cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Intility Arena
Historie
Etter at Hovedserien ble innført i 1948, har Vålerenga benyttet Bislett stadion (1948–1969, 1972–1993, 1997–1999) og Ullevaal stadion (1953–1954, 1970, 1994–1996, 2000–2017) som sin hovedhjemmebane. I tillegg ble klubben «forvist» til Voldsløkka Stadion i 1971 da VIF rykket ned i 3. divisjon.
Det har versert flere ideer til eget stadion opp gjennom tidene. Det ble blant annet utarbeidet planer med arkitektskisser på både Jordal og på Sørenga. Det som kjennetegnet disse ideene, var manglende realisme – blant annet på grunn av liten politisk involvering og urealistisk høye kostnader.
Høsten 2005 fikk Odd Skarheim et oppdrag med å jobbe med stadionprosjektet. Han gikk i dialog med daværende byråd for byutvikling, Høyres Grete Horntvedt, som ga Plan- og bygningsetaten (PBE) et oppdrag med å utarbeide en såkalt beliggenhetsstudie som utredet elleve ulike beliggenheter i Oslo.
Februar 2006 ble Skarheim valgt til ny styreleder i Vålerenga Fotball, og i sin styrelederperiode i klubben 2006–2012 ledet Skarheim også stadionprosjektet i sine seks første år, som styreleder i Vålerenga kultur- og idrettspark. Sentrale grep fra Vålerenga Fotball var å fokusere stadionprosjektet til å handle om byutvikling for en del av byen som behøvde dette, sikre et økonomisk fundament og jobbe mot et mål om å skape samfunnsnytte utover stadionvirksomheten.
Sarg
Sarg er en list eller kant som er festet på siden eller kanten av en flate. Sargen kan ha være av ulikt materiale enn flaten.
Intility Arena
Adkomst
Stadionet ligger like ved Hovinkrysset mellom E6 og Ring 3. Det er rundt 800 meter fra t-banestasjon Helsfyr stasjon, som betjenes av linjene 1, 2, 3 og 4. Stadionet er også innenfor 20 minutters gange fra Ensjø stasjon og Hasle stasjon. Det er også flere busslinjer som betjener Hovin-området; 19 ulike linjer fra Oslo stopper i enten Grenseveien eller ved Valle Hovin.
Sarg
En sarg kan eksistere av estetiske grunner, men den kan også binde flater sammen, for eksempel for å binde stol med stolben.
Zymogen
En zymogen, også kalt en proenzyme, er en inaktiv forløper av et enzym. En zymogen krever en biokjemiske endringer (for eksempel en hydrolyse reaksjon for å avsløre den aktive beliggenheten, eller endre konfigurasjonen for å avsløre den aktive nettstedet) for at det skal bli et aktivt enzym. Den biokjemiske endring oppstår vanligvis i Golgi organer, hvor en bestemt del av forløperende enzym er spaltet for å aktivere den. Det deaktiverte stykket som er spaltet av, kan være et peptid - enhet, eller det kan være uavhengige brettede domener som består av mer enn 100 r esiduum. Selv om de begrenser enzymets evne, disse n-terminal utvidelser av enzym eller en "prosegment" hjelper ofte til med å stabilisere og bretting av enzymet de hemmer.
Bukspyttkjertelen skiller zymogens dels for å hindre enzymer fra fordøye proteiner i celler hvor de er syntetisert. Enzymer som pepsin er skapt i form av pepsinogen, en inaktiv zymogen. Pepsinogen er aktivert når chief celler slipp den inn i magesyre n, hvor saltsyren delvis aktiverer det. En annen delvis aktivert pepsinogen fullfører aktivering ved å fjerne peptiden, som endrer pepsinogen til pepsin. Utilsiktet aktivering av zymogens kan skje når utskillelsen kanalen i bukspyttkjertelen er blokkert av en gallestein som resulterer i akutt pankreatitt.
Sopp skiller også ut fordøyelsesenzymer i miljøet som zymogens. Det ytre miljø har en annen pH enn inne i de fungale cellene og dette endrer zymogene strukturen i et aktivt enzym.
