cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wimbledon-turneringen 1994
Wimbledon-turneringen 1994
Wohnstadt Carl Legien
Franz Hillinger som da var leder av GEHAGs planavdeling fikk i 1925 oppgaven med å planlegge Wohnstad Carl Legien innenfor et område på 84 dekar. Hillinger brukte som referanse Tusschendijken boligområde i Rotterdam oppført av Joacobus Johannes Pieter Oud som også Bruno Taut sto i personlig kontakt med. Boligområdet ble oppført i datidens fremherskende stil: Husene ble i motsetning til bygningene fra den såkalte Gründerzeit, oppført i en enkel stil uten dekorasjon, men tilpasset beboernes behov. Taut og Hilligner planla et boligområde som besto av seks langstrakte U-formete boligblokker; disse boligblokkene omkranser grønne innergårder. Slik kunne man gi en opplevelse av at området virket grønnere enn et tilsvarende område fra Gründerzeit på tross av at botettheten var større.
Vi vil skilles
Vi vil skilles er en norsk filmkomedie fra 1952 regissert av Nils R. Müller. Dette var en av flere såkalte ekteskapskomedier på 1950-tallet og var en slags oppfølger til Vi gifter oss (også regissert av Müller). Arne Fjelberg, prest ved Uranienborg kirke, spilte prest i denne filmen. Hovedrollene ble spilt av Randi Kolstad og Espen Skjønberg.
Handlingsreferat
Ola og Bitten gifter seg etter ett veldig kort kjærlighetsforhold. De kjøper hus sammen, men huset er mye dyrere enn de egentlig har råd til. Når Bittens mor oppfordrer Ola til å kjøpe flere dyre møbler til huset deres, blir ting enda verre og det økonomiske ansvaret tynger Ola. Samtidig forsømmer Bitten husarbeidet, og hennes romantiske ideer om ekteskap begynner snart å slå sprekker. Men paret får snart en sønn, Morten, som umiddelbart overtar alt fokus i familien. Bitten går så mye opp i foreldrerollen at hun helt glemmer Ola.
Mottakelse
En kritiker mente at regissøren viste « ... sjelden filmfølelse ... filmen fører norsk filmproduksjon et skritt videre ... hadde han bare husket litt mer på saksen ... at det er blitt så mange gjentakelser skyldes vel at det er nokså tynt stoff i virkeligheten danner det jo ikke en gang noen virkelig historie». I en reprise i 2004 noterte NRK idet man ga fire stjerner: «Ekteskapskomedie nummer to fra Niels R. Müller og hans kone Gaselle. «Klara Klok på Saga,» skrev en bare måtelig fornøyd VG-kritiker og mente at filmekteparets problemer hverken var tragiske eller komiske nok. Men Espen Skjønberg begeistret: «Skjønberg kommer vel til å bli en søkt mann av filmprodusentene etter dette,» antok VG-anmelderen. Og ble knapt gjort til skamme.»
Carlo Costigliolo
Carlo Costigliolo (født 10. august 1893, død 16. desember 1968) var en italiensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Costiglioli ble olympisk mester i turn under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp med 359,855 poeng foran Belgia (346,765) og Frankrike (340,010). Det var 120 turnere fra fem nasjoner på fem lag som deltok i konkurransen som ble gjennomført 23. og 24. august 1920.
Blind Date (1984)
Blind Date er en amerikansk grøsser-thriller-film fra 1984 regissert av Nico Mastorakis. Hovedrollene spilles av Kirstie Alley og Joseph Bottoms.
Handling
En blind etterforsker utstyres med en avansert datamaskin som gir han et slags synsbilde og setter ham i stand til å avsløre en psykopatisk massemorder.
Ratcliff (Joseph Bottoms) overvåker produksjonen av en reklamefilm og tror at en av modellene, Rachel, er hans gamle flamme. Han blir besatt av trangen til å finne ut om det virkelig er henne, og begynner å spionere på henne. I den forbindelse blir han utsatt for en ulykke som gjør han blind. Han treffer Dr. Steiger som nettopp har oppfunnet en datamaskin som overfører visuelle signale til synsnerven, som igjen gjør at Ratcliff kan se via et elektronisk bilde. Samtidig er en psykopatisk morder er løs og på jakt etter unge pene jenter. Ratcliff blir vitne til ett av mordene og tenker at neste gang kan det kanskje være Rachel som blir offeret. Med datamaskinen koplet til hjernen prøver Ratcliff å verge seg mot morderen.
Rolleliste
(utvalg)
Jablonec nad Nisou
Jablonec nad Nisou (uttale: [jˈablånets nad nisou]; tysk: Gablonz an der Neiße), lokalt bare kalt Jablonec, er en by i Nord-Böhmen og den nest største byen i regionen Liberec. Byen ligger i den øvre dalen til elva Neisse i Jizerafjellene i Vest-Sudetene.
Navn
Navnet Jablonec er av tsjekkisk opprinnelse og betyr «lite epletre» (jabloncě var diminutiv av det gamle tsjekkiske ordet jabloň – «epletre»), siden landbyen ble grunnlagt ved et sted hvor det vokste et epletre. Tysktalende bosettere som kom til landsbyen i løpet av 1500-tallet kalte stedet Gablonz. I løpet av 1800-tallet ble tillegget «tysk» ofte lagt til navnet; som tsjekkisk Jablonec německý og tysk Deutsch-Gablonz. I 1904 ble det offisielle tillegget «ved Neisse» (nad Nisou, an der Neiße), som beskrev byens plassering ved elva Lauzitser Neiße.
Etter andre verdenskrig oppkalte de utviste tysktalende innbyggerne i Jablonec en ny bosetning i Bayern Neugablonz (Ny-Gablonz) etter deres hjemby. I dag er dette en av bydelene i Kaufbeuren.
Historie
Landsbyen Jablonec ble først nevnt i et dokument på latin fra 1356 (in nouo Jablonecz). Mer permanent bosetning fant sted på 1500-tallet da det første glassverket ble startet i Mšeno og den første kirken ble bygget. En radikal endring i byens utvikling kom i 2. halvdel av 1700-tallet, da glassindustrien og handelen vokste raskt. I første halvdel av 1800-tallet dukket de første smykkeprodusentene opp, og bidro til bosetningens ytterligere vekst.
Jablonec ble utnevnt til kjøpstad i 1808 og fikk bystatus i 1866.
