cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tadalafil
Bivirkninger ved bruk av Cialis
Alle medikamenter kan gi bivirkninger, også legemidler som inneholder tadalafil - dette er en viktig grunn til at slike legemidler er reseptbelagt i utgangspunktet. Derimot er det gjerne kortvarige og moderate bivirkninger som er de vanligste forbundet ved bruk av Cialis. De vanligste bivirkningene er hodepine og fordøyelsesbesvær, mens noen opplever svimmelhet, nesetetthet og ryggsmerter.
Ørnen
Ørnen har flere betydninger:
Schnauzer
Schnauzer (FCI #182) eller mellomschnauzer som den ble kalt tidligere, er en hunderase med tysk opprinnelse og engelsk rasestandard.
Schnauzeren ble fram til 1800-tallet ansett å være en strihåret pinscher. Pelsen består av stri og hard dekkpels, og har en tett underull må trimmes for at den skal bevare sin flotte struktur og farge. Rasenavnet stammer fra det karakteristiske snutepartiet, som på tysk heter schnauze. Schnauzerens opprinnelse er uklar, men typen kan nedstamme fra den såkalte biberhunden og andre rottehunder (kanskje blant annet pinscher) som tidligere fantes i Mellom-Europa. Schnauzer er den eldste av schnauzerene. De to andre er henholdsvis riesenschnauzer og dvergschnauzer.
Mellomvekt
Mellomvekt er en vektklasse som brukes i vanlig og i profesjonell boksing.
Alessandro Antonelli
Etter arkitekturstudier i Torino avla han også ingeniøreksamen der i 1824. Han fortsatte med eksamen i geometri i Roma i 1828. I 1831 ble han engasjert av byen Novara som byplanlegger for å ombygge den indre bykjerne. I 1836 ble han professor ved kunstakademiet i Torino.
Hans første hovedbedrift var å fullføre kirken San Gaudenzio i Novara. Dette begynte han med i 1841, og i 1878 ble han ferdig. Fra 1854 ledet han ombygningen av den katolske katedralen i Novara.
I 1857 og 1862 fulgte nye byplanleggingsprosjekter i Novara og Ferrara.
Høydepunktet for hans virke ble Mole Antonelliana i Torino. Dette skulle egentlig bli den jødiske synagoge i byen, men etter hvert som dimensjonene på byggverket bare ble større og større, ville ikke den jødiske forsamling være byggherre lenger. I 1888, samme år som Mole Antonelliana ble ferdig, døde han i en alder av 90 år i Torino.
Guvernementet Damietta
Dimyat (arabisk: دمياط ) er et guvernement, eller provins, nord i Egypt. Dens hovedstad er Damietta.
Guvernementet er kjent for sin guava, særlig den som dyrkes på markene rundt landsbyene Senaneyya og Kafr El-Battikh. Det er også kjent for sine palmetrær som dekker kyststripen fra Ras El Bar i øst til Gamasa i vest, og fra Middelhavets strender og sørover til landsbyen Reyad. En av de viktigste eksportartikler fra Damietta er palmer; særlig mange selges til Hellas og Kina. Ellers er området kjent for sine møbler, søtsaker, sardiner og meieriprodukter, særlig for ostesorten Domiati.
Metalcamp
2004
(20. august – 21. august)
Danzig, Apocalyptica, Hypocrisy, Sentenced, Primal Fear, Katatonia, Dew-Scented, Dead Soul Tribe, Fleshcrawl, Mnemic, Prospect, Belphegor, Ancient, Destruction, Brainstorm, Dark Funeral, Vintersorg, Finntroll, Green Carnation, Ektomorf, Noctiferia
2005
Slayer, Hammerfall, Yngwie Malmsteen, In Extremo, Noctiferia, Betzefer, Suidakra, Soulfly, Obituary, J.B.O., Kataklysm, Ektomorf, Morgana Lefay, Graveworm, Hatesphere, Belphegor, Anthrax, Children of Bodom, Therion, Dissection, Disbelief, Exciter, The Duskfall, Prospect
2006
(21. juli – 23. juli)
Amon Amarth, Hypocrisy, Jon Oliva's Pain, Nevermore, Deathstars, Decapitated, Scaffold, Dimmu Borgir,Testament, My Dying Bride, Soilwork, Wintersun, Evergrey, Heaven Shall Burn, Excelsis, Opeth, Kreator, Edguy, Kataklysm, Gorefest, Cataract, Mystic Prophecy, Mely
2007
(16. juli – 22. juli)
Motörhead, Blind Guardian, Cradle of Filth, Immortal, Hatebreed, Sepultura, Satyricon, Pain, The Exploited, Sodom, Doro, Grave Digger, Threshold, Unleashed, Converge, Dismember, Ensiferum, Die Apokalyptischen Reiter, Dew-Scented, Graveworm, The Vision Bleak, Disillusion, Born From Pain, Krypteria, Eluveitie, Aborted, Vreid, Korpiklaani, Sadist, Full Blown Chaos, Animosity, Prospect, Noctiferia, Eventide, Ars Moriendi, Sardonic, Nervecell, Herfst
2008
(4. juli – 8. juli)
Carcass, Amon Amarth, Kataklysm, Behemoth, Tankard, Brainstorm, Rage, Skyforger,  Ministry, Wintersun, Helloween, Mystic Prophecy, Apocalyptica,  Mercenary,In Flames, Finntroll, Subway to Sally,  Drone, The Sorrow, Gorilla Monsoon, Alestorm, Sahg, Hate, Morbid Angel, Onslaught, Korpiklaani, Evergrey, Opeth,  Six Feet Under, October file, In Extremo.
Ś
Ś eller ś (S med akutt aksent) er en variant av bokstaven S, som brukes i noen utgaver av det latinske alfabetet. Bokstaven brukes primært i polsk skriftspråk (og den lignende latinske (i motsetning til kyrilliske) utgaven av belarusisk) for å representere lyden (den ustemte frikative alveopalatale konsonanten). Bokstaven brukes også i alfabetet til sigøynernes språk romanes; da representerer den lyden [ʃ] (en ustemt post-alveolar frikativ.
Bokstavn Ś brukes også for å transkribere språk, mest notabelt gjerne i IAST som brukes for å transkribere sanskrit, da også for å representere lyden [ʃ]. Den brukes også i en del andre transkribsjonssystemer for utdødde språk, for lignende lyder.
Edmund Hillary
Edmund Percival Hillary (født 20. juli 1919 i Auckland, død 11. januar 2008 i Auckland City) var en newzealandsk fjellklatrer og oppdager. Han var den første som besteg toppen av Mount Everest (8 850 moh). Han klatret Everest 29. mai 1953 sammen med sherpaen Tenzing Norgay.
