cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Niger-kongospråk
Mandespråk
Siden mandespråka ikke har nominalklasser har deres tilhørighet til niger-kongospråka ofte blitt ispørresatt. De fleste mandespråka er tonespråk med opptil tre tonehøyder, og toner brukes også til å skille mellom entall og flertall, og tonen er da bundet til morfemer heller enn til stavelser. Det fins frie og bundne substantiv; sistnevnte følges vanligvis av et eiendomspronomen; til disse orda hører slektskapsbetegnelser og kroppsdeler (mao. blir det da «min, din … hånd», aldri «hånda»).
Atlantiske språk
De rundt 50 atlantiske språka (av Joseph Greenberg opprinnelig kalt «vestatlantiske språk») snakkes av 27 millioner mennesker langs atlanterhavskysten fra Senegal i nord til Liberia i sør – atlantiske språk fins i landene Senegal, Gambia, Guinea, Sierra Leone, Mali, Niger, Nigeria, Ghana og Burkina Faso. Det klart viktigste atlantiske språket er fulfulde, som snakkes som morsmål av 18 millioner, og av minst 4 millioner andrespråksbrukere. Andre viktige nordatlantiske språk er wolof (8 millioner brukere, hovedspråk i Senegal), serer-sine (1,2 millioner brukere, Senegal og Gambia) og temne (1,5 millioner brukere, Sierra Leone).
De atlantiske språka deles i tre hovedgreiner. Den største er de nordatlantiske språka (24,5 millioner brukere), fulgt av de søratlantiske språka (2,5 millioner brukere) og språket bijago, som er atlantisk, men ikke kan klassifiseres nærmere – det kan dermed sies å være et isolert atlantisk språk. De atlantiske språk skilte lag med urnigerkongo på omtrent samme tid som mandespråka.
De atlantiske språka hadde opprinnelig et fulldanna nominalklassesystem som ble markert med prefikser og augment (pre-prefikser), og som medførte samsvarsbøyning gjennom hele setninga. Klasseprefikset forsvant seinere og ble erstatta av suffikser og augmenter. Endring av første konsonant i et ord har grammatisk betydning, og markerer ofte flertall. Den vanlige ordstillinga er SVO (subjekt–verb–objekt), vanligvis med preposisjoner. I nominalfraser er substantivet som regel først, fulgt av attributter og andre modifikatorer.
Noen klasseprefikser som er like i atlantiske språk og bantuspråk:
Dogon
Det fins rester av nominalklassesystemet i dogon, men det er intet klasseprefiks. Betegnelser for menneskelige vesener har spesielle flertallssuffiks. Ordstillinga er SOV (subjekt–okjekt–verb). I nominalfraser står substantivet først, fulgt av attributter, eiendomspronomen, demonstrativer og antall.
Ijoide språk
Den ijoide gruppa er en liten språkgruppe med rundt 10 språk, som snakkes av totalt 1,6 millioner mennesker ved Nigerdeltaet i Nigeria. Den ijoide gruppa deles i to, hvorav den ene delen består av ett språk (defaka), og den andre – ijo-gruppa – består av ni språk. Blant dem har man ijo (også kalt ijaw) med én million brukere, kalabari og kirike med rundt 250 000 brukere hver, samt seks mindre språk.
De ijoide språka er nært beslekta med hverandre, og danner – med unntak av defana – et dialektkontinuum. Ijoide språk skiller seg fra andre niger-kongospråk på flere punkter; de har bare rester av nominalklassesystemet, for menneskelige vesen er det egne klassesuffiks. I pronemenene har det blitt danna et genussystem (med hankjønn, hunkjønn og delvis intetkjønn), hvilket er uvanlig blant andre niger-kongospråk. Som i mandespråka og dogon er ordstillinga SOV (subjekt–objekt–verb), mens de fleste andre niger-kongospråk bruker SVO (se Claudi 1993).
Oversikt og inndeling
Nord-voltakongo-språka deles videre inn i greinene kru, gur, senufo og adamawa-ubangi. de blir snakka i Vest-Afrika mellom Liberia og Kamerun. Sør-voltakongo-språka, som etter antall brukere er ti ganger større enn den nordlige greina, deles inn i kwa- («vest-kwa» etter Greenberg) og benuekongo-språk, som igjen deles inn i vest-benuekongo-språk («øst-kwa» etter Greenberg) og øst-benuekongo-språk. Hvorvidt benuekongo-språka (en betegnelse brukt siden Greenberg) faktisk utgjør én genetisk enhet er ikke helt klart.
De rundt 75 kwa-språka snakkes av totalt 21 millioner mennesker i Elfenbenskysten, Ghana, Togo, Benin og Nigeria. Vest-benuekongo-språka, som består av 73 språk fordelt på undergruppene joruboide, edoide, igboide, nupoide og idomoide språk, samt noen mindre grupper, snakkes av totalt 48 millioner mennesker i Togo, Benin og sørlige Nigeria. Øst-benuekongo-gruppa inneholder 800 språk med 225 millioner brukere, og deles i hovedgruppene platoide språk (deriblant kainji-språk og jukunoide språk) og bantoid-cross-språk. Sistnevnte består av cross-river-språka og de bantoide språka. Cross-river-gruppa består av rundt 70 språk med totalt seks millioner brukere i sørøstlige Nigeria og Kamerun. De bantoide språka inneholder alle de ca 500 bantuspråka samt noen andre språkgrupper som snakkes i sørlige Nigeria og Kamerun (jarawoide, tivoide, beboide og ekoide språk, savannespråk osv.), som er nært beslekta med bantuspråka.
Flere detaljer om voltakongo-språka kan fins i språktreet og tabellen nedenfor. Se også de utdypende artiklene om språkgruppene.
Betegnelsen X-oide språk er ei gruppe med språk X og andre nært beslekta språk; f.eks. består de igboide språka av igbo og andre mindre språk. Disse gruppene utgjør som regel et dialektkontinuum, og regnes av noen språkforskere for å være ett enkelt språk.
Kru-språk
De rundt 30 kru-språka tilhører den nordlige greinen av voltakongo-språk, og tales av 2,3 millioner mennesker i Elfenbenskysten og sørlige Liberia. Navnet «kru» er tydeligvis en forvansking av språknavnet «klao» – det er nok blanda med det engelske ordet «crew», siden kru-menn ofte var mannskap på europeiske skip. Westermann (1927 ) og Greenberg (1963 ) regna kru-språka til kwa-språka, men etter Bennett og Sterk (1977 ) har de blitt regna til nord-voltakongo-greina. Kru-språka deles inn i en østlig og en vestlig grein, samt tre isolerte språk.
