cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Økologi
Populasjonsøkologi
En populasjon er en gruppe individer av samme art som får avkom sammen, og som holder til innenfor et begrenset område, definert av naturlige eller menneskeskapte grenser. Økologer studerer populasjonsutvikling blant annet for å lage planer for å beskytte truede arter, kontrollere skadedyrbestander og for å tilrettelegge for bærekrafttig forvaltning av fiske- og dyrebestander.
Faktorer som regulerer bestandsstørrelser
Populasjonsstørrelsen vokser ved fødsler og immigrasjon (nye individer flytter inn), mens den reduseres ved død og emigrasjon (individer forlater populasjonen). Dessuten kan alderssammensetningen bestemme hvor raskt populasjoner vokser eller minker. En deler vanligvis en populasjon inn i individer som er for unge til å få avkom, de som er i fruktbar alder og de som er for gamle. En populasjon hvor de fruktbare individene er i flertall vil sannsynligvis komme til å vokse, mens et flertall av gamle individer betyr reduksjon.
Mange forskjellige faktorer (vekstfaktorer) bestemmer bestandsstørrelser. Innenfor økologi er spesielt Liebigs minimumslov viktig. Den sier at for mye eller for lite av én faktor kan begrense eller hindre veksten til en populasjon. Det gjelder selv om alle andre faktorer er ved, eller nært, det optimale nivået. På landjorden er det ofte nedbør som er den begrensende faktoren. For mye av noe er heller ikke bra, for mye vann kan for eksempel drepe planter. På samme måte kan for høy eller lav temperatur være dødelig for både insekter, dyr og planter. Enda en begrensende faktor er populasjonstetthet, altså antall individer innenfor et bestemt areal eller volum. Parasitter og sykdommer kan spre seg lettere om tettheten av individer blir stor, dermed vil det begrense bestandsstørrelsen. Motsatt kan høy tetthet gjøre det lettere for organismer å formere seg, og dermed gi mulighet for populasjonsvekst.
Populasjonsvekst og strategier
Reproduksjonsmønstre kan være høyst forskjellig blant arter. Mange arter får mange og ofte små avkom, som de gir liten eller ingen oppmerksomhet eller beskyttelse. Eksempler er alger, bakterier og insekter. Slike arter kommer gjerne i fruktbar alder tidlig, og en stor andel av de nye individene dør. Mange vokser likevel opp, og får i likhet med sine foreldre, en stor mengde yngel. Motsatt er det organismer som får avkom sent i livet og har et langt liv. Typisk har pattedyr denne strategien for reproduksjon, der moren er drektig lenge og ungene er store ved fødselen. Etter at ungen er født, vokser den langsomt og får mye hjelp og beskyttelse av én eller begge foreldre. Eksempler på slike dyr er elefanter, hval og mennesker. En ulempe for denne typen dyr med lang tid mellom hver generasjon og få avkom, er at de er sårbare for utryddelse. De fleste organismer har utviklet seg slik at de ligger et sted mellom disse to ytterpunktene.
På liten skala er individer innenfor en populasjon vanligvis distribuert tilfeldig, jevnt eller sammenklumpet. Årsaken til slike mønstre kan være sosial samhandling, de fysiske omgivelsene eller en kombinasjon av begge. Sosiale organismer holder gjerne til mange på et sted, mens de som foretrekker et revir er mer jevnt spredd. Om resursene er konsentrert vil det typisk også være flere av samme organismen i dette området. Eksempelvis opptrer aggressive broddløse bier i jevnt distribuerte kolonier, mens kolonier av mindre aggressive arter er tilfeldig fordelt. Sammenklumpede forekomster er typisk for fugler, både når de overvintrer og hekker.
På en større skala lever individer i en populasjon nært sine artsfrender. For eksempel er bestander av både trekkfugler og standfugler konsentrert på noen få steder i en region og med stor tetthet.
Samfunnsøkologi – samfunn og økosystemer
I samfunnsøkologien er en opptatt av å studere organisering og funksjoner i biologiske samfunn. Med biologiske samfunn mener vi grupper av populasjoner av samme art, og som samspiller og holder til i et habitat (leveområde). Antall samspillende arter og kompleksiteten i deres forhold er kjent som biologisk mangfold. Strukturer oppstår i lokalsamfunn når arter samhandler, der næringskjeder, næringsvever og andre nettverk blir opprettet. Forholdene endres over lang tid (evolusjon) når arter gjensidig tilpasser seg hverandre ved koevolusjon (gjensidig evolusjonær påvirkning).
Et økosystem består av alle levende organismer som finnes på et sted. Miljøet som disse organismene er omgitt av regnes også som en del av økosystemet. Et økosystem kan være meget lite, stort som en skog eller en myr, eller omfatte hele biosfæren.
Et økosamfunn består av samvirkende arter innenfor et avgrenset område. Det uttrykkes også slik at et økosamfunn er de levende delene av økosystemet. Forskjellige deler av økosystemet er koblet sammen gjennom flyt av næringsstoffer og energi. Et samfunn kan være planter og dyr langs en fjellside, eller virvelløse dyr og alger i strandsonen. Innenfor samfunnsøkologien fokuserer en på grupper av arter som lever i samme miljø, ofte omtalt som livsformer. Fagfeltet dreier seg videre om hvordan miljøet påvirker strukturer i samfunnene, for eksempel utbredelse og artsmangfold.
Komponentene og nivåene i økosystemer
Økosystemer studeres ofte fra et funksjonelt synspunkt, det vil si at en i store trekk beskriver artssammensetningen gruppert etter trofiske nivåer (nivåer i næringskjeden), bestemmer biomassen i hvert nivå, energistrøm og stoffkretsløp. Funksjonelle roller i økosamfunnet, for eksempel produsent (planter), konsument (dyr), nedbrytere (bakterier og sopp) har også stor interesse. En vanlig misforståelse er at alle arter i naturen er avgjørende for økosystemers funksjon. I realiteten kan arter substituere (erstatte) hverandre i både tid og sted. Et samfunn kan derfor i mange tilfeller fungere like godt om noen arter forsvinner, dersom andre overtar samme rolle.