I oktober 1938 ble Jablonec okkupert av Nazi-Tyskland som en følge av Münchenavtalen. Byens befolkning bestod på det tidspunktet av 86 % tyskere og resten tsjekkere, jøder og andre folkegrupper. Etter krigen, mellom 1945 og 1949, ble flesteparten av tyskerne utvist under vilkårene til Beneš-dekretene.
Nåtid
Foruten å fortsatt være kjent for glassindustri og smykkeproduksjon, er Jablonec nad Nisou et senter for sport og rekreasjon, med sin beliggenhet ved Jizerafjellene. I Jablonec finnes også det tsjekkiske myntverket, Česká mincovna, som produserer landets håndgripelige valuta, tsjekkisk koruna. Jablonec er forbundet med Liberec, blant annet med en trikkelinje.
Abigail (2019)
Abigail (originaltittel: Эбигейл) er en russisk film fra 2019 regissert av Aleksandr Boguslavskij.
Handling
Abigail bor i en by hvis grenser har blitt stengt på grunn av en smittsom epidemi, og Abbys far var en av de syke.
Abby går derfor mot myndighetene for å finne faren sin, men oppdager at byen hun bor i faktisk er full av magi.
Filler og fjas
Filler og fjas er et musikkalbum med Vibeke Sæther og Nordre Sving, utgitt i 1980.
Pul-e Khishti-moskeen
Pul-e Khishti-moskeen er den største moskeen i Kabul, Afghanistan. Den ligger sentralt i gamlebyen og kan lett kjennes igjen på sin store, blå kuppel. Moskeen ble oppført på 1700-tallet.
Manu Sareen
Manu Sareen (født 16. mai 1967 i Punjab i India) er en tidligere, dansk politiker for partiet Radikale Venstre. Han var medlem av Folketinget og minister i Helle Thorning-Schmidts regjeringer 2011–2015. Fra 2016 til 2018 var han medlem av partiet Alternativet.
Manu Sareen er oppvokst på Amager, hvor familien flyttet fra India i 1970. Han er utdannet sosialpedagog og konfliktmegler. Siden 1997 arbeidet han i Døgnkontakten / Etnisk konsulent-team, og fra 1999 var han tilknyttet København kommune som etnisk konsulent. Han er dessuten foredragsholder og underviser, og har skrevet flere bøker, blant annet om tvangsekteskap. I 2006 debuterte han som barnebokforfatter, og i 2007 utga han andre bok i serien om Iqbal Farooq.
Manu Sareen var medlem av Københavns borgerrepresentasjon 2002–2011, fra 2006 som gruppeformann for Radikale Venstre. Han har vært nominert til årets politiker i 2003, 2006 og 2007 av Landsforeningen for Bøsser og Lesbiske.
I 2011 ble han den første mannlige danske minister for likestilling. Han er også den første danske minister med ikke-europeisk bakgrunn. Den første minister med ikke-dansk bakgrunn var derimot Henry Grünbaum.
Manu Sareen er gift med Anya Degn Sareen, og de har sammen tre barn.
Flagsundet
Flagsundet er et sund i Steigen kommune i Nordland som er den sørligste av tre forbindelser mellom Vestfjorden og, via Skjettenfjorden, til fjordarmen Sagfjorden.
Sundet er 16 kilometer langt og går mellom Engeløya i nord og Steigens fastland i sør. Bredden varierer fra ca. 2,7 km til ca. 900 meter. Mellom Bogøy og Ålstadøya går det 200 meter brede Bogøysundet som er en del av skipsleden gjennom Flagsundet.
Henholdsvis fra fastlandet over Bogøysundet, og videre fra Ålstadøya til Engeløya, krysser de to Engeløybruene som er en del av Fv835. Fv638 går langs nordsiden av sundet, og Fv636 går tre-fire km langs sørsiden. Nordlandsekspressen mellom Bodø og Svolvær trafikkerer Flagsundet.
Helvetes anatomi
Helvetes anatomi (originaltittel: Anatomie de l'enfer) er en fransk film fra 2004 regissert av Catherine Breillat etter hennes roman Pornocratie.
Handling
En ensom og nedstemt kvinne betaler en homofil mann for å være sammen med henne på en dristig, fire dagers utforskning av seksualitet hvor de skal avvise alle konvensjoner og bryter alle seksuelle grenser samtidig som de skal holde til ved en isolert eiendom. Først når mannen og kvinnen konfronterer de mest usigelige aspektene ved deres seksualitet, vil de ha en ren forståelse av hvordan menn og kvinner ser på hverandre.
Sulake
Sulake Corporation er et multimedieselskap med hovedkontor i Helsingfors i Finland. Sulake er et finsk ord som betyr «sikring» på norsk. Selskapet ble startet av Sampo Karjalainen og Aapo Kyröläi i 2000 og hadde 60 ansatte i 2013. Sulake har laget spillene Habbo Hotel, Coke Music og «Disney's Virtual Magic Kingdom».
Sulake er i dag eid av Sulake Taivas Group (finsk reklamebyrå), 3i Group, Elisa Corporation, Benchmark Capital og ansatte.
Kortbaneløp på skøyter under Vinter-OL 2010 – 1000 meter menn
Mennenes 1000 meter i kortbaneløp på skøyter under Vinter-OL 2010 ble arrangert på Pacific Coliseum i Vancouver i Canada den 17. og 20. februar. Regjerende olympisk mester på distansen var Ahn Hyun-soo fra Sør-Korea.
935 Clivia
935 Clivia er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaga den 7. september 1920 av Karl Wilhelm Reinmuth fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter blomsterslekten Clivia.
CCE
CCE kan vise til:
Kongeriket Saloum
Kongeriket Saloum ble grunnlagt av folket serer. Det lå like ved Kongeriket Sine og disse to rikenes historie og kultur gikk hånd i hånd.
Saloum er fortsatt et av de tradisjonelle kongerikene i Senegal. Hovedstaden er Kahone.
Ketil Moe (1966–1999)
Ketil Moe (født 15. november 1966, død 11. november 1999) var en norsk frontfigur for funksjonshemmede, kjent både nasjonalt og internasjonalt for sin heroiske kamp mot sykdommen cystisk fibrose (CF), blant annet ved å gjennomføre New York City Marathon 14 ganger, hvorav de to siste med to transplanterte lunger. Det dramatiske livet til «maratonhelten fra Lillesand» er blant annet beskrevet i bokform, NRK-dokumentarer, kinesisk TV-serie og operamusikal. Ketil Moe var fra Lillesand.
