cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kongsberg
1700-tallet
1600-tallets selvforsyning var ikke lenger mulig. De små inngjerdede løkkene der bergmannsfamiliene hadde avlet litt korn og nok høy til en ku som skaffet frisk melk, var solgt eller pantsatt til leverandørene for å gjøre opp gjeld. Byens borgerskap satt på det meste av jorden og satte opp sommerhus på løkkene. Slik kunne de unnslippe den usunne byluften i sommervarmen. Røyk hang over byen når ertsen ble røstet. Røstingen skjedde i åpne ovner med malm og trekull lagt lagvis over veden nederst. Slik drev man svovelen ut av malmen. Den svovelholdige røyken herdet tømmeret og gjorde husene holdbare, men var plagsom for folk med luftveissykdommer. Arbeiderfamiliene trykket seg sammen i ettroms boliger der våte klær ble tørket foran ovnen, med utlufting kun gjennom døren. Dysenteri og tyfoidfeber tok livet av mange, siden arbeiderne alt var så svekket av underernæring og usunne boligforhold. Hans Rosted bebreidet kvinnene for urensligheten og vanstellet han så i hjemmene. Ettersom løkkejordbruket var borte, hadde de ikke annet å ta seg til enn matlaging, klesvask og barnepass, og Rosted opplevde å komme inn i en tømmerstue og se tre koner sitte rundt bordet, opptatt med et kortspill de knapt så opp fra. Ofte tok de med seg barna som tilskuere ved vielser og begravelser. Men guttebarna ble tidlig satt i arbeid. Nedre grense for sysselsetting i gruvene var 12 år; men en kunne se 8-9-åringer opptatt med «ertsskjeiding» (utskillelse av erts fra bergmasse) og i pukkverkene. Barnas lønn kom vel med i de fattige hjemmene, og en 12-åring tjente 1,75 riksdaler i måneden og steg årlig i lønn til han som 17-åring tjente 3,5 riksdaler. Tidlige ekteskap var dermed vanligere på Kongsberg enn i bygdene. Hans Rosted påpekte på de triste konsekvensene av unge mødre: Svakelige barn og store barneflokker. Kongsberg ble en lukket verden der arbeidet gikk i arv fra far til sønn, og få søkte seg ut.
1800-tallet og fremover
Men tidene endret seg. I 1802 fikk byen fulle kjøpstadsrettigheter. Begynnelsen av 1800-tallet ble likevel spesielt vanskelig for Kongsberg. Sølvverkets fallende produksjon og stigende driftsunderskudd, kombinert med Danmark-Norges alvorlige økonomiske og politiske problemer, gjorde situasjonen prekær. I 1805 ble verket nedlagt og mesteparten av gruvedriften innstilt. Krisen forverret seg ytterligere ved den store bybrannen i 1810. Det ble stor nød, og folketallet falt drastisk.
I 1814 ble Kongsberg Våpenfabrikk grunnlagt for å bøte på arbeidsløsheten og gjøre den nyetablerte norske staten selvforsynt med våpen. I 1816 ble gruvedriften gjenopptatt. I tiårene som fulgte, fant man uventet store sølvforekomster i det såkalte Overberget. I 1830-årene finansierte inntektene fra Kongsbergs gruvedrift om lag 10 % av Norges statsbudsjett. Produksjonen nådde en topp med 10-12 tonn sølv pr år, men utover på 1900-tallet bar det nedover med lønnsomheten. Da Sølvverket ble endelig nedlagt i 1958, var totalt 1.350 tonn rent sølv hentet ut.
1. januar 1964 ble Kongsberg bykommune, Øvre og Ytre Sandsvær herredskommuner, samt enkelte andre arealer, slått sammen til én bykommune.,
Etter andre verdenskrig utviklet Kongsberg Våpenfabrikk (KV) seg til å bli et internasjonalt industrikonsern. I tillegg til våpenproduksjonen utviklet og leverte KV datasystemer, gassturbiner, utstyr til oljeindustrien, navigasjonsutstyr, samt fly- og bildeler. På midten av 1980-tallet opplevde selskapet en dramatisk finansiell krise og var i teknisk forstand konkurs. Samtidig ble det anklaget for brudd på CoCom-reglene ved salg av sensitiv teknologi til Østblokken. I 1987 ble fabrikken som en konsekvens delt opp og dels solgt til private investorer, dels omorganisert under statlig eierskap. I dag lever store deler av virksomheten videre, og utgjør en sentral høyteknologisk industriklynge i Norge. Kongsberg Gruppen og Kongsberg Automotive er børsnoterte selskap.
Den 13. oktober 2021 fant massedrapet på Kongsberg sted, da Espen Andersen Bråthen drepte fem mennesker og skadet tre andre, med stikkvåpen og pil og bue.
Næring
Næringslivet på Kongsberg var opprinnelig basert på sølvgruvedrift. I dag er det ennå sølv i fjellene rundt Kongsberg, men metallprisene på verdensmarkedet og det norske kostnadsnivået har ikke gjort forekomstene drivverdige så langt. Gruveåsen har dessuten status som fredet kulturminne. I 2011/12 ble det imidlertid meldt om ny interesse for gamle felt som ligger mot Flesberg. Våren 2013 viste nye prøver at berget ennå kan inneholde betydelige sølvmengder. Kongsberg har også andre verdifulle mineraler. Berget inneholder bl.a. kobberkis, kobolt og blyglans. Det har nylig vært på tale å starte opp igjen utvinning av flusspat.
Etter at sølvgruvedriften ble lagt ned, har annen industri tatt over. Den mest kjente er KV (Kongsberg våpenfabrikk) som etterhvert utviklet seg til Kongsberggruppen og KDA (Kongsberg Defence and Aerospace). Kongsberggruppen består av flere store, internasjonale bedrifter, inkludert KDA. Blant det som lages og/eller utvikles på Kongsberg, kan nevnes raketteknologi, avanserte smartmissiler som NSM, NASAMS2 og Penguin, våpensystemer som CROWS, deler til F-35 (JSF), robotteknologi, jetmotorproduksjon, bildeler og offshore-teknologi (FMC Technologies). Byen omtaler ofte seg selv som teknologibyen Kongsberg.
Ordførere
Se utdypende artikkel, Liste over ordførere i Kongsberg
Kongsberg Brann- og Redningstjeneste
Kongsberg Brann- og Redningstjeneste drives av kommunen og har to aktive brannstasjoner, Kongsberg brannstasjon og Hvittingfoss brannstasjon.
Kultur
Byen er kjent for sine skitradisjoner, teknologibedrifter og den internasjonale Kongsberg Jazzfestival, som har blitt arrangert hvert år siden 1964. To nye festivaler har også blitt startet på Kongsberg på 2000-tallet: Glogerfestspillene (fra 2001) og Kongsberg Krim (fra 2004). Musikkhuset EnergiMølla er Kongsbergs musikk- og kulturscene. Her arrangerer flere av byens kulturforeninger forestillinger året rundt.
