cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eljero Elia
Han spiller midtbane eller kantspiller, var tidligere brukt som spiss, og har spilt 30 landskamper for mellom 2009 og 2018.
Elia ble i desember 2014 lånt ut fra Werder Bremen til Southampton FC ut 2014/2015-sesongen.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Høydalsmo Idrottslag
Høydalsmo Idrottslag (stiftet 31. desember 1921) er et idrettslag i Tokke kommune i Telemark. Klubben har aktiviteter innen fotball, orientering, skiidrett og egne trimgrupper, men er best kjent for sin historie fra langrenn.
Historie
Historien begynner før klubben ble stiftet. I 1866 ble det arrangert et skirenn på Ofte i Høydalsmo, eller løypemøte som skirenn ble kalt da. Ordfører i den tidligere kommunen, Lårdal, Nils Lauritz Wiborg (1814–1872) var en av dommerne. Blant deltakerne var Sondre Norheim fra Morgedal og de lokale utøverne Halvor Torkjellson Ofte fra Høydalsmo og Ådne Guldkop fra Lårdal.
Klubben ble stiftet ved årsskiftet 1921/1922. I 2002 var klubben arrangør for Norgesmesterskapet på ski. Året etter og i 2006 ble kombinert for lag arrangert av klubben.
Nico Norman
Nicolai (Nico) Norman (født 17. april 1919, død 2. juli 2006) var en norsk fysiker. Han var professor ved Fysisk institutt ved Universitetet i Oslo fra 1964 til 1986.
I 1950 hadde Norman forskningsopphold ved MIT, og i 1954 ved Brooklyn Polytechnic Institute. Etter han hadde tatt doktorgraden jobbet han ved Sentralinstituttet for industriell forskning (det senere SINTEF), før han gikk tilbake til UiO som professor i faste stoffers fysikk i 1964.
I 1966 ble Norman innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi. Han var bestyrer ved Fysisk institutt fra 1976 til 1978.
Foster County
Foster County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Eddy County i nord, Griggs County i øst, Stutsman County i sør og mot Wells County i vest.
Foster Countys totale areal er 1,675 km² hvorav 30 km² er vann. I 2000 hadde fylket 3,759 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Carrington som også er fylkets største by.
Saquarema
Saquarema er en kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil.
Israels angrep på Beirut internasjonale lufthavn i 1968
Israels angrep på Beirut internasjonale lufthavn (kodenavn Operation Gift) var et militært hevntokt som Israels forsvars spesialstyrker gjennomførte på Beirut flyplass i romjula 1968. Den 27. desember tok spesialstyrkene kontroll over store deler av flyplassen og i løpet av natta ødela de 13 passasjerfly som tilhørte Middle East Airlines. Aksjonen var en hevn etter en flykapring, samt beskytning av et israelsk fly sommeren 1968 som var utført av PFLP.
Aksjonen
Et av helikoptrene blokkerte veien som førte ut av flyplassen mens kommandosoldater åpnet ild mot hovedterminalen. Kommandosoldater i andre helikoptre kastet stålplugger på rullebanene for å punktere hjulene dersom noen av flyene skulle forsøke a komme seg unna. Soldatene holdt hele tiden ildgivningen ved like mot forskjellige anlegg på flyplassen i den siste fasen av raidet.
Hele angrepet bie gjennomført i løpet av en halv time, og israelerne arbeidet ubemerket i det første kvarteret. De var i gang med tilbaketrekningen da libanesiske forsterkninger ble kalt til flyplassen.
Reaksjoner, skader og konsekvenser
Middle East Airlines skal ha mistet tre fly av typen Comet, to Caravelle-maskiner, en Boeing 707, en Vickers Viscount og en Vickers VC10 (ansett som verdens dyreste kommersielle fly). Presidenten for flyselskapet anslo de totale kostnadene til 250 millioner kroner.
Det kom til flere trefninger på grensene mellom Israel og Libanon i dagene etter den israelske aksjonen.
Det er antatt at angrepet bidro til å skade israels forhold til Frankrike. Blant annet så forbød Charles de Gaulle landet å levere reservedeler til fly som Israel tidligere hadde mottatt fra Frankrike.
Israel ble fordømt i FNs sikkerhetsråd for aksjonen.
Bakgrunn
Den 22. juli 1968 ble et israelsk fly på vei fra Roma til Tel Aviv kapret, og piloten ble tvunget til å fly til Alger. Fire måneder senere skjøt to terrorister, som kom til Athen fra Beirut, på et fly og forårsaket at blant annet en israelsk statsborger ble drept. Talsmannen for PFLP, som hadde sitt hovedkvarter i Beirut, annonserte at hans organisasjon stod bak angrepene.
Israel anklaget den libanesiske regjeringen for å ha vært ansvarlig for kapringen.
Enkelte hevdet at det israelske raidet var resultat av en taus overenskomst mellom begge lands diplomater. Det har blitt hevdet at Libanon trengte et motiv for å stoppe virksomheten til militante på sitt område, som enkelte mente utgjorde en større trussel for visse arabiske regjeringer enn for Israel. Det har også blitt pekt på at operasjonen ble så lett gjennomført og at ikke en enste libaneser ble drept i aksjonen, samt at internasjonale forsikringsselskaper gjorde at de som eide de ødelagte flyene ikke led noe økonomisk tap.
Sky Digital
Sky UK Limited er merkenavnet for British Sky Broadcastings (BSkyB) digitale satellitt-TV (kjent som dette til 2014) og radio som blir sendt fra SES Astra-satellittene lokalisert ved 28.2° øst (Astra 2A/2B/2C/2D) og Eutelsats Eurobird 1-satellitt ved 28.5° øst. BSkyBs analoge tjeneste ble avsluttet i 2001 slik at tjenesten er i dag markedsført som kun Sky.
Historie
Sky Digital ble offisielt lansert den 1. oktober 1998, skjønt prøvesendinger i liten skala ble gjort før denne tiden. For første gang benyttet BSkyB den nyoppskutte Astra 2A-satellitten, som siden ble benyttet til utelukkende å sende til Storbritannia og Irland. På denne tiden ble bruken av merkenavnet Sky Digital benyttet for å gjøre det viktige skillet mellom den nye tjenesten og Skys analoge tjenester. Det viktigste salgsargumentene var forbedringer i billed- og lydkvalitet, økt antall kanaler og interaktive tjenester.
Nye Astra-satellitter ble plassert i posisjon i 2000 og 2001, og antallet tilgjengelige kanaler for kundene økte tilsvarende. Denne trenden fortsatte med oppskytingen av Eurobird 1 i 2001.
