cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lista hydrografiske stasjon
Sjøen er her 310 meter dyp rett utenfor stasjonen, og på grunn av de sterke kyststrømmene her er det vann med lav saltholdighet i øvre lag, dette vannet har sitt opphav i Østersjøen og fra de mange elvene som munner ut i Skagerrak. Dessuten bringer Jyllandstrømmen vann opp fra munningene av de tyske elvene Elbenn og Weser. Området har derimot atlantisk, mer saltholdig havvann i de dypere vannlagene under 150 meters dybde.
Ved stasjonen måles temperatur og salinitet i ulike dybdelag annenhver uke. Overflatetemperaturen er typisk ca 3°C om vinteren og 15°C om sommeren. Saltholdigheten veksler i overflaten mellom 31 og 34 promille. I atlantiske lag under 150 meter er temperaturen lavest i juni med 5,8°C, og høyest i januar med 7,0 - 7,8°C, mens saltholdigheten er om lag 35 hele året.
Ved stasjonen er det i overflaten målt -1,77°C i februar 1985, og 21,5°C i august 1982.
Carl Ferdinand Pohl
Anton Carl Ferdinand Pohl (1819–1887) var en tysk-østerriksk musikkhistoriker, arkivar og komponist.
Liv og virke
Pohl utdannet seg til kopperstikker og fikk samtidig musikkundervisning av Christian Heinrich Rinck. I 1841 reiste han til Wien der han studerte videre hos komponisten Simon Sechter.
Fra 1849 til 1855 hadde Pohl organistposten i den evangeliske Gustav Adolf-kirka i Gumpendorf ved Wien, i årene etter foretok han flere reiser. I 1863 til 1866 var han i London for å forske på Wolfgang Amadeus Mozarts og Joseph Haydns opphold i byen, og gav i 1867 ut tobindsverket Mozart und Haydn in London. Fra 1866 var han ansatt som arkivar ved Gesellschaft der Musikfreunde i Wien. Han begynte på en uførlig biografi om Joseph Haydn i to deler (1875–1882), men døde før den var ferdigstilt.
Pohl var venn av Johannes Brahms, og inspirerte ham til å skrive Haydn-Variationen op. 56.
Boet etter Pohl oppbevares hos Gesellschaft der Musikfreunde.
Danmarks Kunstbibliotek
Danmarks Kunstbibliotek er den danske stats hovedbibliotek for arkitektur, kunsthistorie, malerkunst, billedhuggerkunst og fotografi. Det ble grunnlagt som en del av Det Kongelige Danske Kunstakademi i 1754.
Kunstbiblioteket ble egen statsinstitusjon i 1996. Fra 1883 har det holdt til i Charlottenborgs Udstillingsbygning i Nyhavn 2 i København, ved Charlottenborg, i samme bygning som Kunsthal Charlottenborg.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2016/17 – Verdenscup 2 – Lagsprint menn
Verdenscup runde nummer to i sesongen 2016/17 i hurtigløp på skøyter for menn på NaN i M-Wave i Nagano, Japan lørdag den 19. november 2016.
Det er 3 løpere på hvert lag. Første løper gir seg etter første runde, neste løper gir seg etter andre runde mens tredje løper går alle tre rundene.
Stephanie Grisham
Stephanie Grisham er en politiker fra USA som er utpekt til å bli pressetalsperson i Det hvite hus. Melania Trump annonserte dette 25. juni 2019. Grisham tar over stillingen etter Sarah Sanders.
Eugene McManus
Eugene McManus (født 20. juli 1962) er en irsk judoka.
Han representerte Irland under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i lettvekt.
Shenzhen FC
Shenzhen FC er en kinesisk fotballklubb fra storbyen Shenzhen ved Hongkong.
Den ble opprettet i 1994 og startet på tredje nivå. De rykket opp og vant Kinesisk superliga i 2002 og 2004, hvorpå de i 2005 nådde semifinalen av den asiatiske mesterliga AFC Champions League, men tapte for Al-Ain FC fra De forente arabiske emirater. Førstelaget ble trent av Clarence Seedorf i 2016 og Sven-Göran Eriksson året efter. Med López Caro ved rattet på et større spansk trenerteam, rakk de opp til superligaen i 2018 etter syv sesonger in nest øverste. Norske Ola Kamara og Ole Kristian Selnæs ble kjøpt inn i 2019.
Da deres stadion Shenzhen Stadium er under ombygging, spiller de i 2019 på Shenzhen Universiade Sports Centre som rommer drøyt 60 000 tilskuere.
Angelo Ruiz
Angelo Ruiz (født 5. oktober 1957) er en puertoricansk judoka.
Han representerte Puerto Rico under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i lettvekt.
Domenico Fontana
Domenico Fontana er navnet til flere personer:
Deathstroke
Deathstroke (Slade Joseph Wilson) er en amerikansk tegneseriefigur skapt av Marv Wolfman og George Pérez i 1980. Tegneserien er utgitt av DC Comics. Han er en snikmorder og leiesoldat og erkefienden til Teen Titans, spesielt Dick Grayson. Gjennom årene har Deathstroke også vært en fiende av flere andre superhelter i DC Universe, inkludert Batman og Green Arrow.
Krefter og evner
Slade Wilsons fysiske og mentale egenskaper ble forbedret etter at han ble utsatt for et eksperimentelt serum; han har økt styrke, smidighet, utholdenhet og reflekser. Deathstroke har også en helbredende evne, slik at han er i stand til å regenerere helsen sin fra en fysisk skade mye raskere enn et vanlig menneske, men han har sine begrensninger, så han kunne ikke helbrede sitt manglende øye. I tillegg til å være et taktisk geni med mange års militær erfaring, er Deathstroke en ekspert i mange former for ubevæpnet kamp og kampsport og er mester i Krav Maga, Kung Fu, Bōjutsu, Boksing, Jojutsu, Judo, Jujitsu, Karate, og Ninjutsu.
Charles-Henri Sanson
Charles-Henri Sanson (født 15. februar 1739 i Paris, død der 4. juli 1806) var en fransk bøddel som tjenestegjorde i førti år.
Bakgrunn
Charles-Henri Sanson var eldste sønn av Charles-Jean-Baptiste Sanson (1719–1778) og hans første hustru Madeleine Tronson.