Kongsbergmarken har vært en sentral kulturbegivenhet i byens liv siden 1633. Her har norske folkemusikere møtt hverandre jevnlig siden 1700-tallet.
Etter en årelang prosess med tildels opphetet diskusjon blant kommunens innbyggere og politikere, stod «Krona» ferdig i 2015. Dette er Kongsbergs Kunnskaps- og Kultursenter (KKP).
Idrett
Utøvere fra Kongsberg har i lang tid utmerket seg innen vinteridretter som skihopp, skiskyting og snowboard. Eksempler på kjente vintersportutøvere fra distriktet er Birger Ruud, Sigmund Ruud, Asbjørn Ruud, Daniel-André Tande, Silje Norendal, Stian Sivertzen og Erlend Bjøntegaard.
Kongsberg har også Norges beste eliteserielag i basketball, Kongsberg Miners, som har vunnet to seriegull og to NM-gull i BLNO de siste årene.
Det er også et stort motorsportmiljø på Basserudåsen Motorsenter, som ligger på veg mot Kongsberg fra Drammen før man kjører ned mot byen. Der er det blant annet anlegg for bilcross, motocross, gokart, supermotard og speedway. Det er NMK Kongsberg som driver senteret.
Kongsberg Idrettsforening (KIF) satser også på cheerleading som konkurranseidrett, og har oppnådd gode resultater både som lag og med individuelle utøvere. Blant annet tok et av lagene fra KIF sølvmedalje i EM i cheerleading i 2017. KIF har også kvalifisert seg til VM i cheerdance.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Kirketorget, som ligger sentralt på Vestsida. Torget ble opprustet og «reåpnet» i 2003 og er idag kommunal storstue.
Selvbinder
En selvbinder er et gammelt redskap for høsting av korn. I utgangspunktet var det et hesteredskap, men ble etterhvert også brukt på traktor. Selvbinderen virket som en vanlig knivslåmaskin som kuttet stråene, men hadde i tillegg et sinnrikt system som automatisk bandt sammen kornet til kornbånd. Kornbåndene ble siden fraktet til et treskeverk. Selvbinderen trengte to personer til å betjenes: én som passet tømmene til hestene, og én som passet på bindeapparatet. Selvbinderen ble i hovedsak overflødig da skurtreskeren ble tatt i bruk, men den er fortsatt i bruk til enkelte formål i enkelte deler av verden.
Kongsberg
Undervisning
Kongsberg har 11 barneskoler (hvorav en er privat og en er barne- og ungdomsskole), tre ungdomsskoler samt videregående skole og Universitet.
Se her for oversikt over skolene i Kongsberg.
Videregående skoler
Alle de fire videregående skolene i Kongsberg er slått sammen til en.
Tempus fugit
Tempus fugit er et latinsk uttrykk som betyr «tiden flykter», oftere oversatt til «tiden flyr». Det sees ofte som en inskripsjon på klokker. Uttrykket ble først brukt i verset Georgica skrevet av den romerske poeten Virgil: Sed fugit interea fugit irreparabile tempus, som betyr «Men den flykter i mellomtiden; ugjenkallelig flykter tiden.»
Kongsberg
Videregående skoler
Se utdypende artikkel om Kongsberg videregående skole
Tempus fugit
Uttrykket er konsist og treffende, og opptrer derfor ofte i moderne kultur, blant annet som titler for TV-episoder (The X-Files) og musikalske komposisjoner (jazzpianist Bud Powell, progressiv rock-gruppen Yes – «Tempus Fugit»). Det dukker også ofte opp i litteratur og film.
Kongsberg
Høyere utdanning
Bergseminaret på Kongsberg, som ble opprettet 19. september 1757, regnes som Norges første høyskole. Det var også Europas første undervisningsanstalt for høyere utdanning innen bergvitenskap.
Siegfried Handloser
Siegfried Handloser (født 25. mars 1895 i Konstanz, død 3. juli 1954 i München) var en tysk SS-general og lege som virket som sjef for Wehrmachts medisinske avdeling under andre verdenskrig.
Kongsberg
Høyere utdanning
Universitetet i Sørøst-Norge har ett av sine åtte campuser i byen. I tillegg til teknologi/ingeniørfag og økonomi- og ledelsefag, tilbys her landets eneste utdanning innen optometri.
Siegfried Handloser
Handloser ble etter krigen dømt til livstid i fengsel for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten. Straffen ble senere omgjort til 20 år, men som mange andre tyske krigsforbrytere, ble han løslatt allerede på 1950-tallet.
Han ble født i Konstanz, og ble knyttet til det militære helseapparatet under første verdenskrig. I 1938 ble han armegruppelege for Armegruppekommando 3, og i oktober 1939 ble han utnevnt til æresprofessor. Etter krigsutbruddet ble han sjef for Wehrmachts medisinske avdeling, og dermed den øverste innen det tyske militære helseapparatet.
Raivis Broks
Raivis Broks (født 20. februar 1984) er en latvisk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 14 i firer-bob.
Siegfried Handloser
Man kom etter krigens slutt til at han hadde vært fullstendig klar over de medisinske eksperimenter som ble utført på krigsfanger og fanger i konsentrasjonsleirer, uten å gjøre noe for å stoppe dette. Dette førte til at det amerikanske militærtribunalet tok ut tiltale, og stilte ham for retten i Nürnberg under Legeprosessen.
Tiltalen hadde tre punkter:
Handloser erklærte seg ikke skyldig. I likhet med de andre tiltalte ble han frikjent på punkt 1 fordi retten mente at den ikke hadde jurisdiksjon til å dømme i det spørsmålet. Han ble kjent skyldig på punkt 2 og 3, og dømt til livstids fengsel i august 1947. Dette ble i 1951 omgjort til 20 års fengsel, og i 1954 ble han løslatt under et amnesti. Han døde like etter av kreft, 59 år gammel.
Pezz
Pezz var et kanadisk progressiveband som kom fra Mississauga, Ontario. De spilte sammen i seks år og utga ett album. Også et amerikansk pønkeband heter Pezz i dag.
Billy Talent
I 1999 fikk Pezz rettslige problemer på grunn av navnet. Et pønkeband fra Memphis, Tennessee brukte det samme navnet og hadde utgitt sin første plate i 1990. Det hele endte med at kanadiske Pezz endret navnet sitt til Billy Talent.