En annen måte som enzymer som kan eksistere i inaktive former og senere bli konvertert til aktive former er ved å aktivere bare når en kofaktor, kalt et koenzym, er bundet. I dette systemet blir inaktiv form (apoenzyme) til aktiv form (holoenzyme) når koenzymet bindes.
Eksempler
Eksempler på zymogens:
EM i banesykling 2014
EM i banesykling 2014 (europamesterskapet i banesykling) ble arrangert på Guadeloupe i 2014.
Adele Live in New York City
Adele Live in New York City var en konsert av den britiske sangerinnen Adele Adkins, som ble holdt 17. november 2015 i Radio City Music Hall i New York. TV-versjonen av konserten ble regissert av Beth McCarthy-Miller og sendt på fjernsynskanalen NBC 14. desember 2015. Jimmy Fallon var vert, mens Adele, Jonathan Dickins og Lorne Michaels var utøvende produsenter.
Sangliste
«Water Under the Bridge», «One and Only», «Hometown Glory», «Chasing Pavements» og «Daydreamer» ble klippet vekk for TV-spesialen som ble sendt 14. desember 2015.
16. serierunde i Eliteserien 2023
16. serierunde i Eliteserien 2023 startet med kampen –  på Intility Arena lørdag 29. juli, hoveddelen av runde ble spilt søndag 30. juli og avsluttet med –  på Aspmyra stadion.
Liste over kulturminner i Drangedal
Liste over kulturminner i Drangedal er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Drangedal. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
Ellef Jacobsen Mørch
Ellef Jacobsen Mørch (født 1761 i Spydeberg, død 25. juli 1823 samme sted) var gårdbruker, forlikskommissær og stortingsmann.
Han var bonde på Søndre Mørch, og var den første som innførte timoteifrø til bygden.
Mørch var første suppleant fra Smaalenenes amt til Stortinget i 1815. Han møtte i stedet for Peter Ulrik Magnus Hount som døde i juli 1815.
Issyk-Kul
Issyk-Kul (kirgisisk Ысык-Көл – Yssykköl, «varm sjø»; russisk Иссык-Куль) er en innsjø i Kirgisistan. Den er den nest største høyfjellssjøen i verden etter Titicacasjøen, og Issyk-Kul er en viktig biologisk og økonomisk ressurs for Kirgisistan. Innsjøen har ikke avløp, og vannet er litt salt. Saltholdigheten er svært lav, 0,6 %, omtrent en sjettedel av havvann. Navnet «varm sjø» kommer av at innsjøen aldri fryser. Dette gjør den til en viktig rasteplass for trekkfugler. Issyk-Kul er blant de eldste innsjøene på jorda, omtrent 25 millioner år gammel. Den høye alderen skyldes tektoniske krefter som gjør at bunnen synker inn slik at innsjøen ikke blir fylt igjen av sedimenter.
En av de nordlige rutene til Silkeveien passerte nær Issyk-Kul, og det finnes mange spor etter gamle sivilisasjoner. Turisme er nå en viktig næring for områdene rundt sjøen. Utsetting av fremmede fiskearter og mangelfull forvaltning har ødelagt fisket i innsjøen. Det er også mange andre miljøtrusler mot denne unike innsjøen. Innsjøen er et ramsarområde, og det er etablert et biosfærereservat som omfatter både innsjøen og området rundt.
Generelt
Issyk-Kul ligger 1607 moh. i et bekken i det nordlige Tian Shan, med Kungei-Alatau-kjeden i nord og Terskej-Alatau-kjeden i sør. Fjelltoppene har en høyde på 4000–5200 moh., og innenfor nedslagsfeltet er det 834 isbreer. Nedslagsfeltet omfatter ellers beitemarker, frukthager, barskog, stepper og halvørken.