Livshistorie
Ketil Moe hadde cystisk fibrose (CF) fra fødselen, en arvelig og progressiv sykdom som særlig rammer lungene på grunn av produksjon av unormalt seigt slim i alle kroppens kjertler. Dette medfører stadige lungeinfeksjoner og gradvis ødeleggelse av lungefunksjonen. Ketil Moe var hardt rammet av sykdommen fra barnealderen. Behandlingen er symptomatisk, særlig med lungedrenasje, antibiotika og medikamenter for fordøyelsen.
Ketil Moe deltok fra 1980-årene i et forskningsprosjekt ledet av legene Dag Skyberg og Johan Kvalvik Stanghelle med regelmessig fysisk trening, noe som var frarådet av mange eksperter på den tid, men som senere viste seg å være svært gunstig for alle med CF. Han fullførte også New York City Marathon fra 1984 til 1999, i alt 14 ganger, de to siste år med transplanterte lunger, som den første i verden. Ledsagere var Grete Waitz, Johann Olav Koss og hans fysioterapeut Finn Bendixen. Ketil Moe døde like etter sitt siste maratonløp på grunn av sepsis, nesten 33 år gammel.
Nasjonalt og internasjonalt arbeid
Ketil Moe ble landskjent gjennom mange TV-opptredener, ikke minst gjennom et Tande-P-program fra åpningen av Vikingskipet på Hamar. Han ble også en etterspurt foredragsholder både i Norge og internasjonalt. Hvert år hadde han med seg en tropp funksjonshemmede til New York City Marathon. I 1998 lyktes han sammen med den kinesiske ryggmargsskadde Mark Wang å åpne det første Beijing Marathon for funksjonshemmede.
Mark Wang var blitt en nær venn av Ketil Moe da han fikk studiestipend til United World College i Norge av HM Dronning Sonja, og har etter hvert blitt et stort forbilde for kinesiske funksjonshemmede. Historien om Ketil Moe og Mark Wang er blitt godt kjent i Kina gjennom en 18 episoders TV-serie på CCTV9 («Hold up the blue sky of life») og operamusikalen «Some Sunny Night» av Thomas Stanghelle, som også ble framført i Folkets Store Sal i Beijing i 2005.
Ærespriser
Ketil Moe har mottatt Erling Stordahl ærespris og Rotary Clubs æresmedalje og diplom. Lillesand by har gitt en sentral park i byen navnet «Ketil Moes Plass». 11. november 2010 ble det reist en statue av Moe og Mark Wang i rådhusgården i Lillesand, 11 år etter hans død.
Chektirmè
Tchektirme
Det skal være minst to hovedvarianter av båttypen basert på skrog og tre forskjellige rigginger som også har vært tilpasningsdyktig med innføringen av motor. De største eksemplarer var spissgattede farkoster med stor bredde og forhøyet akterdekk samt et mellomdekk dypt i skroget. Den minste og vanligste varianten hadde mindre fribord, et forstevn med spring og ett dekk på et åpent skrog. Som de fleste fartøyene av den samme båttradisjon i østlige middelhavsområdet hadde de større og de mindre tchektirmer skvettganger langs relingen enten av tre eller lerret.
Den mindre varianten i likhet med den større hadde også baugspryd. Kystfartøyet har bare én mast, men båtbyggerne liker å eksperimentere med seilrigging og kom fram til minst tre ulike rigginger for tchektirmen, kjent som pena riggingen, bacagi yelken riggingen og sheytan ayagi riggingen. Den sistnevnte er oversettet til «ond gjenferd».
Disse som hadde dette arrangementet kalt «det onde gjenferdets rigg», som regel kom fra Gallipoli-halvøya, de andre hadde bare pena eller bacagi yelken riggingen. Gallipoli-tchektirmer måtte seilte fram og tilbake mellom havnestedet Gemlik på Gallipoli-halvøya og Marmarahavet under krevende forholder omkring vind og strøm. Pena riggingen ble redusert i møte med disse forholdene. På engelsk kalles dette for «leg-of-mutton sail» i tillegg til tre klyverseil utover baugspydet.
Olga Savary
Olga Savary (født 21. mai 1933 i Belém i Pará i Brasil, død 15. mai 2020 i Teresópolis i Rio de Janeiro) var en brasiliansk lyriker og oversetter. Hun skrev selv erotisk litteratur.
Liv og virke
Savary debuterte som lyriker med en diktsamling i 1970. Året etter fikk hun utmerkelsen Prêmio Jabuti.
Hun oversatte blant annet Pablo Neruda, Julio Cortázar, Mario Vargas Llosa, Oscar Wilde, Carlos Fuentes, Jorge Luis Borges, Octavio Paz, Federico García Lorca, Jorge Semprun og Basho.
I 1982 utkom Magma, med erotisk poesi. Hun skrev også romaner og var kunstkritiker og journalist. I alt skrev hun 20 bøker og ble hedret med 40 litteraturpriser. I 1994 vant hun igjen Prêmio Jabuti, da for oversettelser.
Savary fikk to sønner. Hun bodde i Rio de Janeiro.
Hun døde i mai 2020, en uke før sin 87. fødselsdag, som følge av covid-19.
Byk
Byk (originaltittel: Бык) er en russisk film fra 2019, regissert av Boris Akopov.
Handling
Historien finner sted i 1997. Russland har det tøft i kjølvannet av Sovjetunionens fall, et faktum som blant annet gjenspeiles i de mange lokale kriminelle gjengene.
Anton Bykov er leder for en slik kriminell gruppe. Han ender derfor opp på en politistasjon, hvor han blir bedt om å vøre med på et veldig risikabelt oppdrag.
Saint Paul’s Church (Birmingham)
St Paul’s Church er en kirke som ligger ved St Paul's Square i Birmingham, England. Kirken er tegnet av Roger Eykyn fra Wolverhampton og ble innviet i 1779. Bygningen er rektangulær og i stil med St. Martin-in-the-Fields i London. Spiret er en senere tilføyelse fra 1822-1823 og er tegnet av arkitekt Francis Goodwin.
Kirken ble reist på en tomt gitt av Charles Colmore til dette formålet. Birminghams tidlige fabrikanter og kjøpmenn som f.eks. Matthew Boulton og James Watt hadde faste plasser i denne kirken.
St Paul’s Church tilhører den anglikanske kirke. Den ble fredet i 1952.
Østvinduet har en glassmosaikk fra 1791 utført av Francis Eginton etter et maleri fra ca. 1786 av Benjamin West. Maleriet er nå en del av Dallas Museum of Art.
