cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bidar (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,700,018 innbyggere i distriktet, mot 1,502,373 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 24.9 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 12.76 % i 2011 mot 16.08 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 935 i 2011 mot 941 i 2001.
Let’s Make It Legal
Let's Make It Legal er en amerikansk romantisk komedie fra 1951, regissert av Richard Sale og produsert av 20th Century Fox. I hovedrollene spiller Claudette Colbert, MacDonald Carey og Zachary Scott. Filmen handler om et ektepar som er i ferd med å fullføre skilsmissen, til tross for at ektemannen ønsker å redde ekteskapet. Ytterlige konflikter oppstår når konens ungdomsflørt dukker opp. Manus er skrevet av I.A.L. Diamond og F. Hugh Herbert, basert på historien «My Mother-in-Law, Miriam», skrevet av Mortimer Braus.
Bymuseet i Bergen
Bymuseet i Bergen ble etablert 1. juli 2005 og er en sammenslåing av flere tidligere selvstendige museer og kulturminner i Bergen kommune. Bymuseet har i dag ansvar for Alvøen hovedbygning, Bergen Skolemuseum, Bryggens Museum, Damsgård hovedgård, Gamle Bergen Museum, Hordamuseet, Håkonshallen, Lepramuseet og Rosenkrantztårnet.
Let’s Make It Legal
Handling
Ekteparet Hugh (Macdonald Carey) og Miriam Halsworth (Claudette Colbert), som har vært gift i 20 år, holder på å fullføre skilsmissen. Han vil ikke skilles, men hun er lei av gamblingen han og ønsker ikke å ta han tilbake. Deres datter, Barbara (Barbara Bates), svigersønnen Jerry Denham (Robert Wagner) og deres datter Annabella, bor hos Miriam. Jerry ønsker at de skal finne seg et eget sted å bo, men Barbara er mener at moren hadde blitt altfor ensom dersom de hadde flyttet. Hun håper også at foreldrene skal bli sammen igjen.
Bymuseet i Bergen
Bymuseet forvalter totalt over 120 bygninger i Bergen kommune.
Let’s Make It Legal
Handling
Problemer oppstår når Miriams ungdomsflørt, Victor Macfarland (Zachary Scott), dukker opp. Victor flyttet derfra for 20 år siden og har nå blitt en vellykket forretningsmann. Jerry innser at dersom Victor blir sammen med Miriam, så kan han selv, Barbara og Annabella endelig flytte for seg selv. Han informerer derfor Victor om at Miriam er i ferd med å skilles. Victor sender blomster, men Miriam kaster de i søpla. Hun har ikke tilgitt han for at han reiste uten å ta farvel for alle de årene siden. Victor oppsøker likevel Miriam og sjarmerer henne, selv om han ikke ønsker å fortelle hvorfor han reiste. Hugh stoler ikke på Victor og mener at han ikke ønsker å gifte seg med Miriam. Hun ønsker på sin side å bevise at han tar feil: Det går ikke mange dager før Miriam har fått Victor til fri til henne. Barbara er knust, mens Jerry er overlykkelig.
Dagen før bryllupet blir Victor kalt til Washington, der han skal på en høring for å avgjøre om han skal representere USA på en internasjonal forretningskonferanse. Miriam er ikke fornøyd, men de avtaler at hun skal reise etter neste dag. Da hun følger Victor til flyplassen avslører han endelig hvorfor han hadde reist for lenge siden. Da hun kommer hjem igjen er hun rasende på Hugh. Samtidig har Jerry en krangel med Barbara som fører til at han tar inn på hotell. Senere på kvelden kommer han tilbake til huset og finner en svært berusert Hugh utenfor. Det kommer fram at Hugh hadde trillet terninger med Victor om hvem som skulle få være sammen med Miriam.
Politiet ankommer stedet og arresterer Hugh for å trenge seg inn på en annens eiendom. Jerry blir også arrestert og Barbara drar Miriam med seg til politistasjonen for å betale kausjon. Pressen tar bilder og neste dag er avisene fylt av skandaleoppslag med Victor Macfarlands forlovede og hennes eksmann. Victor forteller Miriam at han ønsker å utsette bryllupet til høringen er over. Hun blir rasende og gjør det slutt. Hugh viser henne så terningen som han brukte da han gamblet med Victor. Han beviser at han hadde fikset terningen slik at han umulig kunne tape. Miriam innser at hun elsker Hugh og de kysser mens Jerry og Barbara fornøyd ser på.
Johan Ernst Berg
Johan Ernst Berg (født 19. oktober 1768 i Strinda i Sør-Trøndelag, død 15. oktober 1828 i Bodin) var en norsk jurist, politiker og embedsmann.
Let’s Make It Legal
Produksjon
Filmen ble Claudette Colberts siste komedie.
Johan Ernst Berg
Berg var sønn av gårdbruker Haaken Larsen Blussuvolden. Han tok eksamen som jurist i 1795, og ble fullmektig i det danske generalpostamt i 1802. I 1803 ble han fogd i Salten fogderi. Berg ble amtmann i Nordlandenes amt i 1815 og hadde embetet til sin død i 1828. Han var da bosatt på amtmannsgården Løp Gård i Bodin, ved Bodø. Som amtmann fikk Berg en rolle i den kjente Bodøsaken.
Berg var stortingsrepresentant i to perioder, 1815–1817 og 1821–1823, representant for Nordlands amt sammen med blant andre Mathias Bonsak Krogh. Han møtt ikke i 1822 grunnet sykdom.
Johan Ernst Berg var gift med Sara Rasch Schytte, datter av prost Erik Schytte og søster til prost og stortingsmann Arnoldus Schytte. Hun hadde tidligere vært gift med fogd Jon Rygh og ble etter Bergs død gift med distrikslege Johan Friedrich Winter.
Han var innehaver av Nordstjerneordenen.
Lockheed Martin X-55
Lockheed Martin X-55 er et amerikansk eksperimentelt transportflyprosjekt tidligere kalt ACCA (Advanced Composite Cargo Aircraft). Flyet er et modifisert Dornier passasjerfly, og fløy første gang 2. juni 2009. I oktober 2009 ble prosjektet tildelt betegnelsen X-55.
