cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Goats Head Soup
Albumets siste spor het opprinnelig «Starfucker», men tittelen ble endret til «Star Star». Låten vakte likevel oppsikt med sin til dels grove tekst om groupies. På den amerikanske utgivelsen ble først ordet «pussy» samt en referanse til John Wayne prøvd fjernet, men begge deler var inkludert i Europa og på den senere CD-utgivelsen.
Albumet inneholder også en av Stones' få politiske tekster; «Doo Doo Doo Doo Doo (Heartbreaker)» handler om to episoder i New York; en der politiet jager en gutt gjennom Central Park, men skyter feil person (i hjertet), og en episode om en ti år gammel jente som dør av en overdose i en bakgate. Hennes mor sa datteren var fortapt.
Vennskapstall
Vennskapstall, eller vennskapelige tall, oppstår dersom summen av divisorene i det ene av to tall er lik det andre tallet, og divisorene i det andre tallet er lik det første tallet. Eksempelvis tallene 220 og 284 er vennskapstall.
Goats Head Soup
«Angie» nådde førsteplass på hitlistene i USA og regnes fortsatt blant gruppens beste ballader. Den er også den foreløpig siste av gruppens låter som har nådd førsteplass på VG-lista, der den først lå sju uker på andreplass bak «Barn av regnbuen». Goats Head Soup er en av Stones' største suksesser på VG-lista med seks uker på toppen høsten 1973 og ei i januar 1974. Albumet toppet også i de fleste andre (vestlige) land i kjølvannet av «Angie».
Vennskapstall
Det var pytagoreerne som oppdaget vennskapstall. De var religiøst besatt av «magiske tall», dvs. tall som har bestemte egenskaper.
Goats Head Soup
Sporliste
Alle låter skrevet av Mick Jagger og Keith Richards.
Boy
Boy er engelsk for en ung hankjønn, på norsk gutt. Boy har flere betydninger:
Ander Mirambell
Ander Mirambell (født 17. februar 1983) er en spansk skeletonkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 26.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 24.
Apostrophe (’)
Apostrophe (') er det femte soloalbumet og det attende ialt av Frank Zappa, utgitt i mars 1974. En redigert versjon av albumets første spor, «Don't Eat the Yellow Snow», var den første av tre av Zappa's låter som havnet på Billboard Top 100 hits, der den ble nummer 86. Selve albumet ble den største kommersielle suksessen i Zappas karriere, og klatret til nummer 10 på US Billboard 200. Albumets lyriske temaer er ofte merkelige, med unntak av «Uncle Remus», som handler om Zappas følelser når det gjelder rasisme som også finnes på en av hans tidligere sanger, «Trouble Every Day».
Oversikt
Apostrophe (') er fortsatt Zappas det mest suksessfulle albumet, kommersielt, i the USA. Det ble sertifisert til gull av Recording Industry Association of America 7. April, 1976 og kom opp til nr. 10 (karrierens beste plassering) på Billboard 200 i 1974. Fortsettelsen av det kommersielle gjennombruddet til Over-Nite Sensation (1973), gjør at dette albumet har en lignende mix av korte sanger som viser Zappas humor og musikalske arrangementer. Albumets lyriske temaer er ofte bisarre eller obskure, med unntagelse av «Uncle Remus"», som er en sang om Zappas feelings når det gjelder rasisme, som også forekommer på en tidligere låt, «Trouble Every Day».
Musikk
Den første halvdelen av albumet følger et tema som fortsetter på albumet. «Don't Eat the Yellow Snow» og «Nanook Rubs It» forteller om en drøm sangeren haddde, der han så seg selv som en Eskimo med navnet Nanook. Temaet fortsetter i låten «St. Alfonzo's Pancake Breakfast», som Zappa sa at var inspirert av en TV-reklame for Imperial margarine.
Som mange av Zappas album, var Apostrophe (') en blanding av arkiverte og nylig innspilte låter; side en av Apostrophe (') (1974) og ''Over-Nite Sensation (1973) ble innspilt samtidig. Sporene på side 2 er hentet fra forskjellige 1972 innspillinger med overdubbinger innspilt i i 1973 og 1974, unntatt «Excentrifugal Forz», der trommesporet (spilt av Johnny Guerin) opprinnelig kom fra Hot Rats-innspillingene i 1969 (sammen med bass- og trommesporene for «Lemme Take You to the Beach» på Studio Tan (1978) og Läther (1996), og når det gjelder «Excentrifugal Forz», er ingenting nevnt på albumet, og «Stinkfoot», var det originale sporet, muligens egentlig kalt «The Bass & Drums Song«», datert fra innspillingen av Chunga's Revenge i 1970.
Likevel refererte Zappa til at Bruce spilte bass på det sporet i et intervju: "Well, that was just a jam thing that happened because he was a friend of (drummer) Jim Gordon. I found it very difficult to play with him; he's too busy. He doesn't really want to play the bass in terms of root functions; I think he has other things on his mind. But that's the way jam sessions go."
Utgivelse og mottagelse
Village Voice-kritikeren Robert Christgau skrev i sin anmeldelse: "Disillusioned acolytes are complaining that he's retreated, which means he's finally made top ten, but that's just his reward for professional persistence. If anything, the satire's improved a little, and the title piece—an improvisation with Jack Bruce, Jim Gordon, and rhythm guitarist Tony Duran—forays into quartet-style jazz-rock. Given Frank's distaste for 'Cosmik Debris' you'd think maybe he's come up with something earthier than Mahavishnu, but given his distaste for sex you can be sure it's more cerebral instead."
Apostrophe (') og Over-Nite Sensation, innspilt med de samme musikerne, er et hovedoppslag i den britiske Classic Albums dokumentarserien fra Eagle Rock Entertainment, utgitt på DVD 1. mai, 2007.
I jul 2016, utgav Zappa Family Trust en CD med alternative mixer, andre opptak og live-versjoner av materiale fra Apostrophe (') med tittelen The Crux of the Biscuit. CD'en inkludere en tidlige versjoner av «Down in De Dew», som Zappa hadde planlagt for Apostrophe (') men siden la inn på Läther.
Sporliste
Alle spor skrevet av Frank Zappa der intet annet er oppgitt.
Side 1
Side 2
Personell
Musikere
Korsangere
Fylkesvei 7 (Sør-Trøndelag)
Fylkesvei 7 (Fv7) i Sør-Trøndelag gikk i Osen kommune mellom fylkesgrensene ved Gråhammeren og Vontfjellet. Veien var 4,1 km lang.
