cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Indrajit av Datia
Indrajit av Datia var fra 1736 til 1762 hersker over staten Datia i India. Han var oldebarn av Ram Chandra og etterfulgte Guman Singh på gaddien etter en arvefølgestrid, som ble løst av maharajaen av Orchha. Indrajit fikk i 1760 tittelen raja av mogulkeiser Shah Alam II, som i det året avla besøk i Bundelkhand. Tittelen var arvelig. Indrajit måtte forsvare sin stat mot angrep fra marathaene. Raja Indrajit ble etter sin død i 1762 etterfulgt av sin sønn Shatrujit.
Kolonisering av Venus
Bakdeler
Venus har også en rekke betydelige utfordringer for kolonisering av mennesker:
Venus' overflate er ekstremt varm med temperaturer rundt 500 °C ved ekvator, høyere enn smeltepunktet for bly Det atmosfæriske trykket på overflaten er nesten 90 ganger større enn på jorden; dette trykket tilsvarer trykket én kilometer under vann. Vann, i alle former, er tilnærmet fraværende. I atmosfæren finnes det ikke oksygen. Den består hovedsakelig av karbondioksid i giftige mengder – og de synlige skyene består av svovelsyre og en liten andel svoveldioksid.
Kelpie forlag
Kelpie forlag er et norsk undergrunnsforlag som har gitt ut en håndfull tegneserier innenfor sjangrene fantasy, horror og science fiction. Antologiserien Blodige Gr%C3%B8ss er en av forlagets mest kjente antologi.
Forlaget ble startet i 2005, og drives av Tommy Kvarsvik. I tillegg til tegneserier har forlaget en rekke donaldistiske utgivelser, inkludert tidsskriftet .
Ingebrigt Vik
Gipsmakeren og andre arbeider
I 1900 tok han seg råd til en Parisertur for å se verdensutstillingen. Noe av den utstilte kunsten gjorde inntrykk, selv om han også hadde med seg et kritisk blikk, slik at han ikke syntes at noe av det han så, var helstøpt.
Tidene endret seg fort, og byggebransjen hadde nedgang. Vik valgte da å selge sin part i rosettfabrikken og begynte som billedhugger på full tid i 1901. Det første verket var «Arbeideren» i bronse. Samtidig laget han en ung mann og en byfrøken, og fikk dem stilt ut i Kunstforeningen, hvor alle tre ble solgt. Han fikk i tillegg bestilling på to portrettarbeider, hvorav ett senere ble utført i marmor i Paris.
Paris 1902-05
I 1903 flyttet han til Paris med Statens arbeidsstipend. Gikk på Academia Colarossi, men fikk seg etter hvert eget atelier. Lærte om akt etter levende modell, men mest ved å studere i Louvre. Modeller var der ingen mangel på. Akademiets nabolag var bebodd av italienske gips- og marmorarbeidere med familie og slekt, som villig stilte opp for å tjene litt ekstra. Av arbeider: «Sittende jente» (to ganger Mention honorable (hederlig omtale uten medalje) på utstillinger i Paris og flere solgte varianter). Vik laget etter hvert kvinneskikkelser i alle aldre, men iflg. ham selv kanskje mest unge.
Fram og tilbake
I løpet av 1905 etablerte han seg en periode i Kristiania, og presenterte et konkurransebidrag til statue av Camilla Collett. Vigeland fikk igjen oppdraget, mens førsteprisen var Viks. Christian Krohg spurte ham i et intervju i Verdens Gang om han ikke ville prøve seg på symbolisme som alle andre billedhuggere. Vik svarte: «Nei! Nei! Nei! Jeg er ikke anlagt for Symbolisme og alt sånt Skidt. Jeg holder mig til naturen min.» I et brev skrev Vik selv at det var livets vår og høst han gjerne ville uttrykke - ungdom og alderdom.
Hans «Gammel kone» fra tiden i Paris ble innkjøpt av Nasjonalmuseet, mens det nasjonale kunstmuseet i Budapest ville ha det i marmor.
Houens legat ble til en tur til Italia i 1906 for å se på kunst, og han kom tilbake etter mindre enn et halvår, full av inntrykk, men også overmettet av det tette programmet iflg ham selv. Tilbake i Paris laget han flere studier av kvinner.
I sine siste ti leveår bodde Vik i hjembygden. Han testamenterte skulptursamlingen sin til Øystese ungdomslag, som fikk bygd et museum til samlingen som vilkåret var for å motta gaven. I dag er ungdomslaget avviklet, og samlingen overgått til Kvam kommune.
Portretter, monumenter og konkurransearbeider
{| I 1901 meldte Vik seg på konkurransen om å utforme et monument til minne om Niels Henrik Abel. Til modell brukte han en ung Sofus Madsen, samt tilsendte fotografier av matematikeren. Utkastet vant førstepris, men til syvende og sist ble det Gustav Vigeland som sto for oppdraget, som nå står på Abelhaugen i Slottsparken i Oslo. Viks arbeid ble først realisert i 1967, og står i dag ved Niels Henrik Abels hus på Blindern i Oslo. |}
Camilla Collet var tiltenkt et monument i tilknytning til hundreårsdagen for hennes fødsel. Vik vant førsteprisen i 1905, men igjen var det Vigeland som fikk oppdraget etter en ny runde.
I 1909 var Vik nominert som professor i skulptur ved Statens kunstakademi, men regjeringen valgte en annen. Komiteen for et monument til markering av hundreårsjubileet for grunnloven i 1914 kom sent i gang med utlysning av konkurranse for et Eidsvollmonument utenfor Stortinget. De fleste kunstnere syntes at tiden ble for knapp til å levere et helstøpt verk. Både Vigeland og Vik sto over første runden, da konkurransen endelig ble utlyst. Vik lot seg til sist overtale til å levere et utkast, men en prøveoppstilling av elementene ga som resultat at det ikke kunne plasseres der det var tenkt av komiteen (mellom Løvebakken og Spikersuppa), fordi det ville bli for dominerende – og prosjektet ble skrinlagt. I tre år hadde Vik - på komiteens oppfordring - arbeidet med utkastet, siden fagjuyen tilrådet en ny og større versjon; men denne ble like fullt underkjent av hovedkomiteen. Dette siste slaget ramte Vik hardt. I ett år var han arbeidsufør.
Hvalfangstpioneren Svend Foyn skulle feires med et skulptur. I den utlyste konkurransen vant Anders Svor, kanskje mest fordi hans portrettlikhet var størst.
