cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Padling under Panamerikanske leker 2015
Padling under Panamerikanske leker 2015. Padling var en av sportene under de Panamerikanske leker 2015 i Toronto i Canada. Konkurransene ble avviklet 11. til 19. juli 2015. Det var totalt 18 øvelser, elleve for menn og sju for kvinner. 17 nasjoner var representert med tilsammen 150 utøvere.
Joseph Wragg
Joseph Wragg (1698 – 1751) var en engelsk slavehandler i Charleston, South Carolina, og den største slavehandleren i britisk Nord-Amerika gjennom flere år i første halvdel av 1700-tallet. Hans firma Joseph Wragg & Co. stod bak importen av tusenvis av slaver til Nord-Amerika via Charleston, South Carolina, det da sentrale omdreiningspunktet i slavehandelen i Nord-Amerika. En hel bydel i Charleston, Wraggborough, er oppkalt etter ham.
Han var født i Chesterfield i England og hadde walisiske røtter. Sammen med broren Samuel Wragg slo han seg ned som kjøpmann i London, og involverte seg i den transatlantiske slavehandelen. Begge brødrene utvandret til Charleston, der de ble ledende slavehandlere. Tidlig i karrieren seilte Joseph Wragg selv som kaptein på slaveskip. Han nevnes en rekke ganger i arkivene etter Royal African Company i forbindelse med slavehandel, men satset senere på selvstendig slavehandel og regnes som en pioner i storskala-slavehandelen i Nord-Amerika. Sammen med Benjamin Savage stod Wragg for importen av rundt 10 000 slaver fra bl.a. Gambia og Angola mellom 1717 og 1744. Joseph Wragg var en av de første britiske handelsmennene som spesialiserte seg på slavehandel, men han var også aktiv innen annen handel. Bare i løpet av ett år, fra 1735 til 1736, importerte Joseph Wragg 341 slaver fra Afrika, 6 230 galloner rom fra Antigua og Barbados, eksporterte 6 095 hjorteskinn til Bristol og London, eksporterte ris, og importerte forskjellige engelske varer.
Både Joseph og Samuel var gift med døtre av plantasjeeieren James DuBose i Charleston. I 1718 ble broren Samuel og nevøen tatt som gisler av sjørøveren Blackbeard, og Samuel Wragg forhandlet med Blackbeard for regjeringen i Charles Town og avtalte å sende medisiner til sjørøverrepublikken på Nassau, Bahamas.
Joseph og Samuel var begge medlemmer av eksekutivrådet, en slags regjering i kolonien South Carolina, etter at den britiske kronen kjøpte kolonien fra de private eierne (Lords Proprietors), og Joseph fungerte også som president for rådet i viseguvernørens fravær.
Joseph Wraggs datter Elizabeth var gift med Peter Manigault, Nord-Amerikas rikeste mann på slutten av 1700-tallet. En annen datter, Mary, var gift med bankieren og slavehandleren Benjamin Smith. Deres datter Judith Smith var gift med viseguvernør James Ladson, og blant deres etterkommere er Ursula von der Leyen. Joseph Wragg hadde en rekke etterkommere som var ledende i Charlestons handelselite i århundrene som fulgte.
Tagondaing
Tagondaing (også skrevet Tagundaing) er en landsby i Kayin, Myanmar. Den hadde en befolkning på 4,994 i 2014.
Norsk Haandlexikon for almennyttige Kundskaber
I Norsk haandlexikon var en stor del av artiklene skrevet av Christian Johnsen selv, men også en rekke andre kjente navn bidro, som Carl Anton Bjerknes, Ludvig Aubert, Johan Storm, Marcus Monrad og Henrik Mohn. Den lange listen over bidragsytere telte 65 navn, og deres innsats ga rundt 3000 «norske» artikler. I tillegg favnet verket en rekke utenlandske artikler, oversatt av redaksjonssekretær Hans Brekke.
Viktoria Lindberg
Terese Viktoria Lindberg  (født 17. mai 1975) er en norsk romanforfatter, oppvokst i Horten, senere bosatt i Oslo.
Peter Manigault
Peter Manigault (født 10. oktober 1731, død 12. november 1773) var en amerikansk forretningsmann, plantasjeeier, advokat og politiker i Charleston, South Carolina. Han var den rikeste mannen i De tretten kolonier, det britiskkontrollerte Nord-Amerika, ved sin død. Han var gift med Elizabeth Wragg, datter av den største slavehandleren i Nord-Amerika, Joseph Wragg. Han var svoger til slavehandleren Benjamin Smith.
Han ble født i Charleston i 1731, der faren Gabriel Manigault var en rik plantasjeeier som eide nærmere 300 slaver. Faren var også koloniens finansminister og medlem av koloniforsamlingen. Farfaren Pierre Manigault var fransk hugenott som utvandret til Carolina og ble en rik plantasjeeier der. Peter Manigault studerte jus i England og ble britisk advokat (barrister) i 1752. I 1754 dro han tilbake til Carolina, og bestyrte familiens store plantasjer og hundrevis av slaver. Han var også medlem av koloniforsamlingen (House of Commons) og var forsamlingens president (Speaker) fra 1765 til 1772. Han ble assosiert med patriotene, innbyggere som avviste britisk styre av de tretten koloniene og ivret for uavhengighet.
Diff’rent Strokes
Diff'rent Strokes er en amerikansk situasjonskomedie som ble skapt av Jeff Harris og Barry Kukoff. Den varte i åtte sesonger og ble sendt på kanalene NBC, ABC og CBS, fra 1978 til 1986. Serien handler om to afroamerikanske barn som blir adoptert inn i en rik familie.
Denne serien gjorde Gary Coleman og Todd Bridges til stjerner.
James H. Ladson
James Henry Ladson (født 1795, død 1868) var en amerikansk forretningsmann og plantasjeeier fra Charleston, South Carolina. Han eide et stort firma i ris- og bomullsbransjen, James H. Ladson & Co., var direktør i delstatsbanken, dansk konsul fra 1831 og hadde ulike andre kirkelige og sivile verv. Han eide per 1850 over 200 slaver på sine to plantasjer, men bodde det meste av året i et byhus i Charleston sammen med 12 slaver.