Litauen under EM i friidrett 2014
Litauen deltok med 35 utøvere under EM i friidrett 2014 som ble arrangert 12.–17. august 2014 i Zürich. Litauen tok ingen medaljer under mesterskapet.
Fylkesvei 7 (Sør-Trøndelag)
Da Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 ble veien del av fylkesvei 6306.
Dwars door Vlaanderen 2018
Dwars door Vlaanderen 2018 ble avholdt den 28. mars 2018.
Fjorårsvinneren Yves Lampaert vant rittet.
Senterpartiet
Senterpartiet (Sp) er et politisk parti i Norge som har grunnlaget sitt i primærnæringene, i første rekke bonde- og fiskerbevegelsene. Partiet ble stiftet på landsmøtet i Norsk Landmandsforbund i 1920 under navnet Bondepartiet (B), og var det andre klassepartiet i Norge etter Arbeiderpartiet. Partiet brøt de formelle båndene til bondeorganisasjonene rundt den andre verdenskrig, og endret i 1959 navn til Senterpartiet.
Regjeringsparti fra 2005 til 2013
Senterpartiet dannet, fra 2005 til 2013, den rødgrønne regjeringen sammen med Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet. Forrige gang Senterpartiet satt i regjering, var det sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre i sentrumsregjeringen. Det var den første regjeringen i norsk historie som gikk av etter å ha stilt kabinettsspørsmål i Stortinget i en miljøvernsak, gasskraftsaken.
Tilsluttede organisasjoner
Ungdomsorganisasjonen i partiet, Senterungdommen, ledes av Torleik Svelle fra november 2019. Han overtok etter Ada Arnstad. Partiet har også en kvinnebevegelse, Senterkvinnene, et studieforbund, Senterpartiets Studieforbund (SpS), og et eget samepolitisk råd.
Senterpartiets verdigrunnlag
Senterpartiet legger ingen av de kjente ideologiene fra det 20. århundret til grunn for sitt program, men tar utgangspunkt i et eget manifest. Senterpartiets verdigrunnlag er delt inn i fire hoveddeler:
Partiet regner seg som en garantist mot norsk EU-medlemskap.
Partileder Trygve Slagsvold Vedum uttalte i 2017 at partiets oppgang på meningsmålingene er «er et uttrykk for en sunn nasjonalisme i folket».
Stortingsrepresentanter
Senterpartiet har 20 stortingsrepresentanter i perioden 2017–2021. Partiet fikk 19 plasser ved valget i 2017 og økte til 20 da Jan Bøhler i september 2020 over til Senterpartiet.
Ordførere
I valgperioden 2015–2019 hadde Senterpartiet ordføreren i 103 kommuner og fylkesordføreren i Hedmark og Sogn og Fjordane.
1900–1920: Bondebevegelsen organiserer seg
I 1896 ble den første norske bondeorganisasjonen, Norsk Landmandsforbund (Norges Bondelag) stiftet.
Organisasjonen skulle gjøre bøndenes krav tydeligere, og skape allianser med representanter i de to rådende partibevegelsene; Høyre og Venstre. På stiftelsesmøtet ble det lagt frem et forslag om å stifte et eget parti for norske bønder for å bedre vilkårene for primærnæringene i Norge, men det samlet ikke nok støtte.
I denne perioden kom det frem mange flere interesseorganisasjoner for primærnæringene (og for arbeiderklassen) i Norge.
1920–1921: Bondebevegelsen får et eget klasseparti: Bondepartiet
Bondelaget var den best organiserte og mest slagkraftige av interesseorganisasjonene innenfor de norske primærnæringene, men organisasjonen klarte ikke å få gjennomslag for sine hovedsaker hos de rådende partiene på Stortinget. 1920-årene var en nedgangstid for norsk jordbruk, og bondebevegelsen var preget av misnøye.
Norges Bondelag hadde i 1922 to representanter i styret til Bondepartiet, og koblingen mellom de to organisasjonene tilsvarte koblingen mellom LO og Arbeiderpartiet.
Hovedsakene for Bondepartiet i de første årene:
1921–1945: Regjeringsmakt, samvirke, Keynes, og klassekamp
I likhet med det andre store klassepartiet i Norge, Arbeiderpartiet, gjorde Bondepartiet det bra i 1920- og 1930-årene. Partiet gjorde det bra i stortingsvalg og bygde en landsdekkende organisasjon som var langt bredere enn det grunnlaget det hadde fra det elitestyrte Bondelaget. I denne perioden befestet Bondepartiet sin posisjon som det sterkeste interessepartiet for primærnæringene i Norge.
Samtidig som Bondepartiet forsterket støtten fra Bondebevegelsen, utviklet partiet også en selvstendig politikk. Det utviklet en økonomisk politikk som blant annet var sterkt inspirert av tankene til John Maynard Keynes og helt klart gikk i sosialliberal retning; med tro på at staten måtte være en regulerende aktør i markedet; spesielt i krisetider. Bondepartiets økonomiske politikk var nå begrunnet i en teori om blandingsøkonomi.
Denne utviklingen dannet grunnlag for at Bondepartiet inngikk et kriseforlik med Arbeiderpartiet i 1935, som førte Arbeiderpartiet til makten. Forliket mellom de to partiene bygde trolig ikke på et bredt meningsfellesskap, men på at Bondepartiet ønsket at markedet måtte legges under en viss, statlig regulering, og noe bedre vilkår for Bygde-Norge. Slagordet til Ap, etter det store kriseforliket, ble By og land, hand i hand, et av de mest populære, politiske slagordene i norsk historie, og som markerte grunnlaget for forliket.
Med kriseforliket gikk de to klassepartiene i Norge inn i et samarbeid for første gang. Men siden Arbeiderpartiet fikk så stor makt i Stortinget måtte Bondepartiet trekke mot høyresiden for å prøve å få gjennomslag for opposisjonspolitikken sin – og det gikk derfor lang tid før de samarbeidet igjen.
