cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riksrådet
Danmark
Under hans etterfølger Christoffer av Bayern fortsatte utviklingen i samme retning, og i Christian I's håndfestning trådte riksrådet frem som rikets fullgyldige representasjon overfor kongemakten. I den ble bestemt at kongen intet merkelig ærend måtte avgjøre uten med størsteparten av riksrådets samtykke. Denne alminnelige setning fantes vel ikke i de følgende håndfæstninger, men den ansås dog visstnok som en selvfølge. En bestemt og uttømmende formulering av riksrådets rettigheter fikk man ikke; derimot fastslo man i de følgende håndfestninger rigsrådets myndighet i de viktigste enkelttilfellene. Dets samtykke krevdes således til utstedelsen av ny lov, skattepålegg, utstedelse og opphevelse av handelsforbud, utstedelse av privilegier for fremmede, utstedelse av krigserklæringer og opptak i adelsstanden. Også hadde riksrådet faktisk en stor innflytelse på besettelsen af lensmannspostene. Videre hadde det sammen med kongen øverste domsmyndighet på herredagene. Det delte således den øverste statsmyndighed med kongen og stod på en viss måte over ham. Var tronen ledig, overtok krigsrådet regjeringen, og rådet over slottene i tilfelle kongens død. For det skulle kongen stå til rette i tvister mellom ham og hans undersåtter, og det var rådets plikt å rettlede kongen hvis han handlet mot sin håndfestning, og hvis han ikke ville rette seg etter dette, pålegge rikets innbyggere å avverge misbruket hans og løse dem fra troskapseder til kongen. Rigsrådet hadde også et tak på kongen fordi det satt med makten til å utnevne ham. Fra 1640-tallet utfordret danskekongen denne makten. For ham var det lettest å vise til et arvekongedømme, og da dette var norsk sedvane i kjølvannet av de norske borgerkrigene, og aldri var blitt avskaffet, kunne danskekongen som etterkommer av de norske kongene påberope seg norsk skikk. Ulike skrifter av anonyme forfattere kom i omløp; de viste seg å være kongens klienter. Her ble de norske kongesagaene benyttet til å underbygge Huset Oldenburgs påstått nedarvede rett.
Riksrådets svakhet lå dels i at det ikke var trukket bestemte juridiske grenser for dets og kongens makt overfor hverandre, dels i at det på grunn av sine medlemmers forskjellige oppholdssted kun sjeldent og vanskelig kunne samles og derfor aldri kunne bli noen utøvende myndighet eller føre noen virksom kontroll med den daglige administrasjonen. Forholdet mellom kongens og riksrådets makt kom derfor i høy grad til å bero på kongens person og de politiske forhold. Christian IIs avsettelse og Frederik Is regjering betegner høydepunktet av riksrådets makt.
I tiden etter 1536 er kongen absolutt den sterkeste part, inntil Christian IVs uheldige kriger, som var ført mot riksrådets råd, vendte forholdet om. På det ene punkt etter det annet måtte Christian IV i sine siste år gi etter for riksrådet med sterk utnyttelse av den ved Christian IVs død i 1648 uheldige situasjon for kongedømmet, idet det ikke var noen tronfølger valgt, lyktes det riksrådet i Frederik IIIs håndfestning å innskrenke kongemakten så sterkt som visstnok aldri tidligere. Denne store maktstillingen manglet sikker forankring. Riksrådet, som jo skulle representere hele riket, representerte bare et fåtall adelsslekter. Ikke bare de ufrie stendene, men også en stor del af adelen så med uvilje på rigsrådets store makt og var av den grunn tilbøyelig til å legge skylden de følgende ulykker på rigsrådet. Splid og uenighet innenfor selve rigsrådet bidro også til at undergrave dets makt og omdømme. Utviklingen i Europa gikk i samtiden i retning av enevelden. Med håndfestningens bortfall 17. oktober 1660 og arvehyllesten neste dag var rigsrådets makt forbi, og det ble oppløst.
Medlemskap
Riksrådet besto før 1536 dels av geistlige, dels av verdslige medlemmer, etter 1536 kun av verdslige. De geistlige, erkebispen i Lund, som ansås for riksrådets første medlem, og rikets øvrige biskoper, var i kraft av deres embede medlemmer av rådet. De verdslige var derimot valgt av kongen, visstnok også de geistlige medlemmene (noen abbeder og (priorer) i rådet. Kongens valg var inntil 1645 fritt; dog skulle de valgte være adelsmenn (sønner av riddere og svende), og hver landsdel ha en passende representasjon; kongen fikk heller ikke uten rigsrådets samtykke ta inn noen utlendinger i rådet (slik som nordmenn og tyskere). Valget ble visstnok regnet som livsvarig, såfremt vedkommende ikke selv ønsket at tre tilbake eller gjorde sig skyldig i forseelser som berettiget til avskjed. Men det krevde nok rigsrådets samtykke. I 1645 ble kongens valgrett innskrenket ved bestemmelsen om at ved en rigsråds død skulle rigsråder og landkommissærer i den landsdelen som avdøde kom fra, ha rett til å foreslå 6 eller 8 til den ledige plassen. Av disse fikk kongen velge den ene. I Frederik III's håndfestning ble forslagsretten overført til vedkommende landsdels rigsråder og adel, men det ble også bestemt at det rigsrådet av disse 6 eller 8 skulle velge ut 3 som kongen så valgte fra.
Antallet av riksrådets medlemmer var inntil 1648, da det fastsattes til 23, ubestemt. Før 1536 i regelen ca. 30; etter den tid sank antallet noe, som regel var det omkring 20. Undertiden gikk det dog mye lengre ned, i 1586 var det således kun tolv medlemmer, i 1623 kun ti og i 1625 endog kun åtte. Riksrådene oppebar ikke noen bestemt lønn, men hadde rett til å bli forsørget med rikets beste len.
Riksrådsmøtene ble sammenkalt av kongen; det ble betraktet som regel at rigsrådet sammen med kongen årlig satt retterting, dvs. landets øverste domstol, og pådømte rettssaker, men for øvrig kunne kongen sammenkalle det når han fant det nødvendig. Forhandlingene på møtene var hemmelige, og kongen deltok sjelden. Gjennom sin kansler fremsatte han sine forslag skriftlig for rigsrådet, som igjen ga skriftlig svar. Ofte forhandlet ikke kongen med hele rådet, men særskilt med de enkelte landsdelers råd.
