cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marmorkirken
Det opprinnelige prosjektet
Da Eigtved døde 7. juni 1754 ble Thurah satt inn som leder av byggingen. Men det skjedde ikke noe inntil Jardin ble hentet til Danmark og overtok ansvaret den 1. april 1756. Byggingen ble videreført etter Jardins egne tegninger som han publiserte i form av graveringer i henholdsvis 1765 og 1769 under navnet Plans, coupes et élévations de l'église royale de Fréderic V.
Det var Frederik den V som finansierte det kostbare prosjektet og da han døde i 1766 ble han etterfulgt på tronen av Christian VII. Han var ikke særlig interessert i å føre det videre. Byggingen fortsatte derfor for halv maskin inntil det stoppet helt i 1770 etter ordre fra kabinettminister Johann Friedrich Struensee. Man var på dette tidspunktet nådd opp til toppen av de nederste søylene i rotunden og inngangen på østsiden og litt lavere på vestsiden.
Det skulle nå gå over hundre år før det igjen ble bygget på kirken. Ikke at det skortet på idéer til videreføring av bygningen i mellomtiden; det kjennes til planer fra stort sett alle av tidens kjente arkitekter, bl.a. C.F. Harsdorff og G.F. Hetsch, men ingen av dem ble realisert.
Den eksisterende kirken
I 1874 kjøpte finansmannen C.F. Tietgen kirkeplassen med ruinen av staten. Staten hadde overtatt eierskapet fra kongehuset i 1849 med det formål å videreføre byggingen, noe som også ble satt som betingelse for kjøpet. Tietgen ønsket at kirken ikke bare skulle være et minne om kongehuset, men også et monument over N.F.S. Grundtvig og grundtvigianismen. Tietgens plan var å la arkitekt Christian Zwingmann lede byggingen og benytte Ferdinand Meldahl som konsulent. Men da Zwingmann måtte legge ned sin arkitektvirksomhet i midten av 1870–årene pga. sykdom, overtok Meldahl ledelsen. Han hadde også sine egne meninger om hvordan bygningen skulle ferdigstilles. Meldahl overlot den daglige ledelse av byggingen til sin nære medarbeider arkitekt Albert Jensen.
Meldahls plan innebar at sidetårnene ble sløyfet og rotunden ble redusert i høyden. Planene ble for øvrig løpende justeret under byggingens gang. Tempelinngangen ble redusert til fire søyler i stedet for seks og helt sløyfet på St. Kongensgadesiden. Tamburen ble også lavere enn Jardins, men allikevel lyktes det Meldahl å komme nesten like så høyt i været takket være en oppadstrebende kuppelform og fremfor alt vesentlig høyere tårn og spir.
Byggeplassen ble åpnet igjen på slutten av 1877. I forbindelse med kjøpet i 1874 hadde Tietgen fått en 10 års frist til å fullføre kirken, men det tok allikevel 20 år. Blant annet viste det seg at ruinen var betydelig mer forvitret enn man hadde antatt på forhånd og man måtte derfor rive ned mer enn man hadde regnet med. Dessuten ble Tietgens forretninger påvirket av den internasjonale økonomiske depresjonen i disse årene og dette gjorde det vanskelig å skaffe midler til byggingen.
Imidlertid overvant man forhindringene og den 19. august 1894 kunne kirken innvies – 145 år etter at grunnstenen ble lagt ned. Kirken var på dette tidspunkt fremdeles Tietgens private eiendom og han overdro den på samme dag til staten.
Kirkebygningen
Kirkens nederste del fremstår som en sirkulær ringmur med to firkantede tilbygg mot øst og vest hvor inngangspartiene er. Det er dessuten mindre dører på nord–og sydsiden. Hovedinngangen mot øst er forsynt med en søylebåret frontispis. Disse delene er kledd med grå marmor (norsk gjellebekkmarmor). Rotunden og tilbyggene toppes av en balustre som er utsmykket med vaser.
Over rotunden reiser tamburen seg som er delt i 12 deler med rundbuede nisjer med mindre rektangulære vinduer. Materialene er Fakse kalksten og Ølandssten. Tamburen toppes også av en balustre med vaser.
Tamburen bæres sammen med kuppelen av tolv innvendige søyler. Spennet er 31 m, noe som gjør den til Skandinavias største kirkekuppel. Kuppel og spir er kledd med kobber med forgylte detaljer. I tårnet er kirkens klokker. Spiret toppes av et kors med en strålekrans mellom armene. På den nedre delen finnes et filigranornament hvor C.F. Tietgens initialer er risset inn.
Innvendig avgrenses det sirkulære kirkerommet av de tolv søylene som bærer tambur og kuppel. Mellom søylene og yttermuren er det en smal gang. Over denne finnes en lav pulpituretasje.
Gulvet er grå terrazzo med sorte markeringer av gangarealer. I det hevede korområdet inngår det brune felter i mønsteret.
Loftshvelvingen starter rett over tamburens glassmosaikkvinduer, som er kirkerommets primære dagslyskilde, da lyset fra de fleste av vinduene i rotunden blokkeres av de tolv søylene.
Loftkuppelen er oppdelt i 12 felter av gipsstukk og i hvert felt er det et maleri av en apostel og over det et englebarn. Maleriene er utført av C.N. Overgaard, apostlene etter utkast av Henrik Olrik. Olrik døde da halvparten var gjort ferdig, så Anton Dorph utførte de seks resterende etter Olriks utkast.
Alter og prekestoler
Altertavlen er utført i furu og stukk som er dekorert som marmor i forskjellige farver. Den er tegnet av Meldahl og utført av billedhugger Hans Christian Petersen og snekker H.N. Andersen, stafferingen av maler C.N. Overgaard. Tavlen rammer inn alteret og det nesten 3 m høye alterkorset som er bak, som er utført av arkitekten Harald Garde.
På grunn av akustikken i kirken ble den innredet med to prekestoler i fremspring i korskranken på hver sin side av alteret. Dette fungerte imidlertid ikke tilfredsstillende og allerede året etter (1895) ble den sydlige sløyfet og den andre forsynt med en bakside og en lydhimmel tegnet av Meldahl. Delene var rikt utsmykket og ble utført av billedhugger Petersen og snekker Lars Jørgensen. Samtidig hengte man opp draperier i arkadene mellom søylene for å forbedre akustikken.
Guttorm Grimelid
Guttorm Grimelid er den første kjente spelemann på hardingfele i Krødsherad, og opphavet til en lang tradisjonslinje der. Spillet etter ham ble ført videre i Krødsherad av Ole Helgeson Kleiva, og ble hentet til Numedal og Telemark, blant andre av Knut Lurås.