Han nedstammet fra en skarpretterfamilie som opprinnelig var fra Skottland og slo seg ned i Abbeville i Picardie i Frankrike og innehadde viktige embeder der. Én gren av familien utøvde fra 1688 skarpretterembedet i Paris og Versailles: Charles-Louis Sanson (1635–1707), en etterkommer av kartografen Nicolas Sanson, var i 1662 løytnant i Marquis de La Boissières regiment. Han giftet seg i 1675 med Marguerite Jouënne (død 1681), datter av skarpretteren i Rouen, Pierre Jouënne. Han måtte avslutte sin militære løpebane og kom som enkemann i 1687 til Paris.
Den 24. september 1688 overtok han det parisiske skarpretterembede etter Nicolas Levasseur, og giftet seg i 1699 med Jeanne-Renée Dubut. Sønnen av første ekteskap, Charles Sanson (født 1681, død 25. september 1726), innehadde så embedet fra 1707 til 1726 og giftet seg i 1707 med Anne-Marthe Dubut. Hans etterfølger ble sønnen Charles-Jean-Baptiste Sanson. Under hans mindreårighet (i 7 år) representerte hans mor og hennes annen ektemann, François Prudhomme, som «regent» (régent, offisiell fransk tittel for en interimbøddel) til 1739.
Charles-Henri Sanson ble til å begynne med oppdratt på klosterskolen i Rouen. Men i 1753, da han var 14 år, ble det ved en indiskresjon fra en far av en annen elev, som ved et besøk gjenkjente Charles-Henris far som skarpretter. Til skolelederens beklagelse måtte Charles-Henri forlate skolen som ville hegne om sitt rykte. Charles-Henri fikk deretter privatundervisning og studerte senere ved universitetet i Leiden for å bli lege. Han hyste en særlig motvilje mot det embede som gikk i arv i familien.
Skarpretter
Etter at faren ble delvis lam og etter påtrykk fra farmoren, Anne-Marthe Sanson, avbrøt Charles-Henri sitt medisinstudium og tiltrådte i 1754 som bøddel for å sikre familiens livsunderhold. Som bøddel (bourreau) ble han kjent som «Monsieur de Paris» – «Herren fra Paris» (med undertonen «en viss herre fra Paris»).
Den 10. januar 1765 giftet Sanson seg med sin annen hustru, den seks år eldre Marie-Anne Jugier. De fikk to sønner, Henri (1767–1830), som ble hans offisielle etterfølger, og Gabriel (1769–1792), som også ble medhjelper ved henrettelser.
I 1757 assisterte Charles-Henri Sanson sin onkel, Nicolas-Charles-Gabriel Sanson (1721–1795, skarpretteren i Reims) ved den ekstremt grusomme lemlestelsen og henrettelsen av kongeattentatsmannen Robert François Damiens. Onkelen sluttet deretter i tjenesten.
Sanson fikk så den blodrøde kappen i 1778, dette arvelige levebrødet som exécuteur des hautes oeuvres de Paris etter faren Charles-Jean-Baptiste. Han utøvde embedet både under monarkiet, og under den franske revolusjon, frem til 1795. Det overveiende flertall av henrettelsene ble utført av Sanson assistert av inntil seks hjelpere.
Han gjennomførte 2918 halshugginger, hvorav et av ofrene var kong Ludvig XVI, selv om han personlig var tilhenger av monarkiet. Dronning Marie Antoinette ble halshugd av hans sønn Henri, som de facto utførte farens arbeide fra 1793 - selv overvar han bare henrettelsene.
Da giljotinen ble lansert, så Charles-Henri på det som et fremskritt. Han var med på å få den tatt i bruk som standardmetode ved henrettelser. Etter at Joseph-Ignace Guillotin offentlig foreslo at denne Antoine Louis' nye henrettelsemaskinen skulle taes i bruk, leverte Sanson et memorandum til den lovgivende forsamling som ble tillagt stor vekt på grunn av skarpretterens særlige sakkunnskap. Sanson, som eide og vedlikeholdte alt sitt eget utstyr, argumenterte overbevisende for at flerhenrettelser var for krevende ved bruk av de gamle metoder. Den (relativt) lette vekt på redskapene gjorde dem sårbare ved hyppig bruk; kostnadene for reparasjoner og vedlikehold ville bli umulig høye (en urimelig byrde for skarpretterens økonomi, fremholdt han). Dessuten, og enda verre, ble den fysiske belastningen såpass stor at det kunne inntreffe uhell, og at de som skulle henrettes kunne da være henfalne til desperate handlinger under de da langt uttrykte og uberegnelige prosedyrer.
Med giljotinen ble en rekke prominente revolusjonære henrettet, som for eksempel Georges Danton, Camille Desmoulins, Maximilien de Robespierre og Antoine de Saint-Just. Charles-Henri Sanson var godt fornøyd over at de var blitt dømt til døden.
I 1795 gikk embedet også offisielt videre til hans sønn Henri.
Falske memoarer
Sanson ble kjent gjennom memoarer, som var falske, utgitt i hans navn (1829 av Lhéritier de l'Ain, 1830 av A. Grégoire, psevdonym for V. Lombard, 1862-63 av M. d'Olbreuze).
De få fullt pålitelige fakta som utgjør sannhetens kjerne i de mange romantiske fortellingene om Samson, ble sammenstilt av Georges Lenôtre i La guillotine pendant la revolution (1893).
Sesongåpningen i langrenn i Sverige 2019
Sesongåpningen i langrenn i Sverige 2019 ble arrangert som Bruksvallsloppet 2019 i Bruksvallarna 16. og 17. november 2019.
Det ble konkurrert i fri teknikk fredag, og sprint i fri teknikk på søndag.
15 km fri teknikk
Noen andre norske plasseringer: Lars Ove Aunli (11), Vegard Siversgård (13), Ole Morten Flataker (14) og John Magnus (14).
Sprint fri teknikk
Noen andre norske plasseringer: Andreas Talseth Bostad (19) Axel Andersson (25) og Jørn Troøyen (28).
10 km fri teknikk
Norske plasseringer: Solveig Dyrdal (19) og Andrine Håstul Flom (23).
Sprint fri teknikk
Norske plasseringer: Hanne Sæther Garberg (17), Andrine Håstu Flom (19).
10 km fri teknikk
Noen norske plasseringer: Nikolai Solem Eiterjord (7), Preben Horven (8), Magnus Thorstensen (1|) og Even Solem Michelsen (13).
Sprint fri teknikk
Noen norske plasseringer: August Bertheussen Falkanger (10), Even Solem Michelsen (11), Preben Horven (12) og Andreas Fjorden Ree (14).
Noen norske plasseringer: Julie Sandnes (15), Linn Sofie Mohn (18) og Kamilla Vedal (29).