Norge
Det norske riksrådet hadde sin opprinnelse i kongsrådet på 1200-tallet. Da var det en større rådgivende forsamling som skulle rådgi kongen ved større saker. Det egentlige riksrådet, som etter 1319 blir «Norges rikes råd», var en selvstendig organisasjon med stor makt, det nærmeste en kan kalle en regjering. De valgte konger (herav har vi ordet valgkongenes tid) vedtok håndfestninger og ivaretok i stor grad regjeringen av landet under kongens mindreårighet. Dets største betydning hadde det på 1400- og 1500-tallet. I Norge bestod det formelt frem til reformasjonen i 1537, mens det siste riksrådsmøtet ble avholdt i Bud i 1533.
Etter Christian IIIs håndfestning i 1536 opphørte de facto det norske riksrådet i 1537. Det danske riksrådet ble avskaffet ved et statskupp gjennomført av Fredrik III 17. oktober 1660, etter at han hadde sikret seg kontroll over hæren under Karl Gustav-krigene i årene før. I årene frem til 1660 var det danske riksrådet svært innflytelsesrikt, ettersom Fredrik III hadde måttet undertegne en meget streng håndfestning ved sitt kongevalg i 1648.
Ikke før i Kristian IV regjeringstid, den 24. januar 1609 var en norsk representant, Jens Bjelke, til stede i det danske riksrådets møte i Horsens for å behandle en sak som omhandlet Norge. Den var riktignok en meget viktig sak, å få satt en stopper for den svenske ekspansjonen i Nord-Norge, hvor Karl IX sendte skattefogder så langt syd som Saltdal i Nordland, men det var veldig sjeldent at det danske riksrådet tok opp saker som omhandlet Norge, og det var aldri noen nordmenn med i det danske riksrådet.
Riksrådsmøter i Norge
Denne oversikten er en ufullstendig liste over riksrådsmøtene som er omtalt i tilgjengelige kilder, og disse omfatter sannsynligvis heller ikke alle riksrådsmøtene som fant sted i middelalderen.
Vor
Vor (originaltittel: Вор) er en russisk film fra 1997, regissert av Pavel Tsjukhraj.
Handling
Katja, en fattig og desperat enke, og hennes unge sønn Sanja forsøker å overleve i Sovjetunionen etter andre verdenskrig på begynnelsen av 1950-tallet. De møter en kjekk offiser, Toljan, som snart forfører Katja. De begynner snart et forhold, og Toljan fungerer som en slags stefar for Sanja. Men Sanja nærer stor mistillit til mannen, og misliker hans nærvær og autoritet.
Gjennom sitt gode utseende, tilsynelatende raushet, og sin status som Militærveteran, sjarmerer Toljan seg inn i en rekke situasjoner som gjør ham i stand til å stjele fra folk han møter. Katja og Sanja innser begge at den tøffe, og stadig mer voldelige naturen, til dette nye familie-overhodet. Men selv om de blir mer og mer skremt, virker verken mor eller sønn villige til å forlate Toljan.
Hans Hermann Groër
Hans Hermann Groër (født 13. oktober 1919 i Wien i Østerrike, død 24. mars 2003 i Sankt Pölten) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Wien 1986–1998 (i praksis egentlig 1995). Han ble kreert til kardinal i 1988 av pave Johannes Paul II. Groër tilhørte benediktinerne.
Bakgrunn
Han ble født i Wien av tyske foreldre, og flyttet med foreldrene til Tsjekkoslovakia i 1929 og bodde der i ti år. Han hadde tsjekkoslovakisk statsborgerskap frem til 1939, da han kom tilbake til fødelandet, som da var innlemmet i Det tyske rike.
Prest
Etter prestestudier i Østerrike ble han presteviet i 1942 i Wien. Etter tjeneste som feltprest og kapellan var han studieprefekt ved juniorseminaret i Hollabrunn samtidig som han tok utdypende teologiske studier 1946–1952. Han var medlem av lærerfakultetet på Hollabrunn-instituttet 1952–1974, og organiserte tradisjonelle pilegrimsferder til mariavalfartsstedet Roggendorf. Der var han rektor for mariahelligdommen 1969–1976.
I 1974 sluttet han seg til Benediktinerordenen og tok navnet Hermann. Han avla sine høytidelige ordensløfter i 1980. Han var spiritual og kirkerektor for klosterkirken i Mariendorf (ved Roggendorf) 1982–1986.
Erkebiskop, kardinal
I 1995 frasa han seg den sjelesørgeriske ledelsen for erkebispedømmet etter at det var fremkommet anklager om seksuelt misbruk mot ham. Etter at pave Johannes Paul II oppfordret ham det, frasa han seg alle kirkelige plikter og rettigheter som erkebiskop og kardinal og forlot Østerrike i 1998. Han innrømmet aldri noen skyld. Noen borgerlig rettsforfølgelse fant aldri sted, og anklagene mot ham var ikke fremkommet før mange år etter den borgerlige retts foreldelsesfrister var utløpt. Etter Vatikanets ønske tilbrakte han flere måneder nær Dresden i Tyskland. Senere levde han som pensjonist i prioratet Sankt Josef i Maria Roggendorf i Østerrike.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
NOU 2016: 1, Arbeidstidsutvalget
NOU 2016: 1 «Regulering av arbeidstid  – vern og fleksibilitet» er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalgt som ble oppnevnt ved kongelig resolusjon 15. august 2014 og som avga sin innstilling til Arbeids- og sosialdepartementet 6. januar 2016. Utvalget ble ledet av Karen Helene Ulltveit-Moe og ble referert til som «Arbeidstidsutvalget».
Lucy Davis (rytter)
Hun representerte USA under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok sølv i lagkonkurransen.
Hundvåghallen
Hundvåghallen består av to innebandybaner og ligger på Austbø på Hundvåg. Hallene ligger rett ved Hundvåg fotballstadion.
Hundvåghallen er hjemmearena for Øyane IL innebandy sitt lag og er arena for minirunder i innebandy. Hundvåghallen brukes også til andre idretter som f.eks. håndball.
Kerdir
Kerdir (alternativt Kartir eller Kirdir) levde på 200-tallet og var en yppersteprest innen zoroastrismen og rådgiver for tre herskere av Sasanide-dynastiet, blant dem Sjahpur I av Persia, som regjerte 241-272.
Kerdir var muligens sentral i utviklingen av zoroastrismen i retning av mazdaisme, i motsetning til den nå døde retningen zurvanisme.