Springaren Grimeliden som har navn etter ham, kan regnes som en av de eldste i landet, og finnes i en rekke former i og utenfor Telemark, der de mest kjente formene er i tradisjon etter Gunnulv Borgen og Olav Groven og omformet i Bøheringstradisjon.
Marmorkirken
Alter og prekestoler
I 1930–1931 ble Meldahls prekestol demontert og kassert, og en ny ble murt opp i marmor ved den nordvestlige søylen. Den er tegnet av Emanuel Monberg, og svært enkel av utforming.
Døpefonter
Den opprinnelige døpefonten var en gave til Tietgen og man hadde valgt både kunstner – Stephan Sinding – og utforming uten Meldahls godkjennelse. Verket var utført i bronse og omfattet i tillegg til selve fonten en to meter høy mannlig dåpsengel.
1925 ble det reist en alternativ døpefont i korskrankens sydlige fremspring. Den er utført i grå-hvit marmor fra Sveits. Modellen er laget av Joakim Skovgaard etter forbilde av en «gammelkristelig font på Sicilia».
Sindings bronsefont ble i mange år bevart i kirken rett nord for hovedinngangen, men ble senere flyttet til kirkens lille museum, som man passerer på vei til kuppelen.
Orgler
Kirkens opprinnelige orgel ble bygget i 1894 av Knud Olsen, København, etter Meldahls tegninger. Orgelet hadde 29 stemmer. Fasaden er inspirert av forbilder i Venezia og Roma og smykket ut med utskjæringsarbeider av H.Chr. Petersen. Orgelpulpituret er innfelt i en av åpningene mellom pilarene mot nord.
I 1963 ble et nytt orgel installert. Det er bygget av Marcussen & Søn etter tegninger av Rolf Graae. Det gamle orgelets fasade ble bevart, men piper fra elleve av stemmene ble gjenbrukt i det nye orgelet som har 51 stemmer. Det nye orgelet er plassert i åpningen mellom pilarene like syd for hovedinngangen.
Relieffer fra middelalderen
Marmorkirken har to relieffer fra en tidligere altertavle datert til ca. år 1500. Relieffene er i ek, utgjør et samlet hele og måler henholdsvis 115 x 40 x 11 cm og 88 x 35 x 11 cm. Releiffet viser nedtagelsen fra korset og i delen til høyre ser man jomfru Maria sammen med evangelisten Johannes.
Skulpturene som omkranser bygningen
På takterrassen står det 18 skulpturer utført i sink og i gatehøyde rundt kirken 14 bronseskulpturer av danske kirkefedre fra Ansgar til Grundtvig og Kierkegaard.
Øyekortvinger
Øyekortvinger (Steninae) er en gruppe av biller som hører til den artsrike familien kortvinger (Staphylinidae). De kjennes lett på at fasettøynene er meget store og utstående.
Utseende
Små (2 – 8 mm), slanke biller, lett kjennelige på de store og utstående fasettøynene. Kroppen er som oftest tett og grovt punktert. Hodet er vanligvis bredere enn brystskjoldet (pronotum). Hele sidene av hodet er dekt av de store, halvkuleformede fasettøynene. Pannen har ofte lengdefurer. Antennene er relativt korte og har de to innerste og de tre ytterste leddene ganske kraftige, mens leddene innimellom er ganske tynne. Kjevene kan skytes ut under hodet for å fange bytte, en anordning som ligner den som finnes hos øyenstikker-nymfer. Brystskjoldet (pronotum) er lengre enn bredt, bredest omtrent på midten, og har ofte en mer eller mindre tydelig lengdefure langs midtlinjen. Dekkvingene er av varierende lengde, oftest kraftig punkterte, gjerne med en innbuktning nær ytterhjørnene. Bakkroppen er ganske lang og mer eller mindre sylindrisk. De fremste ryggleddene har ofte én eller flere lengdekjøler. Beina er middels lange og slanke. Bak-leggene hos hannene har ofte en spiss tagg på innsiden nær spissen. Hos mange arter er et av fotleddene delt i to lapper. Bilder av noen arter kan finnes her:
Levevis
Øyekortvingene er rovdyr som fanger spretthaler og andre smådyr. De store øynene gjør at de har godt syn og hjelper dem finne byttet. Munndelene kan skytes fram. Øyekortvinger kan finnes i de fleste miljøer på landjorden, men er særlig artsrike på gressmarker og på litt fuktige steder. Noen arter som lever ved vann kan seile på vannflaten ved å skille ut et vannavstøtende stoff som driver dem fremover.
Eksterne lenker
[[Kategori:Dyr formelt beskrevet av William Sharp MacLeay]
Air Philippines Flight 541
Air Philippines Flight 541 var en flystyrt som fant sted 19. april 2000. Flyet, et Boeing 737-2H4 på vei fra Manila til Davao på Filippinene, styrtet like før landing i Davao.
I det flyet skulle lande stod det allerede et fly på rullebanen i Davao, og flyet begynte dermed å sirkle rundt flyplassen for å vente på tur. Flyet traff så en kokosnøttplantasje, noe som førte til brann og styrt. Alle de 131 personene ombord omkom i styrten.
Caruachi-demningen
Caruachi-demningen er et stort vannkraftverk i delstaten Bolívar i Venezuela, ved elva Caroni, hvor det også er tre andre større kraftverk installert med total effekt på mer enn 20 GW. Dammen er 5 728 m lang og 55 meter høy.
Kraftverket er landets tredje største vannkraftverk etter kapasitet, og har en installert effekt på 2 160 MW fordelt på 12 turbiner. Det ble påbegynt i 1998 og stod ferdig utbygd i 2006. Årsproduksjonen er på om lag 12,1 TWh, eller tilsvarende 10% av Norges vannkraftproduksjon.
Digital Light Processing
Digital Light Processing (DLP) er et varemerke eid av Texas Instruments, og er en teknologi som brukes i projektorer. Det ble opprinnelig utviklet i 1987 av Dr. Larry Hornbeck ved Texas Instruments.
I DLP-projektorer blir bildet laget av mikroskopiske små speil som er lagt ut i en matrise på en halvlederkrets, kjent som en Digital Micromirror Device (DMD). Antall speil avhenger av oppløsningen på det projiserte bildet.
DLP brukes blant annet i 3M sine projektorer i Vikuiti serien.
Ørsta Idrettslag
Ørsta Idrettslag (stiftet 1928) er et idrettslag fra Ørsta i Møre og Romsdal.
Septemberverschwörung
Septemberverschwörung i 1938 («Septembersammensvergelsen», eller Oster-sammensvergelsen) var den grundigst forberedte militærkupplan, og den med best sjanser til å kunne lykkes, utviklet av militære fra den tyske hær og embedsmenn i det tyske utenriksdepartement rettet mot det nasjonalsosialistke styre i Tyskland.