Ringen av fjell som omgir innsjøen, er brutt i Boomravinen der elva Tsju renner ut mot nord. Tsju renner i sitt øvre løp mot Issyk-Kul, men snur så mot ravinen bare seks kilometer fra sjøen. Kutemalda-rennen forbinder Tsju og Issyk-Kul, og når det er flom i Tsju, hender det at vann renner inn i innsjøen. Med en dybde på 668 m er Issyk-Kul den sjuende dypeste innsjøen i verden, og den er den ellevte største innsjøen etter volum.
118 elver og bekker renner mot Issyk-Kul, men bare 49 når fram til innsjøen. Den meste av tilrenningen er til den østre delen, der det er mest nedbør. Årsnedbøren varierer fra 115 mm i vest til 410 mm i øst, men når 800–900 mm oppe i fjellene. Likevektslinjen for isbreene ligger på 3700–4100 moh., men i nordskråninger når noen bretunger ned til 3000–3200 moh.
Løsmassene i området er permeable, og mye av tilførselen av vann til Issyk-Kul skjer gjennom grunnvannet. For perioden 1946–1965 er følgende vannregnskap satt opp: overflatevann til sjøen 40,9 m³/s, nedbør som faller på sjøen 56,7 m³/s og grunnvann til sjøen 64,8 m³/s. Fordampning fra sjøen var 161 m³/s.
Grunne områder finnes bare vest og øst i innsjøen. Her blir det langsomt dypere ut til 200 m, der det er et bratt stup ned til det sentrale dypet. Dette området er rektangulært, flatt og har en maksimal dybde på 668 m. Langs nord- og sørbredden er det nesten ikke grunne områder, og her stuper bunnen raskt ned til det flate området. De bratte skråningene har dype gjel som frakter sedimenter fra bredden ned til dypet. I øst ligger gjelene i forlengelsen av eksisterende elveoser, mens de i vest er forbundet med de gamle inn- og utløpene til Tsju.
Fysiske og kjemiske forhold
Issyk-Kul er en oligotrof til hyperoligotrof innsjø med et fosforinnhold på 2–3,8 μg/l. Høye bølger og sterke strømmer gjør at mye luft blandes inn, og oksygeninnholdet er høyt. Saliniteten er 5,968 mg/l. Vannet er svært klart og minner om havvann. Ute på de åpne delene av innsjøen er siktedypet målt til 30–35 m med Secchi-skive. Vannstanden stiger med 21–22 cm om våren og sommeren på grunn av snø og isbreer som smelter, og synker tilsvarende om høsten og vinteren.
Viktige ioner i vannet er Ca2+, Mg2+, Na+, K+, HCO3-, SO42- og Cl−. Alkaliteten varierer mellom 310–330 mg/l, og kalsiuminnholdet er omtrent 115 mg/l. Mineralene kalsitt, monohydrokalsitt og vateritt felles ut i bunnsedimentene. Ved overflaten er pH 8,75, mens pH er nesten 8,0 ved bunnen. Overflatetemperaturen er 2–3 °C i januar og 19–20 °C i juli. Dypere enn 100 m er temperaturen konstant 3,5–4,5 °C hele året. Bunnvannet er rikt på oksygen, 6,5–7,5 mg/l, noe som viser at det er god sirkulasjon i innsjøen.
Vannet i Issyk-Kul har et naturlig høyt innhold av uran, 62–65 μg/l. Havvann inneholder til sammenligning bare 0,1–5,9 μg/l. Årsakene til dette er ikke kjent i detalj, men elver og jordsmonn i nedslagfeltet inneholder også mer uran enn normalt.
Vannstandsvariasjoner
Gamle kinesiske og russiske kart viser at Issyk-Kul hadde avløp gjennom Tsju fra 1600- til midten av 1800-tallet. Dagens vannspeil ligger på 1607 moh., mens sadelpunktet mot Tsju ligger 1620 moh. Vannivået var altså betydelig høyere, men arealet var ikke mye større på grunn av at breddene er bratte. Fra 1000- til 1300-tallet var derimot vannivået lavere enn i dag, noe som forklarer ruinene som ligger på 3–6 m dybde i innsjøen.