Nekrologen i Charleston Daily News fra 1868 er typisk for tidsånden. Der ble han kalt "et fremragende eksemplar av den gamle Carolina-gentlemannen, ren i karakter, nobel i sine forretninger, han var i mange år sjef for handelshuset James H. Ladson & Co., nå representert av firmaet W.C. Bee & Co. Firmaet hadde en omfattende og lukrativ virksomhet som ris- og bomullsgrosserere. Han var også bankdirektør, og gjennom det meste av livet et ledende medlem av St. Michael's Episcopal Church i vår by, hvor han stod i første rekke i kristne dyder og aktiv velgjørenhet."
Ladson, South Carolina utenfor Charleston er oppkalt etter familien. Hans bolig i Charleston eksisterer fortsatt og har navnet Ladson House (8 Meeting Street). Huset må ikke forveksles med farens bolig, nå kalt James Ladson House, med adressen 31 Meeting Street. Ladson Street i Charleston er også oppkalt etter familien.
Anton Rosing
Hans Anton Rosing (født 14. august 1828 i Fredrikstad, død 29. mars 1867 i Ås på Akershus) var en norsk kjemiker, ikke kjent for oppdagelser, men for å ha vært en opplyser innen kjemifaget.
Etter studier ved Den Polytekniske Læreanstalt i København jobbet han i Kristiania ved gassverket fra 1852, før han i 1854 fikk stipend for å studere landbruk, etter at Stortinget hadde vedtatt å etablere en nasjonal høgskole innen fager. Rosing studerte kjemi ved Forstliche Lehranstalt Tharandt (i dag en del av Technische Universität Dresden) og traff på skogstudenten P. Chr. Asbjørnsen. Fra 1856 var han i Paris og publisert et par artikler, og så videre i 1858 til Edinburgh der han ble syk av matforgiftning. Fra 1861 jobbet han som lærer i fysikk og kjemi ved den nystartede Norges landbrukshøgskole på Ås. De første analyser av jord og fôrstoffer ble startet av ham, en forløper til de statlige kontrollstasjoner. For sine prototyper på fiskemelkjeks og tørrmelk fikk han fire medaljer.
Han giftet seg i 1865 med Hedvig Rosing og døde to år efter. Kona utga en biografi i 1869, samme året som hans nære venn P. Chr. Asbjørnsen også skrev biografi.
Han er begravet på Vår Frelsers gravlund i Oslo sammen med ektefellen.
Kenya under Sommer-OL 2020
Kenya deltok under Sommer-OL 2020 i Tokyo i Japan i perioden 23. juli til 8. august 2021. OL ble utsatt i ett år fra 24. juli 2020 på grunn av koronaviruspandemien.
Racquetball under Panamerikanske leker 2015
Racquetball under Panamerikanske leker 2015. Racquetball var en av sportene under de Panamerikanske leker 2015 i Toronto i Canada. Konkurransene ble avviklet 19. til 26. juli 2015. Det var tre konkurranser for menn og tre for kvinner, single, double og lagkonkurranse. Tretten nasjoner var representert med tilsammen 55 utøvere. De tapende semifinalistene fikk bronsemedaljer.
James Ladson
James Ladson (født 1753, død 1812) var en amerikansk politiker, plantasjeeier og offiser i Den amerikanske uavhengighetskrigen. Han var viseguvernør i South Carolina fra 1792 til 1794, og satt flere perioder i delstatsforsamlingen og delstatssenatet.
Liste over Vanuatus statsministre
Liste over Vanuatus statsministre omfatter regjeringssjefene i Vanuatu fra landet fikk sin uavhengighet i 1980 og fram til i dag. Statsministeren skal i henhold til landets konstitusjon ha sete i parlamentet og velges av parlamentet. Det kreves absolutt flertall (minst 27 av forsamlingens 52 medlemmer) for å bli valgt.
James Ladson
Liv og virke
James Ladson tilhørte plantasjeeiereliten i Charleston (Charles Town) og var etterkommer av flere guvernører i Carolina under det britiske styret og av den første europeiske kolonisten i Carolina Henry Woodward. Ladsonfamilien emigrerte fra Northamptonshire i England til Barbados og deretter til Carolina på 1600-tallet. Etter farens død ble han oppdratt av morens bror John Gibbes (1733–1780); Gibbes Museum of Art i Charleston er oppkalt etter morens familie. Moren var etterkommer av guvernør Robert Gibbes. Han gikk på de beste skolene som fantes i Carolina og ble sendt til England for å utdanne seg i 1773.
Høvedsmann
I Danmark varetok en kongelig høvedsmann i middelalderen kronens gods i et len. Betegnelsen høvedsmann er derfor nok bredere, men ofte anvendt synonymt for lensmann/-herre (eller senere amtmann).
Det er videre en eldre betegnelse for leder om bord i større fiskefartøy, særlig åpne fartøy som åttring og fembøring før båtmotorens tid.
James Ladson
Liv og virke
Da han kom hjem ble han i 1775 involvert i den amerikanske uavhengighetskrigen, der han tjenestegjorde sammen med barndomsvennen Thomas Pinckney, som senere ble guvernør i South Carolina og USAs ambassadør til Storbritannia fra 1792. I 1780 var James Ladson adjutant for Benjamin Lincoln. James Ladson oppnådde graden major i løpet av den amerikanske uavhengighetskrigen, og begynte på 1780-tallet å engasjere seg i politikk i South Carolina. I 1785 ble han innvalgt i delstatsforsamlingen, i 1788 stemte han for å ratifisere USAs grunnlov som delegat for South Carolina og fra 1792 til 1794 var han viseguvernør i South Carolina. Han ble innvalgt i delstatsforsamlingen igjen i 1798, og var medlem av delstatssenatet fra 1800 til 1804.
Han giftet seg med Judith Smith, som tilhørte en av Charlestons rikeste bank- og handelsfamilier. Hun var datter av Benjamin Smith, en ledende slavehandler og bankier, og barnebarn av Joseph Wragg, som var den største britisk-amerikanske slavehandleren i sin tid. Ektefellen var niese av Peter Manigault, Nord-Amerikas rikeste mann på slutten av 1700-tallet, en fetter av ektefellen, Benjamin Smith, var guvernør i North Carolina.
James Ladson eide en stor plantasje og hadde 142 slaver i 1788. Etterkommerne, herunder sønnen James H. Ladson, var også store plantasje- og slaveeiere i Charlestondistriktet på 1800-tallet.
Ladson, South Carolina utenfor Charleston er oppkalt etter familien. Hans bolig i sentrum av Charleston, bygd 1792, eksisterer fortsatt og har navnet James Ladson House. Boligen har adresse 31 Meeting Street og ligger langs Ladson Street som også er oppkalt etter familien.
