere fra Russland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 14 i slopestyle.
Khøn Kønchog Gyalpo
Disse mesterne knyttet sammen den alminnelige sutra-læren med den spesielle tantriske læren Lamdre(en spesiell ansats av mahamudra-overdragelsen) i Sakya-tradisjonen og la grunnlaget for den brede kunnskapen i buddhistisk lære som Sakya-tradisjonen etter hvert ble kjent for.
Khön Könchog Gyalpo innførte et system for overdragelse av tronholder-embetet i tradisjonen. Tronholderen i denne tradisjonen er ikke inkarnasjonen av forgjengeren, som i andre tibetanske tradisjoner. Embetet blir isteden overgitt fra en tantrisk mester til den andre, regelmessig mens forgjengeren lever. Derfor har leting og anerkjennelse av avdøde tantriske mestere inkarnasjon ikke hatt den samme eksistensielle betydning for tradisjonen som i de tre andre tradisjonene Nyingma, Kagyu og til dels Gelug. Som følge av dette har Sakya-tradisjonen hatt en sterkere indre stabilitet enn de andre tradisjonene, fordi den vanlige tiden med interrim-styre ikke forekommer. Familien Khön har alltid hatt en spesiell betydning for Sakya-skolen. Khön Könchog Gyalpos sønn Sachen Kunga Nyingpo var den 4. Sakya-Trizin. Gjennom århundrene har nesten alle de store Sakya-mestrene tatt gjenfødsel i Khön-familiens slekt. Nesten alle av dagens Sakya-mestere stammer fra Khön-familien.
Egypt under Afrikamesterskapet i friidrett 2018
Egypt deltok som under Afrikamesterskapet i friidrett 2018 (utendørs) fra 1. til 5. august 2018 i Asaba i Nigeria.
Medaljevinnere
Følgende utøvere vant medalje for Egypt:
Epic - skogens hemmelige rike
Epic - skogens hemmelig rike (originaltittel: Epic) er en amerikansk animasjonsfilm fra 2013. Filmen er regissert av Chris Wedge (mannen bak Istid), og har Amanda Seyfried, Josh Hutcherson, Colin Farrell, Christoph Waltz og Beyoncé Knowles som hovedstemmer.
Handling
Når faren til tenåringsjenta Mary Katherine forsvinner, drar hun ut i den dype skogen for å finne ham. Men det hun ikke vet er at det foregår en maktkamp mellom godt og ondt ute i skogen. Hun møter på en gruppe krigere av noen småfolk kalt løvmenn som faren har forsket på og kjempet for å bevise at eksisterer. Snart er hun involvert i en kamp ikke bare for å redde faren - men også verden.
Øystein Orten
Øystein Orten (født 22. juni 1962) er en norsk forfatter. Han er oppvokst og bor fremdeles i Hareid kommune på Sunnmøre.
Forfatterskapet
Siden debuten med diktsamlingen havflammen i 1995 har Orten per april 2020 gitt ut ytterligere to diktsamlinger, seks romaner og to novellesamlinger. De tre første romanene utgjør Livingstone-trilogien, en nordvestlandsk slektskrønike med handling fra 1880-årene og fram til 1972, der spesielt Rabarbrakrigen (2007) ble godt mottatt. I 2009 gav Orten ut dokumentarboken ''Himmelen over Shetland. Historier om motstand og eksil 1940-45'', som tar for seg andre verdenskrig. Ved siden av novellesamlingen Sjabervik (2011), har særlig den historiske romanen Rasmus Rebellen (2013) høstet gode kritikker. Med utgangspunkt i en hendelse under det tyske angrepet på Norge i 1940 tematiserer den lille romanen Brevet til Rosalin (2016) et menneskes skyldfølelse og behovet for å erkjenne det som er gjort. Etter tre lengre reiser gjennom Italia i årene 2015-2017 utga Orten den essayistiske ''Italiensk reise. Den håplause jakta på ei sjel (2018). Romanen Aldri kome tilbake,'' som også spiller på hendelser og traumer fra den andre verdenskrigen, kom ut i 2019.
Annet
Orten er utdannet lektor og underviser ved Ulstein vidaregåande skule.
Han er sønn av Martha og Einar Orten.
Tanzimat
Tanzimat (osmantyrkisk: تنظيمات; tyrkisk: Tanzimât), omorganisering, betegner perioden 1839–1876 da Det osmanske rike gjennomgikk omfattende politiske, institusjonelle og andre samfunnsmessige reformer. Perioden ble avsluttet da reformene nådde sin kulminasjon og et konstitusjonelt monarki ble innført i år 1876.