Terrasser med innsjøsedimenter finnes opp til en høyde på 1640 moh. Karbondatering av disse sedimentene viser at vannspeilet til Issyk-Kul hadde en høyde på 1610–1640 moh. i lange perioder mellom 26 000 og 10 000 år siden.
Dateringene viser også at vannivået var lavere enn i dag i perioden fra 10 000 til 300 år før nåtiden. Dette kan skyldes at bunnen har sunket på grunn av tektoniske krefter. I skråningen ned mot dypet er det dype gjel som slutter på 110–120 m dyp. Disse gjelene er dannet av elver mens skråningen lå over vannspeilet. Den lille istiden kan være årsaken til det høye nivået på innsjøen fram til midten av 1800-tallet.
Under siste istid var isbreene mye større enn i nåtiden. Ved Issyk-Kul er det endemorener 1600–1700 moh., og i Tsju-dalen går de ned til 1200 moh. Tsju ble demt opp av is, og vannstanden ble hevet i Issyk-Kul. Breene har kalvet direkte i innsjøen. Episoder der vannet har brutt igjennom demningen har bidratt til å danne Boomravinen, og israndavsetninger har ledet Tsju unna Issyk-Kul.
Geologi
Tian Shan er dannet som en følge av kollisjonen mellom den indiske og den eurasiske kontinentalplaten, selv om selve plategrensen ligger langt sør for fjellkjeden. Den samme kollisjonen har skapt Himalaya, Pamir, Hindu Kush og andre fjellkjeder i Asia. Tian Shan betyr «himmelsk fjell» på kinesisk. Den høyeste toppen i Tian Shan er Zjengisj Tsjokusu på 7439 moh., som ligger ca. 200 km sørøst for Issyk-Kul. Ikke noe annet sted på jorda finnes så høye fjell så langt fra ekvator.
I bunnen av Issyk-Kul-bekkenet ligger en plate av prekambrisk grunnfjell, et såkalt mikrokontinent. En tilsvarende, men mye større plate ligger under Tarimbekkenet lenger sørøst. Disse mikrokontinentene har hatt stor betydning for dannelsen av Tian Shan. De har holdt seg stabile mens krefter fra kollisjonen mellom kontinentalplatene har foldet fjellkjeder mellom dem. Fjellkjedefoldingen pågår fortsatt, og det er jevnlig sterke jordskjelv i området.
Issyk-Kul ble fylt med vann i slutten av oligocen for omtrent 25 millioner år siden samtidig med at foldingen av det nordlige Tian Shan startet. Issyk-Kul-mikrokontinentet er omgitt av store forkastninger, og bunnen av Issyk-Kul synker på grunn av de tektoniske kreftene. På bunnen av innsjøen er det opptil 3000 m tykke sedimentlag. Analyse av sedimentene viser at det har vært en stor ferskvannsinnsjø her i miocen (23–5,3 millioner år siden) og pliocen (5,3-2,6 millioner år siden).
I overgangen mellom pliocen og pleistocen (2 588 000–11 700 år siden) skiftet kompresjonen retning, og deler av mikrokontinentet ble deformert. Issyk-Kul-bekkenet ble mindre, og i tidlig og midtre pleistocen sank bunnen 30–50 m. I sein pleistocen ble et eldre system av forkastninger igjen aktive, og bunnen sank 50–100 m. I midten av holocen (fra 11 700 år før vår tid) må det ha vært en katastrofal kollaps der bunnen har sunket 200 m, slik at innsjøen har blitt over 700 m dyp.
I nærheten av innsjøen finnes det betydningsfulle fossilleier med rester av planter og insekter fra tidlig jura (201,3–145 millioner år siden).
Planter og virvelløse dyr
Issyk-Kul har et stort mangfold av planteplankton med 299 kjente arter, for det meste blågrønnbakterier. Årlig produksjon av planteplankton er lav, bare 49 g/m³. Større planter som stikker opp av vannet, blant annet takrør, bred dunkjevle og pollsivaks, finnes ned til 1,5 m dyp. Neddykkede større planter, som busttjønnaks, akstusenblad og stivt havfrugras, samt fastsittende alger vokser til 30–40 m dyp. Årlig produksjon av makrofytter (større planter) er 277 g/m³. Kransalger er de vanligste makrofyttene, og de utgjør 96 % av makrofyttproduksjonen.