Marco (mannsnavn)
Marco og Marko er mannsnavn med opprinnelse i det romerske fornavnet Marcus, som har flere mulige tolkninger. Det kan være relatert til guden Mars, måneden mars eller det gammelhøytyske marcha, «grense».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Paxylommatinae
Paxylommatinae er en gruppe som hører til i den store familien darwinvepser blant parasittvepsene i ordenen vepser.
Utseende
Små darwinvepser med noe redusert årenett i vingene.
Levevis
De er parasitoider. Lite er kjent med sikkerhet om disse artenes biologi, men larvene til i alle fall noen arter lever i maurtuer. Det er usikkert om de snylter på maurene eller på noen av de mange andre insektene som finnes i maurtuer.
Systematisk inndeling / europeiske arter
Gruppen har tidligere ofte blitt regnet til Braconidae. I tillegg til de nålevende slektene er det kjent tre slekter fra fossiler.
Velika Gorica
Velika Gorica er en by i Kroatia, sørøst for Zagreb, nær Franjo Tuđman lufthavn. I 2011 hadde byen 63.517 innbyggere.
Kommunikasjoner
Ved Velika Gorica der det tilslutningsvei til motorveien A11 som i nordlig retning leder mot hovedstaden Zagreb. Motorveien i sørgående retning føyer til Sisak.
Golf under Sommer-OL 2016 – Menn
Golf for menn under Sommer-OL 2016 fant sted fra 11. til 14. august 2016 på Campo Olímpico de Golfe i Rio de Janeiro.
Ligandstyrt ionekanal
Ligandstyrte ionekanaler (LGICs) er en gruppe transmembrane proteiner som åpnes for å la ioner som Na+, K+, Ca2+, og Cl- forflytte seg over en cellemembran som en respons av at et signalstoff (ligand) binder seg som f.eks en neurotransmitter.
Disse proteinene er typisk bygd opp av minst to forskjellige domener: et transmembrant domene som inkluderer en ionepore, og et ekstracellulært domene som inkluderer et bindingssete for ligander(allosterisk bindingssete). Denne modulariteten har gjort 'splitt og hersk' fremgangsmåten for å finne proteinstrukturen mulig (krystallisering av domenene hver for seg). Funksjonen til reseptorer som er lokalisert i synapser er å konvertere kjemiske signal av presynaptiske utskilte neurotransmittere, direkte og kjapt, til postsynaptiske elektriske signal. Mange ligandstyrte ionekanaler er i tillegg modulert av allosteriske ligander, kanalblokkere, ioner eller membranpotensialet.
LGICs er klassifisert i tre superfamilier:
Ligandstyrte ionekanaler er i kontrast med:
Cys-loop reseptorer
Cys-loop reseptorer er navngitt etter en karakterisisk loopformet dusulfidbinding mellom to cystein i det N-terminale ekstracellulære domenet. De er underinndelt med hensyn til hva slags ioner de leder (anioniske eller kationiske) og videre delt inn i familier definert av deres endogene ligander. De er vanligvis pentamere hvor hver subenhet innehar 4 transmembrane alpha helixer som utgjør et transmembrane domene og et 'beta sheet sandwich type', extracellulært, N-terminal, ligandbindings domene. Noen innehar også et intracellulært domene som vist på bildet.
Den prototypiske ionekanalen er nikotin acetylkolin reseptoren. Den består av en pentamer av protein subenheter (typisk ααβγδ), med to bindingsseter for acetylkolin (en på grensesnittet på hver av alfasubenhetene. Når acetylkolin bindes forandres reseptorens konfigurasjon (vrir T2 helixene som flytter leucinet, som blokker poren, vekk). Dette forårsaker sammentrekningen i poren, som er på ca 3 angstrøm, til å vie seg ut til ca. 8 angstrøm slik at ioner kan passere igjennom. Denne poren lar Na+ ioner forflytte seg i henhold til den elektrokjemiske gradienten og inn i cellen. Med et tilstrekkelig antall kanaler som åpner seg på en gang vil influxen av positive Na+ ioner depolarisere den postsynaptiske membranen slik at et aksjonspotensial blir initiert.
Til tross for at encellede organismer, som bakterier, har et lite tilsynelatende behov for transmisjon av aksjonspotensialet har en bakteriell homolog av en ligandstyrt ionekanal blitt identifisert. Hypotesen er at den fungerer som en kjemoreseptor. Denne prokariotiske nAChR varianten er kjent som GLIC, og fikk navn etter arten den ble identifisert i; G loeobacter L igand-gated I on C hannel.
Anioniske Cys-loop Reseptorer til virveldyr
Ionotropiske glutamat reseptorer (iGluR)
Ionotropiske glutamat reseptorer binder neurotransmitteren glutamat. De former tetramerer med hver subenhet bestående av et ekstracellulær aminotreminal domene( ATD, som involverer tetrameroppbyggingen), et ekstracellulært ligandbinding domene (LDB, som binder glutamat) og et transmembran domene(TMD, som former ionekanalen). Det transmembrane domenet på hver av subenhetene innehar tre transmembrane helixer og en halvmembranhelix med innadgående loop. Proteinets struktur starter med ATD på N-terminalen etterfulgt av første halvdel av LBD som blir avbrutt av helix 1,2 og 3 av TMD før den fortsetter med den siste halvdelen av LBD og avslutter med helix 4 til TMD på C-terminalen. Dette betyr at det er tre koblinger mellom TMD og de extracellulære domenene. Hver subenhet av tetrameren har et bindingssete for glutamat, bestående av to LBD seksjoner som har en kamskjellignende utforming. Bare to av disse bindingssetene trenger å være bundet for at ionekanalen skal åpne seg. Poren er hovedsakelig formet av halvhelix 2 på en slik måte at det ligner på en invertert kalium kanal
ATP-styrte kanaler
ATP-styrte kanaler åpner seg som en respons av å binde seg til nukleotidet ATP. De former trimerer med to transmembrane helixer per subenhet og på begge C- og N-terminalene på den intracellulære siden.
PIP2-styrte kanaler
Phosphatidylinositol 4,5-bisphosphate (PIP2) binder seg til og direkte agoniserer 'innover-rektifiserte kaliumkanaler(Kir). PIP2 er et plasmamembrane lipid og its difinitive rolle i styring av ionekanaler var nylig demonstrert med X-ray krystallografi.
