cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vitenskapelig metode
Aksiomatisk-deduktivt system
Innen et aksiomatisk-deduktivt system, for eksempel matematikk eller teologi, kan man få ny kunnskap ved deduksjon uten å måtte gjøre observasjoner. Dersom man logisk kan resonnere seg fram til et resultat basert på grunnleggende sannheter, kalt aksiomer, må resultatet være sant. Hvis alle X er Y og alle Z er X, må alle Z være Y. Aksiomatiske systemer er konsistente så lenge de ikke er selvmotsigende, og da kan man utlede både beviser og falsifikasjoner fra aksiomene.
Holisme
Holisme er en gammel, gresk vitenskapsteoretisk retning der man anser helheten som mer enn summen av delene. Holistisk metode er en tilnærming der delene av et system må ses i sammenheng, i kontrast til reduksjonisme der delene plukkes fra hverandre og analyseres hver for seg. Vitenskapelig holisme er basert på at oppførselen til et system ikke kan være perfekt spådd uansett hvor mye data som er tilgjengelig. Holistisk vitenskap er ofte opptatt av at vitenskap ikke er en upartisk observatør, men at observasjoner og eksperimenter påvirker helheten.
Abduksjon
Filosofen Charles Sanders Peirce hadde en pragmatisk tilnærming og mente at abduksjon (det å dra logiske slutninger på premisser som bare er sannsynlige) var en akseptabel metode for å gjøre seg opp en mening. Hva som er den grunnleggende «første årsak» man bruker ved deduksjon, kan bestrides, men Pierce mente at jo mindre man betvilte denne, desto mer tilfreds var man. Når verden er overbevist om noe, er det nytteløst å bestride det. Pierce hevdet at hver enkelt burde holde fast ved sin metode i praktiske saker, hva enten det gjaldt å stole på autoriteter, følge folkemeningen eller tro på falsifiserbare teorier.
Historie
Aristoteles grunnla logikken og fastsatte kontradiksjonsprinsippet og «loven om det utelukkede tredje» (tertium non datur) – enten har noe en egenskap, eller så har det det ikke. Aristoteles skrev Organon, seks arbeider om logikk, der han introduserte «empiri» og holdt frem induksjon som et redskap for å finne universelle sannheter.
Ibn al-Haytham regnes med sin Optikk (Kitab al-Manazir) av mange som den første som brukte vitenskapelig metode. Der skrev han hvordan andre kunne repetere hans eksperimenter ved å etterprøve selv, ikke bare tro på hans ord.
Munken Roger Bacon forsøkte å skille spekulativ forskning og kunst fra eksperimentell vitenskap. Bacon fremholdt matematikk som vitenskapens metode og mente at ekte vitenskap kunne bekreftes ved eksperimenter.
René Descartes hevdet at perfekt kunnskap måtte deduseres fra en første årsak, og at all kunnskap måtte deduseres av det vi har sikker viten om. Han mente også at det måtte være sammenheng i kunnskapen slik at ikke noe ledd i kjeden ikke var perfekt.
Isaac Newton hadde en empirisk tilnærming til vitenskapelig metode og støttet ikke Descartes rasjonalisme. Newtons bidrag til naturvitenskapen var så betydelig at hans mekanistiske forståelse av verden og induktive metodikk formet ettertiden.
På 1800-tallet bidro blant andre Hans Christian Ørsted til vitenskapelig metode ved å eksemplifisere observasjon, hypotese og deduksjon. I 1934 kom Karl Popper med boken Logik der Forschung med ideen om at falsifisering var et kriterium for vitenskap. Thomas Kuhn skrev i 1962 at forskere arbeider innenfor en rekke paradigmer, og at ny viten ikke vinner frem fordi den motbeviser den gamle, men fordi tilhengerne av den gamle kunnskapen erstattes av en yngre generasjon som vokser opp med kjennskap til den.
Kritikk
Den vitenskapelige metode er stadig blitt kritisert. Det aristoteliske verdensbilde, der iboende egenskaper og formål ble ansett som gyldige forklaringer på årsaker i naturen, var et paradigme som stod svært sterkt, og som var en rådende verdensforklaring før Kopernikus’, Keplers og Newtons omveltninger. Francis Bacon var kritisk til Aristoteles’ metoder som han mente for raskt trakk slutninger fra enkelttilfeller til generelle regler. Newtons teorier brøt med ideen om «ekte», fysisk påvirkning. Han begrunnet usynlige krefter med fenomener, og ikke logisk utledning fra en første årsak, og ble slik en implisitt kritiker av datidens vitenskapssyn. Albert Einsteins teorier og kvantefysikken, som kom på 1900-tallet, mente å vise at selv de sikreste antagelser om tid, rom og gjenstander kunne være feilaktige, og fornyet den filosofiske debatten om hva vitenskapelig metode er.
Charles Sanders Peirce mente at vitenskapelig metode ikke egentlig lette etter sannhet, men var et forsøk på å lage forklaringer slik at irriterende tvil kan bli en tro som man har nok tillit til å handle på bakgrunn av. Han var pragmatiker og mente at hvilken metode man brukte, var mindre viktig enn om man hadde tro på metoden. Thomas Kuhn og hans paradigmeforklaring anfektet troen på den vitenskapelige metodes objektivitet. Willard Van Orman Quine hadde en holistisk tilnærming og kritiserte begrepet analyse som han hevdet logisk sett var en sirkeldefinisjon. Paul Feyerabend hevdet at det ikke finnes noen spilleregler for vitenskapelig metode, og at «det behøves en reform av vitenskapen som gjør den mer anarkistisk og mer subjektiv (i Kierkegaards forstand)».
Vitenskapelig metode kritiseres også for å være utilstrekkelig i møte med etiske problemer. For eksempel er mengden NOx eller radioaktivt avfall det er farlig å slippe ut, avhengig av hvordan «farlig» er definert, og det er en politisk og etisk diskusjon som påvirker både metodikk og resultater.
Referanser
Wissenschaftliche Arbeit
Liste over formenn av Den afrikanske union
Formannen for Den afrikanske union velges av forsamlingen av Den afrikanske union, som består av statsoverhoder fra medlemsland. Embedet har et års varighet. Den direkte forgjenger til dette embedet var formann av Organisasjonen for afrikansk enhet, se liste over formenn av Organisasjonen for afrikansk enhet.
Uznik zamka If
Uznik zamka If (originaltittel: Узник замка Иф) er en sovjetisk film fra 1988, regissert av Georgij Jungvald-Khilkevitsj.