Viks kvinneskikkelser
Allerede fra barnsben av laget Ingebrigt Vik utskårne trefigurer. Disse var gjerne utstyrt med bunadlignende antrekk. Senere laget han en byfrøken i terrakotta, som ble solgt i Bergen samtidig med at han stilte ut «Arbeideren» i bronse første gang i 1901.
Etter at han flyttet til Paris, laget han kvinnefigurer i alle aldre fra baby ved mors bryst til gamle koner. Flere av disse ble hedret og medaljert på utstillinger.
De siste årene var han sterkt plaget av sykdom, som Ole Jacob Broch i ettertid har diagnostisert som Bechterews sykdom.
Andrea Palladio
Andrea Palladio egentlig Andrea di Pietro della Gondola (født 30. november 1508 i Padova, død 19. august 1580 i Maser) var en italiensk arkitekt. Hans viktigste arbeider i Vicenza og ellers i Veneto er gitt en plass på UNESCOs liste over verdensarven.
Han het egentlig Andrea di Pietro della Gondola, men hans velgjører Giangiorgio Trissino omdøpte ham til «Palladio» etter gudinnen Pallas Athene.
Det kongelige slott i Oslo har en risalitt med søyler og trekantet gavl. Dette er inspirert av Palladio. I hele den vestlige verden finnes det tilsvarende utforming av kirker, offentlige bygninger og private hus. Det er hans palasser og villaer i og omkring Vicenza som har vært inspirasjonskilde for mange senere arkitekter. Selv var han inspirert av den klassiske romerske arkitekturen som han hadde studert i Roma og som Vitrivius hadde beskrevet i sin De architectura.
At han og hans bygg har fått den posisjonen skyldes ikke minst at han publiserte I Quattro Libri dell'Architettura (de fire bøker om arkitektur). Her lar han i motsetning til Vitruvius ordene vike for illustrasjonene. Han skriver ikke teoretisk, men praktisk.
Viktige trekk ved Palladios arkitektur er symmetri, proporsjoner og harmoni. Både i fasadene og i grunnplanene ser man hans sans for symmetri. I Quattro Libri gir han formler for proporsjonene som et rom skal ha for å virke harmonisk. Han benytter seg av detaljer fra den klassiske arkitekturen, men gjør det på sin egen måte. Han blander fritt detaljer og søyleordner.
Liv
Andrea var sønn av Pietro della Gondola og Marta. Faren var enten møller eller en steinarbeider som installerte møllesteiner. Andrea hadde en gudfar som var steinhugger. Det er ikke kjent om Andrea hadde søsken, og intet vites heller om hans forfedre. 13 år gammel begynte Andrea i lære som steinhugger hos Bartolomeo Cavazza. Etter noen år brøt han kontrakten og flyttet til Vicenza. Cavazza fikk Andrea brakt tilbake, men etter et år flyttet Andrea for godt til Vicenza. Denne gangen hadde Cavazza antagelig godkjent det, for mye tyder på at forholdet mellom Andrea og Cavazza forble godt. I Vicenza ble Andrea opptatt som lærling i murerlauget.
Læretid
I Vicenza arbeidet han på finere hus, og det var sannsynligvis her han traff greven Gian Giorgio Trissino. Det kan ha vært under arbeidet på Trissinos nye villa i Cricoli i utkanten av Vicenza i 1537–1538. Trissino opprettet et akademi i Cricoli for å utdanne de unge i Vicenza på tilsvarende vis som ved humanistiske akademier i Firenze og Roma. Andrea gjorde ifølge hans biograf Paolo Gualdo inntrykk på Trissino som en ung mann med gode evner innen matematikk og vitenskap, og han fikk derfor også dra nytte av akademiet. Det var nå Andrea fikk navnet Palladio, sannsynligvis var det Trissino som ga ham det.
De følgende årene lærte Palladio av flere arkitekter og arkitekturkyndige han traff i Padova, Venezia og i Vicenza. Blant dem var Alvise Cornaro som hadde studert arkitektur i Roma og nå var administrator i Padova bispedømme. Han hadde et byggverk, Odeo, som hadde et sentralt åttekantet rom for kammermusikk. Et slikt sentralt rom har Palladio benyttet i flere av sine egne bygg.
Videre møtte Palladio arkitekten Sebastiano Serlio, som var tidligere maler og hadde arbeidet i Vatikanet under Bramante, Rafael og Baldassare Peruzzi. Palladio var tilbake i Vicenza for å se en teateroppsetning Serlio gjorde. Han introduserte Palladio til sin tolkning av det klassiske teater og viste ham sannsynligvis også tegninger han hadde gjort i Roma av klassiske bygninger der.
Palladio var i Venezia under konstruksjonen av store deler av byggverkene som omslutter Markusplassen. Jacopo Sansovino tegnet disse med søyler etter romerske forbilder.
I Padova har Palladio sett palassene Michele Sanmicheli tegnet. Ett av disse, Palazzo Pompei, har vært blant inspirasjonskildene for byhus som Palladio senere tegnet i Vicenza.
Roma
Palladios tegninger til villaene Valmarana og Pisani fra 1541 og 1542 benytter seg av detaljer han har hentet fra moderne og gamle bygninger han har sett i Roma.
Etter ett nytt besøk i Roma fra september 1545 til februar 1546 fikk Palladio antatt sitt forslag til erstatning av den gamle loggiaen rundt rådhuset, som hadde kollapset. Resultatet er i dag kjent som Basilica Palladiana.
Palladios arkitektur
Palladios tegninger av sine egne bygninger i Quattro Libri, spesielt tegningene av villaene, viser klart hvilken vekt han la på den klassiske symmetri. Villaene er ikke like, men har fellestrekk. Hovedbygget ligger midt på, og inngangspartiet ligger midt på fasaden. Den vises forfra på tegningene. På sidene av hovedbygget finner vi fløyer hvor viktige funksjoner for en gård er plassert. Disse fløyene strekker seg til siden, men som regel også fremover. Det siste kan man se av grunnplanen Palladio også presenterer sammen med fasaden.
Grunnplanene viser at symmetrien ikke bare angår det ytre utseendet, men fortsetter inn i bygget. Bak inngangen finnes en hall og på hver side av hallen ligger rommene symmetrisk plassert. Trappene er også symmetrisk plassert, enten i sentralaksen, eller to trapper symmetrisk på hver side. Det vanlige på den tiden var at trappene ble gjemt i et hjørne.
Palassene er ikke like markert symmetriske, men det har sammenheng med at de måtte tilpasses plassen som stod til disposisjon, samt at Palladio ofte fikk i oppdrag å ombygge og utvide allerede eksisterende palasser.