Bildet forestiller Paulus` omvendelse på veien til Damaskus.
Luigi Costigliolo
Luigi Costiglioli (født 24. april 1892, død 22. august 1939) var en italiensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Costiglioli ble olympisk mester i turn under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp med 359,855 poeng foran Belgia (346,765) og Frankrike (340,010). Det var 120 turnere fra fem nasjoner på fem lag som deltok i konkurransen som ble gjennomført 23. og 24. august 1920. I den individuelle konkurrnsen kom han på åttendeplass.
Elisabeth Andreasson (album)
Elisabeth Andreasson er et musikkalbum med Elisabeth Andreasson, utgitt i 1985.
Virgohamna
Virgohamna (tidligere Virgohavn) er et sted på Danskøya, nordvest på Svalbard. Virgohamna har vært en nederlandsk hvalfangsstasjon og utgangspunkt for Salomon August Andrées og Walter Wellmans forsøk på å nå Nordpolen. I 1973 ble Virgohamna en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark. Stedsnavnet har plassen fått etter Andrées dampskip og transportfartøy «Virgo».
936 Kunigunde
936 Kunigunde er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Themis. Den ble oppdaga den 8. september 1920 av Karl Wilhelm Reinmuth fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den hellige Kunigunde av Luxemburg, keiserinne av Tyskland.
Virgohamna
Andrées ballongferd
Den svenske ingeniøren Salomon August Andrée gjorde et forsøk på å nå Nordpolen med en hydrogenballong i 1896 og 1897 med Virgohamna som base.
Et første forsøk på å gjennomføre ekspedisjonen ble gjort fra Danskeøya på Spitsbergen i 1896, men vinden blåste ikke i riktig retning og førte ikke ballongen mot nord. Besetningen vendte hjem til Sverige høsten 1896. En av ekspedisjonens medlemmer, Nils Ekholm, fremholdt at data samlet inn på Svalbard om sommeren viste at ballongen ikke ville kunne holde seg svevende så lenge som antatt. Han foreslo da at ballongen måtte erstattes av en langt større ballong. Da Andrée ikke etterkom dette, trakk Ekholm seg fra ekspedisjonen. Han ble erstattet av ingeniøren Knut Hjalmar Ferdinand Frænkel. Den opprinnelige ekspedisjonens fotograf, Nils Strindberg, fortsatte som medlem. Andrée skaffet også en reserve til ekspedisjonen, løytnant Vilhelm Swedenborg.
Den 11. juli 1897 blåste vinden rett mot nord, og Andrée startet ferden sammen med Frænkel og Strindberg med ballongen «Örnen». Andrées idé var at tre slepeliner strukket fra ballongens gondol skulle bremse ballongens hastighet slik at den ikke lenger reiste med vindens hastighet. Når linene bremset farten, skulle ballongen i teorien kunne styres ved hjelp av seil montert over gondolen.
Straks etter starten oppstod det problemer da slepelinene (som var delt på midten med skrueforbindelser av messing) skrudde seg løs. Besetningen skjøtet da sammen de gjenværende linene og forsøkte å bruke en styreline. Imidlertid hadde besetningen ved start fått panikk da ballongen ble presset ned mot havoverflaten og derfor kastet altfor mye ballast. I praksis var «Örnen» da umulig å styre. I tillegg frøs fuktighet til is på ballongen og tynget den svært mye. Etter to dagers ferd strandet ekspedisjonen på isen. De hadde da nådd 82° 56´ N.
I tre måneder slet Andre og hans to besetningsmedlemmer seg til fots over isen, først mot Franz Josef land, senere mot Spitsbergen. De slo til slutt leir på Kvitøya. Der døde de en etter en. Det er antatt at de døde av trikinforgiftning, blyforgiftning og utmattelse, samt væsketap.
Skjelettene etter ekspedisjonsmedlemmene samt deres verktøy og dagbøker ble funnet i 1930 på Kvitøya av Bratvaag-ekspedisjonen.
Andrée og hans ekspedisjon har satt mange fysiske spor etter seg i Virgohamna. Her ligger rester etter ballonghuset og gassanlegget i form av spiker, bolter, vaier, plankebiter, bardunfester og hauger med rustent jernfilspon.
Walter Wellmans tre luftskipsforsøk
Virgohamna var også base for amerikaneren Walter Wellmans forsøk på å dra til Nordpolen med luftskip i 1906, 1907 og 1909. Wellman bygde luftskipshangar, hus og gassproduksjonsanlegg. Wellman og hans mannskap var pionerer innen luftskipsteknologien og konstruerte løsninger som var langt forut for sin tid. Men ikke alt gikk som det skulle. I 1906 var ikke luftskipet tett og motorene fungerte ikke. I 1907 lettet luftskipet, men falt etter kort tid ned på Smeerenburgbreen. I 1909 steg luftskipet «America» opp og svevet nordover samme vei som Andrées «Örnen» 12 år tidligere. Men så gikk slepelinen av og falt ned på isen. Vinden begynte å bli besværlig, og etter en stund havnet også luftskipet på isen. Rittmester Gunnar Isachsen med marinefartøyet «Farm» var i nærheten og kom til Wllmann og hans mannskap til unnsetning.
Lengst vest i Virgohmna ligger restene etter Wellmans base. Her er restene av den store hangaren han bygde for luftskipet America, bolighus, kasser og tønner med jernfilspon til hydrogengassanlegget, rustne bensinfat, jernskrap i alle størrelser og fasonger, verktøy, utstyr og annet materiell.
Virgohamna i dag
Slitasjeskadene etter turisme de senere år er store, og sommeren 2000 ble det innført restriksjoner på ferdselen slik at bare mindre grupper på maskimalt tolv personer med guide og skriftlig tillatelse fra Sysselmesteren på Svalbard får gå i området. Området er også godt skiltet for å redusere slitasjen. Sysselmannen inkluderte kulturminnene her i et særskilt miljøovervåkingsprogram implementert i årene 1997-2009, med egne tiltak for å dokumentere, måle, og forebygge miljøslitasje på kulturminnene.
