cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skogn Idrettslag
Skogns seniorlag i fotball spiller til daglig i 5. divisjon. Blant naboklubbene er Ekne, Frol, Åsguten, Sverre, Levanger og Nessegutten.
Arkippus
Første gang han blir omtalt er i Paulus' brev til kolosserne (Kolosserne 4,17). I dette brevet prøver Paulus å rette opp i vranglæren som verserte i Kolossæ. I avslutningen av brevet får Arkippus en hilsen fra Paulus, og beskjed om å gi akt på den tjenesten han hadde fått i Herren, slik at han fullførte den.
Skogn Idrettslag
Stafettlagene til Skogn IL vant 3 x 10 km stafett i NM på ski i 2010 og 2011 og lagsprint i 2009.
Jin Yang
Han representerte Kina under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 17 i parløp.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 5.
Arkippus
Dypere betydning
Fra enkelte kristne har det blitt hevdet at Arkippus, når brevet til Filemon ble skrevet, hadde mottatt den første hilsenen fra Paulus (i brevet til Kolosserne), og fulgt oppfordringen. Dette har medført at Paulus i brevet til Filemon har begynt å omtale han som en medstrider. Det har også blitt hevdet at Arkippus også kan være et bilde på hvert enkelt menneske - og at oppfordringen fra Paulus til Arkippus - også er en oppfordring fra Gud til hver enkelt menneske om å ta vare den tjenesten en har fått, dvs å bruke de egenskaper og ferdigheter en har, i arbeidet i de kristne menigheter.
Fredrik Peterson
Han representerte Sverige under Sommer-OL 1996 i Atlanta, hvor han ble nummer 17.
Hans von Løwenhielm
Hans von Løwenhielm (født Schrøder den 28. januar 1627, død den 2. mars 1699), var en dansk offiser og amtmann.
Løwenhielm forsvarte som major i desember 1658 til januar 1659 Møn mot svenskene. Han var senere kommandant på Hammershus og ble i 1673 generalmajor i Norge, hvor han med utmerkelse deltok i Gyldenløvefejden. Han beseiret svenskene i slaget ved Uddevalla 1677. Sammen med Niels Juel ledet han ekspedisjonen til Rügen i 1678. I 1684 ble Løwenhielm utnevnt til generalløytnant.
Godseier
Løwenhielm eide flere gods på Fyn som Vejrupgaard, Sellebjærg, Hindema, Nordskov m.fl. I Norge eide han Kjølberg, Elmgaard og Hovindsholm. De sistnevnte fulgte med i hans annet ekteskap med med Sophie Bielke, enke etter oberst Otto Skade til Tanderup (d. 1673) og datter av Norges kansler Jens Bielke til Østeraat.
Løwenhielm døde 2. mars 1699 på Vejrupgaard og blev begravet i Marslev kirke på Fyn.
Martin Norbye
Martin Norbye (født 7. april 1981 i Karasjok) er en norsk fotballspiller som spiller i angrepet til Alta.
Frem til 2011-sesongen spilte han i ni sesonger Alta IF, før det spilte han for Nordlys IL. Etter 2010-sesongen signerte han en treårskontrakt med Bryne. Etter et år i Bryne dro Norby imidlertid tilbake til Alta.
Curtiss P-6 Hawk
Curtiss P-6 Hawk var et amerikansk en-motors jagerfly produsert av Curtiss Aeroplane and Motor Company for United States Army Air Corps på slutten av 1920-tallet. Flyet ble ansett for å være raskt og svært manøvrerbart for sin tid, og det ble benyttet ved en rekke USAAC-skvadroner.
Per Arne Østgård
Per Arne «Pekka» Østgård (født 12. november 1985 i Porsanger) er en norsk fotballspiller som spiller for Bossekop. Han spilte tidligere forsvar for Alta IFog skåret seks mål sesongen 2007. Tidligere har han spilt for Porsanger IL.
Markoji Markoji
Markoji Markoji (født 1973) er en indonesisk sandvolleyballspiller.
Han representerte Indonesia under Sommer-OL 1996 i Atlanta, hvor han ble nummer 17.
Ole Halgrim Evjen Olsen
Ole Halgrim Evjen Olsen (født 9. april 1928 i Kina, død 29. mai 2005 i Mandal) var lege og misjonær.
Som nyutdannet lege reiste han til Arusha i den daværende britiske koloni Tanganyika. I 1961 da Tanganyika var blitt den selvstendige staten Tanzania begynte han sammen med sin ektefelle, Kari sitt livslange virke som leder av Haydom Lutherske sykehus.
Based on a True Story
Based on a True Story er et musikkalbum med Atle Pettersen.
Albumet ble utgitt 11. november 2011. Dette er hans første album som soloartist.
Fagernes (Sortland)
Fagernes var opprinnelig den nordligste delen av gården Vik. Selve Fagerneset er et lite nes ved Sortlandssundet, like sør for Gåsfjorden. Navnet er sannsynligvis laget sist på 1800-tallet. Det er et "rosende" navn, av samme type som Grønland.
Romnes kirke
Historie
Kirken omtales som Raumanæs Kirkja på 1300-tallet, og var viet til St. Lars. Den ble inndratt som krongods etter reformasjonen, men ble i 1723 solgt av kong Frederik IV til Peder Alstrup i Bamble, som også kjøpte andre kirker i Nedre Telemark. I 1734 solgte han kirken videre til Herman Leopoldus, den senere baron Løvenskiold. I 1833 solgte verkseier Eggert Løvenskiold kirken til Staten som igjen lot den gå over på private hender til verkseierne Nicolai Benjamin Møller og Diderik Cappelen. I forbindelse med at Cappelen skjenket Holla en ny kirke, ble det bestemt at Romnes skulle nedlegges. Kirken ble siden overgitt til godseier Niels Aall – som forpliktet seg til å vedlikeholde den – og var i familien Aalls privateie frem til 1986. Kirken er restaurert ad flere omganger.
Kirkebygningen
Romnes er oppført i sten sammenføyet med kalk, mens hjørnene består av kalksten og gneis. Skipet er 11 m langt og 10 m bredt med 1,45 m tykke vegger. Det 5,73 m lange koret, er litt lavere enn skipet og ender i en lavere apsis med en dyp og grunn resess. Inngangsportalen mot vest har en tilhugget stenportal med dekorerte terningkapitéler. Kirken hadde også en inngang på den søndre langvegg i koret. Opprinnelig har både apsis, kor og skip hatt hvert sitt vindu, men disse er siden utvidet.
På nordsiden av korets nordøstre hjørnekvader ses en løve med bakovervendt hode og lang hale. På hjørnet av skipets østmur mot nord skimtes et ringmotiv. På korportalens nederste innfatningssten mot vest er det innrisset et diagonalornament.