Studeres plantegningene nøyere, vil man se at Palladio har utstyrt dem med tall. Disse tallene angir dimensjonene på rommene. Det Palladio viser oss her, er et annet viktig element i sin arkitektur – harmoniske proporsjoner. En slik harmoni kunne for eksempel oppnås hvis forholdet mellom lengden og bredden av rommet var det samme som forholdet mellom bredden og høyden. Men harmonien er ikke begrenset til det enkelte rom. Naborom skulle også stå i forhold til hverandre. Delene av et bygg må dessuten stå i forhold til helheten.
Et harmonisk rom kan ha sirkulær eller kvadratisk grunnplan, men kan også ha enkelte rektangulære former. Tallene 6 og 10 stod for eksempel godt til hverandre fordi de reflekterer menneskekroppens proporsjoner.
Palladio benytter seg av det som tidligere var en tempelfasade som et element i sine hovedbygninger. En trapp leder opp til inngangen som ligger bak søyler som holder oppe et tak med en gavl. Han brukte ikke dette i alle sine villaer, men denne bruken av tempelfasader er ved siden av symmetrien allikevel et klart kjennetegn.
Han benytter seg av søyler, men er friere i bruken av dem enn de klassiske forbildene. Han kan bruke mer enn én søyleorden i ett og samme byggverk, og da brukes den mest kompliserte i det dominerende sentrum av bygget, mens de enklere ordener for eksempel brukes i arkadene. Søylene kan være fulle søyler som faktisk bærer et tak, eller brukes som dekorative elementer i fasaden til et palass.
Forbilder
Palladio reiste flere ganger til Roma og studerte nøye de antikke ruinene der. Han laget en illustrert guidebok. Ruinene tegnet han slik han oppfattet at de måtte ha vært. Her benyttet han seg av sine erfaringer som steinarbeider. Hans tegninger av ruinene svarer ikke alltid til det som er fremkommet ved senere utgravninger, men de er logiske ut fra en byggeteknisk betraktning.
Innflytelse
Vincenzo Scamozzi var Palladios fremste elev og assistent. Han arvet flere prosjekter ved Palladios død og fullførte blant annet Teatro Olimpico og Villa Rotunda. Han gir i sin egen bok L'idea della architettura universale inntrykk av å ville distansere seg fra sin læremester. To av Scamozzis egne prosjekter, teatrene i Sabbioneta og Rocca Pisani, kan også sammenlignes med de to nevnte arvestykkene. I begge tilfeller legger han mer vekt på samtidens behov enn Palladio gjorde ved sine tilbakeblikk på antikken, og hans teatre introduserte teatersaler med hesteskoform. Rocca Pisani ligner på sin side svært på La Rotunda, men Scamozzi var ikke like besatt av symmetri.
Den engelske arkitekten Inigo Jones besøkte i 1614 Vicenza. Han møtte Scamozzi og fikk originaltegninger av Palladio fra ham. Dermed ble det Inigo Jones som skulle trekke linjen videre fra Vitruvius og Palladio. I september 1615 etterfulgte han Simon Basil som Surveyor of the King's Works og dette kan sies å markere starten på den engelske palladianismen.
I Quattro Libri dell'Architettura
Han skrev i 1570 en avhandling I Quattro Libri dell'Architettura (de fire bøker om arkitektur) som har hatt stor innflytelse på vestlig arkitektur. Han gjør en nyvinning ved at han i tegningene legger inn størrelsene i stedet for å omtale det i teksten som til da var vanlig. Palladio tar for seg sine egne byggverk og legger frem prinsipper for hvordan bygg skal designes.
Palladios verk
Datoene refererer seg til oppdraget, ikke nødvendigvis ferdigstillelsen. Kilde: CISA
Queentastic
Queentastic er en norsk draggruppe som består av Geir Lillejord fra Skien, Dean Erik Andersen fra Kristiansand og Jon Anders Sundve fra Voss. De to førstnevnte skapte furore da de deltok i Melodi Grand Prix (MGP) i 2006 med sangen Absolutely Fabulous (3.-plass). Dette var første gang siden 1986 (Ketil Stokkans Romeo) at det var drag i MGP, og at duoen selv sang var en nyhet. Lillejord og Andersen har tidligere deltatt i Great Garlic Girls og underholdningsgruppa Ruth og Vigdis.
Cerium
Cerium er et grunnstoff med kjemisk symbol Ce. Atomnummeret er 58, atommasse (u) er 140,116.
Historie
Metallet ble oppdaget i 1803 i oksidet Ceria, av Martin Heinrich Klaproth, Jöns Jakob Berzelius og Wilhelm Hisinger. Carl Gustaf Mosander og Friedrich Wöhler klarte å fremstille metallet i uren form omtrent 30 år senere. Det ble framstilt i tilnærmet ren form i 1875 av W. F. Hillebrand og T. H. Norton.
Cerium er oppkalt etter asteroiden Ceres, som ble oppdaget 2 år før oppdagelsen av cerium.
Egenskaper
Cerium er et bløtt, formbart, stålgrått transisjonsmetall med heksagonal eller kubisk krystallstruktur. Det tilhører lantanoidene og er noe hardere enn bly. Cerium er blant de mest vanlige av de sjeldne jordmetallene fra gruppe 3 i det periodiske system. Det har det største temperaturområdet i væsketilstand (798 til 3 426 °C) av de ikke-radioaktive grunnstoffene.
Av sjeldne jordmetaller er det bare europium som er mer reaktivt enn cerium. Det oksiderer lett i luft, og løses opp av fortynnede baser og syrer. I kaldt vann oksiderer det relativt sakte, mens oksidasjonsprosessen går raskere i varmt vann. Rent cerium antennes i luft hvis det skrapes, og brenner med en klar flamme under dannelsen av ceriumoksid. Dette oksidet blir hvitglødende ved oppvarming og brukes sammen med thoriumoksid i glødehetter i gasslamper (Auer-brenner etter oppfinneren Carl Auer von Welsbach). Ceriumsalter er orangerøde, gule eller hvite.
I likhet med de andre sjeldne jordmetallene er cerium svakt giftig.
Oksidasjonstilstander er +3 eller +4.
Kniben
Kniben er en fjellkolle, populært turmål og utsiktspunkt i Lillesand. Til tross for at høyden bare er 94 moh. gir kollen en flott utsikt over Kaldvell-området, Kaldvellelva, det tidligere Kalvild Træsliperi, og skjærgården utenfor. Det er merket turløyper i området.
Cerium
Isotoper
Naturlig forekommende cerium består av 4 isotoper hvorav 3 er stabile, og én er ustabil (og dermed radioaktiv):
I tillegg er 35 kunstig fremstilte ustabile isotoper kjent. De mest stabile av disse er:
Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 1 time.