Bob Hayes
Robert Lee «Bullet Bob» Hayes (født 20. desember 1942 i Jacksonville i Florida, død 18. september 2002 samme sted) var en olympisk sprinter som senere spilte amerikansk fotball som wide receiver for Dallas Cowboys i National Football League. Han drev med både friidrett og college football ved Florida A&M University. Han har en av de beste tidene på 100 meter blant NFL-spillere. Hayes ble innlemmet i Dallas Cowboys Ring of Honor i 2001, og ble utvalgt til Pro Football Hall of Fame i januar 2009. Han ble offisielt innlemmet i Canton, Ohio den 8. august 2009. Hayes er den andre olympiske gullmedaljevinneren til å bli innlemmet i æresgalleriet, etter Jim Thorpe. Han holder rekorden som ankermann i 4 × 100 m, og verdensrekorden for 70 yard (6,9 sekunder). Han har også en delt nest kjappest tid på 60 yard. På grunn av hans mange verdensrekorder på 60, 100 og 220 yard samt 100 meter ble han i sin tid sett på som verdens raskeste. Hayes er den eneste atleten som har vunnet både en olympisk gullmedalje og en Super Bowl ring.
Tidlig liv
Hayes gikk på Matthew Gilbert High School i Jacksonville, hvor han var en reserve halfback på amerikansk fotballaget. Gliberg High Panthers avsluttet 1958-sesongen 12–0, og vant Florida High School Athletic Associations delstatsmesterksap for "sorte skoler" med en 14–7 seier over Dillard High School fra Fort Lauderdale foran over 11 000 tilskuere. Som et resultat av datidens rasepolitikk skulle laget ikke bli anerkjent som ett av de beste lagene i Florida High School Athletic Association før 50 år senere.
College-karriere
Hayes var en høyt ettertraktet atlet, og endte opp med å ta imot et fotballstipend fra Florida A&M University, som var et historisk sort college, hvor han utmerket seg i friidrett.
Boris Akopov
Boris Nodarovitsj Akopov (Борис Нодарович Акопов; født 1985) er en russisk regissør.
Bob Hayes
College-karriere
Han tapte aldri ett løp i 100 yard eller 100 meter, men ble ikke invitert til noen av de offisielle arrangementene av de større skolene i hans område. I 1962 inviterte University of Miami ham til ett arrangement på deres campus, hvor han tangerte verdensrekorden på 9,2 sekunder i 100 yards, som hadde blitt satt av Frank Budd fra Villanova University året før. Han var også den første personen til å løpe 60 yards på under seks sekunder da han satte en innendørs verdensrekord på 5,9 sekunder.
Til tross for at han ikke brukte en tradisjonell løpestil slo han i 1963 rekorden på 100 yards med 9,1 sekunder, en rekord som stod i 11 år før Ivory Crockett senket den til 9,0 i 1974. Samme år satte Hayes en verdensrekord på 200 meter (20,5 sekunder, men tiden ble aldri ble anerkjent) og løp 220 yards på 20,6 sekunder (med motvind på ). Han ble valgt til å representere USA under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Hans fotballtrener Jake Gaither var negativt innstilt til å gi Hayes fri til å trene for olympiaden, som førte til at sittende president Lyndon B. Johnson personlig ringte Gaither for å sørge for at Hayes skulle få sjansen til å holde seg i form.
Han var AAU-mester på 100 yards tre år på rad, fra 1962 til 1964, og var i 1964 også NCAA-mester på 200 meter. Han gikk glipp av deler av sitt år som senior fordi han gjorde seg klar for OL.
Olympiske leker
Hayes var på topp under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Han begynte med gullmedalje og tangering av verdensrekorden på 100 meter med en tid på 10,06 sekunder, til tross for at han løp i bane 1 som dagen før hadde blitt brukt under 20 km kappgang, og derfor var noe nedslitt. Han brukte også lånte sko da han ikke klarte å finne sine egne, som hadde forsvunnet under hans egen seng. Han fulgte det opp med en andre gullmedalje på 4 x 100 m stafett, som også var en ny verdensrekord på 39,06 sekunder.
Løpene under Sommer-OL i 1964 var noen av de første hvor det ble brukt automatisk tidtaking, og Hayes ble den første mannen til å løpe 100 meter på under 10 sekunder under semifinalen, men han hadde da medvind på 5,3 m/s. Hans offisielle tid var 9,91 sekunder. Jim Hines var den første til å løpe på under 10 sekunder i høyden i Mexico by i Mexico i 1968 (på en syntetisk bane) da han løp på 9,95 med gyldig medvind, en rekord som varte i nesten 15 år. Den første til å slå Hayes' tid under en olympiade var Carl Lewis, som vant med en tid på 9,99 i 1984 (selv om Hasely Crawford tangerte tiden i 1976).
Dallas Cowboys
Dallas Cowboys valgte Hayes i syvende runde (#88) i NFL Draft 1964 med et fremtidig draft pick, og tok en sjanse på at en olympisk løper med mangel på erfaring og talent i amerikansk fotball kunne egne seg som en wide receiver. Han ble også valgt av Denver Broncos i 14. runde (#105) i AFL Draft 1964 med et fremtidig pick. Det skulle vise seg å være et smart valg. Hayes har av mange blitt nevnt som en av grunnene til at one defense og bump and run coverage ble utviklet, i et forsøk på å stanse ham.
Hayes fant mest suksess i sine to første sesonger, og ledet NFL i mottatte touchdowns med henholdsvis 12 og 13. I 1966 tok Hayes imot seks pasninger for 195 yards mot New York Giants i Cotton Bowl. Senere, i en kamp mot Washington Redskins, tok Hayes imot ni pasninger for 246 yards (en lagrekord som varte til Miles Austin slo den med 250 yards den 11. oktober 2009 mot Kansas City Chiefs). Hayes' hastighet tvingte andre lag til å bruke zone defense siden ingen andre spillere kunne holde følge med ham. Ettersom at motstanderlaget måtte spre spillerne sine ut for å ha en bedre sjanse mo Hayes kunne Cowboys også fokusere på løp, med spillere som Don Perkins, Calvin Hill, Walt Garrison og Duane Thomas. Hayes er også beryktet for to forskjellige hendelser, fra NFLs tittelkamp i 1966 og '67, begge ganger mot Packers. Under kampens siste viktige play i 1966 glemte Hayes å blokkere linebackeren Dave Robinson, som førte til at Don Meredith nesten ble sacked og måtte ta en sjanse på et kast til end zonen som endte opp med en interception av Tom Brown. I 1967, "Ice Bowl" som ble spilt på nyttårsaften, skal Hayes ha avslørt hvorvidt Cowboys' neste play var et løp eller pasningsspill da han varmet hendene sine i buksene sine for å holde dem varme når Cowboys skulle spille et løp, så Packers visste at de ikke trengte å dekke ham. Den 17. juli ble han byttet til San Francisco 49ers mot et draft pick i tredje runde (#73-Duke Fergerson).