Historie
ACCA begynte i 1999 med et samarbeid mellom flyindustrien og statlige laboratorier (inkludert NASA Dryden Flight Research Center) i Composites Affordability Initiative. Dette prosjektet ble ledet av Air Force Research Laboratory (AFRL) og skulle bane vei for utviklingen av en arvtager til transportflyet Lockheed C-5 Galaxy. ACCA ble startet i 2007, og hadde som mål å være en kostnadseffektiv utvikling av konstruksjonsmetodene. Etter 5 måneder designarbeid ved Lockheed Martins Skunk Works ble flyet bygd og flydd i løpet av 20 måneder. Jomfruturen på 87 minutter ble gjennomført 2. juni 2009 ved Air Force Plant 42 i Palmdale, California. Per 2016 er flyet pensjonert, og står utstilt ved Joe Davies Heritage Airpark i Palmdale, California.
Spesifikasjoner
Dimensjoner
Tom Sheppard
Tom Sheppard er en britisk oppdager, pilot og testpilot for Royal Air Force.
Sahara vest-øst
Sheppard er kjent for å ha ledet den første motoriserte kryssingen av Sahara fra kyst til kyst. Kjøretøyene brukt var Land Rover 101. Ekspedisjonen forlot Dakar 26. januar 1975 og brukte 100 dager på 12.060 km med 288 navigasjonspauser og 609 avlesninger av lokal gravitasjon.
Utmerkelser
Sheppard er utnevnt til medlem av Order of the British Empire. Han fikk i 1976 Royal Geographical Society sin Ness-utmerkelse for å fremme forståelsen av geografi og miljø i verden.
Hjalmar Helgesen
Hjalmar Helgesen (født 14. januar 1906, død 19. oktober 1984) var en norsk skolemann, mest kjent som rektor på Sørmarka og mangeårig leder for landets brevskoler. Hans visjoner om brevskolen i en pamflett fra 1945 var at det var «den store nyskapinga i skolestellet i moderne tid».
Helgesen ble i 1945 rektor for Sørmarka Folkehøgskole, som var en såkalt «arbeiderhøgskole», drevet av Arbeidernes Faglige Landsorganisasjon med Halvard Lange som rektor frem til krigsutbruddet i 1945. Grunnet lave elevtall ble den i 1951 nedlagt til fordel for en arbeider- og fiskarhøgskole på Sandtorg. Helgesen kåserte også i NRK radio med serien Studielederen og arbeidet hans.
Han var formann i Brevskolerådet, som fantes 1948–92. Han ledet det frem til 1968, utnevnt av Kirkedepartementet og kunne i 1962 konkludere at brevskolene var landets største, men at bare 40 prosent av de 142 000 påbegynte, faktisk fullførte.
Han var også redaktør for konversasjons-leksikonet Skattkista sammen med Nic. Stang.
Rut Brandt
Liv
Hun vokste opp sammen med tre søstre på Hamar i Norge. Faren jobbet som privatsjåfør og kusk på et gods. Han døde da Rut var tre år gammel, og moren ble aleneforsørger. Rut Brandt beskrev senere moren som «sosialist og kristenmenneske». Som 15-åring begynte hun å jobbe i et bakeri, og ble senere sydamelærling. Da hun var 16 år ble hun aktiv i en illegal sosialistisk ungdomsgruppe, og i 1942 flyktet hun sammen med søsteren til Sverige.
Mens hun bodde i Sverige ble Rut Hansen også kjent med den tyske sosialdemokraten Herbert Frahm fra Lübeck, som under sitt eksil kalte seg Willy Brandt og senere offisielt tok dette navnet. Brandt hadde på det tidspunktet fått norsk statsborgerskap av eksilregjeringens ambassade, etter at han var blitt fratatt sitt tyske. Selv om både Willy Brandt og Rut Hansen var gift på hver sin kant, innledet de et forhold.
Etter at Rut Hansens første mann døde, og Brandt skilte seg fra sin første norske kone, Carlotta Thorkildsen, giftet de seg i 1948. Under sitt mer enn tredve år lange ekteskap fikk de sønnene Peter (f. 1948), Lars (f. 1951) og Matthias Brandt (f. 1961).
Ekteparet slo seg ned i Vest-Berlin, der Brandt i 1957 ble valgt til regjerende borgermester (bystatens statsminister). Det er blitt hevdet at Willy Brandt ikke kunne gjort sin karriere uten Rut Brandt. Gjennom sin åpne og kommunikative væremåte skaffet hun ekteparet mye sympati og fungerte ofte som talerør for ektemannen. Brandt ble i 1966 vesttysk utenriksminister, og var fra 1969 til 1974 vesttysk kansler. Rut Brandt var ved hans side Tysklands de facto førstedame (presidentparet har høyere rang, men mindre innflytelse).
I årene etter at Brandt gikk av som kansler som følge av Guillaume-skandalen bodde de hver for seg. Da Brandt i 1979 innledet et forhold med Brigitte Seebacher, ba Rut Brandt om skilsmisse, som ble innvilget i 1980. Rut og Willy Brandt møttes for siste gang på dagen for skilsmissen.
Hun fortsatte å være aktiv i samfunnslivet i Bonn etter skilsmissen.
Det hevdes at Brandts tredje hustru, Brigitte Seebacher, sørget for at Rut Brandt ble utelukket fra statsakten i forbindelse med Willy Brandts begravelse. Imidlertid forteller Egon Bahr at dette ikke stemmer. Han fikk i oppdrag å ta kontakt med Rut Brandt under forberedelsene til begravelsen og forteller at det var hun selv som ikke ønsket noen invitasjon: hun var ikke Willy Brandts enke.
Rut Brandt døde 28. juli 2006 etter lengre tids sykdom, 86 år gammel i Berlin.
Tony Buzan
Biografi
Buzan ble født i Palmers Green i Londons distrikt Enfield i Middlesex. Han var elev på videregående skole i Vancouver i Canada. Hans bror er akademikeren Barry Buzan, professor i internasjonale relasjoner. Buzan fullførte sine første studier ved Universitetet i British Columbia og var deretter student ved Simon Fraser University, også i Britisk Columbia, i årene 1965–1966. I løpet av denne tiden ble han involvert i Mensa.
Huskesystemer og annet
Buzan fremmet huskesystemer og teknikker for tankekart.
I 1970-årene hadde han en tv-serie på BBC kalt Use Your Head, og de etterfølgende år utgav han bøker som Use Your Memory, Master Your Memory, Use Your Head, The Speed Reading Book og The Mind Map Book. Han var medforfatter og forfatter av over 80 bøker som har blitt oversatt til mange språk. Disse populærpsykologiske bøkene handlet for det meste om å oppnå bedre hukommelse, kreativitet og teknikker for raskere lesning. Han var grunnlegger og president for Brain Foundation, foruten også Brain Trust Charity, og medgrunnlegger av Londons Mind Body Spirit Festival foruten også Mind Sports Olympiad. I 2006 lanserte han sitt eget dataprogram for å støtte et tankekart kalt iMindMap.