1930-årene: Nasjonalisme i det gamle Bondepartiet
Bondepartiet fikk regjeringsmakt for første gang mellom 1931 og 1933. Først under Peder Kolstad, frem til han døde i 1932, og Jens Hundseid tok over statsministerposten. I denne perioden var nazismen på fremmarsj i Europa, og nasjonalismen stod fremdeles sterkt i Norge. Bondepartiet var en av de bevegelsene i Norge som hadde spilt på nasjonalisme, og deler av den nasjonalistiske fløyen i partiet lot seg farge av fascistene og nazistene lenger sør i Europa.Bondepartiet hadde Vidkun Quisling som forsvarsminister. Han ble hentet utenfor partiet, og var aldri medlem av partiet.Under Menstadslaget satte regjeringen Kolstad, med Quisling som forsvarsminister, det norske forsvaret inn mot landets egne innbyggere for første gang siden Grunnloven.
1945–1965: Fremveksten av Senterpartiet
Fra 1945 og fremover startet Bondepartiet en stor omveltning. Partiet stilte seg i opposisjon til Arbeiderpartiets storsatsing på utenlandsk kapital og storindustri, samtidig som det krevde sosial utjevning for å sikre levekårene i bygdene. På landsmøtet 3. mai 1959 ble Bondepartiet omdøpt til Norsk Folkestyreparti (demokratene). Navnet ble latterliggjort i pressen og det varte knapt en måned innen et ekstraordinært landsmøte den 12. juni 1959 fastsatte navnet til Senterpartiet, etter at landsmøtet slo fast at partiet ikke lenger var en fagbevegelse for bønder, men et selvstendig parti med en politikk som plasserte dem i det politiske sentrum mellom de borgerlige (til høyre) og sosialistene (til venstre).
Fanesaken for Senterpartiet lå ikke lenger hos primærnæringene alene; nå var en generell distriktspolitikk det grunnleggende temaet for partiet. I løpet av 1960-årene ble konfliktlinjene i desentraliseringspolitikken utarbeidet: sentralisering mot desentralisering – sentrum mot periferi.
Partiet hadde i 1965 bygd seg så mye opp at senterpartilederen Per Borten fra Flå (Melhus) tok regjeringsmakten i en bred koalisjon mellom alle partiene som den gangen lå til høyre for Arbeiderpartiet; Senterpartiet, Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre. På den måten brøt Senterpartiet det Arbeiderpartistyret det selv hadde vært med å legge grunnlaget for.
1971–1973: Regjeringskrise, EF-seier og ny regjeringskrise
Per Borten måtte gå av som statsminister i 1971 etter en påstand om at han hadde gitt Nei-bevegelsen (Nå: Nei til EU) tilgang til interne regjeringsdokument om EF-forhandlingene. Borten innrømmet lekkasjen, og regjeringen måtte gå av. Denne saken er fremdeles særdeles omstridt, og i ettertid har det vist seg at det var en sekretær som var ansvarlig for lekkasjen.
Nei-siden vant EF-valget i 1972, og med det som så ut som en klar ideologisk seier i ryggen, gikk partiet inn i den første sentrumsregjeringen i norsk historie sammen med KrF og Venstre – under ledelse av Krf-leder Lars Korvald. Den regjeringen måtte gå av etter ett år, på grunn av lav oppslutning fra velgerne ved Stortingsvalget. Senterpartiet fikk bare ett mandat mer enn året før, til tross for EF-valgseieren.
1973–1993: Ny politisk plattform; økologi og motstand mot materialisme
I løpet av 1970-årene vedtok Senterpartiet et nytt prinsipprogram (verdigrunnlag), og økologi og miljøpolitikk ble en grunnsten i partiprogrammet – sammen med distriktspolitikk og desentralisering. Partiet gikk til valg på sterk kritikk mot materialisme og ukontrollert vekst, mens oljefeberen var på sitt sterkeste. Ved valget i 1977 mistet Senterpartiet 10 mandat som følge av den upopulære linjen i en tid da det var stor vekst i Norge.
Gjennom 1980-årene ble Senterpartiet kjent som et pragmatisk parti. Partiet søkte seire i enkeltsaker og forsøkte å verne hovedverdiene sine gjennom enkeltstående samarbeid med de borgerlige partiene på Stortinget. Partiet satt i to regjeringer sammen med Høyre og KrF, under Høyre-lederne Kåre Willoch og Jan P. Syse. Oppslutningen blant velgerne gikk stadig nedover og det har i ettertid blitt diskutert hva som kan ha vært årsaken til denne nedgangen.
1993–2005: EU-kamp, desentralisering og kursendring
Da EU-striden blusset opp igjen, brøt Senterpartiet med de borgerlige partiene og stilte seg igjen uten ryggdekning i det politiske landskapet. En slik posisjon hadde partiet ikke hatt siden tiden før andre verdenskrig. Nå hadde partiet bygd opp en grundig plattform basert på desentralisering og økologisk tenking. Da Senterpartiet brøt med høyresiden i 1990 dannet det samtidig grunnlaget for en sentrumsblokk i norsk politikk.
Ved kommunevalget i 1991 fikk Senterpartiet overraskende stor fremgang. Ved stortingsvalget 1993 var EU-striden fullstendig dominerende i media, og Senterpartiet ble det nest største partiet på Stortinget, blant annet etter å ha lansert visjonen om «annerledeslandet». Nei-siden vant folkeavstemningen i 1994.
Etter «det store EU-valget» sank oppslutningen, og ved stortingsvalgene i 2001 og 2005 lå partiet på rundt 10–mandater; med en liten oppgang ved stortingsvalget i 2005.
Senterpartiet satt i Sentrumsregjeringen med KrF og Venstre, der Kjell Magne Bondevik (KrF) var statsminister fra 1997 til 2000. Det var den første regjeringen i norsk historie som gikk av etter et kabinettsspørsmål på en miljøsak; gasskraftsaken. Dette regjeringsalternativet markerte en 3. vei i norsk politikk, sentrum.
2005–2013: Regjeringsmakt på rødgrønn side
Fra 2005 er Senterpartiet sammen med SV og Ap i den såkalte rødgrønne regjeringen (Stoltenberg II-regjeringen). Det politiske grunnlaget for regjeringen ble fremforhandlet på Soria Moria fra 26. september til 13. oktober 2005. Regjeringen tiltrådte 17. oktober 2005. Dette er en ny kursendring for Senterpartiet (fra borgerlig, til sentrum, til venstresiden), men var også en kursendring for hele landet. Regjeringen ble historiske da de 14. september 2009 ble gjenvalgt som flertallsregjering. Etter valget ble en ny plattform, Soria Moria 2, fremforhandlet i tiden fra 28. september til 7. oktober samme år.