Det er nesten ingen rester av nominalklassesystemet i kru-språka; flertall dannes ved suffikser og endring av utlydsvokaler. I nominalfraser er det samsvarsbøyning. Kru-språka bruker også verbbøying aktivt, med bøyningsformativer for bl.a. kausativ, benefaktiv, inkoativ og passiv. De personlige pronomena i noen av språka skiller mellom hankjønn og hunkjønn i tredje person flertall, ellers er det ingen kjønnsdistinksjoner. Ordstillinga er SVO (subjekt–verb–objekt), og man har postposisjoner. Mens «genitivattributter» og possessiver settes foran nomenet kommer adjektiver, demonstrativer og tall bak.
Gur-språk
Gur-språka, også kalt voltaiske språk, er ei stor språkgruppe med 75 språk som snakkes i et sammenhengende område fra sørøstlige Mali og strekker seg over nordlige Elfenbenskysten, Ghana, Togo og Benin og rekker til Burkina Faso og Nigeria. De snakkes av totalt 15 millioner mennesker. Navnet «gur» ble tatt i bruk av Gottlob Krause i 1895, fordi mange av språkas navn på seg selv begynner med gur- (gurma, gurunsi, gurenne). Betegnelsen «voltaiske språk» kommer fra elva Volta, og brukes først og fremst i franskspråklig litteratur ().
Det genetiske sektskapet mellom språka i kjernegruppa sentrale gur-språk har vært etablert lenge, men tilhørigheten til enkelte språk utafor denne kjernen er mindre sikker. Tidligere ble dogon og senufo-språka regna til gur-språka (f.eks. i Bendor-Samuel 1971 og De Wolf 1981 ). Den genetiske nærheten mellom gur-språka og kwa- og benuekongo-språka førte til innføringa av betegnelsen voltakongo.
Det viktigste gur-språket er mòoré, som snakkes av sju millioner mennesker. Det er et anerkjent regionalspråk i Burkina Faso, og brukes også i Mali, Togo, Benin og Elfenbenskysten. Andre gur-språk med minst en halv million brukere er dagaari, frafra, dagbani, kusaal, gurma, konkomba, tem, kabiye, loribi og bariba.
De fleste gur-språka har et nominalklassesystem, og de fleste har også samsvarsbøyning. Det er i gjennomsnitt elleve klasser, som markeres ved hjelp av suffikser; noen språk har også klasseprefikser. Ordstillinga er SVO, og man bruker som regel postposisjoner. Genitivattributter og eiendomspronomen står foran substantivet de gjelder, mens adjektiver, demonstrativer og tall kommer etter substantivet. De fleste gur-språka er tonespråk med to eller tre tonemer; bariba er et ekstremt tilfelle som har seks tonemer.
Senufo-språk
Senufo-språka danner ei lita gruppe på 15 språk som blir snakka av totalt 2,7 millioner mennesker i Burkina Faso, Elfenbenskysten, Mali og Ghana. Det mest brukte senufo-språket er cebara med én million brukere; andre viktife senufo-språk er supyire, mamara, shempire, tagwana, djimini og syenara. Senufo-språka deles videre inn i seks greiner, hvor supyire-mamara, tagwana-djimini og senari er de mest betydningsfulle, resta består av mindre språk.
Adamawa-ubangi-språk
Adamawa-ubangi-språka består av to undergrupper – adamawa og ubangi – som inneholder totalt 160 språk og blir snakka av åtte millioner mennesker. Adamawa-ubangi-språka strekker seg fra nordvestlige Nigeria over nordlige Kamerun, sørlige Tsjad, Den sentralafrikanske republikk, nordlige Gabon, Republikken Kongo og Den demokratiske republikken Kongo og sørvestlige Sudan, altså gjennom det meste av Sentral-Afrika. Sango er et kreolspråk med grunnlag i ubangi-språket ngbandi. Andre store språk er zande, ngbaka, gbaya, mumuye, mundagn og tupuri.
Greenberg (1949 ) grupperte først adamawa-ubangi-språka som ei egen undergruppe av niger-kongospråka under navnet adamawa-østlige språk. Inndelinga av gruppa i to deler forklares med at det er fonologiske forskjeller (adamawa-språka har en tendens til å ha lukkede stavelser, noe som sjelden er tilfelle i ubangi-språka) og leksikale særpreg i begge greinene (Boyd 1989). Ifølge Bennett (1983) er det imidlertid språkkontinuum mellom de to gruppene, så ei klar inndeling i to undergrupper kan være problematisk.
Det har vært lite forskning på adamawa-språka, da forskere har konsentrert seg om den større ubangi-gruppa. Nominalklassesystemet er redusert; klassesuffikser brukes, og det er delvis samsvarsbøyning i noen språk. Verbutvidelse er ikke vanlig, og skjer for det meste med iterasjon, benefaktiv og kausativ. Den vanlige ordstillinga er SVO, og kun preposisjoner brukes. Substantivet står foran genitiv, adjektiver, tall og demonstrativer; i ubangi-språka kan adjektiver også stå foran substantivet.
Kwa-språk
Navnet «kwa-språk» ble innført av Gottlob Krause i 1885. Sammenføringa av kwa-språka er gjort på typologisk grunnlag; trekk de har til felles er blant annet labiovelare konsonanter, toner og fravær av de fleste morfologiske elementer som klasseaffikser og derivasjonsmorfemer. Diedrich Westermann (1927 ) hadde kwa-språka som ei undergruppe av vestsudanske språk, mens Joseph Greenberg (1963 ) har dem som ei grein av niger-kongospråk. Han delte kwa-språka inn i åtte undergrupper og integrerte de sentrale togo-språka («togo-restspråk») i kwa-gruppa. Slik framstilles også kwa-språka av De Wolf (1981 ). Bennett og Sterk (1977 ) reduserte Greenbergs kwa-inndeling ved at: De gjenværende kwa-språka tilsvarer da Greenbergs «vest-kwa». Det er nå allmenn aksept for denne tolkninga.
Kwa-språka har nominalklassesystemer i forskjellig grad; i ega er det et fullverdig klassesystem, mens andre språk har reduserte eller rudimentære systemer. Vanligvis bruker morfologien morfologiske prefikser, men også noen flertallssuffikser. Første konsonant kan variere, men dette har foneiske og ikke semantiske grunner. Kausativ («få til å elske»), refleksiv («elske seg sjøl») og resiprok («elske hverandre») dannes ved hjelp av verbalaffikser. Personlige pronomen i tredje person skiller mellom kategoriene levende og ikke-levende. Ordstillinga er SVO (subjekt–verbal–objekt), og det brukes kun postposisjoner. Nominalfraser har ingen enhetlig struktur, men har ofte genitiv og possessiver foran substantivet og adjektiver, tall og demonstrativer etter.