Det kvadratiske klokketårnet i tre kom til på slutten av 1800-tallet, som erstatning for et tidligere tårn. Før dette fantes en takrytter med to små klokker. Kirken har i dag krumme, røde teglsten på takene, men det er ikke kjent hvordan den opprinnelig tekking var.
Inventar
Under restaureringen i 1921, ble kalken i korets langvegger fjernet, og kalkmalerier fra senmiddelalderen i form av draperier i rødt og sort kom til syne. Korets tønneformede hvelv er dekket med skyer fra 1760-årene. Tak- og veggdekorasjonene i våpenhuset ble dekorert av Finn Kraft i 1932.
Prekestolen er fra 1700-tallet, og viser evangelistene med attributtdyr. Jesus som Salvator Mundi ses på prekestolens sidefelt, med rikseplet i venstre hånd, og den høyre hånd løftet. Over stolen svever en skyhimmel med en forgylt due under. Kirkerommet har lukkede stolestader, og over disse er det bygget gallerier. Over inngangspartiet i vest, ses også et galleri som går under navnet Aallgalleriet, selv om det ble bygget før familien Aall begynte å kjøpe eiendommer i området. I korets nordside står prestestolen med klokkerstolen likeoverfor, begge delvis innelukket med gitter. Den utskårne og bemalte døpefonten i tre er plassert ved klokkerstolen. I 1773 oppførte kammerråd Andreas Rougtvedt en muret gravkjeller under kirken, hvor han lot sin hustru Maria samt to barn gravsette.
Alteret
Altertavlen i utskåret tre er en gave fra Hercules Weier, og viser korsfestelsen med de to Mariaer under korset. På hver side av altertavlen ses to søyler med blomsterranker, og med englehoder som kapitéler. Øverst to liggende engler som holder en krans med en kartusj til et monogram. Nederst til høyre er malet årstallet 1700, som delvis går i ett med marmoreringen. Til venstre for dette leses et nattverddikt:
På alterbordet står to store messingstaker med innskriften: MAGRETHA PAVLSDOTTER, TAGE ERICKSØN. Alterringens balustrade, består av dreiede og marmorerte tresøyler.
Kirkegården
Rett ved stenmuren til høyre for inngangsporten til kirkegården, står tre særpregede jernkors dekorert med kruseduller. Det ene fra 1665 og de andre to fra 1700-tallet, er gravminner for hammersmeder og mestre fra Ulefos Jernværk. Romnes ble jernverkfolkets kirke fra 1600-tallet og frem. Tidligere hadde kirkegården også flere hjulkors i sten. Et par av disse oppbevares nå i våpenhuset.
I retning Nordsjø ligger familien Aalls begravelsesplass. Kirkens eier Cato Aall, donerte i 1921 tyve tusen kroner til kirken, hvorfra rentene skulle brukes til vedlikehold av både kirke og familien Aalls begravelsesplass. De fireogtyve jernkorsene, har alle skriften i retning av skogen, således at de fremstår uskrevne fra inngangen. En skulptur av en engel med et lys i høyre hånd, er plassert på en firkantet søyle flankert av stenbenker på hver side.
Thomas Cleghorn
Thomas Cleghorn (født juni 1871 i Leith) var en skotsk fotballspiller. Mest kjent er han fra sin tid i Liverpool FC. Hans posisjon på banen var forsvarsspiller.
Cleghorn startet sin karriere i Leith Athletic før han byttet klubb til Blackburn. Han ble hentet til Liverpool av managerne John McKenna og W. E. Barclay i 1896. Han fikk sin debut 21. mars samme år, i hjemmekampen på Anfield mot Burton Swifts, i en kamp Liverpool vant 6-1. Cleghorn spilte de resterende 3 kampene av sesongen 1895/1896.
I sesongen 1896/1897 spilte Cleghorn 17 ligakamper for de røde. Han scoret sitt eneste mål for klubben i hjemmekampen i FA-Cup kampen mot Burton Swifts 30. januar 1897. Liverpool vant forøvrig kampen 4-3. Året etter, i sesongen 1897/1898 spilte han samtlige 35 kamper Liverpool spilte. Det var kun keeperen Harry Storer som gjorde det samme.
I sesongen 1898/1899 spilte Cleghorn kun 6 ligakamper for klubben. Han signerte for amatørklubben Portsmouth etter sesongen. Senere spilte han også for en annen amatørklubb, nemlig Plymouth Argyle.
Kamper
Liverpool
Ratekau
Ratekau er en amtsfri kommune i kretsen Øst-Holstein i Schleswig-Holstein, Tyskland. Byen ligger omtrent 10 km nordøst for Lübeck. Dette er stedet hvor den prøyssiske generalen Gebhard Leberecht von Blücher overgav seg etter slaget ved Lübeck i 1806.
Bakkenett
Bakkenett har flere betydninger:
Paige Conners
Hun representerte Israel under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 19 i parløp.
León (Nicaragua)
León, opprinnelig Santiago de los Caballeros de León, er en provinshovedstad for provinsen León. Sammen med Granada er den Nicaraguas eldste by. Selv om byen har færre innbyggere enn hovedstaden Managua, regnes den som landets intellektuelle hovedstad. I 2011 ble katedralen i Léon ført opp på UNESCOs verdensarvliste. Her ligger også landets eldste universitet fra 1813. León er også et viktig sentrum for industri og handel i Nicaragua. Inntil Managua som en kompromissløsning ble erklært som landets hovedstad, rivaliserte León med Granada om denne statusen.
Historie
Byen León ble grunnlagt i 1524 av Francisco Hernández de Córdoba, conquistadoren som erobret Nicaragua, omtrent 30 km fra stedet der byen ligger nå, ved sjøen Xolotlán (Managuasjøen), under vulkanen Momotombo. I 1610 ble imidlertid byen flyttet etter et jordskjelv og et vulkanutbrudd som i stor grad ødela gamle León. Byen ble flyttet til (eller inntil) en av urinnvånernes landsbyer, Subtiava. I dag er ruinene av det første León kjent som León Viejo, gamle Leon. León var provinshovedstad i Intendencia de León de Nicaragua, etablert i 1878, og i Provincia de Nicaragua y Costa Rica, som eksisterte fra 1812 til 1814, og igjen fra 1820 til 1821. I 1821 ble uavhengighetsakten for Nicaragua og Costa Rica fra Spania erklært 11. oktober 1821. León ble så hovedstad i delstaten Nicaragua, som inngikk i Den sentralamerikanske føderasjonen. I 1838 trakk så Nicaragua seg ut av føderasjonen, og León ble hovedstad. I noen år vekslet León og Granada på å ha hovedstadsstatusen, alt etter hvem som satt ved makten, de liberale (León) eller de konservative (Granada). Dette ble løst da Managua ble erklært som hovedstad i 1858. Under det sandinistiske opprøret mot Somoza-styret i 1979 var León åstedet for omfattende kamphandlinger, hvor mange mennesker mistet livet og hvor en del av byens historiske arv gikk tapt.