Opprinnelig ble Sky Digital lansert med boks kjent som Sky digibox, men i nyere år har bokser kalt Sky+ og Sky+ HD blitt lansert ved siden av den første boksen. Sky+ er en digital videoopptaker med en egen harddisk som gjør det mulig for kundene sette levende fjernsyn på pause ved å skifte fra levende datafôring til en sanntidinnspilling på pause som kan bli startet igjen på et hvilket som helst tidspunkt. Det er også ruteprogrammer som kan innspille framtidige sendinger.
Tekniske spesifikasjoner
Sky lanserte HDTV-tjenester i mai 2006. De første fotoene av en prototype av Sky HD-mottaker begynte å dukke opp i bransjeblader i august 2005. Alle Sky+ HD-mottakere har en versjon av Sky Plus som benytter en 300 GB harddisk (av dette er kun 160 GB tilgjengelig for brukeren) for ta imot den nødvendige ekstradataene. Resten av harddisken er nå bruk av Sky Digital-boksene for å lagre opp til 30 timer av Anytime TV fra forrige uke. I tillegg mottar en del kanaler ny nummerering, skjønt tidlig i 2006 fikk de fleste kanalene ny nummerering.
Sky Digitals standardsendinger er i DVB tilsvarende MPEG-2, med Sky Movies og Sky Box Office-kanalenes inkluder valgbar Dolby Digital-lyd for nyere filmer, skjønt disse er kun tilgjengelig med boks med Sky+ og disses HD-materiale er sendt ved hjelp av MPEG-4. Interaktive tjenester og syvdagers EPG benytter det proprietære OpenTV-systemet
Slagord som Sky har benyttet for å markedsføre tjeneste har blant annet vært: «What do you want to watch?» (Hva vil du se på?), «Entertainment your way» (Underholdning på din måte) og det nåværende slagordet «Believe in Better» (Tro på noe bedre).
Alle kanalene er betalingskanaler på Skys «Sky World»-pakke, så sant ikke noe annet hevdes.
Francisco Pérez
Francisco Pérez er navnet til flere personer:
Quisling
Quisling, også skrevet Qvisling, Quislin, Qvislin og Quislinus, er en norsk telemarksslekt som kan føres tilbake til den danske presten Laurits Ibsøn Quislinus (også skrevet Lars Ibsen Qvislin, 1634–1700), som kom til Christiania som slottsprest i 1665. Navnet er en latinisering av Kvislemark som ligger sør på Sjælland i Danmark. Leddet «kvisle» i ordet kvislemark skal henge sammen med «todelt (elv)» eller «elvedele» og er i slekt med ordet «kvist». Den mest kjente navnebæreren er Vidkun Quisling, «fører» for det nasjonalistiske partiet Nasjonal Samling (NS) og dødsdømt som landssviker etter å ha samarbeidet med den tyske okkupasjonsmakten i Norge under andre verdenskrig. Medlemmer av slekten lever i dag i USA, særlig i Wisconsin der flere av dem er leger.
Medlemmer av slekten
Vidkun Quisling hadde tre søsken, Jørgen Quisling (1888–1954), Esther (1893–1914) og Arne (1898–1991). Av disse ble Jørgen lege, men hadde alvorlige psykiske problemer i den senere delen av sitt liv, Esther døde ung, mens Arne utdannet seg til sivilingeniør, utvandret til USA i 1923, giftet seg og fikk en datter. En annen gren av slekten, der mange har valgt lege-yrket, fører navnet videre i USA. Den nedstammer fra en lege Andreas Quisling, som utvandret dit i slutten av 1800-tallet. Han skal ha vært onkel til Vidkun Quisling, men åpenbart ikke identisk med Nils Andreas Quisling, som er nevnt ovenfor.
I Wisconsin er familien særlig kjent som leger. Quisling Medical Clinic i Madison, Wisconsin eksisterte fra 1931 til 1998. I 2000 åpnet Quisling Terrace Apartments i den tidligere klinikkbygningen.
Quisling som skjellsord
Bruken av den nasjonalsosialistiske politikeren Vidkun Quislings etternavn som eget begrep begynte før annen verdenskrig. Den første dokumenterte bruken ble gjort av Arbeiderparti-politikeren Oscar Torp i et avisintervju 2. januar 1933, der han brukte ordet som en generell betegnelse for Quislings tilhengere. På dette tidspunktet var Quisling i ferd med å etablere NS etter mønster av det tyske nazistpartiet NSDAP. Siden ble begrepet blant annet brukt av Aksel Sandemose i en avisartikkel i Dagbladet i 1934, og av avisen Vestfold Arbeiderblad i 1936.
Etter det tyske angrepet på Norge 1940 gjorde Quislings upopulære samarbeid med de tyske okkupasjonsmyndighetene at «quisling» ble forsterket som skjellsord. Det ble heretter synonymt med «landssviker», «forræder» og «kollaboratør» på flere språk,   og særlig brukt om personer som samarbeider med en fiende eller okkupasjonsmakt, for eksempel i en marionetteregjering.
Den britiske avisen The Times brukte Quisling i betydningen «landsforræder» første gang 15. april 1940, i lederartikkelen Quislings everywhere skrevet av Sven Åhman, London-avisas korrespondent i Stockholm. Avisa fikk følge av Daily Mail fire dager senere. The Times påpekte at lyden av etternavnet passet perfekt til betydningen og listet opp engelske ord med nedsettende betydning som minner om det. Via det statlige radioselskapet British Broadcasting Corporation (BBC) ble uttrykket siden spredt utover verden.
Winston Churchill brukte uttrykket filthy Quislings i en tale han holdt for den amerikanske kongressen 27. desember 1941.
29. januar 1944 hadde Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning en karikaturtegning av Quisling på trykk, utført av den norske avistegneren Ragnvald Blix. Tegningen, som senere er blitt klassisk, viser Quisling på vei til audiens hos Hitler. Quisling strekker ut armen til nazihilsen og sier: «Jeg er Quisling», hvorpå vaktsoldaten svarer: «Og navnet?». Tegningen bidro etter krigen til å forsterke begrepet quisling som ensbetydende med forræder.
Sog
Sog (islandsk uttale såg) er en elv på Island og en av de største i landet når det gjelder vannføring. Gjennomsnittsvannføringen er 110 m³/s. Den renner fra Þingvallavatn og etter 21,9 km renner den sammen med elven Hvítá og danner elven Ölfusá som renner videre i 25 km før den munner ut i Atlanterhavet.