Bakgrunn
Moderniseringsprosjektet i Det osmanske riket hadde skutt fart allerede under sultan Mahmud II i begynnelsen av 1800-tallet da bl.a. de innflytelserike janitsjarkorpsene ble avskaffet, og ble intensifisert under hans sønn Abdülmecid I som også var den som innledet selve Tanzimatreformene. Dette var et direkte svar på det institusjonelle forfall og den svekkede myndighetsutøvelse som rammet riket og som hadde banet veien for rebeller som Muhammed Ali av Egypt men også den voksende nasjonalistiske bevegelses fremmarsj blant rikets religiøse og etniske minoriteter. En viktig del av reformene var fremmet av osmanisme, inspirert av Montesquieu, Rousseau og den franske revolusjons sivilnasjonalisme, i den hensikt å demme opp for opprørstrang og separatisme blant minoritetene som risikerte å foranledige intervensjoner fra de europeiske stormaktene.
Reformer
Flere av reformene var forsøk på å innføre ting som hadde vist seg vellykket i Europa. Mange av reformistene i maktposisjoner i Det osmanske rike, likesom sultan Abdülmecid selv, hadde en europeisk utdannelse og derav inspirasjon. Den første reformen som også markerte innledningen av Tanzimatperioden 3. november 1839 var Hatt-ı Şerif-î-Gülhane, Gülhaneediktet, som fastslo samtlige osmanske undersåtters lika rettigheter uansett religiøs eller etnisk tilhørighet. Dermed avskaffet man milletsystemet som hadde fungert som den osmanske befolknings fremste inndelingsenheter helt siden Konstantinopels fall. I dets stef kom en form av nasjonalt medborgerskap.
Eksempler på etterfølgende reformer var:
Rønningen industripark
Rønningen industripark er et petrokjemisk industrianlegg i Grenlandområdet, nærmere bestemt i Bamble (Telemark).
Norges første produksjon av polyetylen med lav (PEL) og høy (PEH) tetthet ble startet i henholdsvis 1978 og 1979, og Nordens første produksjon av polypropen (PP) kom i gang i løpet av 1978. Fabrikken for produksjon av PEH ble nedlagt i 2007, og fabrikken for produksjon av PP ble nedlagt i 2008. Per 2009 foregår det kun produksjon av PEL på Rønningen.
Anlegget ble bygget av Saga Petrokjemi, men har senere vært eid av Statoil (overtok i 1984), Borealis (overtok i 1994) og Ineos (overtok i 2007).
Nintendogs + Cats
Nintendogs + Cats (ニンテンドッグス プラス キャッツ) er et kjæledyrsimulatorspill til Nintendo 3DS. Spillet er en oppfølger til Nintendogs på Nintendo DS, med muligheten til å velge katter, samt nye raser og funksjoner. Spillet går ut på at man har en kattunge eller hundevalp som man skal ta vare på (mate, leke med o.l.). Spillet prøver å simulere hvordan ekte katter og hunder oppfører seg, og mens hundene i spillet vil oppsøke oppmerksomhet, vil kattene være mer reservert. Spillet kom ut samtidig som konsollen, som en lanseringstittel.
Det finnes 3 forskjellige versjoner av spillet: Nintendogs + Cats: French Bulldog & New Friends, Nintendogs + Cats: Golden Retriever & New Friends, and Nintendogs + Cats: Toy Poodle & New Friends. Forskjellen mellom disse versjonene er minimale. Det som i hovedsak skiller de fra hverandre, er at man begynner med forskjellige hunder eller katter i starten. Alle hunder og katter er etter hvert mulig å få tak i, i alle versjonene. I Japan kalles Golden Retriever versjonen Shiba Inu & New Friends.
Gameplay
Selve gameplayet er veldig likt forgjengeren. Spillet begynner med at spilleren kjøper en hund eller katt og gir den et navn, som må snakkes inn i mikrofonen slik at hunden eller katten læres opp til å gjenkjenne det. Deretter er det opp til spilleren å oppdra hunden eller katten. Det er mulig å kjøpe mat og leker til hunden og/eller katten, for å få penger til å kjøpe ting, kan man delta i forskjellige konkurranser med hunden og/eller katten: frisbeehenting, agility trial og lydighetskonkurranse. Noen aktiviteter er begrenset til kun en av dyrene, for eksempel så kan man bare gå tur med hundene.