Ertebuskslekta
Ertebuskslekta (Caragana) er ei planteslekt i erteblomstfamilien.
Artene er busker, eller svært sjeldent små trær. Akselbladene er små og taggaktige. Bladene er likefinnede med 4–20 helrandede småblad. Ofte fortsetter hovedstilken forbi det siste bladparet, men hos noen arter er hovedstilken redusert så bladene tilsynelatende er koblete. Blomstene sitter i bladhjørnene, som regel enkeltvis, men av og til to–fem sammen. Begeret er rør- eller klokkeformet med fem tenner. Blomsten er gul, mer sjelden purpur, rosa eller hvit. Belgen er sylindrisk eller flattrykt.
Ulike kilder oppgir mellom 80 og 100 arter i ertebuskslekta. ILDIS World Database of Legumes oppgir 84 arter. De er utbredt i tempererte deler av Asia og i Øst-Europa. Artsrikdommen er størst på Tibetplatået og i nordvestre Kina. Hevingen av Tibetplatået førte til rask dannelse av nye arter for 3,4–1,8 millioner år siden.
Arter i denne slekta plantes som prydplanter, i hekker og for å stabilisere sanddyner.
Mohamed Moslih
Mohamed Moslih (født 11. oktober 1966) er en jemenittisk judoka.
Han representerte Nord-Jemen under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i lettvekt.
Ingøy hydrografiske stasjon
Ved stasjonen måles temperatur og salinitet i ulike dybdelag annenhver uke. Overflatetemperaturen er typisk ca. 4-5 °C om vinteren og 7–9 °C om sommeren. Saltholdigheten veksler i overflaten mellom 34 og 34,5 promille. I atlantiske lag under 150 meter er temperaturen i juli om lag 5,8 °C, og i januar 5,0–5,4 °C, mens saltholdigheten er om lag 34,5 hele året. Først på om lag 275 meters dyp når saliniteten opp i 35.
Målte temperaturer og saltinnhold ved 1 meter dybde og 150 meter de siste årene fordeler seg slik:
The Thief
The Thief er et hotell på Tjuvholmen i Oslo.
Hotellet eies av Aspelin Ramm og forvaltes av Nordic Choice Hotels. Det er tegnet av Mellbye Arkitektur Interiør, åpnet 9. januar 2013, og har 114 rom over åtte etasjer.
Håp i ei gryte
Håp i ei gryte er et norsk musikkprogram knyttet opp til adventstiden som har gått på TV 2 siden 2013 og som produseres i samarbeid med Frelsesarmeen. Konseptet går ut på at kjente norske artister synger og snakker om hva adventstiden betyr for dem. Fokuset er på Frelsesarmeens arbeid for blant annet barn, familier og mennesker med rusproblemer.
Filandia
Filandia er en by og kommune i den nordlige delen av departementet Quindío, Colombia. Det ligger på vestsiden av Cordillera Central of the Andes fjellkjede som går gjennom sentrale Colombia, 26 km nord for departementets hovedstad Armenia. Det er den nordligste av tolv kommuner som danner Quindío, den nest minste departementet i Colombia.
Daniel Dohou Dossou
Daniel Dohou Dossou (født 30. september 1959) er en beninsk judoka.
Han representerte Benin under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i lettvekt.
Marcus Holmgren Pedersen
Marcus Holmgren Pedersen (født 16. juli 2000 i Hammerfest) er en norsk fotballspiller som spiller for den nederlandske klubben Feyenoord Rotterdam.
Landslaget
Han ble tatt ut i Norges tropp til U19-EM 2019 i Armenia.
Den 24. august 2021 ble han tatt ut i sin første landslagstropp for i kampene mot  (1. september),  (4. september) og  (7. september).
Den 1. september 2021 fikk han sin første landskamp for mot.
Sogndal prestegjeld
Sogndal prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Indre Sogn prosti. Det omfattet sogn i Sogndal kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Stedje kirke.
Sogndals kirkesogn er nå en del av Sogndal kirkelige fellesråd, og underlagt Sogn prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.
Historikk
Steðja sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Sogndal prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Stedje med Kaupanger og Norum annekssogn.
Sogndal prestegjeld dannet grunnlaget for Sogndal formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.
Ved avviklingen bestod Sogndal prestegjeld av menighetene i Stedje, Kaupanger og Norum.
Marita Kvarving Sølberg
Marita Kvarving Sølberg  (1976–) er en norsk sopran og operasanger.
Liv og karriere
Sølberg studerte først to år ved Trøndelag musikkonservatorium med Kåre Bjørkøy, deretter fullførte hun bachelor-graden sin på Norges musikkhøgskole i Oslo med Barbro Petersone-Marklund. Hun tok mastergrad i Opera ved Statens operahøgskole i Oslo. Hun har arbeidet med Marc Minkowski, Zubin Mehta, Michel Plasson og andre dirigenter.
Fra 2006 til 2008 sang Sølberg ved the Staatsoper Stuttgart. Hun har også vært engasjert ved Gran Teatre del Liceu i Barcelona, Teatro Real i Madrid og Den Norske Opera i Oslo.
Priser
I august 2001 vant Sølberg Dronning Sonja Internasjonale Musikkonkurranse.
I juli 2004 fikk hun tredjeplass og «International Media Jury Award» ved International Hans Gabor Belvedere Singing Competition i Wien.
Clothes
Clothes har flere betydninger:
Berlins bedriftsrådsentral
Berlins bedriftsrådsentral var et koordinerende organ for Berlins bedriftsråd i sluttfasen av novemberrevolusjonen.
Nueva Cádiz
Nueva Cádiz er et arkeologiske område og en tidligere havneby på Cubagua, utenfor kysten av Venezuela. Den ble etablert rundt 1515 og var en av de første europeiske bosettingene i Amerika.
Så tidlig som i 1502 ble rancheríaer (små bebyggelser) opprettet på Cubagua, og bebodd 3–4 måneder hvert år i forbindelse med handel. Øyen var av spesiell interesse for de rike forekomstene av perlemuslinger. Etterhvert ble bosettingene permanent og i 1520, etter det store indianske opprøret, oversteg befolkningen 300. Den 12. september 1528 ble en kongelig resolusjon utstedt av Karl V, der Nueva Cádiz ble innlemmet i riket og fikk bystatus under navnet Nueva Cádiz. Den ble den første spanske byen i Sør-Amerika.