Universitetet
Inntil 1980 var León et viktig jordbrukssentrum, noe som kunne understøtte et stort universitet. Universitetet var det siste som ble grunnlagt i Amerika av den spanske kolonimakten. I 1947 ble universitetet erklært som nasjonaluniversitet av diktatoren Anastastio Somoza García, og i 1958 erklærte hans sønn universitetet som UNAN, Universidad Nacional Autónoma de Nicaragua, Nicaraguas nasjonale selvstendige universitet. I 1982, under sandinist-regjeringen, ble universitetet delt, slik at de delene av universitetet som var i Managua, ble en egen institusjon, UNAN-Managua, og resten ble UNAN-León. Ettersom andre universiteter og institusjoner for høyere utdanning har blitt grunnlagt fra åttitallet og utover, har León mistet sin enerett på høyere utdanning.
Kulturarven
León sentrum er et velbevart miljø av gamle hus, kirker og palasser:
Festdager
Det finnes også flere mindre markeringer av helgendager, hvor en helgen bæres rundt i bygatene.
Port of Spain kraftverk
Port of Spain kraftverk er et varmekraftverk i hovedstaden Port of Spain i Trinidad og Tobago. Det har en installert produksjonskapasitet på 302 MW, fordelt på 2 x 50 MW, 2 x 80 MW, og 2 x 21 MW blokker av ulik teknologi, de nyeste fra 2006. Blokkene på 21 MW har gassturbiner. Anlegget ble påbegynt omkring 1973, og stod ferdig i 1985. Brenselkilden er naturgass og tungolje.
Operatør er PowerGen Company of Trinidad & Tobago, og utstyret og arbeid er levert av General Electric, Siemens, m.fl.
Andreas Pettersen
Andreas Pettersen (født 1985) er en norsk fotballspiller som tidligere spilte forsvar for Alta IF. Han scoret ett mål i sesongen 2007. Han har tidligere spilt på Porsanger IL og BUL. Pettersen spilte tilsammen ti kamper for Alta.
Norsk institutt for naturforskning
Stiftelsen Norsk institutt for naturforskning (NINA) er en norsk stiftelse, opprettet i 1988, som forsker på natur og samspillet mellom natur og samfunn.
NINAs primære aktivitet er å drive anvendt forskning. Stiftelsen har både biologer og samfunnsforskere. Viktige arbeidsområder for NINA er biologisk mangfold, fornybar energi, rovpattedyr, havbruk, miljødatabaser, bruk og forvaltning av naturressurser, konsekvensanalyser, økologiske effekter av klimaendringer og økonomiske effekter av naturbruk.
NINA har hovedkontor på Gløshaugen i Trondheim, og avdelingskontorer i Bergen, Lillehammer, Oslo og Tromsø, og NINA har også forskningsstasjon på Ims i Rogaland. Totalt har NINA 255 ansatte (2017).
NINA ble dannet i 1988 ved en sammenslåing av forskningsavdelingen ved Direktoratet for naturforvaltning og Økoforsk (Program for anvendt økologisk forskning), som var blitt grunnlagt i 1983 og underlagt Miljøverndepartementet).
NINA er en del av Framsenteret, CEDREN, CIENS og Alternet.
NINAs tjenester
Tjenestene som instituttet leverer, omfatter blant annet:
De viktigste tema- og aktivitetsområdene er:
The White Pearl
The White Pearl er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Edwin S. Porter og Hugh Ford.
Handling
Nancy, datteren til en Sjøkaptein, elsker en rik importør-sønn. Men faren motsetter seg ekteskapet deres.
Senere under en sjø-reise, synker skipet i en ulykke og Nancy blir skylt i land med hukommelsestap. Der blir hun tatt til fange, og solgt til slaveri. Dermed blir det opp til den unge kjæresten hennes å finne henne igjen, og redde henne.
Coptognathus attila
Utseende
En nokså liten (12-15 millimeter), bred, blankt rødbrun hornbille. Hannene mangler horn på hode og pronotum, og skilles fra hunnen først og fremst på at føttene og spesielt klørne på forbeina er forstørrede. Kroppen er svært blank, pronotum nokså tett og kraftig punktert langs kantene, mer spredt i midten, dekkvingene likeså med ganske kraftige punkter som stedvis danner antydninger til punktrader. Leggene på forbeina har tre nokså lange tenner.
Levevis
De lever i forholdsvis tørre biotoper, som steppe og ørkener. De kan finnes i sanddyner.
Utbredelse
Arten er utbredt i Sentral-Asia (Kasakhstan, Usbekistan).
Euthecta
Euthecta er en slekt av dagsommerfugler som hører til underfamilien Poritiinae i den artsrike familien glansvinger (Lycaenidae).
Levevis
Larvene lever trolig av blågrønnbakterier, alger, lav og annet organisk materiale som de skraper av trestammer. De lever på trær som er kolonisert av maur, som steller og verner larvene, og til gjengjeld får drikke sukkerholdig væske som larvene skiller ut. Disse sommerfuglene lever i skog, blant annet høytliggende (montane), tørre skoger.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika. Euthecta cooksoni er bare kjent fra Mosambik, mens Euthecta cordeiroi er funnet i Tanzania.
Xenocompsa
Xenocompsa er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
Middelsstore, avlange, mer eller mindre brunlige trebukker. Antennene er tynne og litt lengre enn kroppen. Pronotum har rundede sider uten tenner og er lengre enn bredt. Dekkvingene er jevnbrede. Artene er nokså ulike i fargen: Xenocopsa flavonitida er brunrød med noen svarte flekker, Xenocompsa martinsi er mørkt gråbrun, Xenocompsa semipolita brun med et bredt, gulhvitt tverrbånd på dekkvingene.
Levevis
Larvene lever i død ved.
Utbredelse
Artene er utbredt i Chile og Argentina.
Oslo og Akershus vernepleierhøgskole
Oslo og Akershus vernepleierhøgskole er en tidligere høgskole for vernepleierutdanning, etablert i 1990. Oslo og Akershus vernepleierhøyskole holdt til i lokaler ved Emma Hjorths Hjem. Utdanningen ble i 1994 innlemmet i den nye Høgskolen i Akershus, og er nå flyttet til Lillestrøm.