Athboy
Athboy (irsk: Baile Átha Buí) er en liten rural by i grevskapet Meath i Irland, nær grensen til grevskapet Westmeath. Byen ligger ved elven Yellow Ford i et skogkledt landområdet. Tårnet på kirken St James er en levning fra et nonnekloster underlagt karmelittordenen fra 1300-tallet. Bak kirken er restene av bymurene.
I henhold til folketellingen av 2016 har byen en befolkning på 2 445 innbyggere.
Tradisjonelle og moderne feiringer
I middelalderen var Athboy et befestet punkt i utkanten av det engelske the Pale. Irske Owen Roe O'Neill tok den i 1643, og seks år senere slo Oliver Cromwell leir på Hill of Ward rett ved. Det eldre irske navnet for denne åsen er Tlachtga, og her ble det holdt særskilte feiringer på den før-kristne festdagen samhain, som var en tradisjonell keltisk høytid som markerte slutten på sommeren. Ordet tyder nettopp på det, sam er sommer, fuin er slutt. Dagen er typisk blitt markert den 1. november og var den viktigste merkedagen i det oldtidens Irland.
Det antas at førkristne Samhain og den kristne høytiden Alle sjelers dag over tid påvirket hverandre og til slutt synkretistiske seg til den moderne Allehelgensaften, bedre kjent som Halloween. De fleste amerikanske Halloween-tradisjoner ble arvet fra irske og skotske immigranter. Folklorister / folkeminnegranskere har brukt navnet Samhain for å referere til gæliske Halloween-skikker fram til 1800-tallet.
I 2018 ble The Flame of Samhain Festival lansert som en del av The Spirits of Meath Halloween Festival for å feire Athboys koblinger til Halloween. Året etter lanserte Fáilte Ireland Púca-festivalen ble lansert som som opp i seg den tradisjonelle feiringen på Hill of Ward med en større festivalspredning mellom byene Athboy, Trim og Drogheda. Festivalen forventes å bringe 12 millioner euro til den lokale økonomien innen 2020.
Sachsenspiegel
Sachsenspiegel (nedersaksisk: Sassenspegel, middelnedertysk: Sassen Speyghel) er den viktigste og sammen med Mühlhäuser Reichsrechtsbuch, den eldste lovsamling fra tysk middelalder. Samtidig er Sachsenspiegel den første prosaverk i middelnedertysk. Verket ble skrevet av dommeren Eike von Repgow ca. 1230. Det er en av de viktigste kilder til eldre tysk rett.
Robert av Jumièges
Robert av Jumièges (tidvis nevnt som Robert Chambert eller Robert Champart) (død en gang mellom 1052 og 1055) var den første normanniske erkebiskop av Canterbury. Han tidligere tjent som prior (klosterforstander) av klosteret Saint-Ouen i Rouen i Frankrike før han ble abbed av klosteret Jumièges i nærheten av Rouen i 1037. Han var en god venn og en rådgiver av den engelske konge, Edvard Bekjenneren, som utpekte ham til biskop av London i 1044, og i 1051 til erkebiskop av Canterbury, den fremste geistlige posisjon i den engelske kirke. Roberts tid som erkebiskop varte kun i omtrent 18 måneder. Han hadde allerede kommet i konflikt med den mektige engelske jarl Godwin av Wessex. En grunn til striden var at erkebiskopen gjorde forsøk på å skaffe tilbake landområder som nå var eid av Godwin og hans familie. Han nektet også å bispevie Spearhafoc, Edvards valg til å etterfølge ham som biskop av London. Striden mellom Robert og Godwin kulminerte med at Robert ble avsatt og sendt i landflyktighet i 1052.
Bakgrunn og livet i Normandie
Robert var prior ved klosteret Saint-Ouen i Rouen før han ble abbed ved det betydningsfull Jumiègesklosteret i 1037. Jumièges hadde blitt grunnlagt av Vilhelm Langsverd, hertug av Normandie, en gang rundt år 940, og dets bånd til hertugens familie var nære og tette. Klosteret spilte således en rolle i hertugdømmets regjering og kirkereform. Roberts alternative etternavn/tilnavn var «Champart» eller «Chambert» og var antagelig avledet fra et begrep for en del av en avling som ble betalt som leie til i en landeier. Foruten bevis på at den foregående abbed av Jumièges var en slektning, er Roberts opprinnelse og familiebakgrunn ukjent. Mens han var abbed begynte han byggingen av klosterkirken i den nye romansk arkitektoniske stilen.