Hillary besteg i alt ti forskjellige topper i Himalaya på senere reiser i 1956, 1960–61 og 1963–65. Han var også med på Det britiske samveldets ekspedisjon til Sydpolen.
Chrysobalanaceae
Se teksten
Edmund Hillary
Ungdom
Edmund Hillary ble født 20. juli 1919 som sønn av Percival Augustus Hillary og Gertrude Hillary (født Clark), i Tuakau (sør for Auckland). Hans besteforeldre var nybyggere i den nordlige Wairoa-dalen etter å ha emigrert til landet fra Yorkshire i Storbritannia. Hillary gikk på barneskolen i Auckland. Hans daglige busstur til og fra skolen var over to timer lang hver vei, der han brukte tiden til å lese. Da han vokste opp, var han mindre enn sine klassekamerater og veldig beskjeden, så han tok tilflukt i sine bøker og dagdrømmer om et liv fylt med spenning. 16 år gammel ble hans interesse for klatring tent ved en skoletur til Mount Ruapehu. Selv om han var ukoordinert, fant han ut at han var fysisk sterk, og hadde større utholdenhet enn mange av sine turkamerater. I 1939 gjennomførte han sin første større klatring, ved å klatre til toppen av Mount Oliver i de sørlige Alpene.
Chrysobalanaceae
Chrysobalanaceae er en plantefamilie i ordenen Malpighiales, som inngår i gruppen Eurosidae I innenfor den store gruppen Rosidae. Denne gruppen har 18 slekter og ca. 400 arter. Artene vokser i tropene.
Edmund Hillary
Ungdom
Sammen med sin bror, Rex, begynte Hillary med birøkt, en sommer-aktivitet som tillot han å holde på med klatring om vinteren.
Andre verdenskrig
I 1943 ble Hillary med i Royal New Zealand Air Force (RNZAF) som navigatør, og tjenestegjorde på en Catalina-sjøbåt. I 1945 ble han sendt til Fiji og videre til Salomonøyene der han ble forbrent i en båtulykke. Etter det ble han sendt tilbake til New Zealand for behandling.
Ekspedisjoner
Hillary var del av en britisk rekognoserings-ekspedisjon til Everest i 1951 ledet av Eric Shipton før han ble med på den suksessfulle amerikansk-britiske ekspedisjonen i 1953.
I 1952 var Hillary og George Lowe del av et britisk team, ledet av Eric Shipton som forsøkte seg på fjellet Cho Oyu. Etter at det forsøket feilet på grunn av mangel på ruter fra den nepalske siden av fjellet, krysset Hillary og Lowe Lho-La inn i Tibet og nådde den gamle Camp II, på nordsiden, der alt førkrigsutstyret ble lagret.
Everest-ekspedisjonen i 1953
Ruten til Everest var stengt av det Kina-kontrollerte Tibet og Nepal slapp i denne perioden bare én ekspedisjon til per år. En sveitsisk ekspedisjon (der Tenzing var med) forsøkte å nå toppen i 1952, men snudde 260 meter fra toppen på grunn av dårlig vær. Under en tur til Alpene i 1952 oppdaget Hillary at han og hans venn George Lowe hadde blitt invitert med på en britisk ekspedisjon i 1953 og aksepterte med en gang. Shipton ble utnevnt til leder, men ble erstattet av Hunt. Hillary vurderte å trekke seg, men både Hunt og Shipton overtalte han til å fortsette. Hillary var bestemt på å klatre sammen med Lowe, men Hunt splittet ekspedisjonen i to lag for forsøket på å nå toppen: Tom Bourdillon og Charles Evans; og Hillary og Tenzing.
Hunt-ekspedisjonen, som mange slike ekspedisjoner, var lagarbeid. Lowe holdt oppsyn med forberedelsene til å klatre Lhotse Face, en stor og bratt is-vegg. Hillary fant en rute gjennom det farefulle Khumbu Icefall.
Snø og vind holdt paret værfast i to dager på South Col. De begynte videre oppstigning 28. mai med et støttemannskap bestående av Lowe, Alfred Gregory og Ang Nyima. De to satte opp et telt på 8,500 meter 28. mai mens støttegruppen returnerte ned fjellet. Morgenen etter oppdaget Hillary at støvlene hans hadde frosset steinharde på utsiden av teltet. Han brukte to timer på å tine de før han og Tenzing forsøkte seg på den siste delen av oppstigningen til toppen med ti kilos sekker. Den siste vanskeligheten på oppstigningen var en tolv meter høy steinvegg som senere fikk navnet «Hillary Step». Hillary så en mulighet til å klatre opp en sprekk i steinveggen mellom steinen og isen og Tenzing fulgte etter han. Etter det var det relativt lett. De nådde toppen kl 11:30 am. Som Hillary sa det: «A few more whacks of the ice axe in the firm snow, and we stood on top.».
De tilbrakte bare 15 minutter på toppen. De lette etter bevis for at den tidligere Mallory-ekspedisjonen hadde nådd toppen, men uten hell. Hillary tok et bilde av Tenzing, Tenzing la igjen sjokolade i snøen som en offergave, og Hillary la igjen et kors. Fordi Tenzing ikke visste hvordan han skulle bruke et kamera, er det ingen bilder av Hillary der.
Paret måtte være forsiktige på nedstigningen, da de oppdaget at drivsnø hadde dekket sporene deres. Den første personen de møtte var Lowe, som hadde klatret opp for å møte dem med varm suppe.
Hillarys første ord til sin livsvarige venn var: «Well George, we finally knocked the bastard off.»
Nyheten om suksessen nådde Storbritannia på samme dag som kroningen av Elizabeth II. Gruppen ble overrasket over den internasjonale oppmerksomheten de ble møtt med da de vendte tilbake til Katmandu.
Etter Everest
Hillary klatrer ti andre topper i Himalaya-fjellene på flere ekspedisjoner i 1956, 1960–61 og 1963–65. Han nådde også Sydpolen 4. januar 1958, som deltager på Commonwealth Trans-Antarctic Expedition, der han var leder av den newzealandske delen. Han ledet en jetbåt-ekspedisjon, med navnet «Ocean to Sky», fra munnen av Ganges-elven til dens start i 1977. I 1979 skulle han ha vært med som kommentator på en flytur med Air New Zealand Flight 901, en sightseeings-tur, men måtte trekke seg på grunn av andre forpliktelser. Han ble erstattet av sin nære venn Peter Mulgrew, som omkom da flyet kræsjet på Mount Erebus.