Klinisk relevans
Ligandstyrte ionekanaler er sannsynlig området der anestesimidler og etanol har sine virkninger, men utvetydig bevis for dette er ennå ikke etablert. Særlig GABA- og NMDA-reseptorer blir affektert av anestetiske midler på konsentrasjoner som blir brukt i klinisk anestesi.
Prosopocoilus (Hoplitocranum) francisi
Prosopocoilus francisi er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Chaparral
Chaparral er en vegetasjonstype bestående av buskskog- eller hedelandskap som hovedsakelig finnes i den amerikanske delstaten California og lengst nord på Californiahalvøya i Mexico. Det er formet av regionens middelhavsklima (milde, fuktige vintre og varme, tørre somre) og naturlige branner. Det består av tørketolerante planter med harde, eviggrønne blader, og dekker 5% av delstaten California. Navnet kommer fra det spanske ordet chaparro, som er et annet navn på kermeseik, en plante som vokser i tilsvarende vegetasjon ved Middelhavet og som ligner på de eviggrønne eikebuskene i California.
Prosopocoilus (Hoplitocranum) francisi
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.
Utbredelse
Arten er utbredt på Filippinene (Luzon).
EM i bordtennis 2023
EM i bordtennis 2023 blir arrangert i Malmö i Sverige fra 10. til 17. september 2023.
Det konkurreres i lag.
Tanjiacai
Tanjiacai (kinesisk: 谭家菜, «Familien Tans kjøkken») er en samlebetegnelse for retter i det kinesiske kjøkken knyttet til en ledende embedsmannsslekt i Beijing.
Aonad Speisialta Bleachtaireachta
Aonad Speisialta Bleachtaireachta (irsk), eller Special Detective Unit (engelsk), er Irlands sikkerhetstjeneste, organisert som en avdeling i Garda Síochána. Foruten kontraetterretning, kontraterrorisme og etterforskning av trusler mot statens sikkerhet, har avdelingen ansvar for livvakttjeneste, sikring av store pengetransporter og Irlands vitnebeskyttelsesprogram. En taktisk politienhet inngår også i avdelingen.
Avdelingen ble opprettet 11. juli 1921 og har hovedkvarter i Dublin.
The Greatest Showman
The Greatest Showman er en amerikansk historisk filmmusikal fra, regissert av Michael Gracey. Manuset ble skrevet av Jenny Bicks og Bill Condon. Hugh Jackman, Zac Efron, Michelle Williams, Rebecca Ferguson og Zendaya Coleman spiller hovedrollene. Filmen er inspirert av livet til sirkuseier P. T. Barnum og skapelsen av sirkuset Barnum & Bailey Circus. En rekke historiske personer dukker opp i filmen, blant andre operasangeren Jenny Lind og sirkusartisten Tom Thumb.
Filmen hadde verdenspremière om bord RMS «Queen Mary 2» 8. desember 2017. Den hadde kinopremière i USA 20. desember 2017 og i Norge 12. januar 2018. The Greatest Showman fikk blandet kritikk. Anmelderne roste skuespillet, musikken og scenebildet, men kritiserte balansen mellom fiksjon og fakta. Filmen vant en Golden Globe for låten «This Is Me» og ble nominert til priser for beste musikal eller komedie og beste mannlige hovedrolle (Jackman).
Musikken ble komponert av John Debney og Joseph Trapanese, mens sangtekstene ble skrevet av Justin Paul og Benj Pasek.
Handling
P.T. Barnum (Hugh Jackman) forsøker å komme seg opp og frem for å kunne gi kona Charity (Michelle Williams) og deres barn et trygt liv. Først åpner han museet Barnum's American Museum med rariteter i New York. Når det ikke blir vellykket, slår han seg sammen med manusforfatter Phillip Carlyle (Zac Efron) og samler en gjeng unike personligheter til et freakshow. Det blir en publikumssuksess, til tross for dårlig kritikk. Barnums higen etter anerkjennelse fører etter hvert til at han blir impresario for den svenske operasangeren Jenny Lind (Rebecca Ferguson). Det byr på flere utfordringer, både på det private og profesjonelle plan.
Musikk
Benj Pasek og Justin Paul skrev ni låter til filmen. Musikkalbumet til filmen gikk til førsteplass på USAs albumliste Billboard 200.
Riks (svensk Web-TV)
Riks er en svensk mediekanal som ble lansert i 2020 av Sverigedemokraterna. Blant programlederne er Emmie Mikaelsson og Rebecka Fallenkvist. Ansvarlig utgiver er Dick Erixon. Innholdet publiseres hovedsakelig i form av videoer på YouTube.
Afrodite Urania
Afrodite Urania (gresk: Ἀφροδίτη Οὐρανία), den himmelske Afrodite, var en manifestasjonsform av den greske gudinne Afrodite som sannsynligvis hadde sine røtter i levantinske forbilder.
Pausanias beskriver hennes kult i Athen. Hun er datter av Uranos og Pontos.
Herodot nevner et tempel til Afrodite Urania (Derketo) i Askalon, og han anser dette for å være det eldste tempel overhode viet til denne gudinne. Fønikere fra Askalon skulle ifølge ham så ha grunnlagt de berømte Afrodite-templer på Kypros og Kythera.
Ifølge Pausanias var det assyrerne som først dyrket Afrodite Urania (Ištar?), og kulten spredte seg til Páfos og til Askalon i Palestina og til øya Kythera, som overtok den fønikiske kult.
Strabon likestiller Afrodite Urania av Askalon med Atargatis.
Reidar Kaabbel
Reidar Kaabbel (født 12. oktober 1974) er en lokalpolitiker for Senterpartiet. Han har vært ordfører i Våler kommune i Østfold siden 2011.
Kaabbel er gårdsbruker og driver slektsgården på Kåbøl i Våler.
Folkeavstemningen i Tyrkia 2017
Folkeavstemningen i Tyrkia 2017 ble avholdt 16. april 2017. Avstemningen gjaldt forslag om endringer av Tyrkias grunnlov, slik at vesentlig makt overføres fra Tyrkias store nasjonalforsamling til presidenten. Forslaget innebar innføringen av et presidentstyre. Forslagene var på forhånd vedtatt i parlamentet med ¾ flertall.
De uoffisielle resultatene viste en knapp seier for ja-siden, med 51,41 % av stemmene. Valgdeltakelsen ble målt til ca. 85 %. Det var nei-flertall i store byer som Istanbul, Ankara og Ismir.