Skolen ble etablert som en fusjon mellom Oslo vernepleierhøgskole (etablert i 1969) og Vernepleierutdannelsen ved Emma Hjorths Hjem. Vernepleierutdannelsen i Norge har opphav i internopplæring ved Emma Hjorth fra 1949, initiert av overlege Ole Bull Munch. Dette ble videreført i ett- og to-årige kurs i 1950-årene. I 1961 begynte en treårig vernepleierutdannelse på Emma Hjorths Hjem. I 1981 ble utdannelsen definert som høyskoler. I 1986 ble driften overført fra fylket til Staten.
Arthur Butterworth
Arthur Butterworth (født 4. august 1923 i Manchester, død 20. november 2014 i Embsay ) var en britisk komponist, lærer og dirigent.
Butterworth studerte komposisjon, direksjon og trompet ved Royal Manchester College of Music. Han har jobbet som trompetist i både Royal Scottish National Orchestra og i Hallé Orchestra (Manchester) og dirigert Huddersfield Philharmonic Society. Han har dessuten vært gjestedirigent for flere av BBCs orkestre.
Som komponist er Butterworth særlig kjent i brassbandsfæren med verker som Three Impressions for Brass, Odin, Caliban (pliktnummer ifm europamesterskapet for brassband i 1981) og Sinfonia Concertante. Han har imidlertid skrevet musikk for en rekke forskjellige genre og ensembleformer.
Butterworth ble i 1995 utnevnt til medlem av Order of the British Empire.
Riepsdorf
Riepsdorf er en kommune i kretsen Øst-Holstein i Schleswig-Holstein, Tyskland. Kommunen har siden 1. januar 2007 vært en del av Lensahns amt, etter å ha vært en del av Grubes amt i nærmere 30 år.
Erlend Olsen
Erlend Olsen (født 3. januar 1974) er en norsk fotballspiller som spilte for Alta IF. Olsen var i klubben lenge. Han har også spilt for IL Morild. Han spilte forsvar.
Søren Gangfløt
Søren Gangfløt (født 20. april 1921 i Fredrikstad, død 12. desember 1997 i Fredrikstad) var en norsk domorganist og komponist. Han studerte ved Musikkonservatoriet i Oslo fra 1938 til 1946 med Arild Sandvold og Per Steenberg og fikk senere studieopphold i Paris, hvor han studerte med Marcel Dupré, i København med Finn Viderø og i Amsterdam med Cor Kee. Før han ble domorganist, var han organist i Kråkerøy kirke fra 1940 til 1953, Petrus kirke 1953 til 1958 og Vestre Fredrikstad kirke, som i 1968 byttet navn til Fredrikstad domkirke, fra 1958 til 1989.
Pedagog og dirigent
Gangfløt underviste ved Rieflings institutt og Musikkonservatoriet og var professor i kirkemusikk på Norges musikkhøyskole fra 1973 til 1987. En lang rekke av norske organister har hatt ham som lærer, blant andre Egil Hovland, Harald Gullichsen, Asbjørn Myrås og Kåre Nordstoga og Jørn Fevang. Han var også en aktiv dirigent og ledet Cæciliaforeningen (Fredrikstad) i 43 år, fra 1944 til 1987.
Komponist
Gangfløt skrev blant annet orgelmusikk og korverker.
Black Swan
Black Swan er en amerikansk psykologisk thriller og skrekkfilm fra 2010, regissert av Darren Aronofsky, med Natalie Portman, Vincent Cassel, Mila Kunis, Barbara Hershey og Winona Ryder i de viktigste rollene. Kunis og Portman spiller ballettdansere som deltar i en oppsetting av Pjotr Tsjajkovskijs ballett Svanesjøen, der Portmans rolle, Nina, blir valgt til å spille svanedronningen, en rolle som innebærer å spille både den uskyldige hvite og den sensuelle svarte svanen. Hun har en personlighet som naturlig ligger nær den hvite svanen, men for å klare den mørke delen må hun gå dypt inn i skjulte sider i sin egen personlighet. Dette ender med at hun mister sitt svake grep på virkeligheten, og blir sendt inn i et mareritt i våken tilstand.
Den første idéen for filmen hadde regissør Aronofsky, da han fikk en idé om en film med handling fra fribryting og ballett. Da han delte konseptet og lagde sportsfilmen The Wrestler, satt han igjen med et uprodusert filmprosjekt basert på ballett. Sammen med Portman planla han filmen allerede i 2000, og via en kort tilknytning til Universal Studios, ble Black Swan til slutt produsert i New York City i 2009 av Fox Searchlight Pictures. Både Portman og Kunis trente på ballett i flere måneder før innspillingen, og de fikk hjelp av flere ballettdansere underveis.
Black Swan hadde verdenspremière 1. september 2010, som åpningsfilm under filmfestivalen i Venezia. Den hadde førpremiere i USA 3. desember 2010, mens den ordinære premieren var 17. desember. Norgespremieren til filmen var 4. februar det påfølgende året. Filmen fikk tidlig kritikerros, hovedsakelig for Portmans prestasjon og Aronofskys regi, og ble en internasjonal suksess etter å ha tjent inn 329 millioner amerikanske dollar på verdensbasis. Den mottok fem Oscarnominasjoner, og Portman vant en pris for beste kvinnelige hovedrolle. Aronofsky ble nominert for beste regi, mens filmen i seg selv ble nominert til beste film. Black Swan var i tillegg nominert til Amandaprisen for beste utenlandske film, og vant publikumsprisen under Tromsø Internasjonale Filmfestival i 2011.
Bakgrunn og inspirasjon
Regissør Darren Aronofsky ble først interessert i ballett da søsteren hans studerte dans på High School of Performing Arts i New York City. Den opprinnelige idéen hans for filmen kom da han hyrte inn manusforfattere for å omarbeide teaterstykket The Understudy (Stedfortrederen). Dette stykket handler om skuespillere som utforsket det å bli hjemsøkt av en dobbeltgjenger. Aronofsky har sagt at manuskriptet lånte elementer fra Mankiewicz' Alt om Eva, Roman Polańskis Leieboeren og Fjodor Dostojevskijs novelle Dobbeltgjengeren. Regissøren hadde også sett flere oppsettinger av Svanesjøen, og han koblet dualiteten mellom den hvite og sorte svanen til manuset. Da han lette etter informasjon til Black Swan, opplevde Aranofsky ballett som «en svært isolert verden», hvor danserne «ikke var imponert over filmer». Likevel fant han både aktive og inaktive ballettdansere som delte erfaringene sine med han. Han sto også backstage da Bolsjojballetten hadde forestilling ved Lincoln Center for the Performing Arts.