Senterpartiet kom tilbake til Stortinget med 11 stortingsrepresentanter. De innvalgte representantene er Janne Sjelmo Nordås, Irene Lange Nordahl, Ola Borten Moe*, Lars Peder Brekk*, Anne Tingelstad Wøien, Trygve Slagsvold Vedum, Liv Signe Navarsete*, Jenny Klinge, Kjersti Toppe, Magnhild Meltveit Kleppa* og Per Olaf Lundteigen. * Vararepresentant møter i og med at vedkommende er statsråd. Vararepresentant for Borten Moe er Heidi Greni, vararepresentant for Brekk er Christina Ramsøy, vararepresentant for Navarsete er Erling Sande og vararepresentant for Meltveit Kleppa er Geir Pollestad.
Ved Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 fikk Senterpartiet 6,7 prosents oppslutning (- 1,2 fra kommunevalget i 2007). 163 371 stemmer ble avgitt for partiet ved kommunevalget, mens partiet fikk 141 326 stemmer i fylkestingsvalget. Partiet fikk 1.420 kommunestyrerepresentanter, også det en tilbakegang på 170 fra fire år tidligere. Ved valget i 2007 fikk partiet 89 ordførere totalt, 83 på rene Sp-lister og 6 ordførere på bygde- og eller felleslister. Etter kommunevalget i 2011 har partiet 84 ordførere.
2013–2021: I opposisjon
I etterkant av stortingsvalget 2013 ble det opprettet et evalueringsutvalg som skulle se på Senterpartiets valgkamp, under ledelse av Bengt Fasteraune, medlem av sentralstyret i Sp og ordfører i Dovre kommune. Den 18. desember 2013 ble evalueringsrapporten lagt frem. Evalueringsrapporten, som var basert på svar fra 429 tillits- og folkevalgte, alle fylkeslag og 81 personer på sentralt nivå i partiet, kom med følgende konklusjoner :
Den 11. januar 2014 varslet Liv Signe Navarsete på Kongsbergkonferansen at hun ville trekke seg som partileder og be sentralstyret om å kalle inn til ekstraordinært landsmøte for å velge en ny partiledelse. Sentralstyret i Senterpartiet stilte seg 14. januar 2014 bak rådet fra Navarsete, samtidig som alle sammen stilte sine plasser til disposisjon. Trygve Slagsvold Vedum ble valgt til ny partileder i Senterpartiet på det ekstraordinære landsmøtet på Lillestrøm 7. april 2014. Av 302 delegater, stemte 298 delegater for Slagsvold Vedum, mens fire stemte blankt.
Ola Borten Moe og Anne Beathe Tvinnereim hadde begge sagt seg villig til å stille som 1. nestleder i partiet. Valgkomiteen hadde kommet med en delt innstilling, der flertallet gikk for Tvinnereim og et mindretall for Borten Moe. I kampvoteringen mellom de to, fikk Borten Moe 160 stemmer, mens Tvinnereim fikk 142 stemmer og dermed ble Borten Moe valgt. Tvinnereim vant deretter kampvoteringen om å bli 2. nestleder i partiet. Motkandidat var Janne Sjelmo Nordås fra Nordland. Stemmetallene viste 232–70 i favør av Tvinnerem.
Senterpartiet markerte seg som et tydelig opposisjonsparti overfor Erna Solbergs regjering, og spesielt regjeringens sentraliseringspolitikk. Politireformen, av regjeringen kalt nærpolitireformen og av motstanderne fjernpolitireformen, og tvangssammenslåing av kommuner og fylker var noen av disse. Et annet område var Forsvaret i Nord-Norge, der Arbeiderpartiet i valgåret 2017 inngikk forlik med regjeringen, mens Senterpartiet var imot nedlegging av Andøya flystasjon og flytting av Bellhelikoptrene fra Bardufoss. Ved stortingsvalget i 2017 fikk Senterpartiet over 70 % av stemmene i Andøy kommune.
Også på landsbasis hadde Senterpartiet stor fremgang ved stortingsvalget i 2017 og gikk opp fra 10 til 19 mandater. Den rødgrønne siden gikk totalt sett bare litt frem på grunn av Arbeiderpartiets tilbakegang. Regjering og støttepartiene hadde fortsatt flertall, og Erna Solberg fortsatte som statsminister.
I den andre fireårsperioden da Erna Solbergs regjering styrte landet gikk Senterpartiet ytterligere frem og var på noen meningsmålinger vinteren 2020/21 landets største parti. Etter dette fikk Trygve Slagsvold Vedum stadig spørsmål fra media om han var statsministerkandidat, han parerte dette med at for han er politikken det viktigste, ikke posisjoner. På Senterpartiets landsmøte i juni 2021 ble Vedum offisielt partiets statsministerkandidat.
2021: Valgseier og ny regjering
Ved stortingsvalget 2021 gikk Senterpartiet mest frem av alle partiene og fikk 13,5 % av stemmene og 28 stortingsrepresentanter. Arbeiderpartiet fikk klart større oppslutning med 26,3 % av stemmene og 48 stortingsrepresentanter, og Vedum pekte på Jonas Gahr Støre som ny statsminister. Arbeiderpartiet og Senterpartiet dannet Jonas Gahr Støres regjering med statsministeren og ti statsråder fra Ap og åtte statsråder fra Sp. Sp-leder Trygve Slagsvold Vedum ble finansminister.
Navndiskusjonen
Arbeidsutvalget i Bondepartiet, med Einar Frogner, Elisæus Vatnaland og Hans Holten i spissen ba i 1952 om at en skulle finne ut hvilke partinavn som var registrert i Justisdepartementets protokoller og videre søke om å få registrert en del navn som «antas å kunne bli aktuelt enten som eventuelt nytt partinavn eller undertittel på listene», som det heter fra protokollen. Videre ba en om at fylkesstyrene skulle få komme med sitt syn på saken.