Handling
Dantès, som ikke forstår hva som har skjedd, blir nesten sprø i det dystre fengselet. Men tilfeldigvis møter han Abbé Faria, en klok og spenstig gammel mann. Abbé planlegger å grave et hull til frihet fra cellen sin, men han ender i stedet opp i Edmonds celle. Faria bestemmer seg for å dele med Dantès all sin kunnskap og erfaring, samt de utallige skattene som er gjemt på øya Monte Cristo. Årene går og Edmond Dantès blir gjenfødt, og blir en veldig intelligent og utdannet person. Ved å utnytte Abbé Farias dødsfall klarer Edmond å stikke av fra Château d'If.
Dantès finner skattene som har blitt gjemt på øya, forkaster sitt tidligere navn for alltid, og blir til greven av Monte Cristo. Men i løpet av de mange årene som Dantès tilbrakte i fengsel, har livene til de tidligere fiendene hans forandret seg radikalt. Underoffiser Danglar har blitt baron, en av de rikeste bank-folkene i Frankrike. De Villefort har blitt utnevnt til kongens personlige advokat. Den enkle fiskeren Fernand har blitt en greve og general - og Mercedes sin ektemann. Makt og penger er nå i hendene på skurker, men greven av Monte Cristo er fremdeles full av hevnlyst.
7. serierunde i Adeccoligaen 2007
7. serierunde i Adeccoligaen 2007 startet som en full serierunde den 16. mai klokken 18:00 med åtte kamper.
Chambon-demningen
Chambon-demningen er en demning med vannkraftverk (St. Guillerme) i Frankrike. Den er anlagt i Romanche, en øvre sideelv til Drac og videre Rhône. Byggingen av kraftverket og demningen var ferdig i 1935. Anlegget ligger i Mizoën kommune i departement Isère. Dette er i luftlinje sørøst for byen Grenoble.
Årlig produksjon er 210 GWh. Effekt installert er 116 MW fordelt på 2 x 58 MW francisturbiner.
Demningen er en betong gravitasjonsdam som ligger i 1.039 meters høyde over havet. Den er 90-137 meter høy og 294 meter lang. Den skaper Chambon-reservoaret med et areal på 140 hektar og inntil 51 millioner m³ vannmasser.
Torje Naustdal
Torje Naustdal (født 26. april 2000) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Zack og Codys søte hotelliv
Zack og Codys søte hotelliv (orig: The Suite Life of Zack & Cody) er en amerikansk komiserie for barn som gikk på Disney Channel fra 2005 til 2008. Brødrene Dylan og Cole Sprouse spilte hovedrollene, som henholdsvis Zack og Cody.
Handling
TV-seriens hovedpersoner er tvillingbrødrene Zack og Cody Martin. Sammen med moren Carey bor de på Tipton Hotel (en parodi på Hilton Hotel) i Boston. Carey er sanger og ansatt for å underholde gjestene på hotellet; familiens leilighet i hotellbygget inngår i lønnen hennes. En annen sentral figur i serien er hotelleierens tenåringsdatter London Tipton (en parodi på Paris Hilton), hennes venninne Madeline (Maddie) Fitzpatrick og hotellsjefen Moseby.
Handlingen foregår hovedsakelig på og rundt Tipton Hotel, men en del hendelser finner også sted på skolen til Zack og Cody, som heter Cheevers High, og skolen til Maddie, Our Lady of Perpetual Sorrow Catholic. Zack og Cody havner ofte i trøbbel, og er alltid like oppfinnsomme når det gjelder å komme seg ut av knipa. I seriens tredje sesong har Zack og Cody fått jobb i storkiosken Paul Revere Mini Mart, og noe av handlingen foregår også på Maddies arbeidsplass, butikken Camp Heaven on Earth.
Erik Rudstrøm
Erik Yngvar Rudstrøm (født 1920 i Fredrikstad, død 10. september 2009) var en norsk ingeniør, seiler og forfatter.
Rudstrøm vokste opp i Fredrikstad og tok artium på Fredrikstad høyere allmennskole og jobbet på Tandbergs Radiofabrikk. Som radiotekniker ble han arrestert og satt på Grini. Han leste pensum til maskiningeniørutdanning, men avla aldri formell eksamen. Drev verkstedsproduksjon av verktøy, luftfuktere og lignende med mange ansatte.
Han publiserte i 2003–04 to-bindsverket Frimureriet og de skjulte makteliter hvor han hevdet at arbeiderbevegelsen i Norge hadde fått «retningslinjer for sitt politiske arbeide fastlagt av Sion Vises Protokoller». Boken er blitt beskrevet som påvirket av konspirasjonsteorier og antisemittisme.
Rudstrøm var nordisk mester i finnjolleseiling.
An-Nasiriyya
an-Nasiriyya (alternativ staving an-Nasiriyah eller al-Nasiriyya, arabisk الناصرية) er en by ved elven Eufrat i sørlige Irak. Den er administrativ hovedstad for guvernementet Dhi Qar.
Ved folketellingen i 1987 hadde byen 265 937 innbyggere. Det fantes i 2014 ingen offisielle opplysninger over byens befolkning, men det distrikt som tilhører byen hadde en beregnet folkemengde på 643 137 i 2009, på et areal av 4 149 km².
Byen ligger nær ruinene av oldtidsbyen Ur, og i byen finnes det gamle tempelet Zagoora. Ved byen finnes våtmarker med stort biologisk mangfold.
Sigve
Sigve er et skandinavisk mannsnavn med norrøn opprinnelse som betyr «seier» og «skog, tre». Navnet er i dag lite brukt utenfor Norge.
Etymologi
Sigve er dannet som en variant av det svenske og norske navnet Sigvid, som er en nyere form av det gammelsvenske navnet Sighvidh. Den opprinnelige norrøne formen av navnet er Sigviðr. Navnet er sammensatt av leddene sigr, «seier», og viðr, «skog, tre».
Utbredelse
Sigviðr er kjent brukt i 20 runeinnskrifter fra vikingtiden, og var derfor antakelig nokså vanlig i Norden på den tiden. Sigve er kjent brukt i Norge første gang på slutten av 1300-tallet. Navnet var i middelalderen mest brukt i Ryfylke, og på 1900-tallet mest i Rogaland og Hordaland. Sigve har norsk navnedag 19. august. Navnet er i dag mest brukt i Norge. Den svenske formen Seved, en variant av Sigvid, er noe brukt i Sverige.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
1958 (film)
1958 er en norsk drama- og ungdomsfilm fra 1980 regissert av Oddvar Bull Tuhus. Filmen handler om en ungdomsgjeng i Oslo på slutten av 1950-tallet. Hovedrollene spilles av Cecilie Holter, Rune Dybedahl, Anders Volle, Tone Christine Senstad, Margot Alfstad og Øyvind Janeschitz
Filmen er den første av en ungdomstrilogi som Tuhus lagde på 1980-tallet.