Nore og Uvdal
Nore og Uvdal er en kommune øverst i Numedal i Viken. Den grenser i nord til Hol, Ål og Nesbyen, i øst til Flå og Sigdal, i sør til Rollag, Tinn og Vinje, og i vest til Eidfjord. Store deler av Hardangervidda ligger innenfor kommunens grenser. 1. januar 1962 ble Nore kommune og Uvdal kommune slått sammen til én kommune. Nore hadde ved sammenslåingen 1975 innbyggere. Uvdal hadde ved sammenslåingen 1213 innbyggere. Kommunens høyeste punkt er Borgsjåbrotet (1 485 moh.), på grensen til Tinn kommune i Vestfold og Telemark. Den høyeste toppen som kommunen ikke "deler" med andre kommuner er Synhovd (1 437 moh.) som ligger ca. 5 km nordvest for Sønstevatn.
Areal og befolkning
Målt i areal er Nore og Uvdal med sine 2502 kvadratkilometer den største kommunen i Viken fylke, og den fjerde største kommunen på Østlandet. Bare Rendalen, Vinje og Trysil er større i areal. Dette betyr også at kommunen er større i areal enn tidligere Vestfold fylke. Innbyggerne har derfor veldig god plass, 1 kvadratkilometer hver, mot landsgjennomsnittet på 0,08 kvadratkilometer hver. Nore og Uvdal er en langstrakt kommune med bygdene Tunhovd, Nore, Rødberg og Uvdal. Bare Rødberg er definert som tettsted av Statistisk sentralbyrå; stedet har 510 innbyggere per 1. januar 2012 og er Numedals største tettsted. Rødberg er også kommunesenteret.
Kommunene Nore og Uvdal ble slått sammen i 1962. Nore hadde ved sammenslåingen 1,975 innbyggere mens Uvdal hadde 1,213 innbyggere. Kommunen lå i Buskerud fylke frem til den ble en del av Viken fylke i 2020; den ligger utenfor den historiske regionen Viken.
Kommunens høyeste punkt er Borgsjåbrotet (1 485 moh.), på grensen til Tinn kommune i Vestfold og Telemark. Den høyeste toppen som kommunen ikke "deler" med andre kommuner er Synhovd (1 437 moh.) som ligger ca. 5 km nordvest for Sønstevatn.
Verneområder
Verneområder i Nore og Uvdal kommune (alfabetisk):
Kommunestyrevalget 2019
Fremskrittspartiets ene kommunestyremedlem meldte rett etter valget overgang til Høyre. Et av Arbeiderpartiets kommunestyremedlemmer har meldt seg ut av partiet og møter fra 9. februar 2020 som uavhengig.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er plassen mellom Nore kraftverk og Rødberg jernbanestasjon, som er endestasjon for Numedalsbanen. Det ble offisielt åpnet i 2005 i anledning hundreårsjubileet for unionsoppløsningen.
Arrangement
Numedalsrally arrangeres av NMK Nore og Uvdal første helg i mars.
Severdigheter
Uvdal kirke er en langkirke fra 1893. Kirken er bygd i dragestil og har 350 plasser. Uvdal kirke må ikke forveksles med Uvdal stavkirke.
Planetarisk ring
En planetarisk ring er en ring av støv og andre små partikler som kretser rundt en planet i et tynt skiveformet område. De mest kjente og spektakulære planetariske ringene er de som finnes rundt planeten Saturn, men alle de fire gasskjempene i solsystemet (Jupiter, Uranus og Neptun) har egne ringer.
De indre planetene har ingen ringer, og så langt man vet har ikke dvergplaneten pluto det heller, men visse anser at det ikke er umulig og tror at New Horizons kommer til å finne ringer når den når Pluto i 2015. Selv om Mars ikke har noen ringer i dag kommer den trolig til å få det når dens måne Phobos kommer alt for nær Mars, og dermed bryter sammen til en ring. Det finnes også en mulighet for at Phobos ikke bryter sammen, men kolliderer med overflaten på Mars. Dette kommer imidlertid ikke til å hende med vår måne som i stedet beveger seg lengre bort fra Jorden.
Gjetermåner
Iblant har ringer såkalte «gjetermåner», små måner som kretser nær de ytre ringgrensene i mellomrom mellom ringene. Gjetermånenes gravitasjon hjelper til med å opprettholde de skarpe ringkantene; materiell som kommer nær gjetermånenes omløpsbaner kastes tilbake til ringene. Materiellet kan også falle ned på månen selv eller slynges ut av ringsystemet. Denne påvirkningen kan man observere gjennom spesielle bølgemønster som ofte dannes i ringen før og etter en gjetermåne.
Forekomst
De planetariske ringenes forekomst er ikke veldig kjent, men man tror at de er ustabile og oppløses over en periode på til eller hundre millioner år. Som et resultat av dette, må de nåværende ringene ha en relativt moderne fødsel, muligens formet av ødelagte klippestykker fra en måne som ble rammet av en stor kollisjon eller ble splittet opp av moderplanetens gravitasjon når den passerte planetens Roche-grensen.
Sammensetning
Sammensetningen av ringpartiklene varierer fra den ene planeten til den andre; de kan være silikater eller isstøv. Større steiner og blokker finnes også.
Auguste-René Dubourg
Auguste-René Dubourg  (født 30. september 1842 i Loguivy-Plogras i Frankrike, død 22. september 1921 i Rennes) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og erkebiskop av Rennes 1906–1921.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Richard Wright (musiker)
Richard William «Rick» Wright (født 28. juli 1943 i London i England, død 15. september 2008 ) var en britisk musiker som var keyboardspiller i bandet Pink Floyd.
Pink Floyd
Med narkotika-problemer og et økende motstridende forhold til Roger Waters, fikk Waters presset ut Wright av Pink Floyd under innspillingen av The Wall (1979). Han fikk likevel lønn som studiomusiker under liveforestillingene av albumet i 1980 og 1981, og ironisk nok var han den eneste som tjente på forestillingene. Dette på grunn av at The Wall-prosjektet var så omfattende og kostbart at det gikk i minus. Tapet ble dekket av de tre gjenværende bandmedlemmene. På neste album, The Final Cut, var ikke Wright med, og dette er det eneste albumet Wright ikke deltar på.
Wright jobbet seinere på albumet A Momentary Lapse of Reason (1987), hvor han spilte på tre låter og gjør bakgrunnsvokal på to. Han ble offisielt ikke medlem av bandet igjen før den påfølgende turnéen var over. Flere sanger fra konsertene de spilte i USA denne høsten endte opp på utgivelsen Delicate Sound of Thunder (utgitt som CD, LP og VHS) fra (1987). Han skrev fem låter sammen med David Gilmour og hadde vokal på «Wearing the Inside Out» på det neste Pink Floyd-albumet The Division Bell (1994). Dette var første gang siden The Dark Side of the Moon Wright sang hovedvokal på en Pink Floyd-sang. Det samme året turnerte Pink Floyd i hele verden og spilte for til sammen over 5 millioner mennesker, blant annet 14 dager på rad i Earls Court i London. De fleste sangene spilt på denne turnéen endte opp på live-albumet P-U-L-S-E (1995). P-U-L-S-E ble gitt ut på DVD den 10. juli 2006. Det eneste Pink Floyd-albumet Richard Wright ikke var med på var The Final Cut (1983).