Habitat og biotop
Et habitat til en art beskriver miljøet der den vanligvis finnes. Habitatet tilfredsstiller de vilkår arten setter til omgivelsene, med hensyn til fysiske, kjemiske og biologiske forhold. Størrelsen og avgrensningen av habitatet er forskjellig for hver art, det kan være en granskog, en næringsfattig myr eller høyfjell. Et habitat kan også være et lite område med avføring fra en planteeter eller en død bit av en frukt, som er habitater for henholdsvis møkkmoser og muggsopp.
Biotop er et sted der et spesielt samfunn av arter finnes. Ordet brukes synonymt med lokalitetstype, som har karakteristiske plante- og dyresamfunn. Eksempler er bjørkeskog, furuskog, tundra, kornåker, gjødselhaug og høyfjell.
Nisje
Arter har forskjellige funksjoner eller roller i økosystemet. Denne rollen kalles for nisje, og omfatter alt det arten er avhengig av for overlevelse og reproduksjon. Det gjelder blant annet det den spiser og hvem den blir spist av, hvor mye sollys og vann den må ha, hvor mye plass den trenger, temperaturkrav og hvordan den ellers er tilpasset. To arter som holder til i samme biotop kan ikke ha samme økologiske nisje, i så fall vil de utkonkurrere hverandre. Om to arter som har økologiske nisjer med stort overlapp vil de typisk, på grunn av konkurranse, utvikle seg slik at nisjene etterhvert får mer ulike trekk. For eksempel kan to arter som begge foretrekker samme type byttedyr, etterhvert utvikle seg slik at den ene arten velger noe større byttedyr og den andre noe mindre. En nisje kan sies å bestå av flere miljøfaktorer, som gjør det mulig for en art å overleve og reprodusere seg.
Nisjekonstruksjon
Nisjekonstruksjon er en prosess der organismer endrer miljøtilstanden, slik at de forandrer forholdene som de selv og andre organismer lever under. Ved å gjøre dette endres også forholdene for naturlig seleksjon i miljøet, dermed påvirkes evolusjonen.
Et eksempel er bevere som bygger dammer som danner innsjøer og endrer økosystemet langs en elvebredd. Dette påvirker næringskjeden og dynamikken for nedbrytingsprosesser, og endrer vann- og materialstrømmen nedenfor dammen. I siste instans påvirker endringene plante- og dyresamfunn, samt mangfoldet i vassdraget.
Generalister og spesialister
Arters nisje brukes til å klassifisere arter som enten generalist- eller spesialistarter. Generalister har brede nisjer og kan leve på mange ulike steder, spise mye forskjellig og tåle varierte miljøforhold. Eksempler på generalister er fluer, kakerlakker, mus, rotter og mennesker. Spesialistene derimot, har smale nisjer og kan kanskje bare leve i en type habitat. De har gjerne strenge krav til føde, tåler bare en klimatype og har ellers spesifikke krav til sitt miljø.
Spesialister er spesielt utsatt for utryddelse om miljøforholdene endres. Et eksempel er den kinesiske pandaen, som er svært utsatt. Årsaker er at den har mistet mye av sitt habitat, den føder få unger gjennom livet og har en diett basert på bambusskudd.
Påvirkning mellom arter
Når populasjoner av arter har interaksjon over lang tid, hender det ofte at genvariasjonen til den ene arten påvirker den andre artens utvikling og dens gener. Slik kan begge artene bli mer konkurransedyktige eller motsatt, at konkurransen blir mindre eller forsvinner. Dette kalles koevolusjon.
Predasjon (+ / −)
Predasjon betyr at en art (predator eller jeger) spiser en annen art (bytte). Forskjellige strategier innenfor predasjon benyttes. Rovdyr som spiser mobile byttedyr kan enten jakte eller overraske dyrene de spiser. For eksempel jakter ulv i flokk etter byttet, mens mange rovfugler kan se smågnagere på langt hold før de angriper overraskende. Kamuflasje er også en strategi som blant annet fjellreven benytter. Byttedyr på sin side har utviklet strategier for å unnslippe, blant annet ved å løpe, svømme eller fly fort vekk, ved at de har gode sanser som syn, hørsel eller luktesans. Andre strategier er solid kapsling (skilpadde), skarpe pigger (piggsvin og rosetrær), kamuflasje (mange fuglearter), stygg smak, stygg lukt (stinkdyr) eller de kan forhindre angriperens sikt (blekksprut).
Herbivori (+ / −)
Herbivori vil si at et dyr spiser planter (planteeter). Eksempler på herbivorer er harer, sniler og sommerfugler, og større dyr som hester, kuer og elefanter. Blant dinosaurene var mange arter herbivorer.
Parasittisme (+ / −)
Parasittisme vil si at en art (parasitt) har spesialisert seg på å få næring fra en annen (vert). Vanligvis er parasitten mye mindre enn verten, og den kan derfor leve utenpå eller inne i vertsdyret. Parasitten får på denne måten nytte av verten, som blir svekket og kanskje dør etter en tid. Noen parasitter kan leve på mange vertsdyr, for eksempel flått, mens andre som bendelorm, lever hele sitt voksne liv i kun ett vertsdyr.
Mutualisme (+ / +)
Mutualisme er når to arter har gjensidig nytte av hverandre. Nytten er ikke et samarbeid, men en interaksjon uten intensjon og som begge har nytte av. Eksempler er bier og andre insekter som pollinerer (befrukter) planter, der nytten for insektene er føde og beskyttelse. Et annet eksempel er bakterier som lever i tarmkanalen hos dyr. Bakteriene bryter ned næring (fordøyelse) som er til nytte for verten, mens bakteriene får et beskyttet oppholdssted og næring.
Begrepet symbiose brukes ofte likeverdig med ordet mutualisme. En snakker om obligat symbiose om avhengigheten er så sterk at den ene arten vanskelig kan leve uten den andre. Motsatt har en fakultativ symbiose. Begrepet symbiose kan også brukes om samliv der ingen (kommensalisme), eller bare den ene av artene har nytte av forbindelsen (parasittisme).
Kommensialisme (+ / 0)
Kommensialisme er en type interaksjon som gir nytte til den ene organismen, men ikke for den andre. Den som er vert har knapt noe utbytte, men heller ikke ulemper. Et eksempel er slyngplanter som fester seg på andre planter. Slyngplanten får en solid grein å vokse på, den kommer høyt opp, får lys, fuktighet og næring. Treet derimot har ingen nytte av slyngplanter. Et annet eksempel er fugler som bygger reder i trær, noe som gir fuglene stor nytte, men påvirker vanligvis trærne lite.