Gudolf av Blakstad
Gudolf av Blakstad (død sommeren 1226 på Blakstad) var i siste del av borgerkrigstiden en stormann med sete på gården Blakstad i Asker. Han var sentral i motstanden mot birkebeinernes herredømme i Viken, først som en av baglerhøvdingene og siden som initiativtaker og leder for ribbungopprøret.
Under baglerne ble Gudolf sysselmann i Lier, og en viktig mann i Viken. Gudolf nevnes i Håkon Håkonssons saga som en av de ni baglerhøvdingene som sluttet fred med birkebeinernes nye konge Håkon III Sverresson etter kong Sverre Sigurdssons død i 1202. Men freden ble kortvarig. Gudolf deltok ifølge Håkon Sverresøns, Guttorm Sigurdsøns og Inge Bårdsøns saga i baglernes plyndring av Trondheim i 1206, og var en av seks baglerledere som fikk med seg skip som krigsbytte sørover.
I 1219 tok Gudolf ifølge sagaen initiativet til å fremme den da 15 år gamle Sigurd Ribbung som konge, og etablerte med det «ribbungene». Gjennom hele ribbungopprøret sto Gudolf som leder for Ribbungene. Han klarte aldri å mobilisere så bred støtte på Østlandet som baglerne hadde hatt, og ble etterhvert nedkjempet av birkebeinerne under ledelse av kong Håkons svigerfar Skule Jarl. I 1226 ble Sigurd drept i Oslo, og ribbungene gikk etterhvert i oppløsning. Gudolf ble ifølge sagaen drept senere samme år av sønnene til en lokal bonde han var i konflikt med. Håkon Håkonssons saga forteller:
«Om Sommeren efter Sigurd Ribbungs Død, skilte Gudolf fra Blakkestad sig fra Ribbungernes Parti, og drog hjem til sin Gaard; han søgte sin Tilflugt i Kirken ved Gaarden, som var et fast Sted; han havde øvet mange Voldsomheder der i Bygderne, imedens han var hos Ribbungerne. Der var en Bonde, ved Navn Otryg, som han havde slaaet meget og frataget en god Hest; denne Bonde havde to Sønner, Asolf og Gudleif, som fik sig en Flok samlet, og droge imod Gudolf. De toge og satte Stiger til Kirken, hug Taget itu over ham, og kom saaledes ind og dræbte ham; hans død blev kun lidet beklaget.»
Etter Gudolfs død sommeren 1226 ble Blakstad gård konfiskert av kong Håkon, og få år senere overdratt til Nonneseter kloster. Gården forble i klosterets eie frem til reformasjonen i 1537.
Septemberverschwörung
Planlegging
I 1938 dannet det seg en motstandskrets i Amt Ausland/Abwehr, som skulle vinne militære kommandører for statskuppsplaner i Berlin i tilfelle mobilisering for en mobilisering. Med i planleggingskretsen var blant andre:
De sammensvornes plan gikk ut på handling den 28. september 1938, da Sudetkrisen var ytterst dramatisk. Da skulle en støttropp under ledelse av Hauptmann Friedrich Wilhelm Heinz og Korvettenkapitän Franz-Maria Liedig trenge seg inn i Rikskanselliet. Hitler skulle gripes og føres til sikkert sted, slik at han kunne stilles for retten på senere tidspunkt.
Ved en siste planleggingssamtale i sammensvergelsens innerste krets (Oster, Witzleben, Gisevius, Dohnanyi, Heinz und Liedig) i Osters bolig omkring 20. september 1938 forandret de sammensvorne - etter at Witzleben hadde forlatt dem - det avtalte på ett viktig punkt: Det skulle anstilles et fingert håndgemeng og under dette skulle Hitler skytes. Særlig Heinz mente at selv en anklaget Hitler fortsatt ville utgjøre en fare.
Fiasko
Den 28. september 1938 kom den overraskende beskjed at Hitler hadde gitt sin tilslutning under Münchenkonferansen med Neville Chamberlain, Edouard Daladier og Benito Mussolini til en fredelig løsning av Sudeterspørsmålet. Med dette nådde hans popularitet i befolkningen med ett et nytt høydepunkt. Med ett fremstod Hitler, som bare motvillig hadde gått med på denne konferansen, som en fredens bevarer. De sammensvorne, som «hadde håpet på å kunne anvende som våpen Hitlers militære eventyrlyst for å avsette og tilintetgjøre ham», så muligheten til å kunne gå løs på Hitlers regime glippe ut av sine hender.
Følger
Det tok de sammensvorne lang tid å hente seg inn etter Septembersjokket. Bare en liten kjerne holdt fremdeles sammen, men uten å besitte organisatorisk kraft til å gjenta oppbyggingen av en troverdig ny plan. Det var først Claus Schenk Graf von Stauffenberg som flere år senere - høsten 1943 - klarte å utvikle statskuppsplaner som gikk ut over bare et rent attentat, men var bredere anlagt med opplegg for maktovertakelse. Planene ble med noen forsinkelser satt ut i livet den 20. juli 1944, men de slo feil.
Ørsta Idrettslag
Fotball
A-laget i fotball spiller i 2022 i 4. divisjon.
Murbreen
Murbreen er en 1 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Kjellströmdalen, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Breen ligger 23 km fra tettstedet Sveagruva. Den er en ca. 1,5 km lang bre som starter litt øst for Pålsjöbreen og sør for Kjeglebreen. Den går vest om fjellene Murtoppane (867 m) som den graver ut, og munner med morenemasser litt før Pålsjöbreen som munner ut langt nede i Kjellströmdalen. Den har avsatt en drøyt 800 meter bred morenemasse før den når Pålsjöbreen.
Den har navn etter fjellet rundt.
Predator (andre betydninger)
Predator kan vise til:
OBOS
OBOS BBL er et norsk boligbyggelag som eies av medlemmene. OBOS er Norges største boligbyggelag med 240 000 boliger under forvaltning og 502 527 medlemmer ved inngangen til 2021. Konsernsjef siden 2015 er Daniel Kjørberg Siraj. Hovedkontoret ligger på Hammersborg torg 1 i Oslo.
Fra 2014 er offisielt navn OBOS BBL. Inntil 2014 var OBOS en forkortelse for Oslo Bolig- og Sparelag.