Robert ble en venn av Edvard Bekjenneren, på den tid da han gjorde krav på den engelske trone mens han levde i eksil i Normandie, antagelig en gang på 1030-tallet. Edvard var sønn av Æthelred den rådville, konge av England, som var blitt erstattet av Knut den mektige i 1016. Knut giftet seg deretter med Æthelreds enke, Emma av Normandie, mor til Edvard, og fikk en sønn med henne, Hardeknut. For deres egen sikkerhets skyld ble Edvard og hans bror Alfred sendt av sted til Emmas slektninger i Normandie. Etter Knuts død i 1035 ble Harald Harefot, hans eldste sønn med hans første hustru, akseptert som konge av England. Etter Haralds død i 1040 etterfulgte Hardeknut ham på tronen, men døde selv innen kort tid. Da hverken Harald eller Hardeknut hadde barn, ble tronen tilbudt til Edvard ved Hardeknuts død i 1042. Det er en del bevis på at Edvard tilbrakte en del av sin tid i eksil i området Jumièges. Så snart han ble konge ga han gaver til klosteret.
Biskop og erkebiskop
Da Edvard Bekjenneren ble kalt tilbake til England i 1042 ble han fulgt av Robert. Det var på grunn av Edvard at Robert i august 1044 ble utnevnt til biskop av London, en av de første bispeseter som sto ledig under Edvards regime. Robert forble nær kongen og ble lederen for det partiet som kom i opposisjon til jarl Godwin av Wessex. Jarlen forsøkte å øke sin families innflytelse og som allerede hadde skaffet seg store landområder. Edith av Wessex, hans datter ble kongens dronning, kanskje ikke til altfor stor begeistring for kongen, og to av hans sønner ble opphøyet til jarler. En helgenbiografi om Edvard, Livet til sankt Edvard, hevdet at Robert «var alltid den mest mektige og betrodde rådgiveren til kongen.» Robert synes å ha favorisert tettere forhold med Normandie og med dets hertug. Edvard hadde selv vokst opp i hertugdømmet og tilbrakte 25 år i eksil før han kom tilbake til England. Han var selv halvt normanner på morsiden, og brakte med seg mange normannere tilbake til angelsaksiske England. Det synes som om ham tilbrakte mye tid i deres fransktalende selskap.
Da erkebiskop Edsige av Canterbury døde i oktober 1050, forble posisjonen i Englands viktigste geistlige stilling ledig i fem måneder. Munkene i katedralkapittelet valgte en munk i Canterbury og slektning av Godwin ved navn Æthelric til ny erkebiskop. Dette valget ble overstyrt av Edvard som isteden utpekte Robert til erkebiskop det påfølgende året. Godwin forsøkte å utøve hans makt over erkebispesetet, men kongens valg og utnevnelse ga et klart signal at han var villig til å utfordre den mektige jarlen over spørsmålet. Det hadde tradisjonelt vært den kongelige rett som var rådende i utnevne erkebiskopen av Canterbury på samme vis som det var erkebiskopen av Canterburys rett i å krone den engelske kongen. Selv om munkene i Canterbury motsatte seg kongens valg av en utlending, ble kongens beslutning stående. Robert reiste til Roma for å motta pallium fra paven og kom deretter tilbake til England hvor han seremonielt ble tronet på Canterbury den 29. juni 1051. En del normanniske kronikører hevdet at han besøkte Normandie på veg tilbake og informerte hertug Vilhelm, den framtidige Vilhelm Erobreren, at hertugen var den barnløse Edvards arving. I henhold til disse hadde beslutningen om å gjøre Vilhelm til arving blitt avgjort i det samme kongelig råd i 1051 som hadde gjort Robert til erkebiskop.