Konkurranse (− / −)
Den mest vanlige formen for konkurranse er interspesifikk konkurranse, som går ut på at to eller flere arter konkurrerer om de samme ressursene, som for eksempel føde, vann, lys og plass. Av og til må arter kjempe om slike ressurser, men det vanligste er at de forbedrer sin ressursutnyttelse i forhold til konkurrentene. Når to arter konkurrerer, sier en at deres nisjer overlapper hverandre. Jo større overlapping som forekommer, desto større er konkurransen. Om en art lykkes med å overta én eller flere grunnleggende ressurser, må de konkurrerende artene flytte til et annet område, få nye fødevaner eller endre oppførsel ved naturlig utvalg slik at nisjen endres eller reduseres. Andre mulige utfall er redusert bestand eller lokal utryddelse.
Et eksempel på interspesifikk konkurranse er en løve og en hyene som kjemper om å spise et død dyr. Uansett hvem av dem som vinner, vil begge dyrene tapen energi og utsettes for risiko for å bli skadet. En annen form for konkurranse er interferens konkurranse, der individer fra forskjellige arter kjemper om territorium. Enda en vanlig konkurranse er intraspesifikk konkurranse, som skjer mellom individer av samme art.
Nøytralisme (0 / 0)
Et eksempel er to insektarter som lever på den samme planten, selv om de er nært hverandre bruker de forskjellige deler av planten, og har derfor ikke noen innvirkning på hverandre.
Systemøkologi – produksjon og energistrømmer
Systemøkologi dreier seg om økosystemers oppbygning og funksjon. Samfunns- og systemøkologi inngår tett i hverandre. En kan skille samfunnsøkologi fra systemøkologi ved at systemøkologien er fokusert på hvordan økosystemer påvirkes av de livløse (abiotiske) faktorene i miljøet. I praksis er det ikke mulig å studere et biologisk samfunn uten å ta hensyn til både miljøet og samfunnsøkologi. I systemøkologi er en ikke opptatt av arter, men av størrelser som biomasse, energiflyt og næringskjeder. Spesielt er en opptatt av menneskelig påvirkning av økosystemer, som kan føre til endring av kretsløpene for næringsstoffer, vann og så videre.
Energi er nødvendig for alt levende, og solen gir jorden stadig tilførsel av energi i form av sollys. Solstrålingen blir omformet til kjemisk energi og varme ved fotosyntese og andre cellulære prosesser. I fotosyntesen omgjøres ca 1 % av solenergien som faller på plantenes blader til organiske energirike molekyler som glukose (druesukker). Til denne prosessen brukes også karbondioksid og vann. Glukose er planters kjemiske energilagre som de bruker til sine livsprosesser.
Produsenter og konsumenter
Produsenter er planter og andre organismer som gjør bruk av fotosyntese for å omgjøre energien fra solen og gjøre den tilgjengelig for alle andre livsformer. Dette kalles primærproduksjon. På landjorden er de fleste produsenter enten trær eller planter. I ferskvann og i havet er produsentene alger og vannplanter som holder til nær kysten. Dyr og sopp kan ikke få energi direkte fra solen, dermed er de helt avhengig av energiomsetningen som skjer i plantene. Alle organismer som får sin energi ved å spise andre organismer, enten produsenter eller andre konsumenter, levende eller døde, kalles konsumenter.
Konsumentene deles inn i primær-, sekundær og tertiærkonsumenter. Primærkonsumentene kalles også planteetere eller herbivorer, og spiser for det meste grønne planter. Eksempler på planteetere er biller, sjiraffer og dyreplankton. Kjøttetere spiser hovedsakelig kjøttet til andre organismer. Sekundærkonsumentene er kjøttetere som spiser planteetere, eksempler på slike er edderkopper, løver og de fleste små fisk. Tertiærkonsumentene, eller toppkonsumenter, spiser andre kjøttetere. Eksempler er tiger, hauk og spekkhogger. En spesiell type konsumenter er omnivorer, eller altetere, som spiser både planter og andre dyr. Til denne gruppen hører rotter, griser og mennesker.
Saprotrofer, eller nedbrytere, er de konsumentene som får sin næring fra døde planter eller dyr. Næringen føres dermed tilbake til jord, vann og luft, slik at produsentene igjen kan bruke næringen. De fleste nedbrytere er bakterier og sopper. Enda en gruppe konsumenter er detrivorer, eller sedimentspisere, som eter rester av døde dyr og organismer (detritus). Eksempler på slike er meitemarker, en del insekter og gribber. Så har en dyr som spiser andre døde dyr, disse kalles åtseletere. En del insekter, særlig biller og fluer, krepsdyr og snegler er åtseletere. Mange rovdyr spiser også døde dyr, men ingen av dem er fullstendig avhengig av denne typen føde. Et eksempel er rødrev som er predator, men som også kan spise åtsler.
Næringskjeder og -vever
En næringskjede er en serie organismer eller arter, der hver av dem spiser arten under i næringskjeden, og selv blir spist av arten som er over i kjeden. Den kjemiske energien som er lagret som næringsstoffer i levende og døde organismer overføres på denne måten, fra ett nivå til et annet. Et eksempel på dette er en plante som omdanner sollys og næringsstoffer til kjemisk energi i bladene sine. Bladene spises av en larve, som blir spist av en hare, som til sist blir spist av en hauk. Nedbrytere og detrivorer spiser det som måtte være igjen som rester etter alle disse organismene, for eksempel biter av blader, avføring og døde dyr. Alle næringsstoffene fra disse og andre organismer ender til slutt tilbake i jorden.
Hvert av leddene i næringskjeden kalles for trofiske nivåer, grovt delt inn i produsenter og konsumenter. I økosystemer vil i praksis de fleste konsumenter spise mer enn bare en type organisme. De fleste organismer er igjen næring til, eller blir nedbrutt, av mer enn én konsument. Dermed danner organismene i et økosystem et komplisert nettverk av mange sammenkoblede næringskjeder, kjent som næringsvever. I et samfunn som består av mange arter som samvirker, angir næringsveven relasjoner mellom føderelasjonene (hvem som spiser hvem).
Inndelingen av trofiske nivåer vil være slik at produsentene er første trofiske nivå, primærkonsumentene er andre nivå, sekunderkonsumentene er tredje nivå og tertiærkonsumentene utgjør det fjerde nivået.