Benuekongo-språk
Sammen med kwa-språka danner benuekongo-språka den sørlige greina av voltakongo-språk. De rundt 900 benuekongo-språka snakkes av over 270 millioner mennesker i vestlige, sentrale og sørlige Afrika. Benuekongo-språka deles i to store undergreiner av ulik størrelse, nemlig vest-benuekongo-språka (70 språk med 50 millioner brukere totalt i Togo, Benin og Nigeria) og øst-benuekongo-språka (830 språk med 225 millioner brukere i sørøstlige Nigeria og resten av sentrale og sørlige Afrika). De østlige benuekongo-språka inneholder også bantuspråka.
Fremskrittspartiet
Innvandrings- og flyktningspolitikk
Fremskrittspartiet ønsker å stramme inn reglene for familiegjenforening, og vil begrense dette til ektefelle og egne barn under 15 år. Det ønsker også en aldersgrense på 24 år for ektefeller, og at det må være en samlet tilknytting til Norge som er større enn den samlede tilknyttingen til det andre landet.
Niger-kongospråk
Benuekongo-språk
Navnet benuekongo-språk ble tatt i bruk i 1963 av Joseph Greenberg, som delte denne gruppa inn i fire underenheter, nemlig platåspråk, jukunoide språk, cross-river-språk og bantoide språk. Etter Shimizu (1975) og Gerhardt (1989) har gruppene platåspråk, tarokoide språk og jukunoide språk blitt ansett som éi gruppe, nemlig platoide språk. Bennett og Sterk (1977 ) inkluderte Greenbergs kwa-språk, altså joruboide, edoide, igboide, nupoide og idomoide språk, i benuekongo-språka; etter Blench (1989) har disse språka blitt ansett som vest-benuekongo-språk, mens Greenbergs opprinnelige benuekongo-språk har blitt ansett som øst-benuekongo-språk.
De språklige egenskapene til benuekongo-språka behandles i avsnitta Vest-benuekongo-språk, Platoide språk, Cross-river-språk og Bantoide språk.
Vest-benuekongo-språk
Vest-benuekongo-språka er den mindre undergruppa av benuekongo-språka, og tilsvarer omtrent Greenbergs øst-kwa-språk fra 1963. Gruppa består av rundt 70 språk som snakkes av rundt 48 millioner mennesker i Togo, Benin og sørlige Nigeria. De fem viktigste språka i denne gruppa er joruba (20–22 millioner brukere), ibo (18 millioner), edo (1 millioner), nupe (1 millioner) og idoma (600 000), som alle snakkes i sørlige Nigeria. Disse fem språka danner sammen med andre mindre språk vest-benuekongo-språkas undergrupper joruboide språk, iboide språk, edoide språk, nupoide språk og idomoide språk. Videre fins det fire mindre undergrupper, nemlig akokoide språk, ayere-ahan-språk, oko-språk og ukaan-akpes-språk.
Fremskrittspartiet
1973–1980
Fremskrittspartiets historie skriver seg tilbake til et massemøte på Saga kino den 8. april 1973. Partiet Anders Langes Parti til sterk nedsettelse av skatter, avgifter og offentlige inngrep ble stiftet på dette møtet, og over tusen av de nesten 1,400 tilstedeværende tegnet seg som medlemmer. På møtet holdt Anders Lange en to timer lang tale, der han gikk hardt ut mot de høye skattene og de ansvarlige politikerne. Dette fortsatte han med i valgkampen, og kritikken hans gikk i like stor grad mot Høyre som mot Arbeiderpartiet. Forretningsmannen og tidligere Høyre-politiker Alf R. Bjercke var til stede på stiftelsesmøtet og var blant de første kjente personene som knyttet seg til partiet. Erik Gjems-Onstad ble nestformann i partiet noen uker etter.
Den 15. mai holdt Lange sin første tale på Youngstorget, for rundt 4,000 tilhørere. Anders Langes Parti ble sett på som en norsk utgave av Mogens Glistrups parti i Danmark, Fremskridtspartiet, og Glistrup holdt også tale under arrangementet på Youngstorget. I juni kom TNS Gallups første månedlige meningsmåling der Anders Langes parti var med, og partiet bemerket seg med 5,1 prosents oppslutning. Under valgkampen foran stortingsvalget 1973 lovte Lange avskaffelse av statsskatten og kutt i statsbudsjettet på 9 milliarder kroner (om lag en tredjedel). Partiet endte opp med en oppslutning på 5,0 prosent i valget og fire stortingsmandater.
Niger-kongospråk
Vest-benuekongo-språk
Substantivklassesystemet har ulik grad av utvikling i de forskjellige vest-benuekongo-språka. I språket gade har man et fullt klassesystem, man har et redusert system i edoide språk, mens joruba har et grunnleggende system som bruker klasseprefiks. Verbavledningene er som regel innovasjoner, det vil si at de ikke har rot i urnigerkongo). Adjektiv kan dannes ved reduplikasjon med høy tone av den første stavelsen i stativverb. Det finnes uavhengige personlige pronomen og avhengige subjekts-, objekts- og eiendomspronomen. Språka har SVO-ordstilling og bruker preposisjoner, ikke postposisjoner. Nominalfraser har alltid samme sammensetning; nomenet står alltid først.
Fremskrittspartiet
1973–1980
Sørafrikaneren Eschel Rhoodie hevdet i den selvbiografiske boka The Real Information Scandal (1983) om sitt arbeid i det sørafrikanske informasjonsdepartementet på 1970-tallet at sørafrikanerne finansierte en ukesavis for partiet samt en valgkampanje i 1973. Fremskrittspartiet vedgikk at «Anders Lange hadde samtaler med regimet i Sør-Afrika», men avviste påstandene om pengestøtte.
Med mange sterke personligheter og manglende enighet gikk det mot ulikt syn på styring av partiet, og det endte i splittelse. I 1974 brøt deler av ALP, med Kristofer Almås og Anders Langes vararepresentant til Stortinget, Carl I. Hagen, i spissen, ut og dannet Reformpartiet. Men da Anders Lange plutselig døde samme høst, rykket Hagen inn på hans plass fordi Gjems-Onstad var valgt representant fra Akershus. I 1975 ble det forsoning, og ifølge partiet selv vendte 90 prosent av Reformparti-medlemmene tilbake til ALP. Hagen fikk garanti om at partiet straks skulle skifte navn og skaffe både et fullverdig partiprogram og demokratiske vedtak, slik som de fleste andre partiene. Anders Langes Parti tok så navnet Fremskrittspartiet i 1977. På landsmøtet i 1978 ble Carl I. Hagen valgt til formann og Fremskrittspartiets Ungdom etablert med Peter N. Myhre som formann.