San Francisco 49ers
I spilte Hayes som starter sammen med Gene Washington for San Francisco 49ers. Han ble waived den 23. oktober etter å ikke ha levd opp til forventninger, og ble erstattet med wide receiver Terry Beasley.
Variert offensiv trussel
I tillegg til å spille som receiver var Hayes punt returner for Cowboys, og ledet ligaen med 20,8 yards per return i snitt med to touchdowns, inkludert én på 90 yards mot Pittsburgh Steelers. Han ble utvalgt til Pro Bowl tre ganger og var på All-Pro førstelag to ganger, og andrelag to ganger. Han var med Dallas over fem Eastern Conference-titler, to NFC_titler, nådde to Super Bowl og spilte en viktig rolle i Dallas' første Super Bowl-seier i 1972, som også gjorde Hayes til den første og eneste spilleren til å vinne en olympisk gullmedalje og en Super Bowl ring. Ettersom ligaens forsvar forbedret sitt zone defense, tildels som en respons på hvor stor trussel Hayes var, var han fremdeles nyttig for Cowboys, om enn mer som en avledningsmanøver enn som en trussel dypt på banen.
Rekorder med Cowboys
Hayes var den andre spilleren (etter Franklin Clarke) i Dallas Cowboys' historie til å nå over 1 000 yards (på løp eller gjennom luften) i én sesong, noe han gjorde i sin nykommersesong med 1 003 yards. I samme sesong ledet han laget med 46 mottagelser, og satte en lagrekord med 13 touchdowns totalt, og 12 på pasninger. Ved slutten av sin 11 år lange karriere hadde han mottatt 371 pasninger for 7 414 yards og 71 touchdowns, med 20 yards per pasning i snitt (både touchdowns og yards per pasning i en karriere er fremdeles lagrekorder). Han hadde også 68 yards på rush, 581 yards på 23 kickoff returns, og 1 158 yards og tre touchdown fra 104 punt returns.
I startet han også en rekke (–) på syv kamper på rad med minst én mottatt touchdownpasning, som fremdeles er en delt lagrekord med Franklin Clarke (–), Terrell Owens  og Dez Bryant.
Med 7 295 mottatte yards er han rangert som #4 i Cowboys' historie. Hayes holder ti rekorder for seriespill, fire for punt returns og 22 totalt for laget, som gjør han til en av de beste mottakerne i Cowboys' historie.
I 2004 ble han inkludert i Professional Football Reasearchers Associations Hall of Very Good.
Død
Den 18. september 2002 døde Hayes i sin hjemby Jacksonville fra nyresvikt, etter en lengre kamp mot prostatakreft og leverproblemer.
Kontrovers i 2004
Hayes var nær å bli innlemmet i Pro Football Hall of Fame i 2004, men ble stemt ut i siste runde. Avgjørelsen var merket av kontroverser, da mangle mente at Hall of Fame Senior Selection Committee hadde et vendetta mot medlemmer av Dallas Cowboys og noen andre NFL-lag. Andre mente at det var Hayes' trøbbel med loven og rusmiddelbruk som hadde ført til avgjørelsen. Ikke lenge etter at årets nye medlemmer av Hall of Fame i 2004 ble annonsert sa skribent for Sports Illustrated Paul Zimmerman opp sin plass i utvelgingskomiteen i protest. Zimmerman skulle eventuelt returnere til komiteen, men er ikke lenger et medlem.
Innlemmelse i 2009
Den 27. august 2008 ble Hayes nevnt som en av to "senior candidates" for valget til Hall of Fame i 2009. Lørdag den 31. januar 2009 ble han offisielt innlemmet i æresgalleriet.
Dagen etter utga Lucille Hester et brev hun sa Hayes hadde skrevet tre år før han døde, den 29. oktober 1999, i tilfelle han skulle dø før han ble innlemmet.
You know I am not sure I am going to be around if I get into the Pro Football Hall of Fame so you must read this for me, I am not sure, I guess I am feeling sorry for myself at this time but you must remember everything I want you to do and say. Mother said you would do what I want because you always did. So read this for me.
I would like to thank everyone who supported me to get into the NFL Hall of Fame, the Dallas Cowboys organization, all of my team mates and everyone who played for the Cowboys, (thank the San Francisco 49rs [sic]  too). Thank the fans all around the country and the world, thank the committee who voted for me and also the ones who may did not vote for me, thank Mother and my family, thank Roger Stauback [sic] and tell all my teammates I love them dearly.
Thank the Pro Football Hall of Fame, all the NFL teams and players, Florida A&M University, thank everyone who went to Mathew [sic] Gilbert High School, thank everyone in Jacksonville and Florida and everyone especially on the East Side of Jacksonville. Thank everyone in the City of Dallas and in Texas and just thank everyone in the whole world.
I love you all.
Hester leste brevet opp personlig foran hundrevis i publikum og på riksdekkende TV, og øyeblikket ble beskrevet som "... one of the most compelling and touching scenes the Hall of Fame has seen." Ikke lenge etter ble det avslørt at brevet, som det ble påstått at var personlig signert, var printet med skrifttypen Calibri, som ikke eksisterte før fem år etter Hayes døde. Andre familiemedlemmer stilte seg mot Lucille Hesters handlinger og påstander om Bob, og sørget for at hun ikke var en del av Hall of Fame-seremonien. Den 8. august 2009 ble Hayes innlemmet i Pro Football Hall of Fame. Roger Staubach, en av Hayes' lagkamerater under hans tid med Dallas Cowboys, og Hayes' sønn Bob Hayes Jr. avduket bysten, som var utformet av Scott Myers. Seks medlemmer av Bobs mesterskapslag fra Gilbert High School var også tilstede.
Han ble i 2017 innlemmet i Texas Track and Field Coaches Hall of Fame.
Votkinsk
Votkinsk (russisk: Воткинск, udmurtisk: Вотка – Votka) er en industriby i Republikken Udmurtia i Russland. Byen ligger rundt 50 km nordøst for Izjevsk. Innbyggertall: 98 039 (est. 2006), 99 441 (folketelling 2002).
Votkinsk ble grunnlagt i 1759 i forbindelse med byggingen av et hammerverk. I 1935 fikk den innvilget bystatus.