Energistrøm
Tapene mellom hvert trofisk nivå kan typisk være 90 %. Dermed kan det ofte ikke være mer enn fire eller fem nivåer i en næringskjede eller -vev. Dette forklarer hvorfor det kan være relativt få tigre i en regnskog, men svært mange flere insekter.
Hvor stor masse et økosystem kan produsere av levende organisk materiale, altså biomasse, er avhengig av mengden sollys produsentene kan oppta og lagre som kjemisk energi, samt hvor effektivt energiomformingen kan skje. En tropisk regnskog er et eksempel på et økosystem der denne produksjonen er svært høy.
Stoffkretsløpene
Dyr og planter får sin energi fra solen, men de stoffene som de trenger får de fra jorden. Levende organismer er bygget opp av tilsammen 30–40 grunnstoffer som inngår i kjemiske forbindelser, som finnes i stein, jord, vann og luft. Spesielt er det mye av grunnstoffene oksygen, karbon og hydrogen i organismer. Stoffstrømmene i næringskjeder og -vever er forsyningsveier av livsviktige stoffer for levende organismer, og fra planter og dyr blir stoffene resirkulert og brukt på nytt. Nedbryting i næringskjedene sørger for at de organiske forbindelsene spaltes til enklere stoffer som produsentene kan anvende for å bygge opp nytt organisk materiale.
Grunnstoffene som inngår i kretsløpene finnes i store lagre i den ikke-levende naturen. Av disse er det bare en meget liten del som går inn i kretsløpene i økosystemene. Mange av stoffene finnes i små mengder på jorden eller i en slik form at de ikke så lett kan gå inn i kretsløpene. Stoffkretsløpene er dermed ikke fullstendige. En viktig forskjell mellom stoffkretsløpene og energistrømmene i naturen, er at næring går i kretsløp, mens energi kun strømmer én vei og går over til termisk energi, istedenfor å kunne gjenbrukes på nytt av plantene.
Suksesjon
Suksesjon er endringer som skjer i et plante- eller dyresamfunn etter forstyrrelser, eller etter at det er dannet nytt substrat (underlag på bakken). Primær suksesjon oppstår på grunn (bakke) som nylig er blitt avdekket, for eksempel etter at en isbre har trukket seg tilbake. Sekunder suksesjon oppstår i området der forstyrrelser har ødelagt et samfunn, men der jordsmonnet er intakt. Suksesjon gjennomløper flere stadier, der klimaksfasen (biomassen på sitt maksimum) er den endelige. I klimaksfasen er populasjonene stabile over en periode, frem til en forstyrrelse inntreffer og forårsaker nye endringer. Et område som gjennomgår suksesjon får stadig økende artsrikdom og endret artssammensetning.
Stabilitet
Økologisk stabilitet defineres som et økosystems- eller samfunns evne til å motvirke en forstyrrelse. Et samfunn som er stabilt kan skyldes at det ikke utsettes for forstyrrelser eller at dets resiliens er stor. Resiliens er evnen et samfunnet eller økosystem har til å gå tilbake til den struktur og funksjon det hadde før forstyrrelsen.
Begrepet økologisk vippepunkt brukes også for tilfeller der et økosystem ikke går tilbake til tidligere stabil tilstand etter en forstyrrelse. Det er en kritisk overgangsfase hvor et økosystem kommer ut av opprinnelige form og tipper over i et helt annet stabilt stadium (regimeskifte). Et eksempel er ørkenspredning. Skog og annen vegetasjon i en tropisk skog skaper sitt eget klima, ved at den store fordampningen av vann fra området gjør at skogen lager sin egen nedbør. Det er et selvforsterkende system. Dersom skogen fjernes over større områder vil økosystemet kunne nå et kritisk vippepunkt, der nedbøren minker og det dannes ørken. En sier at økologiske systemer kan ha ikke-lineær oppførsel, hvilket vil si at årsak og virkning er disproporsjonale slik at små endringer av kritiske variabler kan gi store og i noen tilfeller irreversible endringer av systemet (endringer som ikke går tilbake til utgangspunktet).
Økologi på større skalaer
Innenfor noen deler av økologifaget ser en på økologiske problemstillinger i stor skala. Dermed er en ikke opptatt av arter, men størrelser som biomasse, energistrøm og stoffkretsløp. Ett eksempel er mengden karbon som absorberes fra atmosfæren av vegetasjon på land og planteplankton i havet ved fotosyntese. Videre hvor mye av karbonet som forbrukes av planteetere, planteetende dyr, rovdyr, og så videre opp i næringskjeden.
I en utvidelse av økologifaget er en også blitt opptatt av samfunnsutviklingen i verdens land, og en taler derfor om bærekraftig utvikling. Begrepet kan defineres som en utvikling for å tilfredsstille dagens behov uten å ødelegge for fremtidige generasjoners muligheter til å få sine behov tilfredsstilt. Generelt dreier det seg om å redusere menneskelig innvirkning på naturmiljøet. På en enda større skala ønsker en å sikre både økologisk, sosial og økonomisk bærekraft, noe som er uttrykt i FNs bærekraftsmål, hvor fattigdomsbekjempelse, god helse og utdanning til alle mennesker sees på som grunnleggende.
Landskapsøkologi
Et landskap er et blandet område bestående av mange forskjellige økosystemer. Økosystemene i landskapet danner et lappetappe av forskjellige felter, kalt landskapselementer. Innen landskapsøkologi studerer en strukturene og prosessene i landskapet. Landskapets strukturer beskrives med parametre som størrelse, form, sammensetning, antall og posisjon av landskapselementer. For en landskapsøkolog er det viktig å kvantifisere landskapsstrukturene. Strukturen påvirker prosesser som energi- og materialstrømmer, samt arter i landskapet. Landskapets struktur, spesielt størrelse, antall og isolerte habitater, kan påvirke bevegelsen til organismer mellom foretrukne habitater. Delpopulasjoner i flere mindre habitater i et landskap utgjør en metapopulasjon.
Landskapets strukturer endres under påvirkning av geologiske prosesser, klima, organismer og branner. Hovedårsaken til at landskapet endres er geologiske prosesser som vulkaner, sedimentering (forflytning av masser som sand på grunn av vind, vann eller is) og klimavariasjoner. Et annet tilfelle er arealbruksendringer (endring av områder for jordbruk, veibygging og lignende) som bidrar til å endre blant annet landskap og vegetasjon.