Det er 117 arter av dyreplankton. De omfatter hjuldyr (98 arter), vannlopper (11 arter) og hoppekreps (8 arter). Årlig produksjon av dyreplankton er 91 g/m³. Fordelingen av plante- og dyreplankton er ujevn; det er flest individer i viker og grunne områder, og minst ute i åpent vann. Hoppekrepsen Arctodiaptomus salinus finnes i hele innsjøen og utgjør 95–99 % av biomassen. Denne arten vandrer opp i overflaten om natta og da kan da komme opp i en konsentrasjon på 35 000 individer pr. m³. Arten er derfor en viktig næringskilde for fisk.
Opprinnelig tilstand
Den opprinnelige fiskefaunaen i Issyk-Kul-bekkenet var forholdsvis artsfattig med 12 arter fra tre ulike familier. Fem av fiskeartene er endemiske, og det er også noen endemismer på underartsnivå. Det er mange typiske former for fjellene i Sentral-Asia, som snøkarper (Diptychus, Schizothorax) og smerlinger i slekten Triplophysa. En malle i slekten Glyptosternon finnes i elver og bekker, men neppe i selve innsjøen. I faunaen er det også et eurosibirsk element. Sandkryper (grundling) er representert med en endemisk underart, Gobio gobio latus. I vid betydning finnes sandkryper fra Den iberiske halvøy og Storbritannia i vest til Amur i øst. De endemiske artene Leuciscus bergi, Leuciscus schmidti og Phoxinus issykkulensis er beslektet med henholdsvis gullbust (Leuciscus leuciscus) og ørekyt (Phoxinus phoxinus), som er vidt utbredt i Europa og Sibir. Issyk-Kul hadde opprinnelig ingen fiskeart som var spesialisert til å jakte på andre fisker, noe som fikk stor betydning da nye fiskearter ble satt ut.
Leuciscus schmidti forekommer fra strandsonen ned til 35–40 m dyp. Den kan bli 31 cm lang og veie 650 g. Gyting skjer på steingrunn på 0,5–10 m mellom slutten av mars og midten av mai, når vanntemperaturen er 5 °C. Den gyter 6 000–65 000 egg og kan bli 11–13 år. Føden består hovedsakelig av kransalger. Det finnes også en egen gruntvannsform av denne arten, som er mindre og gyter seinere.
Inntil begynnelsen av 1970-tallet var planktoneteren Leuciscus bergi den viktigste fisken i innsjøen. Den fantes ned til over 100 m dyp og hadde en maksimal lengde på 16,5 cm og en vekt på 60 g. Arten er ikke så vanlig lenger. Gymnodiptychus dybowskii finnes både i elver og i selve Issyk-Kul. Det er to former i innsjøen, en som gyter i innsjøen om vinteren og en mindre form som gyter i elver om sommeren. Arten hadde stor betydning i fisket fram 1970-tallet. Snøkarpen Schizothorax pseudoaksaiensis issykkuli er en alteter som kan bli 70 cm lang og 8 kg. Den gyter på steingrunn på grunt vann nær vannplanter. Den hadde tidligere litt økonomisk betydning.
Utsetting
Den viktigste arten i fisket i Issyk-Kul var tradisjonelt Leuciscus bergi, som utgjorde over 90 % av fangsten. Denne arten ble regnet for å ha liten verdi, og det ble vurdert å sette ut nye arter. Iktyologen Lev Berg foreslo i 1929 sevanørret (Salmo ischchan), som kommer fra det høytliggende Sevansjøen i Armenia. Befruktede egg ble satt ut flere ganger på 1930-tallet, men arten hadde vanskelig for å etablere seg på grunn av mangel på gyteplasser. På 1960-tallet ble det etablert smoltanlegg, som på 1960- og 70-tallet slapp ut store mengder yngel i tilførselselvene. Sevanørreten vokser raskere og blir større i Issyk-Kul enn i Sevansjøen.