CAS-nummer: 7440-45-1
Forekomst
Selv om det tilhører sjeldne jordmetall (gruppe 3 i periodesystemet) er ikke cerium et sjeldent metall. Andelen av cerium i jordskorpen er 68 ppm. Det er det vanligste av sjeldne jordmetallene, og er vanligere enn bly. Cerium forekommer ikke i ren form naturlig, men finnes i mineraler sammen med andre sjeldne jordmetaller. De viktigste kommersielle cerium-mineralene er monazitt og bastnäsitt.
Cerium fremstilles ved elektrolyse av ceriumklorid eller ved reduksjon av et fluorid bestående av kalsium og cerium. I 1991 ble det på verdensbasis fremstilt anslagsvis 24 000 tonn ceriumoksid.
Anvendelse
Cerium brukes sjelden i ren form. En legeringer med cerium og jern kalles auermetall og brukes som ildstål i sigarettennere. Små partikler av denne legeringen antennes i kontakt med luft når de skrapes vekk fra overflaten av flint-materialet. Cerium brukes som tilsetningsstoff i spesialglass for UV-filter.
Norsk fotball 2005
Herrelandslaget
* Norges mål først
** Jubileumslandskamp i anledning unionsoppløsningen mellom Norge og Sverige.
Individuelle milepæler
Norgesmesterskapet
Semifinaler: Finale:
Eliteserien
Ett lag i Eliteserien åpnet nytt stadionanlegg i denne sesongen:
Begivenheter
Eliteserien
Lavere divisjoner
NM i fotball (cupen)
Europacup
Centennial Olympic Park
Centennial Olympic Park er en 85 000 m² offentlig park som befinner seg i kjernen av byen Atlanta, i delstaten Georgia i USA. Parken eies og drives av Georgia World Congress Center Authority. Parken ble bygd av Atlanta Committee for the Olympic Games som et ledd i forbedringen av infrastrukturen knyttet til århundrets (Centennial) Sommer-OL 1996. Parken besøkes av millioner av besøkende hvert år og huser flere kulturelle innslag, deriblant popmusikk-konserter og den årlige konserten for Uavhengighetsdagen i USA.
Norsk fotball 2005
Begivenheter
Kvinner
Shatrujit av Datia
Shatrujit av Datia var fra 1762 til 1801 hersker over staten Datia i India. Han hadde tittelen raja. Shatrujit var sønn av raja Indrajit og ble etterfulgt på gaddien av sin sønn Parikshit.
Raja Shatrujit støttet herskeren i nabostaten Orchha i kampen mot en tronrival. Som belønning for å ha drevet pretendenten ut, fikk Shatrujit 17 landsbyer i belønning.
Santo Antônio do Tauá
Santo Antônio do Tauá er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Ålkistan
Ålkistan er området der Brunnsviken møter Värtan, og også navnet på kanalen mellom Brunnsviken og Stora Värtan i Stockholms län.
Namnet skal komme av at det fantes en fangstanordning, en åleruse, i bekken fra Brunnsviken.
Kanalen avgrenser Bergshamra i Solna kommune i nord og Norra Djurgården i Stockholm i sør. Den ble sprengt ut i 1863 og åpnet for trafikk i 1865. Kanalen ble anlagt på grunn av den dårlige vannkvaliteten i Brunnsviken pga. avløp og avfall fra byen.
Rensselaer County
Rensselaer County er et fylke i den amerikanske delstaten New York. Det har 152 538 innbyggere (2000). Fylkets administrative senter er Troy.
Rensselaer fylke er oppkalt etter den nederlandske familien Killiaen Van Rensselaer, som var den opprinnelige eieren av landområdet. Fylket grenser til Albany County i vest, Saratoga County i nordvest, Washington County i nord og Columbia County i syd. I vest grenser fylket til delstatene Vermont og Massachusetts.
Kaleidoskopet
Kaleidoskopet utgir Karrieremagasinet Kaleidoskopet og publiserer nettsidene Karrieremagasinet og Utdanningsmagasinet. I tillegg utgir Kaleidoskopet bøkene Casehåndboken og Jobbsøkerskolen og utvikler produkter for jobbsøking, herunder kurs og hefter.
I tillegg har Kaleidoskopet ansvar for utgivelsen ANSAs håndbok for utdanning i utlandet.
Kaleidoskopet ble startet i 2000 av blant andre siviløkonom Knut Solberg. Fra høsten 2009 er Kaleidoskopet et uavhengig selskap eid av ansatte.
Kaleidoskopet er utgiver av magasiner, bøker og informasjonsbrosjyrer om valg av utdanning og yrke. Kaleidoskopet er medlem av Den Norske Fagpresses Forening, og har opplagstall som er godkjent av Fagpressens Mediekontroll.
Sputnik 19
Sputnik 19 var det tredje oppdraget i det sovjetiske Venera-programmet og var tenkt å lande på planeten Venus. Sputnik 19 ble skutt opp 25. august 1962 av en Molnijarakett. Romsonden la seg i en bane rundt jorden, men flukt-steget fungerte ikke so sonden ble værende i en geosentrisk bane i tre dager før den gikk inn i jordens atmosfære og ble ødelagt.
Einar Høgetveit
Einar Høgetveit (født 28. oktober 1949, død 10. august 2020) var en norsk jurist og sjef for Økokrim.
Høgetveit hadde juridisk embetseksamen fra 1978 og var lic. jur. fra 1985. Han fikk advokatbevilling i 1988. I sin yrkeskarrière var han dommerfullmektig, arbeidet i PRIO, hvor han skrev avhandlingen Hvor hemmelig, i Sosialdepartementet, som lovrådgiver i Justisdepartementet og var også hovedsekretær for Samerettsutvalget. Fra 1991 var han ansatt i Økokrim hvor han blant annet var assisterende sjef fra 1998 til 2000. Han var sjef for Økokrim fra 2000 til 2009. Han var leder av Straffelovkommisjonen, som utredet den nye straffeloven, i perioden 1994–2002.
Høgetveit var lagdommer ved Borgarting lagmannsrett fra 2009 til 2019.
Bimbo
Bimbo er nedsettende slang for en attraktiv, men ikke særlig intelligent kvinne. Tilsvarende betegnelse er «dum blondine».
Historie
Ordet bimbo har blitt avledet fra italienske bimbo, igjen avledet fra bambino, hankjønnsformen som betyr mannlig barn eller baby. Hunkjønnsutgaven av bimbo er egentlig bimba på italiensk. Bruken av begrepet begynte i USA så tidlig som 1919, og var da slangord for å beskrive en uintelligent eller brutal mann.