Geografisk økologi eller biogeografi
Geografisk økologi dreier seg om storskala mønstre for utbredelse av arter og biodiversitet. Innenfor fagfeltet finnes spesialiserte fagområder som øybiogeografi (øyteori), studier av artsutbredelse bestemt av breddegrader og storskala regionale historiske prosesser som har påvirket mangfoldet.
På øyer er artsrikdommen økende med arealet, men reduseres desto lenger fra fastlandet den ligger. Motsatt øker artsrikdommen desto nærmere ekvator en øy ligger. Habitater på landjorden kan også være så isolert at de mest av alt kan betraktes som øyer. Særlig gjelder dette habitater i fjellområder som kan betraktes som øyer, og på samme måte som øyer til havs, er artsrikdommen størst der arealet er stort og minker etter hvor isolert lokasjonen er. En kan også betrakte habitatet i en innsjø som en øy, fordi de er isolert fra andre vannbaserte habitater på land. Vanligvis øker antallet fiskearter desto større innsjøen er og reduseres med graden av isolasjon. Dog kan disse sammenhengene variere for forskjellige arter. For noen organismer kan en øy være helt isolert, mens den for andre er enkelt å komme til.
Humanøkologi
Humanøkologi er analyse av mennesker der tradisjonelle metoder brukt for å analysere planter og dyr i økologien anvendes. Faget er tverrfaglig og befatter seg med problemstillinger relatert til genetisk, fysiologisk og sosial tilpasning til miljøet og miljøendringer. Her inngår sosiale, kulturelle og psykologiske faktorer i vedlikehold eller forstyrrelse av økosystemer. Effekter av befolkningstetthet på helse, sosial organisering eller miljøkvalitet studeres, samt forbindelser mellom teknologi- og miljøendringer. Faget forsøker å utvikle samlende prinsipper i studiet av biologisk og kulturell tilpasning.
Global økologi
Jordens atmosfære gjør biosfæren til et gunstig sted for livet på jorden. Den reduserer mengden ultrafiolett stråling som når jorden og sørger for stabilt, varmt klima på grunn av naturlig drivhuseffekt. Atmosfærens innhold av blant annet vanndamp, metan, ozon, nitrogenoksid og karbondioksid sørger for at jorden er varmere enn den ellers ville ha vært. Global økologi dreier seg om denne typen problemstillinger, altså jordens økosystem.
Menneskenes aktivitet har endret på flere av jordens stoffkretsløp. Blant annet nitrogenkretsløpet, som kan true biodiversitet på grunn av store konsentrasjoner visse steder. Årsaken er at nitrogen kan gi fordeler for noen arter på bekostning av andre. En annen påvirkning er endring av atmosfærens gassammensetning, som utslipp av karbondioksid fra forbruk av fossilt brensel som olje, gass og kull. Dette er en klimagass som øker den naturlige drivhuseffekten, og gir global oppvarming. Menneskeskapt klimaendring og reduksjon av biologisk mangfold omtales som den sjette masseutryddelse. Fordi endringene har geologiske proporsjoner, mener forskerne at en bør kalle tidsalderen jorden er inne i for antropocen. Det forventes at disse endringene på sikt vil få alvorlig betydning for verdens befolkning, økonomiske systemer og infrastruktur.
Metoder innenfor økologien
Økologer studerer systemer med levende organismer, noe som gir spesielle utfordringer. Det er svært mange variabler, og for å måle disse må vitenskapelige teknikker kjent fra fysikken, kjemien og ingeniørvitenskapen modifiseres før de kan benyttes. Anvendelsene blir ikke like enkle, dessuten heller ikke så nøyaktige som i andre vitenskaper. Om en fysiker vil måle varmeavgivelse fra et objekt, så kan parametere som ledningsevne, ekspansjon og overflateegenskaper enkelt bestemmes, og brukes til å beskrive hvordan energiavgivelsen skjer. Derimot vil en økolog som vil forsøke å måle et dyrs varmeavgivelse til omgivelsene stå ovenfor mange variabler som er vanskelige å bestemme, i tillegg vil datamengden kunne bli stor og vanskelig å analysere.
Til tross for disse mer komplekse problemstillingene kan også naturmiljøet beskrives ved fysiske og kjemiske metoder, som kjemiske analyser, fysiske målinger og bruk av forskjellige mekaniske apparater. Statistiske metoder brukes i stort omfang. På grunn av store vansker med å kontrollere miljøvariabler i feltet, er eksperimentelle studier i stor grad noe som gjøres i laboratorier. En gjør imidlertid også kontrollerte feltforsøk, men da undersøkes ofte bare innvirkningen av noen få variabler av gangen. Statistiske og matematiske modeller basert på data innhentet fra feltstudier kan også gi større forståelse for dynamikken i ulike naturmiljøer.
Klimakammer brukes i eksperimenter med planter og dyr, der lys, temperatur og fuktighet kan styres nøyaktig. Dermed kan effekten av hver variabel på organismene studeres. Elektronisk sporingsutstyr brukes til å studere bevegelse og oppførsel til dyr og fugler i naturen. Radioisotoper brukes til å spore næringsstoffene gjennom økosystemer, slik at overføring av energi og næringsstoffer gjennom komponentene i økosystemet kan undersøkes og næringskjeder kartlegges.
Økologiens historie
Ordet økologi ble skapt i 1866 av den tyske zoologen og filosofen Ernst Haeckel (Ökologie). Økologiske tanker er avledet av etablerte strømninger i filosofi, særlig fra etikk og politikk. Oldtidens greske filosofer som Hippokrates og Aristoteles la grunnlaget for økologi i sine studier av naturhistorie. Moderne økologi ble en mye mer omfattende vitenskap på slutten av 1800-tallet. Begreper om evolusjon i forbindelse med tilpasning og naturlig utvalg var grunnlaget for moderne økologisk teori.
Oldtiden
Opprinnelsen til økologi er omfattende, noe som i stor grad skyldes fagets tverrfaglige natur. Oldtidens greske filosofer som Hippokrates og Aristoteles var blant de første til å gjøre observasjoner innenfor naturhistorie. Imidlertid så de på livet med en essensialistisk innfallsvinkel, hvor arter var statisk uforanderlige størrelser og varianter ble sett på som avvik av en idealisert type. Dette står i kontrast til den moderne forståelse innenfor økologisk teori der varianter er sett på som virkelige fenomener av interesse og har en viktig rolle ved tilpasning drevet av naturlig utvalg.