Han døde i 2019, etter et hjerteinfarkt.
Det Norske Blåseensemble
Organisasjon
«Det Norske Blåseensemble anno 1734» er en stiftelse etablert av Kulturdepartementet, Halden kommune og Østfold fylkeskommune i 2003. Stiftelsen ble opprettet for å videreføre orkestertradisjonen fra «1ste Brigades Musikkorps» på Fredriksten Festning i Halden. Det private ensemblet er avmilitarisert og finansieres etter en funksjonsdelingsmodell mellom Kulturdepartementet og regionale myndigheter, på lik linje med f.eks. symfoniorkesterne i Norge.
Historikk
Man vet at det fra tidlig på 1600-tallet fantes musikere i Fredrikshald. I 1733 eller 1734 ble det etablert et profesjonelt orkester på Fredriksten festning, tilknyttet Søndenfjeldske Geworbne Regiment. Senere skulle dette bli 1ste Brigades Musikkorps. Fra midten av 1800-tallet ble det militære orkestret utviklet til en renommert institusjon under to fremragende musikere, først Friedrich August Reissiger og så fra 1881, Oscar Borg. En av mange merkedager kom i 1879 da kong Oscar II åpnet Smaalensbanen og Dalslandsbanen. Reissiger dirigerte, Borg spilte i korpset, og på programmet var Borgs nykomponerte Jernbane-Galop.
Oscar Borg er kjent som Norges marsjkonge og Det norske blåseensemble bærer musikkarven fra hans tid med stolthet. Orkestret har spilt inn til nå fire CD-er med musikken hans, under ledelse av Bjarte Engeset.
Orkestret ble omdøpt til 1ste. Divisjons Musikkorps (på folkemunne kalt Divisjonsmusikken), og senere Forsvarets Distriktsmusikkorps Østlandet. Gjennom 1900-tallet var det avtagende behov for en militær beredskap i Halden. Etter 1905 var Fredriksten standkvarter for flere militære skoler og staber, med den siste ble avviklet i 2005.
Det Norske Blåseensemble ble stiftet i 2003 på grunnlag av orkestertradisjonen som skrev seg tilbake til 1734. Det er en privat ideell stiftelse regulert av Stiftelsesloven/Stiftelsestilsynet. Foretaket ble stiftet av Kulturdepartementet, Halden kommune og Østfold fylkeskommune.
I 2008 flyttet ensemblet inn i nye lokaler på Halden Brygge, et anlegg som omfatter både en kontorfløy og Brygga Kultursal.
Faglig profil
Den andre bestanddelen i den to-delte profilen er ensemblets program for sanntidsmusikk, (real time music). På dette feltet har de banet vei for ny klassisk musikk de senere årene. I samarbeid med kurator Geir Lysne har ensemblet arbeidet målbevisst for å utvikle kollektiv kunnskap og individuelle ferdigheter i improvisasjon – på klassiske premisser.
Moskva (elv)
Moskva (russisk: Москва) er ei elv i oblastene Moskva og Smolensk i Russland. Den er 473 kilometer lang og har et nedbørfelt på 17 600 km². Den islegges i november-desember og isen begynner å smelte i slutten av mars. De viktigste bielvene er Ruza, Istra, Jauza, Pakhra og Severka. Via Moskvakanalen har elva forbindelse med Volga.
Byen Moskva ligger ved elvas bredder. Elva renner dessuten igjennom byene Zvenigorod, Voskresensk, Kolomna, Zjukovskij, Bronnitsy og Mozjajsk.
Byen har fått navn etter elva, og opprinnelsen til navnet er ikke kjent, selv om flere ulike teorier finnes. En er at det stammer fra gammelt finsk og betyr «mørk» og «turbid». En annen er at det kommer fra Komi og betyr «kuelva» eller fra mordovisk og betydde «bjørneelva».
Akkajaure
Akkajaure (lulesamisk: Áhkájávrre) er en innsjø i Jokkmokk og Gällivare kommuner i Norrbottens län i landskapet Lappland i Sverige. Innsjøen befinner seg nordvest for Stora Lulevatten. Akkajaure er et regulert vannmagasin og oppstod ved byggingen av kraftverket ved Suorvadammen. Under det som idag er vannoverflaten lå tidligere et antall mindre innsjøer og mange kvadratkilometer med land for reinbeite. Akkajaures størrelse varierer mellom 94 og 242 km². Vannstanden ligger mellom 423 og 453 meter over havet.
Området omkring Akkajaure er sommerstid det vestlige kjerneområdet for Sirges sameby. Det anvendes som sommer-, høst- og vårbeite for rein. Om sommeren er det et intensivt kalvings- og brunstområde samt et område for merking av reinkalver. Et stort antall faste reindriftsanlegg finnes innenfor området og benyttes til merking av kalver og slakting. Der er det også oppført reinvokterhytter og samiske høyløer.
Sør for Akkajaure ligger fjellet Áhkká.
Etymologi
Navnet er hentet fra Samisk mytologi hvor Áhkká er den samiske gudinnen som stod for alt det kloke og skjønne i verden, og hvor jávrre er den lulesamiske benevnelsen for innsjø. Dette forklarer også grunnen til at «áhkká» i det samiske språket brukes som et samisk navn på bestemødre og andre gamla (kloke) koner. Jmf forøvrig det nå utdødde akkalasamiske språket. På finsk brukes ordet «akka» om gamle koner i sin alminnelighet.
Akka er også navnet på ledergåsen i Selma Lagerlöfs bok Nils Holgerssons underbara resa genom Sverige, på grunn av hennes rolle som gammel og klok.
«Præsident»
«Præsident» var en bark bygget ved Hogganvik i Vindafjord og levert i mai 1875 til skipsreder E. Berentsen. Skipet ble videresolgt til Lund & Co. i Arendal. Skipet ble skadet, men kom seg til Fremantle der hun ble kondemnert.
Henry Olsen
Han var med på den norske OL-laget i 1908, og ble nummer 13 både i tresteg og i høydehopp. Hans beste øvelse var etter dagens standard var tresteg, der hans personlig rekord var 13,82 meter fra et stevne i mai 1908 in Kristiania.
Olsen var allsidig ble tildelt kongepokalen i 1908. Det året ble han nummer to i lengdehopp (6,21 m), og nummer tre i diskoskast. Han vant totalt fem titler i det norske mesterskapet. Tre i 1913, på 110 meter hekk, i diskoskast (sammelagt høyre- og venstrehånds kast) og lengde uten tilløp. For dette vant han sin andre kongepokal. Han var også høyde uten tilløp i 1911 og 1912.