Handling
Handlingen er lagt til Sinsen i 1958. Sinsen-gjengen er opptatt av rockelåter på Radio Lux, kjærlighetseventyr og kameratskap. Filmens hovedpersoner er trekløveret Arne, Tove og Beate, alle elever i 2. real på Sinsen skole. For øvrig består gjengen av Knut, Jan og Doffen som er i fast arbeid, skoleelevene Hanser'n, Morten, Eddie og Wenke, samt Rødtopp og Inger Lise som hverken går på skole eller er i fast arbeid. Historien skilderer ungommenes kjærlighetseventyr, kameratskap og lojalitet på den ene siden, og deres innbyrdes konkurranse om jenter og posisjon på den andre. Gjengen drar på rockekonsert, rockefilm, hyttetur, tivolibesøk og stjeler biler. Man møter dem også i mer trivielle situasjoner som på skolen og på hjemmebane der generasjonsmotsetningene ofte er store. I begynnelsen del er det Arne og Beate, og Tove og Jan som er kjærester. Etter en intens hyttetur blir derimot Tove og Arne tilsammen. Gleden slår sprekker når det blir klart at Tove er gravid med Jans barn. Filmen ender tragisk for noen av ungdommene.
Bakgrunn
1958 er den første av tre ungdomsfilmer som kom fra Tuhus på begynnelsen av 1980-tallet. I 1982 kom Fifty-Fifty, en film om knuste drømmer, kjedelige jobber og dansebandsuksess. I Hockeyfeber (1983) følger vi ishockeylaget Manglerud/Star gjennom en sesong med alt det innebærer av sorger og gleder. Felles for de tre filmene er at de tematisk dreier omkring den ungdommelige brytningstid og følelsen av å ikke helt høre hjemme noen steder. 1958 er blitt sammenlignet med den amerikanske Siste natt med gjengen fra 1973.
Da 1958 kom ut i 1980 ble den en kinosuksess og høstet blandede anmeldelser. Før dette hadde det blitt laget flere pastisjaktige 50-talls filmer som Siste natt med gjengen (American Graffiti) og Grease i USA, og på 80-tallet skulle den filmaktige nostalgien fortsette med Blue Velvet og Tilbake til fremtiden (Back to the Future). Regissøren Oddvar Bull Tuhus har uttalt at 1958 ikke var påvirket av denne nye tidskoloritten. Regissøren hadde derimot vært ungdom på 50-tallet, og hadde godt kjennskap til tiårets historie. Filmen er ingen biografisk fortelling, men inneholder flere referanser til Tuhus' ungdomsår. Det var han og den kjente tryllekunstneren Tore Torell, en gammel venn av regissøren, som skulle bli hovedkreftene bak historien.
Mottakelse
Aftenpostens Knut Bjørnskau gav filmen gode omtaler og skrev blant annet: «Jan H. Jensen og Tore Torell tar tilskuerne med på en reise tilbake til en epoke de selv har levd i og nærer varme følelser for. En og annen gang kan filmen kanskje bli stillestående, men det var forsåvidt livet for den som var 16-17 år, og hva så?». Dagbladets Arvid Andersen gav filmen dårlige skussmål og skrev som følger: «Det er blitt en temmelig likegyldig film, uten engasjement og spennvidde».
Bergen filmklubb gav i 2004 følgende beskrivelse av filmen: «En film som markerte inngangen til 80-tallet var retrofilmen 1958 (1980) av Oddvar Bull Tuhus. Dette er en slags norsk versjon av de klassiske amerikanske ungdomsfilmene. Her er det flust av ungdommer med brylkrem i håret som vekselvis tror de er både Elvis og James Dean».
Musikk
Et lydspor ble utgitt på merket Polydor. Musikken er ved kjente grupper og artister som New Jordal Swingers, Danny & the Red Hots, Anita Hegerland, Reidar Myhre og Lillian Askeland.
Espinoza Paz
Isidro Chávez Espinoza (født 29. oktober 1981 i Angostura i Sinaloa), mest kjent under artistnavnet Espinoza Paz, er en meksikansk sanger og låtskriver innen sjangerne norteño og banda.
Trist som faen – fortellinger
Trist som faen – fortellinger er en novellesamling av Ari Behn, første gang utgitt i 1999. Novellesamlingen var Behns debutbok, etter at han tidligere hadde publisert noveller, fortellinger og artikler i Vagant, Nye linjer 1998 og Hot Rod.
Boken består av 15 fortellinger og beskriver unge mennesker i Afrika, Las Vegas og Norge som prøver å finne sin plass i samfunnet. Den er utgitt innbundet, som paperback samt som lydbok.
Boken fikk gode anmeldelser i pressen, herunder terningkast 6 av Tinic Talén i VG 5. juni 1999.
Trist som faen fikk sitt første opplag utsolgt på under en uke. Førsteopplaget var på 1 800 eksemplarer. Salget av Trist som faen ble åttedoblet da forholdet mellom Behn og prinsesse Märtha Louise ble kjent. Boken solgte over 100 000 eksemplarer.
Samurai Sikkerhet
Samurai Sikkerhet er en norsk komiserie som gikk på TV 2 i 2014. Serien handlet om bedriften Samurai Sikkerhet, et uautorisert vaktselskap som besto av ufaglærte vektere med mer selvtillit enn selvinnsikt. Selskapet ble ledet av Kato Haugen, spilt av Henrik Elvestad. Andre sentrale roller ble spilt av Fridtjov Såheim, Nils Jørgen Kaalstad, Odd-Magnus Williamson og Janne Heltberg.
Serien benyttet seg av de gjeldende fordommer og oppfatninger av vekterbransjen. Dette er folk som liker å gå i politiaktig uniform og snakke om beredskap, men som ikke hadde godt nok utviklede sjelsevner til å komme inn på Politihøyskolen. De kjører utrykningsbil med lamper på taket og jakter uautoriserte plakatoppklistrere med stort alvor. De er store barn med kjellerstua full av samurai- og kampsportgreier. En er tidligere dørvakt.
Premieren ble sett av 400,000.
Jugoslavia under Sommer-OL 1964
Jugoslavia under Sommer-OL 1964. Syttiseks sportsutøvere fra Jugoslavia deltok i ni sporter under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Jugoslavia kom på nittendeplass med to gull-, en sølv- og to bronsemedaljer.