Tidlige oppfatninger av økologi, for eksempel balanse og regulering i naturen, kan spores tilbake til Herodot, som var blant de første til å beskrive mutualisme i observasjonen av «naturlige tannbehandling». Han så at nilkrokodiller som lå på elvebredden hadde åpen munn og at dette ga sniper muligheten til å pirke igler ut av tennene deres. Herodot bemerket at det ga næring til snipene og munnhygiene for krokodillene. Aristoteles hadde tidlig innflytelse på den filosofiske utvikling innenfor økologi. Han og hans elev Theofrastos gjorde mange observasjoner av migrasjon (forflytning) blant planter og dyr, biogeografi (utbredelse), fysiologi og atferd, noe som tyder på en tidlig analogi til det moderne begrepet økologisk nisje. Theofrastos’ arbeid tyder også på at han var den første som gjorde omfattende arbeid innenfor klassifisering av planter.
Under Qin-dynastiet (rundt 200 år før Kristus) i det gamle Kina ble verdens tidligste kjente miljøvernlover vedtatt. Det ble utformet lover som forbød eller begrenset hugging av trær, brenning av gress og plukking av spirende planter, jakt på unge dyr og fugler, bruk av gift, feller eller garn for å fange fisk og vilt.
Den arabiske forfatteren Al-Jahiz (født i år 776) gir den første beskrivelsen av en næringskjede, og sier at «Alle dyr, kort sagt, kan ikke eksistere uten føde, og heller ikke kan jaktdyret unnslippe å bli jaktet i sin tur». Han betraktes også som en av de første som beskriver betydningen av miljøfaktorer på dyrelivet.
Utvikling i nyere tid
Økologiske begreper som næringskjeder, populasjonsregulering og produktivitet ble først utviklet på 1700-tallet, og oppdagelsene ble publisert av den nederlandske vitenskapsmannen Anton van Leeuwenhoek og botanikeren Richard Bradley.
Den tyske biogeografen Alexander von Humboldt var en tidlig pioner innenfor økologisk tenkning. På begynnelsen av 1800-tallet var han blant de første til å beskrive en sammenheng mellom breddegrader og distribusjon av arter (fra ekvator mot polene). Han beskrev mer enn 60 000 tropiske planter, og prøvde å beskrive sine funn som en forent vitenskap som forklarer alle naturfenomener. Dette gir grunnlaget for moderne holistiske (helhetlig) tilnærming til beskrivelse av jordens miljøsystem.
I 1809 kom den franske vitenskapsmannen og zoologen Jean-Baptiste de Lamarck opp med en teori som holdes for å være den første moderne og komplette teorien om evolusjon. Han mente at komplekse organismer som pattedyr har utviklet seg fra enklere livsformer, videre at oppførsel til organismer vil få ubrukte kroppsdeler til å forfalle eller nye deler vil utvikle seg, alt etter hva som er nyttig for artens overlevelse. Dette mente han skjer i en organismes livstid og at de gunstige egenskapene overføres til neste generasjon avkom.
Den tyske legen og fysikeren Hermann von Helmholtz fastslo i 1847 at energimengden i universet er konstant, og at energi verken kan skapes eller ødelegges, bare omformes fra en form til en annen. Dette ble kjent som termodynamikkens første hovedsetning, og sammen med den andre loven, ble disse lovmessighetene grunnleggende for økologiens forståelse av energiomforming. I moderne økologi er dette kjent som bioenergetikk, som omhandler hvordan organismer omformer energien de trenger for å holde livsprosessene i gang.
Den engelske naturforskeren Charles Darwin utgav i 1859 boken On the Origin of Species (Artenes opprinnelse) der hans evolusjonsteori om naturlig utvalg blir beskrevet og danner grunnlaget for en ny gren innenfor biologien.
Etter 1900
På begynnelsen av 1900-tallet utviklet økologi seg fra å være et beskrivende fag innen naturhistorie, til å bli et mer analytisk fag i vitenskapelig naturhistorie.
Den amerikanske planteøkologen Frederic Clements gjorde i 1916 rede for sin ide om plantesamfunn som en superorganisme. Teorien har sammenheng med suksesjon for planter. Han tenkte seg et samfunn som en superorganisme, der komponentene er gjensidig avhengige, både i nåtid og i deres felles evolusjonære historie. Fellesskap fungerer som en integrert enhet, med interaksjoner mellom planter, dyr, mikroorganismer og så videre. Dette ble utviklet videre i 1926 av den russiske forskeren Vladimir Vernadskij (1863–1945) som samme år utviklet begrepet biosfære. Han påpekte tendensen til at menneskelig aktivitet påvirker denne. Han sier at at alle organismer på jorden «er uatskillelig og kontinuerlige sammenkoblet først og fremst via næringsinntak og pust med sitt materielle energiske miljø». Vernadskij beskriver hvordan oksygen, nitrogen og karbondioksid i jordens atmosfære er et resultat av livsprosessene.
Den amerikanske økologen og taksonomen Henry A. Gleason presenterte i 1926 et alternativ til konseptet om en superorganisme. Han hevdet at et samfunn ikke er en organisk enhet, men heller «bare er resultatet av to faktorer, den varierende og tilfeldig innvandring av planter og et like svingende og variabelt miljø [...] ikke en organisme, knapt en enhet med vegetasjon, men snarere bare en tilfeldighet». Gleason mente at økologiske samfunn utvikler seg fra den unike og tilfeldige foreningen av individuelle organismer. Fokuset ble dermed rettet mot individuelle organismers livshistorie og hvordan de forholder seg til utviklingen i samfunnet.
1256 Normannia
1256 Normannia er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaget 8. august 1932 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Økologi
Etter 1900
Den engelske økologen Charles Sutherland Elton publiserte boken Animal Ecology i 1927, der han beskrev viktigheten av næringsrelasjoner (energi) mellom organismer som grunnlag for å forstå naturen. Elton beskrev at en nisje for en art er «dens plass i det biotiske miljøet, dens forhold til føde og fiender».