I 1530 hadde Nueva Cádiz en befolkning på 223 europeere og 700 innfødte. På det meste (rundt 1535) hadde den over 1500 innbyggere. men utarmingen av perlemuslinger-forekomstene, ble stadig mer omfattende, noe som førte til redusert perleproduksjon. I kombinasjon med oppdagelsen av nye perleforekomster på Guajirahalvøyen, ledet dette til en nedgang for Nueva Cádiz. I 1539 fantes det færre enn 50 mennesker igjen på Cubagua. Etter at en orkan ødela de gjenværende bygningene i 1541, ble kolonien fullstendig forlatt.
Ruinene, som delvis var under sjøen, ble erklært å være et Venezuelansk nasjonalmonument i 1979. I 1950-årene og 1960-årene ble området undersøkt av José María Cruxent som publiserte verk som Nueva Cádiz, testimonio de piedra (1955) og Cubagua y el poblamiento oriental de Venezuela en las comienzos (1961) om Nueva Cádiz. Museo de Nueva Cádiz i La Asunción inneholder gjenstander som er gravd opp på dette området.
Kolbotn Fotball Kvinner i europeisk fotball
Kolbotn Fotball Kvinner i europeisk fotball inneholder samtlige resultater som Kolbotn har oppnådd i UEFAs klubbturneringer. Den første gangen Kolbotn kvalifiserte seg til en av UEFAs klubbturneringer var i 2003, etter å ha blitt seriemester i 2002.
Turnering-statistikk
Den følgende listen er en liste over de samlede resultatene fra Kolbotns kamper i de UEFA-turneringene den har deltatt i, så vel som den totale statistikken. Listen inneholder hvilken turnering, antall kamper spilt (K), vunnet (V), uavgjort (U) og tap (T). Samt antall scorede mål (+), innslupne mål (−), målforskjellen (±) og seiersprosenten (Seier %). Statistikken inkluderer kvalifiseringskamper og er oppdatert til og med kampen spilt 16. oktober 2007. Statistikken inkluderer også mål scoret i ekstraomganger hvor det er aktuelt. I disse kampene, er også det oppgitte resultatet, resultat etter ekstraomganger.
Motstandere
Den følgende listen viser statistikk mot motstandere som Kolbotn har spilt kamper mot i UEFA-turneringer. Den viser hvilken klubb og dens nasjonalitet, antall kamper spilt (K), vunnet (V), uavgjort (U) og tap (T). Samt antall scorede mål (+), innslupne mål (−), målforskjellen (±) og seiersprosenten (Seier %). Statistikken inkluderer kvalifiseringskamper og er oppdatert til og med kampen spilt 16. oktober 2007. Statistikken inkluderer også mål scoret i ekstraomganger hvor det er aktuelt. I disse kampene, er også det oppgitte resultatet, resultat etter ekstraomganger.
Helmer Lundgreens gate
Helmer Lundgreens gate er en gate ved Kalvskinnet i Midtbyen i Trondheim som går fra Schirmers gate i sør mot Arkitekt Christies gate i nord. Gaten er enveiskjørt nordover og fungerer både som gjennomfartsvei og som adkomstvei til flere adresser helt sør ved Kalvskinnet.
Nelson Ombito
Nelson Ombito (født 25. desember 1963) er en kenyansk judoka.
Han representerte Kenya under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i lettvekt.
Whirld Tour 2010: Live in London
Whirld Tour 2010: Live in London er det tredje konsertalbumet fra progressiv rock-supergruppen Transatlantic, utgitt i oktober 2010. Albumet dokumenterer bandets konsert 21. mai 2010 i Shepherd's Bush Empire i London i England, som også ble filmet og utgitt på DVD med samme tittel. DVD-versjonen inneholder i tillegg blant annet en coverversjon av Genesis-låten «The Return of the Giant Hogweed» (der de spiller sammen med Steve Hackett) og en dokumentar. Konserten var en del av bandets The Whirlwind-turné.
Daniel Gildenlöw fra Pain of Salvation bidrar med utfyllende instrumentering og vokaler, som han gjorde på Live in Europe fra 2003.
Sporliste
All tekst og musikk av Neal Morse, Roine Stolt, Mike Portnoy og Pete Trewavas unntatt hvor annet er notert.
NSDAPs rasepolitiske kontor
NSDAPs rasepolitiske kontor (på tysk Rassenpolitisches Amt der NSDAP) var det tyske nazistpartiet NSDAPs spesielle avdeling for rasepolitikk. Organisasjonen ble dannet i 1933 under navnet Aufklärungsamt für Bevölkerungspolitik und Rassenpflege («Utdanningskontor for befolkningspolitikk og rasehygiene»)
Kontorets viktigste oppgave var å vekke og styrke tyskernes etniske bevisshet ved å fremme oppfatningen om den nordisk-ariske rasen som en opphøyd herskerrase. Kontoret utga månedsmagasinet Neues Volk, som blant annet inneholdt artikler innen faget eugenikk («rase- og arvehygiene»). Leder for NSDAPs rasepolitiske kontor var legen Walter Gross (1904–1945).
Teec Nos Pos
Teec Nos Pos er et sted (census-designated place) i Apache County i den amerikanske delstaten Arizona. Stedet ligger innenfor indianerreservatet Navajo Nation. I 2010 hadde Teec Nos Pos 730 innbyggere. Teec Nos Pos er den nærmeste bebyggelsen til Four Corners Monument, monumentet som markerer grensen mellom Arizona, New Mexico, Colorado og Utah. Four Corners ligger omtrent 11 km nordøst fra stedet.
Ju Hsiang-hung
Ju Hsiang-hung (født 30. august 1967) er en taiwansk judoka.
Han representerte Kinesisk Taipei under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 19 i lettvekt.
Lesjaverk kraftverk
Lesjaverk kraftverk er et vannkraftverk ved utløpet av Lesjaskogsvatnet i Lesja kommune i Innlandet.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 4 meter.
Installert effekt er 8,5 kW fra to gamle francisturbiner.
Liste over skip eiet av Det Stavangerske Dampskibsselskab
Liste over skip eid av Det Stavangerske Dampskibsselskab.
Lokalrutebåter, ferger og hurtigbåter ble i 1990 overført Rogaland Trafikkselskap AS som i 2003 endret navn til Stavangerske AS.