Aronofsky så på Black Swan som søsterfilmen til The Wrestler, der en av hans opprinnelige konsepter handlet om et kjærlighetsforhold mellom en bryter og en ballerina. Senere delte han historien i to separate filmer fordi det ble «for mye for én film». Regissøren har sammenlignet de to filmene: «Bryting blir av mange ansett som den laveste kunsten — om de i det hele tatt kaller det kunst, mens ballett blir av mange ansett som den høyeste kunsten. Men det som var fantastisk for meg var hvor like opptredenene i disse to verdene var. De tar begge i bruk en utrolig bruk av kroppen for å uttrykke seg.»
Aronofsky og skuespiller Natalie Portman diskuterte ideen om en ballettfilm allerede i 2000, etter utgivelsen av Requiem for a Dream, men noe manus hadde enda ikke blitt skrevet. Aronofsky fortalte Portman om en kjærlighetshistorie som involverte to konkurrerende ballettdansere, og Portman svarte, «jeg synes det var veldig interessant fordi filmen på så mange måter er en utforskning av en artists ego og den narsissistiske tiltrekningen og frastøtingen av seg selv.» Om ventetiden fram til 2010 har hun sagt, «det faktum at jeg hadde brukt så mye tid på å tenke over det... lot det godgjøre seg litt før vi startet innspilling.»
Teaterstykket The Understudy var skrevet av Andres Heinz; Aronofsky hørte først om dette da han lagde sin andre film, Requiem for a Dream, og beskrev det som en «Alt om Eva med en dobbeltgjenger, iscenesatt utenfor Broadway.» Etter å ha regissert The Fountain (2006), fikk Aronofsky og produsent Mike Medavoy manusforfatter John McLaughlin til å skrive om The Understudy; Aronofsky har sagt at McLaughlin «tok min idé av «Svanesjøen» og balletten, og puttet [historien] inn i en ballettverden og endret tittelen til Black Swan.»
Da regissøren la fram en detaljert skisse over filmen til Universal Pictures, besluttet de å hurtigutvikle prosjektet i januar 2007. Ifølge Aronofsky «døde prosjektet på nytt», men det fikk nytt liv igjen etter utgivelsen av The Wrestler (2008). Da fikk han Mark Heyman, direktør for utviklingen av Aronofskys produksjonsselskap Protozoene Pictures, til å skrive manuset til Black Swan noe som «gjorde den gjennomførbar.» I juni 2009, hadde Universal solgt rettighetene til filmen og fått oppmerksomhet fra en rekke andre studioer, spesielt med tanke på skuespiller Natalie Portman i hovedrollen. Arbeidet begynte i samarbeid med Protozoa Pictures og Overnight Productions; sistnevnte finansierte filmen. I juli 2009 ble Mila Kunis castet.
Portman har senere sammenlignet filmen med Polańskis Rosemary's Baby fra 1968, mens regissør Aranofsky har sagt at Polański-filmene Avsporet (1965) og Leieboeren (1976) hadde «store innvirkninger» på den endelige filmen. Skuespiller Vincent Cassel har også sammenlignet filmen med Polańskis tidligere arbeid, men legger også til noe av arbeidet til David Cronenberg.
Handling
Nina Sayers (Natalie Portman) er en ballerina ved «New York ballettkompani». Livet hennes, i likhet med andre innen profesjonen, dreier seg kun om dans. Hun bor sammen med sin mor (Barbara Hershey), en tidligere ballerina, som har en kvelende kontroll over datteren. Når regissøren Thomas Leroy (Vincent Cassel) bestemmer seg for å bytte ut prima ballerina Beth MacIntyre (Winona Ryder) fra åpningsproduksjonen i den nye sesongen, er Nina hans førstevalg. Men hun har en konkurrent: En ny danser, Lily (Mila Kunis), som imponerer Thomas. «Svanesjøen» krever en danser som både kan spille den hvite svanen, uskyldig og elegant, og den sorte svanen som representerer list og sensualitet. Nina passer perfekt som den hvite svanen, mens Lily er rene personifiseringen av den sorte svanen.
Når Nina besøker Thomas for å spørre ham om rollen, forteller han at det handler om å «gi slipp,» og da han kysser henne biter Nina leppene hans. Thomas ser på dette som et tegn på at hun er klar for rollen. Han gir henne rollen, i stedet for Beth, som tar valget opp med Thomas og Nina, og antyder hun måtte ligge med ham for å få rollen. Hun blir senere alvorlig skadet i en bilulykke, noe regissøren tror var et selvmordsforsøk. Nina fortsetter å slite med rollen, og Thomas ønsker at hun skal slutte å være perfeksjonist hele tiden, og heller være litt vågal. Han poengterer at hun kan få hjelp ved å se Lily danse. Vennskapet mellom danserne er anstrengt på grunn av Lilys utskeielser, men da hun ber Nina ut en kveld blir Nina med, for å trosse morens ønsker.
Nina får så vite at Lily har fått rollen som hennes reserve, og hun løper til Thomas for å be om noen andre kan bli det istedenfor, ettersom hun tror Lily er ute etter rollen hennes. Han sier da at den eneste som står i veien for henne, er nettopp henne selv. Samme kveld, da hun øver alene i treningsstudioet, ser hun sitt eget speilbilde snu seg mot henne, uten at hun fysisk beveger seg. Da lyset plutselig går, ber hun noen skru det på igjen, og ser Thomas og Lily ha sex i et hjørne. Redd og forvirret besøker hun Beth på sykehuset for å gi tilbake noe sminke hun hadde tatt fra henne tidligere. Plutselig våkner Beth, tar tak i armen til Nina og spør hvorfor hun hadde tatt sminken. Med tårer i ansiktet, sier Nina at hun ønsket å være like perfekt som henne, men Beth svarer tilbake at hun ikke er perfekt. Beth tar så en neglefil og stikker seg selv flere ganger i ansiktet. Nina tar raskt filen fra henne og løper til heisen, hvor hun slipper den blodige filen på gulvet.
Muchammad Nurmufid
Muchammad Nurmufid (født 7. juni 1969) er en indonesisk sandvolleyballspiller.
Han representerte Indonesia under Sommer-OL 1996 i Atlanta, hvor han ble nummer 17.