Etter å ha kommet tilbake fra Roma var Roberts første handling som erkebiskop å nekte å innvie Spearhafoc, en abbed ved klosteret i Abingdon, og kongens gullsmed som hans etterfølger som biskop av London. Robert hevdet at grunnen var at pave Leo IX hadde gitt forbud mot innvielsen. De reelle grunnene var at Robert ønsket å beholde London, iallfall så lenge som han kunne, samtidig som han var erkebiskop av Canterbury, noe som ga ham store inntekter. En annen grunn var simoni, det vil si å selge og kjøpe geistlige posisjoner, da Leo IX hadde nylig utstedt proklamasjoner mot denne praksisen som var svært utbredt over hele Europa. Samtidig hadde Robert antagelig en egen interesse i å få utnevnt sin egen kandidat med tid og stunder, en normanner som ham selv. Til sist ble hans kandidat, William normanneren, gjort til biskop framfor kongens kandidat Spearhafoc. Robert hadde også oppdaget at en del land som tidligere hadde tilhørt Canterbury nå var styrt eller eid av Godwin, men hans anstrengelser på å få dem overdratt ble ikke kronet med hell. Striden over eiendommene og inntektene fra erkebispesetet bidro til økt friksjon mellom ham og Godwin, som hadde startet allerede fra hans utnevnelse som erkebiskop. Roberts valg hadde forstyrret Godwins makt i Canterbury, og Roberts krav på hans eiendommer utfordret jarlens økonomiske rettigheter. Striden førte til at det ble sammenkalt et rådsmøte i Gloucester i september 1051. Her anklaget Robert jarlen for å konspirert til å drepe kong Edvard. Rådsmøte lyste Godwin og hans familie fredløse og de dro i all hast i landflyktighet. Robert krevde etterpå posisjonen som sheriff i Kent, antagelig for at Edsige av Canterbury, hans forgjenger som erkebiskop, at også holdt denne posisjonen.
Selv Robert nektet å innvie Spearhafoc er det ikke bevis for at han faktisk var interessert i den voksende reformbevegelsen som hadde blitt kunngjort av den hellige stol. Pave Leo IX startet reformbevegelsen som senere ble kjent som den gregorianske bevegelse, opprinnelige fokusert på å forbedre presteskapet og motarbeide simoni. I 1949 erklærte Leo IX at han ville se nøyere på den engelske kirke og granske kandidater til geistlige posisjoner mer nøye før han godkjente dem. Det kan ha vært delvis for å berolige paven at kong Edvard utpekte Robert framfor Æthelric i det håp om at det var et signal om at den engelske krone ikke var motstander av reformbevegelsen.
Kongelig rådgiver
Livet til sankt Edvard hevdet at mens Godwin var i eksil forsøkte Robert å overtale kong Edvard om å skille seg fra sin hustru og Godwins datter, Edith av Wessex, men kongen nektet og isteden ble hun sendt i kloster. Denne helgenbiografien ble skrevet kort tid etter Edvards død for å vise at han var hellig. Den legger derfor stor vekt på at Edvard frivillig valgte sølibatet, noe som ganske sikkert ikke er sant og heller ikke bekreftet av noen annen kilde. Moderne historikere har ment at det er mer sannsynlig at Edvard ønsket å skille seg fra Edith, med Roberts støtte, for å kunne gifte seg på nytt og således skaffe seg arvinger. Forholdet mellom kongen og dronningen var ikke hjertelig, og det er like mulig at han ganske enkelt ønsket å bli kvitt henne, uten nødvendigvis å ønske skilsmisse.
Mens Godwin og hans familie var i landflyktighet er det sagt at Robert ble sendt av kongen til Vilhelm av Normandie. Grunnen for dette diplomatiske ærendet er uklart. William av Jumièges sier at Robert dro for å fortelle hertugen at Edvard ønsket ham som arving av Englands trone. William av Poitiers oppgir samme grunn, men legger til at Robert også tok med seg et gissel, Godwins sønn Wulfnoth og sønnesønn Håkon Sveinsson, sønn av Svein Godwinson. Den angelsaksiske krønike nevner ikke dette besøket og det er derfor uklart om Robert faktisk besøkte Normandie eller ikke. De ulike diplomatiske reisene som Robert angivelig skulle ha utført kan være en forvirrende og komplisert teppe av propaganda gjort av normanniske kronikører etter den normanniske erobring i 1066.
Lovløs, død, og ettermæle
Da Godwin forlot England dro han til Flandern og der samlet han en flåte og skaffet leiesoldater for å kunne tvinge kong Edvard til å godkjenne at han kom tilbake til England. Sommeren 1052 kom Godwin tilbake til England og ble møtte av sine sønner som hadde invadert fra Irland. Ved september hadde de kommet til London, og i møte med den store hæren som Godwin kommanderte kom det i gang forhandlinger mellom jarlen og kongen, ledet ved hjelp av Stigand, da biskop av Winchester. Da det ble åpenbart at Godwin ville få sin vilje hos kongen og bli gjeninnsatt til sin tidligere status og makt var Robert rask til å flykte fra England. Sammen med ham dro biskop Ulf av Dorchester og biskop William av London, og muligens tok de igjen med seg Wulfnoth og Håkon som gisler. Robert ble da erklært som fredløs og avsatt fra sitt erkebispesete den 14. september 1052 ved et kongelig råd, hovedsakelige for at Godwin mente at Robert, sammen med en rekke andre normannere, hadde vært drivkraften bak at han ble nødt til å flykte til Flandern. Robert reiste til Roma for å klage til paven for sin landflyktighet, og Leo IX og de påfølgende pavene fordømte biskop Stigand, som Edvard hadde utpekt til erkebiskop av Canterbury da posisjonen ble ledig. Roberts personlige formue ble delt mellom jarl Godwin, hans sønn Harald Godwinson og dronningen Edith som var kommet tilbake til hoffet.