Quisling
Quisling som skjellsord
Ordet «quisling» ble under krigen også brukt som skjellsord om folk som var medlemmer av Nasjonal Samling (NS), eller som på annet vis samarbeidet med okkupasjonsmakten. En som var «god nordmann» kunne bli kalt en «jøssing». I 1940–41 prøvde myndighetene å vende den negative betydningen av ordet, og «quisling» ble forsøkt brukt som en hedersbetegnelse av NS selv. Blant annet brukte forsyningsminister Albert Viljam Hagelin begrepet under en tale i Colosseum kino i Oslo i mars 1941: «Ja, jeg er en quisling, og jeg er stolt over å være en quisling!». Forsøket mislyktes.
Sog
Det er tre vannkraftverk langs elva: Ljósafossstöð (14,3 MW), Írafossstöð (16,7 MW) og Steingrímsstöð (13,5 MW).
Quisling
Quisling som skjellsord
En «quisling» kunne på folkemunne dessuten bety en tokroneseddel. Det ble spøkefullt sagt at det gikk to uslinger på en quisling. En «usling» var da en enkroneseddel.
Som et motsvar til dette og andre kritiske kallenavn, forsøkte NS i 1941 å etablere «jøssing» som skjellsord for engelskvennlige antinazister i Norge. Betegnelsen var dannet etter navnet på Jøssingfjorden dit britiske styrker like før okkupasjonen hadde jagd Altmark, et tysk krigsskip med britiske krigsfanger, uten protester fra det nøytrale Norge. «Jøssing» ble imidlertid snart overtatt som en hedersbetegnelse blant «gode nordmenn».
Sog
Sog renner gjennom to innsjøer, Úlfljótsvatn og Álftavatn.
Elven har mye ørret og laks.
Children’s International Summer Villages
CISV (Tidl. Children's International Summer Villages) er en politisk og religiøst uavhengig inter­na­sjo­nal orga­ni­sa­sjon i over 70 land. CISV arbei­der hoved­sak­elig med fredsskapende barn og ungdom fra elleve år og opp­over.
Historie
CISV ble grunnlagt i 1951 av dr. Doris Twitchell Allen. Organisasjonen er nå aktiv i over 70 land. Over 300,000 personer har deltatt på mer enn syv tusen CISV-arrangementer siden grunnleggelsen.
CISVs fokusområder
CISV har fire fokusområder som dets aktiviteter skal være relatert til.
CISV-programmene
CISVs internasjonale aktiviteter baserer seg på seks forskjellige programmer.
CISV Internasjonalt
Hovedkontoret ligger i Newcastle upon Tyne i England. CISV Norge har sine kontorer på Fredshuset. Det aller meste av arbeidet i organisasjonen skjer i de nasjonale lag og i lokallag. Flere lokallag har egne ungdomsgrupper. Utenom de fast ansatte ved hovedkontoret, er hele organisasjonen drevet av frivillig, ulønnet personell.
CISV Norge
CISV Norge består av 22 lokallag som tilsammen har cirka 3,000 medlemmer per desember 2020.
CISV Norge har to ansatte på hovedkontoret i Oslo, og driftes ellers av frivillige i fylkes- og lokallagene og de nasjonale tillitsvalgte.
Daglig leder: Anders Garbom Bjørklund
Nåværende leder CISV Norge: Ada Lassen-Urdahl
Det er fylkeslag i Agder, Buskerud, Finnmark, Hedmark, Hordaland, Oppland, Oslo og Akershus, Rogaland, Sogn og Fjordane, Telemark, Troms, Trøndelag, Vestfold og Østfold
Leo Freisinger
Freisinger vant en olympisk bronsemedalje i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen. Han kom på tredjeplass på 500 meter bak Ivar Ballangrud og Georg Krog begge fra Norge. Freisinger ble nummer fire på 1 500 meter.
Christine Errath
Christine Errath (født 29. desember 1956 i Berlin), østtysk, kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck.
Errath vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp under vinter-OL 1976 i Innsbruck. Hun kom på tredjeplass i single for damer, bak Dorothy Hamill fra USA og Dianne de Leeuw fra Nederland.
Lukáš Pražský
Lukáš Pražský (norsk: Lukas fra Praha; født ca. 1460, død 11. desember 1528 i Mladá Boleslav, Tsjekkia) var en tsjekkisk skribent, biskop og teolog.
Lukáš fullførte sitt baccalaureat ved Universitetet i Praha i 1481. Han sluttet seg til De böhmiske brødre, og ble involvert i organiseringen av broderskapet. En av sakene han var opptatt av å forandre på, var den opprinnelige puritanske holdningen broderskapet hadde. Det regnes også som Lukáš' fortjeneste at De bøhmiske brødre oppgav sin negative holdning til verdslig utdannelse, noe som førte til at flere høyt utdannede personer ble medlem av broderskapet. Han ble gjentatte ganger sendt til utlandet for å forhandle med trosfeller, blant annet i Nord-Italia, Frankrike og Hellas. I år 1500 ble han valgt til biskop hos De bøhmiske brødre, og i 1518 ble han leder av eldsterådet i broderskapet.
Lukáš Pražský etterlot seg mer enn hundre verk. Gjennom dem forsøkte han å oppnå litterær og stilistisk perfeksjon. De inneholder de teologiske prinsippene til De bøhmiske brødre og tjente som praktiske instruksjoner for dem. Videre forsvarte ham broderskapet litterært når de ble angrepet av andre.
Blant hans verker er:
Holmen Senter
Holmen Senter, også kalt Holmensenteret, er et kjøpesenter som ligger på Holmen ved tettstedet Nesbru i Asker.
Holmen senter består av to bygninger på hver sin side av Slemmestadveien omtrent to mil sørvest for Oslo sentrum. Butikkene er fordelt på tre etasjer med en kontoretasje på toppen. Totalarealet på Holmensenteret er 33 000 kvadratmeter. Senteret inneholder foruten en rekke forretninger også vinmonopol, et legesenter og Holmen Senterbibliotek, som er Norges eneste private bibliotek.
Det har vært drevet handel på Holmen siden 1897. Dagens kjøpesenter består av en ny og en gammel del. Senterets nye del ble åpnet i 1991. Det ble gjennomført en innvendig oppussing av senteret i 2008.