Flere arter ble satt ut på 1950-tallet. Gjørs og brasme har etablert seg i den østre delen av innsjøen. Det ble også satt ut karpe, og suter og gullfisk fulgte utilsiktet med denne arten. På 1970-tallet bestemte man seg for å satse på fiske av ørret og sik, samtidig som bestanden av Leuciscus bergi skulle reduseres til et minimum. Flere arter av sik og lagesild ble satt ut, men bare vanlig sik (Coregonus lavaretus) har etablert seg. Den er likevel avhengig av utsetting ettersom yngelen finner lite næring og ikke tåler det salte vannet i Issyk-Kul.
På 1980-tallet begynte en med oppdrett av regnbueørret. Mye fisk rømte fra disse anleggene, og snart kunne en finne denne fiskeeteren overalt i Issyk-Kul. Det er uklart om den kan formere seg her. Innføring av rovfisker som sevanørret, gjørs og regnbueørret, har ført til reduksjon i mengden av de opprinnelige artene, og Gymnodiptychus dybowskii er på randen av utryddelse.
Liste over fiskearter
Denne oversikten følger appendiks 1 hos Alamanov & Mikkola (2011). Det var også noen mislykkede forsøk på å introdusere nye arter i Issyk-Kul, men disse artene er ikke tatt med.
Flora og fauna rundt Issyk-Kul
Vegetasjonen i Issyk-Kul-bekkenet varierer med høyden. Ved vestenden er det halvørken med Ephedra og arter i meldefamilien, mens vegetasjonen ved den fuktigere østenden er steppe med malurt og gras. Steppen utnyttes som beitemark. Langs bekker og elver vokser det kratt av tindved, og her finnes det også poppel, pil og bjørk.
I fjellene vokser det noen få løvtrær, som valnøtt, frukttrær i rosefamilien og pistasj. Av bartrær finnes einer (Juniperus sp.) i sør og granarten Picea schrenkiana i nord. Lengst nord og vest vokser det skoger av edelgran. I fjellene er det artsrike enger med gras, arter i leppeblomstfamilien og mange andre urter.
Karakteristiske pattedyr i området er blant annet gaupe, snøleopard, steppekatt, brunbjørn, villsvin, sibirsk rådyr, sibirsk hjort, sibirsteinbukk og argalisau. Tidligere levde også kaspitiger og asiatisk villhund her, men de er helt borte. Typiske fugler er kongeørn, lammegribb, munkegribb, himalayagribb, tartarfalk, berghøne, himalayahøne, steppehøne, ibisnebb, fjellerke, steppedverglerke, saltdverglerke, svartstrupejernspurv, altaijernspurv, asurmeis, rødpanneirisk og einerkjernebiter. Det finnes endemiske arter i insektslekter som Netocia, Calosoma, Bombus og Xylocopa.
Issyk-Kul fryser aldri og er derfor viktig for vannfugler om høsten og vinteren. En regner med at 50 000–80 000 individer fra 30–35 arter overvintrer ved sjøen. Den er også viktig som rasteplass for andre fugler i trekktiden. Blant fugleartene er sangsvane, knoppsvane, båndhavørn, rosenflamingo, egretthegre, gråhegre, jomfrutrane, svarthalsdykker, rødhodeand, hvithodeand og skjestork.
Historie
Det er gjort flere funn fra paleolitisk tid. De ligger ved datidens strandlinje på 1640 moh. Funnene ved Boz-Barmak i vest er litt eldre enn moustérienkulturen. Dette funnet ligger i et svært tørt område, og de som bodde her må ha hentet vann i Issyk-Kul, som da inneholdt ferskvann. Det er få funn fra mesolitikum og neolitikum. Vannivået var svært lavt, og eventuelle funnsteder ligger kanskje på 110–120 m dyp.