Robert døde i Jumièges, men nøyaktig når er uklart. Ulike datoer er blitt gitt, og historikeren Ian Walker, som skrev en biografi over Harald Godwinson, har argumentert for en gang mellom 1053 og 1055, men historikeren H. E. J. Cowdrey, som skrev om Robert av Jumièges i Oxfords leksikon over nasjonale biografier, sier at han døde den 26. mai i 1052 eller 1055. H. R. Loyn, en annen historiker, har argumentert at det er mest sannsynlig at han døde i 1053. Det som er sikkert at han var død før Vilhelm invaderte England i 1066.
Den behandling som engelskmennene etter sigende skal ha gitt Robert ble utnyttet av Vilhelm av Normandie som en rettferdiggjøring for å invadere England. En annen grunn var påstanden at Edvard, som nevnt over, skal ha navngitt Vilhelm som sin arving. Ian Walker mener at det var Robert, mens han dro i eksil etter at Godwin var kommet tilbake, som vitnet for at kong Edvard hadde navngitt Vilhelm som sin arving. Dette synet blir imøtegått av historikeren David Douglas, som har skrevet en biografi om Vilhelm Erobreren, som mener at Robert kun la fram Edvards beslutning, antagelig mens Robert var på veg til Roma for å få sitt pallium. Flere skribenter i middelalderen, inkludert forfatteren av Livet til sankt Edvard, har hevdet at skylden for konflikten mellom Edvard og Godwin i 1051-1052 lå utelukkende på Robert; moderne historikere tenderer å se på Robert av Jumièges som en ambisiøs mann med svakte politiske egenskaper.
Støtte av kunsten
I kontrast til sin etterfølger Stigand har Robert ikke figurert blant de viktige velgjørere av engelske kirker, men vi vet av noen overføringer av kostbare engelske kirkeskatter til Jumièges, den første strømmen av hva som kom til å bli en flodbølge av kostbarheter som ble fraktet til Normandie etter erobringen. Disse inkluderte relikvien av hodet til sankt Valentin som rett før var blitt gitt til munkene ved Winchesterkatedralen av Emma av Normandie. Selv om hodet i Winchester forble på sitt sted, dukket et annet opp i Jumièges, og Robert «må ha i all hemmelighet ha fjernet hodet, eller i det minste en god del av det, og latt sine munker dyrke et tomt eller bortimot tomt capsa». To av de fire mest betydningsfulle bevarte angelsaksiske illuminerte manuskripter gikk samme veg, således forhindret at sannsynligheten av at de ble ødelagt i en rekke branner i engelske biblioteker, skjønt det var ikke edle motiver som lå bak tyveriene. En av de såkalt Missalene til Robert av Jumièges, (messebok) egentlig en sakramentari med tretten bevarte fullsides miniatyrer som bærer en inskripsjon som åpenbart er fra hans egen hånd og som nedtegner en donasjon til Jumièges mens han ennå var biskop av London, og den andre en såkalt Velgjerningene til erkebiskop Robert, egentlig en Pontificale Romanum, en bok med liturgier for biskoper, med tre gjenværende fullsides miniatyrer og annen dekorasjon (henholdsvis Rouen, Bibliothèque Municipale, Manuscripts Y.6 and Y.7). Sistnevnte kan godt ha vært bestilt av Æthelgar, Robert forgjenger som erkebiskop i 988-990, skjønt det er mulig at «erkebiskop Robert» er det tradisjonelle navnet på dronning Emmas bror Robert II av Rouen, erkebiskop av Rouen, fra 990 til 1037. Disse mesterverkene i Winchester-stil var de mest omfattende dekorerte angelsaksiske manuskripter som er kjent å ha kommet til Normandie, enten før eller etter erobringen, og påvirket den langt mindre utviklede lokale stilen, skjønt dette forblir hovedsakelig begrenset til initialer.