Kystruteskip:
Ukomplett
Lokalrutebåter:
Hurtigbåter:
Lasteskip:
ukomplett
Posebyen
Med ytterst få unntak var alle byens hus bygget i tre og lå i kvartalsstrukturen med langsiden mot gaten, og med mønet i gateretningen. De fleste hus i byen var bare en eller halvannen etasje høye. Hele den sørøstre delen av byen ble lagt i aske under den store bybrannen i 1892, da en ny murby ble reist på ruinene. Posebyen er det som sto igjen av den gamle bebyggelsen.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2017/18 – Verdenscup 3 – 5000 meter menn
Distansen ble vunnet av nederlandske Sven Kramer på 6.07,04 foran canadiske Ted-Jan Bloemen på andreplass og tyske Patrick Beckert på tredjeplass. Gruppe B ble vunnet av nederlandske Bob de Vries foran russiske Daniil Sinitsin på andreplass og sørkoreanske Lee Seung-hoon på tredjeplass.
Posebyen
Opprinnelsen til navnet Posebyen er noe uklart. En forklaring er at det stammer fra det franske «repos» (fransk stavemåte «repose») som betyr hvilested. Dette fordi innbyggerne av denne delen av byen hadde gode inntekter ved å losjere soldater fra festningene.
Inne i kvartalene var det mye åpent rom, men en kunne også finne mange staller, hønsehus, fjøs og grisebinger, for det ble holdt et stort antall husdyr inne i selve byen. Sommerstid beitet disse i Baneheia og på løkkene på Grim, nord for byen. En del eiendommer hadde også fine byhager med trær og blomster bak husene mot gata.
Nederst i kvartalet mot Elvegaten bodde verftstømmermenn i nesten alle hus. De fleste forsørgere i Posebyen var vanlige arbeidsfolk og håndverkere. Det fantes imidlertid også andre, som fattigforstander Heide (i Gyldenløvesgate), som bar parykk og store «fadermordere». Håndverksbedrifter var det mange av: Salmakere, hjulmakere og seilmakerverksted, skomakere og snekkerverksteder, smier og mer.
Kristiansand hadde en tydelig sosial struktur og differensiering:
De fleste embetsmenn og høyere offiserer hadde sine boliger i Østerhavnen og langs Østre Standgate; Byens redere og store handelsfamilier hadde sine boliger, forretninger, pakkhus og brygger i Vesterhavnen. Håndverkerne og skipperne bodde i de midtre delene av kvadraturen, mens arbeidere, tjenestefolk, dagarbeidere, sjøfolk og de fleste fattiglemmene bodde i Posebyen.
Lateranobelisken
Lateranobelisken i Roma er den største stående obelisk fra oldtidens Egypt i verden, og er også den største obelisk i verden. Den er på 413 tonn, men etter at den ramlet sammen og ble reist på nytt er den 4 meter kortere og veier rundt 300 tonn, og strekker seg 32,18 meter. Den er lokalisert i Roma på torget ved Laterankirken (San Giovanni in Laterano) og San Giovanni Addolorata-hospitalet.
Karnak
Obelisken er opprinnelige fra tempelet til Amon i Karnak, et tempelkompleks som var det fremste hellige sted under 18. egyptiske dynasti og var en del av den gamle hovedstaden Egypt, noen få km nord for dagens Luxor. Obelisken ble i sin tid hogd ut av farao Thutmose III på 1400-tallet f.Kr. På ordre fra keiser Konstantius II ble obelisken fraktet først til Alexandria langs Nilen på spesialbygde obeliskskip tidlig på 300-tallet e.Kr. Den ble fraktet sammen med en annen obelisk, som nå heter Theodosius’ obelisk. Hensikten til Konstantius II var å få dem begge fraktet til Konstantinopel, hans nye hovedstad for Romerriket, men i motsetning til sistnevnte obelisk kom den aldri dit.
Circus Maximus
Etter at obelisken ble liggende noen få tiår i Alexandria fikk Konstantius II den til sist sendt med skip til Roma da han gjorde sitt eneste besøk der i 357. Frakten av denne største av obeliskene i Roma beskrives av Ammianus Marcellinus - et svært stort skip bemannet med 300 roere ble bygget for formålet.
Den ble den oppstilt i 357 i Circus Maximus som gave til senatet og det romerske folk. I nærheten av den egyptiske obelisken kalt Flaminio, som hadde stått der siden 10 f.Kr. etter at den ble reist av Augustus for å dekorere midtstripen, spina, i Circus Maximus. Der ble de begge stående fram til Vestromerriket gikk under på 400-tallet. Circus Maximus ble forlatt, og begge obelisker ble enten brukket eller tatt ned. De ble til sist over tid dekket til av jord og slam fra en liten elv der.
Et vitnemål så sent som i 1589 om at den opprinnelige romerske fundamentet til obelisken sto fortsatt på stedet. Fundamentet inneholdt fortellingen om Konstantius’ frakt, reisning og dedikasjon av «hans fars» obelisk i inskripsjoner på dens fire sider som et langt epigram.
Piazza San Giovanni
Selv om deler av obelisken hadde blitt funnet på 1300- og 1400-tallet ble det først gjort alvorlige undersøkelser under pave Sixtus V. Tre deler av obelisken ble gravd opp i 1587, og etter å ha blitt restaurert av arkitekten Domenico Fontana, ble den reist opp på nytt omtrentlig 4 meter kortere. Da den ble reist opp i nærheten av Lateranpalasset og Laterankirken den 4. august 1588 ble den siste obelisk fra oldtidens Egypt som ble satt opp i Roma. Den lokalisering var tidligere stedet hvor rytterstatuen av Marcus Aurelius hadde stått fram til 1538 da den ble flyttet for å dekorere plassen Piazza del Campidoglio på Kapitolhøyden.
På toppen av den nyreiste Lateranobelisken ble det plassert et kors, og sokkelen ble dekorert med inskripsjoner som forklarte dens egyptiske historie og dens frakt fra Alexandria og til Roma, og hevdet samtidig, feilaktig, at den markerer stedet for hvor keiser Konstantin den store ble døpt rett før han døde i Nikomedeia i 337. Inskripsjonen nevner ikke at den ble fraktet til Roma av hans sønn, Konstantius II.
Háttatal
Háttatal («Verselisten») er den siste seksjonen av Den yngre Edda som ble skrevet av den islandske dikteren og historikeren Snorre Sturlason. Den består av rundt 20 000 ord eller på 102 strofer. Han brukte for det meste sine egne diktkomposisjoner, en lang og merkelig kongehyllest på vers og gir eksempler på ulike verseformer som ble brukt i den gamle norrøne skaldekunsten. Ettersom det er et læredikt er det et nytt versemål for hver strofe. Snorre hadde en beskrivende tilnærming til sitt verk; han systematiserte materialet og noterte ofte at «de eldre skaldene fulgte ikke alltid» disse reglene.