Det var ikke før på 1920-tallet at begrepet bimbo først begynte å bli assosiert med kvinner. I 1920 spilte komponist Frank Crumit inn sangen «My Little Bimbo Down on the Bamboo Isle», hvor begrepet bimbo ble benyttet for å beskrive en øypike av tvilsomt rykte. I stumfilmen Desert Nights fra 1929 beskrives en rik, kvinnelig skurk som en bimbo og i musikkfilmen The Broadway Melody (1929) kaller en rasende Bessie Love en korpike for en bimbo. Den første bruken av den kvinnelige betydningen i Oxford English Dictionary var også i 1929, da fra vitenskapsmagasinet American Speech hvor definisjonen ble gitt ganske enkelt som «en kvinne».
I USA kan en lite smart mann bli referert til som en «himbo» eller «mimbo» (en mannlig bimbo), hvilket er en subtraksjonsdannelse av bimbo.
På 1990-tallet benyttet det danske popbandet Aqua ordet bimbo i deres fremste hitsang «Barbie Girl» i sammenheng med den dumme, blonde stereotypen: «I'm a blonde bimbo girl...».
Hilde Sophie Plau
Hilde Sophie Plau (født 17. april 1949 i Oslo) er en norsk oversetter, forfatter og scenekunstner.
Hun gikk på Elisabeth Gordons barneteaterskole og har lest med Rolf Sand. Etter examen philosophicum ved Universitetet i Oslo studerte hun ved Statens Teaterhøgskole. Hun var ansatt som skuespiller ved Nationaltheatret 1973-76 og senere for Torshov-teatret i tyve år. På 1990-tallet studerte hun italiensk ved Universitetet i Oslo.
Siden 1997 har hun vært oversetter for Pax, Aschehoug, Gyldendal and Humanist Forlag, såvel som Nationaltheatret og Radioteatret. Hun oversatte Brundibar for Den Norske Opera.
Hennes far var fagottisten Arild Plau.
Sinyang
Sinyang kan være henvise til:
Kamilleblomslekta
se egen seksjon
Kamilleblomslekta (Matricaria) er ei slekt i kurvplantefamilien.
Artene er ettårige, lave eller middels høye urter. De har en opprett, forgrenet stengel og som regel en krydret duft. Bladene sitter spredt og er flere ganger fjærflikete. Kurvene har gul skive. De fleste artene har hvite randkroner, men noen arter mangler dem. Kurvbunnen er tilspisset og innhul. Frukten har opptil fem langsgående ribber og mangler fnokk. Artene i balderbråslekta (Tripleurospermum) med to arter i Norge ble tidligere regnet til Matricaria. De har også fjærflikete blad, gul skive og hvite randkroner, men har bare tre ribber på frukten.
Tunbalderbrå blir av Artsdatabanken plassert i slekta Lepidotheca, men i internasjonal litteratur blir den oftest regnet til Matricaria. Tunbalderbrå er vanlig i hele Norge. En annen art, kamilleblom, er et sjeldent ugras i Norge.
Arter
Flere kilder oppgir at der er seks eller sju arter i slekta Matricaria. Ifølge Global Compositae Checklist er det derimot hele 21 gyldige arter:
Fylkesvei 824 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 824 i de følgende fylkene:
Sapucaia (Pará)
Sapucaia er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Sputnik 21
Sputnik 21 var det fjerde oppdraget i det sovjetiske Venera-programmet og var tenkt å gjøre en forbiflyvning av planeten Venus. Sputnik 21 ble skutt opp 12. september 1962 av en SL-6/A-2-e-rakett i bane rundt jorden, men det tredje steget eksploderte og ødela romsonden.
Oogenius
Oogenius er en slekt av biller som hører til gruppen praktskarabider (Rutelinae) i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
Middelsstore (ca. 20-25 millimeter), brede, svarte skarabider med bronseaktig metallglans. De kjennes fra de fleste andre Rutelinae på den brede kroppsformen og den litt matte, svarte fargen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika.
Banten
Banten er den vestligste av de indonesiske provinsene på øya Java. Provinsen har et areal på 8 651 km² og en befolkning på 10 632 166 (2010).
Historie
I vår tid er Banten en provins, formelt opprettet 17. oktober 2000 gjennom lov nr. 23/2000. Men fordi flere titusener fra Banten kom til Jakarta 4. oktober da Folkets Representative Råd skulle behandle saken, regnes 4. oktober som dagen provinsen ble opprettet.
Administrativ inndeling
Provinsen deles inn i fire kabupaten* (kommuner) og to kota** (bykommuner):
Senador José Porfírio
Senador José Porfírio er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Stora Värtan
Stora Värtan er et sund i Stockholms indre skjærgård. Det ligger mellom Djursholm, Täby, Bogesund og Lidingö, i kommunene Danderyd, Lidingö, Täby, Vaxholm og Österåker.
Sundet er ca. 3 km bredt i øst-vestlig retning og ca. 6 km i nord-sørlig retning. Rundt sundet ligger det mange viker, samt flere øyer, blant andre Tornön, Bastuholmen, Lilla Skraggen, Stora Skraggen, der det ligger et aktivt skipsverft, samt Storholmen, der Stora Värtan går over i Askrikefjärden. Til tross for at øya mangler veiforbindelse, er Storholmen bebodd året rundt. På Råholmen møtes kommunegrensene til Täby, Österåker, Vaxholm og Danderyd.
Morten Smith Dedekam
Morten Smith Dedekam (født (31. januar 1793, død 28. april 1861) var kjøpmann, konsul, museumsmann og Arendals første ordfører.
Han var sønn av Johan Collett Dedekam og Sophie Hedevig Smith. Han tok utdannelse i København i Danmark og i England, og startet egen forretning ved hjemkomst til Arendal. Han innledet sin politiske karriere i 1823, ble Arendals første ordfører i 1837, og satt til sin død i 1861.
Acetylkolin
Acetylkolin (ACh) virker som en nerveimpulsoverfører – nevrotransmittor – i parasympatiske nerveender, synapser, i parasympatiske og sympatiske ganglia og i overgangen nerve-muskel; jf karbakolin, acetylkolinesterase.
Morten Smith Dedekam
Dedekam skrev også flere lokalhistoriske bøker, og var med og stiftet Arendals Skoles offentlige Bibliothek og Museum i 1832, og var museets første konservator. Han stod for oppbyggingen av oldsaksamlingen ved museet, og i 1845 var han én av stifterne av den norske avdelingen av Det kongelige nordiske oldskriftselskab.