2. juli 2005 spilte Pink Floyd på Live 8-konserten i London. Dette var første gang på 24 år at Gilmour, Mason, Waters og Wright sto på samme scene. Våren og sommeren 2006 spilte Wright i bandet til David Gilmour i turnéen for å promotere hans nye plate, On an Island. Han så ut til å trives med å «komme ut», hadde en sentral rolle i bandet og sang selv på flere sanger.
Lars Aksnes
Lars Aksnes (født 1947) er en norsk sivilingeniør. Han var utbyggingsdirektør i Vegdirektoratet. Han ble utdannet i veg- og transportteknikk på NTH, og jobbet først i Vegvesenet, så som teknisk direktør i Bærum kommune, før han ble utbyggingsdirektør. Han har flere ganger vært fungerende veidirektør.
Richard Wright (musiker)
Pink Floyd
10. mai 2007 sto Pink Floyd (kreditert som Rick Wright, David Gilmour og Nick Mason) igjen på scenen, denne gangen uten Waters. Anledningen var en konsert til hyllest for avdøde bandkollega Roger «Syd» Barrett i London. Pink Floyd spilte Barrett-låta «Arnold Layne» og fellesnummeret «Bike». Roger Waters opptrådte tidligere på konserten og hyllet sin gamle venn med egenkomposisjonen «Flickering Flame». Siste gang Wright opptrådte offentlig var 6. september 2007, sammen med turnébandet til David Gilmour. De fremførte «Island Jam» på Odeon Leicester Square i London.
Pink Floyd ga i 2014 ut albumet The Endless River, som hovedsakelig er basert på utdrag av 20 timer med musikk innspilt av Wright, Gilmour og Mason i 1993 og 1994 under arbeidet med albumet The Division Bell. Deler av disse innspillingene samt opptak fra 1968 av Wright under øving i Royal Albert Hall ble i 2013 og 2014 bearbeidet og viderutviklet av Gilmour og Mason. Nick Mason har nevnt at albumet er en passende hyllest til Rick Wright.
Sykdom og bortgang
Richard Wright ble diagnostisert med kreft og døde kort tid etter i hjemmet sitt i Storbritannia den 15. september 2008. I tiden før han døde jobbet Wright med et nytt soloalbum som skulle omfatte en rekke instrumentelle musikkomposisjoner.
Etter hans død siterte hans langvarige venn David Gilmour følgende: «In my view, all the greatest Pink Floyd moments are the ones where he is in full flow. No-one can replace Richard Wright – he was my musical partner and my friend.» Han la i tillegg til: «In the welter of arguments about who or what was Pink Floyd, Rick's enormous input was frequently forgotten. He was gentle, unassuming and private but his soulful voice and playing were vital, magical components of our most recognised Pink Floyd sound. Like Rick, I don't find it easy to express my feelings in words, but I loved him and will miss him enormously. I have never played with anyone quite like him.»
Kaufhaus des Westens
Kaufhaus des Westens (KaDeWe, no.: «Vestens varehus») er et varehus i Berlin. Det er nest størst i Europa etter Harrods i London, og det største på kontinentet. Det ligger i Tauentzienstraße i bydelen Schöneberg nær Wittenbergplatz.
Varehuset har et areal på 60 000 m² og over 380 000 salgsartikler, fremfor alt av det dyrere og mer luksuriøse slaget. Daglig besøkes varehuset av mellom 40 og 50 000 kunder. Varehuset har omkring 2 400 ansatte. Særlig kjent er den sjette av de tilsammen syv etasjene, den såkalte Feinschmeckeretasjen med et omfattende, internasjonalt delikatessetilbud.
En ombygning i 2005 økte varehusets areal med tre nye moteetasjer med tilsammen 20 000 m², anlagt i sjakkbrettaktige segmenter. Det selges moteklær av høy til høyeste kvalitet på ca. 40 % av arealet.
Kaufhaus des Westens ble åpnet i april 1907. Bygningen ble tegnet av arkitekten Emil Schaudt. Fra 1927 tilhørte varehuset Hertie, og det ble i 1994 en del av Karstadt AG da Hertie ble kjøpt opp. Gjennom en fusjon mellom Karlstad og Quelle AG ble KaDeWe fra 1999 eid av KarstadtQuelle AG, et selskapet som i 2007 byttet navn til Arcandor. Ettersom varehuset lå i Vest-Berlin var det et viktig symbol under den kalde krigen.
CW
CW, Cw, cW og cw kan bety:
Per Kjetil Farstad
Per Kjetil Farstad er en norsk musiker (født 25. september 1952), Fil. dr. og professor emeritus i musikk ved Universitetet i Agder (1976-2019), og æresdoktor ''Dr. Phil. h.c.'' ved Westfälliche Wilhelms-Universität Münster. Han har utgitt flere plateinnspillinger, spiller strengeinstrumenter og har doktorgrad på lutt og gitar.
Farstad debuterte på klassisk gitar og lutt i Gamle Aker kirke i Oslo, 1978.
Per Kjetil Farstad har doktorgrad i musikk (Phil.dr.) fra Universitetet i Göteborg i 2000, og diplomeksamen i gitar og altgitar fra Norges musikkhøgskole 1977. Han har også utdanning innen offentlig administrasjon, kulturadministrasjon, pedagogikk og musikkteknologi.
Farstad har publisert forskningsartikler i lutt- og gitarmagasiner i Europa og USA. I 2003 og 2004 gav han masterclasser i gitar og lutt ved Faculty of Music in Belgrade.
Fra 2000 til 2004 var han Dekanus ved Fakultet for kunstfag ved Universitetet i Agder. Farstad var primus motor i opprettelsen av de rytmiske studiene ved Høgskolen i Agder (nå: Universitetet i Agder) fra 1985 og sentral i akademiseringsprosessen gjennom opprettelsen av bachelor, – master og doktogradsutdanningen innen feltet.
Per Kjetil Farstad eier det tidligere plateselskapet Klango. Han har vært involvert i plateinnspillinger som studiomusiker, arrangør og/eller produsent og også som tekniker på innspillinger.
Siden 2017 har han gitt ut 8 CD-produksjoner og 3 singler.
Diskografi
Per Kjetil Farstads plateutgivelser er instrumentalinnspillinger.
Sveriges landsdeler
Sverige er inndelt i tre landsdeler: Götaland, Svealand og Norrland. Götaland utgjør den sørlige delen av Sverige, Svealand den midtre delen, og Norrland den nordligste delen.
VM i kunstløp 2004
VM i kunstløp 2004. Verdensmesterskapet i kunstløp for menn, kvinner, parløp og isdans ble arrangert i Westfalenhalle i Dortmund i Tyskland 22. til 28. mars 2004.