Blant tyrkiske statsborgere som deltok i avstemningen i Tyskland, Østerrike, Belgia, Nederland, Danmark og Sverige, var det flertall for endringen. Derimot var det blant tyrkiske velgere i Storbritannia og Spania flertall mot grunnlovsendringene.
Veneziakommisjonen hadde på forhånd kritisert forslagene, blant annet for å være i strid med maktfordelingsprinsippet, og at valget foregikk mens landet var i unntakstilstand. OSSE kritiserte valget etter at det var gjennomført, blant annet fordi partene ikke hadde fått like vilkår i valgkampen, at velgerne ikke hadde mottatt objektiv informasjon og at viktige deltakere i samfunnsdebatten satt fengslet under valget.
Forslagene (utvalg)
Tyrkias grunnlov har vært endret 20 ganger siden den ble vedtatt i 1982. Endringene har berørt 110 av grunnlovens 177 artikler. Folkeavstemningen i 2017 gjaldt 18 endringsforslag.
Artikkel 7 - Presidentens tilknytning til partipolitikken
Gjeldende grunnlov tillot ikke at presidenten var tilknyttet et politisk parti. Dette ble foreslått endret, slik at presidenten kunne være leder av partiet.
Det hadde vært uttrykt bekymring for at endringen kunne føre til en ettpartistat. Det ble pekt på at partilederne allerede valgte hvilke kandidater som skulle representere partiene i valgene til parlamentet. Dette kunne bli presidentens oppgave, dersom man velger en partileder til president. Dersom presidenten til og med kommer fra et parti som har flertallet i parlamentet, kunne han dermed kontrollere både parlamentet og den utøvende makt.
Artikkel 8 - Presidenten blir regjeringssjef
Bestemmelsen ville gjøre presidenten til regjeringssjef, slik at statsministerstillingen utgår. Presidenten ville også få en begrenset, lovgivende makt ved at han kunne utstede dekreter. Dekretene ville ha rang under lovene.
Artikkel 9 - Riksrett
Ifølge forslaget var det krevet alminnelig flertall for å innlede en sak, og tre firedeler for å etablere en undersøkelseskommisjon. Dersom kommisjonen vedtar å sende saken til Høyesterett, kreves to tredelers flertall i domstolen for å avsette presidenten.
Artikkel 10 - Visepresidenter
Bestemmelsen skulle innebære at presidenten kunne utnevne en eller flere visepresidenter uten noen restriksjoner. Visepresidentene som ikke er valgt av folket, ville være presidentens stedfortredere med all hans kompetanse, i hans fravær ved sykdom eller død.
Artikkel 11 - Oppløsningsrett
Forslaget ga presidenten vesentlig innflytelse over den lovgivende makt. Presidenten fikk rett til å oppløse parlamentet, uten begrunnelse. Presidentvalget og parlamentsvalget ville riktignok bli avholdt samtidig, slik at en oppløsning også kan få følger for presidenten. Parlamentet kunne etter forslagt selv utlyse nyvalg, med tre firedeles flertall.
Artikkel 14 - Utnevnelse av dommere
Presidenten ville etter forslaget få økt makt over dommere og statsadvokater. Presidenten ville gjennom grunnlovens system få en stor innvirkning på utnevnelse av dommere. En direkte og full kontroll over domstolene, ville forslaget ikke gi presidenten.
Tyrkia
De uoffisielle resultatene viste en knapp seier for ja-siden, med 51,41 % av stemmene. Valgutfallet viste en tydelig seier til provinsene. I Sentral-Anatolia eller i de sterkt islamsk pregede utkantene, som for eksempel hjemprovinsen til Erdoğan, Rize ved Svartehavet, fantes et flertall på 75 til 80 prosent for endring av grunnloven. Det var derimot nei-flertall i store byer som Istanbul, Ankara og Ismir. Dette skjedde på tross av at Erdogans parti AKP har stått sterkt i disse byene. I provinsen Diayabakir var nei-stemmene 68 prosent. Her bor mange regjeringskritiske kurdere.
Etter kuppforsøket i 2016 og den følgende unntakstilstanden, ble en rekke kurdere fordrevet eller fengslet. Disse måtte for å kunne velge, reise tilbake til sine hjemsteder, som imidlertid ikke var mulig.
Velgere i utlandet
Blant tyrkiske statsborgere som deltok i avstemningen i Tyskland, Østerrike, Belgia, Nederland, Danmark og Sverige, var det flertall for endringen. Derimot var det blant tyrkiske velgere i Storbritannia og Spania, et flertall mot grunnlovsendringene.
Veneziakommisjonen
Veneziakommisjonen hadde kritisert og uttrykt bekymring over forslagene. Kommisjonen pekte blant annet på de punkter som Demir Seyrek hadde pekt på. Det foreslåtte presidentstyret ville være i dårlig samsvar med maktfordelingsprinsippet, i amerikansk terminologi kalt checks and balances. Videre pekte kommisjonen på det problematiske i at forslagene til endring i konstitusjonen, ble fremmet på et tidspunkt da enkelte av opposisjonens ledere satt fengslet. Kommisjonen var heller ikke tilfreds med at forslagene ble fremmet i en periode da Tyrkia styres ved unntakstilstand. Unntakstilstanden i Tyrkia ble etablert etter et kuppforsøk i juli 2016.
OSSE
OSSE avga en rapport over valget samme dag som det ble avholdt. Organisasjonen konkluderte blant annet med at partene i valget ikke hadde hatt likeverdige vilkår under valgkampen, idet ja-siden fikk bedre vilkår enn nei-siden. Velgerne fikk ikke tilgang til objektiv informasjon om forslagenes innhold. Utestengningen og interneringen av tusenvis av mennesker innebar brudd på fundamentale menneskerettigheter og hadde en negativ effekt på valget, hevdet OSSE.
Roing under Panamerikanske leker 2015
Roing under Panamerikanske leker 2015. Roing var en av sportene under de Panamerikanske leker 2015 i Toronto i Canada. Konkurransene ble avviklet 11. til 15. juli 2015. Det var i alt 14 øvelser, åtte for menn og seks for kvinner. Fjorten nasjoner var representert med tilsammen 178 utøvere.
Syrisk-hettittiske stater
Syrisk-hettittiske stater, tidligere kalt for nyhettittiske, var luviske, arameiske og fønikisk-talende politiske enheter i jernalderens nordlige Syria og sørlige Anatolia, som oppsto i kjølvannet av sammenbruddet til det hettittiske riket i tiden fra rundt 1180 f.Kr., og varte tilnærmet til rundt 700 f.Kr.