Hillary var med i valgkampen på New Zealand i 1975, som et medlem av «Citizens for Rowling»-kampanjen. Hans involvering i denne kampanjen ble sett som et forspill til utnevningen av han som generalguvernør, men posisjonen ble i stedet gitt til Keith Holyoake i 1977. Men i 1985 ble Hillary utnevnt som High Commissioner (ambassadør) til India, Nepal og Bangladesh, og tilbrakte fire og et halvt år ved ambassaden i New Delhi.
I 1985 reiste han sammen med Neil Armstrong i et lite tomotors skifly over det Arktiske Hav og landet på Nordpolen. Han ble dermed den første mann som har stått på begge polene og på toppen av Everest.
I januar 2007 reiste Hillary til Antarktis for å minnes 50-årsjubileet til Scott-basen. Han fløy til stasjonen 18. januar 2007 med en delegasjon som inkluderte statsministeren. Mens han var der, oppfordret han den britiske regjeringen om å bidra med mer penger til vedlikeholdet av hyttene til Scott og Shackleton.
På en tur 22. april 2007 til Katmandu fikk Hillary et slag. Det ble ikke nevnt noe rundt hans sykdom, og han mottok ikke medisinsk behandling i Nepal. Han ble lagt inn på sykehus da han returnerte til New Zealand.
Offentlig anerkjennelse
Hillary ble utnevnt til Knight Commander av ordenen Order of the British Empire 16. juli 1953, tildelt Order of New Zealand i 1987 og ble utnevnt til ridder av Hosebåndordenen 23. april 1995. Forskjellige gater, skoler og organisasjoner rundt omkring i New Zealand og utenlands er oppkalt etter han.
I 1992 dukket Hillarys ansikt opp på en nyere femdollarseddel; Hillary var den eneste levende fra New Zealand til å være på en seddel.
For å markere 50-årsjubileet av den første vellykkede klatringen av Everest, ga den nepalske regjeringen Hillary et æresstatsborgerskap ved en spesiell feiring i Katmandu. Han var den første utlending som mottok en slik ære fra Nepal.
En bronsestatue av Hillary ble plassert utenfor The Hermitage hotel ved Mt Cook-landsbyen i New Zealand i 2003.
Den nepalske regjeringen bestemte i februar 2008 å oppkalle flyplassen i Lukla etter Hillary og hans sherpa. Den heter nå Tenzing-Hillary Airport til minne om både Tenzing Norgay og Hillary.
Familieliv
I 1975 underveis for å slutte seg til Hillary i landsbyen Phaphlu, der han hjalp til med å bygge et sykehus, ble konen Louise og datteren Belinda drept i en flyulykke nær flyplassen i Katmandu like etter avgang.
Hillary giftet seg etter hvert med June Mulgrew, enken etter sin nære venn Peter Mulgrew, 21. desember 1989.
Hans sønn Peter Hillary, har også blitt klatrer, og kom til toppen av Everest i 1990. I april 2003 klatret Peter og Jamling Tenzing Norgay (sønn av Tenzing) opp Everest som del av feiringen av 50-årsjubileet. Hillary fikk seks barnebarn, inklusive Amelia Hillary som også er involvert i Hillarys arbeid i Himalaya.
Filantropi
Han dediserte all sin tid på å hjelpe Sherpa-folket i Nepal gjennom Himalaya-fondet, som han grunnla og som han hadde gitt så masse av sin tid og energi. Gjennom sine anstrengelser ble det bygget flere skoler og sykehus i den avsidesliggende regionen av Himalaya. Han var ærespresident av American Himalayan Foundation, en amerikansk non-profit organisasjon som arbeidet for å forbedre økologien og leveforholdene i Himalaya.
Hillary snakket av og til om sin misnøye ved dagens klatrere. Han kritiserte spesifikt landsmannen Mark Inglis og 40 andre som, i ulike grupper, forlot den britiske klatreren David Sharp for å dø i mai 2006. Han sa: «''I think the whole attitude towards climbing Mount Everest has become rather horrifying. The people just want to get to the top, it was wrong if there was a man suffering altitude problems and was huddled under a rock, just to lift your hat, say good morning and pass on by.''»
Han sa også til avisen New Zealand Herald at han var rystet over den ufølsomme holdningen til dagens klatrere: «They don’t give a damn for anybody else who may be in distress and it doesn’t impress me at all that they leave someone lying under a rock to die.»
Flintshire
Flintshire (walisisk Sir y Fflint) er et grevskap i det nordlige Wales. Det grenser mot Wrexham og Denbighshire i Wales, og Merseyside og Cheshire i England. Administrasjonsbyen er Mold.
Edmund Hillary
Død
Edmund Hillary døde ved Auckland City Hospital ca. kl. 9 (New Zealand-tid) av hjerteslag 11. januar 2008 i en alder av 88 år.
Flintshire
Det tradisjonelle grevskapet
Det nåværende grevskapet ble opprettet i 1996, men Flintshire har en lengre historie. Grensene for det tradisjonelle og det administrative grevskapet stemmer ikke helt overens. Spesielt gjelder dette eksklaven Maelor Saesneg, som administreres som del av Wrexham, og Prestatyn og Rhyl som er en del av Denbighshire.
Edmund Hillary
Død
Hillarys død ble annonsert av New Zealands statsminister Helen Clark kl. 11.20 (New Zealand-tid) i en uttalelse der hun sa at dette dødsfallet var «et stort tap for New Zealand». Hans død ble markert ved at flaggene ved Parlamentet i New Zealand, ved Auckland Harbour Bridge og ved Scott Base i Antarctica alle ble senket på halv stang. Han var på sykehus da han døde, men man trodde at han skulle komme hjem den dagen han døde, ifølge hans familie. Hillary fikk en statsbegravelse av den newzealandske staten.
Alf A. Sæter
Alf A. Sæter (født 8. november 1935) er en norsk forfatter. Han har utgitt 13 bøker, derav 12 på Det Norske Samlaget. På Romsdal sogelags forlag kom Kystlandskap (noveller og dikt) til forfatterens 70-årsdag i 2005. Alf A. Sæters kjærlighetsdikt er ofte brukt i antologier og på nettet i private blogger. Sæter har fått både Melsom-prisen og Sunnmørsprisen, og han er også oversatt til tysk. I eldre år har han befattet seg mest med lokalhistorie og erindringsmateriale. Sæter har vært medlem i Den norske Forfatterforening siden 1976.