I mars 1953 drøftet arbeidsutvalget flere muligheter, men navnet «Det norske Folkeparti» var langt fremme i debatten. Måneden etter var det landsmøtet som grep fatt i saken. Hans Holten, som på dette tidspunkt også var redaktør i Nationen holdt en innledning, der hans hovedbudskap var klart:
Var Bondepartiets oppgave å være et parti kun for en bestemt klasse, eller var det å representere et bredere samfunnssyn? Dersom en mente det sistnevnte, måtte det komme et navneskifte, mente Holten, men dette krevde også at stortingsgruppen ble rekruttert fra et bredere lag av folket. I landsmøtet var stemningen om lag 50/50 i forhold til et navneskifte. Blant de som gikk på talerstolen og sa nei til forslaget, var Elisæus Vatnaland som mente et navneskifte ville være mer til skade enn til gavn, Jon Leirfall som mente et navneskifte ville være et svakhetstegn og Hans Borgen var totalt avvisende. De som var mer åpne for et navneskifte var Erland Steenberg, Erling Engan og Gabriel Moseid. Hans Holten foreslo å sette ned et utvalg som skulle se nærmere på et navnebytte og komme med en innstilling på landsmøtet i april i 1955. Jon Leirfall ble utvalgets leder, og avholdt ikke noe møte før i oktober 1954. Flertallet i komiteen, der også Leirfall var med, foreslo at partiet skulle få navnet «Bygdefolkets Samlingsparti». Et annet navn som komitémedlemmene ønsket var «Det Norske Bygdeparti».
Flere navnealternativ
Partiet hadde tre fraksjoner i spørsmålet; de som ikke ville ha navneendring, de som ville ha et bygdenavn for å nå ut bredere og de som ville ha et nytt navn som basis for nytt fellesskap og ny vekst for partiet. I forkant av landsmøtet ble partiorganisasjonen hørt i spørsmålet.
6,892 medlemmer deltok i avstemningen om navnespørsmålet. Av disse svarte 65 prosent at de ønsket et navneskifte, men det var også kommet andre navneforslag i forkant av landsmøtet. Følgende navn var foreslått:
Per Borten ga uttrykk for at han var skeptisk til bruk av senter- eller sentrumsnavnet. Han mente merkesakene til partiet hadde sitt utspring i begrepet demokrati – likestillingstanken, desentralisering, lik utdannelse og så videre. Personlig ville han ha et navn med «demokrati» i og gi uttrykk for en liberal samfunnsoppfatning. Han sa nei til alle forslag som hadde en klasseappell og brodd mot spesielle regioner og sosiale grupper.
Landsmøtet avgjør
På landsmøtet 3. mai 1959 i Trondheim var det så duket for avstemning. Landsstyret i Bondepartiet hadde 30. april 1959 drøftet spørsmålet og endt opp med å gi fem navn forrang i debatten:
En prøveavstemning viste at flertallet ville ha et navnebytte på landsmøtet. 14 delegater stemte mot. Men der stoppet også enigheten.
Følgende ønsket et partinavn med «demokrati/demokratisk» inkludert; Per Borten, Hans Holten, Ole Rømer Sandberg, Karen Grønn-Hagen og Hans Borgen. Blant de som tok til orde for «senter/sentrum» var Einar Hovdhaugen, Odd Fladstad og Halvor Langeland. For «bygdenavnet» var Jon Leirfall den fremste agitatoren.
En ny avstemning viste følgende stemning i salen:
Landsmøtet vedtok at navnesaken skulle behandles i landsstyret samme kveld. Der ble stemmetallene som følger:
Dette ble vedtatt med stort flertall i landsmøtet (118 stemte for), mens Bondepartiet fikk 19 stemmer.
Endres på nytt
Landsmøtet prøvde deretter å nærme seg hverandre omkring de som samlet flest stemmer ved første prøvevotering. Resultatet ble da:
I voteringen deretter – mellom Senter og Sentrum, seiret Senterpartiet med 70 mot 65 stemmer. Senterpartiet var dermed et faktum, etter å ha gått ut fra organisasjonen Norsk Landmandsforbund fra 1896 og deres politiske gren fra 1920, Bondepartiet.
Tidligere stortingsrepresentanter
Representanters navn som er uthevet med fet skrift markerer at partiet har fått et utjevningsmandat.
Raoul Coutard
Raoul Coutard (født 16. september 1924 i Paris, død 8. november 2016 i Labenne) var en fransk filmfotograf. Han er primært kjent for sitt arbeid innen den franske nye bølgen, spesielt for filmene til Jean-Luc Godard. Coutart fotograferte også filmer for nybølge-regissører som François Truffaut og Jacques Demy. Han har skutt over 75 filmer i løpet av en karriere som har varte et halvt århundre.
Knut Falk Qvigstad
Knut Falk Qvigstad (født 30. april 1988 i Oslo) er en norsk politiker (MDG).
Fra 2013 til 2017 var Qvigstad partiets 2.vararepresentant på Stortinget fra Oslo etter at Rasmus Hansson ble innvalgt som partiets første representant noensinne. Han jobbet som energi og miljøpolitisk rådgiver i partiets stortingssekretariat i perioden 2013-2018 og jobber i dag på Stortinget som personlig politisk rådgiver for partileder Une Bastholm.
Qvigstad var nestleder i ungdomsorganisasjonen Grønn Ungdom fra 2009 til 2010 og leder i Grønn Ungdom i fra 2010 til 2012. Qvigstad har blant annet hatt følgende verv i MDG.
- Miljøpartiet De Grønnes sentralstyre fra 2012 til 2014.
- Miljøpartiet De Grønnes prinsipprogramkomité fra 2012 til 2013
Ivar Sporon-Fiedler
Ivar Christian Frederik Sporon-Fiedler (født 28. juli 1899 på Bonderup ved Store Merløse, død 3. juni 1955 på Norskov) var en dansk godseier, storviltjeger, forfatter og motstandsmann. Han var bror til Axel C.F. Sporon-Fiedler.
Knut Falk Qvigstad
- Programkomiteene for stortingsvalgvalgprogrammene for periodene 2017-2021 og 2021-2025.
Ivar Sporon-Fiedler
Han var sønn av godseier og politiker Frederik Sporon-Fiedler og arvet Nordskov. I 1934 kjøpte han dessuten Damsbo Skov på Fyn. Eiendommene lot han forpaktere bestyre og dette ga solid inntekt slik at han kunne utøve sin store lidenskap for jakt, fortrinnsvis i Afrika. I 1933 jaktet han i Kenya og mens han var der ble hans store jakthytte Skovreden oppført ved Damsbo. På slutten av 1930-tallet planla han en jaktreise til Rocky Mountains i Nord-Amerika. Andre verdenskrig satte en stopper for disse planer. I stedet gikk han inn i motstandsbevegelsen. Sammen med bl.a. Alf Toftager, som senere ble borgermester i Faaborg – og den unge grev Lennart Ahlefeldt Laurvig Lehn fra Hvidkilde som ble henrettet av tyskerne, hjalp han med å skjule allierte flyvere for nazistene.