Han har i alt 24 medaljer i NM.
Tone Hellesund
Tone Hellesund (fød 1967) er en norsk etnolog som har forsket innenfor tema som kulturelle perspektiver på kjønn, herunder seksualitet og intimitet, i nåtid og fortid. Hun har vist særlig interesse for ikke-normative liv.
Hellesund er ansatt som professor i kulturvitenskap ved Institutt for arkeologi, historie, kultur- og religionsvitenskap ved Universitetet i Bergen.
Hun har studert sosiologi, historie og etnologi i Bergen, Trondheim og USA. Hun har gjennom sin utdanning og yrkeskarriere befattet seg med forhold som modernitetens kulturhistorie med særlig vekt på kjønn, seksualitet, kropp, enslighet/ugifte og kvinner. Hun tok hovedfag i etnologi i 1995 og arbeidet som fagkonsulent ved Norsk Folkemuseum før hun i 1997 begynte på det fireårige doktorgradsprosjektet Den norske peppermø – om kulturell konstituering av kjønn og organisering av enslighet. Hun fikk derfra graden dr.art.
I 2003 ble hun tildelt Meltzers formidlingspris. Hun fikk utmerkelsen for måten hun formidlet innsikter fra doktoravhandlingen sin. Hun har utgitt boka Kapitler fra singellivets historie (2003), og vært medforfatter i Norsk homoforskning (2001).
Ski-VM 2015 – Hopp normalbakke menn kvalifisering
Ski-VM 2015 – Hopp normalbakke menn kvalifisering ble avholdt den 20. februar 2015. Ti utøvere var forhåndskvalifisert grunnet plassering i verdenscupen, mens de 40 beste utøverne i kvalifiseringen fikk delta i normalbakkerennet påfølgende dag.
Kvalifisering
Kvalifiseringen startet kl. 19:00.
Orval Faubus
Orval Eugene Faubus (født 7. januar 1910 ved Huntsville i Madison i Arkansas, død 14. desember 1994 i Conway i Arkansas) var politiker for Demokratene i USA. Han var Arkansas' 36. guvernør, fra 1955 til 1967. I ettertid er han mest kjent for sitt standpunkt til integrering av svarte elever i de offentlige skolene, særlig knytta til saken med de ni fra Little Rock.
Oppvekst
Faubus vokste opp i fattige kår. Faren, John Samuel Faubus, var en politisk radikaler, og sønnen fikk mellomnavnet etter fagforeningslederen og sosialisten Eugene Debs. Orval arva farens interesse for politikk, men valgte mer moderate standpunkter, som stadig blei prøvd ut i hjemlige debatter.
Faubus jobba i landbruk og skogbruk, samtidig som han prøvde å få seg utdanning. I 1934 – tre år etter at han hadde gifta seg – fikk han tatt eksamen fra high school. Deretter studerte han ved Commonwealth College i Mena.
Karriere
I 1936 forsøkte Faubus – uten å lykkes (han tapte med fire stemmer) – å bli valgt inn Representantenes hus i Arkansas. I 1938 blei han valgt til rettsfullmektig i Madison county. I 1942 blei han nominert til et dommerverv, men trakk seg for å delta i andre verdenskrig. Her var han etterretningsoffiser i staben til general George Patton og deltok i Ardenneroffensiven. Etter krigen fikk han stilling som postmester, og etter å ha spart opp en del penger, kunne han overta lokalavisa Madison County Record, som han hadde skrevet rapporter til fra Europa.
Som redaktør støtta Faubus blant annet guvernør Sid McMath, som i 1948 hadde gått til valg på et program for sosiale reformer og mot korrupsjon. I 1951 blei Faubus utnevnt til direktør for delstatens vegvesen.
I 1952 tapte McMath i kampen om å bli gjenvalgt som Demokratenes guvernørkandidat. Den mer konservative Francis Cherry vant og overtok som guvernør. Han blei imidlertid raskt så upopulær at Faubus utfordra ham ved primærvalga i 1954. I valgkampen måtte han forsvare seg mot beskyldninger om kommunistsympatier. Bakgrunnen for disse var at Faubus hadde studert ved Commonwealth College, som var etablert av akademikere og aktivister på venstresida, flere av dem med band til kommunistpartiet. Faubus benekta først å ha gått på skolen, men vedgikk seinere å ha vært der noen uker. I virkeligheta var han student der i mer enn ett år, var valgt leder for studentrådet og deltok i arbeidet med å få utdanning fra skolen offisielt godkjent. Tross svertekampanjen, som kom da McCarthy-tida var på hell, blei Faubus valgt som Demokratenes guvernørkandidat. I sjølve guvernørvalget fikk han 63 prosent av stemmene, det svakeste resultatet for en demokrat på mange tiår.
Det relativt svake valget og beskyldningene om venstresympatier gjorde at Faubus var sårbar for kritikk fra høyresida i partiet, noe som kan ha vært en viktig faktor når han skulle ta beslutninger i integrasjonsspørsmålet.
Krisa i Little Rock
I 1954 fastslo USAs høyesterett (i saken Brown mot skolestyret) at segregerte (raseskilte) skoler var grunnlovsstridig. Borgerrettsorganisasjonen National Association for the Advancement of Colored People (NAACP) satte da i gang en kampanje for å få svarte elever til å registrere seg på «hvite skoler». I 1955 vedtok skolestyret i Arkansas' hovedstad Little Rock å følge høyesteretts avgjørelse. En plan blei lagt om gradvis å gjennomføre integrerte skoler fra og med høsten 1957. I området som sokna til byens Central High School, bodde det 517 svarte barn og unge i aktuelle årskull. Ni av disse blei innmeldt. De var utvalgt av NAACP og organisasjonens delstatsleder Daisy Gatson Bates – og også godkjent av skolens ledelse.
Da opplysningene om integrering blei kjent, kom det kraftige protester, og ved skolestart var det varsla demonstrasjoner. 3. september 1957, dagen før første skoledag, kunngjorde Faubus at de ni ikke kunne starte på skolen. Den offisielle grunnen var at en ikke kunne garantere for deres sikkerhet og at ro og orden i byen var trua. En rettskjennelse samme dag sa imidlertid at integreringa skulle iverksettes, og de ni møtte opp på skolen 4. september. De blei møtt av store demonstrasjoner, og ved inngangen var det utplassert tropper fra nasjonalgarden, som nekta de ni adgang.
De nasjonale myndighetene greip nå inn. President Dwight D. Eisenhower satte nasjonalgarden under føderal kommando og sendte inn tropper fra 101. luftbårne divisjon for å sikre de ni retten til skolegang. I tillegg til å dreie seg om raseskille fikk saken dermed et element av lokal kamp mot sentralmakta, noe Faubus benytta seg mye av i retorikken.