Edmund Hillary
Bibliografi
Bøker skrevet av Hillary inkluderer:
Buzz Aldrin
Edwin Eugene «Buzz» Aldrin jr. (født 20. januar 1930) er en amerikansk tidligere astronaut, og er det andre mennesket, etter Neil Armstrong, som har spasert på månen. Det var Apollo 11-oppdraget, den første bemannede månelandingsferden og han satte foten på månens overflate kl. 03.15.16 (UTC) den 21. juli 1969. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Tidlig liv
Aldrin ble født i Glen Ridge i New Jersey, til Edwin Eugene Aldrin, Sr., en karrieresoldat og hans hustru Marion (født Moon). Hans slektsbakgrunn er skotsk, svensk, og tysk. Etter å ha tatt eksamen fra videregående skole i Montclair i New Jersey i 1946, avslo han et fullt stipend til Massachusetts Institute of Technology og begynte isteden på militærskolen i West Point ved New York. Hans kallenavn «Buzz» har sin opprinnelse i barndommen: den yngste av hans to eldre søstre ga feil uttale på «brother» (bror) som «buzzer», og dette ble forkortet til Buzz. Aldrin gjorde det til sitt lovlige navn i 1988.
Militær karriere
Buzz Aldrin tok eksamen som den tredje beste i sin klasse på West Point i 1951 og med en grad som B.Sc. i ingeniørvitenskap. Han ble innstilt som second lieutenant (tilsvarer norske fenrik) i det amerikanske flyvåpenet og tjenestegjorde som jetjagerpilot i løpet av Koreakrigen. Han fløy 55 krigstokt i jagerflyet F-86 Sabre og skjøt ned to Mikojan-Gurevitsj MiG-15. Utgaven av magasinet Life for 8. juni 1953 hadde fotoer tatt av Aldrin på hans kanoner av den ene russiske piloten som hoppet ut av sitt ødelagte fly.
Ved den påfølgende karrieren i krigen ble Aldrin innsatt som instruktør i luftartilleri ved flybasen Nellis i Nevada og deretter til assistere rektor ved fakultetet til det amerikanske flyvåpenets akademi som da nylig var kommet i gang i 1955. Han fløy F-100 Super Sabre som flykommandant ved flybasen Bitburg i Vest-Tyskland i 22. flyskvadron. I 1963 tok Aldrin sin D.Sc., en høyere doktorgrad, i astronautikk fra Massachusetts Institute of Technology. Hans eksamensavhandling var «Line-of-sight guidance techniques for manned orbital rendezvous», hvor han i dedikasjonen skrev at «I håpene at dette arbeidet på et vis kan bidra til deres utforskning av verdensrommet, er det dedikert til mannskapet til dette landets president og framtidige bemannede romprogrammer. Om bare jeg kunne bli med dem i deres spennende bestrebelser.» Ved fullførelsen av sin doktorgrad ble han overført til Gemini Target Office for romfartsavdelingen i Los Angeles før han ble utvalgt som en astronaut. Hans første søknad for å bli astronaut ble avslått på grunnlag av at han aldri hadde vært testpilot, men forutsetningen ble fjernet og han søkte på nytt og ble akseptert inn i den tredje astronautklassen.
Karriere i NASA
Aldrin ble plukket som en del av den tredje gruppen av NASA-astronauter som ble utvalgt i oktober 1963. Etter at dødsfallene til det opprinnelige hovedmannskapet til Gemini 9, Elliot See og Charles Bassett, ble Aldrin og Jim Lovell fremmet som støttemannskap for oppdraget. Hovedmålet var det reviderte oppdraget (Gemini 9A) var å møtes og dokke med et målfartøy, men da dette feilet, improviserte Aldrin en effektiv øvelse for fartøyet til å ha en samkjøring i verdensrommet. Han ble bekreftet som pilot på Gemini 12, det siste Gemini-oppdraget og den siste sjansen til prøve metoder for romvandring. Aldrin satte en rekord for romvandring og demonstrerte at astronauter kunne arbeide utenfor romfartøyet.
Den 21. juli 1969 ble han den andre astronauten som spaserte på Månen, opprettholdt sin rekord med total romvandringstid inntil denne ble overgått ved Apollo 14. Det har vært mye spekulasjon om Aldrins ønske om å være den aller første til å gå på Månen. I henhold til ulike redegjørelser fra NASA, hadde han opprinnelig blitt foreslått som den første til å gå på Månens overflate, men på grunn av plasseringen til astronautene i den kompakte månelandingsmodulen, var det enklere for kommandanten Neil Armstrong å forlate månefartøyet først.
Aldrin, som tilhørte den amerikanske presbyterianske kirke, var den første personen som holdt en religiøs seremoni på Månen. Etter å ha landet på Månen sendte han følgende beskjed tilbake til Jorden med radio: «Jeg vil gjerne benytte denne anledningen til å be alle som hører på, enhver og hvor enn de måtte være, om å ta en pause for øyeblikket og kontemplere over hendelsene de siste få timene, og å vise sin takknemlighet på hans eller hennes egen måte.» Han tok nattverd på Månens overflate, men holdt det hemmelig grunnet et søksmål fra den ateistiske aktivisten Madalyn Murray O'Hair grunnet høytlesningen fra Første Mosebok om bord på Apollo 8. Aldrin, som er eldste i kirken, benyttet et nattverdsutstyr gitt til ham og uttalte ordene benyttet av sin presbyterianske prest Dean Woodruff.
Monica Sandve
Monica Sandve (født 3. desember 1973 i Stavanger) er en norsk tidligere håndballspiller. Hun spilte for Nordstrand IF. For Norge spilte hun 94 landskamper og skårte 245 mål, og var med på lagene som tok bronse i sommer-OL i 2000 i Sydney, sølv i VM i 2001 og sølv i EM i 2002.
Epidemic
Epidemic er en dansk drama og skrekkfilm fra 1987. Den er en av den anerkjente regissøren Lars von Triers tidligste langfilmer, og er del 2 i Triers Europa-trilogi (Forbrytelsens Element, Epidemic og Europa). Hovedrollene spilles av Lars von Trier og Niels Vørsel som dem selv.
Handling
Filmens handling er difus og vanskelig å forklare. I all hovedsak er det en metafilm om to manusforfattere (spilt av Trier og Niels Vørsel, som faktisk også er manusforfattere i den eksisterende filmen). Handlingen foregår over fem dager. I løpet av den første dagen mister hovedpersonene, manusforfattere Lars og Niels det eneste eksemplaret av et film-manus. De begynner å skrive på et nytt manus om en epidemi: Utbruddet av en pest-lignende sykdom.
Hovedpersonen i dette manuset er en doktor, Dr. Mesmer, som forsøker å hjelpe folk mot utbruddet av sykdommen på landsbygda. Men i løpet av de neste par dagene virker det som handlingen i manuset blir mer og mer virkelige, når en lignende sykdom begynner å spre seg. Samtidig havner de to manus-forfatterne i en rekke enkelt-situasjoner, mens vi ser parallelle klipp fra den planlagte filmen deres.
