cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Smalltalk
Smalltalk i Norge
CSCs norskutviklede, globale produkt for reassuranse, SICS/nt, er skrevet i Smalltalk (IBM VisualAge for Smalltalk). Ifølge IBM er SICS/nt det største produktet i verden skrevet i Smalltalk.
GeoKnowledges RRV programvare, GeoX, er skrevet i Smalltalk.
Semantikk og syntaks
Smalltalks semantikk kan (siden Smalltalk-80) kort oppsummeres ved at alt er objekter. Enhver entitet man arbeider med er et objekt som er en instans av en klasse. (Dette gjelder også klassene selv, som er instanser av spesialiserte underklasser av klassen Class.) Det finnes ikke noe klart skille mellom program og utviklingsmiljø; typisk er verktøyene man utvikler i også representert ved objekter som bor i samme verden som objektene man selv definerer og lager.
Som hovedregel fungerer variabler som referanser til objekter heller enn til stykker av minnet; unntak gjelder for grunnleggende objekter som hel- eller flyttall, booleske størrelser og karakterer. Smalltalk har automatisk søppelsamling: når det ikke lenger finnes noen referanse til et objekt, vil minnet det opptok bli frigjort.
All interaksjon mellom objekter foregår via sending av meldinger. Når et objekt mottar en melding, finner det frem til den metoden som implementerer hvordan det skal reagere på meldingen, utfører det metoden angir, og returnerer et objekt som svar.
Smalltalks syntaks er meget enkel. Hver melding kan ha én av tre former (fet skrift og kursiv er kun brukt for å tydeliggjøre delene av en melding):
objekt melding
Meldingen melding sendes til objektet objekt. Et eksempel kan være mainWindow close.
Meldingen operatormelding sendes til objektet objekt. Denne syntaksen brukes først og fremst for regneoperasjoner og lignende – kun visse tegn kan brukes i en slik melding. Et eksempel er 2 + 3, som sender meldingen + til objektet (heltallet) 2 med argumentet 3. Klassen som 2 er en instans av implementerer en metode + som returnerer summen av mottakeren og argumentet.
objekt melding: argument objekt meldingDel1: argument del2: argument2 objekt meldingDel1: argument del2: argument2 del3: argument3 osv.
Dette er måten man normalt sender en melding med ett eller flere argumenter. I det siste tilfellet mottar f.eks. objektet objekt meldingen meldingDel1:del2:del3: med tre argumenter. "Hello World"-eksemplet nedenfor viser en slik melding med ett argument; et eksempel med tre argumenter kan være
Partito Popolare Italiano (1994–2002)
Partito Popolare Italiano (det «italienske folkeparti», PPI) var et italiensk kristeligdemokratisk parti som eksisterte mellom 1994 og 2002. PPI etterfulgte partiet Democrazia Cristiana i januar 1994.
Smalltalk
Semantikk og syntaks
account processInvoice: inv1 vatPolicy: self foodPolicy logTo: logFile.
Prioritering av meldinger er rent syntaksbasert, og følger rekkefølgen meldingsformene er angitt i ovenfor. Innen hver meldingsform er prioriteten alltid fra venstre mot høyre – dette kan virke forvirrende på dem som er vant til andre språk, siden det f.eks. impliserer at 2 + 3 * 5 evaluerer til 25, ikke 17.
Partito Popolare Italiano (1994–2002)
I 1995, når Buttigliones forslag om å slutte seg til høyrekoalisjonen (bestående av Forza Italia (FI), Alleanza Nazionale (AN) og Centro Cristiano Democratico (CCD)) ble avvist av partiets landsmøte, forlot Buttiglione, sammen Roberto Formigoni og Gianfranco Rotondi, partiet, og dannet Cristiani Democratici Uniti (CDU), noe som førte til at venstresiden i det gamle DC fikk full kontroll over PPI.
Smalltalk
Semantikk og syntaks
Smalltalk har kun fem reserverte ord. Disse er self (referanse til objektet selv), super (referanse til objektet selv som om det var en instans av sin umiddelbare overklasse), true (boolesk sannhet, referanse til den eneste instansen av klassen True), false (boolesk falskhet, referanse til den eneste instansen av klassen False) og nil ("ingen verdi", referanse til den eneste instansen av klassen UndefinedObject).
Partito Popolare Italiano (1994–2002)
Ved valget i 1996 dannet partiet en liste (PPI-UD-PRI-SVP per PRODI) sammen med Antonio Maccanicos l'Unione Democratica (UD), Partito Repubblicano Italiano (PRI) og Südtiroler Volkspartei (SVP). Listen var en del av Oliventrekoalisjonen og fikk 6,8 % oppslutning ved valgene. PPI ble representert i Romano Prodis regjering med tre ministre: Beniamino Andreatta som forsvarsminister, Rosy Bindi som helseminister og Michele Pinto som landbruksminister.
Smalltalk
Hello World eksempel
Transcript show: 'Hello, world!'. Meldingen "show" sendes til klassen "Transcript" med teksten "Hello, world!" som argument. Aktivering av "show"-metoden fører så til at teksten blir vist i transcript/konsoll-vinduet. (PS Du må ha systemvinduet "Transcript" åpent for å se resultatet av eksekvering av dette eksemplet.)
Partito Popolare Italiano (1994–2002)
Ved valget til Europaparlamentet i 1999 led PPI under konkurranse fra i Democratici, et nydannet sentrumsparti etablert av Romano Prodi og hans allierte, l'Unione Democratica (UD), samt andre mindre grupperinger. PPI fikk kun 4,3 %, mot det nydannede partiets 7,7 %.
Smalltalk
Smalltalk-varianter
Smalltalk/V
Partito Popolare Italiano (1994–2002)
Oktober 2000 ble det avgjort at PPI, i Democratici, Unione Democratici per l'Europa (UDEUR) og Lamberto Dinis Rinnovamento Italiano skulle danne en felles liste under betegnelsen La Margherita (Tusenfryd) i den hensikt å stille til valget i 2001. Partiet fikk en oppslutning på 14,5 %, kun to prosentpoeng mindre enn Democratici di Sinistra.
Smalltalk
Smalltalk-varianter
VisualAge Smalltalk fra IBM
Partito Popolare Italiano (1994–2002)
På en kongress i februar 2002 ble det avgjort at man skulle gå et skritt videre og etablere et parti, under navnet Democrazia è Libertà - La Margherita (DL) av den tidligere felleslista. UDEUR ble imidlertid stående utenfor det nye partiet. Det var en periode usikkerhet om det nye partiet ville forbli en del av Oliventrekoalisjonen, men etter at det ble bestemt at Romano Prodi skulle være koalisjonens kandidat ved parlamentsvalget i 2006, ble det avgjort at de skulle forbli en del av koalisjonen.