Niger-kongospråk
Vest-benuekongo-språk
Nesten alle vest-benuekongo-språk er tonespråk med to til fire tonelag og glidende overgang mellom høye og lave toner. Tonene har fonemisk kvalitet, det vil si at kun tonehøyden kan være betydningsskillende, som de følgende eksemplene fra joruba viser (é = høy tone, e = mellomtone, è = lav tone):
Øst-benuekongo-språk
Øst-benuekongo-språka (i Greenbergs terminologi kalt benuekongo) består av to ulike genetiske underenheter; platoide språk og bantoid-cross-språk. De platoide språka – også kalt sentralnigerianske språk – omfatter 120 språk som snakkes av 3,5 millioner mennesker i sentral-Nigeria, og bantoid-cross-språka omfatter rundt 700 språk med over 200 millioner brukere i Nigeria, Kamerun og sentrale og sørlige Afrika. Etter antall brukere er øst-benuekongo-språka den mest betydningsfulle enheten av voltakongo-språka, i og med at den omfatter den store bantugruppa.
Fremskrittspartiet
1980–1989
Ved Stortingsvalget 1981 kom FrP tilbake på Stortinget med fire mandater. Ved Stortingsvalget 1985 gikk FrP tilbake og kom bare inn på Stortinget med to mandater, men sittende statsminister Kåre Willochs koalisjonsregjering havnet i mindretall i Stortinget, slik at FrP kom i vippeposisjon på Stortinget. 30. april 1986 stilte Willoch kabinettsspørsmål i forbindelse med økning av bensinavgiften og gikk av da FrP stemte mot. Det var første gang partiet utøvde betydelig makt. Året etter prøvde Willoch-partiene å gjenerobre regjeringsmakten gjennom å rette mistillitsforslag mot den sittende AP-regjeringen, men 11. juni 1987 kunngjorde Hagen at FrP ikke kunne stille seg bak de andre borgerlige partienes mistillitsforslag mot Brundtland-regjeringens landbrukspolitikk. Da Senterpartiet på sin side nektet å støtte et generelt mistillitsforslag, ble regjeringen sittende. Disse to episodene bidro til et dårlig klima på borgerlig side.
Under valgkampen i 1987 mottok partiformann Hagen Mustafa-brevet, som angivelig skulle være skrevet av en muslimsk innvandrer som fortalte om hvordan en gruppe muslimer skulle forvandle Norge til en muslimsk stat, og leste høyt fra dette. Brevet viste seg senere å være falskt, men gav partiet en oppslutning på over tolv prosent ved valget, mer enn tre ganger høyere enn ved valget i 1985. Enda Anders Lange var negativ til norsk innvandringspolitikk, var det ikke før etter valget i 1987 at innvandring ble en frontsak for partiet.
Niger-kongospråk
Platoide språk
De rundt 120 platoide språka snakkes i nordlige, nordøstlige og sentrale Nigeria av rundt 3,5 millioner mennesker, og sentrum for språkgruppa er Josplatået. Kainji- og platåspråka er lite dokumentert; den beste beskrivelsen av dem er gjort av Ludwig Gerhardt i Bendor-Samuel 1989.
Fremskrittspartiet
1980–1989
Etter valget i 1987 fikk FrP sin første ordfører, Bjørn Bråthen i Råde kommune i Østfold, og en uke senere ble Håkon Rege i Sola kommune i Rogaland partiets andre ordfører. 24. oktober 1990 fikk partiet sin tredje ordfører da Peter N. Myhre overtok som ordfører i Oslo etter den mangeårige Høyre-ordføreren Albert Nordengen som ble tvunget til å gå av. Også stortingsvalget 1989 gav fremgang for partiet.
1990–1999
Inn i 1990-åra begynte den liberale fløyen å gjøre seg sterkere bemerket, og intern uro og splittelse preget partiet. Særlig kom FpU til å skape uro og irritasjon innad, med verdiliberale utspill om innvandring og homofili, og utad, som da de 1. mai 1992 presenterte plakater med tittelen «Nasjonal Samling mot EF», der Sp-leder Anne Enger Lahnstein og SV-leder Erik Solheim ble avbildet sammen med den kontroversielle innvandringsmotstanderen FMI-leder Arne Myrdal. Ved valgene i 1991 og 1993 ble partiets oppslutning nær halvert.
Niger-kongospråk
Platoide språk
Undergruppene av de platoide språka er kainji (54 språk, 1 million brukere), josplatå-språka, tarokoide språk og jukonoide språk. Det er bare noen få store språk i denne gruppa, deriblant berom, tarok og kaje, med rundt 300,000 brukere hver. I gjennomsnitt har hvert platoide språk omtrent 30,000 brukere, og utbredningsområdet til hvert språk er dermed ganske lite. Jukun var språket i det mektige Jukunriket (på slutten av det første årtusenet e.Kr.), og dets etterfølgere – jukunoide språk – har til sammen rundt 350,000 brukere. Følgende klassifisering er basert på Williamson-Blench 2000 og den eksterne lenka (Kausen), og lister opp de største språka.
De fleste kainji- og platåspråka og enkelte jukunoide språk har nominalklassesystemer, mens de øvrige jukunoide og tarokoide språka kun har reduserte nominalklassesystemer. De fleste språka bruker prefikser for å klassifisere klassene, men enkelte bruker suffiks. Verbavledning er utbredt. Den normale ordstillinga er SVO, og man bruker kun preposisjoner, ikke postposisjoner. Nomenet kommer foran andre ledd i nominalfraser, slik at grunnformen er nomen + genitiv, nomen + adjektiv, nomen + possessiv og nomen + tall.
Fremskrittspartiet
1990–1999
I 1994 kom det til alvorlig splittelse i partiet på grunn av uenighet om politisk profil, og de mer rendyrkete liberalistene meldte seg ut av partiet. Etter det dramatiske Bolkesjø-landsmøtet samme år, meldte fire av ti stortingsrepresentanter seg ut og etablerte den partipolitisk uavhengige organisasjon FRIdemokratene. 2. juli vedtok FpU å legge seg selv ned, men vedtaket fikk ingen praktisk betydning ettersom organisasjonen umiddelbart ble erstattet av et nytt, Hagen-lojalt ungdomsparti. Dermed var sluttstrek satt for Hagens oppgjør med partiets verdi-liberale fløy.
Ved Stortingsvalget 1997 fikk partiet 15,3 % av stemmene, partiets beste valg til da. Etter valget ble John I. Alvheim leder av stortingets sosialkomité - en posisjon han kom til å inneha i to perioder. Gjennom denne posisjonen fikk Alvheim en fremtredende rolle i den pågående debatten om helse- og omsorgssektoren, og han oppnådde betydelig respekt i alle politiske leire. Slik ble han en viktig brobygger for FrP.