Clements og Victor Ernest Shelford (også en amerikanske økolog) samarbeidet om noe de kalte «bioøkologi» i 1939, der plante- og dyreøkologi presenteres som et sammenhengende hele. De argumenterte for viktigheten av interaksjoner mellom planter og dyr innenfor det Clements refererte til som biomet, som er definert som «en organisk enhet bestående av alle arter av planter og dyr i deres hjem i et bestemt habitat». Elton definerte økologiske relasjoner ved hjelp av begreper som næringskjeder og næringsvever, og beskrev kvantitativt (med tall) forholdet mellom ulike grupper og deres relative mangfold.
I 1942 utga den amerikanske økologen Raymond Lindeman (1915–1942) artikkelen The Trophic Dynamic Aspect of Ecology. Lindeman klassifiserte organismer i trofiske nivåer og beskrev energien som flyter mellom disse nivåene. Trofisk dynamikk ble grunnlaget for senere arbeid for å følge energistrømmer og næringssykluser gjennom økosystemer. Den amerikanske økologen Robert MacArthur anvendte avansert matematisk teori, prediksjoner og tester i 1950-årene, som inspirerte senere økologer til å anvende avansert matematikk innenfor økologi.
Økologi fikk økt popularitet og vitenskapelige interesse i løpet av 1960- og 1970-årene som en viktig del av miljøbevegelsen. Det er sterke historiske og vitenskapelige bånd mellom økologi, naturforvaltning og -beskyttelse.
Anne Gerd Eieland
Anne Gerd Eieland (født 28. desember 1982) fra Iveland i Aust-Agder er Norges nest beste kvinnelige høydehopper gjennom alle tider, etter Hanne Haugland. Eieland vant norgesmesterskapene fra 2001 til og med 2005, og igjen i 2007.
Hun ble i tenårene oppdaget av Torstein Bærheim, som skulle bli hennes trener i mange år, han brakte Eieland opp på rekordnivå i 2003. Fra 2006 var Hanne Haugland hennes trener.
Eielands første store seniormesterskap var VM 2003 i Paris der hun hoppet 1,85 m. Hun kvalifiserte seg til EM 2006 i Göteborg, men klarte ikke åpningshøyden på 1,78 meter, og blei stående uten resultat. Eieland valgte en yrkeskarriere fremfør sporten og la opp som 25-åring i 2008.
Fylkesvei 766
Fylkesvei 766 (Fv766) går mellom Vik i Flatanger og Sjøåsen i Namsos. Veiens lengde er 54,1 km.
Den tar av fra fylkesvei 17 ved Sjøåsen og går mot nordvest til Vik i Flatanger.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Far og sønn
Far og sønn var en norsk situasjonskomedie som gikk på TV 2 i 2002 og 2004. Hovedrollene ble spilt av Yngvar Numme og Kim Haugen.
Handling
En avdanket komiker, Erling Langbakken (Yngvar Numme), blir kastet ut av kona, Gry Langbakken (Ine M. Eide), og må flytte inn til sønnen, Henrik Langbakken (Kim Haugen). Far er pensjonert komiker og sønn er lovende stand-up-komiker. Problemet er bare det at far har liten sans for den nye komikulturen.
Terminalveien (Oslo)
Terminalveien er en vei på Alnabru i bydel Alna i Oslo. Den går fra Alnabruveien til Alfaset 3. industrivei.
Navnet ble vedtatt i 1986 og viser til at det er godsterminaler i området. Ingen hus har adresse til veien.
Liste over kardinaler utnevnt av Pius X
Liste over kardinaler utnevnt av Pius X er en liste over de 50 kardinalene pave Pius X utnevnte under sju konsistorium i perioden fra 9. november 1903 til 25. mai 1914.
Torvastad Idrettslag
Torvastad Idrettslag (stiftet 6. august 1945) er et idrettslag fra Torvastad på Karmøy. Klubben driver med breddeidrettene fotball, friidrett, innebandy, orientering og volleyball. Idrettslaget har to gressbaner, en friidrettsløpebane, en liten kunstgressbane, en stor kunstgressbane samt en ballbinge. Stadionet til Torvastad heter Torvastad idrettssenter og ligger på Håland på Torvastad, hvor også TineStafetten for Karmøy gjennomføres hvert år. A-lag herrer i fotball spiller i 2023 i 4. divisjon. Torvastad rykket opp til eliteserien i volleyball i 2022.
Jack Casady
Han ble spurt om å spille bass i Jefferson Airplane av Jorma Kaukonen i 1965, og var dermed originalmedlem i gruppen, hvor han spilte til begynnelsen av 1970-tallet. Han startet da bandet Hot Tuna sammen med Kaukonen, og har også vært gjestemusiker på andre innspillinger.
Mithlond
Mithlond eller Gråhavnene (også bare kalt Havnene noen ganger) er en fiktiv havn fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Den ligger inne i Lune gulfen i den nordvestre delen av Midgard.
Mithlond ble bygd av alvene av Lindon på begynnelsen av det andre tidevervet, og ble etterpå brukt av alvene til å forlate Midgard for å dra til Valinor. Alvene Círdan Skipsbyggeren og Galdor av Havnene levde der i lang tid.
Bilbo Lommelun og Frodo Lommelun dro også til Valinor fra Gråhavnene, og en familietradisjon hevder at det samme gjorde Sam Gamgod (som også hadde vært en ringbærer for en kort stund), som forlot sitt hjem i Hobsyssel i året 1484 Sysselregning (år 61 fjerde tideverv). Det er uklart hva skjebnen til alvene i Midgard var på begynnelsen av det fjerde tidevervet og hvor lenge Círdan og hans folk ble igjen i Havnene for å bygge et stort skip til å frakte de førstefødte (alvene) til det Ytterste vest.
Regioner och platser i Tolkiens värld
1258 Sicilia
1258 Sicilia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 8. august 1932 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Vojany kraftverk
Vojany kraftverk er et varmekraftverk i Slovakia. Det har en installert produksjonskapasitet på 1320 MW fordelt på 12 blokker á 110 MW hver. Teknologien er levert av Skoda.
Brenselkilden er kull (steinkull), naturgass og fyringsolje. Anlegget ble utbygd omkring årene 1964–1974. fra 1970 til 1986 ble gassdriften bygd ut. Operatør er selskapet Slovenske Elektrarne.
De totale CO2-utslippene gikk merkbart ned i 2008 og var ca. 1 583 800 tonn, mens det samme årets kvote var 2,9 mill tonn.
Michael Verhoeven
Michael Verhoeven (født 13. juli 1938 i Berlin) er en tysk filmregissør. han er bror av Liz Verhoeven.