Knut Falk Qvigstad
- Qvigstad har også innehatt flere ulike verv i partiets fylkeslag i Oslo og i partiets bydelslag i Oslo.
Ivar Sporon-Fiedler
Først i 1947 reiste Sporon-Fiedler til USA, hvor han sammen med sin gode venn Knudsen, som eide Californias største meieri, fortsatte videre til Canada på jakt.
Knut Falk Qvigstad
I 2018 fikk Qvigstad tildelt stipendet Ambassador Robert D. Stuart Jr. Fellowship som gjør det mulig for unge norske politikere å gjennomføre et semester med studier og praktisk erfaring i USA, blant politikerne som har innehatt det samme stipendet tidligere er Frps Sylvi Listhaug og SVs Torgeir Knag Fylkesnes. Qvigstad valgte å bruke stipendet på å jobbe på Capitol Hill i Washington DC for en av senatorene i det demokratiske partiet. Under oppholdet i Washington var Qvigstad også tilknyttet George Washington University.
Ivar Sporon-Fiedler
Noen år etter andre verdenskrig var han også redaktør i tidsskriftet Dansk Jagttidende.
Knut Falk Qvigstad
Qvigstad har en bachelorgrad i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo, og var samfunnsredaktør i studenttidsskriftet Samfunnsviter'n 2009–2010.
Ivar Sporon-Fiedler
I 1955 reiste han på jakt til India hvor han ble syk og måtte reise hjem. Han døde hjemme i Danmark kort tid etter hjemkomst.
Ivar Sporon-Fiedler besøkte en rekke ganger Norge. Hitra besøkte han ved flere anledninger. Dette kan man lese om i hans siste bok Venner og Vildt som utkom to år etter hans død.
Silinae
Silinae er en delgruppe (underfamilie) av biller blant bløtvingene.
Utseende
Biller med bløte, eller lite kitiniserte dekkvinger. De har velutviklede flygevinger under de bløte dekkvingene. Hodet er ganske stort, fremstrakt, med små, runde, utstående fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske lange og trådformede. De har et «rynkete» brystskjold.
Systematisk inndeling
Denne slektoversikten er hentet fra Wikispecies, samt slekten Crudosilis (forholdsvis nylig beskrevet).
Altair (månelander)
Altair (tidligere Lunar Surface Access Module eller LSAM) var et planlagt amerikansk månelandingsfartøy som ble kansellert i 2010 sammen med Constellation-programmet som det var en del av.
Beskrivelse
Altairs utforming lignet mye på Apollo-programmets månelandingsfartøyer, selv om Altair skulle være mye større. Det skulle bestå av to deler: Et nedstigningstrinn (engelsk: descent stage) som rommet hoveddelen av drivstoffet, elektrisitetsforsyning og hoveddelen av oksygenet for besetningen. Den andre delen skulle være et oppstigningstrinn (engelsk: ascent stage) som også skulle være habitat for besetningen.
Til forskjell fra Apollos månelandingsfartøy, som bare bragte to av de tre astronautene til månenoverflaten, skulle Altair ta med seg alle i besetningen ned til månens overflate for opphold på opptil syv dager. Altair var også tenkt å kunne skytes opp ubemannet som et lastefartøy.
På samme vis som Apollo-programmets månelandingsfartøy, skulle Altair ha luker: Én på oversiden for sammenkobling med Orionfartøyet og en hovedluke for tilgang til måneoverflaten. Altair skulle ha en luftsluse som ligner de på romfergene eller på den internasjonale romstasjonen (ISS). Luftslusen skulle gjøre det mulig for astronautene å ta på og av romdraktene uten at månestøv ble med inn i kabinen, samt å slippe dekompresjon av hele fartøyet.
Altair skulle også ha et lite toalett som ligner det på ISS eller russiske Sojuz, en matvarmer for å unngå Apollos «kald suppe»-meny, et laserbasert avstandsmålingssystem (med radarbackup), en ny glassførerkabin og Boeing 787-basert datasystem som var identisk med det som var planlagt i Orion på det tidspunktet.
Johnny Leeze
Johnny Leeze (opprinnelig John Glen; født 31. desember 1941 i York i Storbritannia, død 25. oktober 2020) var en britisk skuespiller. Han er mest kjent for å ha spilt Harry Clayton i den langvarige britiske såpeoperaen Coronation Street i en tid i 1985 og Ned Glover i såpeoperaen Emmerdale fra 1994 til 1999.
Skuespillerkarrieren hans varte fra 1982 til 2007. Leeze døde 25. oktober 2020 av covid-19 i England, i en alder av 78 år.
Guaraciaba do Norte
Guaraciaba do Norte er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
Filippos Karvelas
Filippos Karvelas (født 1877, død 1952) var en gresk turner.
Han deltok i sommer-OL 1896 i Athen, der han konkurrerte i lagkonkurransen i skranke. Han deltok på laget Ethnikos Gymnastikos Syllogos, som kom på 3.-plass av de tre lagene som deltok. Han deltok også i de individuelle apparatkonkurransen, men fikk ingen medalje.
Annika
Annika eller Annica er svenske varianter av kvinnenavnet Anniken.
Anika er en mindre vanlig variant av navnet. Anika brukes som mannsnavn i Russland.
Betydning
Navnet kommer fra lavtysk Anneke og Anneken – diminutive former av Anna, altså varianter over «lille Anna». Anna betyr «nåde».
Utbredelse
Annika er mye brukt på Færøyene og i Sverige og Finland. Varianten Anica er vanlig i Slovenia. Det er om lag 768 personer i Norge som har Annika som første eller eneste fornavn og om lag 58 personer i Norge som har Annica som første eller eneste fornavn.
I Sverige er navnevarianten Anneke kjent fra 1400-tallet. På 1500-tallet ble skrivemåten Annike tatt i bruk.
Flandern rundt 2018
Flandern rundt 2018 ble avholdt ble 1. april 2018. Det var den 102. utgaven av Flandern rundt.
Rittet ble vunnet av Niki Terpstra.
Eliminasjonskonstanten
Eliminasjonskonstanten er et begrep som brukes innen kjemien for å beskrive hastigheten på en kjemisk reaksjon. Denne konstanten indikerer hvor raskt reaksjonen foregår, og er spesielt viktig for reaksjoner som går sakte.