Smalltalk
Smalltalk-varianter
VisualWorks fra Cincom Systems.
Ardahan (provins)
Provinsen ligger øst i Tyrkia og grenser til provinsene Kars i sør, Erzurum i sørvest og til Artvin i vest og i nord og øst til Georgia.
Distrikter
Provinsen Ardahan består av seks distrikter:
Shipping
Shipping er et engelsk lånord som på norsk refererer til rederi- og befraktningsvirksomhet med skip, til de som arbeider i foretak innen denne sektoren samt til aksjer og verdipapirer relatert til slik virksomhet.
Et lands skip og mannskap kalles handelsflåte.
Shippingvirksomhet er en sentral del av verdensøkonomien og 90 % av verdenshandelen utføres av verdens handelsflåte som utgjøres av mer enn 50 000 skip. Mer enn 150 land disponerer skip og deres samlede mannskap teller mer enn 1,000,000 personer.
Manahoac
Manahoac er navnet på en liten indianerstamme som antas å ha hatt ca. 1 000 medlemmer. De bodde i det nordlige Virginia og nordover i USA, langs elven Rappahannock. De inngikk forbund med Occaneechi-, Saponi- og Tutelo. Ingen informasjon om dem eldre enn fra 1728 eksisterer.
Kaniska canace
Kaniska canace er en sommerfugl som tilhører underfamilien Nymphalinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
En ganske stor sommerfugl med kraftig flikete vinger. Oversiden er svart med et grønnblått tverrbånd.
Levevis
Den svært piggete larven lever på planteslekten Smilax (Smilacaceae).
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i Asia, fra India i vest til det sørøstlige Sibir og Japan i nordøst og til Indonesia i sørøst.
Systematisk inndeling
Arten blir noen ganger regnet til slekten Nymphalis.
Guajoyo-demningen
Guajoyo-demningen er en demning med vannkraftverk nordvest for hovedstaden San Salvador i det fjerneste nordvestlige hjørnet av El Salvador, innviet med én generator i 1963. Reservoaret er plassert på elven Lempa. Demningen er 300 meter lang og 33 meter høy, og reservoaret er på 26,3 km², mens oppdemmede vannmasser er maksimalt 645 millioner m³ vannvolum. Installert effekt er 15 MW.
Operatør er det nasjonale energiselskapet CEL. Årsproduksjonen er inntil 64,2 GWh (0,06 TWh).
Gabriele Salviati
Gabriele Salviati (født 29. mars 1910, død 15. oktober 1987) var en italiensk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Rune Haukum
Rune Haukum (født 31. oktober 1956) er en norsk musiker, tekniker og bassist. Han er kjent som tidligere bassist i Bjølsen Valsemølle. Han forlot bandet etter comebackturneen i 1996. Han har den senere tid spilt for Åge Aleksandersen og mange andre band og var også en av de som hjalp D.D.E. da bandet ble startet. I dag er han fast ansatt som gitar og basslærer ved kulturskolen i Jevnaker Kommune.
Jakub Hlava
Jakub Hlava (født 29. desember 1979 i Jilemnice) er en tsjekkisk tidligere skihopper som representerte Dukla Liberec.
Han konkurrerte internasjonalt i årene 1996-2002. Hans beste sesong i verdenscupen og den tysk-østerrikske hoppuka var 1999/2000, da han ble nummer 56 sammenlagt i verdenscupen og nummer 42 i Hoppuka. Hans beste individuelle plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 18.-plass i storbakken i Harrachov 19. desember 1998 og i Willingen 3. februar 2001. Han ble nummer 38 sammenlagt i kontinentalcupen 1997/98, og fikk samme plassering i Sommer Grand Prix i 2002.
Jakub Hlava er bror av skihopperen Lukáš Hlava.
Dragutin Topić
Dragutin Topić (serbisk: Драгутин Топић; født 12. mars 1971 i Beograd, Serbia, Jugoslavia) er en serbisk friidrettsutøver. Han har verdensrekorden i høydehopp for juniorer med 2.37 meter, som han satt da han vant VM for juniorer i 1990, tre uker før han tok gullmedalje i EM i 1990. I 2001 ble han utestengt for bruk av nandrolon.
20. juni 2009 vant han Europamesterskapet for lag på Fana stadion i Bergen med 2,29 meter.
Khmer Issarak-krigen
Khmer Issarak-krigen (1950–1954) er navnet den uavhengighetskrigen som ble utkjempet av Khmer Issarak og den Forente Issarak-Front mot Frankrike og den franske kolonimakten i Kambodsja. Krigen var en del av den første indokinesiske krig, som også ble utkjempet i Vietnam og Laos. Separatistene mottok direkte militær støtte fra Viet Minh, samt materiell støtte fra Folkerepublikken Kina og Sovjetunionen. Selv om Kambodsja vant sin uavhengighet sammen med resten av Indokina i 1954, fortsatte konflikten i mange år til, først gjennom den kambodsjanske borgerkrigen, deretter krigen mot Pol Pot og den påfølgende vietnamesiske okkupasjonen av landet, og til slutt et væpnet kupp i 1997.
1426 Riviera
1426 Riviera er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 1. april 1937 av Margueritte Laugier ved Observatoire de Nice i Nice.
Turgut Özal
Turgut Özal (født 13. oktober 1927 i Yeşilyurt i provinsen Malatya i Tyrkia, død 17. april 1993 i Ankara) var en tyrkisk liberal politiker. Han var statsminister og den åttende presidenten i Tyrkia.
Bakgrunn
Turgut Özal var elektronikkingeniør og besriftsøkonom av utdannelse. I 1967 ble han sjef for den statlige planleggingsorganisasjon.
Økonom
Etter militærkuppet i mars 1971 arbeidet han for Verdensbanken, men vendte tilbake til Tyrkia i 1973 og innehadde ledende poster innen næringslivet. I perioden 1979-80 var han statssekretær i statsministerens kanselli og samtidig statssekretær i planleggingsorganisasjonen.
Politiker
Som statsminister og fra 1989 som president omformet han den tyrkiske økonomien ved å privatisere mange statlige foretak. Dette bedret forholdene til den vestlige verden, særlig til USA.
Turgut Özal gikk inn for bedre forbindelser med Vest-Europa. Han hadde som mål å få inn Tyrkia som fullverdig medlem av De europeiske fellesskap (EF), og så Tyrkia som en bro mellom øst og vest, mellom de muslimske landene og Europa. Samtidig var han mer eller mindre ansvarlig for hva mange i Tyrkia anså å være en oppblomstring av Islam, som fremover kom til å få innta mer synlig plass i samfunnslivet, ved større åpenhet overfor mer religiøse muslimske kretser i landet. Disse var lenge blitt sett skjevt på av den delvis kemalistiske statseliten.