OBOS' hovedmål etter vedtektene er å bygge boliger for medlemmene, og å skaffe medlemmene fordeler de ikke kan få på egen hånd. Viktige forretningsområder er utvikling og salg av eiendom, eiendomsmegling, prosjektering og byggeledelse, eiendomsforvaltning, spare- og utlånsvirksomhet, forsikring og utleie av eiendom. Dersom flere medlemmer ønsker å kjøpe samme bolig i et OBOS-tilknyttet borettslag, er det ansienniteten i OBOS som avgjør hvem som får tilslaget. Alle medlemmer mottar medlemsbladet OBOS-bladet, som har kommet ut siden desember 1947.
OBOS er medlem av Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL).
Historie
OBOS ble stiftet 19. august 1929 som Oslo og omegn Bolig- og Sparelag (OOBS). Boligbyggelaget ble startet av bygningsarbeidernes leder i Oslo, Martin Strandli og arkitekt Jacob Christie Kielland, og organisasjonsmodellen var inspirert av den svenske modellen for kooperativ boligbygging. Den går i korthet ut på at et andelslag bygger boliger for sine hussøkende medlemmer. Hvert boligprosjekt blir organisert som et selvstendig datterselskap som eies av de som bor der, mens moderselskapet står for en kontinuerlig boligbygging. I 1935 endret laget navn til OBOS, samtidig som det ble etablert en avtale med Oslo kommune om at OBOS skulle være kommunens byggende organ. Avtalen ble forlenget i 1948 etter at Oslo og Aker kommuner ble slått sammen, samtidig som Aker boligbyggelag ble innlemmet i OBOS.
I løpet av 1930-åra bygget OBOS over 2 500 boliger. Det første borettslaget som stod ferdig var Etterstad 1 i 1931. Deretter kom nye til på Tøyen, langs Maridalsveien, på Sagene, på Ila og på Balkeby, i hovedsak blokker på fem etasjer med yttervegger av murstein, der de fleste leilighetene er toroms på vel 50 kvadratmeter.
Etter andre verdenskrig fikk OBOS en viktig boligpolitisk rolle. Det ble satt i gang en storstilt boligbygging og byutvikling, der OBOS samarbeidet med Oslo kommune og Husbanken. I siste halvpart av 1940-åra bygget OBOS 3 500 boliger. Tre rom og kjøkken ble den nye standardleiligheten. På 1960-tallet ble boligene større og bedre utstyrt. Fire rom og kjøkken ble vanlig, og OBOS bygde både høye og lave blokker og rekkehus. Boligsektoren var regulert og subsidiert.
I 1950 startet utviklingen av Oslos første drabantby på Lambertseter. I løpet av de neste tiårene ble det bygd tusenvis av boliger i nye bydeler utenfor den gamle bykjernen, nordover i Groruddalen og sørøstover rundt Oppsal, Manglerud og Lambertseter og til slutt Holmlia.
I 1975 bygget OBOS bolig nummer 50 000.
I løpet av 1980-tallet ble boligmarkedet gradvis deregulert. Prisreguleringen på tomter ble opphevet, de statlige subsidiene til boligbygging redusert og OBOS-boligene ble etter hvert solgt til markedspris. OBOS gjorde «århundrets tomtehandel» på vegne av borettslagene, og kjøpte alle borettslagenes festetomter fra Oslo kommune i 1985.
De senere årene har OBOS fusjonert med andre boligbyggelag som Tønsberg og Nøtterøy BBL, Fredrikstad og Omegn Boligbyggelag, Hetland Boligbyggelag, Jæren Boligbyggelag, Elverum og Omegn Boligbyggelag, og Hamar og Omegn Boligbyggelag. OBOS har nå avdelingskontorer i Fredrikstad, Hamar, Stavanger, Bryne, Tønsberg, Bergen og Trondheim i tillegg til Oslo.
Opprinnelig bygget OBOS boliger innenfor Oslo kommunes grenser, men idag driver OBOS virksomhet i store deler av landet og i Sverige. OBOS er også engasjert i annen virksomhet enn ren boligbygging, blant annet forretningsbygg. OBOS Forretningsbygg er et datterselskap som ble opprettet for å håndtere næringsseksjoner i boligprosjektene. Med tiden har datterselskapet blitt en betydelig aktør innenfor næringseiendomsbransjen i Norge. OBOS Forretningsbygg eier blant annet 6 bydelssentre i Oslo, samt en rekke kontorbygg og hoteller. Selskapet er også involvert i en rekke utviklingsprosjekter av nye områder i både Oslo, Bergen og Stavanger.
Konsernsjef Daniel Kjørberg Siraj tiltrådte 1. oktober 2015.
I 2019 fikk OBOS-konsernet et resultat før skatt på 3737 millioner kroner.
«Nabohjelp»-tjenesten
OBOS leverer tjenesten Nabohjelp, som knytter sammen naboer som trenger hjelp, med naboer som kan tilby hjelp. Tjenesten er implementert som en mobilapplikasjon som lastes ned til mobiler og nettbrett.
Art Brut
Art Brut er et engelsk indie rock-band.
Biografi
Bandet ble stiftet I 2003, og spilte sin første konsert i mai det året. Bandet spilte inn Brutlegs senere i 2003, og det inneholdt de første versjonene av «Formed a Band», «Modern Art» og «Moving to LA». Angular Recording Corporation slapp en samleplate som inneholdt «Formed a Band». En journalist hørte sangen og sendte en MP3 til Rough Trade Records og selskapet tilbød Art Brut å slippe den som singel.
«Formed a Band» ble sluppet som single i Storbritannia i mai 2004, og den nådde 54.-plass på hitlistene. Den dukket også opp i soundtracket til FIFA Street 2 – et spill for PlayStation 2, Xbox, GameCube og PlayStation Portable. Blender beskrev dem som det beste usignerte bandet i Storbritannia. I løpet av resten av 2004, spilte de konserter rundt om i Storbritannia sammen med The Fades, samt en 1-årsjubileumskonsert ved Tate Britain.
Kaskasatjåkka
Kaskasatjåkka, nordsamisk Gaskkasčohkka, er et fjell nord for Kebnekaisemassivet i Lappland i Sverige. Dets høyeste topp ligger 2076 meter over havet, hvorved den er Sveriges tredje høyeste punkt med en primærfaktor på over 100 meter. Toppen ligger cirka tre kilometer rett nord for fjellstuene og forskningsstasjonen i Tarfala.
Art Brut
Biografi
En bootleg EP, Brutlegs 04, ble spilt inn med sanger som «Good Weekend», «Bang Bang Rock and Roll», og en akustisk versjon av «Moving to LA». En dobbel A-side ble sluppet i desember 2004 på Fierce Panda Records. Den nådde 49.-plass på listene. Debutalbumet Bang Bang Rock and Roll ble sluppet i 30. mai 2005, med «Emily Kane» som den første singlen. Bang Bang Rock and Roll ble produsert av John Fortis, som også har jobbet med artister som Razorlight, Maxim Reality, The Pipettes, Neneh Cherry og Assembly Now.