Mayankote Kelath Narayanan
Mayankote Kelath Narayanan (født 1934) er en indisk statstjenestemann.
M.K. Narayanan ledet Indias kontraspionasje, Intelligence Bureau fra 1987 til 1990, hvorpå han ble leder av Joint Intelligence Committee. M.K. Narayan ble igjen leder for IB i 1991 og gikk av i 1992, fra mai 2004 var han spesialrådgiver i intern sikkerhet for Indias statsminister. M.K. Narayanan har inngående kjennskap til den interne konflikten i Sri Lanka.
Han ble utnevnt til nasjonal sikkerhetsrådgiver for den indiske statsministeren den 25. januar 2005 etter at den foregående nasjonale sikkerhetsrådgiveren, Jyotindra Nath Dixit var død.
Han ble hedret med den indiske offisielle sivile utmerkelse Padma Shri i 1992 for sin innsats.
I perioden 2010 til 2014 var han guvernør for delstaten Vest-Bengal.
Bin Qasim kraftverk
Bin Qasim kraftverk er et kombinert gasskraftverk og oljekraftverk i Sind i Pakistan. Det har en installert produksjonskapasitet på 1260 MW, fordelt på seks like store blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1980, og stod ferdig i 1988. Brenselkilden er fyringsolje eller naturgass. Operatørselskapet holder til i Karachi.
Kurtoisi
Kurtoisi eller kurtoasi (fra fransk: cour, «hoff») (uttales kurtoasi) betegner en form for etikette og samværsform som vokste fram ved særlig det franske og burgundiske hoffet i løpet av middelalderen.
(marxist-leninistene)
(marxist-leninistene) var en kommunistisk gruppe i Oslo som ble opprettet etter ar landsmøtet i AKP(m-l) vedtok å fjerne parentesen i 1990. Splittelsen hadde utgangspunkt i et miljø av unge partimedlemmer som ønsket en mer radikal maoistisk orientering og større satsing på arbeiderklassen og klassekampen. De opprettet blant annet et samarbeid med Revolusjonært Ungdomsforbund i Bergen, som hadde brutt ut av Rød Ungdom, og resultatet ble Revolusjonært Forbund. Bergens-avdelingen valgte imidlertid å oppfordre sine medlemmer til å melde seg inn i RV, og Oslo-seksjonen reagerte på denne oppfordringen ved å trekke seg ut og skiftet navn tilbake til (m-l). Kort tid etter gikk imidlertid organisasjonen i frø.
Zhu Jianhua
Zhu Jianhua (forenklet kinesisk: 朱建华, tradisjonell kinesisk: 朱建華, født 29. mai 1963 i Shanghai) er en tidligere kinesisk idrettsutøver som konkurrerte i høydehopp.
Han satte verdensrekord 11. juni 1983 med et hopp på 2,37, han forbedret verdensrekorden to ganger, siste gangen 10. juni 1984, til 2,39  en verdensrekord som han hadde frem til 11. august 1985 da Rudolf Povarnitsyn hoppet en centimeter høyere.
Han vant flere asiatiske mesterskap og han vant bronse både under VM i 1983 i Helsingfors og sommer-OL 1984 i Los Angeles.
Uruguay under Sommer-OL 1988
Uruguay under Sommer-OL 1988. Femten sportsutøvere, fjorten menn og en kvinne fra Uruguay deltok i åtte grener, boksing, friidrett, roing, sykling, seiling, svømming, turn og moderne femkamp under Sommer-OL 1988 i Seoul. De vant ikke noen medaljer.
Namazu
Namazu (鯰) er en skapning fra japansk mytologi. Det er en kjempefisk som forårsaker jordskjelv. Namazu lever i gjørma under bakken, og voktes av guden Kashima.
Hisa-me
Hisa-me (氷雨 eller 必殺娘) er kvinnelige dødsdemoner i den japanske mytologiens underverden (Yomi).
Berlins undergrunnsbane
Berlins undergrunnsbane (U-Bahn) er et av tre skinnegående lokaltransportsystemer i Berlin. Den drives av det kommunale transportselskapet Berliner Verkehrsbetriebe (BVG). I tillegg finnes lokaljernbanesystemet S-Bahn som drives av Deutsche Bahns datterselskap S-Bahn Berlin GmbH og sporvogner drevet av BVG. Årlig er det 480 millioner reisende med U-Bahn. Det er idag ti ulike linjer med tilsammen 173 stasjoner, og linjenettet er 145,5 km langt. Store stasjoner er blant annet Alexanderplatz, Nollendorfplatz og Zoologischer Garten.
Torvikbukt
Torvikbukt er en bygd og et tettsted i Gjemnes kommune på Nordmøre. Bygda teller ca. 500 innbyggere og ligger ved Bergsøyfjorden, under det 994 meter høye Reinsfjellet. I selve tettstedet bor innbyggere per 1. januar.
Berlins undergrunnsbane
Nettet i Berlin har to ulike linjeprofiler, dvs. ulik størrelse på togene og tunnelene. De eldste linjene (U1, U2, U3 og U4) har en liten profil, mens de nyere linjene har en større profil – på tysk omtales de gjerne som Kleinprofil og Großprofil. Vognene er tradisjonelt gulmalt. Noen deler av nettet er bygget som høybane midt i et gateløp, mens for det meste er banene gravd ned i gaten slik at det er liten høydeforskjell mellom overflaten og undergrunnsbanen – på tysk kalles disse Unterpflasterbahn, som best kan oversettes med underbroleggingen-bane
Torvikbukt
Som nabobygder til Torvikbukt ligger Batnfjordsøra og Øre i vest, Osmarka i sør og Flemma og Angvik i sørøst. Over fjorden i nord, ligger Gjemnes og Bergsøya.
Etymologi
Navnet Torvikbukt kommer av gårdsnavet Torvik (gnr. 4), som er en av flere matrikkelgårder som omkranser den samme bukta. Andre matrikkelgårder i bygda er Ranem (gnr. 1), Slettnes (gnr. 2), Orset (gnr. 3), Torviknes (gnr. 5), Dalen (gnr. 6), Sørdal (gnr. 7) og Holten (gnr. 17). Eldre skriveformer av Torvik er af thorwikom (1430), Torwick (1530), Toruigenn (1590), Thøruig, Thaaruig (1643), Torwigen (1667) og Torvig (1723). Førsteleddet kan komme av planten tare.
Berlins undergrunnsbane
Stamstrekningen
Den første undergrunnsbanen ble åpnet i 1902 med en linje fra Stralauer Tor til Zoologischer Garten, og med en avstikker til Potsdamer Platz omtrent midtveis. Her ble det laget en trekant-krysning og stasjonen der heter fortsatt Gleisdreieck (sportrekanten) selv om krysset senere er bygget om. Allerede senere samme år ble banen forlenget vestover til Knie (kneet) – idag heter stasjonen Ernst-Reuter-Platz, og østover til Warschauer Brücke (idag Warschauer Straße). Fra Warschauer Brücke til Bülowstraße var det høybane, mens banen videre vestover var en undergrunnsbane, og også på Potsdamer Platz var stasjonen under jorden. Denne såkalte stamstrekningen betjenes idag hovedsakelig av U1.