Åtte av de ni svarte elevene fullførte skoleåret ved Central High. Neste år valgte Faubus en annen strategi: han vedtok å stenge alle byens fire offentlige high schools, samtidig som han støtta etableringa av privatskoler. Dette grepet førte imidlertid etter hvert til splittelse blant hvite foreldre, og neste år åpna skolene igjen. Sakte, men sikkert blei integreringa av skolevesenet i Arkansas gjennomført.
I så måte var taktikken en suksess. Ved guvernørvalget i 1958 fikk Demokratene 82,5 prosent av stemmene. I ei nasjonal meningsmåling kom Faubus inn på lista over «de ti menn i verden som amerikanere beundrer mest».
Videre karriere
Faubus blei valgt til guvernør seks ganger og satt i vervet i tolv år. Han inntok etter hvert ei mindre konfrontativ stilling overfor føderale myndigheter og hadde et godt forhold både til John F. Kennedy og Lyndon B. Johnson. Han huskes i ettertid mest for Central High-saken, men det bør bemerkes at han leda staten gjennom ei stortsilt oppbygging etter krigen, der stikkord er industrialisering, vegbygging, utvidelse av delstatens naturvernområder, styrking av psykiatrien og tiltak for utviklingshemma barn.
Valgresultatene blei med tida mindre imponerende. I 1960 fikk han 69,2 prosent av stemmene. I 1962 var det bare så vidt han blei guvernørkandidat, etter at høyregrupper som White Citizens' Councils valgte å støtte en annen. Bakgrunnen for dette var sannsynligvis at Faubus' motstand mot integrasjon var mer pragmatisk enn ideologisk begrunna. I hans guvernørtid blei det da også tatt noen viktige tiltak for å bedre forholda for svarte innbyggere, for eksempel når det gjaldt mulighetene for å få offentlige jobber og for støtte til svarte skoler. Ikke minst viktig var det at systemet for velgerregistrering blei reformert. Dette førte til at Faubus – noe paradoksalt – tidvis hadde sterk støtte fra svarte velgere. Ved guvernørvalget i 1964 fikk han for eksempel 81 prosent av stemmene avgitt av svarte.
Faubus stilte ikke til valg i 1966. Dette året vant Republikanerne ved Winthrop Rockefeller guvernørvalget i Arkansas for første gang sia 1872.
I 1960 var Faubus presidentkandidat for det høyreorienterte National States Rights Party. Han dreiv ikke noen særlig aktiv valgkamp og fikk bare 0,07 prosent av stemmene nasjonalt. I hjemstaten Arkansas fikk han imidlertid 6,76 prosent.
I 1968 var Faubus en av dem som blei vurdert som mulig visepresidentkandidat for den uavhengige presidentkandidaten George Wallace.
I 1970, 1974 og 1986 gjorde Faubus mislykka forsøk på igjen å bli demokratisk guvernørkandidat. Den siste gangen blei han slått av Bill Clinton.
Faubus tilbrakte sine seinere år med å skrive kommentarartikler og memoarer i to bind (Down from the Hills, 1980 og 1985).
American Gangster
American Gangster er en amerikansk kriminaldrama fra 2007, skrevet av Steve Zaillian og regissert av Ridley Scott. I hovedrollene finner vi Denzel Washington og Russell Crowe. Washington portretterer narkobaronen Frank Lucas, en ekte heroin-konge fra Harlem som smuglet narkotikaen inn i Amerika gjennom det amerikanske forsvarets tjenestefly som returnerte fra Vietnamkrigen. Crowe portretterer Richie Roberts, en detektiv som klarer å avsløre Lucas' narkotika-imperium.
Opptakene ble gjort på åstedene rundt i New York City.
Kritikerne var stort sett positive. Den har fått 80 % på Rotten Tomatoes.
Sammendrag
I 1968 er Frank Lucas håndlanger for Harlem-gangster Ellsworth "Bumpy" Johnson. Når Johnson dør av et hjerteinfarkt, tar Lucas kontroll over hele hans syndikat i Harlem. Etterforsker Richie Roberts (spilt av Russell Crowe) finner nærmere 1 million dollar som han oppdaget i Johnsons bil. Hans heroin-avhengige kollega overdoser på et nytt merke heroin kalt "Blue Magic" og deres overordnede Lou Toback gir Roberts ordre om å sette ned en arbeidsgruppe for å etterforske lokale narkotika-selgere. Lucas kjøper "Blue Magic" direkte fra produsenter i blant annet Thailand, og smugler stoffet til USA gjennom amerikanske soldater som kommer hjem fra Vietnam-krigen. Lucas tar etterhvert over salget i hele New York-området. Med dette monopolet utvider Lucas sin kontroll til nattklubber, casino og prostitusjon. Han kjøper også et stort herskapshus for sin mor, og rekrutterer sine fem brødre, inkludert Huey og Turner, for å spre imperiet sitt ytterligere. Lucas blir også forelsket i Eva, opprinnelig fra Puerto Rica.
De stående steiner ved Stenness
De stående steiner ved Stenness danner et imponerende neolittisk monument på øya Mainland i Orknøyene i Skottland. De står på en forhøyning på sørsiden av elven som går sammen i sørenden av innsjøen Loch of Stenness (opprinnelig Steinnesvatn) og innsjøen Loch of Harray (opprinnelig Heraðvatn). Navnet, uttalt på engelsk som «stane-is», er avledet fra norrønt og betyr steinnes, et nes av stein. Elven er nå brulagt, men ble tidligere krysset ved overgang av steiner. Ring of Brodgar ligger omtrent 1,2 km unna mot nordvest, over elven og i nærheten av enden av landtangen som dannes mellom de to innsjøene. Maeshowe (eller Maes Howe) er en stor jordblandetgravrøys (cairn) som ligger omtrent 1,2 km øst for De stående steiner ved Stenness. Flere andre neolittiske monumenter ligger også i nærheten, noe som antydner at dette området hadde en bestemt betydning i slutten av steinalderen.