Kaskasatjåkka
I samme fjellmassiv, ca 1600 m sørvest for toppunktet, ligger den lavere fjelltoppen Gaskkasbákti (2043 moh.). Nordvest for denne igjen, ligger en navnløs topp 1914 moh (Kaskasatjåkka V).
Art Brut
Biografi
Art Brut opptrådte på Coachella Valley Music and Arts Festival, 30. april 2006, på Pitchfork Music Festival i juni 2006, og på Festival Internacional de Benicàssim og Dour Festival i Belgia, i juli 2006. Bandet slapp sitt andre album, It's a Bit Complicated, på Mute Records. It's a Bit Complicated ble produsert av Dan Swift, som også har jobbet med artister som Help She Can't Swim, Untitled Musical Project, Victorian English Gentlemens Club, Kasabian og Snow Patrol. Den første singlen fra albumet, «Nag Nag Nag Nag», ble sluppet 20. november 2006, inklusive B-siden «I Found This Song in the Road» og fem live-spor fra Eurockéennes de Belfort Festival 2006. Sangen ble Single of the Week i The Guardians "The Guide"-seksjon. I 2007 spilte de på den amerikanske NME Rock and Roll Riot tour med The Hold Steady
Eksterne lenker
fa:هنرخام
Clea Koff
Clea Koff (født 1972) er en amerikansk rettsantropolog og forfatter som har drevet med identifisering av menneskelevninger etter folkemord og krig i konfliktområder som Rwanda og det tidligere Jugoslavia.
Koff har mor fra Tanzania og far fra USA. Hun vokste opp i England, Kenya, Tanzania, Somalia og USA. Da hun var 23 år dro hun til Rwanda på oppdrag fra FNs krigsforbryterdomstol og var den yngste i en gruppe på 16 som kom til Kiguye, Rwanda i 1996. Tilsammen har hun deltatt på syv FN-oppdrag i Rwanda og det tidligere Jugoslavia.
Hun har studert osteologi og antropologi og tok mastergrad i rettsantropologi ved University of Nebraska i 1999.
For Koff startet det hele med boka Vitner fra graven. Her beskrives hvordan ofrene for det brutale diktaturet i Argentina på 70- og 80-tallet etter sin død ble hovedpersoner i en historisk rettssak. Koff ble fullstendig bergtatt av rettsantropologenes rekonstruksjoner og deres uomtvistelige bevis som fikk flere av de tiltalte dømt etter overgrepene i Argentina.
I 2004 utgav hun boka The Bone Woman. Boka ble utgitt på norsk i 2006 som Knokkelkvinnen. I 2011 utgav hun ut romanen Freezing.
Bernardo Pasquini
Pasquini bidro i stor grad til utviklingen av cembalomusikken. Han var en ledende musikkpedagog, og blant kjente elever er Johann Philipp Krieger, Francesco Durante, Georg Muffat, Domenico Scarlatti og Francesco Gasparini.
Pasquini skrev 14 operaer og 5 oratorier, dessuten var han en av de første som skrev sonater for cembalo.
Richter (slekt i Trøndelag)
Richter er en norsk slekt med tyske røtter. Slekten kom til Trøndelag rundt 1650 med bergmester Christian Boghart Richter (født ca. 1630 i Freiberg i Sachsen). Han hadde to sønner som flyttet tilbake til Tyskland, men slektsnavnet ble bevart i Norge gjennom hans datter Anne Christine og hennes etterkommere. Slektsnavnet Richter er et yrkesnavn som betyr «dommer» på tysk.
Barnard College
Barnard College er et treårig, privat college for kvinnelige studenter i New York, USA. Det er formelt tilknyttet Columbia University, men har uavhengig campus, ledelse, budsjett og faglig utvikling. Det ble grunnlagt i 1889. Fagområdene er musikk, humaniora, teologi og samfunnsvitenskapelige fag.
Barnard College gir utdanning i liberal arts-disipliner på nivået bachelor, og hadde 2 350 studenter og 324 vitenskapelig ansatte i 2006.
Forretningskvinnen Martha Stewart, musikeren Suzanne Vega og skuespilleren Cynthia Nixon studerte ved Barnard College.
Fra 1997 til 1999 var Elie Wiesel gjesteprofessor i jødiske studier ved Barnard College.
Rangeringer
U.S. News & World Report rangerte Barnard College som nummer 32 blant liberal arts-collegene i USA i 2015, Forbes plasserte det på 42.-plass blant alle colleger i USA, mens Washington Monthly rangerte det som nr. 50 av amerikanske liberal arts-colleger i 2014.
Kei Nishikori
Kei Nishikori (født 29. desember 1989 i Matsue) er en japansk tennisspiller. Han representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i kvartfinalen i singel.
Han vant bronse i single i Sommer-OL 2016 i Rio.
Han har vunnet 12 titler på ATP-touren, og hans beste resultat i Grand Slam-sammenheng er en finale i US Open.
7. etappe av Giro d’Italia 2022
7. etappe av Giro d’Italia 2022 gikk fra Diamante til Potenza 13. mai 2022.
Koen Bouwman vant etappen.
Gaurotinus
Gaurotinus er en slekt av biller som tilhører familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, nokså brede, mørkt brunlige trebukker. Antennene er tynne, litt lengre enn kroppen. Pronotum er avrundet sekskantet med en liten tann på hver side, bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede, betydelig bredere enn pronotum, med fine, opphøyde lengderibber. Beina er middels lange, slanke.
Utbredelse
Artene er endemiske for Madagaskar.
Island under EM i friidrett 2010
Island, ved EM i friidrett 2010 avholdt i Barcelona, Spania. I dette europamesterskapet var Island representert med 6 utøvere.
400 m hekk damer
Kristin Birna Olafsdottir-Johnson: runde 1: 28.-plass totalt (7.-plass i sitt heat) med 58,34 (Slått ut)
Bruce Reitherman
Bruce Reitherman (født 15. september 1955 i Burbank i California) er en amerikansk barneskuespiller, filmmaker og sanger. Han er sønn av regissør Wolfgang Reitherman. Han er mest kjent som stemmen til Kristoffer Robin i Disneyfilmen Ole Brumm og honningtreet og som stemmen til Mowgli i Disneyfilmen Jungelboken.