Korsveiandakt
Korsveiandakt er en andaktsform som viser tilbake til Jesu lidelsesvei (Via Dolorosa) før korsfestelsen. Den er særlig knyttet til den katolske kirkes andaktsliv.
Korsveiandakten følger 14 «stasjoner» knyttet til hendelser fra de bibelske påskefortellinger og fra overleverte tradisjoner.
Korsveiandakten er til minne om Jesu vei med korset til korsfestelsen på Golgata. Korsvandringer blir særlig holdt i samband med påsken eller fastetiden, særlig på langfredag. De blir blant annet holdt på Via Dolorosa i Jerusalem, regnet som den vei til Golgata som Jesus ble ført. (Det antatte Golgata er nå så å si innbygd i Gravkirken i Jerusalem.)
Historie
Korsveisandakteb begynte med pilegrimsreiser til Jerusalem, der en kunne besøke de stedene nevnt i lidelseshistorien. Opprinnelig ble uttrykket «stasjoner» brukt om punkter på veien «Via Sacra» som fulgte veien korset ble båret. Senere tok fransiskanermunker, som tok over forvaltningen av de hellige steder i Jerusalem i 1342, bruken av stasjonar inn i kirkene. På 1400- og 1500-tallet bygde fransiskanerne utendørsaltere som gjenspeilet disse stedene i Jerusalem. De avbildet da mellom elleve og tretti stasjoner. Mange steder ble det sett opp korsveisstasjoner på passende veier, og det utviklet seg lokale tradisjoner.
Korsveier kunne gå opp til et fjell, for eksempel Sacro Monte di Domodossola (1657) og Sacro Monte di Belmonte (1712) i Italia, som tilhører verdenarvområdet Sacri Monti.
I 1686 godkjente pave Innocens XI bygging av stasjoner inne i fransiskanske kirker. I 1731 ble bygging av stasjoner godkjent også i andre kirker, så lenge fransiskanere forestod dette. Antallet stasjoner ble fastsatt til fjorten.
Stasjonene
I mange kirker er det avbildet fjorten korsveistasjoner som fremstiller etapper på Jesu vei til Golgata. Ved andakten flytter man seg mellom disse og ber bønnene som er knyttet til hver stasjon. Korsveisandakter er særlig vanlige i faste- og pasjonstiden. Stasjonene er ofte nummerert med romertall.
Ikke alle de tradisjonelle stasjonene har belegg i Det nye testamente. Stasjon 3, 4, 6, 7 og 9 er ikke eksplisitt nevnte i lidelseshistorien (særlig tradisjonen om Veronika er bare kjent fra middelalderen av), og stasjon 13 er også mer omfattende enn det som står skrevet.
På langfredag i 1991 gav pave Johannes Paul II en alternativ samling stasjoner som alle hadde bibelsk grunnlag:
Billedeksempler
Bildene er hentet fra forskjellige kirker og korsveier.
Litteratur
Vitenskapelige fremstillinger:
Meditasjoner:
Amanullah Khans reformer og borgerkrig
Kong Amanullahs styre, 1919–1929
Amanullah Khan hersket i Afghanistan fra 1919 og skaffet landet full uavhengighet fra Storbritannia kort tid etterpå.
Før de endelige fredsforhandlingene ble fullført i 1921, hadde Afghanistan allerede begynt å etablere sin egen utenrikspolitikk, blant annet med diplomatiske forbindelser med den nye regjeringen i Sovjetunionen i 1919. I løpet av 1920-årene etablerte Afghanistan diplomatiske forbindelser med de fleste betydelige landene.
Den andre runden av anglo–afghanske fredsforhandlinger var resultatløs. Begge sider var klar for å bli enige om afghansk uavhengighet i utenrikssaker, som den første avtalen la grunnlag for. Men de to nasjonene var uenige om saken som hadde plaget anglo–afghanske relasjoner i tiår og ville fortsette å skape friksjon for mange år fremover, nemlig styret over pashto-stammer på begge sider av Durand-linjen. Britene nektet å gi afghanerne kontroll over stammene på britisk side av linjen, mens afghanerne insisterte på det. Afghanerne regnet avtalen i 1921 som en uformell avtale.
Rivaliseringen til stormaktene i regionen kunne vært holdt i sjakk hadde det ikke vært for dramatiske endringer i styreformen i Moskva, frambrakt av den bolsjevikske revolusjonen i 1917. I deres forsøk på å roe ned muslimene innen sine grenser, var de nye sovjetlederne ivrige etter å opprette gode kontakter med de muslimske nabolandene. I Afghanistans tilfelle kunne sovjeterne oppnå en dobbel effekt; ved å styrke relasjonene med lederskapet i Kabul kunne de også true Storbritannia, som var en av de vestlige statene som støttet motrevolusjon i Sovjetunionen. I sine forsøk på å fjerne britisk kontroll over utenrikspolitikken, sendte Amanullah en utsendig til Moskva i 1919. Lenin tok varmt imot utsendigen og svarte med å sende en sovjetisk representant til Kabul for å tilby hjelp til Amanullahs regjering.
Gjennom Amanullahs styre varierte de sovjetisk–afghanske relasjonene i henhold til Afghanistans verdi for det sovjetiske lederskapet på en gitt tid. Afghanistan ble enten sett på som et verktøy for å ta seg av de sovjetiske muslim-minoritetene eller for å true britene. Mens Sovjet søkte Amanullahs støtte i å slå ned anti–bolsjevikske elementer i Sentral-Asia i bytte mot hjelp mot britene, var afghanerne mer interessert i å få tilbake landområdene på andre siden av Amu-Darja, som ble tapt til Russland i det 19. århundret. Afghanske forsøk på å få tilbake oasene i Merv og Panjdeh ble enkelt kuet av den sovjetiske røde armé.
I mai 1921 signerte afghanerne og sovjeterne en vennskapstraktat, Afghanistans første internasjonale avtale siden de fikk full uavhengighet i 1919. Sovjeterne støttet Amanullah i form av penger, teknologi og militært utstyr. Til tross for dette ble Amanullah i økende grad desillusjonert i forhold til sovjeterne, særlig da han så den økende undertrykkelsen av hans likesinnede muslimer på andre siden av grensen.
Anglo–afghanske relasjoner var preget av britisk frykt for et afghansk–sovjetisk vennskap, særlig etter innføringen av noen sovjetiske fly i Afghanistan. Den britiske uroen økte da Amanullah fastholdt kontakten med indiske nasjonalister og gav dem asyl i Kabul, og også da han oppfordret til uro blant pashto-stammene over grensen. Britene svarte med å nekte å henvende seg til Amanullah som «Hans Majestet» og innførte restriksjoner på transport av varer gjennom India.