Han giftet seg på Hisøy i 1819 med Margarethe Sophie Ebbell (1802–1854). De er begge gravlagt på familiegravstedet på Tangen på Hisøy. De fikk seks barn sammen. Den eldste av disse var Sophie Dedekam, ble senere komponist.
Aylsham
Aylsham er en historisk markedsby og et verdslig sogn ved elven Bure i nordlige Norfolk i England, rundt 15 km nord for Norwich. Den lokale administrasjonen faller innenfor distriktet Broadland.
Det verdslige sognet har areal på 17,52 km² og ved folketellingen i 2001 hadde den en befolkning på 5 504 innbyggere i 2 448 husholdninger. For den tilsvarende folketellingen i 2011 hadde folketallet steget til 6 016 innbyggere.
Historie
Aylsham antas å ha blitt grunnlagt av en angelsaksisk thane ved navn Aegal omkring år 500. Den er nevnt i Domesday Book (1086) som både Elesham og Ailesham, antagelig avledet fra Aegel's Ham, og hadde da omkring tusen innbyggere. Frem til det 15. århundre var produksjon av lin og ullgarn en viktig næringsvei, og Aylsham Web eller cloth of Aylsham ble levert til hoffet under Edvard II og Edvard III.
Fra 1372 var John av Gaunt Lord of the Manor, og Aylsham ble hovedbyen for hertugdømmet Lancaster. John av Gaunt var antagelig aldri selv i byen, men borgerne nøt en rekke privilegier, som fritak fra jurytjeneste utenfor herregårdens område og fra visse skatter.
I 1519 innvilget Henrik VIII et ukentlig marked på lørdager, og en årlig festival den 12. mars, dagen før festen for pave St. Gregor den store. Markedet ble viktig for byen, og det oppstod ny næringsdrift som følge av at bønder fra omegnen regelmessig kom inn til byen. Markedet holdes nå to ganger i uken, samt at det er et bondemarked en gang i måneden.
To av byens mest kjente borgere er minnet med plaketter. På Barclay Banks vegg, på Market Square, er det en plakett for Christopher Layer, en militant jakobitt som støttet prins Charles Edward Stuart. Han ble dømt for høyforræderi og hengt på Tyburn i 1723. Like ved er en plakett for Joseph Thomas Clover, den moderne anestesiens far. Han ble født i en leilighet ved Market Square.
Humphrey Repton, landskapsarkitekt og maler, er gravlagt på St Michael's kirkegård. Hans akvareller gir gode bilder av markedet på begynnelsen av 1800-tallet.
Det var en periode to jernbanestasjoner i byen, men begge er nedlagt. Den ene betjente Great Eastern Railway mellom County School og Wroxham, mens den andre betjente Midland and Great Northern Joint Railway mellom Melton Constable og Great Yarmouth
Vennskapsbyer
Aylsham har følgende vennskapsbyer:
Tidligere hadde byen uformell forbindelse med
Fylkesvei 7714
Fylkesvei 7714 er en kort veibit på Offersøya i Vestvågøy kommune. Veien er en del av Offersøyveien, som ble delt da europavei 10 ble bygd til Offersøya i forbindelse med byggingen av Nappstraumtunnelen. I dag utgjør fylkesvei 825 den nordlige delen av Offersøyveien, mens fylkesvei 989 er den sørlige delen. Fylkesvei 989 er 600 meter lang.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 824.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 989.
Pan (måne)
Pan er den innerste av Saturns måner. Den ble oppdaget av Mark R. Showalter i 1990, ved hjelp av data og foto fra romsonden Voyager 2 og fikk den midlertidig benevnelsen S/1981 S13.
Pans diameter er mellom 20 og 30 km, og befinner seg i Enckes deling i Saturns A-ring. Den fungerer som en hyrde, og er ansvarlig for å holde Enckes deling åpen. Månen gravistasjon produserer bølge-mønster i ringene som indikerte Pan's tilstedeværelse, og som ledet til en re-eksaminasjon av månens spådde lokalisering. Andre uoppdagede ringer kan også eksistere innenfor Saturn's ringer.
Eksistensen av en slik måne i Encke's deling ble først spådd av Jeffrey N. Cuzzi og Jeffrey D. Scargle i 1985. Året etter beregnet Showalter med flere dens bane og masse ved å modellere dets «hekkbølge», eller gravitasjonelle forstyrrelse. De kom til et meget nøyaktig anslag, og estimerte at det kun var en måne inne i Encke's deling
Månen ble senere funnet mindre enn 1° fra den spådde posisjonen. Letingen ble gjort ved å undersøke alle aktuelle foto fra Voyager 2 og bruke en data-kalkulasjon som spådde om månen ville være synlig under tilstrekkelig positive forhold på hvert bilde. Hvert aktuelle bilde fra romsonden med resolusjon bedre enn ~50 km/pixel viser Pan klart. I alt er Pan synlig på 11 foto tatt av Voyager 2. Månen ble gitt navnet sitt etter guden Pan 16. september 1991 < og er også gitt betegnelsen Saturn XVIII
Parikshit av Datia
Parikshit av Datia var fra 1801 til 1839 hersker over staten Datia i India. Han hadde tittelen raja. Parikshit var sønn av raja Shatrujit.
University of Bolton Stadium
Toughsheet Community Stadium er hjemmebanen til Bolton Wanderers, og ligger i Horwich utenfor byen Bolton, i regionen Nordvest-England.
Parikshit av Datia
Raja Parikshit undertegnet i 1804 en allianse- og vennskapstraktat med Det britiske ostindiske kompani. Dette markerte starten på perioden da Datia ble en vasallstat under britene. Warren Hastings besøkte raja Parikshit i 1818. Samtidig fikk Datia utvidet sitt territorium med distriktet Indargarh.
Disen (Nes)
Disen og Nes prestegård er både like og ulike størrelser. Prestesetet i Nes ble på 1700-tallet flyttet fra Nes gård på Nestangen til Disen. Kommunen og prestegjeldets navn forble det samme, dermed ble Disen gård også Nes prestegård, selv om den opprinnelige prestegården på neset hadde blitt flyttet. Den nåværende prestegården ligger altså på Disen, men er prestegården i Nes, selv om den ikke er prestegården på Nes, som i gamle dager lå på tangen der Glomma og Vorma møtes.
Parikshit av Datia
Raja Parikshit hadde ingen arving og adopterte derfor i 1826 Vijai Bahadur. Adopsjonen ble godkjent av britene, men ble ikke akseptert av stormennene i Baroni, som var direkte etterkommere etter statens grunnlegger Bhagwan Rao. Tross dette etterfulgte Vijai Bahadur raja Parikshit på gaddien i 1839.