Bestikk (andre betydninger)
Bestikk kan på norsk bety:
Lorain County
Lorain County er et fylke i den amerikanske delstaten Ohio. Det ligger nord i staten ved Eriesjøen og det grenser mot Cuyahoga County i øst, Medina County i sørøst, Ashland County i sør, Huron County i sørvest og mot Erie County i vest. Det har også grense mot provinsen Ontario i Canada (vanngrense) i nord.
Bestikk (andre betydninger)
Ordet bestikk i de tre første betydningene kommer fra det tyske Besteck eller Bestech, avledet av verbet bestecken som betyr «stikke inn i». Bestikk betegnet derfor opprinnelig «noe en stikker noe inn i» og ble brukt om etuier til instrumenter og redskaper, for eksempel et skrin eller futteral med plass til skje, kniv og gaffel, til legebestikk eller tegnebestikk.
Lorain County
Lorain Countys totale areal er 2 391 km² hvorav 1 115 km² er vann. I 2000 hadde fylket 284 664 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Elyria.
Fylket ble opprettet 26. desember 1822 fra utskilte områder fra Cuyahoga County, Huron County og Medina County og fikk fulle rettigheter 1. april 1824. Lorain County har fått sitt navn etter den franske provinsen Lorraine.
Bestikk (andre betydninger)
Bestikk i betydninga «beregning av skipsposisjon» er avledet av det nederlandske verbet bestecken, det vil si «stake opp» eller «avgrense».
Sorte øyne
Sorte Øyne (originaltittl: Oci ciornie og Otsji tsjornje) er en italiensk-russisk spillefilm fra 1987 regissert av Nikita Mikhalkov. Filmens ytre handling er satt på 1900-tallet og sentrerer seg om en gift italiener som blir forelsket i en gift russisk kvinne. Hovedrollene spilles av Marcello Mastroianni og Yelena Safonova.
Mastroianni ble for denne filmen belønnet med prisen som beste skuespiller på Filmfestivalen i Cannes. Han ble også nominert til Oscar for beste skuespiller.
Handling
Ved et bord i en ellers tom restaurant på et italiensk skip sitter Romano. Pavel, en middelaldrende russer på bryllupsreise, går inn og de to mennene innleder en samtale. Når Romano sier at han en gang reiste til Russland på grunn av en kvinne, ber Pavel om å få høre historien hans. Han kommer opprinnelig fra en fattig familie, men fant seg arbeid som arkitekt, og giftet seg med en rik kvinne som arvet en bank.
Han tok seg senereferie alene ved et dyrt spa. Der møtte han Anna, en russisk kvinne, som fortalte ham at kom var fra en fattig familie og giftet seg med en rik mann for å få økonomisk sikkerhet. Etter en natt sammen etterlot hun et brev til Romano, og forsvant tilbake til Russland. Han bestemte seg for at han ønsket å tilbringe resten av livet sammen med Anna, og reiser etter henne.
Clarence Seedorf
Clarence Clyde Seedorf (født 1. april 1976 i Paramaribo, Surinam) er en nederlandsk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Han er nederlandsk statsborger, og har flere landskamper for.
Seedorf har spilt for Ajax Amsterdam, Sampdoria, Real Madrid, Internazionale, AC Milan og Botafogo
Seedorf tok over jobben som hovedtrener for AC Milan etter Massimillano Allegri ble avskjediget i januar 2014, men ble avskjediget i juni samme år. I januar 2016 ble han trener for den kinesiske klubben Shenzhen FC, men ble avskjediget i desember samme år.
Zelda
Zelda kan referere til:
Stakkbreen
Stakkbreen er en isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Kjellströmdalen, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Breen ligger 25 km fra tettstedet Sveagruva. Den er en ca. 2,5 km lang bre som starter umiddelbart sør for Kvitryggfonna. Øst for breen starter Kjeglebreen som går østover til Lundströmdalen. Den går vest om Mefarfjellet (867-873 m) og sør fra Kvitryggen (1006 m), og munner med noe overflatiske morenemasser ut i Pålsjöbreen – som igjen munner ut langt nede i Kjellströmdalen.
Den har navn etter fjellene rundt.
Albert av Riga
Liv og virke
Albert av Riga var kannik i den tyske byen Bremen da han i 1199 ble utnevnt til biskop av Livland (Dagens Estland og Latvia), som var valgt av den tyske keiseren for å kristnes og koloniseres av tyske riddere. I Livland etterfulgte Albert biskop Berthold, som hadde falt i et slag mot livlenderne.
Albert kom til Livland på våren 1200. Han ledet en styrke med vervede soldater hovedsakelig fra Sachsen, som omfattet 23 stridsklare skip. I 1201 flyttet Albert bispesetet fra byen Yxkull til Riga, som han grunnla sammen med gotlandske kjøpmenn samme år. Året etter stiftet han Sverdbroderordenen, Brøderene av Kristi ridderskap. Ordenens oppgave var å forsvare bispesetet, og underlegge seg og kue den baltiske befolkningen i området rundt byen, og dermed sikre den lukrative handelen langs elven Daugava.
Alberts menn fikk borger i de nye områdene for sine tjenester. Han reiste til Tyskland og Roma for å be om et korstog mot Livland. Albert erobret, med sverdsriddernes hjelp, på kort tid områdene på begge sider av nedre Daugava.
Historisk ettermæle
Albert gikk inn i historien som en betydelig misjonsbiskop. Han fikk tusenere av frivillige til å melde seg til å reise til det østlige Baltikum og misjonere med ordet eller sverdet. Han ble kjent for dine talegaver som misjonspredikant og sine evner til å utbygge bispedømmets og misjonsmarke.
Frem til reformasjonen ble Albert æret som helgen i Riga.
Macrones
Macrones er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, lange og slanke, gulbrune trebukker. Dekkvingene er smalnet inn til smale fliker i den bakre delen og dekker ikke hele bakkroppen, de er smalest i midten og litt utvidete igjen bakerst. Antennene er kortere enn kroppen. Pronotum er noe knudrete, med en kraftig tann midt på hver side. Beina er lange.
Ictigaster
Ictigaster er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse billene lever i Australia. Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Arten lever i Australia.
Macrones
Levevis
De voksne billene finnes gjerne på blomster der de eter pollen. De etterligner snylteveps i familien darwinvepser, også i måten de beveger seg på.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Akaba
Akaba (arabisk: العقبة‎) er den femte største by i Jordan. Den er spesiell ved å være den eneste by ved kysten, og har således den eneste havneen i landet. Den er lokalisert helt sør i landet og helt nord i Akababukten,på østsiden av byen Eilat i Israel. Byen er den mest folkerike byen i Akababukten og hadde en befolkning på 148 398 innbyggere i 2015 og et landareal på 375 km2. Akaba er det administrative sentrum i guvernement Akaba. Byen har en viktig rolle i utviklingen av Jordans samfunnsøkonomi med omfattende turisme og handel. Havnen i Akaba betjener også andre land i regionen.