Niger-kongospråk
Cross-river-språk
Øst-benuekongo-språka deler seg inn i hovedgruppene platoide språk og bantoid-cross-språk, og sistnevnte deler seg videre inn i cross-river-språk og bantoide språk.
Fremskrittspartiet
2000–2005
Ved valget oppnådde FrP et svært godt resultat i Os kommune i Hordaland med 36,6 prosent av stemmene, med den følge at Terje Søviknes ble ny ordfører og for alvor etablerte FrP som et nytt ordførerparti i Norge. Høsten 2000 opplevde FrP svært høy oppslutning på meningsmålingene. I løpet av september ble partiet flere ganger målt som det største partiet, med oppslutning på opptil 34 prosent.
I kjølvannet av de mange kontroversene knyttet til Kleppe, Hedstrøm og enkelte andre markante innvandringskritikere i partiet innså parti-ledelsen at det måtte ryddes opp i egne rekker dersom partiet skulle ha håp om å få slippe inn i varmen sammen med de andre borgerlige partiene. Et ledd i strategien var å reservere sikre plasser på partiets valglister i henholdsvis Oslo og Hordaland for nestformennene Siv Jensen og Terje Søviknes. Dette innledet en ny periode med interne uenigheter og stridigheter i partiet. 3. desember 2000 ble storingsrepresentant Dag Danielsen og flere andre sentrale aktører i Oslo FrP suspendert eller ekskludert som følge av fraksjonsvirksomhet. Saken ble brakt inn for namsretten som 11. desember fastslo at partiets sanksjoner var lovlige. I februar 2001 meldte Fridtjof Frank Gundersen seg ut av partiet etter å ta tapt nominasjonen i Akershus. Under Hordaland FrP’s årsmøte, 10. februar, stod Cathrin Rustøen frem og hevdet at hun var blitt voldtatt av en sentralt tillitsvalgt i partiet. Rustøen hevdet videre at sju unge kvinner og to unge menn skal ha blitt voldtatt eller seksuelt misbrukt på annen måte av andre tillitsvalgte i partiet. Dette utløste igjen Søviknes-saken som resulterte i at Terje Søviknes måtte trekke seg fra alle nasjonale verv i partiet som følge av at han hadde hatt sex med en 16 år gammel jente i FpU året før. Det vakte ytterligere bestyrtelse da det ble kjent at både Søviknes og Siv Jensen hadde løyet da de ble konfrontert med saken på TV2 programmet Tabloid. Strafferettslig ble saken mot Søviknes senere henlagt som «intet straffbart forhold», men det satte en foreløpig stopper for hans karriere i rikspolitikken. John I. Alvheim overtok Søviknes' posisjon som 2. nestformann.
Niger-kongospråk
Cross-river-språk
Noen cross-river-språk har fullt utprega nominalklassesystemer, mens andre har reduserte systemer med begrensa samsvar. Det er tallrike verbavledninger, og de vanlige pronomenene: uavhengige personalpronomen og avhengige subjekts-, objekts- og possisivpronomen. Ordstillinga er SVO, og kun preposisjoner brukes. Nomenfrasen har rekkefølga bestemt pronomen + determinativ, men adjektiv kommer ofte foran nomenet. Verbbøying skjer gjennom prefikser, sjelden via suffikser. Reduplikasjon av verbrota gjør at verbet blir fokusert på, og reversering av ordstillinga (OSV i stedet for SVO) gjør at objektet blir fokusert på.
Fremskrittspartiet
2000–2005
I kjølvannet av de interne stridighetene i partiet forlot en rekke av FrP’s mest profilerte representanter partiet i løpet av 2001. 18. mars meldte Vidar Kleppe seg ut av partiet etter å ha blitt suspendert i 9 måneder, og 19. oktober ble Jan Simonsen ekskludert. Kleppe, Simonsen og flere andre FrP-utbrytere endte etter hvert opp i Demokratene. Ved Stortingsvalget 2001 ble det borgerlig flertall, med det resultat at FrP sørget for parlamentarisk flertall for Kjell Magne Bondeviks andre regjering. Hagens håp var at man i løpet av stortingsperioden kunne bygge opp et tillitsforhold til de andre borgerlige partiene og slik legge til rette for at FrP kunne bli en del av et borgerlig regjeringsalternativ i 2005. Det viste seg imidlertid raskt at motviljen mot FrP fortsatt var stor blant de potensielle samarbeidspartnerne. 8. oktober 2001 fikk Hagen beskjed om at de tre regjeringspartiene foretrakk Arbeiderpartiets Jørgen Kosmo som ny stortingspresident i stedet for Hagen.
Høsten 2003 gjorde FrP sitt til da beste lokalvalg, med 17,9 prosent av stemmene, og fikk tolv nye ordførere.
2005–2010
Til tross for at Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet i 2005 gikk til valg på et felles regjeringsalternativ, nektet de tre Bondevik-partiene fortsatt å inkludere FrP i sitt borgerlige regjeringsalternativ. I FrP-kretser var det særlig statsminister Kjell Magne Bondevik som ble oppfattet som hinder for et slikt samarbeid. Våren 2005 hadde partiet fått nok og 20. juni 2005 erklærte partiet at man ikke under noen omstendighet ville støtte en regjering med Kjell Magne Bondevik som statsminister etter valget. Fremskrittspartiet ble ved stortingsvalget 2005 landets nest største parti og størst på borgerlig side, med 22,1 prosents oppslutning og 38 mandater.
I sin siste periode på Stortinget ble Hagen etter valget visepresident på Stortinget. 5. oktober 2005 ble slutten på Hagen-æraen innledet ved at Siv Jensen overtok som FrP’s parlamentariske leder etter Carl I. Hagen. Partiet ble ledet av Carl I. Hagen fra 1978 til partiets landsmøte 5. – 7. mai 2006, da Siv Jensen ble valgt til partiets nye formann. I 2009 gikk FrP som siste parti på Stortinget over til å bruke tittelen leder. Også før stortingsvalget i 2009 var det fortsatt motvilje mot at FrP skulle bli tatt med i et forpliktende samarbeid på borgerlig side. Venstres leder Lars Sponheim gikk så langt som til å lansere erklæringen «heller Jens enn Jensen».
Ved valget i 2009 fikk FrP en liten fremgang til 22,9 prosent, partiets beste valgresultat noensinne. Med 41 mandater beholdt partiet dermed posisjonen som landets nest største parti på landsbasis, og ble på fylkesbasis størst i Vest-Agder og Rogaland. Valget gav fortsatt mandatflertall til de tre rød-grønne partiene og koalisjonsregjeringen Stoltenberg II.