American Gangster
Sammendrag
En dag er Lucas tilskuer ved Fight of the Century sammen med Eva. Richie Roberts var også til stede ved kampen, og legger merke til den tidligere ukjente Lucas med enda bedre tilskuer-plasser enn den italienske mafiaen. Han begynner å etterforske Lucas. I mellomtiden må Lucas forholde seg til konkurrerende mafia-sjef Dominic Cattano, som truer med å ødelegge hele familien til Lucas med mindre de kommer frem til en avtale. I tillegg forsøker korrupte NYPD-etterforskere, ledet av Nick Trupo, å presse Lucas til å gi dem mer penger. Lucas må også konkurrere mot lokale kriminelle som for eksempel Nicky Barnes, som har begynt å vanne ut Lucas sitt "Blue Magic" og selger den under samme merkenavn. Etter Saigons fall i 1975 forsvinner alle narkotika-forsyningene til Lucas. Han blir dermed tvunget til å stole på andre kriminelle gjenger for å få tak i produktene han selger.
Roberts og hans etterforskere blir vitne til Frank Lucas sin fetter og sjåfør som skyter en kvinne. De bruker deretter trusselen om en lang fengselsdom for å få dem til å bære en hemmelig mikrofon og avlytte Lucas. Informasjonen Roberts og hans arbeidsstyrke får tak i, gjør at de stopper ett fly som var på vei til Lucas, og de oppdager "Blue Magic" i kistene til døde soldater fra Vietnam-krigen. Med disse bevisene får de en ransakelsesordre for en heroin-fabrikk i Newark brukt av Lucas og syndikatet hans. I den påfølgende skuddvekslingen dør Steve Lucas, den unge nevøen til Frank Lucas som tidligere hadde gitt opp hans lovende karriere for New York Yankees for å bli med i forretningene til Frank Lucas.
De stående steiner ved Stenness
Maeshowe, Ring of Brodgar og Skara Brae ble tatt opp på UNESCOs verdensarvliste i 1999 under felles navn Heart of Neolithic.
American Gangster
Sammendrag
I mellomtiden går korrupte politifolk, ledet av Nick Trupo, inn i Lucas sitt herskapshus for å stjele alle pengene som var gjemt under hundehuset. I denne prosessen dreper de også hunden hans. Lucas planlegger å gå etter Trupo, men moren hans fraråder ham fra å drepe en politimann - og advarer om at både hun og Eva vil forlate ham hvis han gjennomfører denne planen. Lucas blir arrestert etter at Roberts og hans team gjennomfører et raid mot narkotika-salg som drives av brødrene hans. På politistasjonen forsøker Lucas først å bestikke Roberts, men dette blir blankt avvist.
De stående steiner ved Stenness
Beskrivelse
Steinene er relativt tynne plater, anslagsvis 30 cm tykke. Fire er opp til 5 meter høye og var opprinnelig deler av en elliptisk formet steinsirkel bestående av 12 steiner, omtrent 32 meter i diameter, som sto på en forhøyet plattform som er 44 meter i diameter, omgitt av en grøft. Grøften er skåret inn inntil to meter ned i fjellet og den er 7 meter bred, omgitt av en jordvoll med en enkelt inngang på nordsiden. Inngangen går i retning av en neolittisk bosetning som har blitt utgravd nede ved innsjøen. Vaktsteinene (The Watch Stones) står på utsiden av sirkelen mot nordvest, og er 5,6 meter høye. Andre og mindre steiner omfatter en kvadratisk steinsetting i sentrum av sirkelplattformen hvor det er blitt funnet brente bein, trekull og keramikk. Det er også funnet beinrester fra dyr i grøften eller vollgraven. Keramikk og steingjenstander viser en forbindelse med Skara Brae og Maeshowe, og anlegget er antatt datert til rundt 3000 f.Kr.
American Gangster
Sammendrag
Lucas truer deretter Roberts på livet, og forklarer sitt hat mot politifolk: Lucas påstår at han var vitne til at politifolk myrdet hans 12 år gamle kusine da han selv bare var 6 år gammel. Roberts tilbyr Lucas en mulighet til en kortere fengselsstraff hvis han hjelper til under etterforskningen av korrupte politifolk i NYPD. Lucas, ut av respekt for Roberts og hans integritet, gir ham de navnene han vet om. Til slutt blir flertallet av Drug Enforcement Administration (DEA) i New York arrestert og dømt. En forferdet Trupo velger å begå selvmord. Roberts, som nettopp hadde utdannet seg til advokat, velger å forsvare Lucas som hans aller første klient. Lucas blir dømt til 70 år i fengsel. Men han soner bare 15 år, og blir løslatt i 1991.
De stående steiner ved Stenness
Tradisjoner
Så sent som på 1700-tallet skal stedet ha blitt assosiert med tradisjoner og ritualer, da knyttet til norrøne guder. De stående steiner ved Stenness ble besøkt av Walter Scott i 1811. Oldtidshistorikere dokumenterte steinene og nedtegnet lokale tradisjoner og trosforestillinger om dem. En stein var kjent som «Odins stein» og var gjennomhullet av et sirkelformet hull i den nedre del av steinen. Dette ble benyttet av lokale kjærlighetspar som inngikk pakt ved å holde hender gjennom hullet. Stedet ble også assosiert av andre seremonier og det ble antatt at stedet hadde særskilte og magiske krefter.
I desember 1814 besluttet viss kaptein W. Mackay, nyinnflyttet til Orknøyene og som eide dyrkbar mark i nærheten av steinene, å fjerne dem i henhold til grunnen at lokalbefolkningen passerte og forstyrret hans eiendom når de besøkte steinene. Uten hensyn til de historiske verdidene ved stedet begynte han i desember 1814 å knuse Odinsteinen, men dette førte til protester og han ble stoppet, skjønt ikke før etter at han hadde ødelagt en stein og veltet en annen.
Den sistnevnte steinen ble reist opp på nytt i 1906 sammen med en til dels unøyaktig rekonstruksjon av sirkelens indre. Imidlertid har en del av steinene overlevd til fortsatt å skape en mektig atmosfære som gir et inntrykk av en fjern fortid.
Guttekor
Et guttekor er et sangkor som består av guttestemmer som ikke er kommet i stemmeskiftet (sopran og alt). I engelsk guttekortradisjon er det vanlig at altstemmen besettes av voksne menn. I tysk guttekortradisjon besettes altstemmen av gutter. Det er også vanlig at guttekor utvides med mannsstemmer (tenor og bass).
May-Helen Molvær Grimstad
May-Helen Molvær Grimstad (født 31. januar 1968 i Ålesund) er en norsk politiker (KrF). Hun var innvalgt på Stortinget fra Møre og Romsdal 1993–2009, og stilte ikke til gjenvalg i 2009.
Etter å ha avlagt examen artium i 1987, er hun utdannet ved Fjellhaug bibelskole, Høgskolen i Molde (årsstudium med statsvitenskap) og Høgskulen i Volda (årsstudium med kommunal planlegging og administrasjon). Hun var kommunalsjef i Giske kommune på Sunnmøre fra 2010 til 2014, da hun ble rådmann i Sykkylven kommune.