Black Swan
Handling
Da hun kommer hjem, havner hun i en voldsom krangel med moren, noe som ender med at Nina besvimer på sengekanten. Bekymret for datteren, prøver moren å hindre Nina fra å opptre på åpningskvelden, men Nina dytter frustrert moren vekk og drar fra leiligheten i hastverk og sinne. Siden moren hennes hadde ringt og sagt at Nina var syk, hadde Thomas lovet Lily at hun skulle få spille denne kvelden. Nina insisterer på å likevel få spille, og Thomas gir til slutt etter. Første akt går bra helt til Nina får hallusinasjoner på scenen, og gjør at den mannlige medskuespilleren mister henne under et løft. Distrahert går hun til sminkerommet, der hun finner Lily. Lily sier at hun ikke lenger bør spille rollen, og at hun skal ta over. Nina dytter reserven sin inn i et speil så det knuser, og hun virker å være død. Plutselig blir Lilys ansikt til Ninas, og hun griper rundt halsen til den egentlige Nina og prøver å kvele henne. Nina finner et glasskår på gulvet og dreper dobbeltgjengeren med det. Da byttes ansiktet på den døde tilbake til Lilys, og Nina innser hva hun nettopp har gjort. Hun gjemmer liket på badet og gjør seg klar for andre akt.
Mellom innslag kan man se mørke fjær på kroppen til Nina, og kroppen hennes forvandles til den sorte svanes. Hun får stående applaus og blir gratulert av Thomas og andre medhjelpere bak scenen. Da hun går tilbake til sminkerommet før siste innslag, kommer Lily for å gratulere henne. Nina innser at krangelen deres var innbilt og forvirret åpner hun døren til rommet hvor liket lå, bare for å finne et tomt rom. Speilet er imidlertid fortsatt knust, og Nina oppdager et glasskår i magen sin og forstår at hun har stukket seg selv. Da hun danser sitt siste innslag, hvor den hvite svanen kaster seg utfor en klippe, ser Nina moren gråtende i publikum. Da hun kaster seg selv bakover, og lander på en madrass, kan hun høre stormende applaus i bakgrunnen. Thomas, Lily og resten av danserne kommer for å gratulere henne, men ser at hun blør fra magen. I det de hvite taklysene omkranser henne, hvisker hun «Jeg følte det. Perfekt. Det var perfekt.»
Medvirkende
I rulleteksten ble de større rollene kreditert med karakterens navn, samt sine tilsvarende roller i Svanesjøen.
Tema
Black Swan er fortalt som en parallell til «Svanesjøen», og det finnes flere likheter mellom filmen og ballettstykket. I Tsjajkovskijs ballett blir jenta Odette forvandlet til en svane da han hun er forelsket i sverger sin evig kjærlighet til en annen pike, Odile, som naturlig er den mørke svanen. Desperat og forvirret begår hun selvmord ved å kaste seg uti sjøen. I Black Swan blir rollefiguren Nina forvandlet til en svane da hun tror rivalen Lily, den mørke svanen, er ute etter rollen hennes, på samme måte som Odile er ute etter plassen til Odette. Desperat etter perfeksjon og forvirret i sitt indre mørke, begår hun, uten selv å være klar over det, selvmord.
Odette, som ofte omtales som en «tragisk heltinne», portretteres alltid som sårbar, forsiktig, omsorgsfull, beskjeden og barmhjertig. Dette reflekteres tidlig i Portmans figur Nina, hvor hun er redd for å gjøre feil på dansegulvet. For å spille Svanedronningen må Nina også takle Odettes motstykke Odile, den sorte svanen. I hennes øyne er dette Lily: de er ikke bare like i utseendet, men i tillegg har de blitt tilbudt samme rolle. Odile kler seg i tillegg alltid i svart, på samme måte som Ninas forføreriske rivalinne. I ballettstykket blir Odette fratatt sin egen identitet da Odile utgir seg for å være henne: dette gjenspeiles i Black Swan, ikke bare i kampen mellom Nina og Lily, men også i hovedpersonens indre kamp mellom sine to personligheter.
Utvikling og innspilling
Fox Searchlight Pictures distribuerte Black Swan og budsjetterte filmen til 10–12 millioner dollar. Innspillingen ble gjort av Super 16mm-kameraer og ble påbegynt i New York City mot slutten av 2009. Deler av innspillingen ble gjort ved Performing Arts Center ved State University of New York. Aronofsky spilte inn Black Swan med en dempet palett og kornete stil, noe som bevisst var lik det han tidligere hadde gjort i The Wrestler. Regissøren har sagt
Georgina Parkinson, en ballettmester fra American Ballet Theatre (ABT), trente skuespillerne i ballett før innspillingen. Ballettdansere Sarah Lane og Maria Riccetto fra ABT fungerte som Portmans og Kunis' stand-ins i filmen. Etter Portmans Oscarseier hevdet Lane imidlertid at skuespilleren kun danset fem prosent i filmen, og at filmprodusentene hadde forsøkt å få henne til å holde munn om det. Da Aronofsky senere svarte tilbake på Lanes kommentar, og støttet Portman sin prestasjon, stilnet debatten.
Thérèse DePrez jobbet som produksjondesigner for filmen, og hadde som utgangspunkt å lage filmen som en mer moderne versjon av «Svanesjøen». Hun tok mye inspirasjon fra trær, og i Thomas' rom er mye av tingene inspirert fra naturen. I tillegg er de fleste rommene i filmen kledd i svarte og hvite møbler, en fremhevende kontrast som følger hele filmen. DePrez designer vanligvis hele rom, men på grunn av det lave budsjettet måtte hun designe kun den delen av rommet som ble brukt til innspilling, og derfor jobbet hun tett opp mot kinematograf Matthew Libatique.
Musikk
Filmmusikken til Black Swan ble komponert av Clint Mansell, og ble utgitt av Sony Masterworks 30. november 2010. Mansell benyttet musikk fra Pjotr Tsjajkovskijs Svanesjøen med betydelige bearbeidinger. Ettersom Mansell tok utgangspunkt i Tsjajkovskijs musikk, ble musikken vurdert som «uoriginal» og kunne derfor ikke nomineres til Oscar for beste originalmusikk under utdelingen i 2011.
Dette var den femte filmen hvor regissør Darren Aronofsky samarbeidet med Mansell. De hadde tidligere samarbeidet om Pi (1998), Requiem for a Dream (2000), The Fountain (2006) og The Wrestler (2008). Om samarbeidet med Aronofsky har Mansell sagt at han er «heldig for å ha fått en ny sjanse til å være kreativ innen musikk,» ettersom han tidligere var vokalist i rockebandet Pop Will Eat Itself.
Utgivelse
Black Swan hadde verdenspremière som åpningsfilm under den 67. filmfestivalen i Venezia 1. september 2010. Filmen mottok stående applaus, og ifølge Variety var det «en av de sterkeste åpningsfilmene i Venezia i nyere tid.» Festivalens kunstneriske direktør Marco Mueller hadde valgt Black Swan framfor The American (med George Clooney) som åpningsfilm, fordi «[det] passet bedre... Clooney er en utmerket skuespiller, og han vil alltid være velkommen i Venezia. Men det var såpass enkelt.» Filmen var den tredje spillefilmen regissert av Darren Aronofsky som ble vist i festivalen, etter The Fountain og The Wrestler. Filmen har senere vært å se på filmfestivaler som Toronto internasjonale filmfestival og London filmfestival, samt på det amerikanske filminstituttets fest i Los Angeles november 2010.