Betegnelsen «nyhettittisk» er tidvis reservert særskilt for de luvisk-talende fyrstedømmene som Melid og Karkemisj, skjønt i en videre mening er det bredere kulturelle begrepet «syrisk-hettittisk» nå benyttet på alle de enheter som oppsto i sørlige og sentrale Anatolia etter det hettittiske sammenbruddet — som Tabal og Keve (Quwê) — foruten de i nordlige og sentrale Syria.
Rwanda under Sommer-OL 2020
Rwanda deltok under Sommer-OL 2020 i Tokyo i Japan i perioden 23. juli til 8. august 2021. OL ble utsatt i ett år fra 24. juli 2020 på grunn av koronaviruspandemien.
Syrisk-hettittiske stater
Overgangen fra bronsealderen til jernalderen
Sammenbruddet til det hettittiske riket er vanligvis knyttet til den gradvise nedgangen i handelsnettverkene i østlige Middelhavet og det resulterende sammenbruddet for betydelige byer i sen bronsealder langs kysten av Levanten, Anatolia og langs Egeerhavet.
Rwanda under Sommer-OL 2020
30px|alt=|link= Svømming
Rwanda fikk en universell invitasjon fra FINA til å sende de to best rangerte svømmere (en fra hvert kjønn) i sine beste individuelle øvelser til OL.
Syrisk-hettittiske stater
Overgangen fra bronsealderen til jernalderen
På midten av 1200-tallet f.Kr. synes det som om det kom store grupper av grekere som snakket greske doriske dialekter som bevegde seg fra nord og sørover gjennom Balkanregionen. Trakerne som bodde i regionen og nordlige Hellas ble tilsynelatende presset til de vestlige kystene av Anatolia og senere til innlandet hvor de ble omtalt som frygere og mysere. Se artikkel Den doriske invasjon for diskusjon om invasjonsteorien. Mot slutten av 1200-tallet var de mykenske palassene i det greske innlandet ødelagt av angripere og pirater som ødela palasset ved Pylos på omtrent samme tid. Noen få tiår senere, på begynnelsen av 1100-tallet f.Kr., ble Troja ødelagt, og det hettittiske rike ble rammet av et ødeleggende angrep fra kaskaere (kaškäere, en løselig sammensatt stammeforbund av et bronsealderfolk som ikke var av indoeuropeisk opprinnelse og som er kjent fra hettittiske kilder). Dette folket okkuperte kystene rundt Svartehavet og slo seg senere sammen med folket i Mysia. De fortsatte med å angripe og ødelegge bortimot alle hettittiske steder inntil de til sist ble endelig beseiret av assyrerne bortenfor de sørlige grensene ved Tigris.
Disse store befolkningsbevegelsene i østlige Middelhavet er nevnt i nedtegnelsene til farao Ramses III i oldtidens Egypt som de såkalte Havfolkene. Blant dem som er nevnt er folket i Adana (Dnnym eller Danuna) i Kilikia og antagelig også trojanerne. Sivilisasjoner som hattiere, Arzawa (Lydia), Alashiya (Kypros), Ugarit og Alalakh ble ødelagt. Angriperne truet også grensene til Egypt.
En av årsakene til hettittenes rike falt sammen synes å være havfolkene, selv om det finnes kun omtaler i egyptiske nedtegnelser og det arkeologiske materialet er utilstrekkelig. Deres angrep sammenfalt med store folkevandringer over hav og land. Hattusa, den hettittiske hovedstaden ble fullstendig ødelagt. Som følge av sammenbruddet av de store byene og den hettittiske staten, kom det en strøm av ny bosetninger i tidlig jernalder til de fruktbare områdene i nordlige Mesopotamia i form av et stort antall landsbyer og gårder. Ut av dette oppsto det som kalles den nyhettitiske tiden, hvor syrisk-hettittiske småstater oppsto i denne endringen av landskapet i form av nye politiske strukturer og kulturelle tilknytninger. Historikeren David Hawkins har vært i stand til å spore en dynastisk forbindelse mellom det hettittiske kongedynasti og de såkalte «storekonger» og «jordbruksherrer» i Melid og Karkemisj i tidlig jernalder, noe som gir en uavbrutt kontinuitet mellom sen bronsealder og tidlig jernalder for disse stedene.
Bortsett fra de tekstlige bevisene fra inskripsjoner, er de uavbrutt kulturelle kontinuiteten i regionen til de syrisk-hettittiske statene fra sen bronsealder til tidlig jernalder ytterligere bekreftet av nyere arkeologisk arbeid ved steder som Aleppo (Stormgudens tempel i citadellet) og Ain Dara (Tempelet til Ishtar-Shawushka), hvor templer som ble bygget i sen bronsealder som fortsatte inn i jernalderen uten avbrudd, og disse templene hadde tallrike ombygninger i tidlig jernalder.
Liste over syrisk-hettittiske stater
De syrisk-hettittiske statene kan bli delt inn i to grupper: en nordlig gruppe hvor lokale hettittiske herskere forble ved makten, og en sørlige gruppe hvor arameere kom til å styre fra rundt 1000 f.Kr. Selv om disse småstatene er betraktet som til dels forent, var de faktisk adskilte, og egne kongedømmer.
Den nordlige gruppen omfatter:
Den sørlige arameiske gruppe omfattet:
Inskripsjoner
Luviske monumentale inskripsjoner i antoliske hieroglyfer fortsatte uavbrutt fra 1200-tallets hettittiske kongemonumenter til tidlig jernalder med syrisk-hettittiske inskripsjoner i Karkemisj, Melid, Aleppo og andre steder. Luviske hieroglyfer ble valgt av mange av de syrisk-hettittiske regionale kongedømmene for deres monumentale inskripsjoner, som ofte var utformet som både to- og trespråklige i arameiske, fønikiske eller akkadiske versjoner. Tidlig jernalder i nordlige Mesopotamia så også en gradvis spredning av alfabetskrift på arameisk og fønikisk. I løpet av de kulturelle samhandlingene langs kysten av Midtøsten av syrisk-hettittiske områdene og i nordlige Syria på 900- til ut 700-tallet f.Kr., adopterte grekere og frygere alfabetskriften fra fønikerne.
NFC Championship Game
NFC Championship Game er den årlige tittelkampen i National Football Conference (NFC) og en av de to semifinalekampene i sluttspillet i National Football League (NFL), den største profesjonelle ligaen for amerikansk fotball i verden. Kampen spilles på siste søndag i januar mellom de to gjenværende sluttspillagene etter de to første rundene av sluttspillet i NFC. NFC-mesterne går videre til å møte vinneren av AFC Championship Game i Super Bowl.