I 1991 tok han personlig initiativ til Tyrkias medvirkning i koalisjonen mot Irak under Gulfkrigen.
Tor Jonsson
Tor Jonsson (født 14. mai 1916 i Lom i Gudbrandsdalen, død 14. januar 1951) var en norsk forfatter og journalist.
Bakgrunn
Olav Dalgard refuserte to ganger diktsamlinger av Jonsson, men roste og oppmuntret ham til å fortsette. «Vetl-Aukrusten», som Jonsson ble kalt hjemme i Lom, fikk i 1943 antatt Mogning i mørkret, som ble smuglet inn til Dalgard på Grini. Dalgard mente Jonsson sto frem som en ny Rudolf Nilsen - denne gang «en husmannsætling» fra fjellbygdene - som vantrivdes i den verden han kalte «frostlendet», der «Eg ropa. Men ingen svara». Da Dalgard så ham siste gang, var det i Forfatterforeningen, der Jonsson satt på fanget til den unge Astrid Hjertenæs Andersen.
Dikteren
Tor Jonsson ble sterkt preget av oppveksten noe som også fremkommer i diktene hans. Flere av Jonssons dikt tematiserer mørke, ensomhet og død. Han blir ofte beskrevet som en brukslyriker. Mange av diktene hans konsentrerer seg om to hovedlinjer. Den ene handler om spenningen mellom individet og fellesskapet, spesielt bygdesamfunnet, et miljø han kunne oppleve som knugende.
Jonssons forfatterskap omfatter alle sjangre, men det er lyrikk og essays han er mest anerkjent for. Essayene hans går inn i den nynorske tradisjonen etter Garborg og A. O. Vinje.
Halvor Næs
Halvor Næs (født 19. april 1928 i Trysil, død 13. oktober 2022) var en norsk skihopper som ble nummer fire (delt fjerdeplass med Toni Brutscher) i OL 1952 i Oslo. Han ble tildelt Holmenkollmedaljen i 1964. Han representerte idrettsklubben Trysilgutten.
Tor Jonsson
Dikteren
Siste stikk er en enakter som vant førstepremien i en amatørkonkurranse utlyst av Kirke- og undervisningsdepartementet i 1950. Den ble sendt som hørespill året etter, i forbindelse med et større minneprogram om den da nylig avdøde forfatteren.
Halvor Næs
I 1953 vant han FIS-rennet i Bischofshofen, mens han ble nummer fire i rennene i Innsbruck, Oberstdorf og Garmisch-Partenkirchen. Sammenlagt ble han nummer to i hoppuka dette året. Han ble norgesmester i 1957. Han var også med i OL i 1960.
Tor Jonsson
Dikteren
Olav Vesaas mener Ei dagbok for mitt hjarte er den viktigste boken av Jonsson.
Politikk
Olav Vesaas omtaler Jonsson som en skarp observatør av fenomen i samtiden, som han kritiserte med skarpe ord. Han var skeptisk til dyrkingen av det «helnorske». Han var også skeptisk til tiltagende kommersialisme. Jonsson hadde pasifistiske holdninger og et sosialistisk grunnsyn og meldte seg ut av Arbeiderpartiet i protest mot NATO-vedtaket i 1949.
Halvor Næs
I 1964 ble Næs tildelt Holmenkollmedaljen for sine bragder. Halvor Næs var far til skihopperen Bjarne Næs.
Tor Jonsson
Siste år
I 1945 ble han journalist i Dølenes Blad. I 1946 var han redaktør for Hallingdølen gjennom et halvt år. Fra han var åtte år og mesteparten av sitt liv bodde Tor Jonsson sammen med sin mor og hans ugifte søster på ett rom og kjøkken med sovealkove i et lite hus kalt Stusslegstugu. Først etter sin mors død i 1950 flyttet han til Oslo. Der ble han hodestups forelsket i journalisten Ruth Alvesen, men forholdet endte ulykkelig.
I Oslo var Jonsson ofte innom hotellet Bondeheimen. Han traff venner der, og kjente òg Kristine Ullmo, som drev hotellet. Hun var sambygding av ham. Jonsson var dessuten blitt venn med dikterparet Tarjei og Halldis Moren Vesaas. Da hotellet var fullt og Jonsson gjerne ville overnatte en dag i januar 1951, var det kanskje ikke så rart at Tarjei Vesaas ble spurt om Jonsson kunne få den ledige senga på dobbeltrommet hans. Vesaas sa ja til det, men da han om kvelden kom tilbake etter en avtale, var Jonsson borte. En kort melding lå igjen etter ham. Den endte med «farvel». Vesaas undret seg over dette. Neste dag ble undringen til uro, og han møtte folk som sa at Jonsson hadde hatt en tung tid og snakket om å ende livet sitt. Vesaas dro deretter til stedet der Jonsson bodde. Det hørtes ut som han lå og sov, men han åpnet ikke døra. Ved hjelp av naboer fikk Vesaas brutt seg inn til Jonsson. De fikk ham til sykehus. Noen dager senere døde Tor Jonsson.
«Det er ikkje noko anna menneske som har skuld i at det gjekk slik med meg. Siste helsing Tor.» Det skrev han til sin nabo og fetter Andreas Brunes. Trolig hadde Jonsson brukte julehelgen til å gjennomgå alt han hadde skrevet, og brent mye. Tarjei Vesaas skrev til Inge Krokann like etter at «det låg eit tjukt lag med nybrend papiroske i peisen. Det er nok gått med mangt som ikkje burde …»
Kolbein Falkeid
Kolbein Falkeid (født 19. desember 1933 i Haugesund, død 27. juni 2021 ) var en norsk lyriker.
Falkeid nådde et stort publikum, både med egne diktsamlinger og gjennom sitt samarbeid med visegruppa Vamp. Han var en samfunnsengasjert poet som påtalte harde livsvilkår for ressurssvake.
Han var medlem av Forfatterforeningens litterære råd 1978–1984. Fra 1978 var han Forfatterforeningens representant i Norsk språkråd. I 1998 var han årets festspilldikter under Festspillene i Bergen.
Utgivelser
Det finnes gjendiktninger også i flere av hans andre diktsamlinger.
Liste over kirker i Vestfold og Telemark
Liste over kirker i Vestfold Telemark lister kirkebygg i Den norske kirke og andre kristne kirkebygg i Vestfold og Telemark fylke. Kirkene i tidligere Vestfold fylke er i Tunsberg bispedømme, mens kirkene i tidligere Telemark fylke sorterer under Agder og Telemark bispedømme.
«Primaguet»
«Primaguet» er brukt som navn på flere skip.