Longwu-keiseren
Prinsen av Tang (kinesisk: 唐王, født 1602, død 1646) regjerte som Longwu-keiseren 隆武 av det sørlige Ming-dynastiet fra 1646. Hans personlige navn var Zhu Yujian (朱聿鍵; pinyin: Zhū Yùjiàn). Han nedstammet fra den første keiseren av Ming-dynastiet, Zhu Yuanzhang. Før han besteg tronen hadde han etterfulgt sin far som prinsen av Tang. Deres lensområde var i prefekturet Nanyang i provinsen Henan. I 1636 ble han fratatt denne tittelen av Chongzhen-keiseren og satt i husarrest i Fengyang. Hans tidligere tittel ble overdratt til lillebroren Zhu Yumo (朱聿鏌). I 1641 begikk sistnevnte selvmord, da Li Zicheng invaderte Nanyang. Etter Chongzhen-keiserens død i 1644 ble prinsen av Tang satt fri av den etterfølgende Ming-regenten, Hongguang-keiseren.
Da Qing-styrkene inntok Nanjing i juni 1645 flyktet han til Hangzhou. I august samme år lot han seg på oppfordring fra en rekke høyere embedsmenn innsette som Ming-keiser i Fuzhou. Han tok herskertittelen Longwu (隆武; pinyin: Lóngwǔ). Etter en lovende begynnelse, meldte problemene seg. Fujians geografiske beliggenhet i keiserdømmets ytterkant, avskåret fra kjerneområdene av mange fjellkjeder, sammen med den indre splid blant Ming-lojalistene og hans utilstrekkelige tilgang til effekrive militære styrker, innebar at Longwu-keiserdømmet ikke hadde noen fremtid. Da Qingstyrkene invaderte Fujian sensommeren 1646, overgav keiserens mektigste forbundsfelle, Zheng Zhilong, seg. Hans sønn, Zheng Chenggong (den berømte Koxinga), trakk seg ut sjøveien.
Longwu-keiseren flyktet unna med sitt nå stadig mindre hoff. Den 6. oktober 1646 ble han fakket og umiddelbart henrettet.
Fallhaugen
Fallhaugen er et fjell i Tingelstad allmenning, på grensa mellom Hurdal kommune i Viken og Gran kommune i Innlandet. Fjellet er småkupert på toppen, med flere lokale høydepunkter. Det høyeste punktet ligger så å si på fylkesgrensa, 690 moh. Den østre toppen ligger i Hurdal, om lag 350 meter øst for fylkesgrensa, og har en høyde på 686,1 moh.
Det brenner i natt!
Det brenner i natt! er en norsk dramafilm fra 1955, regissert av Arne Skouen. Den var med i konkurransen på Cannes filmfestival i 1955.
Handling
Tim er korrekturleser i en Oslo-avis om dagen; pyroman om natten. Bare én annen vet om Tims nattside: barndomsvennen og avisens redaktør. I alle år har de voktet over hemmeligheten inntil sosialsekretæren Margrethe blir delaktig i den. Oppsatt av å være til hjelp, blir hun Tims fortrolige.
Junkers-Larsen JL-12
Junkers-Larsen JL-12 var en militærversjon av Junkers-Larsen JL-6 med ikke mindre enn 30 maskinpistol. Bygd i ett eksemplar, men aldri solgt.
Dommersnes
Dommersnes er et sted i Vikebygd i Vindafjord kommune. Det er et poststed med postnummer 5568. På Dommersnes ligger Dommersnes industriområde.
7. divisjon fotball for menn 2011
7. divisjon fotball for menn 2011 var det åttende nivået i norsk fotball 2011. Avdelingene var inndelt i regionale fotballkretsene og det var opp til hver enkel fotballkrets å bestemme hvor mange avdelinger det skal være i divisjonen og hvordan opprykk skal avgjøres. Fotballkretsen kunne selv bestemme hvordan og hvor mange lag som rykket opp til 6. divisjon og ned til eventuell 8. divisjon.
Silva Jardim
Silva Jardim er en kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil.
Antero Ojala
Yrjö Antero Ojala (født 10. desember 1916 i Zelenogorsk i Finland, død 5. februar 1982 i Helsingfors) var en finsk skøyteløper som deltok i de olympiske leker 1936 i Garmisch-Partenkirchen og 1948 St. Moritz.
Ojala vant en olympisk bronsemedalje i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen. Han kom på tredjeplass på 5,000 meter bak norske Ivar Ballangrud og sin landsmann Birger Wasenius. Han ble nummer åtte på 500 meter, nummer ni på 1,500 meter og på 10,000 meter kom han på sjuendeplass.
Tolv år senere, under Vinter-OL 1948 i St. Moritz ble Ojala nummer fjorten på 500 meter, tolv på 1,500 meter og på 5,000 meter kom han på 26.-plass.
Liskampen
Liskampen er et fjell rett vest for Liskollen i Hurdal kommune i Akershus. Det har en høyde på 683 meter over havet og er det 12. høyeste fjellet i Akershus av fjellet med primærfaktor på minst 50 meter.
Kina under Paralympiske vinterleker 2006
Folkerepublikken Kina deltok med åtte utøvere i de paralympiske vinterlekene 2006 i Torino.
Nøytrofile granulocytter
Nøytrofile granulocytter (ofte omtalt som bare nøytrofiler) utgjør 60 % av alle leukocytter (hvite blodceller) og er en viktig komponent i det uspesifikke immunforsvaret.
Den har som viktigste oppgaven (akkurat som monocytter og Eosinofile granulocytter) som fagocytter å eliminere patogener som bakterier og visse sopper. Nøytrofilen har en rekke system for dette formålet og er dermed en celletype som også er potensielt farlig uten en streng regulering. De eter opp, fagocytterer, det som kommer i veien, eksempelvis rester fra egne døde celler. De dreper med aggressive væsker som finnes i vesikkelen. De holder først og fremst til ute i vevet og histamin lokker dem til seg i store mengder. Foruten den biokjemiske reguleringen har nøytrofilet en kort levetid (timer), noe som kan betraktes som et beskyttende tiltak for å begrense deres skadevirkninger. Den gulhvite væsken som oppstår ved sårlegingen består for en stor del av døde nøytrofiler.
Nøytrofiler dannes i beinmargen fra samme celle-linje som makrofager. Nøytrofiler bruker til og med samme mekanismer som makrofager for å eliminere bakterier.
Likestrøm
Likestrøm er ideelt sett en elektrisk strøm som oppviser en konstant strømstyrke og har en uforanderlig strømretning. Betegnelsen brukes som motsetning til vekselstrøm.