Utgivelsen av Black Swan i Storbritannia ble flyttet fra 11. februar til 21. januar 2011. Ifølge The Independent var filmen ansett som en av «de mest etterlengtede» filmene i slutten av 2010. Avisen sammenlignet filmen med De røde sko fra 1948, for å ha «en marerittaktig kvalitet... av en danser fortært av sitt ønske om å danse.»
Filmen ble utgitt på DVD og Blu-ray 29. mars 2011 i region 1/region A, og 16. mai i region 2/region B.
Sensur
Britiske British Board of Film Classification ga filmen aldersgrense 15, noe som vakte stor oppsikt i Storbritannia. Ifølge BBFC kom det inn 40 klager om at sensuren var for lav, spesielt med tanke på sexscenen mellom Lily og Nina. «At det var en sexscene mellom to kvinner var en skjerpende faktor for enkelte som hevdet at skildringer av homoseksuell aktivitet bør være begrenset til en 18 års aldersgrense, eller ikke bli vist i det hele tatt.» Organisasjonens leder David Cooke svarte på kritikken, og henviste til BBFCs retningslinjer som tilsa at de ikke skal diskriminere scener ut ifra seksuell legning.
Mottakelse
Da Black Swan først ble utgitt i kinoer, ble den møtt med et uventet høyt antall seere, og ble en såkalt «sleeper hit». På åpningsdagen tok den inn 415 822 amerikanske dollar – gjennomsnittlig 23 101 per kino. Til sammen tjente den inn 329 398 046 dollar på verdensbasis, og 106 954 678 dollar i USA. Filmen gjorde det også godt blant kritikere: den amerikanske nettsiden Rotten Tomatoes kalkulerte med at 87 % av totalt 273 anmeldelser var positive; den høyeste ratingen til en Aronofsky-film noensinne etter The Wrestler. Ifølge siden er kritikernes konsensus som følgende: «Forfriskende intens, lidenskapelig, og vilt melodramatisk, glir Black Swan på Darren Aronofskys dristige regi – og en bravur ytelse av Natalie Portman.»
Anmeldelser
Filmkritiker Roger Ebert fra Chicago Sun-Times ga filmen 3½ av fire stjerner: han likte hvordan filmen fokuserte på Ninas ønske etter perfeksjon, og satte det i sammenligning med samfunnet på den tiden. Han roste videre Portmans opptreden, og sa at «selv på ytterpunktene ser du ikke at det kun er skuespill.» «Hun har aldri spilt en karakter så besatt før, og aldri møtt en større fysisk utfordring.» Leif Gullstein i Bergens Tidende var også fornøyd, og ga filmen terningkast 6. Han skrev:
I Norge ble filmen møtt med rosende omtale fra FilmMagasinet som ga terningkast seks, og Filmpolitiet, Verdens Gang, Aftenposten og NATT&DAG som ga den terningkast fem. Erlend Loe fra Aftenposten kalte filmen pompøs og presis, og mente det var Aronofskys beste film så langt. Filmpolitiets Birger Vestmo mente filmen etterhvert «eksploderer i ren visuell og destruktiv energi,» og kalte det en «imponerende prestasjon». Inger Merete Hobbelstad fra Dagbladet ga terningkast fire, og mente at Portman var for monoton i rollen som Nina, men at hun samtidig tok seg opp mot slutten. Stavanger Aftenblad ga terningkast tre, og kalte filmen selvopptatt.
Priser og nominasjoner
Da Oscarnominasjonene for den 83. Oscar-utdelingen ble offentliggjort 25. januar 2011, var Black Swan nominert i fem kategorier; beste film, beste kvinnelige hovedrolle (Natalie Portman), beste regi (Darren Aronofsky), beste kinematografi (Matthew Libatique) og beste filmklipp (Andrew Weisblum). Kun Portman vant for sin prestasjon, en pris som var «virkelig fortjent,» ifølge Filmpolitiets Birger Vestmo. Vestmo mente i tillegg at Aronofsky ville være et bedre valg enn Tom Hooper, som vant prisen for beste regi for sitt arbeid i Kongens tale.
Get a life
«Get a life» kan også bli rettet mot en som blir oppfattet som ensporet og dermed foreslå at vedkommende burde finne andre, mer praktiske interesser eller hobbyer, gå ut med potensielle kjærester og skaffe seg sitt eget hjem. Dette innbefatter også personer som vier mye tid til sitt arbeid (er såkalt gift med jobben uten at dette er av økonomiske grunner eller lojalitet til arbeidsgiveren) og ikke tar seg tid til å nyte livet.
Noen ganger har uttrykket blitt brukt mot personer som blir ansett som påtrengende eller som blander seg inn i andres saker. Det er da en annen måte å uttrykke at vedkommende bør skaffe seg sitt eget liv eller rett og slett holde seg unna.
Fédération Française de Football
Fédération Française de Football (FFF) er det styrende organ innen spill av topp-fotball, beach-fotball og futsal i Frankrike, samt i Frankrikes oversjøiske departementer og territorier (forholdsvis Guadeloupe, Fransk Guyana, Martinique, Mayotte, Ny-Caledonia, Fransk Polynesia og Réunion).
Organisasjonen ble dannet den 7. april 1919 og har hovedkvarteret sitt liggende i den franske hovedstaden Paris. FFF var en av grunnleggerne av det internasjonale fotballforbundet FIFA som ble stiftet i 1904, og i UEFA ble de medlem fra 1954, og de er ansvarlige for å overvåke alle aspektene av fotballspillet blant alle toppklubbene i Frankrike.
Turneringer
Den franske fotballforbundet står ansvarlig for mange forskjellige fotball-konkurranser. Seriefotballen i Frankrike på øverste nivå på herresiden senior spilles i Ligue 1, nest øverste er Ligue 2, så følger Championnat National som er 3. øverste nivå. Så følger Championnat France Amateur i 4 avdelinger på 4 øverste nivå før Championnat France Amateur 2 i 8 avdelinger. De organiserer også seriespill for U19 lag på øverste nivå (Championnat National U19) i 4 avdelinger og U17 lag på øverste nivå (Championnat National U17) med i 6 avdelinger. Blant kvinnene kalles øverste nivå i seriespillet for Championnat France Feminin D1 og nest øverste for Championnat France Feminin D2. Franske Fotballforbundet arrangerer også nasjonale cuper for herrer senior som kalles Coupe de France samt Coupe de la Ligue, for damene heter den Challenge de France Feminin, og for herrenes U19 -lag har cupen fått navnet Gambardella Credit Agricole.