1427 Ruvuma
1427 Ruvuma er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 16. mai 1937 av Cyril V. Jackson ved Union Observatory i Johannesburg.
Younès Kaboul
Younès Kaboul (født 4. januar 1986 i Saint-Julien-en-Genevois) er en fransk fotballspiller som fra 21. desember 2018 er klubbløs. Fra 2004 til 2007 spilte han for AJ Auxerre, før han sommeren 2007 skrev under kontrakt for Tottenham. Han forlot Londons-klubben til fordel for den engelske klubben Portsmouth FC. Den 30. januar 2010 signerte Kaboul en ny kontrakt med Tottenham med en overgangssum på £ 5 millioner.
Framtidens byer
Framtidens byer var et samarbeid mellom staten og de 13 største byene i Norge om å redusere klimagassutslippene – og gjøre byene bedre å bo i. Byer er nå hjem til halvparten av verdens befolkning. Byene er allerede den desidert største forbrukeren av energi og står for 80 % av alle utslipp av drivhusgasser i verden. I Norge bor opp mot 80 prosent av befolkningen i byer og tettsteder. Hvis byene klarer å redusere sine utslipp, vil det med andre ord utgjøre en stor forskjell.
Programmet Framtidens byer hadde som mål å hjelpe bykommunene til å dele sine gode ideer til klimavennlig byutvikling med hverandre – og til å samarbeide med næringsliv, region og stat. Programmet gikk fra 2008 til 2014. De 13 byene var Oslo, Bærum, Drammen, Sarpsborg, Fredrikstad, Porsgrunn, Skien, Kristiansand, Sandnes, Stavanger, Bergen, Trondheim og Tromsø. Det var FutureBuilt som utviklet forbildeprosjektene i Oslo, Bærum, Asker og Drammen, mens Framtidens bygg hadde ansvaret for forbildeprosjektene i de øvrige byene som var med i Framtidens byer.
Juruena (elv)
Juruena (portugisisk: Rio Juruena) er ei elv i delstaten Mato Grosso i Brasil. Den er 1240 km lang, og ligger i Amazonas' nedbørfelt. Den er en av tilløpselvene til Tapajós, som dannes ved samløpet mellom Juruena og Teles Pires. Anslått nedslagsfelt er 160 000 km².
Elva har utspring i fjellene Chapada dos Parecis på Mato Grosso-platået. På de siste 190 kilometrene før munningen danner den grense mellom delstatene Mato Grosso og Amazonas. Den største sideelva er Arinos.
Juruena er ikke seilbar, på grunn av tallrike fosser og stryk, hvorav de mest kjente er Salto Augusto. I elvas nedbørfelt ligger også Juruena nasjonalpark, som ble opprettet 5. juni 2006, og omfatter et areal på 19 000 km².
Edgardo Toetti
Edgardo Toetti (født 10. juli 1910, død 2. juni 1968) var en italiensk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Toetti vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det italienske laget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter stafett bak USA og Tyskland. De andre på laget var Giuseppe Castelli, Ruggero Maregatti og Gabriele Salviati.
Søstrene Bjørklund
Søstrene Bjørklund var en sanggruppe i Norge i 1950- og 1960-årene.
Gruppen besto av søstrene Astrid, Sigrund, Bjørg og Laila. De var født i Gran på Hadeland, men vokste opp i Nittedal. De debuterte med platen En gammel grime / Hverdagens sang i 1954, etter å ha blitt oppdaget på en amatørkonkurranse på Folkets Hus i Oslo.
«Den glade vandrer» fra 1954 og «Tina og Marina» fra 1962 er kjente slagere fra gruppen, og mye spilt på NRKs ønskekonsert.
Borgestad gård
Borgestad gård er en gammel herregård i Telemark mellom Skien og Porsgrunn. Gården var opprinnelig kirkegods og ble inndratt som krongods etter reformasjonen. I 1638 kom den på private hender, da den ble overtatt av Christen Andersen og ektefellen Anne Gundersdatter. Alle de senere personlige eierne har hatt en form for familierelasjon til de foregående eierne, uten at de alltid selv nedstammer fra dem. Siden 2003 eies gården av en egen stiftelse.
Søstrene Bjørklund
De spilte inn plater for Philips 1954–1962 og for Triola i midten av 1960-årene.
Borgestad gård
Gårdsanlegget
Gården består av et lukket gårdsanlegg med hovedbygning, fløyer og store uthusbygninger, parklignende hageanlegg med en gammel nøtteallé, jordbruk og noe skog. Opprinnelig gikk bygdeveien gjennom gårdsanlegget.
Søstrene Bjørklund
I 2009 ble et samlealbum med deres mest kjente sanger på 78-plater gitt ut på CD med tittelen 78-Samlingen.
Borgestad gård
Gårdsanlegget
Den nåværende hovedbygningen er til dels fra sist på 1600-tallet da den var eid av den opprinnelig tyske general Johan Arnold og hans ektefelle Anne Clausdatter fra Skien (kjent fra bl.a. visen «Stolt Anne» på bygdemål og skrevet av presten Hans Paus). Malte portretter av Anne og Johan Arnold har fulgt gården og henger der fremdeles. I Arnolds tid fikk Borgestad celebert besøk av kong Frederik IV. Værelset som han overnattet i, ble siden beholdt uforandret, visstnok helt til Gunnar Knudsens ombygging av hovedbygningen i 1880-årene.
Basestasjon
De mest utbredte basestasjonene de senere år er stasjoner for formidling av radiosignaler fra GSM-telefoner (2G), og i de senere år også UMTS-telefoner (3G) og siden 2011 også LTE-apparat (4G). Spesielle systemer omfatter basestasjoner for Nødnett (TETRA) eller andre private nett. Basestasjoner betegner anlegg for toveis telekommunikasjon, mens anlegg for enveis kringkasting går under benevnelsen «sender» eller «kringkastingssender». Basestasjoner bygges i stort antall for å gi mobildekning, gjerne flere titusener av sendere per land.
Borgestad gård
Gårdsanlegget
Gården er omtalt og avbildet i flere bøker om norske storgårder.
Basestasjon
EN basestasjon består av et radioskap med hardware for selve telefonitjeneste, en utvendig antenne montert på mast eller bygning, og en bu eller et rom med strømtilførsel og kjøling. Til stasjonen er det koblet sambandslinje (transmisjon) videre inn til det øvrige telenettet, eventuelt kan sambandet være tilknyttet med høykapasitets radiolinje-forbindelse mellom stasjonen og det regionale nettet. Det finnes også stasjoner som bare passivt sender videre signaler til større basestasjoner, slike passive «speil» kalles ''repeatere og brukes gjerne til å forsterke signal inn i tuneller.