I folkelig bruk betyr strøm elektrisitet generelt og inkluderer spenning. I faglig bruk er strøm og spenning helt forskjellige enheter.
I praksis er elektrisk strøm ofte en blanding av likestrøm og vekselstrøm, og når likestrømsandelen overveier blir strømmen kalt likestrøm. Den har da uforanderlig strømretning, men varierende strømstyrke. Når strømstyrken varierer svært sterkt kalles den pulserende likestrøm. Likestrøm brukes også om en strøm som har en tidvis varierende verdi, men som ellers er konstant over et tidsrom.
Batterier er likespenningskilder og kan derfor produsere likestrøm til en elektrisk ledende last (ofte en motstand eller glødelampe). Likerettere brukes til å danne likestrøm fra en vekselstrømskilde, eller likespenning fra en vekselspenningskilde. Likestrøm i form av HVDC (high voltage direct current) brukes til å transportere strøm over store avstander.
Internasjonalt brukes betegnelsen «DC» (direct current) i motsetning til «AC» for vekselstrøm (alternating current).
Code2000
Code2000 er en pan-Unicode fonti TrueType-format, som har som mål å inkludere så mange tegn (bokstaver, symboler, osv.) fra så mange skriftsystemer som mulig. Siden 1998 har fonten blitt utviklet av James Kass, og den nyeste versjonen 1.174 sluppet i 2021 skal støtte så mye som mulig av Unicode-standarden.
Code2000 inneholder over 60 000 tegn, og hevder å være en av de mest omfattende tilgjengelige fonter. Fontene Code2001, Code2002 og Code20X3 er også under utvikling. Frem til 2010 var fonten tilgjengelig som shareware for $5.
Heart of the Sunrise
«Heart of the Sunrise» er en sang fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt på albumet Fragile i 1971. Sangen er skrevet av Jon Anderson, Bill Bruford og Chris Squire. Rick Wakeman var også med under komponeringen, men måtte av kontraktsmessige årsaker avstå fra kreditering. Dette er albumets lengste sang, med sine 10 minutter og 35 sekunder.
Struktur
Sangen starter med et tema i form av et bass-riff i 3/4-dels takt. Resten av instrumentene kommer gradvis med på temaet, som etter sekvensen går over til en slags funk-stil i 4/4-dels takt. Dette «funk»-temaet brytes så av med en trippel repetisjon av åpningstemaet.
En myk melodi på gitar spilles og moduleres før første vokale vers. Denne seksjonen starter i 6/8-dels takt, men går snart over i et nytt tema som spilles i 5/8-dels takt. Mot slutten av sangen kommer et collage av sangens forskjellige temaer som bygger opp mot et crescendo før sangen ender brått.
Konsertfremføringer
Under konserter blir sangen fremført stort sett som innspillingen, men med en liten endring i «funk»-temaet som etter hvert har fått et reggae-preg. Sangen er bandets femte mest spilte under konserter, og finnes på flere av bandets konsertalbum.
Offisielle utgivelser med konsertopptak av «Heart of the Sunrise»:
Personell
På originalinnspillingen fra 1971 medvirker:
Junkers-Larsen JL-6
Junkers-Larsen JL-6 er den amerikanske versjonen av Junkers F13. John Miller Larsen (dansk-amerikansk statsborger) fikk høsten 1919 anledning til å fly prototypen av Junkers F13 og var meget begeistert over flyet. I november 1919 signerte han og Prof Dr Hugo Junkers en kontrakt.
Kommunalt foretak
Kommunalt foretak (KF) er betegnelse for en selskapsform som brukes for virksomheter som er del av en norsk kommune. I motsetning til kommunalt eide aksjeselskap, utgjør et KF ikke et selvstendig rettssubjekt. Fylkeskommunalt foretak (FKF) er tilsvarende betegnelse på selskaper eid av fylkeskommune. KF- og FKF-selskaper gir ikke eieren noe begrensning i økonomisk ansvar slik som et aksjeselskap gjør.
Junkers-Larsen JL-6
I 1920 ble det eksportert 23 maskiner fra Amsterdam og Hamburg til USA, hvor et selskap med navnet Junkers-Larsen Aircraft Corporation var blitt dannet. Flyet ble litt modifisert: de hadde instrumenter med engelsk tekst og tilførslangen til motorene ble erstattet. Sistnevnte endring førte to ganger til brann i motoren og begge flyet styrtet. Det betydde slutten for flyet i Amerika.
William Powell
William Horatio Powell (født 29. juli 1892, død 5. mars 1984) var en amerikansk skuespiller. Han spilte mot Myrna Loy i 14 filmer, inkludert Den tynde man-serien. Powell ble nominert til Oscar for beste mannlige hovedrolle tre ganger, for Den tynde man (1934), Godfrey kan alt (1936) og Far og vi andre (1947). Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Junkers-Larsen JL-6
Enkelte eksemplarer fløy i Canada, mens i USA brukte US Navy og US Post Office et antall fly. I juni 1922 brukte Roald Amundsen og Oskar Omdal en maskin (med navnet 'Elisabeth') på en mislykket flygning mot Nordpolen og Svalbard.
Sumidouro
Sumidouro er en kommune i delstaten Rio de Janeiro i sørøstregionen av Brasil.
William Powell
Karriere
Powell startet skuespillerkarrieren innen vaudeville og teater. Han gjorde seg bemerket i teaterstykket Spanish Love på Broadway, noe som førte til en liten rolle som professor Moriartys håndlanger i mysterydramaet Sherlock Holmes (1922). Powell signerte en filmkontrakt med Paramount Pictures i slutten av 1925. Han spilte mot Evelyn Brent i dramafilmen Interference (1928), Paramounts første lydfilm. Powell gjorde seg bemerket i rollen som amatørdetektiven Philo Vance i kiminalfilmen The Canary Murder Case (1929), basert på krimromanene til S.S. Van Dine. Den hevdes å være den første detektivfilmen som ble utgitt som lydfilm. Paramount produserte to oppfølgere med Powell, The Greene Murder Case (1929) og The Benson Murder Case (1930). I 1931 signerte han en filmkontrakt med Warner Bros., der han fikk en lønn på 6000 dollar i uken, samt retten til å godkjenne manus. Powell spilte i filmer som Juvelrovet (1932), Stillehavsnetter (1932), Private Detective 62 (1933) og Double Harness (1933). Warners kjøpte rettighetene til en av Van Dines romaner og Powell gjentok rollen som Philo Vance The Kennel Murder Case (1933). Powell signerte en filmkontrakt med Metro-Goldwyn-Mayer i 1934. Han spilte mot Myrna Loy og Clark Gable i krimdramaet Manhattan Melodrama (1934). Powell og Loy ble ett av Hollywoods mest profilerte filmpar og spilte i totalt fjorten filmer sammen. De spilte rollene som Nick og Nora Charles i den populære Den tynde man-serien. Krimkomediene, som i alt består av seks filmer, begynte med Den tynde man i 1934. Powell ble nominert til Oscar for beste mannlige hovedrolle for første gang for denne filmen. Han og Loy spilte ekteparet Florenz Ziegfeld jr. og Billie Burke i musikaldramaet Den store Ziegfeld (1936), som vant Oscar for beste film. Deres gode kjemi på filmlerretet førte til at mange trodde de var gift i det virkelige liv også. Loy fikk regelmessig brev fra fans som spurte om ekteskapsråd.