Disen (Nes)
Prestegården i Nes i Viken har hatt betydning både litterært og historisk. I presteboligen på Disen besøkte både Nicolai Wergeland og hans sønn Henrik Wergeland fra Eidsvoll prosten til det daværende Øvre Romerike prosti, familien Finckenhagen. I Wergelands litteratur finnes det dikt tilegnet både «provst Fichenhagen (jubeloldingen) til Næs» og lyrikk som hyller «Næs gamle kirke», dagens Nes kirkeruiner, og naturen ved det neset som har gitt romerikskommunen dens navn. Like ved kirkeruinen kan Finckenhagen og hans hustrus graver ennå beskues.
Stornesle
Stornesle (Urtica dioica) er en flerårig plante i nesleslekta som opptrer i flere underarter. Underarten brennesle er vanligst i Norge; den er utbredt på kulturpåvirket mark næringsrik jord og kan bli inntil 2 meter høy.
University of Bolton Stadium
Banen erstattet Burnden Park i 1997, og har en tilskuerkapasitet på 28 723. Selv om fasilitetene er bedre og kapasiteten har økt i forhold til Burnden Park, var ikke fansen helt fornøyd med den nye arenaen. Dette skyldes at arenaen ble lagt et stykke utenfor byen, og at mange hadde et nostalgisk forhold til deres gamle hjemmearena og dens historie. Stadionet het tidligere Reebok Stadium etter navnet på klubbens daværede hovedsponsor, Reebok. Stadion skiftet navn i starten av 2014/15 sesongen til Macron Stadion. Så skiftet de navnet i august 2018 til University of Bolton Stadium. 1. juli 2023 ble det nytt navnebytte. Nå er navnet Toughsheet Community Stadium.
Disen (Nes)
Nes prestegård var tidligere en mellomstor gård helt ute ved pynten på neset mellom Glomma og Vorma (utenfor Ullershov-gårdene). Spor etter den gamle prestegården kan ennå ses. Embetssetet måtte imidlertid flyttes på grunn av jordras og erosjon. Fra ca 1740 til i dag har presteboligen vært beliggende på Disen, mens den tidligere lå ved selve neset i Nes - og sammen med Ullershov ble utsatt for raskatastrofene i 1725-1737. Mye av jordveien til gamle Nes prestegård ble da vasket ut i elvene.
Etter leirrasulykkene som på 1700-tallet kostet flere menneskeliv ble det gamle prestesetet flyttet. Skogseiendommene og landområdene ved neset fulgte med ved flyttingen av prestegården, som før Opplysningsvesenets fond solgte jordveien av eiendommen på 1990-tallet, tilhørte et av de største bruk i Nes kommune. I dag er deler av den gamle prestegården på private hender. Skogsområdene, de gjenværende jordene ved neset, Nes kirkeruiner og den majestetiske presteboligen tilhører likevel Opplysningsvesenets fond ved Den norske kirke.
Stornesle
Slik navnet tilsier er alle delene av planten over jorden forsynt med brennhår som utskiller gift ved berøring og gir smertefull kløe. Den har vært kjent siden middelalderen, og er en tradisjonsrik nyttevekst, til tross for at den kan opptre som et ugress. Den har vært brukt i plantefarging, i mat, til tekstilproduksjon og i folkemedisin. Hvis man ønsker å høste den inn, eller bli kvitt den som ugress, er det nyttig å vite at en beslektet forvekslingsart er vurdert som sårbar på Norsk rødliste for arter i 2021.
Disen (Nes)
Prosten har fortsatt tilhold i prestegården som har grunnplan på omtrent 250 kvadratmeter i to etasjer i tillegg til kjeller og uinnredet loft. Rundt gården er det et opparbeidet hage-/parkanlegg på om lag fem mål – i øst med panoramautsikt mot Glomma og åkerlandet på begge sider av elva. Over inngangspartiet er en vernet innskrift: «Herren hegne huset». Inne i de store, gamle stuene fra 1700-tallet er det en «hemmelig» gang og trapp bak panelene som ble brukt av tjenestefolket som dermed kunne komme umerkelig ned til gjestene. Presteboligen og stabburet på Disen gård er fredet etter lov om bygningsvern som også ligger i et kulturlandskap som er erklært som verneområde.
Stornesle
Beskrivelse
Stornesle er flerårig urt med en flatedekkende, opprett vekstform. Den formeres vegetativt. Tallrike røtter skyter ned i jorden fra krypende, gule og vedaktige jordstengler. Stengelen er firkantet, ru og tett dekket med brennhår.
Frøene er botanisk sett nøtter.
Disen (Nes)
Stedsnavnet har gitt navn til en av slektene Diesen.
Stornesle
Systematisk beskrivelse
Den svenske naturforskeren Carl von Linné beskrev stornesle under navnet Urtica dioica i verket Species Plantarum, og det er valgt som den første gyldige beskrivelsen av arten i botanisk sammenheng. Det betyr ikke at planten var ubeskrevet før det. Den svenske naturforskeren Olof Rudbeck d.e. beskrev den allerede i sin Catalogus plantarum i 1658.
Systematisk navn
Det vitenskapelige navnet på slekten, Urtica, kommer av latin og er beslektet med det latinske ordet for «å brenne» (urere). Artsepitetet dioica er latin, men kommer fra gresk, di og oikos, som betyr «to hus». Det beskriver at hver enkelt plante enten bærer hann- eller hunnblomster. På fagspråket betegnes slike planter som diøsiske, eller særbu.
Forvekslingsart
Størrelsen gir mening til navneforskjellen, da smånesle ikke strekker seg lengre enn omkring 50 cm i høyden. Smånesle er en ettårig plante som spirer fra frø, ikke fra vegetativ formering ved hjelp av jordstengler. Den kommer derfor gjerne senere på sommeren.
Arten er sambu, noe som betyr at samme plante bærer både hann- og hunnblomster. Grunnen på bladene hos smånesle er kileformet til butt i overgangen mellom bladstilk og bladplate. Spissen på yngre blader er noe avrundet, kanten gjerne dypere tannet og tennene kan være litt lengre og mer sprikende.
Utbredelse
Utbredelsen er sirkumboreal, noe som betyr at den finnes i områder på den nordlige halvkule. Her dominerer barskog og myr vegetasjonen. Stornesle trives godt på grunntyper påvirket av menneskelig aktivitet og er vanlig i åkre, enger, bed, plener og parker. Den får ofte fotfest der det er næringsrik jord, med rik tilgang til nitrogen. Den er indikatorplante for nitrogenrik jord og vokser sammen med andre arter med lignende behov. Fordi den sprer seg med krypende jordstengler vil den også bre seg i tepper, eller vokse i tuer.