Amanullahs innenriksreformer var ikke mindre dramatiske enn hans utenriksinitiativer, men de reformene kunne ikke måle seg med hans oppnåelse av fullstendig, varende uavhengighet. Mahmoud Beg Tarzi, Amanullahs svigerfar og utenriksminister, oppmuntret monarkens interesse for sosiale og politiske reformer, men anbefalte at de gradvis måtte bygges på grunnlag av en sterk hær og sentral styring, slik det hadde blitt gjort i Tyrkia under Kemal Atatürk. Men Amanullah var ikke villig til å utsette sine endringer.
Amanullahs reformer berørte mange områder av afghansk liv. I 1921 etablerte han et luftforsvar, selv om det bare var med noen få sovjetiske fly og piloter. Afghansk personell fikk senere trening i Frankrike, Italia og Tyrkia. Selv om han kom til makten med hærens støtte, fjernet Amanullah mye av hærens personell ved å redusere deres lønn, størrelsen på styrkene og ved å endre rekrutteringsmønstrene for å hindre stammeledere fra å kontrollere hvem som skulle slutte seg til styrkene. Amanullahs tyrkiske rådgivere foreslo at kongen skulle pensjonere eldre offiserer, menn som satt fast i tradisjonelle metoder og kunne motsette seg opprettelsen av en mer profesjonell hær. Amanullahs krigsminister, general Mohammed Nadir Shah, et medlem av Musahiban-grenen av kongefamilien, satte seg imot disse endringene, og foretrakk i stedet å anerkjenne stammefølelser. Kongen avviste Nadir Shahs råd og en anti-tyrkisk fraksjon slo rot i hæren. I 1924 forlot Nadir Shah regjeringen for å bli ambassadør i Frankrike.
Dersom de var blitt fullført, ville Amanullahs reformer totalt ha forandret Afghanistan. Men de fleste av hans forslag døde med hans abdikasjon. Hans sosial- og utdanningsreformer bestod av:
Hans økonomiske reformer innebar restrukturering, reorganisering og effektivisering av hele skattestrukturen, kampanjer mot smugling og korrupsjon, telling av husdyr med tanke på skattlegging, det første budsjettet (i 1922), innføring av det metriske systemet (som ikke fikk fotfeste), etableringen av Bank-i-Melli (nasjonalbank) i 1928 og innføringen av afghani som den nye pengeenheten i 1923.
De politiske og rettslige reformer som Amanullah foreslo, var like radikale i sin tid, og inkluderte opprettelsen av Afghanistans første grunnlov (i 1923), garanti for borgerrettigheter, etableringen av en lovgivende forsamling, et system av domstoler for å håndheve nye sekulære strafferettslige, sivilrettslige og forretningsmessige lover, forbud mot blodpenger og fjerningen av subsidier og privilegier for stammeledere og kongefamilien.
Selv om sharia (islamsk lov) skulle bli den gjenværende lovkilden, ble den igjen viktig etter Khost–opprøret i 1923–24. Religiøse ledere som hadde fått innflytelse under Habibullah Khan, var misfornøyde med Amanullahs omfattende religiøse reformer.
Stammeopprøret som kastet Amanullah vokste ut av motstanden mot hans reformprogramm, selv om de menneskene som ble mest berørt av reformene var urbane innbyggere som ikke allment var uenig med hans politikk og ikke stammene. Likefullt hadde kongen klart å støte fra seg religiøse ledere og medlemmer av hæren.
Uroen begynte da Shinwari-pashtoer gjorde opprør i Jalalabad i november 1928. Da stammestyrkene gikk mot hovedstaden, deserterte mange av kongens tropper. Amanullah stod i tillegg ovenfor en annen fare, da styrker ledet av en tadsjiksk stammemann beveget seg mot Kabul fra nord. I januar 1929 abdiserte Amanullah tronen til sin eldste bror, Inayat Ullah Khan, som styrte i tre dager før han flyktet i eksil i India. Amanullahs forsøk på å ta tilbake makten ved å lede en liten, dårlig utstyrt styrke mot Kabul mislyktes. Den avsatte kongen krysset grensen inn i India og reiste i eksil i Italia. Han døde i Zürich i 1960.
Tadsjiksk styre januar–oktober 1929
Mannen som tok Kabul fra Amanullah Khan blir vanligvis beskrevet av historikere som en tadsjiksk banditt. Den nye afghanske herskeren var fra Kala Khan, en landsby 30 km nord for Kabul, og kalte seg Habibullah Khan, men andre kalte ham Bacha-i Saqqao (sønn av vannbæreren). Hans angrep på Kabul var nøye planlagt i forhold til Shinwari-opprøret og deserteringen til store deler av hæren. Habibullah var trolig den første tadsjikske hersker i regionen siden tiden før Aleksander den store ankom (selv om noen historiker tror at ghoridene i den 12.århundret var tadsjiker).
Lite er skrevet om Habibullah Khans ni måneders styre, men de fleste historikere er enige om at han ikke kunne klart å beholde makten veldig lenge under disse omstendigheter. De mektige pashto-stammene, inkludert Ghilzai, som til å begynne med støttet ham mot Amanullah, ville ikke styres av en ikke-pashtoer. Da Amanullahs siste forsøk på å ta tilbake tronen mislyktes, var de neste i linjen Musahiban-brødrene, som også var Muhammedzai Barakzai og deres oldefar var en eldre bror av Dost Mohammed Khan.
De fem prominente Musahiban-brødrene inkludrete Mohammed Nadir Shah, den eldste, som tidligere hadde vært Amanullahs krigsminister. De fikk lov til å krysse gjennom Den nordvestlige grenseprovinsen for å gå inn i Afghanistan og ta til våpen. Men etter at de var over grensen, fikk de ikke lov til å krysse frem og tilbake for å søke tilflukt i britisk territorium. De fikk heller ikke samle en stammestyrke på britisk side av Durand-linjen. Men Musahiban-brødrene lyktes i å trosse disse restriksjonene.
Etter flere mislykkede forsøk, klarte Nadir og hans brødre til slutt å opprette en stor nok styrke, hovedsakelig fra britisk side av Durand-linjen, til å ta Kabul 10. oktober 1929. Seks dager senere ble Nadir Shah, den eldste av Musashiban-brødrene, proklamert Kong Nadir Shah. Habibullah flyktet fra Kabul, ble tatt i Kohistan og henrettet 3. november 1929.