Kampen ble etablert i sammenheng med sammenslåingen av NFL og American Football League (AFL) i 1970, hvor ligaen da ble delt opp i to conferencer. Siden 1984 har vinneren av kampen mottatt George Halas-troféet, som er oppkalt etter grunnlegeren av Chicago Bears George Halas.
Bakgrunn
Det første NFC Championship Game ble spilt etter 1970-sesongen, etter sammenslåingen av NFL og AFL. Kampen blir sett på som etterfølgeren til NFL Championship, og kampresultatene er registrert i sammenheng med tittelkampen i NFL i den årlige NFL Record and Fact Book. Ettersom at NFL før sammenslåingen hadde 6 flere lag enn i AFL (16 i NFL og 10 i AFL) var det nødvendig med en omorganisering for å forsikre at conferencene hadde samme antall lag: NFLs Baltimore Colts, Cleveland Browns og Pittsburgh Steelers ble med de ti AFL-lagene i AFC; de gjenværende 13 lagene fra NFL ble med i NFC.
Los Angeles Rams og Minnesota Vikings er de eneste lagene som har nådd minst ett NFC Championship Game i løpet av hvert tiår siden 1970.
Sluttspillformat
Formatet for sluttspillet har endret seg flere ganger siden 1970. Ved slutten av hvert seriespill blir de beste lagene i NFC kvalifisert til sluttspillet, inkludert alle divisjonsmestrene (tre fra 1970 til 2001; fire siden 2002-sesongen) og et gitt antall wildcardlag som har de beste sesongresultatene etter seriespillet, men ikke klarte å vinne divisjonstittelen (ett wildcardlag fra 1970 til 1977; to wildcardlag fra 1978 til 1989 og fra 2002 til 2019; tre fra 1990 til 2001 og siden 2020). De to lagene som gjenstår etter wildcardrunden (første runde) og divisjonsrunden (andre runde) møtes i NFC Championship Game, og vinneren av den kampen går videre til Super Bowl.
Til å begynne med var stadion for NFC Championship Game avgjort basert på en årlig rotasjon. Siden 1975-sesongen har stadion blitt valgt basert på lagenes resultater i seriespillet, hvor laget med høyest seed (best resultat) spiller på hjemmebane. Et wildcardlag kan kun spille på hjemmebane i kampen dersom begge lagene er wildcardlag; dette har fremdeles aldri hendt.
George Halas-troféet
Fra og med NFL-sluttspillet i 1984–85 har vinnerne av NFC Championship Game blitt tildelt George Halas-troféet, oppkalt etter eier og trener for Chicago Bears, et av oppstartslagene i NFL. Det originale designet bestod av en base i tre med en AFC-logo i front og en skulptur av forskjellige fotballspillere i bakgrunnen.
George Halas-troféet og Lamar Hunt-troféet, som utdeles til vinnerne av AFC, fikk et nytt design fra Tiffany & Co. for NFL-sluttspillet i 2010–11 i et forsøk på å gjøre begge troféene mer utpregede. Troféenes nye design er i sølv med omrisset av en hul fotball plassert på en mindre base og ligner mer på Vince Lombardi-troféet, som utdeles til vinneren av Super Bowl.
George Halas-troféet må ikke blandes med Newspaper Enterprise Associations George Halas-trofé, som ble gitt til NFLs beste forsvarsspiller fra 1966 til 1996 eller med Pro Football Writers Associations George S. Halas Courage Award.
Kamper etter år
I den sorterbare tabellen under er lag rangert først etter antall kamper, deretter etter seiere og sist etter årstall for første kamp. I kolonnen for sesonger indikerer år i fet skrift en seier.
Jens Bull (diplomat)
Jens Steenberg Bull (født 25. november 1886, død 1. juni 1956) var en norsk jurist og diplomat. Han ledet den norske legasjonen i Stockholm under andre verdenskrig.
Virke
Bull studerte juss ved Det Kongelige Frederiks Universitet i Oslo og ble i 1909 cand.jur.. Han begynte i utenrikstjenesten i 1911. Bull var delegert til Folkeforbundet fra 1921 til 1924. Han var legasjonsråd i Berlin fra 1925 til 1931, i Haag fra 1931 til 1933 og i Stockholm fra 1934 til 1938. Fra 1931 til 1933 var han også involvert i arbeidet med Grønlandssaken. I 1938 ble han ekspedisjonssjef. Bull ble i 1939 utnevnt til utenriksråd.
Etter Tysklands angrep på Norge i april 1940, ble Bull sendt til Stockholm i særoppdrag. Etter at minister Johan Wollebæk døde i 1940, overtok Bull ledelsen av legasjonen. Sverige ville først ikke gi agrément for Bull som minister. Bull var derfor først chargé d'affaires. I 1942 ble han utnevnt til overordentlig sendemann og befullmektiget minister.
Bull var minister i Haag fra 1945 til 1951 og ambassadør i København fra 1951 til 1956.
Samordnet musikkforsøk
Samordnet musikkforsøk ble gjennomført i Trondheim i tidsrommet 1974–1981. Fra 1978 kom kommunene Bjugn og Sandnes med. Prosjektet ble av vesentlig betydning for utvikling av de kommunale musikkskolene, senere kulturskolene, i Norge.
Jens Bull (diplomat)
Familie
Jens Bull var sønn av legen Ole Bornemann Bull, bror til Johan Bull og halvbror til Fredrik Rosing Bull.
Samordnet musikkforsøk
Et overordnet mål med forsøket var å samordne den allmenne og spesialiserte musikkopplæringen fra barnehage, grunnskole og gymnas opp til høgskole-, konservatorie- og universitetsnivå.
Musikkforsøkets hovedprosjekt var å utvikle en musikkskole i nært samarbeid med grunnskolen – «den integrerte musikkskolen». Et viktig prinsipp ble «åpent opptak». Ingen barn skulle utestenges fra tilbudet om musikkopplæring.
Fra 1976 fikk musikkskolen i Trondheim statsstøtte for å kunne gjennomføre åpent opptak, senere kom også de to andre forsøksmusikkskolene med i ordningen. Dette banet vei for et generelt tilskudd til alle musikkskoler fra 1982. En videreføring av den øremerkede statsstøtteordningen, ble Stortingets vedtak i 1997 av paragraf 13.6 i Opplæringsloven, der alle kommuner ble pålagt å gi et kulturskoletilbud til alle barn og unge, i nært samarbeid med skoleverket og det lokale kulturliv.