Kerdir huskes særlig for sine innskrifter på en vegg i Naqsh-e Rajab, som «viser at det tydeligvis er oppstått tvil om viktige religiøse spørsmål, f.eks. om paradis og helvete eksisterer og hvilke gjerninger som fører til det ene eller det andre.». Kerdir levde i en tid og en kultur hvor flere religioner gjorde seg gjeldende: jødedom, kristendom, gnostisisme, buddhisme og manikeisme og «Kerdir ber derfor gudene om et tegn på at det han gjør og tror på er det riktige, og at det behager dem.»
Norsk utgave
Kerdirs innskrifter er gjengitt i: Zarathustras sanger, de eldste iranske skriftene. Utvalg, oversettelse og innledende essay av Prods Oktor Skjærvø. De norske bokklubbene, 2003. XXXIX, 340 s. (Verdens Hellige Skrifter; 22) ISBN 82-525-4121-6
Didier Dinart
Didier Dominique Dinart (født 18. januar 1977) er en fransk håndballtrener og tidligere profesjonell håndballspiller. Han spilte for flere klubber i Frankrike og Spania, bl.a. den spanske håndballklubben BM Ciudad Real. Han spilte i posisjonen strek, og var også en del av det franske håndballandslaget.
Han spilte på laget som vant VM 2001, EM 2006, OL 2008, VM 2009, EM 2010, VM 2011, OL 2012. Han var assistenttrener for det franske landslaget fra 2012 til 2016, også laget som vant gull i EM 2014. Fra 2016 til 2020 var han hovedtrener fror Frankrike.
Han representerte også Frankrike under Håndball-EM 2012 for menn i Serbia.
Druk Phuensum Tshogpa
Druk Phuensum Tshogpa (Bhutans anstendige parti) er et av to tillatte politiske parti i Bhutan.
Partiet ble stiftet 25. juli 2007 som en fusjon mellom All People's Party og Bhutan Peoples United Party. Tidligere statsminister og utenriksminister Jigme Thinley ble 15. august samme år valgt til partiets første leder. Partiet ble godkjent av Bhutans valgkommisjon i oktober 2007.
Partiet vant Valget i Bhutan 2008, med 44 av 47 seter i underhuset. Motstanderen Folkets demokratiske parti fikk tre seter.
Fylkesvei 3582
Fylkesvei 3582 går mellom Holtet og Tybakken i Arendal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 202 (Aust-Agder).
Tameka Williams
Tameka Williams (født 31. august 1989) er en sanktkittisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun skulle representere landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, men ble utestengt for doping like før lekenes start.
VM i landeveissykling 2021 – Junior menn, fellesstart
VM i landeveissykling 2021 – Junior menn, fellesstart ble arrangert 24. september 2021 fra Leuven til Leuven i Belgia.
Per Strand Hagenes vant og tok Norges første medalje på fellesstarten for junior herrer i sykkel-VM.
Linköping sentralstasjon
Linköping sentralstasjon er en jernbanestasjon i Linköping kommune i Sverige. Den blir betjent av SJ mellom Stockholm og Malmö og videre til København og Odense i Danmark, og av svensk regionaltrafikk.
Christian Riganò
Christian Riganò (født 25. mai 1974 i Lipari) er en italiensk tidligere fotballspiller.
Riganò spilte i Fiorentina sesongen 2003–04 og var sentral i å sørge for klubbens opprykk fra Serie B til Serie A.
Carl Cain
Carl Cecil Cain (født 2. august 1934 i Freeport i Illinois) var en amerikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.
Cain ble olympisk mester i basketball under OL 1956 i Melbourne. Han var med på det amerikanske laget som vant basketturneringen. Det var fjerde gangen som basketball sto på det olympiske programmet, femten lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 22. november til 1. desember. USA vant semifinalen over Uruguay med 101-38 og i finalen vant laget med 89-51 over Sovjetunionen. Cain spilte kun i to kamper, semifinalen og finalen, han scoret tre poeng for USA under OL-turneringen.
Plesioglymmius
Plesioglymmius er en slekt av løpebiller.
Utseende
Små, lange og slanke, blankt brunlige løpebiller. Hodet er trekantet, på oversiden delt i tre store lober skilt av furer. Antennene er perlekjede-formede, nokså kraftige, de ytterste leddene med tallrike hår i den ytre delen, fasettøynene nokså store. Pronotum er rundet, lengre enn bredt, med tre dype lengdefurer. Dekkvingene er jevnbrede med kraftige punktrader. Beina er korte og kraftige.
Levevis
Disse billene er knyttet til død ved og kan finnes under barken på døde trær, der de lever som rovdyr.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia og Sør-Amerika. Artene er regnet som sjeldne.
Lars Emil Hansen
Lars Emil Hansen (født 28. oktober 1976 i Fredrikstad) er en norsk kulturhistoriker og museumsmann. Han er direktør ved Oslo Museum.
Hansen er utdannet kulturhistoriker og avla i 2004 hovedfag i kulturhistorie/etnologi ved Universitetet i Oslo. Han har arbeidet ved Oslo Museum som konservator og avdelingsleder, og vært redaksjonsmedlem for Fortidsminneforeningen for Oslo og Akershus sitt magasin Fremtid for fortiden.
Han har særlig arbeidet med 1800- og 1900-tallets sosial- og kulturhistorie, arkitektur, byplanlegging, multikulturell urbanitet samt urbane endringsprosesser.
Hansen var i 2004 engasjert som universitetslektor i kulturhistorie ved Universitetet i Oslo, og har siden virket som timelærer og sensor i kulturstudier og orientalske språk.
Politikkåret 1700
Fødsler
Slesvig-Holsten-Gottorp || hertug av Slesvig-Holsten-Gottorp 1702–1713 ||align=center|39 ||align=center|1739 ||
marqués de Cruillas || || general og visekonge av Ny-Spania ||align=center|71 ||align=center|1771 ||
Dødsfall
|| offiser og embedsmann; amtmann i Smaalenenes amt (1673–1687) og stiftamtmann i Trondhjems stiftamt (1687–1700) ||align=center|ca. 60 ||align=center|1640 ||
Jermaine Pennant
Jermaine Lloyd Pennant (født 15. januar 1983) er en engelsk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Bury FC.
Pennant er halvt jamaicansk, men har valgt å spille for Englands sine landslag. Han har kun spilt for U-21 landslaget så langt.
Arsenal FC
Pennant ble signert bare 15 år gammel fra Notts County for £2 millioner, en rekord for en ung spiller på den tiden. Pennant kom derimot tidlig opp i disiplinære problemer. Blant disse var brudd på reglene i forbindelse med U-21 landskamper, der det endte med at han ble sendt hjem av trener Howard Wilkinson. Han ble også utvist i en landskamp mot Polen for å slått ned en motspiller.