De fleste av formene avhenger av antallet stavelser per linje foruten også assonans, halvrim, klanglikhet, og bokstavrim. Selv om enderim er representert er det ikke i den form som de fleste moderne lesere vil forvente; det vil si former som AAAAAAAA og AAAABBBB, og spiller dessuten en mindre rolle i Snorres eksempler. Det er enklere å forstå dette verket hvis leseren har Den første grammatiske avhandling tilgjengelig, en norrøn avhandling fra rundt 1150 om norrønt språk.
Mange forskere har foreslått at formen til Háttatal antyder en klassisk innflytelse som er avledet fra kristen læring som Snorre uten tvil var utsatt for. Andre har argumentert at dette var et resultat av en logisk tilnærmelse innenfor rammeverket av en dialog og at en del aspekter av verket viser at det ikke var direkte påvirket av klassiske tekster.
Wili Jønsson
Wili Jønsson (født 27. mars 1942 på Amager ved København) er en dansk bassist, keyboardspiller og korsanger som især er kjent for tiden som bassist med bandet Gasolin'. Han har spilt med mange band og artister, deriblant med Sort Sol, Sanne Salomonsen og Peter Belli. I 2006 mottok han Ken Gudman Prisen for sine fem årtier lange musikalske karriere.
Vatikanobelisken
Vatikanobelisken er en egyptisk obelisk på Petersplassen foran Peterskirken. Den 25 m høye obelisken er uten skrift. Den opprinnelige plasseringen var i Egypt, og så på Protomartyrenes plass bak Vatikanets murer, på et sted som nå er merket med en bronseplakett. Pave Sixtus V fikk den flyttet 10. september 1586.
Beskrivelse
Plinius nevner en ubeskriftet obelisk fra farao Nektanebos II. Ettersom obelisken på Petersplassen er den eneste kjente obelisk som ikke er beskrevet med hieroglyffer, er det blitt antatt at det dreier seg om nettopp denne.
Obelisken ble oppsatt i Alexandria av Gaius Cornelius Gallus, den første romerske prefekt for Egypt under Augustus. Dette fremgikk av en innskrift som ble slettet etter Gallus' fall, men som har latt seg rekonstruere. Plinius forteller at Caligula skal ha bragt obelisken til Roma på et eget spesialbygget skip, og oppsatt det på Caligulas Circus – senere Neros Circus. Dette Circus befant seg der den nåværende Peterskirken står. Det dreier seg om den eneste obelisken som er oppsatt i Roma, og som aldri har falt om.
Allerede svært tidlig ble obelisken bragt i forbindelse med apostelen Peters martyrium, og den kalles derfor også Pyramis Beati Petri. I kulen på toppen ligger en splint av Det sanne kors. Etter en overlevering skal bronsekulen egentlig ha inneholdt en gullurne med keiseren Julius Cæsars aske.
I 1586, under pave Sixtus V, ble obelisken flyttet noen hundre meter. Domenico Fontana, som foretok flyttingen, beskriver prosessen i sin bok Della transportatione dell' obelisco Vaticano e delle fabriche di Sisto V (Roma, 1590). Den ble med dette den første obelisken i moderne tid som ble oppstilt i Roma. Fontana måtte først legge ned obelisken (byggingen av den nye Peterskirken tillot ikke at den kunne stå der den så langt hadde stått). Så ble den transportert til sitt nye sted og oppstilt der. Vekten var på over 200 tonn, og det trengtes 150 hester, 900 mann og 47 kabelrep.
Luftskipsmuseet på Spitsbergen
Luftskipsmuseet på Spitsbergen ble opprettet gjennom et italiensk-norsk samarbeid. Det ble åpnet i 2008, og initiativtakerne var to svalbardborgere: italienske Stefano Poli og Ingunn Løyning. Åpningen falt sammen med Det internasjonale polaråret og markeringen av at det var 80 år siden Nobiles ekspedisjon.
Vatikanobelisken
Beskrivelse
Paven hadde beordret at det skulle være totalt taleforbud under arbeidet, for at ingen skulle miste konsentrasjonen. Men da en tidligere sjømann så at kablene var i ferd med å bli overopphetet ropte han «Vann på tauene!» Ved å driste seg til å bryte en direkte ordre fra paven reddet han obelisken, ettersom tauene ellers ville røket. Paven lot ham få velge et privilegium, og mannen ba om at hans familiegård måtte få levere palmegrener til feiringen av Palmesøndag i Peterskirken, noe som ble innvilget så lenge gården var i denne familiens eie.
Luftskipsmuseet på Spitsbergen
Museet fokuserer på tre luftskipsekspedisjoner med utgangspunkt fra Svalbard: Walter Wellmans tre mislykkede forsøk med luftskip 1906–10, sist med luftskipet «America» i 1910, Amundsen-Ellsworth-ekspedisjonen i 1926 og Umberto Nobiles ekspedisjon med luftskipet «Italia» i 1928.
Museets første lokaler lå på vestsiden i Longyearbyen, like nedenfor Svalbard kirke. Lokalene har tidligere huset Svalbard museum og hadde før dette vært et grisefjøs. I 2012 flyttet luftskipsmuseet til nye og spesialbygde lokaler i sjøområdet i Longyearbyen, like nedenfor Universitetssenteret på Svalbard.
Utstilte gjenstander
Blant de utstilte gjenstander finnes et ordensbånd gitt av Italias diktator, Benito Mussolini til Umberto Nobile og deler av luftskipet «Norge»s loggbok.
Episk Brand
Episk Brand er et langt, ufullstendig dikt, skrevet av Henrik Ibsen i årene 1864-1865. Formen ble forkastet under sommeroppholdet i Ariccia i 1865, og skrevet om til verket som ble utgitt med tittelen ''Brand. Et dramatisk Digt'' (1866).
Forsvunnet manuskript
Manuskriptet til «Episk Brand» forsvant, og dukket senere opp i Danmark. Her ble det i 1907 utgitt og kommentert av professor Karl Larsen, som også gjorde rede for omstendighetene rundt funnet. Men både de filologiske avgjørelsene, tekstediteringen og - ikke minst - forklaringen på hvordan manuset var kommet til rette, ble møtt med mistro og var svært omstridt (HIS 5k 2007:37).