Opplink og nedlink
Basestasjoner som sender på en frekvens, og tar imot på en lavere frekvens, kan ikke ha forbindelse direkte med hverandre om de er på samme kanal. Da er det viktig at mobile radioer i den ene basestasjonens dekningsområde ikke får forbindelse med den andre basestasjonen. Dette er en av grunnene til at bakkebaserte radiostasjoner som mobiltelefoner og politiradioer kan gi problemer ved bruk i fly, siden den store høyden gir radioen fri sikt og forbindelse med mange basestasjoner i bakkenettet.
Borgestad gård
Eiere
Den mest berømte eier av gården var statsminister Gunnar Knudsen (død 1928), som fikk foretatt en omfattende modernisering med ombygging innvendig og utvendig. Han ble eier gjennom sin ektefelle Sofie født Cappelen (død 1915). Hennes far Erik Johan Cappelen (død 1881) og farfar Realf von Cappelen (død 1853) eide gården. Erik Johan var gift med Maren D.H. Blehr fra Kjellestad, Stathelle, barnebarn til Bent Blehr, og flere malte portretter fra deres slekt henger på Borgestad gård.
Basestasjon
Opplink og nedlink
Ved skogbrannvaktflyging benytter flyene brannvesenets basestasjoner, men på grunn av stor høyde kan de ta imot sending fra to basestasjoner med "gjennomsnakkfunksjon" som gjør det vanskelig eller umulig å tyde meldingen fra egen brannvakt så lenge gjennomsnakket gir bærebølge fra den andre basestasjonen.
Borgestad gård
Eiere
Eidsvollsmannen Didrich (von) Cappelen i Skien kjøpte gården av Jacob Aall (død 1826) (onkel til eidsvollsmannen med samme navn), men overdro den snart etter til halvbroren Realf. Jacob Aall var gift med Realfs mor, Christiane Elisabeth Boyesen (Ording) (død 1833), i hennes 2. ekteskap. Hun var gift 1. gang med Diderich von Cappelen (død 1794), Skien, og den mindreårige sønnen Realf flyttet med henne til gården. Originale, håndmalte silhuetter av Realfs foreldre og halvsøsken, henger fortsatt på gården. Etter at Realf hadde kjøpt gården, ble moren og stefaren boende der til sin død. Den noe naive dagboken til Maren Fransisca Paus som ung pike, er fra den tiden da hun bodde på gården hos sin tante Christiane.
Basestasjon
Opplink og nedlink
Basestasjonene sender vanligvis på en litt høyere frekvens enn de mobile apparatene. På maritim VHF er frekvensseparasjonen på duplex-kanaler 2,4 MHz. På helseradionettet og politiradioen er det 8 MHz. Radioamatørene har så smalt bånd at de to frekvensene på slike basestasjoner (som betegnes repeatere) bare ligger 600 kHz fra hverandre. Sålenge et mobilt apparat har forbindelse og radiodekning fra basestasjonen, vil mobilapparatet ved gjennomsnakk/aksjonssamband/repeaterfunksjon kunne ha forbindelse med alle andre apparater innenfor basestasjonens dekningsområde.
Borgestad gård
Eiere
Jacob Aall var gift 1. gang med Edel Margrethe Løvenskiold (død 1795). Borgestad gård var tidligere eid av hennes far, kanselliråd Bartholomæus Herman Løvenskiold, som var forfatter av boken «Beskrivelse over Bradsbierg Amt og Scheen Bye med sine Forstæder», Christiania 1784. Hans mor var Margareta Deichman gift med kanselliråd Herman Løvenskiold (1701–1759) som eide Borgestad. De hadde hennes mor Else født Rosenmeyer, boende på gården da hun ble enke etter biskop Bartholomæus Deichman i Christiania. Etter henne kalles en stue på gården for "Bispinnens", og der er det fortsatt malte veggtapeter fra 1700-tallet.
Gården eies fra 2003 av en stiftelse opprettet av Erik Robert Knudsen Borgestad og hans sønner Gunnar, Petter og Morten som frasa seg odelsretten. Erik, Gunnar og Petter bor på Borgestad gård. Petter Borgestad er nå styreleder, daglig leder og driver gården. .
Basestasjon
Opplink og nedlink
Hjelpekorps og radioamatører kan sette ut basestasjoner ved behov for å gi forbindelse mellom radiostasjoner for eksempel ved en ulykke, og kaller den ofte for repeater. Ved ulykker i områder med radioskygge, slik at mobiltelefoner, helseradionett og politiradio ikke virker, kan slike raskt utplasserbare repeatere på en fjelltopp i nærheten gi kommunikasjon ned i daler og søkk som ellers er uten forbindelse. I det nye digitale Nødnettet vil alle mobilapparatene kunne virke som slik repeater for andre mobilapparater i nærheten, som ellers er uten dekning, uten at brukeren er oppmerksom på det.
Dersom det mobile apparatet kan sende og ta imot samtidig (duplex) er det unødvendig med en taleknapp, PTT (push to talk) og samtalen kan gjennomføres som en vanlig telefonsamtale.
Borgestad gård
Annen verdenskrig
Under den 2. verdenskrig bodde Arne Qvenild på gården og ledet derfra anonymt motstandsarbeidet i Telemark mot nazistene. Qvenild var gift med Hilda født Tostrup Knudsen (død 1995), datter til skipsreder, ingeniør Erik Cappelen Knudsen (død 1954) som hadde arvet gården etter faren, Gunnar Knudsen.
Basestasjon
Opplink og nedlink
I GSMnettet kalles en liten gruppe basestasjoners dekningsområde en celle. Oppkall til en mobiltelefon sendes over alle basestasjonene innen cellen som er registrert i mobiltelefonens hjemmesentral som oppholdssted i øyeblikket for den aktuelle mobiltelefonen. Mister mobiltelefonen forbindelse med basestasjonene i cellen og får forbindelse med en annen celle, sendes beskjed til hjemmesentralen om ny celle som oppholdssted. Dette er årsaken til at mobiltelefon kalles cellphone på engelsk og cellulare på italiensk.
Borgestad gård
Annen verdenskrig
Erik C. Knudsen var gift med Anne-Margrethe («Mosse») født Prytz (død 1960), datter til Torolf Prytz, Christiania. Erik og Mosse Knudsen hadde under verdenskrigen boende bl.a. datteren Gudrun Cappelen før hun og ektefellen i 1942 flyktet til Sverige. Andre som bodde på gården i lengre og kortere perioder var Gudrun Cappelens tre barn, Sofie Bjørn-Hansen med to barn og en lang rekke slektninger, venner og bekjente som trengte gårdsmat og rekreasjon, slik at det kunne være opp til 25-30 personer til middagene.