Fra det 7. til det 3. århundre f.Kr. levde det sakere i Issyk-Kul-bekkenet. De har etterlatt seg mange gravhauger med bronse- og koppergjenstander. Slike gjenstander er funnet på strendene og under vann, ettersom vannivået var lavere enn i dag. Undervannsarkeologer har oppdaget ruiner av en stor by på 5–10 m dyp. Denne byen antas å være 2500 år gammel.
De mest kjente ruinene fra middelalderen, som nå ligger under vann i Issyk-Kul, er Koi-Sary i øst og «Timurs palass» ved nordbredden. Koi-Sary skriver seg fra det 10. til det 12. århundre. Etter mongolinvasjonen forfalt landsbyen, og rundt 1500 ble den fraflyttet og oversvømt.
Timur Lenk erobret Issyk-Kul-bekkenet i 1399. En legende sier at han bygde et palass på ei øy i Issyk-Kul. Karbondatering av treverk fra «Timurs palass» viser at palasset eksisterte fra slutten av det 13. århundre til midten av det 15. århundre, og at det så ble oversvømt.
En av de nordlige rutene til Silkeveien passerte Issyk-Kul. Gravsteiner funnet her viser at mange døde av pest i 1338 og 1339. Det kan derfor tenkes at svartedauden oppstod ved Issyk-Kul, og deretter spredte seg til i Kina, India og Europa med de handelsreisende. Det er funnet DNA fra pestbakterien Yersinia pestis i disse gravene, og DNA-et er av en opprinnelig type. Bakterien kan ha blitt overført til mennesker fra murmeldyr i Tian Shan-området.
I 1916 gjorde kirgiserne opprør mot innføring av verneplikt under første verdenskrig. Opprøret ble slått ned, og mange kirgisere omkom da forsøkte å flykte til Kina gjennom Bedelpasset sør for Issyk-Kul. De røde fikk kontroll i 1918, og området ble først lagt under Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk. I 1936 ble Den kirgisiske sosialistiske sovjetrepublikk opprettet, som så tilhørte Sovjetunionen fram til Kirgisistans uavhengighet i 1991.
Bosetning
Byen Balyktsjy med 42 380 innbyggere i 2009 ligger ved vestenden av Issyk-Kul. I sovjettiden het den Rybatsje og var en viktig industriby, men har nå mistet sin betydning. En jernbanelinje fra Bisjkek, hovedstaden i Kirgisistan, ender her. Det kommer også en veg fra Bisjkek som forsetter sørover opp i fjellene i Narynprovinsen til Torugartpasset og videre inn i Kina.
Fra Balyktsjy går det to veger østover langs nord- og sørsiden av Issyk-Kul. Innsjøen krysses også av flere ferje- og båtruter. Karakol med 67 100 innbyggere i 2009 ligger nær østenden av innsjøen. Denne byen het før Prsjevalsk og er administrasjonssenter i Issyk-Kul-provinsen. Langs nordbredden av innsjøen er det flere mindre byer og landsbyer, mens sørbredden ikke er så tett befolket.
Issyk-Kul-provinsen omfatter bekkenet rundt Issyk-Kul og høyfjellsområdene lenger øst og sør til grensene mot Kasakhstan og Kina. I 2009 hadde provinsen 437 200 innbyggere. Av befolkningen var 86 prosent kirgisere, mens 8 prosent var russere. Kirgiserne var opprinnelig nomader som bodde i jurter og gjette sauer, hester og jakokser. Det er fortsatt vanlig å flytte beitedyra til høyfjellsbeiter om sommeren. Etter Sovjetunionens fall forsvant nesten all industri, og husdyrhold og fruktdyrking er viktige næringer.
Turisme
Det klare vannet og de vakre omgivelsene tiltrekker seg omtrent 370 000 besøkende hvert år, og turismen har stor økonomisk betydning for Kirgisistan. Det hevdes at vannet har helbredende egenskaper, og det er mange kursteder. Det er over 100 overnattingssteder for turister, hovedsakelig ved nordbredden, konsentrert om byen Tsjolpon-Ata. De fleste besøkende kommer fra Kasakhstan, Russland og Usbekistan. Den største byen i Kasakhstan, Almaty med 1,5 millioner innbyggere, ligger bare 75 km i luftlinje fra Issyk-Kul.