Torvikbukt
Etymologi
Varianten 'Torvikbukt' er en nyere konstruksjon som ble bestemt politisk av Øre herredstyre i 1912, for å unngå forveksling med 'Torvik' som fantes flere steder i landet, for eksempel i Surnadal, Rauma og Herøy. Postvesenet brukte formen 'Torvikbugt' fra 1. juli 1912 til 1. oktober 1921. Lokalt bruker mange fortsatt 'Torvika' i dagligtalen.
Berlins undergrunnsbane
Stamstrekningen
I de nærmeste årene ble stamstrekningen forlenget i to retninger – vestover og nordover. Strekningen vestover fra Knie til dagens stasjon Olympiastadion ble ferdigstilt i 1913. Viktigst var imidlertid forlengelsen fra Potsdamer Platz gjennom Berlins sentrum til Alexanderplatz og videre nordover til den daværende S-Bahn-stasjon Nordring (idag Schönhauser Allee). Den første strekningen til Spittelmarkt stod ferdig i 1908. Banen videre var undergrunnsbane til og med Senefelder Platz og derfra ble det bygget høybane gjennom Schönhauser Alle. Denne strekningen ble åpnet for trafikk i 1913. I 1930 ble den forlenget til Pankow (idag Vinetastraße) og i 2000 videre til Pankow. I dag trafikkerer U2 hele strekningen fra Pankow gjennom sentrum og vestover til Olympiastadion og Ruhleben som er dagens endestasjon.
Nye linjer sørover
Kort tid etter at stamstrekningen var ferdig, ble det bygget to nye linjer. I Schöneberg som den gang var en egen kommune, ville myndighetene ha en tilknytning til stamstrekningen ved Nollendorfplatz, men selskapet som drev banen, var ikke interessert i en slik utbygging. Kommunen bygget derfor selv en undergrunnsbane fra en ny stasjon ved høybanestasjonen på Nollendorfplatz og sørover til Hauptstraße (idag Innsbrucker Platz). Banen ble åpnet i 1910 og er idag U4. Det er den korteste linjen (når man ser bort fra U55 før den er knyttet sammen med U5).
Torvikbukt
Fra jordbruk til utdanning, industri og frivillighet
Gården Torvik er skriftlig belagt første gang Aslak Bolts jordebok i 1433. Det er gjort arkeologiske funn som tyder på at gården kan ha blitt rydda allerede i eldre jernalder. Torvik med omliggende gårder (senere navngitt Torvikbukt) var først og fremst ei jordbruksbygd. Men bygda fikk flere bein å stå på da Nordmøre ungdomsskole etablerte seg her i 1917. Den første fastskolen for barn i bygda ble oppført rundt 1885. Torvik skole, som er forløperen til dagens Torvikbukt skule, ble bygget i 1923. Et lokalt kraftselskap sørget for elektrisitet til bygda fra 1926. I 1938 ble det bygd ferjekai, og fra da og fram til 1976 var det offentlig ferjerute mellom Torvikbukt og Kristiansund.
Berlins undergrunnsbane
Nye linjer sørover
Også i Wilmersdorf var det interesse for bygging av en egen U-bane-linje, men denne måtte gå gjennom Charlottenburg for å kunne knyttes sammen med stamstrekningen på Wittenbergplatz. Det var forhandlinger mellom de to kommunene som resulterte i at den nye banen ble bygget mot at det også ble bygget en forlengelse under Kurfürstendamm til Uhlandstraße (idag endestasjon til U1). Den nye linjen som idag er U3 ble bygget frem til Thielplatz og den er senere blitt forlenget til Krumme Lanke.
Med utbygningen av disse banene, som alle er bygget med liten profil, ble den første epoke i byggingen av undergrunnsnettet i Berlin avsluttet.
Torvikbukt
Fra jordbruk til utdanning, industri og frivillighet
Torvikbukt idrettslag ble stiftet i 1931. I tillegg til et aktivt idrettsliv, har også misjonsbevegelsen gitt et viktig bidrag til samfunnsliv og frivillig sektor i bygda.
Berlins undergrunnsbane
Mellomkrigstiden
U-bane-linjene som ble bygget før første verdenskrig gikk hovedsakelig øst-vest i Berlin og betjente i stor utstrekning innbyggere i byens bedre strøk, og for selskapet som drev banene var det naturligvis viktig å ha betalingsdyktige passasjerer. Men Berlins myndigheter ønsket at også andre bydeler skulle få undergrunnsbane og byggingen av tre nye baner startet på tjuetallet. To av disse (U6 og U8) går nord-syd, mens den tredje (U5) går østover fra Alexanderplatz. For å få større kapasitet, ble tunnelene laget i en større profil enn tidligere og vognene ble også større (großprofil).
Torvikbukt
Krigsårene 1940-1945
Under invasjonen av Norge i 1940, lå jageren "Sleipner" og torpedobåten «Sild» til kai i Torvikbukt 10. april for å forberede minerydding i Hustadvika.
Berlins undergrunnsbane
Mellomkrigstiden
Dagens U6 het tidligere die Nord-Süd-U-Bahn og hadde betegnelsen linje C. Den følger i stor utstrekning gateløpet i Friedrichstraße gjennom sentrum av byen og banen er bygget som en nedgravet tunnel rett under gateløpet. Den første delstrekningen fra Stettiner Banhof (idag Naturkundemuseum) til Hallesches Tor ble åpnet i januar 1923. Allerede to måneder senere ble den åpnet videre nordover til Seestraße som var endestasjon frem til 1958. Byggingen medførte at stamstrekningen ble krysset ved Stadtmitte på U2 og ved Hallesches Tor stasjon på U1. Ved kryssingen av U2 ble det ikke bygget en tårnstasjon slik som det senere ble gjort ved andre krysninger. I stedet bygget man en ny stasjon lenger sør i Friedrichstraße med en lang fotgjengertunnel som forbindelse til U2 – på folkemunne kalles den Mäusetunnel (musetunnelen). Ved Hallesches Tor krysset den nye undergrunnsbanen stamstrekningen som høybane.