Basestasjon
Opplink og nedlink
Alle GSM-mobiler har en unik ID i form av et SIM-kort med eget SIM-nummer som knytter abonnenten til nettet og eget abonnement.
I det nye nødnettet med TETRA-standard er det enkelte basestasjoner med spesielle kanaler som også betjener TETRA-terminaler i fly og helikoptre. For denne bruken er det også øket mulig avstand mellom radioapparat og basestasjon, noe som er begrenset for bakkenettet.
Hans Povelsson Paus
Hans Povelsson Paus (født 1656 i Hjartdal, død 18. mars 1715 i Kviteseid) var en norsk prest og bygdemålsdikter. Han var sogneprest i Kviteseid fra 1700 til sin død, men fikk allerede i 1683 ekspektansebrev på embedet og var som kapellan under forgjengeren og svigerfaren Amund Morland i flere år «den virkelige sogneprest» som stod for nær sagt alle kirkelige handlinger og forretninger. Paus var godt likt i bygda, og lærte seg dialekten der. Han huskes særlig for å ha diktet visen Stolt Anne (ca. 1700) på kviteseiddialekt; visen beskrev bøndenes kjærlighet til Anne Clausdatter på Borgestad gård i Skien, som var hans slektning. Den ble en populær folkevise i Telemark og var første gang telemål ble brukt i skrift; Anne gav ham i «bragelønn» for diktet øya Bukkøy. 12 vers av visen er med i Magnus Brostrup Landstads Norske Folkeviser (1853). Slektningen Henrik Ibsen parafraserte senere visen i Fru Inger til Østeraad. Typisk for datidens embetsmenn kombinerte han embetsførselen med en utstrakt forretningsdrift, særlig trelasthandel i samarbeid med svigerfaren Morland. Han kjøpte flere gårder i Kviteseid og var involvert i flere rettssaker om eiendomsmessige forhold.
Bakgrunn og oppvekst
Hans Povelsson Paus ble født i Hjartdal i 1656. Han tilhørte slekten Paus og var sønn av sogneprest i Hjartdal Povel Pedersson Paus (1625–1682) og Ingrid Corneliusdatter Trinepol (1632–1694); han ble døpt 31. juli 1656 av prosten Sakarias Jonsson Skancke, som da var innom Hjartdal på hjemreisen fra hyllingen av kronprins Christian i Christiania. Hans farfar var sogneprest i Kviteseid og prost i Øvre Telemark Peder Povelsson Paus (1590–1653), mens moren tilhørte en slektskrets som dominerte trelasthandelen i Skien på 1600-tallet. Morfaren Cornelius Jansen Trinepol (1611–1678) var trelasthandler, sagbrukseier og rådmann i Skien. Mormoren Anne Iversdatter (1605–1642) var datter av rådmann i Skien Iver Christensen og Margrethe von Ansbach, datter til Jørgen von Ansbach.
Hans Paus' far Povel Paus gikk for å være svært lærd og underviste selv sine barn i bl.a. latin. Hans Paus gikk senere på latinskolen i Christiania. Fra 1674 studerte han teologi ved Københavns Universitet.
Sogneprest i Kviteseid
Etter avsluttede studier ble han i 1683 kapellan hos sogneprest Amund Hansson Morland i Kviteseid og fikk 28. august 1683 ekspektansebrev på embedet som sogneprest; han ble først ordinert året etter 8. august 1684 i Vanse kirke, hvor biskop Jacob Jensen Jersin da antagelig var på visitas. I anbefalingen av Paus til kongen skrev biskop Jersin at «hr. Paus både er født og kommet av hederlige, gudfrygtige presteforeldre i øvre Telemark og fra sin ungdom gudelig og vel opptuktet i all skikkelighet og gudsfrykt samt også boklige kunsters kunnskap, inntil han kom til akademiet i København; han har også sine berømmelige testimonia både om sin lærdom og sitt levnets gudfrygtige og sømmelige forhold fra de høylærde professorer; dertil også et godt rykte blant alle, som fra hans ungdom har kjent ham». I sin egen søknad, skrevet på Kviteseid prestegård 30. mars 1683, omtalte Hans Paus seg som en «fattig studiosus» som «i allerdypeste ydmykhet nedfaller for min allernådigste arveherre og konge med allerunderdanigste bønn» om at «deres kongelige majestet av høykongelig nåde for Guds skyld vil behage og samtykke» til at han kan etterfølge sognepresten «om jeg den hederlige manns liv overlever».
Hans Paus ble gift 12. september 1696 på Lagmannsgården ved Skien med Amund Morlands datter Susanne Morland (1670–1747); Susannes mor Åse Christensdatter var datter av sagbrukseier og godseier Christen Andersen og Anne Gundersdatter, som eide Borgestad gård. Susanne var også etterkommer av Jørgen von Ansbach og var kusine til Anne Clausdatter. Åse Christensdatter fikk i farsarv utlagt over 20 huder gods.
Hans Paus har blitt beskrevet som en meget energisk og respektert mann som var godt likt i Kviteseid. Allerede de første årene som kapellan overtok han i realiteten nesten alle sogneprestens oppgaver og han omtales av Andreas Blom som «den virkelige sogneprest» som stod for nær sagt alle kirkelige handlinger og forretninger, og som alltid forekom i rettsprokollene i stedet for sognepresten. Svigerfaren Morland «avstod» i løpet av sin embetstid større deler av prestegjeldet, dvs. inntektene fra det, til svigersønnen; Morland etterfulgte i 1697/1698 sin bror som prost i Øvre Telemark prosti, men overlot i realiteten også de tilhørende oppgavene til svigersønnen. Hans Paus etterfulgte formelt svigerfaren som sogneprest i Kviteseid ved dennes død i 1700 og satt i embedet til sin egen død i 1715. Morland hadde i sin tid vært kapellan hos og deretter etterfulgt Hans' farfar i embedet, som dermed var i familien i perioden 1633–1715; Morland var dessuten gift i sitt første ekteskap med Hans Paus' farmor, enkeprostinnen Johanne Madsdatter.