Votkinsk har en variert industri, og blant de største virksomhetene er maskinbyggingsselskapet Votkinskij Zavod, som har sin opprinnelse i det opprinnelige hammerverket i byen, og som i dag blant annet produserer raketter av typen Topol M.
Leonotus
Leonotus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse billene lever i Australia. Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Arten lever i Australia (South Australia).
Sancterila
Sancterila er en slekt av dagsommerfugler som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).
Utseende
Middelsstore blåvinger uten stjerter på bakvingen. Hannens overside er blå med brune ytterkanter. Undersiden er lysgrå med svarte flekker.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia. Fire av artene er endemiske for Sulawesi, de øvrige finnes på Borneo, Filippinene, Buru og Ambon.
Systematisk inndeling
Slekten Celarchus blir noen ganger regnet som en underslekt av Sancterila.
937 Bethgea
937 Bethgea er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaga den 12. september 1920 av Karl Wilhelm Reinmuth fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den tyske poeten Hans Bethge.
Jacob Weckmann
Jacob Weckmann (1643–1686) var en tysk barokk-komponist og organist.
Jacob Weckmann var sønn av musikeren Matthias Weckmann. Fra 1672 var han organist ved Thomaskirken i Leipzig. Av bevarte komposisjoner finnes bare to håndskrifter av vokal-concerti.
Fylkesvei 4796
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 772.
MRS
MRS kan vise til:
Det er Norge som er best
Det er Norge som er best er et musikkalbum med dansebandet Nordre Sving, utgitt i 1981.
Benchmark
Benchmark er en referansepris i oljemarkedet som råoljeprisene måles mot ved kjøp og salg. Fordi det finnes mange forskjellige varianter og kvaliteter på råolje brukes noen verdier som benchmark, det vil si en referansepris eller standardpris.
Råolje finnes i hundrevis av kvaliteter og klassifiseres gjerne i lett, middels og tung avhengig av API-tyngde og svovelinnhold.
Benchmark for de lette råoljene er West Texas Intermediate (WTI) i Nord-Amerika og Brent i Europa og Afrika. West Texas Intermediate (WTI) og North Sea Brent (Brent) er de mest kjente prismarkørene i verdensmarkedene for råolje. Brent Blend brukes til å prisvurdere to tredjedeler av verdens råoljemarked.
Brent har typisk API-tyngde gjennomsnittlig 38,3 °API og svovelinnhold på 0,4% og regnes som en lett søt råolje. WTI har gjennomsnittlig på 39,6 °API og et svovelinnhold på 0,2 og er derfor lettere og søtere enn Brent. I USA er West Texas Intermediate (WTI) brukt som benchmark.
Dubai crude representerer de middels og sure råoljene og prises i forhold til WTI og Brent. Over halvparten av verdens råoljeforsyning var i 2008 tung sur (svovelholdig ) råolje. Gruppen for middels råoljer har Dubai som benchmark og 31,0 °API samt svovelinnhold på 2,0%. I Gulfen brukes Dubai crude som benchmark for å selge regionens råolje til Asia. Nesten all råolje som ble eksportert fra Midtøsten til asiatiske markeder har direkte eller indirekte blitt knyttet til verdien av Dubai råolje.
Tung råolje har Maya crude som benchmark og har 22 °API og et svovelinnhold på 3,3%. Maya er en sur råolje og selges vesentlig billigere enn WTI og Brent. Omkring halvparten av Mexicos oljeksport er Maya Crude. Maya Crude selges ikke aktivt i futures markedet.
Roberto Ferrari (turner)
Roberto Ferrari (født 8. desember 1890, død 27. september 1954) var en italiensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Peer Gyntveien
Peer Gyntveien (8–2758, 85–2643) (også omtalt som Peer Gyntvegen) er en ca. 60 km lang privateid turistvei som går fra Svingvoll i Gausdal til Ruten i Espedalen. Veien er bare åpen om sommeren. Den åpner så snart snøen er borte i slutten av mai eller tidlig juni. Det er bomvei fra Skeikampen til Gålå. Den fortsetter som kommunal vei forbi Fefor, men for å kjøre videre til Ruten må man gjennom ny bom ved Hattdalsseter. Veiens høyeste punkt er Listulhøgda på 1 068 moh.
Addicted to Love
«Addicted to Love» er en sang av Robert Palmer utgitt i 1986. Dette er den tredje sangen på Riptide albumet. Den mest kjente versjonen varer i rundt fire minutter, men versjonen fra albumet varer litt over seks minutter. Sangen kom inn i  Billboard Hot 100 listen mot slutten av uken som ender med 8. februar 1986. Sangen endte opp med å toppe Billboard Hot 100, samt Billboard Hot Mainstream Rock Tracks listen.
Peer Gyntveien
Ved Fagerhøy går det en sidevei via Vendalen til Hundorp og fra Gålå går det vei ned til Harpefoss og Vinstra.
Lois Lane
Lois Lane er en tegneseriefigur fra tegneseriene om Superman skapt av Jerry Siegel og Joe Shuster.
Addicted to Love
Tina Turner spilte inn sangen live og ga den ut på singel i 1988. Singelen kom på 19.-plass på "Dutch Top 40" i Nederland, 23.-plass i Belgia, 28.-plass på "Single Top 100" i Nederland og 71.-plass i Storbritannia. Musikkvideoen ble regissert av David Mallet. Sangen ble også gitt ut på albumet Tina Live in Europe senere samme år.
Peer Gyntveien
Veien ble åpnet i 1956 og passerer friluftsscenen som brukes til det årlige Peer Gynt-spelet ved Gålåvatnet.
Lois Lane
Lois er journalist i avisen Daily Planet og hennes funksjon de første 60 år av tegneserien var å havne i trøbbel for så å bli reddet av Superman, som hun er forelsket i. Det hun imidlertid ikke vet, er at hennes kollega Clark Kent i virkeligheten er Superman. Idag er Lois Supermans kone i tegneseriene. Lois Lane hadde et eget seriehefte i USA fra 1958 til 1974.
Bílina (elv)
Bílina (tysk: Biela) er en venstre sideelv til Elben (Labe) i det nordvestlige Tsjekkia.
Bílina flyter i en nordøstlig retning i dalen mellom Erzgebirge og České středohoří (Det böhmiske sentralhøylandet). Lengden er 81,4 kilometer, og av dette har bare en sjettedel fortsatt en naturlig karakter. Lengden på den seilbare delen er om lag 48 kilometer. Nedslagsfeltet er 1,071 km².