Torvikbukt
Krigsårene 1940-1945
I krigsårene måtte elevene ved Nordmøre ungdomsskole dele plassen med mange eldre, fordi Kristiansund aldersheim ble ødelagt under bombingen av Kristiansund. De sendte flere av sine beboere til Torvikbukt. Familien Gjøen, som har navn fra Jøa på Smøla, kom også fra Kristiansund til Torvikbukt i 1940. Bombingen hadde ødelagt fiskeforretning deres i byen. Sofus Gjøen startet opp på nytt med en fiskematforretning i Torvikbukt. Denne fikk navnet Gjøen & Co. Tran var naturlig nok et av produktene, og i 1949 begynte de for første gang å tilsette fargestoff og den første malingen fra fabrikken ble produsert. På 50 og 60-tallet var landbruksmaling og nærområdet satsingsområdet, med en fjerdedel av omsetningen i Kristiansund.
Administrativ tilhørighet
Torvikbukt hører i dag til Gjemnes kommune og Møre og Romsdal fylkeskommune. Historisk har dette området tilhørt Nordmørafylke, Edøysysselet (Barknarfjarðar skipreide), Nordmøres len, Nordmøre fogderi (Gimnæs tinglag) og fra 1671 Romsdal og Nordmøre amt. Mellom freden i Roskilde i 1658 og freden i København lå Torvikbukt sammen med resten av amtet under den svenske tronen. I 1689 ble Sunnmøre fogderi lagt til det dansk-norske amtet som da fikk navnet Romsdals amt. Dette var forløperen til dagens Møre og Romsdal fylke som ble opprettet i 1919. Torvikbukt tilhørte fra 1837 Øre formannskapsdistrikt (senere Øre kommune) og fra 1965 Gjemnes kommune.
Berlins undergrunnsbane
Mellomkrigstiden
Banens sørlige del bestod av to linjer. Hovedlinjen hadde betegnelsen CI og gikk til Neukölln – idag er dette en del av U7. Fra Mehringdamm førte sidelinjen CII til Tempelhof (idag U6), og det var bare trafikk mellom disse to stasjoner Forlengelsen til daværende Flughafen stasjon (idag Paradestraße) var ferdig i 1927 og det var denne linjens sørlige endestasjon frem til 1960-tallet da den ble forlenget til Alt-Mariendorf. Forlengelse videre til bydelen Lichtenrade er lagt på is. Den andre delstrekningen – fra Mehringdamm til bydelen Neukölln – ble åpnet etappevis frem til Grenzallee som var denne linjens sørlige endestasjon frem til 1960-tallet.
Torvikbukt
Naturgeografi
Torvikbukt ligger ved Bergsøyfjorden, som er en delfjord mellom Batnfjorden og Tingvollfjorden/Sunndalsfjorden. Berggrunnen består av i hovedsak av gneis, paragneis/amfibolitt, med innslag av gabbro og lyserød, granittisk gneis rundt Reinsfjellet. 14. april 1939 gikk et større fjellskred ved Kalvskinnberga i Torvikdalen.
Sør-Jemen under Sommer-OL 1988
Sør-Jemen under Sommer-OL 1988. Fem mannlige sportsutøvere fra Sør-Jemen deltok i to sporter (friidrett og boksing) under Sommer-OL 1988 i Seoul. Det var første og eneste gangen som Sør-Jemen deltok i et sommer-OL. De vant ingen medaljer.
Torvikbukt
Naturgeografi
Løsmassedekket består av eldre breelvavsetninger og nyere elveavsetninger, med innslag av både torv, myr, morene og marine strandavsetninge r. Marin grense etter siste istid ligger på om lag 95-100 moh. Det som finnes av dyrka mark ligger i all hovedsak under denne høyden.
Næringsliv
Etter flere generasjoner med små kvernbruk i bekker og Torvikelva, ble Torvik mølle etablert i 1935. Ved hjelp av elektrisk kraft hadde mølla fra starten en kapasitet på 2 tonn i døgnet. Etter en brann i 1947, ble mølla nyoppført i betong og modernisert i 1949. Mølla var i drift til 1967 da kornproduksjonen i området tok slutt. Anlegget ble deretter brukt til driftsmiddellager for landbruket.
Berlins undergrunnsbane
Mellomkrigstiden
Den andre banen i retning nord-sør som ble bygget i mellomkrigstiden, var U8 som tidligere het linje D. Den går gjennom det østlige sentrum av Berlin og krysser stamstrekningen ved Alexanderplatz (U2) og Kottbusser Tor (U1). Arbeidet her ble startet før første verdenskrig, men ble innstilt under krigen. Byggearbeidene kom igang igjen i 1919, men selskapet som forestod byggingen gikk konkurs slik at kommunen overtok. I første omgang ble banen bygget fra Gesundbrunnen i nord til Neukölln i sør. Banen ble åpnet i etappevis fra 1927 og 18. april 1930 var hele strekningen fra Leinestraße i sør til Gesundbrunnen i nord ferdig. Siden banen gikk mellom bydelene Gesundbrunnen og Neukölln, ble den også kalt GN-Bahn.
Den tredje banen fra mellomkrigstiden er U5 fra Alexanderplatz og østover til Friedrichsfelde. Dette var den tredje banen fra Alexanderplatz stasjon og perrongen ligger et nivå under U2 og U8. Disse to ligger parallelt slik at de tre plattformene danner en H. U5 fulgte den daværende Frankfurter Alle til S-Bahn-stasjonen med samme navn – idag heter den første delen av gaten Karl-Marx-Allee. Den ble hovedsakelig bygget som Unterpflasterbahn og alle stasjonen fra denne tiden er like, men med ulik fargesetting. Banen ble åpnet 21. desember 1930 og het den gang linje E.
Torvikbukt
Næringsliv
Siden 1940 har bygdas største bedrift vært Gjøco AS. Firmaet har etter hvert fått flere filialer, og virksomheten i Torvikbukt er etablert som «Gjøco AS Avd Torvikbukt». Malingsfabrikken produserer og markedsfører beis, maling, lakk og epoxy.
Berlins undergrunnsbane
Etterkrigstiden
Bombeangrep på slutten av andre verdenskrig førte til store skader på Berlins undergrunnsbaner. Særlig gjaldt det strekninger med høybane (U1 og U2), og også et bombeangrep på S-Bahn-tunnelen under Landwehrkanal førte til en oversvømmelse som spredte seg til store deler av undergrunnsnettet. Men skadene ble reparert hurtig og trafikken kom etterhvert igang som før.
Torvikbukt
Næringsliv
Jordbruk er en viktig næring i bygda, flere gårder driver produksjon av matvarer. Dette har satt sitt preg på bygdas miljø og omgivelser med store åpne områder med dyrket mark. Fra 1990-tallet har flere gårder blitt nedlagt og stoppet sin produksjon. I Torvikbukt, som generelt på vestkysten av Norge, er det alpint landskap som kan gjøre jordbruk tungt å drive. Det gjør også næringen ulønnsom for mange.
Berlins undergrunnsbane
Etterkrigstiden
Etter krigen er det bare bygget én helt ny linje (U9), men delingen av Nord-Syd-banen og forlengelsen av den delen som ble den nye U7, er i realiteten en ny linje. I tillegg ble det foretatt betydelige utvidelser av det eksisterende linjenett.