Før han kom til England hadde Robert påbegynt byggingen av en ny klosterkirke ved Jumièges i den nye romanske stilen som hadde blitt populær, og introdusert til Normandie den tovendte fasaden (tysk westwerk) fra Rhinland. Da han kom tilbake til Normandie fortsatte han byggingen der, skjønt kirken ble ikke ferdig før i 1067. Selv om koret har blitt revet ned, har tårnene, midtskipet og tverrskipet blitt bevart. Det er sannsynlig at Robert påvirket kong Edvards ombygging av kirken ved Westminster Abbey, den første kjente bygningen i romansk stil i England, og slik ble den også beskrevet av William av Malmesbury. Edvard begynte arbeidet en gang rundt 1050 og det ble fullført rett før han døde i 1065. Navnet på en av mestermurerne, «Teinfrith kirkearbeideren», indikerer utenlands opprinnelse, og Robert kan ha sørget for at normanniske murere ble brakt over kanalen, skjønt de andre navnene er engelske. Det er mulig at Westminster påvirket byggestilen ved Jumièges da dens buegang minner om den ved Westminster, begge i en stil som aldri ble vanlig i Normandie. Den tidlige romanske stilen til dem begge ble erstattet etter erobringen av den anglo-normanniske høyromanske stilen som ble pionerarbeid i Canterburykatedralen og St. Etienne, Caen av Lanfranc.
Fotnoter
<references group=Fotnote/>
Livio Trapè
Livio Trapè (født 26. mai 1937), italiensk syklist som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma.
Trapè ble olympisk mester i sykling under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen på 100 km landevei foran Tyskland og Sovjetunionen. De andre på laget var Ottavio Cogliati, Giacomo Fornoni og Antonio Bailetti. I den individuelle konkurransen på 175,4 km landevei kom han på andreplass bak Viktor Kapitonov fra Sovjetunionen.
Trapè har deltatt i tre Giro d'Italia, 1961, 62 og 64.
Vestsamiske språk
Vestsamiske språk er en undergruppe av samiske språk, som igjen er en undergruppe av den uralske språkfamilien. Den andre undergruppa av samiske språk er østsamiske språk.
Det fins fem vestsamiske språk:
«Christianus Sextus»
«Christianus Sextus»
Fabrikkmester Knud N. Benstrup som sjef for verftet som bygde orlogsskip på foranledning av den dansk-norske flåten med kongelige godkjennelse, hadde sjøsatt flere fungerende orlogsfartøyer i sitt virke siden oktober 1729 da det kom en bestilling på et 90-kanoners skip. Det nye skipet skulle erstatte den forrige kongens tredekker som simpelthen var for stor for de danske farvannene. Som et viktig maktsymbol til sjøs skulle det nye flaggskipet representere de beste egenskaper, og dermed var det et meget betydelig prestisjefylt og kostbart prosjekt. Benstrup lagde konstruksjonstegninger og ledet byggingen av skipet «nr. 34» som ble døpt «Christanius Sextus» ved sjøsettingen den 7. desember 1733.
Etter sjøsettingen ble det imidlertidig oppdaget at skipet stakk seks tommer dypere enn hva man hadde forestilte seg ved godkjenningen av konstruksjonstegningen, men det betyr ikke at «Christianus Sextus» var sjøudyktig i de danske farvannene. Forgjengeren «Fredericus Quartus» hadde en dypgang på 22 fot og 6 tommer eller opptil 7 meter. Det ble nedsatt en undersøkelseskomite under ledelse av kommandørkaptein U. F. Suhm i desember 1734 som stilte Benstrup til ansvar for feilvurderingen.
Men dette skulle utvikle seg til åpen strid mellom skipsbyggere om hvilken byggemetode var best. Det hadde allerede vært skarp strid på Holmen fra før om den engelske eller den franske byggemetode var mest egnet for bygging av danske linjeskip, og Benstrup tilhørte tilhengerne av den franske byggemetoden. Det var et viktig spørsmål om konstruksjonsprinsipper, ettersom den franske byggemetode produserte gode seilskiper, men ikke så gode plattformer for skipsartilleriet i kontrast til den engelske byggemetode som fokusert mest på skipets verdi som en stabil plattform med dårligere seilegenskaper.