Den viktigste sideelven er Srpina. Byer ved elven er Jirkov, Most, Bílina, Trmice og Ústí nad Labem, hvor elven munner ut. Byen Teplice ligger også i Bílina-dalen, men ikke direkte ved elva.
Nordre Svings beste
Nordre Svings beste er et samlealbum med dansebandet Nordre Sving, utgitt i 1975.
Liste over byer i Arizona
Liste over byer i Arizona er en oversikt over de byene i den amerikanske delstaten Arkansas som har over 10 000 innbyggere per 2013.
Folketallet fra 2010 er basert på en folketelling, og tallene fra 2013 er estimater basert på denne folketellingen.
Sist oppdatert i august 2014
Anglernes kirkes historie
Anglernes kirkes historie (latin: Historia ecclesiastica gentis Anglorum) er Beda den ærverdiges hovedverk. Verket kalles av ham selv for kirkehistorie, men det dekker langt mer enn tittelen skulle tilsi. Fordi historien om kirken i England fram til hans tid i stor grad dreide seg om misjonsvirksomhet, der kongene ble helt sentrale, skriver han mye om politikk, krigføring og annet, og er derfor en av de viktigste kildene til kunnskap om de angelsaksiske kongedømmene.
Verket er skrevet på latin og handler om historien til den engelske kirke og om England generelt, men dets hovedfokus er på konflikten mellom den romersk-katolske og den keltiske kristendom. Det er antatt at den ble satt sammen i fem bind i 731 da Beda var rundt 60 år gammel.
Dersom man bedømmer ham ut fra moderne kriterier for historieskriving faller han gjennom. Han har en tendens til å legge allegoriske tolkninger i mye av det han skriver om, og han var godtroende når det gjaldt mirakuløse hendelser. Samtidig har han samlet en stor mengde viktige opplysninger om tiden han skriver om, og sammenholdt med andre kilder og arkeologiske funn er det tydelig at han hele tiden etterstrever nøyaktighet i det han skriver, og verket regnes som en av de mest troverdige kilder fra tidlig middelalder.
De første kapitlene er sammensatt fra tidligere kilder, som pavelig brev og det andre forfattere måtte ha nevnt om England. I tillegg er det lagt inn legender og muntlige overleveringer. Fra kapittel 22 og utover dekker han tiden etter at misjonærbiskopen Augustin kom til England i 596, og han har da bedre kildemateriale. Han gjorde mye arbeid for å få tak i kildene, og det er tydelig at han for denne perioden var mer forsiktig med å bruke muntlige overleveringer når han hadde et alternativ.
Anacanthodes
Anacanthodes er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Disse billene lever i Australia. Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Arten lever i Australia.
Det joniske opprøret
Det joniske opprøret ble utløst av handlingene til Aristagoras, tyrannen i den joniske byen Miletos på slutten av det 6. århundre f.Kr. og på begynnelsen av det 5. århundre f.Kr.. Det utgjorde den første betydelige konflikten mellom Hellas og Persia. De fleste greske byer som var okkupert av perserne i Anatolia og Kypros gjorde opprør mot sine persiske undertrykkere. Krigen varte fra 499 til 494 f.Kr. Jonerne lyktes i å plyndre Sardis, men det persiske motangrepet var for sterkt og jonerne ble avgjørende beseiret ved Lade utenfor kysten av Miletos i 494 f.Kr.
Opprøret til Naxos
Folket på Naxos, en øy i Egeerhavet som var kontrollert av det persiske riket, gjorde opprør i 502 f.Kr. De tidligere herskerne på Naxos appellerte til Aristagoras om hjelp. Aristagoras gikk med på dette i håp om å annektere Naxos for seg selv når konflikten var løst.
Men mens Aristagoras forberedte seg for felttoget, klarte han å fornærme Megabates, og admiralen informerte innbyggerne på Naxos i det skjulte om den kommende invasjonen. Resultatet var at da flåten ankom, ble den møtt av uventede forberedelser og motstand. Det mislykkede felttoget ble tvunget til å trekke seg tilbake i 499 f.Kr. etter fire måneder.
Det joniske opprøret
Aristagoras sammenkalte et råd av ledende borgere i Miletos og la frem planene for et opprør i 499 f.Kr. De støttet til slutt alle sammen idéen om opprør, med unntak av historikeren Hekataios. Aristagoras som allerede hadde sendt soldater for å arrestere lederne i Mylasa, Termera og Mytilene, la ned sitt persiske guvernørskap, og byen adopterte en demokratisk styreform.
Opprøret spredte seg raskt gjennom hele Jonia, og grekerne hadde snart universell frihet fra de persiske guvernørene/tyrannene. De innså derimot at Persia snart ville sende en militær ekspedisjon for å kreve sine byer tilbake. Resultatet var at Aristagoras reiste til Hellas i et forsøk på å samle støtte. Der gjentok han sin tidligere taktikk med å tilby penger han ikke hadde, fremmedgjorde Sparta, men fikk støtte fra Athen og Eretria.
Plyndringen av Sardis
En athensk og eretriansk flåte seilte med athenske styrker til Efesos. Der sluttet de seg til en styrke av jonere og marsjerte mot Artfernes' hovedstad, Sardis. Artafernes hadde sendt sine styrker for å beleire Miletos og ble tatt på sengen. Til tross for dette klarte Artafernes å trekke seg tilbake til festningen og holde den. Grekerne klarte ikke å ta festningen, men de var i stand til å plyndre byen. Under plyndringen spredte påsatte branner seg gjennom byen, ute av kontroll, og Sardis brant ned til grunnen.
Dareios, blir det sagt, skal ha sverget hevn over athenerne da han hørte at Sardis var brent til grunnen av dem. Han skal ha bedt en tjener om å minne ham om hans ed tre dager om dagen. I samme beretning er Dareios fullstendig uvitende om athenernes eksistens før angrepet, så stort var det persiske riket, og så små var de greske folkene.
Grekerne ble etter plyndringen tvunget til å trekke styrkene sine tilbake til Efesos siden persiske forsterkninger nærmet seg. På vei tilbake ble de angrepet i et bakholdsangrep fra den persiske hæren og katastrofalt beseiret. De athenske styrkene trakk seg raskt tilbake til sine fartøyer og returnerte til Hellas.
Opprøret sprer seg
Med brenningen av Sardis spredte det joniske opprøret seg til de greske byene på Kypros i tillegg til de som lå rundt Hellespont og Propontis.