Verhoeven begynte sin filmkarriere som ungdomsskuespiller på 1950-tallet. Han gifter seg med skuespillerinnen Senta Berger i 1966, og skuespilleren Simon Verhoeven er deres sønn. Ekteparet stiftet på slutten av 1960-tallet filmproduksjonsselskapet Sentana som står bak flere av deres filmer.
I 1982 regisserte Verhoeven Den hvite rose som omhandlet den ikkevoldelige opposisjonsgruppen av samme navn som motarbeidet det nasjonalsosialistiske regimet i Tyskland under andre verdenskrig. Hans film Sonntagskinder fra 1980 er basert på et teaterstykke av Gerlind Reinshagen og Erika Pluhar.
Satans kvinnfolk! (1990) ble nominert til beste fremmedspråklige film til den 63. Oscar-utdelingen i 1991.
Hans far var den tyske regissøren Paul Verhoeven (1901-1975). Felix Moeller laget i 2003 dokumentaren Die Verhoevens.
Storbjørnvatnet
Storbjørnvatnet er en innsjø øverst i Bjørnådalen i Vefsn kommune i Nordland. Litt øst for Storbjørnvatnet ligger Litlbjørnvatnet, som ligger 70 moh. og er 0,12 km². Fra Storbjørnvatnet renner Bjørnåga, ei sideelv til Vefsna, og fra Litlbjørnvatnet renner Litlåga, som munner ut i Bjørnåga ved Alsgården.
10. mai 1940 stod de siste kampene ved Storbjørnvatnet før Vefsndistriktet ble helt okkupert av tyskerne. To nordmenn falt; det er reist et minnesmerke for disse på nordenden av vannet ved E6.
Kai Robøle
Kai Robøle (født 26. januar 1963) er en norsk plateprodusent og musikkforlegger. Han har samarbeidet med en rekke norske og internasjonale artister både som lydtekniker og produsent, blant andre Di Derre, Babel Fish, Morten Harket, Sidsel Endresen, Bugge Wesseltoft, Nils Petter Molvær, Wenche Myhre,  Hellbillies, Knut Reiersrud, E-76, Ida Maria, Trucks,  Henning Kvitnes, Backstreet Girls, Vømmøl Spellmannslag, Raga Rockers, S-Club 7,  Kylie Minogue, Billy Cobham, og Tina Turner,
Trosvik Idrettsforening
Trosvik Idrettsforening (stiftet 1. april 1946 i Gamle Trosvik skole) er et norsk idrettslag fra Trosvik i Fredrikstad. A-laget i fotball vant i 2009 sin 4. divisjonsavdeling og ble dermed kretsmestre, og har fra 2010 spilt i 3. divisjon. Trosvik signerte flere spiller etter nedrykket fra 3- til 4. divisjon, hvor blant annet 5 spillere født i 1996 kom opp til senior-avdelingen. Det viste seg at dette var lurt - for Trosvik IF rykket opp til 3. divisjon i 2012/2013-sesongen fra 4. divisjon med god hjelp fra ungguttene.
Kai Robøle
Robøle mottok TONOs Formidlerpris i august 2015.
Referanser
Medlem av Regjeringens Næringspolitiske Råd 2015-2017 https://www.regjeringen.no/no/dep/kud/org/styrer-rad-og-utvalg/tidligere-styrer-rad-og-utvalg/rad-naringspolitisk-rad-for-kulturelle-og-kreative-naringer/id2425616/
Trosvik Idrettsforening
Historikk
På stiftelsesmøtet, som ble avholdt i Gamle Trosvik skole den 1. april 1946, tegnet 23 personer seg som medlem og det ble betalt inn tilsammen 85 kroner i kontingent. Senere samme år ble det fastsatt årlig kontingent på 10 kroner for voksne og 5 kroner for barn. Allerede fra første år ble arbeidet med å skaffe bane prioritert, og i løpet av et par år var plasseringen klar og arbeidet igangsatt – det aller meste på dugnad.
Banen og et lite garderobeskur sto ferdig i 1950, noen år senere ble klubbhuset i østenden av banen bygget. Dette ble senere solgt til Fredrikstad kommune og brukes nå som barnehage. Dagens klubbhus ved Mølleveien ble innviet i 1983.
TIF's første formann var Karl Kristoffersen, øvrige styremedlemmer var Kai Iversen, Arne Ulriksen, Ragnar Solvang og Håkon Olsen.
Trosviks damelag i fotball rykket opp i 1. divisjon i 1979, men trakk seg før serien startet. Serien ble derfor spilt med ni lag.
Trosvik IF ble i 2012 historiske når de ansatte tidenes yngste A-lagstrener i fotball i norsk fotballhistorie. Ole Martin Nesselquist, kun 19 år fra Moss, ble ansatt av klubben i oktober 2012 for å trene A-laget i sesongen 2013. Etter nedrykket fra 3.divisjon i 2012, er det mange personer som håper at Nesselquist kan få Trosvik tilbake i 3.divisjon. Nesselquist skrev under en ettårs-kontrakt.
Firroing
Firroing er en robåt med fire par årer, ofte også utstyrt med seil. På Midt-Vestlandet kunne den bli kalt firkeiping eller slagkeiping, på Sørvestlandet for åttring. Begrepet åttring har ellers flytende bruk, og betyr ulike robåtstørrelser forskjellige steder på kysten. I Trøndelag kaltes den gjerne firing eller fyreng, men kunne ha et ekstra par årefester «på slaget», dvs. i framskuten, og slik ha fem par årer. I Nord-Norge kaltes den ofte for firing eller firæring.
Movik (Nøtterøy)
Movik er et sted på sørøstspissen av Nøtterøy i Færder kommune. Tradisjonelt har stedet vært delt inn i en østre og vestre del, etter stedets to gårder. Movik grenser mot Brevik i øst og Buerstad i nord. Sør for Movik ligger Tjøme og Mågerø. Movik tilhører grunnkretsen Buerstad og delområdet Torød.
Området Movik utviklet seg til å bli et attraktivt eneboligområde i løpet av siste halvdel av det 20. århundre. Østre Movik gård ble i år 2000 kjøpt av familien John Fredriksen.
På en høyde i Movik er det ei gravrøys og et steingardgjerde fra bronsealderen/jernalderen som har status som freda kulturminne.