Powell spilte mot sin ekskone Carole Lombard i screwballkomedien Godfrey kan alt (1936) og ble nominert til Oscar for rolletolkningen sin. Han spilte mot kjæresten Jean Harlow i dramafilmen Dagens skandale (1935) og screwballkomedien I fyr og flamme (1936). Powells siste film under kontrakt med MGM var den romantiske komedien Dobbeltbryllup (1937), der han spilte mot Myrna Loy. Han gjentok rollen som Ziegfeld i musikalkomedien Ziegfeld Follies (1946). Powell spilte mot Irene Dunne i komedien Far og vi andre (1947). Han vant New York Film Critics Circle-prisen for beste mannlige hovedrolle og ble nominert til Oscar for tredje gang for innsatsen sin. Powell spilte en mindre intelligent senator som bestemmer seg for å stille til valg som president i komedien Senatoren var indiskret (1947). Loy hadde en cameorolle som hans kone, i deres fjortende og siste film sammen. Powell vant New York Film Critics Circle-prisen for rolletolkningen sin. Mot slutten av karrieren spilte han i den romantiske dramafilmen Jeg gjør som jeg vil (1953), med Elizabeth Taylor og Fernando Lamas, og i den romantiske komedien Gift med en millionær (1953), med Lauren Bacall, Betty Grable og Marilyn Monroe. Powells siste film var dramakomedien Mister Roberts (1955), med Henry Fonda, James Cagney og Jack Lemmon.
Privat
I 1915 giftet Powell seg med skuespillerinnen Eileen Wilson og sønnen deres, William David Powell, ble født i 1925. Powells sønn ble en manusforfatter innen fjernsyn, men begikk selvmord i 1968, etter en periode med sykdom. Powell og Wilson ble skilt i 1930 og i juni året etter giftet han seg med skuespillerinnen Carole Lombard. Ekteskapet varte i litt over to år. I 1934 ble Powell kjæreste med skuespillerinnen Jean Harlow. Da hun døde av nyresvikt i 1937, betalte Powell 30 000 dollar for kisten og en privat krypt på Forest Lawn Memorial Park i Glendale i California. I slutten av 1930- og begynnelsen av 1940-årene aksepterte Powell færre filmroller, ettersom han var i behandling for magesår og tarmkreft. Den 5. januar 1940 giftet han seg med skuespillerinnen Diana Lewis. Ekteskapet varte frem til hans død. Powell døde 5. mars 1984 på Desert Hospital i Palm Springs i California. Han er gravlagt ved siden av sin sønn på Desert Memorial Park i Cathedral City i California.
Om den kristne frihet
Om den kristne frihet eller Om et kristenmenneskes frihet (tysk: Von der Freiheit eines Christenmenschen) er det siste av de tre programmatiske skrifter som Martin Luther forfattet i 1520, etter at han sommeren det året hadde fått vite at pave Leo X i bullen Exurge Domine truet ham med ekskommunikasjon såfremt han ikke trakk tilbake en rekke lærestandpunkter han hadde inntatt.
I stedet utviklet han sin lære ytterligere og skjerpet selv tonen i sin kontrovers med kirkens ledere. Hans tre programmatiske skrifter er Skriftet til den kristne adel (august 1520), Om kirkens babylonske fangenskap (oktober 1520) og Om den kristne frihet (november 1520)
Det tredje skriftet retter Luther på tysk til byfogden i Zwickau, Hieronymus Mehlpfordt. Men i et ledsagende brev til paven, med en latinsk utgave av samme skriv, skriver han at han dediserer det til nettopp pave Leo X. I dette følgebrevet fremgår det at skriftet er beregnet på alle kristne, altså ikke spesielt til geistligheten, og er ment som en sammenfatning av det åndelige kristne liv (summa ... vitae christianae).
Arthur Nash
Arthur «Jakie» Nash (født 5. september 1914, død 18. januar 2000) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.
Nash spilte på det canadiske amatørlaget Port Arthur Bearcats som var tatt ut til å representere Canada i OL-turneringen 1936. Canada kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. De vant alle tre kampene i gruppespillet, 8-1 over Polen, 11-0 over Latvia og 5-2 over Østerrike. I mellomrunden tapte de med 1-2 til Storbritannia og beseiret Ungarn med 15-0 og Tyskland med 6-2. I finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 7-0 og USA med 1-0, men resultatet i mellomrunden mot Storbritannia telte også med i finalerunden og dermed ble Storbritannia olympiske mestere i ishockey og Canada, som hadde vunnet de fire første OL-turneringene, fikk ta til takke med sølvmedaljene.
André Pinto
André Pinto (født 1538 i Porto i Portugal, død 1588 i Macao i Kina) var en kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han ble sendt til Det fjerne østen, og ankom til Malacca i 1562. Den 28. august 1563 kom han som skolastiker med Diego Pereiras sendeferd til Macao sammen med sine medbrødre Francisco Pérez og Manuel Teixeira. I slutten av november 1564 var det mulig for ham å foreta et kort besøk i Kanton. Han ble presteviet senere. I 1581 ledsaget han pater Michele Ruggieri under hans korte besøk i Kanton. Han døde i Macao i 1588, der han i fire år hadde prokuratoransvar for misjonene i Ostindia og Japan.
Hákonarmál
Hákonarmál er et skaldekvad som skalden Øyvind Skaldespiller diktet. Det omhandler den norske kongen Håkon den godes fall i slaget på Fitjar, og hans mottagelse i Valhall. Dette kvadet minner om Eiríksmál, og forsøker å vise den kristne Håkon som venn av de norrøne gudene. Kvadet er bevart i sin helhet.