2011–2013
I løpet av 2011 ble FrP hardt rammet av en rekke utenompolitiske skandaler. 20. mars ble FrP’s ordførerkandidat i Stavanger, Trond Birkedal, siktet for snikfilming av unge gutter i dusjen i sitt hjem. Senere ble han også tiltalt for seksuell omgang med en mindreårig gutt. 21. september kunngjorde TV2 at partiets samferdselspolitiske talsmann Bård Hoksrud hadd kjøpt seksuelle tjenester i Latvias hovedstad Riga.
I kjølvannet av terroraksjonene 22. juli falt partiet på meningsmålingene og til kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011, der fikk FrP gikk tilbake og med 11,4 % av stemmene på landsbasis oppnådde det svakeste resultatet sitt siden 1991. Nedgangen kunne tilskrives terroraksjonene 22. juli, ved at hver tredje FrP-velger fra valget i 2007 lot være å stemme. Partiets innvandringspolitiske ytringsrom ble mindre, og flere velgere opplevde retorikken som for tett opptil den gjerningsmannen, tidligere partimedlem Anders Behring Breivik, brukte.. Særlig Høyre, men også Arbeiderpartiet, opplevde fremgang på bekostning av de andre partiene. Dette gjorde at FrP likevel beholdt posisjonen som Norges tredje største parti.
Økt usikkerhet på meningsmålingene
På grunn av vekting ble spriket mellom FrP’s råtall og barometertall etter hvert stort på meningsmålingene. Under intervjuer ville bare 10–12 % oppgi at de stemte FrP i 2009, enda valgresultatet den gangen var 22,9 %, og enkelte målinger viste opptil dobbelt så høyt barometertall som råtall. Det viste seg at råtallet gjerne lå på samme nivå som valgresultatet i 2011, og på grunn av den store usikkerheten valgte Aftenposten (Respons Analyse) og VG (InFact) å legge om til å vekte meningsmålinger mot kommunevalget i 2011 istedenfor stortingsvalget i 2009. Det første til tidvis betydelige forskjeller mellom målingene fra «2009-byråene» og «2011-byråene», og det var helt frem mot stortingsvalget 2013 uvisst hvor stor oppslutning partiet egentlig hadde. Råtallet til FrP lå hos Aftenposten i valgkampen mellom 8,7 % og 10,0 %, og var dermed også under resultatet fra referansevalget (kommunevalget 2011). Første landsdekkende meningsmåling publisert etter valget viste dessuten en nedgang på 2,0 prosentpoeng fra valgresultatet. På bakgrunn av disse opplysningene kom valgnettstedet Poll of polls frem til at FrP kunne bli vanskelig å måle også etter valget. Nettstedets materiale viste at FrP etter valget og ut året ble målt til et stabilt nivå, men, med ett unntak, konsekvent lavere enn valgresultatet. I samme periode etter valget i 2009 fordelte målingene seg jevnere rundt valgresultatet. Pollofpolls har også seinere diskutert meningsmålingenes vekting og treffsikkerthet, med særlig fokus på Fremskrittspartiets sprikende oppslutning.
2013–
På FrP’s landsmøte våren 2012 erklærte Siv Jensen at det etter valget i 2013 ville være uaktuelt for FrP å støtte en regjering der partiet ikke selv er med. Som begrunnelse viste hun til tidligere dårlige erfaringer som støtteparti for de andre borgerlige partiene. Med Knut Arild Hareide og Trine Skei Grande som nye ledere i henholdsvis Kristelig Folkeparti og Venstre, og kloke av skade etter det borgerlige nederlaget i 2009-valget åpnet de andre borgerlige partiene, for første gang, for å gå til valg på et samlet borgerlig regjeringsgrunnlag bestående av Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Høyre-leder Erna Solberg fremstod som de borgerliges naturlige statsministerkandidat.
Ved stortingsvalget, 9. september 2013 oppnådde FrP 16,3 prosent av stemmene og fikk 29 mandater. Til tross for betydelig tilbakegang både prosentvis og i antall mandater ble valgresultatet feiret som en stor seier på partiets valgvake, for det første fordi valgresultatet lå nesten fem prosentpoeng over det svake 2011-valget, men særlig fordi det banet veien for FrP’s historiske, første deltakelse i regjeringssamtaler.
Til sammen oppnådde de borgerlige partiene et klart flertall på Stortinget med 96 mandater, hvorav 77 til Høyre og FrP sammenlagt. Dermed kunne disse to partiene danne flertall sammen med kun ett av de to samarbeidspartiene Kristelig Folkeparti og Venstre. 16. september deltok Fremskrittspartiet, for første gang i partiets 40-årige historie, i regjeringssonderinger på Radisson Blu i Nydalen i Oslo representert av leder Siv Jensen og de to nestlederne Ketil Solvik-Olsen og Per Sandberg. Dagen etter arrangerte FrP en internasjonal pressekonferanse for å tilbakevise utenlandske mediers tendens til å knytte partiet opp mot den terrordømte Anders Behring Breivik i sine reportasjer fra det norske valget.
1. oktober gikk FrP for aller første gang i reelle regjeringsforhandlinger med Høyre på Sundvolden Hotel i Hole kommune representert av leder Siv Jensen, de to nestlederne Ketil Solvik-Olsen og Per Sandberg og generalsekretær Finn Egil Holm. Bruken av Sundvolden Hotel til dette formålet var på forhånd avklart med Arbeiderpartiet, som har sterke minner knyttet til stedet etter at overlevende fra Massedrapene på Utøya ble tatt imot der. Regjeringsplattformen ble presentert 7. oktober.
Onsdag 16. oktober 2013 ble Erna Solbergs regjering utnevnt med sju statsråder fra Fremskrittspartiet. Etter mindre justeringer i desember 2015 og desember 2016, hadde partiet åtte statsråder inntil januar 2018 da Venstre kom med i regjeringen, og antallet FrP-statsråder igjen ble sju.
Etter fallende oppslutning på meningsmålingene utover i regjeringsperioden, opplevde Fremskrittspartiet en periode med oppgang i forbindelse med uvanlig høy tilstrømming av migranter til Europa i 2015. I månedene før valget 2017 var partiet i en svakt stigende trend, og ble i august for andre gang etter valget 2013 målt over dette valgresultatet, i en måling som viste fortsatt flertall for Regjeringen med samarbeidspartiene.
Per Sandberg var 1. nestleder til 13. august 2018 og Ketil Solvik-Olsen var 2. nestleder.
Signe Nesbakkens vei (Oslo)
Signe Nesbakkens vei er en gangvei på Sinsen i Oslo. Veien går fra Sinsenveien til Båhusveien og passerer mellom gamle Sinsen Gymnas og Gjøvikbanen.