Pennant sin karriere så lovende ut. Han debuterte på A-laget bare 16 år og 318 dager gammel mot Middlesbrough i ligacupen 30. november 1999. Dette gjorde han til den yngste spilleren på A-laget noensinne. Han slo dermed Gerry Ward sin langvarige rekord med to dager. Pennant sin rekord har senere blitt slått av Cesc Fàbregas. Pennant fortsatte med å spille ligacup-kamper for Arsenal, men hans ligadebut kom først i august 2002.
Pennant scoret et hat-trick mot Southampton i mai 2003. Dette ble imidlertid hans eneste ligamål for Arsenal, og han mislyktes i å sikre en fast plass på laget. Arsenal manager Arsène Wenger så ut til å ha mistet tålmodigheten med Pennant og han gikk på flere lån til andre klubber som Watford og Leeds United.
Birmingham City
Pennant var lånt ut til Birmingham City for 2004/05-sesongen. Etter sin fyllekjøring, signerte han for de permanent i april 2005. I 2005/06-sesongen, rykket Birmingham City ned, og spekulasjoner begynte å gå om overganger til andre klubber.
Liverpool
Pennant gikk 26. juli 2006 over til Liverpool FC for en overgangssummen i regionen 6,3-6,7 millioner pund, der Arsenal skal ha mottatt 25%. 20. januar 2007 scoret han sitt første mål for Merseyside-laget i 2-0 seieren over Chelsea FC. Det har vært mange rykter om at Pennant var på vei vekk fra Merseyside-laget, men i juli 2007 uttalte Benitez at Pennant var «del av Liverpool sine langsiktige planer». Pennant er en spiller som har veldig god teknikk og bra dribleferdigheter, og veldig bra fart, og en spiller som elsker å komme ned til dødlinja for å legge inn.
Portsmouth FC
Den 16. januar 2009 aksepterte Liverpool et bud fra Portsmouth FC på Pennant, som media hevdet lå på £2 millioner. Etter forhandlinger ble det i stedet 20. januar enighet om en utlånsavtale for resten av sesongen 2008/2009. Etter overgangen uttalte Pennant til media at «Det gleder meg at Tony Adams snakker engelsk. Jeg vet ikke om det er den engelske mentaliteten som Rafael Benitez misliker, men det er ikke mange engelske spillere i Liverpool. Jeg nevnte det samme da jeg var i Arsenal, så jeg antar at jeg ikke har hatt mye hell med utenlandske managere».
Stoke City
Pennant skrev under på en seks måneders låneavtale fra Real Zaragoza rett før overgangsvinduet stengte 31.08.10
Meritter
Arsenal FC
Liverpool
Utenom fotball
15. juli 2007 ble Pennant arrestert for å brukt støtende ord, og ble ilagt en bot for dette.
Fyllekjøring
23. januar 2005 ble Pennant arrestert og tiltalt for fyllekjøring etter å ha kræsjet sin Mercedes inn i en lyktestolpe i Aylesbury, mens han var på en 16 måneder lang periode uten førerkort og forsikring. Etter å ha blitt arrestert, oppga Pennant innledningsvis navnet til sin lagkamerat fra Arsenal, Ashley Cole. Pennant erklærte seg skyldig, og han ble dømt til 90 dager i fengsel 1. mars Han ble sluppet ut på prøve etter 30 dager, og gikk umiddelbart tilbake til å spille for Birmingham City, selv om han måtte bruke et elektronisk armbånd, til og med mens han spilte.
Dominic Ignatius Ekandem
Han ble kreert til kardinal i 1976 av pave Paul VI, med San Marcello al Corso som tittelkirke.
Han deltok i konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.
Sørlistøa Fløtermuseum
Sørlistøa Fløtermuseum ligger på vestsiden av Osensjøen i Åmot kommune i Innlandet. Det er en del av stiftelsen Norsk Skogmuseum.
Sørlistøa var fra 1930-tallet base for tømmerfløtinga i Osensjøen. Det er drevet fløting her fra siste halvdel av 1700-tallet og fram til 1984. I 1985 ble stedet med både båter og utstyr overtatt av Norsk Skogmuseum, som etablerte Sørlistøa Fløtermuseum.
Stedet består i dag av blant annet en stor fløterbrakke, en tilflyttet damkoie, smie, vinsjhus, slipp for M/S Trysilknut, spillflåte, gjestebrygge og et stort båtnaust på ca. 200 kvm, hvor mye av arealet er omgjort til utstillingshall. M/S Trysilknut ble bygget som slepebåt i 1914 og brukes nå i turisttrafikk.
Utstillingen viser fløtinga i Osensjøen og elvene omkring. I tillegg inngår temaene skogbruk, jakt og fiske. Utstillingen omfatter også en serie relieffer i tre, laget av kunstneren Ragnar Nysæther. Den gamle fløterbrakka er innredet som kiosk og museumsbutikk. Museet er i sommersesongen åpent for publikum med tilbud om omvisning. Det arrangeres aktivitetsdager for besøkende ved museet.
Sportsåret 1829
Sportsåret 1829 er en oversikt over hendelser, resultater, fødte og avdøde personer med tilknytning til sport i 1829.
Xavier Barachet
Xavier Barachet (født 19. november 1988) er en fransk profesjonell håndballspiller som spiller for den franske håndballklubben Chambéry Savoie. Han spiller i posisjonen høyreback, og er også en del av det franske håndballandslaget. Han spilte på laget som vant VM 2009, EM 2010, VM 2011 og OL 2012.
Han ble tatt ut til å representere Frankrike under Håndball-EM 2012 for menn i Serbia.
Statsstipendiat
Statsstipend gis som støtte til personer innenfor tverrfaglige eller uvanlige arbeidsfelt av samfunnsmessig betydning, noen ganger til personer som på grunn av arbeidsområdet eller manglende formell kompetanse har begrensede muligheter til å få stillinger ved vitenskapelige institusjoner eller kulturinstitusjoner. Tildeling av statsstipend skal normalt skje på faglig grunnlag etter anbefaling fra en eller flere kompetente personer som kjenner kandidatens bakgrunn og virksomhet.
Oversatt til engelsk kan statsstipend kalles et government grant, og en statsstipendiat en government grant holder; eventuelt supplert med lifetime government grant. Også government scholar er brukt som oversettelse.
I og med utnevnelsene i statsbudsjettet for 2013 er det 33 statsstipendiater; 25 menn og 8 kvinner. I 2016 er tallet 27 menn og 12 kvinner, totalt 39 stipendiater.