Bakgrunn og målsetting
Initiativet til forsøket ble tatt av Kåre Opdal i løpet av planleggingsåret han fikk som rektor for Trondheim kommunale musikkskole før skolen formelt ble åpnet i 1973.
Opdal hadde utviklet pedagogiske ideer og metoder i sine tidligere stillinger på Inderøy og Sandnes. Det skulle være like selvsagt at barn og unge fikk opplæring i musikk, som at de fikk opplæring i tradisjonelle skolefag. Dette kunne bare realiseres med åpent opptak til musikkskolen. Musikkskolens undervisning skulle være desentralisert, så elevene i størst mulig grad kunne få undervisning i nærområdet, oftest i grunnskolens lokaler, og det var avgjørende med dyktige instruktører.
Målsettingen for prosjektet var todelt:
I tillegg til musikkundervisning, var et av målene å tilby skolekonserter i alle skoleslag. I løpet av forsøksperioden fikk alle trinn i grunnskolen tilbud om to årlige konserter. Dette var et samarbeid med Rikskonsertene.
Forsøksutvalget
Forsøksutvalget hadde representanter fra Trondheim kommune (skolesjefen, leder for pedagogisk senter, rektor for musikkskolen); Sør-Trøndelag fylkeskommune (fylkesskolesjefen); Dronning Mauds Minne Høgskole for barnehagelærerutdanning (musikkseksjonen); Trondheim lærerskole (musikkseksjonen); Trøndelag musikkonservatorium (rektor) og Musikkvitenskapelig institutt] (instituttbestyrer).
Forsøksutvalgets formann,, var leder for Pedagogiske senter i Trondheim grunnskole. Den daglige ledelsen ble ivaretatt av prosjektleder Harry Rishaug.
De fire enhetslederne i forsøket,, Vidar Hjemås og var både inspektører i kulturskolen og fagrettledere i grunnskolen. De hadde ansvar for hver sine delområder i forsøket: de estetiske valgfagene, lærerkursene, skolekonserter og musikkskolens elevopptredener i institusjoner og sykehus. Per Olaf Green var i en periode materiellprodusent i Samordnet musikkforsøk. Han var også en tid inspektør i Trondheim kommunale musikkskole.
I tråd med målsettingen ble det lagt opp til forsøk med:
Forsøksledelsen så tidlig at det var ønskelig å prøve ut forsøkets grunnprinsipper også i andre kommuner. Kommunene Bjugn og Sandnes kom med i 1978. Både Kåre Opdal og undervisningsinspektør og enhetsleder Vidar Hjemås hadde arbeidet flere år med musikkundervisning på Sandnes, og hadde erfaringer derfra innenfor mange av de områdene forsøket omfattet. Sandnes var derfor spesielt aktuell og interessant i forsøkssammenhengen.
Samordning grunnskole – musikkskole
Forsøkets hovedprosjekt var samordningen mellom grunnskole og musikkskole. Dette ble fulgt opp gjennom styrking av fagrettledertjenesten i musikk, i nært samarbeid med Pedagogisk senter. Elev- og lærertimetallet i estetiske fag generelt og musikk spesielt ble økt. Målet om å utvikle en musikkskole integrert i grunnskolen ble forsøkt realisert gjennom de estetiske valgfag på grunnskolens små- og mellomtrinn. Til instrumentalopplæringen som fant sted i musikk valgfag, lånte musikkskolen ut strykeinstrumenter og korpsene blåseinstrumenter gratis til elevene.
Smågruppeundervisning
Et eget prosjekt innenfor forsøket var arbeidet med å utvikle tilpasset materiell for smågruppeundervisning i musikkskolen og i valgfag. Det ble laget opplegg for gruppeundervisning på strykeinstrumenter, blåseinstrumenter, piano, gitar og el-orgel. Metodeopplegget for messingblåsere ble utprøvd i et tjuetalls musikkskoler, og senere publisert.
En av musikkskolens lærere ble engasjert i halv stilling for å bistå de som arbeidet med materiell for gruppeundervisningen, først og fremst ved å lage pianoakkompagnement til gruppene.
Tilbudet i minifiolin ble svært populært, og er sammen med «lørdagsskolen» fundamentet i den såkalte «strykerpyramiden» i Trondheim. I minifiolinopplegget får barn helt ned til 3–4-årsalderen, sammen med en av sine foresatte, gruppeundervisning på fiolin. Senere er tilbudet utvidet med undervisning på minicello.
Kombinerte lærerstillinger
For å nå målet om en musikkskole integrert i grunnskolen, ble opprettelsen av kombinerte lærerstillinger mellom musikkskolen og grunnskolen viktig. For mange av musikkskolens lærere innebar dette tilsetting i musikkskolen, med undervisning på dagtid i grunnskolen, i allmennfaget musikk og i valgfag som den del av den «kombinerte stillingen». Dette ble en modell for andre norske kommuner.
En spesiell utfordring var at mange profesjonelle musikere manglet den formelle pedagogiske kompetanse for undervisning i grunnskolen. Musikkskolens rektor fikk imidlertid aksept for å fastsette stillingsnivå, og dermed lønn, ut fra vurdering av musikernes realkompetanse.
For å imøtekomme det frivillige musikklivs behov for kvalifiserte dirigenter, ønsket en også kombinasjoner mellom musikkskolen og lokale kor, korps og orkestre. Det ble nedsatt et utvalg som utredet ordnede lønns- og arbeidsforhold for dirigenter, basert på tilsetting musikkskolen og kjøp av tjenester fra organisasjonene.
Videregående skole og andre utdanningsinstitusjoner
På gymnasnivå ble det arbeidet for å få både musikkteoretisk linje og musikkfagskoletilbud etter forsøksrådets opplegg med grunnkurs og påbygningskurs. Dette var et skoletilbud utviklet på Sandnes. Trondheim katedralskole hadde gjennom flere år tilbudt en musikkteoretiske linje. I 1978 kom grunnkurset i gang ved den nyåpnede Heimdal videregående skole.
Både Trondheim lærerskole og Dronning Mauds Minne – Barnevernsinstituttet opprettet i forsøksperioden halvårsenheter i musikk, og Trøndelag musikkonservatorium etablerte sin øvingsskole. En øvingsskoleleder ble i regi av forsøket engasjert i halv stilling.