Veien er oppkalt etter Signe Nesbakken (1920–85), som var reinholder i den nærliggende Sinsen kirke og en aktiv deltaker i menighetsarbeidet der.
Veinavnet blei vedtatt av Grünerløkka bydelsutvalg 14. april 2011 som del av en pakke for å øke antall veier oppkalt etter kvinner.
Fremskrittspartiet
Stortingsrepresentanter
Fremskrittspartiet fikk valgt inn 27 stortingsrepresentanter ved stortingsvalget i 2017; jfr Liste over stortingsrepresentanter 2017–2021. Ulf Leirstein meldte seg ut av partiet i april 2019, og møtte som uavhengig representant. Ved stortingsvalget i 2021 fikk partiet valgt inn 21 representanter.
Ordførere
Fremskrittspartiets første ordfører var Bjørn Bråthen i Råde kommune i Østfold. Den neste ble Håkon Rege i Sola kommune i Rogaland som var ordfører i 1988 og 1989 for FrP, men har siden 1995 representert Høyre og vært ordfører for dette partiet i en årrekke (1999-2011). Da Albert Nordengen (H) gikk av som ordfører i Oslo i 1990 rykket varaordfører Peter N. Myhre (FrP) opp som ordfører i ett år.
FrP hadde ingen ordførere etter kommunevalgene i 1991 og 1995. Men i 1999 ble Terje Søviknes valgt til ordfører i Os kommune i Hordaland. Han ble i 2015 gjenvalgt for en femte periode som ordfører i kommunen. Søviknes er partiets lengstsittende ordfører og den første som har vært ordfører i en hel fireårsperiode. Han har samtidig representert partiet i Hordaland fylkesting, som gruppeleder og medlem av fylkesutvalget, noe han fortsatt er i perioden 2015-2019.
Ved kommunevalget i 2007 fikk FrP 17 ordførere: 3 i Østfold (Fredrikstad, Hobøl og Hvaler), 1 i Akershus (Ullensaker), 1 i Vestfold (Tønsberg), 1 i Telemark (Bamble), 1 i Vest-Agder (Mandal), 4 i Hordaland (Askøy, Austevoll, Bergen og Os), 3 i Møre og Romsdal (Stranda, Sula og Ørskog), 1 i Nordland (Hadsel) og 2 i Troms (Lyngen og Nordreisa). I tillegg fikk FrP en ny ordfører i 2008, da Dag Bjerke overtok etter avdøde Tore Tidemann (H) i Enebakk.
Ved kommunevalget i 2011 fikk FrP 11 ordførere: 1 i Østfold (Hvaler), 1 i Akershus (Ullensaker), 1 i Telemark (Bamble), 2 i Hordaland (Austevoll og Os), 4 i Møre og Romsdal (Fræna, Midsund, Skodje og Ørskog), 1 i Nordland (Hadsel) og 1 i Finnmark (Vardø). I tillegg fikk partiet varaordfører i 49 kommuner og fylkesvaraordfører i Buskerud og Rogaland.
I perioden 2015-2019 hadde Fremskrittspartiet ordføreren i Hvaler, Mandal, Os, Ullensaker og Ulstein. I perioden 2019–2023 har Fremskrittspartiet tre ordførere: i Ulstein, Sola og Flekkefjord.
Partiledelse
På landsmøtet i 2006 overtok Siv Jensen som leder etter Carl I. Hagen, som hadde innehatt vervet i 28 år. På landsmøtet i 2019 ble Sylvi Listhaug og Terje Søviknes valgt som henholdsvis 1. og 2. nestleder. Siv Jensen kunngjorde i februar 2021 at hun ikke tar gjenvalg som leder og ikke stiller til valg til Stortinget i 2021. Hun pekte på Sylvi Listhaug som ny leder og Ketil Solvik-Olsen som ny nestleder. Etter landsstyremøte 8. mai 2021 gikk Siv Jensen av som partileder, og Sylvi Listhaug ble satt inn i lederposisjonen.
Stortingsrepresentanter
I perioden 1973–1977 var representantene innvalgt for Anders Langes Parti. Representanters navn som er uthevet med fet skrift markerer at partiet har fått et utjevningsmandat.
Lightburn
Lightburn var en australsk produsent av hvitevarer som prøvde seg som bilprodusent midt på 1960-tallet med sin Lightburn Zeta sedan. Bilene ble bygget i en fabrikk for vaskemaskiner ved Camden Park i Adelaide av et selskap som var eid av Harold Lightburn.
Bare 363 kjøretøyer ble solgt fra 1963 til 1966.
Bilen hadde en Villiers 324 cc tosylindret motor og forhjulsdrift.
Muroran
Muroran er en havneby ved nordenden av Uchiurabukta, og et viktig kommunikasjonssentrum. Byen har vært preget av industri, først og fremst produksjon av sement og stål. I tillegg finnes oljeraffineri og skipsverftsindustri.
François Dufault
Dufault var elev av Denis Gaultier og nøt et stort ry som instrumentalist, i mange av samtidens kilder betegnes han som en av tidens store luttenister. Livet hans er stort sett ukjent, men han oppholdt seg muligens i England mot slutten av 1660-årene.
En samling tolv luttkomposisjoner i tabulaturnotasjon er bevart etter ham, i tillegg noen enkeltverk i håndskrift og i andre samlinger. Han tok seg mange harmoniske friheter i sin musikk og skrev i en nesten improvisatorisk stil.
Skottorp
Skottorp er et tettsted i Laholm kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 475 innbyggere.
Hypnose
Hypnose (fra gresk hypnos som betyr «søvn» er en tilstand som er definert som sum av fem punkt i Rainville og Price (2003):
I dag kan hypnotisk tilstand stadfestes ved hjelp av hjerneskanning hos kvalifisert helsepersonell.
Hypnotisering (å drive en person inn i en hypnose) blir brukt i hypnoterapi, og tilhører et fåtall av metoder innen psykoterapi som er vitenskapelig belagt og akseptert som effektive. I Norge var det i henhold til straffeloven av 1902 § 364, inntil 1. oktober 2015 forbudt å praktisere det å hypnotisere for de som ikke er leger eller psykologer. Straffeloven 2005 har ikke noe slikt forbud.
Historie
Hypnotisering har trolig blitt brukt tidlig i menneskehetens historie. Det finnes beretninger om kultiske handlinger i sjamanismen som absolutt har sammenheng med å drive folk inn i hypnose ved hjelp av selv- eller fremmedsuggesjon. Man kan derfor gå ut fra at hynose ble tilfeldig oppdaget, og har utgangspunkt i meditative og kultiske handlinger med et religiøst utgangspunkt. Man kan derfor spekulere i om hypnotisere har blitt utviklet med utgangspunkt i massepsykologiske manipulasjoner i religiøse eller kultiske riter, og i erfaringer med selvmeditasjon hos prester, medisinmenn og sjamaner.