Den første omtalen av manuskriptet skjedde gjennom biografien som Henrik Jæger skrev til Ibsens seksti års dag (Jæger 1888:200). Jægers opplysninger om det ufullførte utkastet til Brand som et langt, episk dikt, hadde Henrik Ibsen selv som kilde. Så omtalte Jens Braage Halvorsen den forkastede versjonen av Brand i verseform i Bibliografiske oplysninger til Henrik Ibsens samlede verker. Vedrørende manuskriptet hevdet Halvorsen at dikteren «tilintetgjorde det og benyttet intet af det første Udkast» (Halvorsen 1901:19-20). Ibsen leste korrektur, og godtok fremstillingen uten innvendinger, trolig fordi han selv ikke ante hvor originalmanuset var blitt av.
Trolig befant manuskriptet til «Episk Brand» seg sammen med et gjennomrettet manus til Peer Gynt og notatene til sjørøveren «Mogens Heinessøn», et drama det aldri ble noe av, blant papirene Ibsen satte igjen i en selskinnskoffert i Skandinavisk Forening da familien den 13. mai 1868 forlot Roma og flyttet til Dresden for å bosette seg der.
Om kofferten og forsvunne notater skriver Ibsen til sin svoger, Johan Herman Thoresen, den 14. februar 1875, at det var brev «forlagt mellem bunker af utallige andre papirer, uden at det til dato er lykkedes mig at genfinde dem; de allerældste, hvori sagen fra først af omhandles, ligger desuden i en koffert i Rom blandt mange andre dersteds efterladte småting» (HIS 226).
Utgivelsen i 1907
Først etter Ibsens død publiserte Karl Larsen intoduksjonsdiktet til «Episke Brand», titulert «Till de Medskyldige!» Det skjedde i bladet Juleroser som utkom i desember 1906. Så endelig, rett over nyttår i 1907, kom Ibsens episke Brand: udgivet efter Originalmanuskripterne.
Publiseringen vakte stor oppsikt og førte til heftig debatt både i Danmark og Norge, som dreide seg om både de filologiske avgjørelsene og tekstederingen, men aller mest omkring påstandene om hvordan manuset var kommet til rette, og hvorfor det ble hemmeligholdt så lenge dikteren selv levde.
Selv om det ikke hersker minste tvil om manuskriptets ekthet, eksisterer fra denne tiden to hovedforklaringer omkring funnsted.
2. Karl Larsen nevner også at Pontoppidan gjentatte ganger, men «kun, naar han var i animert Lune» kunne opplyse å ha kommet over papirene «hos en Familje, hvor Ibsen havde boet» (Larsen 1907:10). Selv om Larsen valgte ikke å legge minste vekt på utsagnet og kun omtaler det som snakk fra en beruset person, var det flere som anså dette som en mer plausibel forklaring.
Litteraturforskeren Hans Brix mente papirene var Ibsens eiendom, og at han straks burde ha fått dem utlevert. Larsen og Det kgl. Bibliotek hadde således ingen rett til i hemmelighet å ha bli sittende på manuskriptene slik de hadde gjort.
Overfor den danske avisen Politiken meddelete den norske forfatteren Bernt Lie at han selv hadde hørt Pontoppidan fortelle at han var kommet over materialet «hos en Kone i München, hvis Hus Henrik Ibsen i sin Tid havde bodd, – i en Kasse eller Kuffert paa Loftet». Og antikvariatforklaringen anså han som «i enhver Henseende eventyrlig» Da Lie under sitt opphold i Italia fra 1897 til 1898 ble vist materialet, av Pontoppidan ba han ham levere det tilbake til forfatteren, men fikk til svar at Ibsen sikkert bare ville tilintetgjøre det hele. Lie anslo også en alternativ mulighet for hvorledes Pontoppiden kunne ha fått tak i papirene, nemlig at han var «kommet underveir med, at han [= Ibsen] havde efterladt dem i den skandinaviske Forening i Rom og senere endret sin Bestemmelse om at vende tilbage til Rom. Pontoppidan havde netop i 90-Aarene, som neppe nogen anden, Adgang til denne.
Heller ikke litteraturviteren Hans Eitrem kunne godta Larsens redgjørelse for funnet. Og hva Larsen omtalte som løst snakk når Pontoppidan var «animeret», oppfattet Eitrem bare som nok en «Skrøne» for å dekke over sannheten Eitrem fulgte opp skriveriene med å gi en kritisk gjennomgang av de feil Larsen hadde begått i kommentarene. Karl Larsen svarte om ikke akkurat på anklagene, så i alle fall at han faktisk hadde innhentet både enken Suzannah Ibsens og sønnen Sigurd Ibsens samtykke til å utgi manuskriptet.
Flere danske forfattere gikk sammen om å arrangere en demonstrasjon mot Karl Larsen. De mislikte sterkt hans lite kollegiale holdning overfor Ibsen og hans litterære verk, og mente Larsens opptreden gjorde ham lite skikket til å bli sittende som formann i forfatterforeningen. Han ble da heller ikke gjenvalgt (HIS 5k 2007:41).
I ettertid lyder forklaringene om det romerske antikvariatet og loftet til huskona i München å være omtrent like utrolige. For tidfesting er det selvfølgelig et poeng at de tre aktstykkene alle skriver seg fra Ibsens første periode i Roma, fra årene 1864 til 1868. Dermed konkluderes det i en kommentar til Henrik Ibsens Skrifter at forsvinningen måtte ha funnet sted allerede omkring 1870: «Meningen var trolig at kofferten skulle ettersendes,» noe som ikke ble gjort da det lenge var uklart hvem som eide den, men så forsvant den sporløst: «Det er grunn til å tro at kofferten bl.a. inneholdt et nesten komplett gjennomrettet manuskript til Peer Gynt samt manuskriptene til [Episk Brand]» (HIS 13k 2008:355). Det er således ingen opplysninger knyttet til manuset oppbevaringsted i de følgende 20 år.
Balestrand prestegjeld
Balestrand prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Ytre Sogn prosti. Det omfattet sogn i tidligere Balestrand kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Tjugum kirke.
Balestrands kirkesogn er nå en del av Sogndal kirkelige fellesråd, og underlagt Sogn prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.
Historikk
Ved kgl.res. av 1. mars 1849 ble det vidløftige Leikanger prestegjeld delt ved at Tjugum, Fjærland og Vangsnes sogn ble skilt ut som eget Balestrand prestegjeld. Tidligere Mundal sogn fikk navnet Fjærland i 1861.