Dette er de tre siste versene
Den siste strofen er tydelig beslektet med et lignende vers fra Håvamål. Det tradisjonelle synet er at Hákonarmál lånte linjene fra det kvadet, men det er også mulig at forholdet er motsatt, eller at begge kvadene har støttet seg til en tredje kilde.
Ljudmila Pakhomova
Ljudmila Aleksejevna Pakhomova (russisk: Людмила Алексеевна Пахомова; født 31. desember 1946 i Moskva, død 17. mai 1986 i Moskva) var en sovjetisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1976 i Innsbruck.
Pakhomova ble olympisk mester i kunstløp under vinter-OL 1976 i Innsbruck. Sammen med Aleksandr Grosjkov vant hun konkurransen i isdans, foran sine landsmenn Irina Moisejeva / Andrej Minenkov og Colleen O'Connor / James Millns fra USA. Det var første gangen som isdans var med på det olympiske programmet.
Lille Torungen fyr
Lille Torungen fyr er en nedlagt fyrstasjon som ligger på øya Lille Torungen utenfor innløpet til Galtesund i Arendal. Den har landets høyeste fyrtårn i tegl på 28,9 meter. Fyrstasjonen inneholder i tillegg til tegltårnet en oljebod, tufter etter bolig, uthus, naust og landing, samt spor etter flere hager.
Fyret er et kystfyr og ble anlagt i 1844 samtidig med Store Torungen fyr som tvillingfyr. Tårnet ble oppført i tegl fra Berger teglsteinsfabrikk i Drammen. Støpejernslykta hadde et fransk linseapparat, rekkverkene og trappene opp til tårnet ble støpt på Nes jernverk. På Lille Torungen ble det opprettet meteorologisk stasjon i 1867. Den ble flyttet til Store Torungen i 1914, da det ble nedlagt. Det ble da erstattet av en liten fyrlykt. Grunnen til nedleggelsen var innføring av blinkefyr, og man trengte da ikke lengre to fyr for identifisering.
Lille Torungen fyr eies av Staten og er fredet etter lov om kulturminner. Det vokser villtulipaner på øya, Arendals kommuneblomst.
400 meter hekk
400 meter hekk er en hekkeløpsøvelse i friidrett. Øvelsen har vært del av det olympiske friidrettsprogrammet siden OL 1900 for menn og OL 1984 for kvinner.
På en standard utendørsbane tilsvarer 400 meter en runde i indre løpebane. Løperne løper i delte bane gjennom hele løpet, og skal forsere ti hekker som er jevnt fordelt på runden. Hekkenes høyde er 91,4 cm for menn og 76,2 cm for kvinner. Den første hekken står 45 m etter starten, den innbyrdes avstanden mellom hekkene er 35 m, og det er 40 m fra den siste hekken til mål. Hekkene står slik at de faller forover ved berøring for å ikke stoppe løpernes fremdrift nevneverdig.
Rekorder
Verdensrekorden for menn har Karsten Warholm på 45,94 fra OL i Tokyo natt til 3. august 2021. Han slo da sin egen verdensrekord på 46,70, satt på Bislett 1. juli 2021.
Verdensrekorden for kvinner har amerikanske Sydney McLaughlin på 50.68, og ble satt 23.07.2022 i friidretts-VM i Oregon, USA. Den gamle rekorden til Sydney McLaughlin lød på 51.46, og ble satt natt til 04.08.2021 i Olympiske Leker i Tokyo.
Den norske rekorden har Line Kloster på 53,91 fra en konkurranse i Sveits søndag 3. juli 2022.
Warholm trenes av Leif Olav Alnes.
Maxwell Deacon
Maxwell Arnold Deacon (født 22. mars 1910, død 29. april 1970) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.
Deacon spilte på det canadiske amatørlaget Port Arthur Bearcats som var tatt ut til å representere Canada i OL-turneringen 1936. Canada kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. De vant alle tre kampene i gruppespillet, 8-1 over Polen, 11-0 over Latvia og 5-2 over Østerrike. I mellomrunden tapte de med 1-2 til Storbritannia og beseiret Ungarn med 15-0 og Tyskland med 6-2. I finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 7-0 og USA med 1-0, men resultatet i mellomrunden mot Storbritannia telte også med i finalerunden og dermed ble Storbritannia olympiske mestere i ishockey og Canada, som hadde vunnet de fire første OL-turneringene, fikk ta til takke med sølvmedaljene.
Ralph Saint-Germain
Ralph E. Saint Germain (født 19. januar 1904, død 2. august 1974) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.
Saint-Germain spilte på det canadiske amatørlaget Port Arthur Bearcats som var tatt ut til å representere Canada i OL-turneringen 1936. Canada kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. De vant alle tre kampene i gruppespillet, 8-1 over Polen, 11-0 over Latvia og 5-2 over Østerrike. I mellomrunden tapte de med 1-2 til Storbritannia og beseiret Ungarn med 15-0 og Tyskland med 6-2. I finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 7-0 og USA med 1-0, men resultatet i mellomrunden mot Storbritannia telte også med i finalerunden og dermed ble Storbritannia olympiske mestere i ishockey og Canada, som hadde vunnet de fire første OL-turneringene, fikk ta til takke med sølvmedaljene.
Tynwald-dagen
Tynwald-dagen (mansk: Laa Tinvaal) er nasjonaldag på Man, og faller vanligvis på den 5. juli.
På denne dagen er det øyas lovgivningsmakt som møtes ved St Johns istedenfor ved dets vanlige møtested i hovedstaden Douglas. Denne sesjonen blir holdt delvis i det kongelige kapell i kirken viet Døperen Johannes og delvis rett utenfor kirken på Tynwald Hill (Tynwaldhaugen, en kunstig jordvoll). Møtet som første gang er historisk bevitnet i 1417 er kjent som «Midsummer Court» – «Midtsommerretten». Til stede er medlemmer fra begge Tynwalds begge kamrer: House of Keys og Mans lovgivende råd. Viseguvernøren, representanten for Herren av Mann, presiderer uten ved de tilfeller når Herren selv, eller et annet medlem av den britiske kongefamilien er til stede.
Alle lovforslag som har mottatt kongelig godkjennelse blir kunngjort på Tynwald-dagen; enhver Tynwald-lov som ikke er kunngjort innen 18 måneder etter vedtak opphører å ha effekt. Andre saker gjelder presentasjon av ansøkninger og innsettelse av bestemte bestillingsmenn (statstjenestemann).