Vitenskapelig oppdagelse av hypnose begynte rundt 1770 av Franz Anton Mesmer (1734–1815). Han eksperimenterte med magneter, som han la på pasientene. Han kalte effekten 'Magnetismus animalis', og tilskrev magnetene den legende egenskapen. På grunn av Mesmers popularitet, kalte man denne forløperen til hypnose «mesmerisering», et uttrykk som fremdeles eksisterer i engelsk.
James Braid, skotsk lege, regnes som opphavsmannen til begrepet hypnose. Han forklarte hypnose som en innsnevring av bevisstheten og en sterk konsentrert oppmerksomhet, etter å ha observert at mennesker i denne tilstanden ikke ble påvirket av deres omgivelser. Han ga denne tilstanden av «nervesøvn» navnet hypnose etter den greske guden for søvn, Hypnos.
I det 19. århundre var Frankrike ledende innen hypnoseforskningen, med Nancyskolen (Ambroise-Auguste Liebeault, Hippolyte Bernheim) og Paris (Jean-Martin Charcot).
Sigmund Freud (1856–1939) ble oppmerksom på Mesmers eksperimenter da han i 1885 studerte under nevrologen Jean-Martin Charcot i Paris. Han begynte selv å bruke Mesmers metoder i behandlingen av sine pasienter, og dette ble senere utgangspunkt for studiene av hysteri. Senere droppet han disse teknikkene til fordel for sin egen teknikk med frie assosiasjoner.
I den tyske tradisjonen ble hypnotiseringsteknikkene videreutviklet gjennom det 20. århundret blant andre av hjerneforskeren Oscar Vogt, og av hans elev Johannes Heinrich Schultz som utviklet teknikken autogen trening. I den amerikanske tradisjonen ble forskningen ledet av Milton Erickson. Erickson grunnla en ny form for hypnoterapi, som i dag går for å være den mest moderne form for hypnotisering. Flere nye hypnotiseringsmetoder har utviklet seg etter Ericksons prinsipper, for eksempel NLP (Nevrolingvistisk programmering).
Napier (New Zealand)
Napier (maori: Ahuriri) er en viktig havneby som ligger i Hawke's Bay på østkysten av Nordøya i New Zealand. I 2001 var innbyggertallet på 53 661 innbyggere. 10 km lenger sør ligger Napiers «tvillingby» Hastings. I New Zealand blir byene også bare kalt for «Tvillingbyene».
Napier er et populært feriested, og har en av de mest fotograferte turist-attraksjonene i landet; en statue på Marine Parade kalt «Pania of the Reef», som verdsettes like mye som statuen av «Den lille havfruen» i Københavns havnebasseng.
Jordskjelv og brann gjorde at mye av bygningsmassen i Napier ble ødelagt i 1931. Byen ble gjenreist på to år, og arkitekturen ellers i verden var på den tiden sterkt preget av stilarten art deco. Derfor har Napier i dag en av de mest komplette samlinger av art deco-bygninger i verden, og bygningene The T & G Building (Atkin & Mitchell, Wellington, 1936) Breakers Cafe & Bar er blant noen av de fineste bygningene med best beliggenhet rett ved Marine Parade.
Det norske rederiet Napier er oppkalt etter byen.
Klima
Köppens klimaklassifisering klassifiserer Napiers klima som maritimt klima (Cfb). Klimaet er varmt og relativt tørt som følge av beliggenheten på østkysten av Nordøya.
Colombia under Sommer-OL 1964
Colombia under Sommer-OL 1964. 20 sportsutøvere fra Colombia deltok under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Colombia vant ikke noen medaljer.
Napier (New Zealand)
Vennskapsbyer
Napier har tre vennskapsbyer.
Apotekergata
Apotekergata finnes flere steder:
Ramoen
Ramoen eller Jønshornet er et fjell ved Barstadvik i Ørsta kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 419 meter over havet. Fjellet ligger på vestsiden av Hjørundfjorden, og øst for bygda Barstadvik. Fjelldalen Molladalen ligger sør for fjellet.
Fjellet har alpin form og er meget bratt på alle kanter, men har to oppstigningsruter som ikke krever klatring, en fra Molladalen og en fra Barstadvik via Vollesetra.
I motsetning til de fleste andre alpine fjell, som for eksempel i Jotunheimen, er hele fjellets høyde over havet synlig på kloss hold. Fra Storfjorden og Hjørundfjorden ser en hele 1419 meter nærmest rett opp. Fra toppen er utsikten tilsvarende spektakulær. Ved toppen ligger det en steinhelle som man må krype under for ikke å eksponere seg for et stup mot Hjørundfjorden.
Fjellet var et kjent seglingsmerke for fiskere som i tidligere tider rodde fiske på havet utenfor Sunnmøre.
Nygotikk
Nygotikk er en retning innen arkitekturen og en fase innen historismen. Retningen hadde formforbilder fra gotikk og kan sies å være en form for romantikk i arkitektur. En ønsket at bygningens utforming skulle  fortelle noe om den virksomheten som foregikk i den og definerte gotikken som spesielt egnet til kirkebygg fordi den kunne oppfattes som kristen. Derfor ble nygotikken brukt mye til kirker.
Den nygotiske bevegelse oppsto i 1800-tallets England. Dens røtter var tvinnet sammen med filosofiske bevegelser knyttet til katolisisme og en igjenoppvekkelse av høykirkebevegelsen eller den anglo-katolske trosbevegelse. Til sist spredte denne religiøs trosforestillingen og stiloppfatning seg på siste halvdel av 1800-tallet grunnet dens iboende appell eller egenverdi. Nygotisk arkitektur varierte betydelig både i ornamentikk og konstruksjonprinsipper fra dens røtter i middelalderromantikken, på det mest ekstreme med kun spisse vinduer og noen få strøk av gotisk dekorasjon, og benyttet samtidens materialer og konstruksjonsmetoder.
Parallelt med framveksten av nygotiske stiler i 1800-tallets England, spredte interessen for nygotikken seg raskt til det øvrige Europa, til Australia, Sierra Leone, Sør-Afrika, og Amerika. Interessen for nygotikken nådde sitt høydepunkt på 1870-tallet. Nye arkitektoniske bevegelser fikk fotfeste og spredning, i England med blant annet Arts and Crafts, og tidvis den direkte opposisjon som modernisme, særlig i mellomkrigstiden og på 1930-tallet ble viktoriatiden enten fordømt eller bare ignorert. Senere på 1900-tallet kom det en ny interesse for nygotikken, manifestert i Storbritannia med Victorian Society i 1958.