Brennesle og andre underarter
Artsdatabanken oppgir at det i Norge finnes to underarter og én varietet:
Ifølge GBIF rapporteres det at forskjellige autoriteter anerkjenner noen eller flere av disse underartene og varietetene:
Som dyrefor
Ifølge uttalelser samlet inn av Ove Arbo Høeg i begynnelsen av 1900-tallet utmerket stornesle seg som fôrplante fordi den sammenlignet med andre ville planter er spesielt næringsrik. På Ringsaker ble den kokt sammen med islandslav og gitt til grisene. Når melkekyr ble gitt låg av brennenesle skulle det gi økt melkeproduksjon og en feitere melk som gav mye smør eller rømme. Også høns kunne ha nytte av neslefor.
I mat
Planten er spiselig og blader av unge skudd, eller toppskudd kan brukes til suppe, stuing, eller som krydderurt. Ved slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet var det en omfattende opplysningsvirksomhet omkring bruk av ville planter i mat. Under den andre verdenskrig anbefalte Henriette Schønberg Erken, en aktet norsk husholdningslærer, å høste neslen tidlig om våren før den frør seg for å bruke den i brenneslesuppe. Skikken med å spise nesler ser likevel ut til å være eldre enn denne opplysningsvirksomheten. På samme tid skrev botanikeren Jens Holmboe at det likevel ikke hadde gått helt opp for folk hvilken verdi den hadde som grønnsaksplante.
Det finnes tradisjonelle varianter av neslesuppe mange andre land over hele utbredelsesområdet. I Ukraina lages en rett som kalles grønn borsjtsj, tradisjonelt med engsyre, men det er vanlig å erstatte den med nesleblader. I Hellas inngår nesler i en rett som kalles kinteata (Κιντεατα). Neslesuppe lages dessuten tradisjonelt i Irland, og andre steder. Næringsinnholdet i 100 gram rå blader er omkring 1 gram fett, 11 gram karbohydrater, 4 gram proteiner og 7 gram kostfiber. Det holder seg relativt stabilt ved forvelling og tilberedning.
Når man ved sanking klipper planten helt ned vil det sprette opp nye skudd som kan sankes gjennom hele sommeren. Brennhårene uskadeliggjøres ved forvelling og tørking. Planten kan konserveres ved frysing og tørking. Dauvnesle og rødtvetann har lignende bruksområder.
Som tekstilfiber
Plantefibre fra stornesle har vært brukt som tekstilfibre og var i nødstider en erstatning for importert lin. Utvinningen av fibrene omfattet det å rense stenglene for løv og legge dem til røyting, det vil si å legge dem i vann, eller utover en gressbakke for å la plantematerialet løses opp. Deretter ble det brukt et verktøy kalt en bråk for å løsne fibrene fra plantematerialet, før man spant dem sammen til en tråd.
En god del nesler ble funnet sammen med Kvalsundskipet fra slutten av 700-tallet etter Kristus. De var trolig lagt i myra til røyting. Eldre tradisjoner i Jølster opplyser dessuten at tråd fra nesler ble brukt som renning i åkler. Et antependium fra gamle Glemmen kirke, overlatt til Norsk Folkemuseum, er et eksempel på et håndarbeid som inneholder tråd av stornesle, som sannsynligvis ble brukt da det gikk tomt for ulltråd.
Bruken av neslefibre i tekstiler illustreres godt ved eventyret , av dikteren og forfatteren H.C. Andersen, skrevet i 1838. Hovedpersonen, prinsessen Elisa, trosser smerten ved å sanke nesler. Deretter strikker hun skjorter av dem, fordi de skal brukes for å befri hennes 11 brødre, prinser som var blitt til ville svaner.
Roten av nesle kan brukes for å utvinne gulfarge.
I folkemedisin
Det europeiske legemiddelbyrået har utarbeidet flere monografer knyttet til naturmedisinske preparater tilberedt fra stornesle og smånesle. Tradisjonell bruk av slike preparater har vært benyttet ved smerter og betennelser, hudsykdommer og mindre sår foruten lidelser i urinveiene. De anbefaler å ikke bruke slike preparater under graviditet eller amming på grunn av mangelfull dokumentasjon.
Innholdsstoffer
Tidligere trodde man at brennhårene var fylt med maursyre, men det har vist seg å være en blanding av histamin, acetylkolin, 5-hydroxytryptamin (serotonin) og et annet stoff som ikke er identifisert. Planten er rik på A- og C-vitaminer i tillegg til mineraler som kalsium, jern, fosfor og kisel. Mineralinnholdet kan utnyttes ved å bruke planten til kompostering eller nesleuttrekk.
Grønnsåpe
Grønnsåpe er en naturlig såpe laget av fett og kalilut (kaliumhydroksid (KOH)).
Vannløsningen av kaliumhydroksid kalles kalilut og er en sterkt basisk løsning. Grønnsåpe inneholder 15-30 % såpe, under 5% parfyme (limonen, benzylalkohol, citral, citronellol, coumarin, eugenol, geraniol, linalool og isoeugenol).
Grønnfargen
Grønnfargen i grønnsåpen stammet opprinnelig fra hampeplanten. Hampeoljen i grønnsåpe er senere skiftet ut med andre stoffer, f.eks. lin, som gir den nåværende gulfargen istedenfor det hampegrønne. Grønnsåpe var tidlig regnet som spesielt egnet til tregulv, siden stoffene i såpen var med på å bevare treverket godt. Grunnen til skiftet fra hamp til andre stoffer var antagelig at tilgangen på hamp ble ødelagt av cannabisforbudene i USA fra 1937.
Robert Dover (Cotswold Games)
Robert Dover (født 1575, død 1652) var en engelsk advokat, forfatter og vittighetsforfatter. Dover er best kjent for å ha grunnlagt og for i mange år ha vært direktør for Cotswold Olimpick Games.
Der står et monument over Robert Dover ved Dover's Hill, nær Aston-sub-Edge.
Stan Getz
Biografi
I 1943 fikk han spille i Jack Teagardens band, så bandene til Stan Kenton, Jimmy Dorsey og Benny Goodman. Så i Woody Hermans saks-kvartett Second Herd (også kjent som «Four Brothers», etter låten de ga ut) med Herbie Steward, Serge Chaloff og Zoot Sims. Ifølge Knut Borge «hadde vi [på 50-tallet] den nedkjørte Getz som tok tilflukt i Europa».