Eliminasjonskonstanten (k) er definert som hastighetskonstanten for den irreversible nedbrytningen av et reaktantmolekyl i løsning. Konstanten er gitt ved ligningen:
der t½ er halveringstiden for reaksjonen. Dette betyr at jo kortere halveringstid, desto høyere blir eliminasjonskonstanten. Eliminasjonskonstanten kan også uttrykkes som en hastighet, som angir hvor mange molekyler som blir nedbrutt per tidsenhet.
Eliminasjonskonstanten er av stor betydning i farmakologi og medisin, hvor den brukes til å beregne dosering og halveringstid for ulike legemidler. I tillegg er konstanten viktig innen industriell kjemi, hvor den brukes til å kontrollere og optimalisere reaksjonshastigheten i ulike prosesser.
Eliminasjonskonstanten kan variere avhengig av ulike faktorer, som temperatur, pH-verdi og konsentrasjonen av reaktantene. Derfor må den alltid bestemmes eksperimentelt for hver reaksjon. Konstanten kan også påvirkes av tilstedeværelsen av katalysatorer eller inhibitorer, som kan øke eller redusere reaksjonshastigheten.
Morten von Hanno Aasland
Morten von Hanno Aasland (født 9. august 1955) er en norsk diplomat og ambassadør. Han er utdannet cand.philol. innen samtidshistorie fra Universitetet i Oslo i 1984. Han ble i 2013 utnevnt til ridder av 1. klasse av Den kongelige norske fortjenstorden.
Han er sønn til Tertit von Hanno Aasland (1928-2017) og Lasse Aasland (1926–2001), begge aktive i utenrikstjenesten, rikspolitikk og bistandsarbeid.
Guinea under VM i svømmesport 2015
Guinea deltok under VM i svømmesport 2015 i Kazan i Russland fra 24. juli til 9. august 2015.
Svømming
Guineanske svømmere klarte kvalifiseringskravene i følgende øvelser (opp til to svømmere i hver øvelse som klarte a-kravet, og en som klarte B-kravet):
Monte Darwin
Monte Darwin er et av de høyeste fjellene i Ildlandet. Den nær 2 500 meter høye fjelltoppen ligger i den chilenske delen av Isla Grande de Tierra del Fuego. Monte Darwin ligger i fjellkjeden Cordillera Darwin på nordsiden av Beaglekanalen. Fjellet er dekket av isbreer, særlige sørsiden har store breer. Berggrunnen er krystallinsk glimmerskifer.
Sommeren 1962 klatret briten Eric Shipton til topps sammen med tre chilenere: Eduardo Garcia, Federico Vivanco og Cedomir Marangunic. Den beste tiden for en topptur er sommerstid fra midten av desember til ut mars.
Fjellet fikk navnet under den andre ekspedisjonen med HMS «Beagle». Kaptein Robert FitzRoy gav det navnet Mount Darwin, i anledning ekspedisjonsmedlemmet Charles Darwins 25-årsdag, 12. februar 1834.
Monte Darwin ligger i Alberto de Agostini nasjonalpark.
Gamze Bulut
Gamze Bulut (født 3. august 1992) er en tyrkisk friidrettsutøver, som spesialiserer seg i mellomdistanse. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok sølv på 1500 meter.
Synkronsvømming under Panamerikanske leker 2003
Synkronsvømming under Panamerikanske leker 2003. Synkronsvømming var en av flere sporter under de fjortende Panamerikanske leker som ble arrangert i Santo Domingo i Den dominikanske republikk i periode 1. til 17. august 2003. Det var ellevte gangen som synkronsvømming var med i de Panamerikanske leker. Det var to øvelser for damer, duett og lagkonkurranse. USA ble beste nasjon, de vant begge gullmedaljene.
Fem døgn i august
Fem døgn i august er en norsk spillefilm fra 1973, regissert av Svend Wam. Manuset ble skrevet av Wam og Fred Sassebo.
Filmen hadde premiere 25. januar 1973.
Green Park undergrunnsstasjon
Green Park undergrunnsstasjon er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger på nordsiden av Green Park med inngang fra gaten Piccadilly.
Stasjonen betjener linjene Jubilee, Piccadilly og Victoria, og ligger i kollektivsone 1.
Den ble åpnet 15. desember 1906, og het først Dover Street. Navnet ble endret da inngangen ble flyttet i 1933 for å gi plass til rulletrapper. Plattformen for Victoria-linjen ble åpnet 7. mars 1969, og plattformen for Jubilee den 1. mai 1979.
Chinatown (Washington, D.C.)
Chinatown i Washington, D.C. er et lite og historisk nabolag øst for den amerikanske hovedstadens downtown. Opprinnelig var området overveiende bebodd av tysktalende innvandrere, men da det gamle Chinatown i Washingtons sentrum måtte vike for bygging av regjeringsbygninger flyttet mange av kineserne til det sted som idag er Chinatown.
Senere har mange av kinesisk-amerikanerne flyttet ut i forstedene, men det er fremdeles mange kinesiske og andre asiatiske restauranter i området.
Landemerket Friendship Archway er ikke eldre enn fra 1986. Det har 272 malte drager i ming- og Qing- stil. Det ble bygd for å feire vennskapet mellom Washington og dens kinesiske søsterby Beijing.
Kellie Wells
Kellie Wells (født 16. juli 1982) er en amerikansk friidrettsutøver, som spesialiserer seg i hekkeløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok bronse på 100 meter hekk.
Mads Hansen (andre betydninger)
Mads Hansen er navnet til flere personer:
Menneskejakt (1980)
Menneskejakt (originaltittel: The Hunter) er en amerikansk action-thriller fra 1980 regissert av Buzz Kulik. Hovedrollen spilles av Steve McQueen, mens sentrale biroller spilles av Eli Wallach, Kathryn Harrold, LeVar Burton, Ben Johnson, Tracey Walter og Richard Venture.
Filmen er løst basert på en sann historie om en mann som har til yrke å bringe inn kriminelle som har brutt kausjonsbestemmelsene.
Dette var den siste filmen som Steve McQueen medvirket i før han brått døde i 1980.
Handling
Ralph 'Papa' Thorson er en dusørjeger med base i Los Angeles, men som opererer i forskjellige amerikanske storbyer. Thorson har nettopp tatt en kriminell som viser seg å være nevø av den lokale sheriffen, noe som skaffer ham problemer. Langt mer alvorlig blir problemene når en tidligere psykotisk straffefange, som han tidligere har huket inn, er etter ham. Den tidligere straffefangen går heller ikke av veien for å bruke hans gravide venninne for å finne og ta livet av Thorson.