Dato
Ettersom det første nedtegnet Tynwald-dag var i 1417 skjer Tynwald-dagen tradisjonelt den 24. juni som er festdag for Døperen Johannes og dessuten midtsommerdag (Sankthans). I 1753 valgte Man å erstatte den julianske kalender med den gregorianske kalender etter at Storbritannia hadde gjort så år tidligere. Denne endringen betydde et skifte på 11 dager, men Loven beholdt juliansk kalender for den hensikt å avgjøre dagen for Tynwald-dagen: den forutsatte at «Midtsommerens Tynwaldretten skal bli holdt og beholdt... på eller i henhold til samme naturlige dager på eller i henhold til som den samme skulle ha blitt sådan beholdt eller holdt... i tilfelle denne Lov aldri hadde vært». Således skjer Tynwald-dagen den 24. juni i juliansk kalender, men den 5. juli i henhold til den gregoriansk kalender. Den ble ikke flyttet framover til 7. juli selv om gregoriansk kalender er nå 13 dager foran juliansk kalender ettersom gregoriansk ikke hadde skuddårsdag i 1800 eller 1900. Om Tynwald-dagen skjer på en lørdag eller søndag blir den vanligvis feiret den neste mandag, noe som skjedde i 2008 og 2009.
Deltagere
Midtsommerretten blir tidvis ledet personlig av herren av Mann, men det skjer hyppigere av en av hans representanter da herrene av Mann som regel er og har vært aristokrater eller monarker som ikke selv bor på Man. Etter at hertugen av Atholl ledet seremonien i 1736 har over to århundrer gått før en herre av Mann har deltatt i Tynwald-seremoniene. Georg VI av Storbritannia deltok i 1946, hans etterfølger Elizabeth II av Storbritannia presiderte i 1979 (tusenårsjubileet for etableringen av Tynwald) og på nytt i 2003. Tidvis har et annet medlem av den kongelige familie vært til stede, som Edward, jarl av Wessex, gjorde i 1986, og Charles, fyrste av Wales, gjorde i 2000.
Viseguvernøren kommer etter sverdbæreren som bærer en skarlagenrød uniform og bærer statens sverd. Dette sverdet har antagelig opprinnelse tilbake til 1400-tallet, og kan ha bli gjort for John I Stanley av Man. Sverdet, som er butt og sløvet av sikkerhetsgrunner, har Mans våpenskjold, triskele (den tradisjonelle «Three Legs of Man» som også opptrer på Mans flagg).
Medlemmer av House of Keys og Mans lovgivende råd er også til stede. Talsmannen for House of Keys bærer parykk og svart kappe med gulldekorasjoner. Presidenten av Tynwald bærer parykk og blå kåpe med sølvdekorasjoner. Presidentens kappe har også Mans våpenskjold.
Mans høyeste juridiske embetsmenn, deemstere, det vil si Mans dommere, deltar også i seremonien, og bærer skarlagenrøde kapper og lange parykker. Det er to dommere, kjent som Første og Andre Deemster. Deres kontor er av høy alder, reflektert av den merkelige fraseologi (uttrykksmåte) i deres gamle ed hvor de lover å «execute the laws of this isle justly … betwixt party and party, as indifferently as the herring's backbone doth lie in the midst of the fish», eller forsøksvis på norsk; «utøve løvene av denne øy rettferdig... mellom parti og parti, så likegyldig som sildas ryggrad ligger i midten av fisken».
En del enkeltpersoner er invitert som æresgjester. Disse kan være representanter fra Storbritannia og eller fra andre nasjoner, vanligvis Irland og en del skandinaviske land. I nyere tid har Skottland, Wales og Nord-Irland sendt særskilte representanter i tillegg til de som uansett kommer fra Storbritannia. Notable gjester i nyere tid har blant annet vært lord Waddington (1998), lord Williams av Mostyn (1999), dr Rory O'Hanlon (1999/2005), den irske senator Liam T. Cosgrave (2002), Hans Majestet Kongen av Norge (2002), baron David Steel (2002), skotske parlamentsmedlem Jack McConnell og den britiske rikskansler Charles Falconer (2003).
En del enkeltpersoner er invitert som æresgjester. Disse kan være fra presteskapet, ledere fra lokale regjeringer og andre tjenestemenn, blant annet alle statstjenestemenn fra Man. Alle deltagere bærer bollan bane, Mans nasjonalblomst, også kjent som burot. Personer fra militæret og politiet kan også delta i seremonien som også blir bemannet med medlemmer fra allmennheten.
Seremonien er koordinert av en egen komite, Tynwald Ceremony Arrangements Committee. Presidenten av Tynwald er ex officio (selvskreven) formann; komiteens andre medlemmer, inkludert talsmannen for House of Keys og Mans statsminister. I nyere tid har en underkomite vært i arbeid for å forbedre feiringene, og både presidenten og talsmannen har tjenestegjort i den, førstnevnte som formann.
Prosesjon
Før Tynwald setter seg inspiseres den som presiderer æresgarden og legger en krans ved det nasjonale krigsminnesmerket som ble avduket i 1923. Et utenlands statsoverhode som er til stede ved seremonien kan følge viseguvernøren, noe Hans Majestet Kong Harald V av Norge gjorde i 2002.
Klokken 11 kommer Tynwald sammen i kapellet til Døperen Johannes for gudstjeneste. Deretter prosederer de til Tynwaldhaugen, Tynwald Hill, som ligger rett ved. Vegen fram er strødd med siv, en tradisjon som er sporet tilbake til en keltisk skikk for å forsone sjøguden Manannan ved å tilby bunter med siv på midtsommeraften. Vegen er linjet om med tallrike flaggstanger som har både det røde nasjonale flagg og det blå parlamentariske flagg.
Første del i prosesjonen omfatter geistlige og ulike statstjenestemenn. Den andre delen, kjent som Tynwald Court Procession, Tynwalds hoffprosesjon, følger i påfølgende orden: tjenestemenn fra House of Keys, medlemmer fra House of Keys, statsministeren av Man, talsmannen av House of Keys, en budbærer fra House of Keys, tjenestemenn fra Mans lovgivende råd, medlemmer fra Mans lovgivende råd, Mans justisminister, deemstere, biskopen av Sodor og Man, presidenten av Tynwald og en budbærer for Mans lovgivende råd. Deretter to vakter, sverdbæreren, den presiderende offiser og viseguvernøren (om han ikke presiderer).
Dr. John Clague beskrev prosesjonen som følgende i son bok fra 1911