Historie
Allerede på 1800-tallet ble flere personer tildelt statsstipend av Stortinget for ulike typer kulturelt og vitenskapelig arbeid. Ivar Aasen, Hans Ross og Andreas Aubert er eksempel på dette. Allerede dengang forelå det altså tilsynelatende en erkjennelse av at noen forskningsoppgaver best lot seg løse utenfor rammene av etablerte forskningsinstitusjoner, på den tiden i praksis bare Universitetet i Oslo. Noen ganger var det manglende formelle kvalifikasjoner som hindret tilknytning til Universitetet. Andre ganger var det snakk om forskningsfelt som det ikke fantes lærestoler for, eller om en mer allmenn virksomhet.
Siden stipendordningen vokste fram, har det også vært en kraftig vekst i institusjoner som finansierer forskning og kulturarbeid. Likevel virker etterspørselen etter statsstipend stabil og økende. Stipendiene har betydning for frie forskere innenfor emner som faller utenfor institusjonene. Noen stipend gis også som en ukonvensjonell, personrettet støtte til institusjonen: flere jazzhistorikere tilknyttet Norsk jazzarkiv har fått stipend, på samme måte som Troldhaugens første intendant. Andre stipend gis til utøvende kunstnere som kombinerer sitt virke med en grad av innsamlings- og formidlingsarbeid; Sven Nyhus, Knut Buen og Kristian Kildal er eksempler på dette. Atter andre tildeles for kunst-, skribent- eller samfunnsvirksomhet av allmenn interesse; Iver Jåks, Kjell Risvik, Martin Nag og Walid al-Kubaisi er eksempler på dette. En annen kjent stipendiat er rørlegger Erling Johansen fra Østfold, han oppdaget som amatør-arkeolog en mengde nye helleristninger, og ble utnevnt av Stortinget i 1950. I Johansens – og andres – tilfelle ga ordningen rom for at kompetente amatører kunne få arbeidsvilkår på siden av det akademiske.
De fleste stipendiatene er godt voksne når de får statsstipend. Dette har flere årsaker: Stipendiatene må ha vist over tid at de har en kompetanse og et engasjement på et område. For manges vedkommende vil stipendiet også være en sosial og økonomisk trygghetsfaktor, etter flere år som frilanser eller prosjektfinansiert.
I flere tilfeller, like fra Sars i 1918 til Steinnes og Sirevåg på 60- og 70-tallet ble stipend gitt til fortjente statsansatte idet de fratrådte sine tidligere stillinger ved oppnådd pensjonsalder. Stipendet fikk på den måten preg av tilleggspensjon, eller seniorstipend for å videreføre et arbeid av offentlig interesse som vedkommende hadde arbeidet lenge med.
I noen tilfeller har stipendium blitt gitt som en form for kompensasjon for at vedkommende ikke fikk et embete. Amund B. Larsen og Torstein Høverstad er to av flere eksempler på dette.
Både innen akademiske kretser og innen kirken har statsstipend vært gitt til personer som har synspunkt, ofte velbegrunnede og av sterk overbevisning, som har ført dem inn i konfrontasjoner med fagmiljøet/overordnede. Blant de første statsstipendiater i denne kategorien kan nevnes geologen/etnografen Andreas Hansen fra 1908 og Frederik Macody Lund fra 1909; blant de senere kan nevnes Helge Hognestad.
Ordningen kan fremstå som tilfeldig og brokete, og dette er et berettiget inntrykk. Som hovedregel tildeles stipend når og dersom det finnes personer med et prosjekt og/eller et behov; og det er ingen fast kvote av stipendier som skal oppfylles. Ettersom ordningen totalt sett er forholdsvis liten, har den sjelden hatt stor kulturpolitisk interesse eller oppmerksomhet. De siste 15–20 årene har det imidlertid festet seg som praksis at det utnevnes noen stipendiater hvert år.
Oversikt over statsstipendiater finnes fra 1903 i Norges statskalender.
Lønnsvilkår
Statsstipendiatordningen var todelt fra starten og helt fram til 1999: noen mottok stipend som et lønnstrinn, og noen som et fastsatt kronebeløp. Todelingen avspeilet opprinnelig et skille mellom den frie, fullfinansierte kulturarbeideren, og det smalere prosjektet, for eksempel et lokalt innsamlingssarbeid av folkeminner og folketradisjoner, eller et deltidsengasjement.
Denne todelingen ble mye kritisert mot slutten av 1990-årene, og det ble blant annet pekt på at beløpsstipendiene ikke ble indeksregulert, og slik sett ble løpende devaluert. Som følge av kritikken ble stipendiatordningen i 1999 gjort til gjenstand for en grundig gjennomgåelse og vurdering i Kulturdepartementet i samarbeid med Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet. Resultatet ble lagt frem i St.prp. nr. 1 (1999–2000) (Statsbudsjettet) og Stortinget hadde ikke merknader til opplegget.
Stipendiatenes økonomiske kår ble bedret ved at alle stipendinnehavere som var under pensjonsalder og som hadde hatt såkalt beløpstipend, ble overført til stipend tilsvarende lønnstrinn 33 på statens regulativ og innmeldt i Statens pensjonskasse. Videre ble det bestemt at alle stipendiater utenom pensjonistene skal ha stipendbeløp som følger kode 1017 Stipendiat, eller i spesielle tilfeller kode 1378 Stipendiat, i statens lønnsplaner; for å få del i den generelle lønnsutviklingen på regulativet
Det er utarbeidet retningslinjer for ordningen.
Liste over statsstipendiater
Kronologisk, med sist utnevnte øverst. År for tildeling i parentes.
Ero guro
Ero guro (エログロ) er en littrær og artistisk bevegelse som hadde sitt opphav i Japan rundt 1930. Ero guro legger fokuset sitt på erotikk, seksuell korrupsjon og dekadanse. Selv om ero guro er en spesifikk bevegelse, så er flere deler av den å finne i japansk historie og kultur.
Selve begrepet er et wasei-eigo, et engelsk lånord. Ero kommer av erotic, mens gro kommer fra grotesque. I dette tilfellet viser gro-leddet til at ting er misformet, unaturlige eller fæle.
Charles Alcock
Charles William Alcock (født 2. desember 1842, død 26. februar 1907) var en innflytelsesrik engelsk idrettsmann og administrator. Han var instrumentell i utviklingen av både internasjonal fotball og cricket. Han var også personen som opprettet FA-cupen.