Tidligere presidenter
Siden forbundet ble stiftet har de bare hatt 11 presidenter.
Liste over sørkoreanske filmer fra 1970
Liste over sørkoreanske filmer fra 1970 er en kronologisk liste over filmer som ble lansert i Sør-Korea i 1970.
Ole Mathis Hætta
Ole Mathis Vetserheim Hætta (født 17. oktober 1983) er en norsk-samisk fotballspiller som spilte for Alta IF. Etter 2009-sesongen gav Hætta seg i Alta.
Tom Lotherington
Tom Lotherington (født 15. juni 1950 i Tønsberg i Vestfold) er en norsk forfatter og oversetter.
Han har skrevet både dikt, romaner og biografier og oversatt bøker fra fransk til norsk. Tom Lotherington var bosatt i Frankrike fra 1975 til 1994. Fra 2000 til 2006 var han daglig leder av Norsk forfattersentrum, en formidlingsorganisasjon for skjønnlitterære forfattere i Norge.
I 2009 fikk han Bastianprisen for oversettelsen av Jonathan Littell: De velvillige. Han mottok Hartvig Kirans minnepris i 1987, Mads Wiel Nygaards legat 1995 og Det skjønnlitterære oversetterfonds pris i 2016. Han er medlem av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur.
Ekaterina Alexandrovskaya
Ekaterina Alexandrovskaya (født 1. januar 2000, død 18. juli 2020 ) var en russisk-australsk kunstløper. Hun konkurrerte i parløp og representerte Australia sammen med Harley Windsor. De deltok under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor de ble nummer 18.
Hopprenn i Skuibakken
Dette er en oversikt over hopprenn i Skuibakken i Bærum. Oversikten omfatter Skuirennet, den norske hoppuka, NM og verdenscupen.
Grynet sjunger Grieg
Grynet sjunger Grieg er et musikkalbum med Grynet Molvig og Göteborg kammarkör, utgitt i 1974. Dirigent er Gunnar Eriksson på piano er Margrethe Gleditsch Janson og jazzarrangementer er av Alfred Janson
Carl-Johan Vallgren
Carl-Johan Vallgren (født 26. juli 1964 i Linköping) er en svensk forfatter, visesanger og musiker. Han ble født i Linköping i 1964, er oppvokst i Falkenberg og siden bosatt i Stockholm og på Gotland.
Vallgren har hatt sin foreløpig største publikumssuksess med, Den vidunderlige kjærlighetens historie (2002), en historie om den telepatiske dvergen Hercule Barfuss i 1800-tallets Königsberg. Boken vant Augustprisen. Hans bok Til Herr Bachmanns brosjyre kan nærmest beskrives som et brev skrevet til en fiktiv person, en Herr Bachmann, der Sverige, dets befolkning, medier, historie, kulturliv etc. beskrives i meget kompromitterende ordelag. Boken har oppnådd stor popularitet i Sverige og kommet ut i flere opplag. Dokumenter vedrørende spilleren Rubashov handler om en spilleavhengig, Herr Rubashov, som i St. Petersburg nyttårsaften 1899-1900 taper sin sjel i et parti kort med djevelen, og som en følge av dette blir udødelig og vandrer gjennom hele det europeiske 1900-tallet. Bokens form spiller til en viss grad på den klassiske russiske 1800-tallslitteraturen.
Vallgren opptrer også som sanger med egen produksjon av viser i en stil som varierer mellom det satirisk kabarétaktige og det litterært romantiske.
The White Sister
The White Sister er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Fred E. Wright.
Colin Ratsey
Ratsey vant en olympisk sølvemedalje i seiling i OL 1932 i Los Angeles. Han var sammen med Peter Jaffe på den svenske båten «Joy» som kom på andreplass i starbåt-klassen bak amerikanske «Jupiter». Seilingene ble gjennomført i Port of Los Angeles mellom 5. og 12. august 1932.
Royal League 2006/2007
Royal League 2006/2007 ble arrangert av de nordiske fotballforbundene. Turneringen begynte i november og ble avsluttet i mai. De 4 beste klubbene fra seriene i Norge, Sverige og Danmark deltok. Norge stilte med lagene, , og. De 12 lagene ble fordelt til 3 innledende gruppespill. Nummer 1 og 2 fra hvert land ble plassert i samme gruppe som nummer 3 og 4 fra de andre landene. Nummer 1 og 2 fra gruppespillene pluss de to beste 3'erne gikk videre til kvartfinalene.
Break a Broken Heart
«Break a Broken Heart» (norsk oversettelse: knus et knust hjerte) er en popsang fra 2023 med den australsk-kypriotiske sangeren Andrew Lambrou. Låten var Kypros' bidrag til Eurovision Song Contest 2023 i Liverpool.
Om sangen
«Break a Broken Heart» er komponert av det svensk-danske låtskriverteamet Jimmy Jansson, Jimmy «Joker» Thornfeldt, Marcus Winther-John og Thomas Stengaard. Sangen er en popballade om «forhold som ender med et knust hjerte, men som får oss til å stå opp igjen fra asken, sterkere enn noen gang».
Låten ble internt valgt av den kypriotiske kringkasteren RIK til å representere Kypros i Eurovision Song Contest 2023. I oktober 2022 kunngjorde RIK at den hadde valgt den australsk-kypriotiske sangeren Andrew Lambrou til å representere landet. Låten «Break a Broken Heart» ble offentliggjort 2. mars 2023, og en musikkvideo til låten ble sluppet samme dag.
Kypros deltok i semfinale 2 torsdag 11. mai i Liverpool. Der ble «Break a Broken Heart» nummer syv og kvalifiserte seg til finalen lørdag 13. mai. I finalen fikk Kypros 126 poeng og endte på tolveplass.
Who’s Who in Society
Who's Who in Society er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av George Fitzmaurice.
Christian Schøller
Christian Casparsen Schøller til Margaard (1706–1778) var en dansk-norsk godseier og offiser.
Han fødtes i Christiania som sønn av oberst Caspar Schøller (d. 1716) og Isabella Elisabeth Stockfleth (d. 1778), og valgte som sin far den militære løpebane. I mai 1720 giftet han seg på Kronborg med Ebba Ovidia Grüner (d. 1793), datter av general Gustaf Grüner og Sophie Amalie Vind (d. 1722). De fikk fem barn. Paret arvet gården Margaard på Fyn etter hennes far, samt Søholm.