Boycott, Divestment and Sanctions
BDS' offisielle mål er at Israel trekker seg fullstendig ut av de okkuperte områdene på Vestbredden og Golanhøyden, at israelske arabere skal oppnå samme rettigheter som israelske jøder, og at alle palestinske flyktninger skal ha rett til å vende tilbake til sine hjemsteder som de forlot ved opprettelsen av staten Israel i 1948. En realisering av disse målene ville avslutte israelske bosetninger på den annekterte Vestbredden og gjøre jødene til en minoritet i Israel. Bevegelsens talsmann har også uttalt at dersom jødene skal ha sitt eget land, kan det ikke være i Palestina.
Balestrand prestegjeld
Historikk
I forbindelse med endringene i kommunegrensene mellom Balestrand og Vik kommuner, ble også prestegjeldsgrensene justert tilsvarende gjeldende fra 1. januar 1964. Således ble Vagnsnes sogn på sydsiden av Sognefjorden overført fra Balestrand til Vik prestegjeld, mens Kvamsøy sogn på nordsiden av Sognefjorden overført fra Vik til Balestrand.
Boycott, Divestment and Sanctions
Israel har beskyldt EU for å godta antisemittisme ved å tillate boikott av israelske varer. EU har tatt avstand fra boikott, men mener likevel at medlemslandene står fritt til å iverksette boikott av hvem de vil som en del av ytringsfriheten.
Fra israelsk hold har BDS i stor grad blitt karakterisert som antisemittisme, og internasjonalt har kampanjen også fått kritikk for å fokusere ensidig på Israel og jødene. Fra israelsk hold hevdes det også at det er tette bånd mellom BDS og organisasjoner som støtter Hamas økonomisk. De britiske statsministrene Tony Blair og David Cameron har begge fordømt oppfordringene til boikott av Israel. I 2016 stemte det kanadiske parlamentet med stort flertall ja til en tekst som fordømmer BDS-bevegelsen. Samme år gikk også den tyske forbundskansler Angela Merkels parti CDU kraftig ut mot BDS og definerte bevegelsen som antisemittisk og på linje med boikottaksjonene mot jødene ved opptakten til andre verdenskrig. I 2019 ga det tyske parlamentet en tverrpolitisk fordømmelse av BDS-bevegelsen, og Felix Klein som er diplomat med ansvar for bekjempelse av antisemittisme uttalte at deler av retorikken til BDS-bevegelsen var hentet fra nazismen.
Balestrand prestegjeld
Historikk
Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.
Boycott, Divestment and Sanctions
Mens BDS har bred støtte blant palestinere på Vestbredden og Gazastripen er bifallet ikke like unisont blant palestinere i andre land. Den jordansk-palestinske menneskerettsaktivisten Mudar Zahran har kritisert BDS for å fokusere ensidig på Israel som undertrykkende statsmakt samtidig som diskriminering av palestinere i Israels arabiske naboland ikke vies noen oppmerksomhet. Han har som flere andre også påpekt at Israel er den stat som sysselsetter flest palestinere i Midtøsten, og derved paradokset ved at boikott av varer fra de okkuperte områdene først og fremst går ut over levebrødet til palestinere.
BDS har særlig fått gjenklang i studentmiljøer. En studie fra USA har vist at høyskoler og universiter hvor BDS-kampanjen har fått fotfeste har opplevd økning i antisemittisme. I 2020 besluttet den amerikanske regjeringen å kutte støtte til organisasjoner som deltok i BDS-aktiviteter.
Julio Murat
Julio Murat (født 18. august 1961 i Karşıyaka i Tyrkia) er en katolsk prelat og titulærerkebiskop som er diplomat for Den hellige stol. Han ble den 9. november utnevnt til apostolisk nuntius til Sverige og Island.
Prest
Julio Murat begynte sine prestestudier i Roma. Den 25. mai 1986 ble Julio Murat presteviet i Peterskirken i Roma for erkebispedømmet İzmir av pave Johannes Paul II.
Han begynte i Den hellige stols diplomatiske tjeneste den 1. januar 1994, og ble postert til Indonesia, Pakistan, Hviterussland og Østerrike.
Boycott, Divestment and Sanctions
I 2015 presset BDS-aktivister arrangørene av den spanske musikkfestivalen Rototom Sunsplash til å nekte den amerikansk-jødiske artisten Matisyahu å opptre, med mindre han signerte et opprop for en palestinsk stat og kritikk av israelske krigsforbrytelser. Kravet ble omgjort slik at Matisyahu likevel fikk opptre, men han ble møtt med kraftig hets. Behandlingen av Matisyahu fikk skarp kritikk på lederplass av den spanske avisen El Pais som mente at dette var uakseptabel diskriminering og appellerte til spanske politikere om å ta avstand fra politisk og religiøs intoleranse. Den arabiske nyhetskanalen Al Jazeera har på sin side forsvart utestengelsen fordi festivalen handlet om fred, noe de mente var uforenlig med Matisyahus politiske ståsted.
Julio Murat
Erkebiskop, nuntius til Zambia og til Malawi
Dehn 27. januar 2012 utnevnte pave Benedikt XVI han til titulærerkebiskop av Orange og til apostolisk nuntius til Zambia. Han ble bispeviet 3. mars samme år av kardinalstatssekretær Tarcisio Bertone, S.D.B.; medkonsekererende var kurieerkebiskopene Dominique Mamberti og Savio Hon Tai-Fai S.D.B.
Boycott, Divestment and Sanctions
Norsk BDS-aktivisme
I Norge drives kampanjen i regi av nettverket BDS Norge. I styret sitter Lars Gule som i 1977 ble anholdt i Libanon med sprengstoff i ryggsekken som var planlagt brukt i et terrorangrep mot Israel på oppdrag fra den væpnede palestinske motstandsbevegelsen Demokratisk front for frigjøring av Palestina. Tidligere stortingsrepresentant for SV Aksel Hagen er også aktiv i bevegelsen.
BDS Norge har gjennomført flere ulovlige aksjoner mot norske våpenprodusenter. Den norske Palestinakomitéen har stilt seg bak BDS og har sammenlignet den foreslåtte boikotten med de internasjonale sanksjonene mot Russland som følge av deres invasjon av Ukraina.
Julio Murat
Erkebiskop, nuntius til Zambia og til Malawi
Den 6. juni 2012 ble Julio Murat dessuten nuntius til Malawi.
Nuntius til Kamerun og Ekvatorialguinea
Pave Frans utnevnte ham til apostolisk nuntius til Kamerun den 24. mars 2017, og få dager etter dessuten til nuntius til Ekvatorialguinea.