Nancy Marchand
Nancy Marchand (født 19. juni 1928, død 18. juni 2000) var en Emmy-prisvinnende amerikansk skuespillerinne. Hun er blant annet kjent fra rollen som Livia Soprano i den amerikanske mafiaserien The Sopranos.
Hun hadde en lang skuespillerkarriere både på og utenfor Broadway, i TV-produksjoner og spillefilmer. Hennes mann gjennom 48 år, skuespilleren Paul Sparer, døde av kreft i 1999.
Marchand døde av emfysem og lungekreft. Hun døde under innspillingen av tredje sesong av The Sopranos, og manusforfatterne flettet inn hennes rollefigurs død i historien.
Leiopus nebulosus
Småflekket løvtrebukk (Leiopus nebulosus) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er funnet spredt i Sør-Norge.
Utseende
En liten til middelsstor (6–10 mm), avlang, gråspraglete trebukk med ganske lange antenner. Antennene er omtrent dobbelt så lange som kroppen hos hannen, en og en halv gang så lange hos hunnen. Hvert ledd unntatt de to innerste er tofarget, lysbrunt i den indre delen og svart i den ytre. Kroppen er uten påfallende hår, men kledt med hårlignende skjell. Pronotum er omtrent en og en halv gang så bredt som langt, noe bak midten med en skarp, litt bakoverrettet pigg på hver side, på samme nivå også med et par knøler oppe på ryggen. Dekkvingene er avlange med markerte skuldre, grovt punkterte, mesteparten av overflaten skjellkledt. Grunnfargen er svart, men med store områder dekket av lyse skjell som danner et litt diffust tverrbånd litt bak midten. Beina er svarte bortsett fra en lysbrun ring på leggene.
Levevis
Larvene utvikler seg i innerbarken på nylig døde trær eller greiner av mange ulike løvtrær, vanligst eik og hassel. Arten lever i løvskog, men også i kulturlandskapet. Larvens ganger går ikke inn i veden, men holder seg i barken. Utviklingen tar vanligvis ett år, de voksne billene kan finnes på greiner og stammer i juni-juli.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, unntatt de vestligste delene, og østover til Kasakhstan. I Norge er den funnet spredt nord til Trondheim, med hovedtyngden av funnene langs kysten av Sør- og Østlandet. De er også nå i den seneste tid (2010)sett i Nordland.
Sophie Gengembre Anderson
Sophie Gengembre Anderson (født 1823 i Paris, død 10. mars 1903 i Falmouth) var en fransk-britisk prerafaelittisk maler.
Liv og arbeid
Anderson var en dyktig maler som særlig kunne få frem lyseffekter og folder i klær. Hun malte både portretter og landskapsmalerier, men valgte særlig barn som modeller. Hun malte f.eks. flere italienske bondeunger som hun møtte på Capri.
Sophie Gengembre Anderson døde i sitt hjem i Falmouth, England i 1903.
Super weltervekt
Super weltervekt eller Lett mellomvekt er en bokseklasse som brukes i både profesjonell og amatør-boksing.
Massachusetts (sang)
Massachusetts er en sang skrevet av The Bee Gees. Gruppen spilte den inn i IBC Studios, Portland Place, London 9. og 17. august 1967. Sangen ble utgitt på single i 1967 og fantes senere på deres album Horizontal fra 1968. Produsenter var Robert Stigwood og The Bee Gees.
Gruppens medlemmer hadde aldri vært i delstaten Massachusetts, da sangen ble spilt inn, de bare likte lyden av navnet.
Syngingen ble besørget av Robin Gibb (det meste av ledesangen), Barry Gibb og Maurice Gibb. Bandet var Barry Gibb (rytmegitar). Maurice Gibb (bassgitar), Vince Melouney (sologitar) og Colin Petersen (trommer) med orkesterarrangement av Bill Shepherd.
For Maurice Gibb hadde sangen et vondt minne knyttet til seg. Kort etter at «Massachusetts» ble spilt inn på plate fortalte The Beatles' manager Brian Epstein ham at sangen var vakker og ville bli sommerens hit. Dette viste seg å bli Epsteins siste ord til Maurice. Han døde få dager senere.
Sangen har et lite krav på berømmelse i britisk radiohistorie. Selv om mange mennesker vet at «Flowers in the Rain» med Move var den første sangen som ble spilt på BBC Radio 1, var «Massachusetts» den andre.
Ed Ames spilte inn en versjon av sangen på sitt album Who Will Answer? i 1968
Singlen var den første nummer én-hitsinglen med en ikke-japansk artist på Japans offisielle hitliste, Oricon. Rart, for selv om «Massachusetts» var en verdensomspennende nummer én-sang nådde den bare en ellevteplass i USA, der delstaten Massachusetts ligger.
Guvernementet Sør-Sinai
Janub Sina' (arabisk: جنوب سيناء ) er en region øst i Egypt. Den dekker den sørlige halvdelen av Sinaihalvøya, derfor dens arabiske navn som betyr sørlige Sinai.
Massachusetts (sang)
Da Barry, Robin og Maurice Gibb skrev denne sangen var det opprinnelig meningen at den skulle bli utgitt på plate med gruppen The Seekers, noe den ikke ble før meget lenge etterpå. The Seekers spilte den inn etter Maurice Gibbs død i 2003, som en tributt til ham.
Norsk versjon
Arne Riis har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «En maske og et smil». Anne-Karine Strøm har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Polydor 2052.070 i 1972.
Guvernementet Sør-Sinai
De viktigste byene inkluderer:
Ctenolophonaceae
Se teksten
Ctenolophonaceae er en plantefamilie i ordenen Malpighiales, som inngår i gruppen Eurosidae I innenfor den store gruppen Rosidae. Denne familien har 1 slekt – Ctenolophon – og 4 arter. Artene vokser i det vestlige Afrika og Malaysia.
Midtre Syndin
Midtre Syndin er en innsjø som ligger i Vestre Slidre kommune i Innlandet. Midtre Syndin henger sammen med Nørdre Syndin via sundet Pyttingen.
Nørdre og Midtre Syndin tilhørte opprinnelig Sundheimselvis nedbørfelt og hadde utløp fra Midtre Syndin via elva Hulja til Søre Syndin. I 1690 ble det gravd en kanal mot Ala, lengst nord i Nørdre Syndin, for å øke vassføringen denne vegen. Det nye elveleiet var imidlertid utsatt for erosjon og under en flom i 1717 brøt vannet gjennom. Vannstanden i Nørdre og Midtre Syndin ble redusert med rundt to meter, og de to sjøene har etter dette hatt utløp mot Ala. Bare i ekstreme flomsituasjoner har det rent vann over til Hulja og Sundheimselvis nedbørfelt.