Typisk for embetsmenn på 1600-tallet kombinerte Paus embetsførselen med privat forretningsvirksomhet. I samarbeid med svigerfaren Morland drev han en betydelig trelasthandel med utgangspunkt i prestegårdens skoger, særlig fra 1690-årene. I løpet av sitt liv ble Hans Paus eier av et relativt stort privat jordegods i Kviteseid ved siden av prestegården Kviteseid gård som han etterhvert også disponerte, tilsynelatende allerede som kapellan. Han kjøpte gården Groven i Brunkeberg i 1685. I 1691 kjøpte han også Nes med to underliggende plasser i nærheten av prestegården. Mot slutten av livet kjøpte han Nordre Midtsund (Nordigard Midtsund), beliggende mellom hans to andre gårder. Nordigard Midtsund ble i familiens eie i lang tid og var sorenskrivergård og dermed det administrative setet for Øvre Telemark under både sønnens og sønnesønnens tid som sorenskriver. Han fikk Bukkøy i gave av Anne Clausdatter, og øya ble lagt under gården hans Nes, som den fulgte i lengre tid, frem til Christopher Blom solgte den til Cappelen på Ulefoss på slutten av 1800-tallet. Hans Paus var fra 1680-årene involvert i en rekke rettssaker om eiendomsmessige forhold. Ved skiftet ble jordegodset verdsatt til nærmere 400 riksdaler, men også løsøret og innboet var stort og verdifullt, og ble verdsatt til nærmere 700 riksdaler. Boet omfattet også et større kontantbeløp eller fordringer.
Hans og Susanne hadde tre sønner: Peder Paus (1691–1759), som var sorenskriver i Øvre Telemark 1723–1751 etter onkelen Cornelius Paus, Christen Paus (1693–1746), som var kjøpmann i Risør, senere gårdbruker på Groven i Brunkeberg og lensmann i Kviteseid 1721–1746, og Amandus Paus (1695–1761), som kjøpte storgården Flom i Flåbygd i 1727. Christen dro til sjøs før han ble kjøpmann i Risør; han var gift med en datter av sogneprest Hans Høllen og måtte flytte fra Risør etter at svigermorens bakerovn i 1716 forårsaket en bybrann i Risør og ledet til stor uvilje mot familien Høllen. Amandus var gift med Karen Aanonsdatter Falck, en datter av en av Arendals ledende kjøpmenn og skipsredere Aanon Aanonsen og datterdatter av trelasthandler i Risør Abraham Falck.
Da presteenken Susanne Paus på høsttinget i Kviteseid i 1732 fikk innvilget skattefrihet for enkesetet ble det bevitnet at «Susanne sal. Pausis var fattig, trænger noksom til Skattefrihed». J.L. Qvisling kommenterte på sin nøkterne måte: «Det synes være en merkelig bevidnelse; det maa vel nærmest have været fattig i samme omfang som hendes mand i sin tid havde været en 'fattig studiosus'; men madame sal. Pausis var jo saa heldig, at lensmanden var hendes ene søn, og hvad der var endnu bedre: [soren]skriveren var hendes anden søn. Da kunde de vel paa denne maade skaffe sin gamle mor en lettelse, som, om den ikke just var nødvendig, iallefald var kjærkommen». Han skrev videre at «med hende havde det ingen nød; hun var i en meget god økonomisk stilling».
Stolt Anne
Hans Paus er særlig husket for visen Stolt Anne, som han skrev om ektefellens kusine (og sin egen firmenning) Anne Clausdatter på Borgestad gård. Diktet ble en populær folkevise i Telemark og var første gang telemål ble brukt i skrift; Anne gav ham i «bragelønn» for diktet øya Bukkøy på 400 mål i Kviteseidvannet, like utenfor prestegården og kirken. 12 vers av visen er med i Magnus Brostrup Landstads Norske Folkeviser (1853). Slektningen Henrik Ibsen parafraserte senere visen i Fru Inger til Østeraad.
Artvin (provins)
Artvin er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 7 493 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Artvin.
Lensmannsmordene på Vågård
Lensmannsmordene på Vågård var en hendelse der to lensmenn ble myrdet på et tjenesteoppdrag. Hendelsen utspant seg i den lille grenda Vågård, et lite stykke nord av Hønefoss, den 22. august i 1926. Lensmannsmordene og Nittedalsmordet i 1920 er i ettertid blitt stående som to av de største kriminalsakene i Norge før andre verdenskrig.
Artvin (provins)
Provinsen ligger øst i Tyrkia og grenser til provinsene Ardahan i øst, Erzurum i sør og til Rize i vest og i nordvest grenser den til Svartehavet og nordøst til Georgia.
Lensmannsmordene på Vågård
Hendelsesforløpet
Opptakten var en forbryterjakt på to ukjente skapsprengere, som fra april og utover til siste halvdel av august i 1926 hadde begått en rekke grove tyverier og skapsprengerier rundt om på Ringerike, og før den tid også andre steder på Østlandet. Om kvelden 21. august hadde de to forbryterne brutt seg inn hos landhandler Vegger Strømmen ved Søndre Røste i Ådal, der de hadde forsøkt å sprenge et pengeskap, men mislyktes i det og stjal med seg sjokolade, dynamitt og to morakniver i stedet. De skal har rømt fra stedet via Ådalselva i en stjålet robåt og senere på kvelden ha tatt seg opp fra elva og til ei hytte ved Heensbrenna i Vågårdsåsen.
Politiet ble kontaktet og lensmann John Solumsmoen fra Haug tok opp jakten på forbryterne, sammen med politibetjent Grylling, men de måte gi seg i 3-tiden om natten, etter å ha fulgt etter tyvene opp mot Vågårdsåsen. Da jakten skulle fortsette i bedre lys litt senere på morgenen måtte Grylling melde forfall, siden kona hans var gravid og skulle føde, så lensmann Oluf Aalde i Norderhov kom med i hans sted.
Artvin (provins)
Distrikter
Provinsen Artvin består av åtte distrikter:
Lensmannsmordene på Vågård
Hendelsesforløpet
Solumsmoen og Aalde, som begge var ubevæpnet og kun bar politikølle, kom over forbryterne i 19-tiden om søndagskvelden. Det endte med et basketak og begge lensmennene mistet livet. Da lensmennene ikke var kommet tilbake i løpet av dagen ble det sendt ut letemannskaper i 16-tiden neste dag. Klokken 17.25 gikk det ut melding om at de var funnet i skogen, like bortenfor gården Vågård i Haug sogn. Solumsmoen var skutt i hjertet og påført to knivstikk i halsen, samt fått strupen skåret over. Han var død. Aalde var skutt to ganger gjennom høyre lunge og i pannen, men han var fortsatt i live da letemannskapene fant dem. Lege ble tilkalt, men livet sto ikke til å redde. Lensmann Aalde mistet bevisstheten i 22-tiden og døde klokken 04.50 på morgenen tirsdag 24. august. Aalde rakk imidlertid å forklare hva som hadde skjedd og å gi en beskrivelse av de to karene før han døde, men han kunne ikke gjøre rede for hva som hadde hendt med Solumsmoen. Saken var på alle avisforsider rundt om i landet, og skal ha figurert på VGs forside i ti dager i strekk. I begravelsen etter Aalde og Solumsmoen i Hønefoss kirke møtte det fram 2 000 mennesker, inkludert daværende finansminister Fredrik Ludvig Konow og justisminister Knud Øyen.