Selv om han var en merittert spiller, fikk Alcock bare én landskamp. Men da som kaptein mot Skottland i 1875. Å dømme han etter antall landskamper er litt urettferdig, siden landskamper var et helt nytt fenomen på 1870-tallet. Og kampen mot Skottland var den eneste muligheten i året til å representere England, andre motstandere fantes ikke. Han regnes likevel som en viktig personlighet i engelsk fotball fordi han var en av pådriverne bak å utvikle landslagsfotballen, FA-cupen og selve fotballforbundet.
FA ble stiftet i 1863 i London, selv om det var skotske og ikke engelske klubber som standardiserte regelverket rundt om i Storbritannia på det tidspunktet. Alcock var en av de tidligste komitémedlemmene. Han kom med i 1866, og ble som 28-åring valgt som FA-sekretær. I 1871 var det han som la frem forslaget om å starte FA Challenge Cup, den første turneringe etter utslagningsprinsippet. Femten lag var med i den første turneringen i 1872, og London-klubben Wanderers med Alcock som kaptein vant etter 1-0 over Royal Engineers i finalen.
Alcock var også en av initiativtakerne bak å forandre utagningsmetoden for landslaget. Alcock ledet uttagingsprosedyren som bestod av testkamper før hver landskamp. Men ved enkelte tilfeller kunne det dukke opp over 90 spillere, og situasjonen ble et administrativt mareritt. I 1887 innførte Alcock en uttagningskomité, som sto for å ta ut landslagstroppen helt frem til Walter Winterbottom og senere Alf Ramsey tok over ansvaret.
Alcock stiftet i 1859 Forest club sammen med broren John. Fire år senere var han også med på grunnlegge Forest sin etterfølger – Wanderers. På banen var Alcock kjent som en hardtarbeidende senterløper med et presist skudd. Han var med å vinne FA-cupen i 1872, 1873, 1876, 1877 og 1878. Amatørklubben Wanderers opphørte i 1883.
Haugafossen kraftverk
Haugafossen kraftverk er et vannkraftverk ved Jondal i Ullensvang kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 42 meter i Jondalselvi.
Installert effekt er 5,4 MW. Årsproduksjon er 15 GWh.
Anlegget er eid og driftes av Hardanger Energi AS (tidligere Jondal Kraftlag er fusjonert inn i Hardanger Energi).
Kraftverket ble satt i drift i 2018. Gamle Haugafossen kraftverk ble revet for å gi plass til det nye. Det er også ny dam og vanntunnel.
Teateråret 1999
Teateråret 1999 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1999.
Aiako Harria
Aiako Harria (spansk Peñas de Aya) er et fjell øst for byen Oiartzun i Baskerland i Spania. Andre nærliggende byer er Irun i nord og Lesaka i øst. Massivet består av tre topper som strekker seg 4 km fra nord til sør. Disse er Irumugarrieta (806 moh.), Txurrumurru (821 moh.) og Erroilbide (832 moh.). Den karakteristiske utformingen er lett synlig fra andre siden av Bayonne i nord.
Fjellet er knyttet til flere sagaer og baskisk mytologi og her finnes flere forhistoriske steinsirkler og bautasteiner.
Waka Kobori
I 2021 representerte hun Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo der hun ble utslått på 400 meter fri i forsøksheatet på 11. plass med tiden 4.05,57.
Finn Egil Holm
Holm har tidligere jobbet som direktør for strategi- og samfunnskontakt i Vestre Viken helseforetak, vært fylkesdirektør i Vestfold fylkeskommune og assisterende rådmann i Drammen kommune.
Fra 22. oktober 2019 er han styreleder i Strømsgodset Fotball AS.
Volkswagen ID.4
thumb|ID.4 Volkswagen ID.4 (2020–) er en elektrisk familiebil fra tyske Volkswagen.
Wilhelm Marx’ fjerde regjering
Wilhelm Marx' fjerde regjering var en koalisjonsregjering i Tyskland under Weimarrepublikken. Regjeringen satt ved makten fra 1. februar 1927 til 12. juni 1928. Koalisjonen besto av Zentrum, DVP, DNVP, DDP og BVP, som etter valget i desember 1924 hadde 274 av 493 medlemmer av riksdagen bak seg.
Volkswagen ID.4
Den er efter Volkswagen ID.3 den andre i fabrikkens ID-serie. «ID» betyr «Intelligent Design».
Wilhelm Marx’ fjerde regjering
Regjeringen gikk av etter at SPD hadde vunnet valget i 1928 og regjeringen Müller II overtok.
Volkswagen ID.4
I en interessant artikkel fra fabrikken lanseres den som det elektriske alternativ til Volkswagen Tiguan. Det antydes videre at den vil få verdenspremiere den 23. september 2020 med enten to- eller firehjulsdrift og en rekkevidde på inntil 500 kilometer. De første vil kun ha bakhjulsdrift, mens drift på alle fire vil komme.
Nürnberglovene
Nürnberglovene (på tysk die Nürnberger Gesetze) eller Raselovene fra Nürnberg (Nürnberger Rassengesetze) var rasistiske lover som ble enstemmig vedtatt av den tyske riksdagen 15. september 1935 under den 7. rikspartidagen til Det nasjonalsosialistiske tyske arbeiderparti i Nürnberg. Med dette nedfelte nazistene antisemittismen i lovverket på en helhetlig måte.
Omfang og følger
I Blodsvernloven heter det blant annet: ''«Det er forbudt for jøder å heise riks- eller nasjonalflagget eller bære Rikets farger. Det er derimot tillatt for dem å bære de jødiske farger. Denne rett er beskyttet av staten.»'' I Nürnberglovenes kjølvann kom også en omfattende sensur av jødiske tidsskrifter. En rekke emner ble forbudt, for eksempel beskrivelsen av det tyske landskap, og ordet «blond» måtte ikke benyttes av jøder, verken skriftlig eller muntlig (i tilfelle det var et kodeord for «nasjonalsosialist»). Jøder fikk forbud mot å fremføre verker av «ariske» komponister. Musikere som engang hadde spilt Bach og Beethoven, måtte nå spille østeuropéiske, jødiske folkesanger i stedet. Videre var det forbudt for jøder å ha fødselsdag 20. april, samme dag som Adolf Hitler. Miriam Wattenberg, som under pseudonymet Mary Berg utgav sin dagbok fra Warszawagettoen, var født i Łódź i Polen 20. april 1924. I dagboken oppgir hun likevel sin fødselsdag som 10. oktober, i tilfelle den skulle bli funnet.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2018/19 – Verdenscup 4
Verdenscup nummer fire i sesongen 2018/19 i hurtigløp på skøyter vil bli arrangert i Thialf i Heerenveen, Nederland fredag 14., lørdag 15. og søndag den 16. desember 2018 med Koninklijke Nederlandsche Schaatsenrijders Bond (KNSB) og den lokale organisasjonskomitéen som arrangører.