Hun var leder i Kringkastingsrådet i perioden 2010 - 2013.
Kuriosa
Hun kommer fra en politisk meget aktiv familie. Hennes far, Ivar H. Molvær har vært ordfører i Sula kommune. Hennes ektemann har vært lokallagsleder i Ålesund KrF og deres sønn Simen Molvær Grimstad er første vararepresentant til Stortinget i perioden 2017 - 2021.
Ken Coates
Coates var en gruvearbeider som ble sosiolog, og fikk en posisjon i sosiologi opprettet for seg ved Universitetet i Nottingham hvor han gjorde banebrytende forskning på fattigdommen i byen. Han drev en livslang kampanje for folkets kontroll og mot kjernefysiske våpen. Han var en torn i siden på Labour Party som to ganger utviste ham.
Tidlige år
Coates ble født i Leek, Staffordshire, men vokste opp i Worthing, West Sussex. Da han ble innkalt til militærtjeneste i 1948, valgte Coates isteden å bli kullgruvearbeider framfor å delta i den britiske hæren for å kjempe i Malayakrisa. Han fikk senere et stipend i 1956 for å studere sosiologi ved Universitetet i Nottingham.
Etter krigen i Malaya gikk han inn i det britiske kommunistpartiet, men forlot det igjen etter bruddet mellom Josef Stalin og Josip Broz Tito; Coates støttet sistnevnte. Etter den sovjetiske invasjonen av Ungarn i 1956, ble Coates og Pat Jordan midtpunktet i en marxistisk gruppe som utviklet seg i en trotskistisk retning. Etter å ha deltatt i den femte verdenskongressen til den fjerde internasjonale i 1958, som de stilte seg meget kritisk til, spilte Coates en sentral rolle i opprettelsen av en britisk internasjonal gruppe, forløperen til den britisk trotskistiske Internasjonale marxistgruppe (1968-1982). Coates hadde også en sentral posisjon i Bertrand Russells fredsstiftelse (BRPF), Instituttet for arbeiderkontroll og Europeisk nedrustning av kjernefysiske våpen (END). Han stilte til valg for Nottingham South i 1983, men tapte med flere tusen stemmer.
Europaparlamentet
Fra 1989 til 1999 var han medlem av Europaparlamentet for Labour Party, og tilbrakte fem år som medlem av dets underkomite for menneskerettigheter.
Som medlem av Europaparlamentet kom Coates i kontakt med Wadim Sagladin, en av Mikhail Gorbatsjovs rådgivere, og ideen om et fellesmøte mellom Europaparlamentet og Det øverste Sovjet (det øverste folkevalgte lovgivende organ i Sovjetunionen) kom i stand. Coates overtalte Europaparlamentet til å undersøke muligheten for et slikt fellesmøte som en praktisk mulighet for imøtekomme Gorbatsjovs opprop for et «felles europeisk hjem», og støtte hans demokratiske reformer. Eduard Sjevardnadse, Sovjets utenriksministrer, besøkte Europaparlamentet, og uttalte at han var villig til å delta i et fellesmøte. Coates besøkte Sagladin i Moskva, og som tilbød et program på fire punkter for å fremme en felles spesialsesjon.
Oljeutslippet fra Statfjord i 2007
Oljeutslippet fra Statfjord i 2007 skjedde da tankskipet «Navion Britannia» lastet om bord råolje fra en lastebøye på Statfjordfeltet 12. desember 2007.
Ken Coates
Europaparlamentet
Coates var foregangsmann i å ta initiativ til rekke tiltak for bidra til at europeiske sivile institusjoner fokuserte på blant annet det meget suksessrike Pensjonistparlamentet, og som også inkluderte et spesielt Parlament for funksjonshemmede, og to Europakonferanser for arbeidsledige. Han støttet sterkt Delors program for full sysselsetting i Europa, og ble den som rapporterte fra Europaparlamentets midlertidige komite for sysselsetting som fullførte to betydelige rapporter som fikk bortimot enstemmig støtte fra Europaparlamentet.
Oljeutslippet fra Statfjord i 2007
Omfang
12. desember kl. 09.17 ble det oppdaget at olje lekket fra en undersjøisk ledning ved lasting fra Statfjord A til tankskipet «Navion Britannia», fra rederiet Teekay Shipping, via en lastebøye. Man regnet med at det lekket olje ut i Nordsjøen mellom 20 og 45 minutter, men ingen av målerne på tankskipet klarte å registrere at det kom mindre olje inn i skipet enn det som gikk ut av lastebøyen. Det var ikke før mannskapet på oljetankeren observerte olje på havet at alarmen gikk.
Petroleumstilsynet meldte til å begynne med at utslippet dreide seg om 3840 kubikkmeter (ca. 25 000 fat) råolje, til en verdi av 12 millioner kr. Det gjorde det til da, det nest største oljeutslippet i norsk oljehistorie, WWF uttalte at det var 10 ganger så stort som «Server»-forliset. Oljeflaket dekket dagen etter utslippet et område på 23 km².
Ken Coates
Europaparlamentet
Som politiker i Labour Party hadde Coates ingen respekt for Tony Blair som avviste som en «ganske enkelt en liberaler», og gjorde Blair rasende over at han ledet opposisjonen. Selv da han for lengst var medlem av Europaparlamentet fortalte han partiledelsen i 1997 at han var skamfull over partiets nedskjæringer i velferdsstaten. Hans lokale partiavdeling krevde en forklaring, men før han rakk å gi den var han blitt utvist av paritet. Han satt da som uavhengig fram til Europavalgene 1999.
Oljeutslippet fra Statfjord i 2007
Omfang
Norges Miljøvernforbunds fagansvarlige Jan Hugo Holten anmeldte hendelsen til politiet i Stavanger. Forbundet anslo i sin anmeldelse at utslippet var underestimert. Forbundet henviste til at slangene som ble brukt på Statfjord kunne ta 8 – 12,000 kubikkmeter i timen, samt at det hverken var tilsyn med slangen eller kubikkmeter-måler i hver ende av slangen. Tilsynet med lastingen var kun én gang i timen.
Ken Coates
Europaparlamentet
Coates var spesialprofessor i fakultet for voksenopplæring ved Universitetet i Nottingham (1990–2004).
Bibliografi
Bøker utgitt alene eller med Tony Topham:
Oljeutslippet fra Statfjord i 2007
Omfang
Dagen etter utslippet fryktet man at det ikke hadde stoppet opp, da deler av oljeflaket ikke flyttet seg i det hele tatt. Overvåkning av utslippet viste samme dag at oljeflaket var på vei nordøstover, i retning mot Mørekysten, og ikke nærmet seg land, slik en opprinnelig fryktet.