Shahrestan
Shahrestan (persisk شهرستان) er en geografisk, politisk enhet i Iran. Ordet «shahrestan» er sammensatt av de to persiske ordene «shahr» og «ostan», som betyr henholdsvis by og provins. På norsk motsvarer det fylke eller region. Iran består av 30 provinser («ostān») som i sin tur er inndelt i fylker («shahrestan»). Provinsen Fars har flest fylker, den har tjuetre mens provinsene Semnan og Sør-Khorasan har færrest med fire i hver. I 2005 var det 324 fylker i Iran.
Tragedija v stile rok
Tragedija v stile rok (originaltittel: Трагедия в стиле рок) er en sovjetisk film fra 1988, regissert av Savva Kulisj.
Handling
Filmen forteller om en ung mann ved navn Vitya Bodrov, som skal være tilstede under en rettssak sammen med faren sin, som står anklaget etter en større bedrageri-sak.
Masaji Iguro
Masaji Iguro (født 14. mai 1913, død 4. oktober 2000) var en japansk skihopper.
Han representerte Japan under Vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen, der han ble nummer 7 i det individuelle hopprennet.
Skjørlok
Skjørlok er 5–35 cm høy, helt oppreist og med smal, spisst lansettformet bladplate. Bladet er mellomgrønt og tynt, og lengre enn bladskaftet. Arten har krypende jordstengler og 2-3 ganger finnede, gaffelflikete blad. Gaffelflikingen innebærer at de minste flikene har innsvinget, smalt feste i midtnerven, og svinger ut i gaffelaktige småfliker.
Den nest nederste primærflik er normalt den største. Avstanden mellom primærflikene øker nedover bladstilken, de står altså tettest øverst. Arten har sporer med fine tagger. Kromosomtallet (x) er 42.
Skjørlok vokser på nordlige halvkule, og i hele Norden inklusuive Island, Jan Mayen, og spredt i fjordstrøk på Spitsbergen. Underarten Berglok (Cystopteris fragilis var./ssp. dickieana) vokser i Norge nordpå, i fjellet, og på Svalbard. Det er tvil om berglok er en underart, en variant, eller bare en mutasjon.
Den danner også hybrid med arten kalklok, nemlig hybriden Cystopteris alpina x fragilis, som vokser i Nordland og Troms.
Trichomonas vaginalis
Trichomonas vaginalis (TV) er en seksuelt overførbar infeksjon som forårsakes av en encellet mikroorganisme, flagellat, som kalles trichomonas vaginalis. Infeksjonen sees nå relativt sjelden i Norge, men er hyppig i u‐land, hvor den er den vanligste årsaken til kjønnssykdom.
Lycaenesthini
Lycaenesthini er en delgruppe som tilhører undergruppen blåvinger i den artsrike familien glansvinger (Lycaenidae).
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn 16-40 millimeter), spinkle sommerfugler uten stjert eller med 2-3 korte, håraktige stjerter på bakvingen. Oversiden er mørk brun, hos hannene gjerne med en blå eller blåfiolett metallglans som vanligvis ikke er like sterkt som hos mange andre blåvinger. Andre arter har oransje, eller sjeldnere, hvite felter. Hunnene er mer ensfarget brune. Undersiden er lysbrun, gjerne med hvitkantede tverrbånd, men uten eller med få mørke flekker.
Levevis
Larvene kan lever på en rekke ulike busker og trær, men finnes ofte på akasieslekten (Acacia).
Utbredelse
De fleste av artene lever i Afrika, men det finnes også en gruppe i Sørøst-Asia (nord til Himalaya) og Australia.
Stora Ljudbokspriset
Stora Ljudbokspriset er en svensk litteraturpris. Prisen het tidligere Iris Ljudbokspris, men byttet i 2012 navn til det nåværende. Prisen ble innstiftet i 2008 på Bok- och biblioteksmässan av Irisgruppens konsernsjef Marlene Terkowsky, leder for bokmessen Bertil Falck og skuespiller Peter Stormare. Den lydboken som vinner er den som gir ut den aller beste lydbokopplevelsen og prisen deles derfor mellom forfatteren og innleseren. Prisvinnerne deler på prispengene på 50,000 kr og får hver sitt kunstverk laget av Tove Adman. Lydbokprisen ble første gang del ut i 2009. I 2015 ble det laget en lydbokgalla med Storytel og prisen ble gitt ut for tre kategorier, skjønnlitteratur, barn/ungdom og krim.
Karol Zalewski
Karol Zalewski (født 7. august 1993 i Reszel i Ermland) er en polsk sprinter. Han har gull på 200 meter fra U23-EM i 2013 og sølv på 4x400 meter fra EM innendørs i 2015 som fremste internasjonale meritter.
Idrettskarriere
Zalewski debuterte internasjonalt ved junior-EM i friidrett 2011, der han løp 200 meter. Her ble han imidlertid diskvalifisert i innledningsheatet. Året etter deltok han ved junior-VM i friidrett 2012 i Barcelona, der han var med på det polske laget som fikk sølv på 4 x 400 meter. De satte polsk juniorrekord med tiden 3:05,05. Han var også med på stafettlaget på 4 x 100 meter som kom på 4.-plass, og han kom på 4.-plass på 200 meter, der han løp på 20,54, som også var ny polsk juniorrekord.
Levanger
Levanger (sørsamisk: ) er en kommune i Trøndelag fylke. Administrasjonssenteret Levanger har innbyggere per 1. januar og vedtak om bystatus fra 1997, men har også tidligere hatt slik status med kjøpstadsprivilegium fra 1836 til 1961.
Karol Zalewski
Idrettskarriere
I 2013 deltok han ved lag-EM i friidrett 2013, der Polen deltok i Super League. Her kom Polen på 3.-plass på 4 x 100 meter, og han deltok individuelt på 200 meter, der han ble diskvalifisert. Han vant han sitt første store internasjonale mesterskap ved U23-EM i friidrett 2013, der han vant 200 meter. I finalen løp han på 20,41 og satte ny personlig rekord. Han ble også kvalifisert til VM i friidrett 2013 i Moskva. Der ble han slått ut i semifinalen på 200 meter, med 20. beste tid (20,66), og Polen ble slått ut i innledningsheatet på 4 x 100 meter stafett. Kan kom på 2.-plass på 200 meter ved det polske mesterskapet innendørs i 2013, med ny personlig rekord på 21,19.
Nordnorsk mesterskap i fotball i 1934
Nordnorsk mesterskap i fotball i 1934 var det 6. nordnorske mesterskapet i fotball. ble nordnorsk mester etter å ha slått 2-0 i finalen. Vinneren av Nordnorsk mesterskap ble for første gang tildelt Kongepokalen dette året.