Om filme
Menneskejakt ble en moderat publikumssuksess i USA, hvor den innbrakte $16,6 millioner og havnet på 42. plass over de mest innbringende filmene i 1980.
Den fikk blandet mottakelse, noe som gjenspeiles i at den har fått 50 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den 1,5 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin har gitt den BOMB.
Bal Thackeray
Bal Keshav Thackeray (marathi: बाळ केशव ठाकरे,født 23. januar 1927 i Pune i Britisk India, død 17. november 2012 i Mumbai) var en indisk politiker. Han var grunnlegger av og formann i partiet Shiv Sena («Shivas amé»).
Bakgrunn
Bal Thackeray var sønn av Ramabai og Keshav Sitaram Thackeray (også kjent som 'Prabodhankar'). Han var den eldste av ni søsken og tilhørte det marathi Chandraseniya Kayastha Prabhu eller CKP community. Keshav var en progressiv sosialaktivist og forfatter som var med i Samyukta Maharashtra Movement i 1950-årene, og som gikk inn for en forent stat ved navn Maharashtra for de marathitalende omdeler, med Bombay som hovedstad.
Skipsfjorden (Dønna)
Skipfjorden er en fjordarm av Stifjorden i Dønna kommune i Nordland. Fjorden ligger mellom øya Dønna i vest og øya Løkta i øst og den er 5,5 kilometer lang. I nord starter fjorden mellom Vardhaugneset på Dønna og Jordfastholmen på Løkta. Bygda Glein ligger på vestsiden av fjorden. I sør slutter fjorden mellom Gullsneset i vest og Kopardal i øst.
Bal Thackeray
Karriere og politisk innflytelse
Keshavs politiske synspunkter inspirerte sønnen Bal Thackeray.
Skipsfjorden (Dønna)
Fra Kopardal går det ferge sørover til Bjørn. Fv186 går langs vestsiden av fjorden.
Bal Thackeray
Karriere og politisk innflytelse
Thackeray begynte karrièren på 1950-tallet som avistegner i Free Press Journal i Bombay. Avistegningene ble også trykket utenfor Indias grenser, blant annet i søndagsutgaven av The New York Times. Utover på sekstitallet ble han mer interessert i politikk, og var med på utgivelsen av marathi-avisen Marmik.
Thackeray stiftet Shiv Sena i 1966. Basisen for partiet var at Thackeray mente at det kulturelle presset utenfra på Maharashtra var for stort. Som Shiv Sena-leder har han blant annet gått hardt ut mot muslimsk innvandring til byen, har blitt anklaget for å fyre opp under de anti-muslimske opptøyene som kostet nesten tusen mennesker livet i 1992–93. Han har også uttalt at han er en fan av Hitler og sagt at når «muslimer i India oppfører seg som jødene gjorde i Tyskland, så må India takle muslimene på samme måte som Hitler-Tyskland behandlet jødene».
På 1990-tallet fikk han omdøpt byen Bombay til Mumbai (etter gudinnen Mumbadevi).
Thackeray og partiet ble etterhvert en politisk maktfaktor. Etter valget i 1995 fikk Shiv Sena 138 av 288 seter i delstatsforsamlingen, og sammen med Bharatiya Janata Party dannet de en koalisjonsregjering.
Ayanleh Souleiman
I 2011 kom han på sjetteplass på 1500 meter i Panafrikanske leker, og han vant gull i De panarabiske leker i Doha. Han løp både 800 og 1500 meter ved juniorafrikamesterskapet 2011 – her nådde han ikke finalen på 800 meter, men på 1500 meter kom han på niendeplass i finalen.
I VM i friidrett innendørs 2012 nådde han finalen, men endte på femteplass.
Med en tid på 1.43,76 vant Souleiman bronsemedaljen under Utendørs-VM som ble avholdt i Moskva i august 2013, bare slått av Mohammed Aman fra Etiopia og Nick Symmonds fra USA.
Han representerte Djibouti under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 1500 meter, men fullførte ikke semifinalen, og kvalifiserte seg derfor ikke til finalen.
Freddie Jones
Frederick Charles «Freddie» Jones (født 12. september 1927 i Longton, Stoke-on-Trent, Staffordshire, død 9. juli 2019 i Bicester) var en britisk skuespiller.
Jones ble skuespiller etter ti års arbeid som laboratorieassistent i et firma som laget keramikkprodukter, da hans hobby tok over. Han fikk sin trening ved Rose Bruford College og ble kjent internasjonalt for sin rolle som Claudius i den britiske TV-serien The Caesars i 1968. Han spilte også i regissør David Lynchs filmer, blant annet i Elefantmannen (1980), Dune (1984) og Wild at Heart (1990).
Han er far til skuespilleren Toby Jones.
Semi-alfapartikkel
Semi-alfapartikkel er en partikkel som består av et proton og et elektronhull. Elektronhullet kan være et tomrom i den innerste elektronskallet i et atom eller et molekyl, og det kan oppstå når atomet eller molekylet ioniseres.
Semi-alfapartikkelen har en positiv ladning på +1 og en masse som er omtrent lik massen til et proton. Den beveger seg derfor med omtrent samme hastighet som en proton.
Semi-alfapartikler har blitt brukt som sonder i ulike fysiske og kjemiske eksperimenter, inkludert studier av elektronbindinger i molekyler og utforskning av egenskapene til materialer.
Semi-alfapartikler kan også brukes i stråleterapi for kreft, spesielt i form av såkalte "targeted alpha therapies". Dette innebærer at semi-alfapartikler som er bundet til et molekyl som binder seg til kreftceller, kan brukes til å levere høyenergetisk stråling direkte til kreftcellene og redusere skaden på friske celler.
Semi-alfapartikler ble oppdaget på 1930-tallet av den danske fysikeren Niels Bohr og hans kollegaer, som undersøkte ionisasjonen av atomer ved hjelp av elektronstråler. De la merke til at når elektronene traff atomet, ble det dannet en liten positiv ladningssky rundt protonet, som de kalte en semi-alfapartikkel.
Mohamad Al-Modiahki
Mohamad Al-Modiahki (født 1. juni 1974, Qatar) er en sjakkspiller fra Qatar. Han var den første spilleren fra Qatar som fikk tittelen stormester i sjakk, (GM) og er landets beste spiller. Han ble tildelt et trofé som «Århundrets spiller i arabiske land».