Midtre og Nørdre Syndin er varig verna gjennom verneplan I for vassdrag. I vernevedtaket fra 1973 er det åpnet for å kunne vurdere en overføring av Midtre og Nordre Syndin tilbake til Sundheimselvi.
Skiskyting under Paralympiske vinterleker 1994
Under paralympiske vinterleker 1994 var skiskyting en av øvelsene det ble konkurrert i.
7,5 km Fri teknikk LW5-8
Norske plasseringer: Andreas Hustveit på 5.-plass og Terje Holm på 6.-plass.
7,5 km Fri teknikk B1-3
Norske plasseringer: Tone Gravvold på 8.-plass.
Volvo V50
Volvo V50 er en mindre stasjonsvogn fra Volvo som ble introdusert i 2003. Bilmodellen er en stasjonsvognversjon av Volvo S40, og som ligner på Volvo V70.
Bilen er basert på Volvo P1-plattformen, som deles med Mazda 3 og den nye Ford Focus. Ford Motor Companys Premier Automotive Group monterer V50 på Volvos fabrikk i Gent, Belgia. Volvo Cars Special Vehicles har også produsert en konseptbil basert på V50, V50 SV. Den var utstyrt med en 340 hk motor og debuterte på SEMA Show i Las Vegas i 2004.
Toppmodellen av V50 er T5 AWD. Denne modellen er utstyrt med firehjulstrekk og en femsylindret, 2,5 liters rekkemotor med en lavtrykksturbo. Motoren har fire ventiler per sylinder og doble, overliggende kamaksler med variable ventiltider. Motoren har en maksimal effekt på 220 hk og maksimalt dreiemoment på 320 Nm.
Cwmaman
Cwmaman er en landsby i Mid Glamorgan i det sørlige Wales.
Gerhard von Scharnhorst
Gerhard Johann David von Scharnhorst (født 12. november 1755 i Bordenau, i dag Neustadt am Rübenberge, død 28. juni 1813 i Praha) var en prøyssisk general og politiker, kjent for sitt forfatterskap, sine banebrytende hærreformer og sitt lederskap under Napoleonskrigene.
Liv og verk
Scharnhorst tjente først i den hannoverske hær, der han, etter å ha utmerket seg i krigen mot Frankrike i 1793, ble forfremmet til major. I 1801 gikk han som oberstløytnant ved artilleriet i prøyssisk tjeneste og ble utnevnt til direktør for den prøyssiske infanteri- og kavalerioffisersskolen. Hans undervisningsreformer førte imidlertid til at han fikk så mange fiender at han selv søkte om forflytting til annen stilling. I år 1803, året efter han var blitt adlet, ble han utnevnt til Generalkvartermesterløytnant i generalstaben og til oberst i 1804.
Slaget ved Ancrum Moor
Slaget ved Ancrum Moor er en sjelden skotsk seier fra den såkalte «Krigen om det tøffe frieriet» (War of the Rough Wooing), en av de meste destruktive konfliktene noensinne på De britiske øyer der engelsk overgrep var ekstremt brutale og skotsk gjengjeldelse tilsvarende harde. Slaget fikk ingen varige følger utover en generell krigstrøtthet.
Gerhard von Scharnhorst
Liv og verk
Som hertugen av Braunschweigs generalstabssjef deltok han så i krigen mot Napoleon. Etter freden i Tilsit (1807) ble han generalmajor.
Slaget ved Ancrum Moor
Bakgrunnen
I desember 1543 hadde den skotske rådforsamlingen besluttet å fornye den århundregamle Auld-alliansen med Frankrike og brøt deretter bestemmelsene i fredstraktaten som var inngått tidligere med England. Det var som reaksjon på Henrik VIII av Englands planer om å få til en allianse mellom de to erkefiender ved et giftemål mellom hans sønn Edvard og Skottlands dronning Maria Stuart som var blitt farløs i ung alder. Ved nyheten om dette reagerte kongen på en usedvanlig brutal og politisk destruktiv måte som skulle gjøre tilnærming mellom England og Skottland umulig på over en generasjon.
Gerhard von Scharnhorst
Liv og verk
Scharnhorst var under kong Fredrik Vilhelm III fra 1808 til 1810 prøyssisk krigsminister.
Slaget ved Ancrum Moor
Bakgrunnen
Om våren året 1544 seilte en engelsk flåte på 200 skip fra Newcastle under Edward Seymour, 1. hertug av Somerset, til Firth of Forth med 16 000 soldater. Styrken gikk i land og startet en generell herjing eller terror med preg av folkemord. Den skotske mobiliseringen kom for sent idet flåten var kommet raskere enn ventet. Det ble derfor kun liten eller ingen organisert motstand utover noen få trefninger. Leith og Edinburgh ble inntatt og så grundig herjet at befolkningen ble massakrert eller drevet på vill flukt. Dette var bare begynnelsen for fra sør kom en hær på 4 000 mann som gikk inn i Skottland og herjet stygt helt opp til Edinburghs omegn. I hyen Dunbar gjennomførte engelskmennene en massakre der hundre, om ikke tusener, ble brent levende i sine hjem. Skottene var lamslåtte av den terroren som ble sluppet løs på dem der ingenting var hellig og de ble utsatt for gruoppvekkende skjendinger. Trolig hadde ikke noe likende hendt før.
Abhinav Bindra
Abhinav Bindra (født 28. september 1982 i Dehradun, Uttarakhand) er en indisk skytesportutøver (10 m luftrifle). Han er leder av IT-bedrift. Bindra er 1,73 meter høy og veier 65,5 kg.
Gerhard von Scharnhorst
Liv og verk
Sammen med August Graf Neidhardt von Gneisenau reformerte han det prøyssiske militærvesen avgjørende gjennom innføringen av reservistsystemet, som sterkt øket antallet tilgjengelige soldater. Han ledet videre den første prøyssiske generalstaben. Han avskaffet bl.a. også prylestraffen i hæren i 1807.
Den allmenne vernepliktens innføring i Preussen var i vesentlig utstrekning Scharnhorsts verk.
I 1813 ble han første generalkvartermester i Blüchers schlesiske armé. Han tjenestegjorde som generalløytnant som Gebhard Leberecht von Blüchers stabssjef. I slaget ved Größgörschen den 2. mai 1813 ble Scharnhorst så sterkt skadet, at han døde få uker senere.
Hans grav befinner seg på Invalidenfriedhof i Berlin.
Guvernementet Matruh
Matruh (arabisk: مطروح ) er en region nordvest i Egypt på grensen til Libya. Dens hovedstad er Mersa Matruh.