Karol Zalewski
Idrettskarriere
Polen deltok ved de første IAAF World Relays som ble arrangert i 2014. Her deltok Zalewski på 4 x 100 meter, der Polen ikke nådde finalen, men løp i B-finalen og endte på 13.-plass. Polen deltok igjen i Super League ved lag-EM i friidrett 2014, der Zalewski vant 200 meter med tiden 20,56, 1 hundredels sekund foran Ramil Guliyev. Ved EM i friidrett 2014 nådde han finalen, der han løp på 20,58 og endte sist, og endte dermed på 8.-plass. På 4 x 100 meter kom Polen på 6.-plass.
Levanger
Kommunen ligger i et av Trøndelags beste jordbruksdistrikter, og nær halvparten av jordbruksarealet benyttes til kornproduksjon. Kommunen har også fylkets største melkeproduksjon og nest største svineproduksjon. Industrien er omfattende og variert, og domineres av treforedlingsfabrikken Norske Skog Skogn. Andre viktige industribransjer er verksted-, næringsmiddel-, trevare- og gummi- og plastvareindustri. I kommunen finnes også Nord universitet og Sykehuset Levanger. Varehandelen er sterkt voksende, og Alti Magneten er fylkets nest største kjøpesenter.
Karol Zalewski
Idrettskarriere
Han ble slått ut i semifinalen på 400 meter ved EM i friidrett innendørs 2015 i Praha, til tross for at han hadde 6. beste tid i semifinalene. De to beste fra hver semifinale gikk til finalen, og Zalewski kom på 3.-plass i sin semifinale med tiden 46,84. På 4 x 400 meter satte Polen ny nasjonal rekord med tiden 3:02,97, og fikk sølv bak Belgia. Han deltok ved det internasjonale stevnet Copernikus Cup i Toruń i februar, der han vant 400 meter. Ved IAAF World Relays 2015 i mai deltok han på to stafetter, der Polen kom på 4.-plass på 4 x 200 meter og 11.-plass på 4 x 400 meter.
Levanger
Kommunen grenser til Verdal i nordøst, Stjørdal i sør og Frosta i vest. Over Trondheimsfjorden ligger Inderøy kommune. Levanger kommune består av de tidligere kommunene Levanger, Frol, Skogn, Ytterøy og Åsen, som ble slått sammen i 1960-årene. Kommunen var en del av Innherred samkommune sammen med Verdal.
Nordvik skole
Nordvik skole er en kommunal barneskole i Nordvik i Fana bydel i Bergen kommune. Skolen er fådelt, tar imot elever fra 1. til 7. trinn, og har plass til 65 elever.
Nordnorsk mesterskap i fotball i 1934
Finale
Nordnorske mestere for  : Karl Pedersen, Karl Karlsen, Gunnar Pedersen, Anton Råde, Inge Bodøgård, Birger Andersen, Harry Johnsen, Alf Simonsen, Leif Torgersen, Jacob Paulsen og Harry Pedersen.
Karol Zalewski
Idrettskarriere
Ved U23-EM i friidrett 2015 vant han 200 meter, med tiden 20,49. I tillegg fikk Polen sølv på 4 x 400 meter, bak Frankrike.
Zalewski satte ny personlig rekord på 60 meter innendørs ved et stevne i Spala i Polen den 14. februar.
Han deltok på Polens lag som kom på 5. plass på 4 × 400 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo. Zalewski deltok han på 400 meter der han ble utslått i forsøksheatet.
Nordvik skole
Historie
Nordvik er en fådelt skole. Det vil si at det er elever fra flere klassetrinn samlet i én klasse, på grunn av at det er en liten skole med få elever. Det har vært holdt skole i Nordvik siden 1750. Den startet som omgangskole fra 14. mai til 14. juli for skolekretsen til Nordvik. Hans Henrik Eliasson Milde var den første skoleholder i kretsen. Betegnelsen skoleholder ble brukt om læreren. Det var ofte en ung ugift mann, opplært av sognepresten, som holdt skole, eller han ”skulet” som de sa i Nordvik. Skoleholderen tjente dårlig, så da han giftet seg slo han seg ned som bonde. Omgangskolen ble holdt på omgang mellom fem kretser, med to måneder på hvert sted, og på omgang på kretsens gårder, med to til fire dager på hver gård. Alle gårdene hadde plikt til å holde husvære enten de hadde skolebarn eller ikke. Barna satt rundt et langbord med læreren i ene enden. Gårdens andre beboere satt gjerne i stuen med småarbeid og hørte på.
Mot slutten av 1800-tallet var det en økende forståelse for behovet for skolegang. Flere skolekretser økte skoletiden utover minstemålet på 12 uker, noen hadde helt opp til 15 uker undervisning i året. Skolekretsene ble mindre, slik at skoleholderen kunne være lengre i hver krets. Skoletilbudet ble også utvidet fra kristendomsundervisning og lesing. Skriving og regning kom til i første omgang, samt historie og naturfag etter hvert.
Det ble holdt omgangskole i Nordvik frem til 1866, men først i 1907 fikk de eget skolebygg. I mellomtiden ble det holdt skole i en stue på en av gårdene. Skolens første rektor, Arnt Løkling, bodde på skolen, det samme gjorde den neste rektoren, Ola Bønes. Det sies at de hadde en omsorg for bygdefolket som var helt spesiell.
Dagens skolebygg ble bygget i 1985 og videre utbygd i 2004. Skolen veksler mellom å være tredelt og firedelt. 5., 6. og 7. klasse deler det største rommet i det nyeste bygget.
Nordvik skole har en vennskaps-skole i byen Condanglegi på Java i Indonesia. Skolen dro til Java på besøk i 2006, og året etter kom to lærere og to elever fra Condanglegi på besøk til Nordvik.
Det historiske arkivet etter Nordvik skole er oppbevart ved Bergen Byarkiv. Selv om skolen ble opprettet som fastskole i 1907, inneholder arkivet en del materiale fra tiden som omgangskole. Det eldste arkivstykket er fra 1867. Før 1880-tallet hadde presten hovedoppsynet med skoleholdet. Derfor kan det også finnes opplysninger om omgangskolen i Nordvik i prestearkivene ved Statsarkivet i Bergen.
Levanger
Navn
Navnet Levanger kommer fra norrønt Lifangr, som nevnes allerede i Gunnlaug Ormstunges saga. Ifølge stedsnavnsgranskeren Oluf Rygh er dette opprinnelig et gårdsnavn, sammensatt av angr, «fjord» eller «vik», og lif, et forsvunnet elvenavn. Han mener at gårdsnavnet Leverås støtter tesen om lif som rot i et eldre navn på Levangerelva, mens angr viser til bukta Eidsbotn. På 1500- og 1600-tallet omtales stedet som Lewanger og Leffuanger, og skrivemåten ble etter hvert standardisert til Levanger.