Først fire dager senere fikk politiet kjennskap til hvem den ene av de to forbryterne var, nemlig svensken Anton Emanuel Oscar Svensson (født 31. desember 1891 i Kyrkefalla i Skaraborgs län, nå Västra Götalands län, død 23. oktober 1926 ved Skolleborg), alias «Harald Fredrik Ekløv», alias «August Wilhelm Johansson» og kalt «Östa-Linas Pojk». Han ble, for første gang i norsk rettshistorie, identifisert som hovedmannen ved hjelp av fingeravtrykk. Først etter fjorten dager klarer de også å identifisere sistemann, og den 7. september slår etterforskerne fast at det er den nitten år gamle nordmannen Henning Sigurd Madsen (født 22. september 1907 i Hokksund, Buskerud). Det sto i avisen at foreldrene hans under avhøret hadde vært usedvanlig vrange og vriene.
Parallelt med etterforskningen ble det satt i gang en storstilt leteaksjon etter morderne, som foregikk over store deler av Østlandet. De ble funnet i Skodsborg i Aremark, to måneder senere. Forut for det hadde morderne klart å ta seg uoppdaget til Sverige, der Svensson hadde en kjæreste (Gina Olsen, som han visstnok hadde barn med). Mellom 200 og 300 mann deltok i jakten på morderne, sammen med politihunder. Under jakten flyktet Anton Svensson mot Skolleborg. Der ble han omringet, men han rakk å ta livet sitt før de tok ham. Han skøyt seg selv i pannen. Madsen ga opp med det samme og var alt ført i varetekt. Han ga opp uten motstand og ble siden dømt til livsvarig fengsel for mordene og 28 andre forbrytelser forut for drapene. Madsen slapp imidlertid ut igjen mot slutten av 1930-tallet, men kom i fengsel på nytt for nye straffbare forhold og satt fengslet til 1946. Da ble han rehabilitert. Han stiftet senere familie og fikk to barn. Familien bosatte seg i Hokksund, og der døde han den 7. juni 1986, under navnet Henning Sigurd Andersen.
Thomas Lund
Lund slo gjennom som målfarlig spiss på 1.divisjonslaget Åsane i relativt moden alder. Som en av ligaens målmaskiner på et heller middelmådig lag ble han fort linket til Brann. Etterhvert fikk Branns sportslige ledelse øynene opp for hans kvaliteter, og i 2002 signerte han kontrakt med eliteserieklubben 31 år gammel. Hans debut i eliteserien ble imidlertid ingen hyggelig affære; den endte med 1-6 tap for Rosenborg.
Før karrieren i Brann hadde Lund kombinert spill for Åsane med jobben som frisør. Hans yrkesutdannelse ble stadig referert til i mediaomtalen av hans sportslige prestasjoner.
Som 33-åring fikk Lund ikke forlenget sin Brann-kontrakt da den gikk ut i 2004. Han gikk da tilbake til frisøryrket.
Río Lempa
Río Lempa er ei elv som renner fra sørøstre Mexico og gjennom hele den nordlige grensetrakten av El Salvador, fra nordvest utløpet i Stillehavet i sørøst. Dette er landets hovedvassdrag, og er utbygd med vannkraft av statsselskapet CEL, med fire kraftverk som hver for seg demmer opp større reservoarer: Guajoyo-demningen (26,3 km²), Cerrón Grande-demningen (135 km²), 5. november-demningen (16 km²), og videre som grenseelv mot Honduras med 15. september-demningen (36,5 km²).
Målbevegelsen
Målbevegelsen er i Norge en bevegelse som arbeider for å oppnå full aktelse og rettigheter for nynorsken, hovedsakelig organisasjonene Noregs mållag og Norsk Målungdom. Også i andre land er det, og har det vært, målbevegelser som kjemper for reising av undertrykte nasjonal- og folkemål.
Tottanfjella
Tottanfjella er et fjellparti som utgjør den sørvestre delen av Heimefrontfjella i Dronning Maud Land. Fjellpartiet har en utstrekning på 37 kilometer og ble observert og fotografert fra fly i januar 1952 under Maudheimekspedisjonen.
Tottanfjella er navngitt etter forsyningsskipet «Tottan» som ble benyttet under etableringen og etterforsyningen av Royal Societys base, Halley Research Station, på Brunt isbrem under IGY 1955-58. I løpet av sesongen 1957-58 ble «Tottan» også benyttet til å losse forsyninger ved Norway Station.
Liten flatdøgnflue
Liten flatdøgnflue (Nixe joernensis) er en døgnflue som tilhører familiegruppen flatdøgnfluer.
Voksne (imago)
Kroppen er bare 5-8 millimeter lang og mindre enn de norske artene i slekten Heptagenia. Vingene er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Lengst bak på bakkroppen er det to haletråder (cerci).
Nymfer/larver
Nymfene er mellom 6-8 millimeter lange og har en flat kroppsform med tre haletråder. De har utvendige gjeller på bakkroppen og Beina og særlig lårene (coxa) er store og kraftige.
Levevis
Liten flatdøgnflue finnes i ferskvann i elver med sterk strøm.
Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen.
Liten flatdøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
De voksne flyr fra juni til juli. De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.
Systematisk inndeling
Nomenklaturen følger Puthz, unntatt for slekten Nixe som følger Flowers.
Jakov Pavlov
Jakov Fedotovitsj Pavlov (russisk Яков Федотович Павлов; født 4. oktober 1917, død 29. september 1981) var en sovjetisk soldat og Helt av Sovjetunionen for sin heroiske innsats under slaget om Stalingrad under andre verdenskrig.
1428 Mombasa
1428 Mombasa er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 5. juli 1937 av Cyril V. Jackson ved Union Observatory i Johannesburg.
Bekkelaget (andre betydninger)
Bekkelaget kan vise til:
Hoseidvatnet
Innsjøen reguleres sammen med Toke. og står i direkte forbindelse med øvre Toke ved Prestestranda. Den er en av kommunens drikkevannskilder, og kun strengt påkrevet motorisert ferdsel tillates.
Saint John (Jersey)
Saint John (jèrriais: St Jean) er et av tolv parishes (distrikter) på Jersey og er lokalisert nord på øya. Folketellingen i 2011 viste en folkemengde på 2,911. Saint John er oppkalt etter Johannes Døperen.
Rasmus Olai Steinsvik
Rasmus Olai Steinsvik (født 22. september 1863 i Dalsfjord, død 22. juni 1913 i Kristiania) var en norsk journalist, forfatter, nynorskforkjemper og redaktør. Han begynte tidlig sitt arbeid med frihet for alle, nasjonal selvstendighet og norsk målreising.