Gerhard von Scharnhorst
Forskjellig
Flere skip og en orden er oppkalt etter Scharnhorst.
Slaget ved Ancrum Moor
Bakgrunnen
I juni 1544 gikk Ralph Eure til angrep på Jedburgh med en hær av leiesoldater og de beryktede «border reivers» og plyndret den. Deretter begynte en brutal grensekonflikt der milits fra begge sider angrep eiendommer og byer både nord og sør for grensen og fra tid til annen støtte sammen i trefninger. Inn i det 1545 fortsatte engelskmennene sine herjingstokt i Skottland og begikk krigsforbrytelser uten sidestykke. Ikke bare lot Eure Brumehous Tower brennes med en adelig dame med hennes familie og tjenere; 400 var drept og 800 tatt som fanger og hele tre byer var brent ned, inkludert Jedburgh.
Slaget
Jarlene med 2 500 soldater dro til Jedburgh og rekognosere terrenget rundt byen. De fant straks den engelske styrken under sir Ralph Eure i en leir ved Gersit Law langs den romerske veien Dere Street ved elven Teviot. De sendte ut en mindre rytterstyrke fra Palace Hill (også kjent som Peniel Heugh) i sørvest. Rytterne gikk til angrep, men trakk seg deretter trakk seg tilbake ved synet av de engelske styrkene. På toppen så engelskmennene deres bytte forsvant og fra bak høyden stormet en skotsk falanks mot dem. Det var allerede anlagt skjulte groper slik at kavaleriet ikke skulle kunne angripe eller omgå falanksen av spydsoldater og pikenere. Terrenget var trangt slik at rytterne måtte snu mot sitt eget infanteri eller trekke ut på myrene med en skog av spyd rettet mot seg.
Rytterne og infanteristene ble presset ned skråningen av høyden i et økende kaos hvor 700 høylendingene og andre skotter under Neil MacHill av Gigha rev av seg sine røde kors og vendte seg mot sine tidligere engelske kampfeller. Slaget ble raskt avgjort og engelskmennene ble massakrert mens tyskerne med store tap flyktet vekk i et desperat forsøk på å komme seg over myrene og over mot Dere Street. Arkeologiske funn av harnisk (rustning) tre hundre år senere viste at de flyktende soldatene dro mot sørvest. Funnene viste at de måtte kaste fra seg våpnene og harnisk for å komme seg i sikkerhet over elven Ale Water. 1 800 var blitt drept eller tatt til fange, en hær som talte 5 200 mann var utslettet. Eure ble funnet drept og ble begravet med dyp forakt av jarlen av Arran som proklamerte hvilken grusom og umenneskelig mann han var.
Etterspillet
Slaget var ikke mer enn en forstørret trefning ute på ødemarkene mellom Skottland og England. Nederlaget fikk imidlertid konsekvenser som var mindre heldige for kong Henrik VIII som måtte verge seg mot en mulig invasjon fra Frankrike. Han hadde brukt betydelige ressurser i nord. Et tokt av en fransk hjelpestyrke på 3 500 mann forsterket den vanskelige situasjonen. 36 000 mann ble forberedt for både å stoppe en fransk-skotsk invasjon og samtidig invadere Skottland. I september 1545, da den franske trusselen så ut til å være mindre, rykket Edward Seymour over elven Tweed med 16 000 mann. Dette angrepet ble enda verre enn året før. Engelskmennene hadde kaldblodig kalkulert med at høstingen av åkrene var avsluttet slik at de kunne brenne avlingene. Vinteren 1545-1546 ble hele det sørvestlige Skottland rammet av hungernød.
Ekspedisjonene i 1544 og 1545 ble politisk sett katastrofale ettersom de som støttet en engelsk-skotsk tilnærming havnet i vanry. Raseri og hat preget skotske hjerter i lang tid. Henrik VIII ville avverge at Skottland ble en fransk vasallstat. Hans meningsløse bruk av terror resulterte i det motsatte. Den 28. februar 1547 døde Henrik VIII, men hans død var ikke en lettelse, derimot, det verste var på veg. Edward Seymour, som hadde allerede gjort seg svært beryktet med sin hjerteløshet og ærgjerrighet, blir regent for den unge konge Edvard VI. Med Edward Seymour fortsetter krigen som tar slutt i 1550. Han blir arrester og satt i Tower og henrettet i 1552. Med hans fall og død kom det endelig en avspenning som skulle vare til freden og personalunionen mellom Skottland og England i 1603.
Viktor Amadeus II av Sardinia
Viktor Amadeus II (født 14. mai 1666, død 31. oktober 1732) var hertug av Huset Savoia i periodene 1675–1720 og 1730–1732. Hans mor Marie Jeanne Baptiste var regent mellom 1675 og 1684. Viktor Amadeus ble først konge av Sicilia (1713–1718), men han ble tvunget til å endre tittelen og i stedet bli konge av Sardinia (1720–1730).
Innenrikspolitikk
Viktor Amadeus foretok også en rekke militærreformer. I 1690 etablerte han utvalgte militstropper for sine territorier. I 1714 evaluerte han militssystemet og lovfestet det. Fra 1713 startet han også etableringen av sin egen marineflåte, med basis i de begrensede sicilianske marinestyrkene han hadde fått bevilget.
Utenrikspolitikk
I morens regenttid var Savoia nært knyttet til, og sterkt avhengig av Frankrike, til tross for at territoriet var en stat i Det tysk-romerske riket. Savoia var i høy grad en fransk satellitt. Viktor Amadeus II brøt båndene med Frankrike ved å etablere allianser mot nabolandet både i niårskrigen og den spanske arvefølgekrigen.
Savoia ble sett på som en verdifull alliert i begge kriger på grunn av sin geografiske beliggenhet, noe som muliggjorde åpning av en front mor Frankrike fra sør. Savoia var avhengig av store utenlandske subsidier for å opprettholde hæren, spesielt fra England og Nederlandene. Under den spanske arvefølgekrigen dekket utenlandske subsidier nesten halvparten av kostnadene Savoia hadde med å kjempe krigen. I denne krigen gikk det spesielt dårlig med Savoia hær mot de mye større franske troppene, og det resulterte i en fransk beleiring av Torino i 1706. Byen ble befridd av en inngripen fra Det tysk-romerske riket under prins Eugene av Savoia.
En følge av Viktor Amadeus' bistand i den spanske arvefølgekrigen, var at han ble utnevnt til konge av Sicilia i 1713 ved freden i Utrecht som endte krigen. Viktor Amadeus II ble tvunget til å oppgi Sicilia i bytte mot det mindre viktige kongedømmet Sardinia i 1720, etter innvendinger fra en allianse på fire nasjoner, blant dem flere av hans tidligere allierte.