Nord-Syd-Banen (idag U6) hadde to linjer syd for Landwehrkanal og i 1963 ble den østlige av disse forlenget sydover til Britz-Süd, i 1970 til Zwickauer Damm og 1. juli 1972 til dagens endestasjon Rudow. Vikigere var forlengelsen vestover og etableringen av denne linjen som en selvstendig bane. Første del – fra Mehringdamm til Möckernbrücke – ble åpnet 28. februar 1966 etter at Mehringdamm stasjon var ombygget til en krysningsstasjon. Fra dette tidspunkt fikk denne banen betegnelsen Linje 7 (ikke linje H som den het i planleggingsfasen). I 1967 begynte arbeidet med forlengelsen vestover til bydelen Wilmersdorf og videre nordvestover gjennom Charlottenburg til Spandau. I 1971 ble strekningen fra Möckernbrücke til Fehrbelliner Platz åpnet og 28. april 1977 var linjen ferdig til Richard-Wagner-Platz. Strekningen til Rohrdamm åpnet 1. oktober 1980 og endelig frem til dagens endestasjon Rathaus Spandau 1. oktober 1984.
Torvikbukt
Barneskole
Torvik skole var en barneskole med ca. 40 elever i skoleåret 2008/2009, som var det siste året det var skole der. Skolen dekket første til syvende klasse. Den administrative ledelsen i Gjemnes kommune hadde flere ganger foreslått nedleggelse, på grunn av dårlig kommuneøkonomi og behov for å kutte i skolebudsjettet, men kommunestyret stemte nei ved flere anledninger. En av årsakene til at nedleggelsen ble utsatt, var sannsynligheten for at andelslaget Torvikbukt skule ville få godkjennelse for å starte privat grunnskole. Dette var kommunen pliktig til å delfinansiere, dersom det ble en realitet. I juni 2009 vedtok kommunestyret å nedlegge Torvik skole.
Berlins undergrunnsbane
Etterkrigstiden
I 1955 startet byggingen av U9 (tidligere linje G) som skulle binde sammen bydelene Wedding i nord og Steglitz i sør med Vest-Berlins sentrum rundt Bahnhof Zoo. Det var en prioritert oppgave å få en nord-syd-forbindelse som ikke gikk gjennom Øst-Berlin slik som U6 og U8. Den første strekningen – mellom Leopoldplatz og Spichernstraße stod ferdig 28. august 1961 – bare to uker etter etablering av Berlinmuren. Sydover ble linjen forlenget til Walther-Schreiber-Platz 29. januar 1971 og til Rathaus Steglitz 30. september 1974, mens forlengelsen nordover til Osloer straße var ferdig 30. april 1976.
Med unntak av U1, U3 og U4 er det i etterkrigstiden foretatt forlengelser av alle linjer. U2 er riktignok bare forlenget med en stasjon i øst – fra Vinetastraße til Pankow i 2000, men det gir overgangsmulighet til S-Bahn på Berliner Ringbahn. U5 er forlenget østover i flere omganger og kom til Hönow i bydelen Marzahn i 1989. U6 ble forlenget nordover fra Seestraße til Alt-Tegel i 1958 og sydover til Alt-Mariendorf i 1966. U8 er ført nordover i flere etapper og dagens endestasjon Wittenau var ferdig i 1994. Sydover ble U8 forlenget med en stasjon fra Leinestraße til Hermannstraße i 1996 og det gir forbindelse til S-Bahn på Berliner Ringbahn.
Fremtidig utvidelse
Arbeidet med en forlengelse av linje U5 fra Alexanderplatz gjennom sentrum av Berlin til Brandenburger Tor startet høsten 2009. Den nye linjen vil få fem stasjoner, Alexanderplatz, Berliner Rathaus, Museumsinsel, Unter den Linden og Brandenburger Tor. Strekningen videre til Hauptbahnhof ble ferdigstilt i forbindelse med byggingen av den nye jernbanetunnelen under Tiergarten og de nye regjeringskontorene, og 9. august 2009 ble den satt i drift som en ensporet pendellinje med betegnelsen U55.
Torvikbukt
Folkehøgskole
Nordvestlandet folkehøgskole på Høgtun er dagens navn på Nordmøre ungdomsskole. Dette en kristen folkehøgskole som årlig har ca. 105 elever. Skolen har internat, og alle elevene bor på skolen. De blir derfor en stor og viktig del av befolkningen i bygda. Elevene går vanligvis bare ett år på skolen. Skolen har idrettsanlegg og forsamlingslokaler som de gjør disponibel for befolkningen store deler av året. Spesielt er skolens sandvolleyballbane populær om sommeren.
Samferdsel
Postruta mellom Trondheim og Bergen som ble etablert i 1785, gikk over Osmarka. Fra 1796 ble Kristiansund koblet til denne ruta ved at posten ble fraktet ridende ned Torvikdalen og til sjøs fra Torvik til Kristiansund. I 1890-årene gikk torvikingene sammen med folk fra Osmarka om å bygge dampskipskai i Torvikbukt. Kaiseskpapet Thorviks kai ble etablert. Det fikk leieinntekter fra Christiansunds Dampskibsselskab og provisjon basert på varene som ble losset og lesset på kaia.
Berlins undergrunnsbane
Stasjoner
Berlins undergrunnsbane har 173 stasjoner og de fleste er underjordiske. Den gjennomsnittlige avstanden mellom stasjonene er 785 meter. Det er også noen få nedlagte stasjoner.
Torvikbukt
Samferdsel
Vegen mellom Torvikbukt og Osmarka benevnes i dag fylkesveg 6118. Fylkesveg 666 som går mellom Batnfjordsøra og Eidsvåg, tok derimot over som hovedakse til og fra Torvikbukt etter at ferjeruta ble lagt ned.
Torvikbukt har også dagligvarebutikk, småbåthavn og barnehage. Bygda har flere idrettsanlegg med internasjonale mål.
Idrett
Den første gymnastikksalen i bygda kom på plass da Nordmøre ungdomsskole bygde egne bygg på Høgtun i 1918. Torvikbukt idrettslag ble stiftet i 1931, og da ferjeruta mellom Kristiansund og Torvikbukt kom i drift fra 1938, ble bygda brukt som utgangspunkt for skiturer også for folk i byen. I tidlig etterkrigstid ble det etablert både lysløype og hoppbakke i bygda, Øra stadion stod ferdig i 1982 og Gjemneshallen kom i 1986.
Øra stadion er et stadionanlegg for fotball og friidrett. Fotballbanen er 105 x 67 meter og har gressdekke. Friidrettsbanen har en 400 meter lang løpebane med 6 baner og har grusdekke. Øra stadion har holdt både kretsmesterskap i friidrett og norgesmesterskap i triathlon. Banen eies av Torvikbukt Idrettslag.