Program
Alle tider er lokaltider UTC+01.00 (Sentraleuropeisk tid – CET).
Desirèe Henry
Desiree Henry (født 26. august 1995) er en britisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Under åpningsseremonien for Sommer-OL 2012 fikk hun som en av syv unge idrettsutøvere fikk æren av å tenne den olympiske ild. Disse syv ble nominert av hver sin britiske idrettshelt og Henry ble nominert av Daley Thompson.
The Jazz Mandolin Project
The Jazz Mandolin Project er en jazzgruppe som er spesiell på grunn av deres bruk av mandolin. The Jazz Mandolin Projects frontfigur var mandolinisten Jamie Masefield. Gruppen ble stiftet i 1993 og bestod også av bassisten Stacey Starkweather og slagverkeren Gabe Jarrett. De gav ut debutalbumet The Jazz Mandolin Project: Sun Died i 1996, før de ble oppløst året etter. James Masefield fikk da samlet de nye medlemmene trommeslageren Jon Fishman og bassisten Chris Dahlgren. De spilte inn en LP – Tour de Flux. I 1999 ble Jon Fishman erstattet av Ari Hoenig.
Matres lectionis
Matres lectionis (entall: mater lectionis) er et latinsk uttrykk som betyr lesningens mødre, og er navnet på en gammel metode for å indikere vokaler i hebraisk skriftspråk. Opprinnelig fantes det ikke vokaltegn i hebraisk skriftspråk, og da brukte man enkelte konsonanter til å indikere vokallyder, og disse ble kalt matres lectionis.
(«ō» uttales som norsk «å», «w» uttales som engelsk «w»)
Når et ord benytter seg av en eller flere matres lectionis bruker man benevnelsen plene (som på latin betyr «komplett») om ordet. Når ordet ikke benytter seg av matres lectionis så er det «mangelfullt», på engelsk defective. F.eks. det bibelske navnet David skrives som oftest «DWD» på hebraisk. Men det samme navnet kan også skrives «DWJD», der «J» indikerer vokallyden «i». Den sistnevnte skrivemåten er dermed plene.
Sverre Henning Smebye
Sverre Henning Smebye (født 31. juli 1922, død 21. april 2003) var en norsk prest. Han virket som landssekretær i Det Norske Misjonsselskap, feltprest i Libanon og Korea, sogneprest og studentprest i Hongkong. Han avsluttet sin karriere som sogneprest i Ris menighet i Oslo.
Smebye var leder for Liturgisk nemnd mellom 1970 og 1980, og var i mange år leder av organisasjonen Ordo Crucis. Han forfattet heftet Velkommen til dåp som kom ut i 1982, og er medforfatter på boken Jesus fra Nasaret som kom i 1977. Han har også oversatt en salme som finnes i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013.
I 1942 ble han arrestert av den tyske okkupasjonsmakten og internert på Grini. Han klarte senere å flykte til Sverige, og deltok i de norske styrkene der og i Finnmark (1944-45). Han ble tildelt Deltagermedaljen, FN-medaljen og Koreamedaljen. Han var styremedlem i Den norske Helsingforskomité.
Sverre Henning Smebye var far til pianisten Einar Henning Smebye.
Icimauna
Icimauna er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Solli DPS
Solli DPS (distriktspsykiatrisk senter) er en privat ideell virksomhet med ansvar for å tilby behandling til personer over 18 år med psykiske lidelser i kommunene Bjørnafjorden, Samnanger, Austevoll og Fana bydel i Bergen.
Icimauna
Utseende
Middelsstore, avlange, gule og svarte trebukker. Antennene er mørke og omtrent så lange som kroppen, de innerste leddene med en brem av mørke hår på innersiden. Pronotum er rektangulært til trapesformet uten tenner på sidene, dekkvingene er jevnbrede. Beina er nokså korte og mørke.
Solli DPS
Foretaket leverer tjenester som en del av det offentlige helsetilbudet i regionen.
Icimauna
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Costa Rica i nord til det nordlige Argentina i sør.
Solli DPS
Solli DPS eies av Haraldsplass Diakonale Stiftelse.
Afrikamesterskapet i håndball for menn 1976
Afrikamesterskapet i håndball for menn 1976 ble arrangert i Alger i Algerie i 1976.
KS (andre betydninger)
KS eller ks kan referere til:
Miyu Namba
Miyu Namba (født 31. mai 2002) er en japansk svømmer.
I 2021 representerte hun Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo der hun ble utslått på 400 meter fri i forsøksheatet på 20. plass med tiden 4.13,49.
Homeland
Homeland er en amerikansk drama- og thrillerserie som ble sendt på Showtime mellom 2011 og 2020.
Serien vant Golden Globe 2012 for beste dramaserie på TV.
I Norge har serien blitt vist på TV 2.
Sesong 1
Serien handler om CIA-offiseren Carrie Mathison (Claire Danes) som, etter å ha gjennomført et uautorisert oppdrag i Irak, blir satt på prøve og tilordnes til CIAs antiterrorsenter i Langley, Virginia. Da hun var i Irak, ble Carrie advart av en fengslet terrorist på dødscelle at en amerikansk krigsfange hadde blitt snudd av al-Qaida. Carries jobb blir plutselig mer omfattende når amerikanske styrker redder Nicholas Brody (Damian Lewis) fra fangenskap hos terroristen Abu Nazir, en amerikansk marinesoldat som ble erklært død etter en amerikansk militæraksjon i 2003 i Irak. Carrie tror at Brody er den amerikanske krigsfangen som hun ble informert om. Men både amerikanske myndigheter og hennes overordnede i CIA anser Brody som en krigshelt.
Etter å ha innsett at det ville blitt nesten vært umulig å overbevise sjefen hennes om å plassere Brody under konstant overvåking, går Carrie til den eneste personen hun kan virkelig stole på, sin kollega og tidligere mentor Saul Berenson. De to må nå arbeide sammen for å undersøke om Brody er en trussel for nasjonen, og forhindre et nytt terror-angrep på amerikansk jord. I tilbakeblikk fra for tre år siden, viser det seg at Abu Nazir har sluttet å torturere Brody, gitt ham langt mer komfortable boligkvarter og gitt ham ansvar for å undervise i engelsk til Nazirs unge sønn Issa.
Etter hvert utviklet Brody en slags farskjærlighet ovenfor Issa, helt til skolen Issa studerer ved blir ødelagt under et amerikansk drone-angrep. Dette angrepet drepte Issa, og flere andre irakiske barn. Men USAs vise-president Walden (spilt av Jamey Sheridan) påstår at alle fotografier av døde barn var terror-propaganda, noe som gjorde Brody rasende på amerikanerne.