Religionsforfølgelse
Viktor Amadeus II startet en religionsforfølgelse i stor skala av protestanter i Savoia og Piemonte (Vaudois) i 1685. Han ble imidlertid tvunget til å oppgi forfølgelsen i 1688, grunnet press fra de allierte i niårskrigen, England og Nederlandene. I 1694 innvilget han et toleransepåbud for protestanter.
Ekteskap og barn
Viktor Amadeus II giftet seg første gang med Anne Marie av Orléans (27. august 1669 – 26. august 1728) datter av Filip I av Orléans og hans første kone Henriette Anne Stuart. Sammen fikk de barna:
Viktor Amadeus giftet seg også med Anna Teresa Canalis (1679–1769). Dette var et morganatisk ekteskap ''(et morganatisk ekteskap er ofte et bigamisk ekteskap inngått av en konge, hvor hustruen ikke oppnår status som dronning, og hvor barna ikke får arverett til tronen).
Med elskerinnen Jeanne Baptiste d'Albret de Luynes (1670–1736) fikk Viktor Amadeus følgende barn:
Den store moderlosje av det Eklektiske frimurerforbund
Den store moderlosje av det Eklektiske frimurerforbund (tysk: Die Große Mutterloge des Eklektischen Freimaurerbundes) var en storlosje innenfor tysk frimureri med hovedsete i Frankfurt am Main, som ble grunnlagt i 1741. Storlosjen ble nedlagt i 1935 under det tyske rike. Etter andre verdenskrig ble den ikke gjenopprettet. Storlosjen hadde sin største utbredelse i 1933 med 3 500 medlemmer fordelt på 24 losjer. Den var den tredje av de såkalte «humanitære» storlosjer. Den 19. juni 1949 ble dens losjer tilsluttet Den tyske storlosje av gamle, frie og anerkjente murere.
George A. Romero
George Andrew Romero (født 4. februar 1940 i New York, død 16. juli 2017 i Toronto  ) var en amerikansk regissør, forfatter, klipper, skuespiller og komponist. Han er kjent for sin «dead»-serie av filmer, som startet i 1968 med filmen Night of the Living Dead. Han er kjent for å kommentere samfunnet i disse zombiefilmene, som for eksempel i Land of the Dead.
Bakgrunn
Han ble født og oppvokst i The Bronx i New York. Faren var født på Cuba, og moren var litauisk-amerikansk. George gikk på Carnegie Mellon University i Pittsburgh. Etter avgangseksamen begynte han å spille inn kortfilmer og reklamesnutter.
Skrekkfilmregissør
På slutten av 1960-tallet dannet han Image Ten Productions sammen med noen venner som alle bidro med rundt 10 000 dollar for sammen å produsere Night of the Living Dead, som skulle bli en nyskapning innen skrekkfilmsjangeren. Filmen hadde Romero skrevet sammen med John A. Russo, og den ble en kultfavoritt i løpet av 1970-tallet. Romero oppdaterte historien og var produsent på en nyinnspilling av filmen i 1990.
Romero fulgte opp med en rekke filmer som ikke nådde opp til debutens popularitet. Filmene hans hadde alle et snev av sosial kommentering mens den handlet om noe annet (gjerne skrekkrelatert). Hans beste filmer fra disse årene var The Crazies, om kjemisk avfall som skaper sinnssykdom, og Martin, en vampyrfilm som ikke fulgte de vanlige vampyrnormene. Nesten alle filmene hans ble spilt inn i hans favorittby, Pittsburgh.
I 1978 vendte Romero tilbake til de levende døde og skrev og regisserte Dawn of the Dead, som ble en verdesomspennden suksess, og blir i dag regnet som en av de mest populære kultfilmene. En tredje film i serien kom i 1985 med Day of the Dead, men den gjorde det ikke like bra økonomisk.
Andre filmer fra denne perioden er Knightriders fra 1981, en annen festivalfavoritt om vanlige menn som har ridderturneringer på motorsykler, og Creepshow fra 1982, en samling av morsomme skrekkhistorier skrevet av Stephen King etter modell av skrekktegneserier fra 1950-tallet.
På siste halvdel av 1980-tallet og hele 1990-tallet ble filmene hans svakere og sjeldnere. Noen som kan nevnes er Monkey Shines fra 1988, om en drapsape, Two Evil Eyes fra 1990, et Edgar Allan Poe-samarbeid med Dario Argento, Stephen King-filmatiseringen The Dark Half fra 1992, og Bruiser fra 2000 om en mann med et ansikt som blir en blank maske.
I 2004 slapp Universal Studios en nyinnspilling av Dawn of the Dead, som Romero ikke var involvert i. Men suksessen til denne gjorde at han kunne spille inn en fjerde film i serien, Land of the Dead, som ble sluppet i 2005. En femte film er i horisonten, sammen med en nyinnspilling av Day of the Dead og nok en versjon av Night of the Living Dead.
Romero var gift med Christine Forrest, som han møtte i 1972. Paret fikk tre barn sammen.
Romero døde av lungekreft 16. juli 2017 i en alder av 77 år.
Asif Ali Zardari
Asif Ali Zardari (urdu: آصف علی زرداری) (sindhi: آصف علي زرداري) (født 26. juli 1955) er  president i Pakistan og overhode for Zardari-stammen. Zardari er enkemann til tidligere pakistanske statsminister Benazir Bhutto, som han giftet seg med 18. desember 1987.
Ifølge Aftenposten i 2011, så leder han et kleptokrati. Hans formue anslås til å være 4 milliarder dollar, ifølge Aftenpostens henvisning til Transparency Internationals tall fra 2004.
Politiske verv
Han har sittet i den pakistanske nasjonalforsamlingen og vært miljøvernminister i hans kones andre regjering. Hans siste posisjon i den pakistanske regjeringen var som senator frem til 1999, da senatet ble oppløst av general Pervez Musharraf som tok makten etter et kupp mot daværende statsminister Nawaz Sharif.
Leder av Pakistans folkeparti
Etter mordet på Benazir Bhutto ble hans sønn Bilawal Zardari utnevnt til formann i Pakistans folkeparti (PPP) 30. desember 2007 i henhold til ønskene i hans mors testamentet. Asif Ali Zardari vil være med-formann sammen med sønnen. En annen naturlig kandidat som også utpekte seg var Makhdoom Ameen Faheem, som ledet partiet i Pakistan mens Bhutto-klanen var i landflyktighet. Faheem ble derimot utmanøvrert av Zardari, og ble viseformann i PPP og handelsminister.