Om kvelden 13. desember observerte Kystverkets overvåkningsfly oljeflaket og konstaterte at det var blitt redusert kraftig i løpet av dagen. I løpet av 14. desember ble aksjonen med lenser avsluttet da oljelagene var for tynne til å hentes opp fra sjøen. Det ble ikke registrert noe oljesøl av et overvåkningsfly 16. desember.
Årsak
StatoilHydro uttalte 13. desember hva de mente var den mest sannsynlige årsaken til uhellet. Lastesystemet UKOLS «Ugland-Kongsberg Offshore Loading System» ble installert i 1986. Et brudd i en slange i dette systemet ble vurdert å være den sannsynlige årsaken til lekkasjen.
14. desember bekreftet StatoilHydro, etter sine undersøkelser med ubåt, at det var brudd på den fleksible slangen som ble brukt under lasting, mellom havbunnen og endestykket mot tankskipet. Bruddet skjedde ca. 30 m fra der slangehodet var festet til lastefartøyet «Navion Britannia».
StatoilHydro erstattet i 2002 en del av den oljeslangen på Statfjord A til en noe enklere og billigere slange. Det ble antatt noen dager etter ulykken at det var i denne gummislangen at bruddet skjedde. Et slikt brudd hadde aldri før skjedd på norsk sektor, iflg. Petroleumstilsynet, og eksperter spekulerte i om bruddet kunne skyldes eksterne årsaker. Eksperter hevdet uken etter uhellet at slangen som ble revet over, ble utviklet og designet kun til bruk over og ikke under vann. Dette ble imidlertid tilbakevist av StatoilHydro.
NTB fortalte 21. desember at det skulle ha vært et uhell ombord på «Navion Britannia» før selve utslippet. En hydraulikkslange til bøyelastesystemet hos bøyelasteren skal ha revnet, ventilen stengte deretter ikke umiddelbart, slik at det ble pumpet olje mot en stengt ventil. Slangen ombord på skipet revnet så. Den ble byttet ut og lossingen fortsatte. Deretter ble utslippet i sjøen oppdaget.
Gransking
Petroleumstilsynet bestemte seg for å granske oljeutslippene og etablerte en gruppe som startet sine undersøkelser to dager etter utslippet. Granskingen ble gjennomført i samarbeid med Statens forurensningstilsyn (SFT), og med bidrag fra Kystverket. Gruppen ble ledet av Roger Leif Leonhardsen fra Petroleumstilsynet.
Mangel på varsling
Petroleumstilsynet uttalte litt over én uke etter uhellet at StatoilHydro ikke alarmerte de slik de var pålagt. Først da rederiet til oljetankeren «Navion Britannia», Teekay, tok kontakt med tilsynet kl. 11.00 fikk Petroleumstilsynet vite om uhellet. Da var én time og 43 minutter gått siden lekkasjen ble oppdaget.
Skadevirkninger
Forskere uttalte tidlig at minst 40 % av oljen ville fordampe før den nådde norskekysten. Det ble forventet også at vind og bølger ville granulere svært mye av oljen, og at oljepartiklene deretter ville synke uten å nå bunnen, slik det har skjedd ved tidligere utslipp til havs. Pr. samme dag var det uklart hvorvidt noe av oljen i det hele tatt ville nå kysten av Norge. En beregning som SINTEF gjorde dagen etter utslippet, på oppdrag for StatoilHydro, viste at så mye som 81 % av oljeutslippet ville løse seg opp naturlig og synke ned i havet, mens 16 % ville fordampe vekk innen to døgn.
Opprydningsarbeidet
Et oljevernfartøy ble sendt til Statfjordfeltet samme dag, og tre andre ble sendt innen to dager av ulykken. StatoilHydro sendte dagen etter utslippet et spesialfartøy med en fjernstyrt miniubåt til feltet for å undersøke nærmere den ledningen som forårsaket lekkasjen. Tre kystvaktskip, deriblant KV «Ålesund» og KV «Lafjord» begge med oljevernutstyr om bord, ble også sendt til området.
To dager etter ulykken begynte StatoilHydro arbeidet med å samle inn oljen. Etter tre dager var flaket så tynt at StatoilHydro avsluttet oppsamlingen.
Reaksjoner
«Utslipp av denne typen skal ikke forekomme», sa olje- og energiminister Åslaug Haga i en uttalelse til NTB, mens regjeringskollega Miljø- og utviklingsminister Erik Solheim uttalte at «Dette er en utrolig stor ulykke med svære utslipp».
Flere stortingspolitikere, deriblant lederen for Stortingets energi- og miljøkomité, Gunnar Kvassheim fra Venstre, mente at utslippet trolig ville få konsekvenser for fremtidig norsk oljepolitikk.
Guro Hauge i Bellona uttalte at «Dette viser at vi ikke har en oljevernberedskap som fungerer, og at kravene fra myndighetene ikke er gode nok», mens Naturvernforbundet mente at ulykken viste at oljeselskapene ikke egentlig hadde den kontrollen som firmaene hevdet at de hadde. Bellona krevde også en gjennomgang av praksis med bøyelasting i hardt vær i Nordsjøen. Generalsekretær Rasmus Hansson i WWF sa på sin side at oljeutslippet burde være slutten på diskusjonen rundt oljeboring i Lofoten.
Norges Fiskarlag sa i en uttalelse at oljeutslippet fra Statfjorfeltet viser at en har god grunn til å bekymre seg for norsk oljevirksomhet i sårbare gyte- og fiskeområder.
Norsk Ornitologisk Forening uttrykte sin bekymring i en pressemelding 13. desember: «''Oljeutslippene fra Statfjord A-plattformen vil kunne medføre store konsekvenser for sjøfuglene i området. Det er spesielt artene alke, lomvi og alkekonge og til dels havhest som overvintrer i store antall i disse åpne havområdene''». Denne bekymringen ble delt av Norsk institutt for naturforskning (NINA) som også mente at det var sannsynlig at oljeutslippet kunne ramme flokker av lomvi og andre alkefugler.
Politianmeldelse og etterforsking
Norges Miljøvernforbund anmeldte 13. desember StatoilHydro til politiet. Organisasjonen mente at StatoilHydro hadde brutt Internkontrollforskriften og forurensningslovens paragraf 7 og opptrådt grovt uaktsomt. Miljøvernforbundet påstod senere at oljeutslippet var langt høyere enn det StatoilHydro ville innrømme og varslet et tillegg til anmeldelsen.