Topografi
Kommunen ligger sør for Trondheimsfjorden, og bygda Åsen i sørvest grenser også mot fjordarmen Åsenfjorden. Levanger by ligger ved Levangerelvas utløp i Trondheimsfjorden og det lille sundet Eidsbotn. Nord-, øst- og sørover strekker det seg opparbeidede landbruksområder med flere bygdesentra, som Mule, Okkenhaug, Markabygda, Skogn, Ekne, Ronglan og Åsen. Nær halvparten av arealet ligger under 150 moh. Øst- og sørover befinner det seg store skog- og fjellområder preget av typisk trøndersk fjellandskap med myrer, åskammer og småfjell.
Kommunens høyeste punkt er Hårskallen (735 moh.), og ligger i Frolfjellet.
Øyer
Midt i Trondheimsfjorden, mellom Levanger by og Skarnsundet, ligger også den om lag 28 km² store øya Ytterøy, den største øya i fjorden. Ytterøy er forbundet med Levanger by med bilferge.
Elver og vannveier
Det er flere store vann, deriblant Hammervatnet, Movatnet, Hoklingen, Byavatnet og Sønningen. Levangerelva har sin kilde i Tomtvatnet (279 moh.). På grensen mot Verdal og Stjørdal ligger også innsjøen Feren og Øvre Forra naturreservat.
Geologi
Berggrunnen består i hovedsak av sterkt omvandlede kambrosiluriske bergarter, og mye av denne er dekket av leire.
Dyreliv
Ytterøya er kjent for sin eksepsjonelt store rådyrstamme. Et av de første trafikkskiltene man ser ved fergeleiet på Hokstad er et fareskilt som varsler om nettopp dette. Grunnen til at rådyrstammen her er såpass stor er at øya er fullstendig fri for rovpattedyr, slik som rødrev. Ytterøya får også tidvis tilførsel av elg som svømmer over fra Mosvik i Inderøy kommune.
Gåsetrekkene er vaskelig å ikke legge merke til på høsten og våren, ettersom at jorder blir helt dekt av beitende trekkfugl. Dette legger godt til grunn for et aktivt jaktmiljø i kommunen, og da spesielt på Skogn, hvor jaktlinja ved Skogn Folkehøyskole står for en stor andel av avskytningen.
Kommunikasjoner
Trønderbanen eller Nordlandsbanen går gjennom Levanger kommune sør-nord, og har tre stasjoner: Åsen, Skogn og Levanger. Disse stasjonene lå sentralt til i hver sin kommune før kommunesammenslåingen som skapte dagens Levanger.
Tettsteder i Levanger
I Levanger kommune har fem tettsteder, tre av dem ligger omkring stasjoner på Trønderbanen. Størst er tettstedet Levanger, med innbyggere pr. 1. januar. Tettstedet Levanger omfatter den gamle kjøpstaden med de nærmeste omgivelser, og med Levanger stasjon som et geografisk sentrum. Kjøpstadsområdet, Levanger sentrum kulturmiljø, er fredet etter §20 i kulturminneloven. Nær ved Levanger sentrum ligger tettstedet Eidsbotn, men er likevel definert som et eget tettsted. Her bor i tettstedet ved den lille pollen som også heter Eidsbotn. Her ligger Nossum travbane.
Litt lenger sør, og ved sjøen, ligger tettstedet Skogn omkring en stor industribedrift, Norske Skog. I bodde det  mennesker i dette tettstedet.
Enda et stykke sørover ligger tettstedet Åsen med innbyggere per 1. januar. Tettstedet ligger ved E6, med fylkesvei 753 vestover til Frosta. Åsen stasjon på Nordlandsbanen ligger i tettstedet.
Kirker
Levanger kirkested har vært i kontinuerlig bruk siden kristendommens første tid i Trøndelag. Det har stått mange kirker på stedet; de fleste har gått tapt i branner. En av kirkene var bygd noen år før år 1700, og gjenoppbygd etter brann i 1692 der også mesteparten av bebyggelsen rundt kirken brant ned. Schøning ga følgende beskrivelse av kirken slik den sto i 1774. :
Dagens Levanger kirke er en langkirke som ble innviet i 1902. Byggverket er i jugendstil, og bygd av stein. Kirken er plassert midt i sentrum av Levanger. Kirken har 500 sitteplasser.
Alstadhaug kirke i Skogn er en steinkirke fra 1100-tallet. Kirken er bygd i overgangen mellom romansk og gotisk stil. Alstadhaug er en av fire fylkeskirker i det gamle Inntrøndelag. De andre er Verdal, Mære og Sakshaug.
Åsen kirke er en langkirke fra 1904 i bygda Åsen, bygd for å erstatte en kirkebygning som brant i 1902. Byggverket er i sveitserstil og har 400 plasser.
Ytterøy kirke er en langkirke i nygotisk stil fra 1890 på Ytterøy. Byggverket er i tømmer og har 350 plasser. Lo kirke er en trekirke av laftet tømmer som nå står på Trøndelag Folkemuseum. Opprinnelig sto den ved Lo innerst i Lofjorden i Åsen. Kirken ble revet i 1856, flyttet og brukt som sjøhus, deretter gjenoppbygd på museet i 1921.
Skole og helse
Levanger har også lange historiske tradisjoner som skoleby. Den første, faste grunnskolen ble ferdigstilt i 1802. Den første borgerskolen ble lagt til Levanger i 1851. Siden fikk byen en lærerhøyskole som den fortsatt har, lagt under Nord universitet. Denne ligger på Røstad, like nord for Levanger sentrum. Nord universitet i Levanger er det største studiestedet for lærer- og sykepleierutdanningene i universitetet. Nord universitet har omtrent 3000 studenter og 300 ansatte i Levanger. Universitetet er for øvrig fordelt over fire studiesteder i fylket (Levanger, Namsos, Steinkjer og Stjørdal) og fem studiesteder i Nordland. På slutten av 1990-tallet gjennomgikk bygningsmassen i Levanger en omfattende renovasjon i tillegg til at nye undervisningsbygninger ble ført opp og offisielt åpnet 15. oktober 2002.
Levanger videregående skole er en av Nord-Trøndelags største med ca. 200 ansatte og 830 heltidselever.
Den flotte barneskolen i Levanger sentrum, Levanger Byskole, ble lagt ned i 2005, etter en lang kamp fra foreldrene sin side.
Levanger har forøvrig to private grunnskoler; Vårtun Kristne Grunnskole og Markabygda Montessoriskole.
Skogn folkehøgskole