Sesong 2
Sesongen åpner seks måneder etter forrige sesong. Når hun er på permisjon fra CIA, blir Carrie rekruttert til å drive etterretning i Beirut. Brody styrker sin posisjon for å bli valgt som potensiell visepresident-kandidat når Walden skal stille til valg som USAs neste president.
Men Abu Nazir kidnapper Carrie for å tvinge Brody til å gi ham et serienummer som går til Waldens pacemaker. Brody bryter seg derfor inn på Waldens kontor, og gir Nazir serienummeret i bytte mot Carries frihet. En av Nazirs håndlangere bruker deretter serienummeret til å hacke seg inn i Waldens pacemaker, noe som forårsaker et dødelig hjerteinfarkt.
Sesong 3
I kjølvannet av terror-angrepet mot CIA-hovedkvarteret i Langley er Brody nødt til å flykte fra landet etter å ha blitt utpekt som syndebukk, og han sniker seg først over grensen til Canada - samtidig forsøker Carrie å bevise at Brody egentlig var uskyldig. CIA-direktør Saul Berenson retter oppmerksomhet mot en iransk etterretningsagent Majid Javadi, som var med på å finansiere terror-angrepet mot Langley.
Brody dukker opp igjen i Caracas, hvor han blir oppdaget med to skudd-skader. Han blir oppdaget og behandlet av en gruppe leiesoldater som er klar over hans virkelige identitet - og de har CIA-kontakter. Brody får forbud mot å forlate området, men forsøker likevel å stikke av. Han blir oppdaget og lokalt politi blir tilkalt. Men leiesoldatene griper inn igjen, og dreper politi-betjentene. De begrenser Brody til en celle, hvor han begynner å utvikle en heroin-avhengighet.
Sesong 4
Carrie har fått jobb som ny CIA-stasjonssjef i Kabul, Afghanistan, og senere i Islamabad, Pakistan. Hun gir blant annet ordre om å gjennomføre et mislykket drone-angrep, i håp om å treffe terroristen Haissam Haqqani. Men dronen treffer i steden et bryllup, som dreper 40 sivile.
Carrie rekrutterer en ung agent, i et nytt forsøk på å spore opp Haissam Haqqani. Men informasjon gitt til pakistanerne, fra en misfornøyd amerikaner, fører til katastrofale resultater.
Sesong 5
To år har gått etter hendelsene fra Sesong 4, er ikke Carrie lenger ansatt i CIA som etterretningsoffiser. Hun arbeider nå som sikkerhetssjef for en privat veldedig stiftelse, kalt Düring Foundation, og deres milliardær-eier som holder til i Berlin, Tyskland.
Samtidig planlegger en gruppe jihadister et større terror-angrep med saringass i Berlin. De kidnapper også Peter Quinn, tidligere CIA-agent og kollega av Carrie, for å først teste saringassen på ham. Carrie og Astrid, fra det tyske Bundesnachrichtendienst oppdager kort tid senere den nå bevisstløse Quinn kort tid senere, og de tar ham med til sykehus.
Sesong 6
Flere måneder etter forrige sesong er Carrie tilbake i USA, og er bosatt i Brooklyn, New York. Hun arbeider nå for en stiftelse som forsøker å yte hjelp til muslimer som bor i USA. Hennes siste klient er Sekou Bah, en ung muslimsk mann nylig arrestert av FBI for mulig tilknytning til terrorisme - etter å ha publisert en rekke videoer på internett, som kan virke sympatiske ovenfor Al-Qaida.
Carrie forsøker i tillegg å passe på Peter Quinn, som er i ferd med å komme seg på sykehus etter et hjerneslag. Men etter at Quinn forlater sykehuset, begynner han å få alvorlige problemer med narkotika - og Carrie lar ham bo hjemme hos henne. Saul, og en annen CIA-agent Dar Adal, forsøker å gi råd til påtroppende president Elizabeth Keane. Sesongen inneholder også president-valget og deretter innsettelsen av USAs første kvinnelige president, tidligere Senator Elizabeth Keane, og sesongen finner plass mellom president-valget og selve innsettelsesdagen den 20. januar.
Sesong 7
Carrie har forlatt jobben ved Det hvite hus, og flyttet tilbake til Washington D.C. for å bo hos søsteren Maggie. Carrie forsøker å slåss mot Keane-administrasjonen, i håp om å løslate 200 amerikanske etterretningsagenter som ble arrestert etter president Keanes ordre i løpet av forrige sesong. Saul Berenson, som fremdeles sitter i føderalt fengsel, blir tilbudt stillingen som nasjonal sikkerhetsrådgiver av David Wellington, Keanes stabssjef.
Fjærholmen
Fjærholmen i Færder kommune i Vestfold er et lite sted som ligger syd på øya Føynland. Her er det strand, volleyballbane, en liten kiosk som er åpen i sommersesongen, campingplass, seilbrygger samt Tønsberg seilforening.
Homeland
Sesong 7
Men Saul nekter å gå med på dette tilbudet, med mindre alle de 200 andre føderale ansatte, også blir umiddelbart løslatt. General Jamie McClendon (spilt av Robert Knepper) som stod i spissen for en konspirasjon som planlegger å myrde president Keane, blir dømt til livstid i fengsel. Men McClendon dør av forgiftning, så snart han havnet i varetekt.
Fjærholmen
Utafor kysten er det registrert ei forlist skipslast fra 1900-tallet. Denne har status som freda kulturminne.
Homeland
Sesong 8
Saul Berenson, nå som nasjonal sikkerhetsrådgiver for president Warner, blir sendt til Afghanistan i håp om å opprette kontakt med Taliban og for å få i gang fredsforhandlinger. Men Saul ønsker hjelp fra Carrie, som er i ferd med å komme seg etter at hun satt innesperret i et russisk fengsel.
Men andre CIA-agenter er veldig bekymret for at Carrie kan ha forrådt landet sitt i løpet av alle månedene i fangenskap, blant annet fordi Carrie ikke klarer å huske noe særlig av det som skjedde mot henne når hun befant seg i Russland.
Eugen-Richter-Turm
Eugen-Richter-Turm (norsk: Eugen Richter-tårnet) er et tårn i den tyske byen Hagen til minne om politikeren Eugen Richter. Tårnet ble bygget i 1911, og er sammen med Bismarckturm og Kaiser-Friedrich-Turm ett av tre minnetårn i byen.