Historie
Akaba har vært bebodd siden 4000 f.Kr. på grunn av beliggenheten ved handelsrutene mellom Asia, Afrika og Europa. Byen er omtalt i Bibelen som et sted hvor kong Salomo bygget skip. Siden den tid har byens betydning svingt med skiftende regimer. Korsfarerne bygget et festning der som fremdeles er bevart. Under den første verdenskrig ble den erobret av T.E. Lawrence og fra 1925 hørte den til Transjordan. I 1965 byttet kong Hussein 6000 km² ørkenland med 12 km kystlinje i Saudi-Arabia, noe som førte til at byen også fikk tilgang til korallrevet Yamanieh. Med dette fikk byen ekspansjonsmuligheter og turismen kunne begynne å utvikle seg.
Næringsliv
Turismen er vel utviklet i byen og flere store hotellkjeder er representert. Flere turoperatører tilbyr charterturer til Akaba. Byen har fått status som frisone, noe som har gjort at utbyggingen har skutt fart.
Monomachiidae
Monomachidae (noen ganger stavet Monomachiidae) er en gruppe som hører til blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. Det er en ganske artsfattig gruppe som omfatter ca. 20 beskrevne, nålevende arter. Slekten Monomachus, med 14 arter, lever i Australia og Sør-Amerika, mens slekten Tetraconus lever i det sørlige Sør-Amerika.
Utseende
Svært lange og slanke, gjerne svarte snyltevepser. Antennene er trådformede og middels lange, hodet rundt med forholdsvis små, ovale fasettøyne. Forkroppen (thorax) er påfallende slank, beina temmelig korte og gjerne rødlige. Bakkroppen er sterkt forlenget og når langt bakenfor vingene, nærmest som et langt rør – i så måte ligner de på familien Pelecinidae.
Levevis
I alle fall noen av artene er parasitoider som angriper tovinger (Diptera), kanskje først og fremst våpenfluer (Stratiomyidae).
Antipsykotika
Antipsykotika er en gruppe medikamenter som primært benyttes i behandlingen av psykotiske lidelser, herunder schizofreni. Tidligere gikk stoffene under betegnelsen nevroleptika.
Historikk
Antipsykotika revolusjonerte psykiatrien da de ble tatt i bruk på 1950-tallet, og medførte at mange kronisk schizofrene pasienter fikk radikalt bedret funksjonsevne og kunne klare seg utenfor institusjon. Tilværelsen for mange av pasientene ved sinnssykeasylene ble dramatisk forbedret da de første medikamentene kom.
Virkningsmekanisme
Effekten skyldes antakelig først og fremst stoffenes evne til å blokkere dopaminreseptorer i hjernen.
Bivirkninger
Dessverre er medikamentgruppen beheftet med ubehagelige og tildels alvorlige bivirkninger, og har utilfredsstillende effekt hos en relativt stor andel av pasientene.
Nicolás Almagro
Nicolás Almagro (født 21. august 1985) er en spansk tennisspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i kvartfinalen i singel.
Antipsykotika
Bivirkninger
Mest klassisk er påvirkning av det ekstrapyramidale systemet, som inngår i kontroll av den motoriske delen av sentralnervesystemet. Slike bivirkninger inkluderer Parkinsonisme med skjelving (tremor) og stivhet, akatisi (rastløshet, bevegelsestrang), dystoni (ufrivillige muskelsammentrekninger) og ved lang tids bruk tardiv dyskinesi (repetitive, ufrivillige og meningsløse bevegelsesmønstre). Dette gjelder særlig førstegenerasjons antipsykotika gitt i høye doser. Annengenerasjonsantipsykotika har i tillegg til dopaminantagonisme betydelig serotoninantagonistisk effekt, noe som bidrar til færre motoriske bivirkninger.
Afonso Pena internasjonale lufthavn
Afonso Pena internasjonale lufthavn (IATA: CWB, ICAO: SBCT) (portugisisk: Aeroporto Internacional de São José dos Pinhais) er en flyplass som betjener Curitiba, Brasil. Operatør er Infraero. Flyplassen er oppkalt etter Afonso Pena (1847–1909), Brasils 6. president.
8. etappe av Giro d’Italia 2022
8. etappe av Giro d’Italia 2022 gikk fra Napoli til Napoli 14. mai 2022.
Pålbreen
Pålbreen inklusive Pålsjöbreen er en isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Braganzavågen, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Breen ligger 20 km fra tettstedet Sveagruva. Den er en ca. 3,5 km lang bre som starter litt øst for Gruvfonna og sør for Vegbreen. Den går norøst om fjellene Høgflaket (969 m) og Trollslegga (912 m), og svinger sørøstover under navnet Pålsjöbreen ved Mefarfjellet (837 m). Her for den tilsig fra øst av den store Stakkbreen. Armen Pålsjöbreen har også en kilde øst for Mefarfjellet hvor den starter på høyden hvor Kvitryggfonna løper nordover mot Reindalen.
Sammen med Vegbreen i nord henger to breene henger sammen og danner en mye brukt hundespann- og scooterløype fra Reindalen i nord til Kjellströmdalen i sør.
Nederst får breen så en østlig sidebre i Murbreen, men denne er ikke forbundet på grunn av morenemasser som stenger mot Pålsjöbreen. I sør reiser fjellet Trollsteet (932 m) seg. Denne breen har to meget små sidebreer ikke er navngitt. Pålbreen går sørøstover til den munner ut langt nede i Kjellströmdalen noe ovenfor Braganzavågen – nordøst for Svea. Den har avsatt en drøyt 500 meter bred morenemasse sammen med Helsingborgbreen.
Breen er oppkalt etter navnet Pål i Pålsjöbreen.
Ane Korsnes
Ane Jakobsdatter Korsnes (født 1851, død 1928) var en norsk salmedikter og sanger som har diktet to vers i den kjente kristelige sangen «Jeg har så lun en hytte». Ane Korsnes diktet 2 av versene (vers 2 og 3). De andre versene ble diktet av Elling Hansen.
Hun var blind, og var kjent som «Blind-Ane». Hun diktet også andre andre kristelige sanger enn «Jeg har så lun en hytte», og var selv en flink sanger.
Magas av Egypt
Magas (gresk: Mαγας; levde på 200-tallet f.Kr.) var en sønnesønn på morssiden av Magas av Kyrene og en sønn av Ptolemaios III Euergetes (hersket 246–221 f.Kr.), konge og farao av det ptolomeiske rike i Egypt. Hans mor var Berenike av Kyrene. Magas var et medlem av det gresk-egyptiske ptolemeerdynastiet.