Det ble en voldsom kollisjon mellom sterke personligheter som påvirket den dansk-norske flåtens administrasjon, og greve Frederik Danneskjold-Samsøe (1703–1770) sluttet seg til striden ved å ta parti mot Benstrup. Greven ble utnevnt til Intendant de Marine, flåtens høyeste sjef av kongen som ble så trøtt av Benstrups innvendinger at han fikk fabrikksjefen arrestert den 5. januar 1736. Den såkalte Benstrup-saken fortsatte fram til 1739 gjennom flere komiteer, etter hvert ble det mer og mer innviklet. Til slutt måtte Danneskjold-Samsøe be kongen om å benåde Benstrup den 26. mai 1739. Den franske byggemetoden ble ikke oppgitt, men heller ikke den engelske. Men Benstrup mistet sin posisjon som fabrikkmester. Det ble også innført en regel om at dypgangen måtte aldri overgå 21 danske fot (0,313 m).
«Christianus Sextus» var satt i opplag og skulle kun utrustes om det skulle bryte ut krig eller oppstå en krise som Danmark-Norge måtte reagere besluttsomt på med mobilisering av sine væpnede styrker. Den lange fredsperioden fra 1720 til 1801 innebar en rekke alvorlige kriser som tvang myndighetene i København til å sende ut flåtestyrker som avskrekkende tiltak mot mulig aggresjon fra Russland som Sverige. Bare én gang var «Christianus Sextus» utrustet med sin bestykning på 90 kanoner hvorav 28 36-punds kanoner i nedre dekk, og det var i 1743. Arvefølgen i Sverige etter Fredrik I som var barnløs, utviklet seg til et drama mellom Danmark-Norge, Sverige og Russland etter at svenskene tapte deres revansjekrigen mot tsarinne Elisabeth i 1742. Tsarinnen forlangte at Sverige skulle velge hennes nevøs fars fetter, den gottorpske Adolf Fredrik til tronfølger. Huset Holstein-Gottorp siden 1720 gjorde krav på deres besittelser i Slesvig-Holstein som hadde blitt annektert av Danmark-Norges kongehuset.
Danmark-Norge mobiliserte deres flåte inkludert flaggskipet for å sette press på tronfølgervalget som hadde en dansk kandidat, kronprins Frederik mot den russiske kandidaten. Den alvorlige krisen stilnet etter hvert uten at det kom til åpen krig, og «Christianis Sextus» seilte trolig aldri ut under full utrustning. Skipet ble tatt ut av flåtelistene og opphugd i 1769 etter 36 år.
Konstruksjonstegningen som har blitt bevart, viser en tredekker med typiske franske trekk, som hadde tre kanondekk, en halvdekk og en poopdekk samt tre gallerier på akterspeilet. Det har også blitt malt en akvarell av begivenheten den 26. mai 1739 da «Christianus Sextus» ble innlagt i den nye dokken i Christianshavn under overværelse av kongen. Benstrup fikk gjenreising etter sin skjebne som fange i Kastellet ved at hans tegninger ble benyttet for bygging av flere skip, og fikk tilbud om å vende tilbake til stillingen i verftet. Tilbudet ble avslått.
Rafnes industripark
Rafnes industripark er petrokjemisk industri i Grenlandområdet i Telemark. Produksjonen er basert på våtgass fra Ekofiskfeltet i Nordsjøen.
May Aas
May Aas (født May Sigrun Johansen; 14. oktober 1940) er en norsk tidligere håndballspiller.
Rafnes industripark
Etylenfabrikk
Etylenfabrikken (molekylknuseren) på Rafnes sto klar til drift høsten 1977.
May Aas
Hun begynte i Vålerengens IF i 1956, og har over 600 obligatoriske kamper for Vålerenga Håndball fra 1956 til 1987.
Æresbevisninger
Hun mottok Vålerengens Idrettsforenings Fortjenstmedalje i 1978 og ble æresmedlem som første kvinne i 1993. Aas har mottatt Oslo Håndballkrets Hedersgave i 1990.
Rafnes industripark
Polyetylen- og polyproplylenfabrikk
Ved siden av ligger Rønningen industripark der det produseres plast. Norges første produksjon av polyetylen (PE, myk plast) og Nordens første produksjon av polypropylen (PP, hard plast) kom i gang i 1978.
Klorfabrikk
Våtgass fra Nordsjøen er råstoff for petrokjemisk industri, slik som her i Grenlandområdet der Inovyn Norge har en klorfabrikk. Totalinvesteringen i en ny klor-alkalifabrikk er nærmere en milliard kroner. Nå skal den gamle klorfabrikken også moderniseres for 700 millioner kroner, med ferdigstillelse neste år. Utvidelsen av klorproduksjonen på Rafnes gjør Ineos til en stor og pålitelig leverandør i petrokjemimarkedet. Inovyn er integrert i hele verdikjeden fra råstoff til ferdig PVC.