Det er lite som er kjent om Magas. Han ble antagelig født en gang rundt ca 241 f.Kr. og ble dratt inn i den dynastiske striden mellom sine søsken. Han ble drept aved å bli brent til døde mens han var i sitt bad, på ordre av sin yngre bror Ptolemaios IV Filopator (styrte 221–204 f.Kr.) kort tid etter at han kom på tronen. Magas døde antagelig ikke lenge etter 221 f.Kr. og ble rundt tyve år gammel. Morderen var en Theogos/Theodotos og iverksatt av ministeren Sosibios. Magas var nummer to på en liste over fem ofre som Sosibios sto bak.
Kjeglebreen
Kjeglebreen er en 2 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Kjellströmdalen, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Breen ligger 27 km fra tettstedet Sveagruva. Den er en ca. 3,5 km lang bre som starter umiddelbart øst for Stakkbreen og nord for Murbreen og Tinkarpbreen. Breen går nordøst om fjellene Murtoppane (867 m) som den graver ut, og munner med morenemasser i nedre Lundströmdalen. Den har avsatt en drøyt 800 meter bred morenemasse før den når Lundströmelva midt mellom de to fjellene Innkjegla (954 m) og Dalkjegla (840 m).
Breen har navn etter de to kjegleformede fjellene i nord og sør.
Tocoma-demningen
Tocoma-demningen, også kjent som Manuel Piar, er et stort vannkraftverk under utbygging i delstaten Bolívar i Venezuela, ved elva Caroni, hvor det også er tre andre større kraftverk installert med total effekt på mer enn 20 GW. Dette blir (foreløpig) det siste vannkraftverket i nedre Caroni.
Kraftverket blir landets fjerde største vannkraftverk etter kapasitet, og får en installert effekt på 2 300 MW. Det ble påbegynt i 2004 og skal stå ferdig utbygd i 2014. Årsproduksjonen blir på 10-12 TWh, eller tilsvarende 10% av Norges vannkraftproduksjon.
Natriumhydroksid
Natriumhydroksid, natronlut eller lut er en sterk base, som består av ionene Na+ og OH-,med kjemisk formel NaOH. Natriumhydroksid er løselig i vann, etanol og metanol og lager en mettet løsning med omtrent 50 % natriumhydroksid i vekt. Det er en av de sterkeste basene vi kjenner til og har mange bruksområder, som i papirindustrien, i såper, vaskemidler og i avløpsrensing.
Anvendelse
Natriumhydroksid (NaOH) er en fast ioneforbindelse (et salt) som er bygd opp av Na+-ioner og OH--ioner. Når stoffet løses i vann, frigis ionene. Natriumhydroksid i fast form er allment kjent som kaustisk soda. Vannløsningen av natriumhydroksid kalles natronlut eller lut, og er en sterkt basisk væske. Natriumhydroksid brukes blant annet til å rense tilstoppede avløp (kjent under merkenavnet Plumbo), fremstille aluminium ved hjelp av bayerprosessen, fremstille såpe og til å lute treverk. Natriumhydroksid kan i likhet med kaliumhydroksid benyttes som katalysator under produksjon av biodiesel.
Farer
Natriumhydroksid og natronlut forårsaker etseskader som kan være varige. Dersom stoffet kommer i kontakt med øynene kan det medføre blindhet. Brukere av stoffet bør bruke hansker, vernebriller og beskyttende klær.
Når NaOH løses i vann skjer det en eksoterm reaksjon. Varmen kan forårsake brannskader i tillegg til etseskadene. Natronlut kan også danne en hvit og ugjennomsiktig hinne hvis det kommer i kontakt med øynene.
Reaksjoner
For å nøytralisere en sterk base som natriumhydroksid er det naturlig å bruke en sterk syre. Man kan nøytralisere natriumhydroksid med saltsyre (HCl), man får da en nøytral løsning bestående av vanlig bordsalt (NaCl) løst i vann. Reaksjonen er eksoterm, og det bør ikke helles store mengder konsentrert syre i konsentrert base og motsatt. En slik reaksjon kan også bli brukt i titrering for å finne konsentrasjonen av den sure eller basiske løsningen.
Bomullspinne
Bomullspinner (ofte kalt Q-tips) er små plast-, papir- eller trepinner med bomull på hver ende. De har flere anvendelser som for eksempel innen personlig hygiene, i medisinen eller ved påføring av sminke. Den vanligste bruken er til rengjøring av øregangen, men det anbefales ikke at den stikkes inn i selve øret. Bomullspinnen ble oppfunnet på 1920-tallet av den polsk-amerikanske Leo Gerstenzang. Han ble inspirert av sin kone som brukte en tannpirker med bomull på tuppen for å rense øret til deres sønn.
Drammen busstasjon
Drammen busstasjon ligger i Jernbanegata på Strømsø i Drammen og betjenes av de fleste av byens by- og lokalruter. Den er bygget i 2004 og erstattet gamle Drammen rutebilstasjon fra 1969 som lå på samme sted. Den ligger rett i nærheten av Drammen stasjon og bussholdeplassen på Strømsø torg, som betjenes av øvrige byruter.
Busstasjonen er bygget i stål og kledd med eikepanel. Den har informasjonssystemer, levegger, benker og et innendørs venterom. Opprinnelig hadde den en kiosk, men den er senere nedlagt. På selve busstasjonen er det seks plattformer (A–F) under tak, mens én plattform (J) ligger på andre siden av gata.
Ingen ekspressbussruter benytter seg i dag av busstasjonen. Den nærmeste er Vy express rute VY1 som betjener Torget Vest i nærheten av Bragernes torg (ca. 750 m), mens alle andre benytter ekspressbussholdeplassen på Bangeløkka (ca. 1,5 km).
Historie
Allerede før den gamle rutebilstasjonen ble revet i 2001 var det uenigheter om hvor den nye busstasjonen skulle ligge. Selv om man var enige om å satse på Strømsø, stod valget mellom Strømsø torg og dagens plassering i Jernbanegata. De fleste partene, inkludert fylkeskommunen, Statens vegvesen, Jernbaneverket og Nettbuss, mente at Strømsø torg ville være best på grunn av den krappe svingen mellom Bybrua og Jernbanegata var uheldig og for å få en kortere og mer naturlig nærhet til jernbanestasjonen. Kommunen mente derimot at dagens plassering var best for byutviklingen og for å få minst mulig trafikk over Strømsø torg, i tillegg til at en busstasjon på torget ville fått betydelig mindre kapasitet. Kommunens forslag ble lagt til grunn for reguleringsplanen som ble vedtatt i november 2000.