I sovjettiden var turiststedene statseide, men etter uavhengigheten ble de fleste overtatt av forretningsmenn med gode forbindelser til president Askar Akajev. Etter revolusjonene i 2005 og 2010 har eierne skiftet til personer knyttet til den nye makthaverne. Det finnes også ennå noen få statseide kursteder. Forholdet til lokalbefolkingen er dårlig, spesielt i Kurmanbek Bakijevs presidentperiode. Da ble flere hotelldirektører myrdet av ukjente gjerningsmenn, og det kom til slagsmål mellom lokale innbyggere og sikkerhetsvakter som nektet dem adgang til stranda.
Fiske
Kommersielt fiske startet på 1890-tallet. De viktigste artene var i mange år Gymnodiptychus dybowskii, karpe, Schizothorax pseudaksaiensis issykkulensis og Leuciscus schmidti. På 1930-tallet var disse artene blitt sjeldne, og man gikk over til å fiske den mest tallrike arten, den lille Leuciscus bergi. Arten ble fisket i gytetida, når den står tett på grunt vann. På slutten av 1970-tallet ble fangsten av L. bergi mindre samtidig som innført gjørs ble en viktig art.
Årlig fangst i 1965 var 1129 tonn, 94,9 % var L. bergi og bare 3,6 % var rovfisk. I 1985 hadde årlig fangst falt til 160 tonn, L. bergi utgjorde nå 53,7 % og rovfisk 40,0 %. Økning i bestanden av innført rovfisk, som gjørs og sevanørret, førte altså til fall i den totale produktiviteten i innsjøen. Issyk-Kul er en næringsfattig innsjø, og teoretiske beregninger viser at det maksimalt kan fiskes 1200–1400 tonn i året.
I sovjettiden var fisket strengt regulert. Myndighetene tildelte kvoter, satte ut nye arter og bygget smoltanlegg for å opprettholde bestandene av sevanørret, sik og karpe. Etter at fangstene begynte å falle på 1970-tallet ble det etablert oppdrettsanlegg med karpe, gresskarpe og sølvkarpe. I 1980 begynte man også med oppdrett av regnbueørret.
Testområde for torpedoer
I Kirgisistan var det, som i andre sovjetrepublikker, mange anlegg som tilhørte det sovjetiske militær-industrielle komplekset. Nær Bisjkek ble det bygget en fabrikk som blant annet produserer torpedoer. Den sovjetiske marinen hadde et stort anlegg for testing av torpedoer i Mikhailovka-bukta ved østenden av Issyk-Kul ikke langt fra Karakol. Etter testing ble torpedoene fraktet til Russland med jernbanen fra Balyktsjy til Almaty. Anlegget ved Issyk-Kul var svært hemmelig, men er blitt betegnet som et Bajkonur under vann.
Anlegget er fortsatt regnet for et av de beste stedene i verden for å teste torpedoer. I innsjøen er det mange sensorer som kan måle fart og retning på torpedoen etter at den er avfyrt. Det er også lett å hente opp igjen brukte torpedoer. Anlegget ble drevet videre av Russlands marine etter Sovjetunionens oppløsning. India begynte å interessere seg for området i 2011 og har planer om å leie anlegget fra Kirgisistan i ti år. Hensikten er å utvikle torpedoer og AUVer i samarbeid med lokale firmaer.
Miljøtrusler
Den intense utnyttelsen av naturen i Issyk-Kul-regionen har ført til store skader. Flere arter er på randen av utryddelse, og landskapet ødelegges, inkludert de unike krattene av tindved, berberis og Ephedra. Vannkvaliteten i innsjøen blir stadig dårligere, og dyrket mark ødelegges av erosjon. Etter at kollektivbrukene forsvant, eies husdyra nå av bønder som bare har noen få dyr hver. Husdyra blir ikke lenger flyttet til høyfjellet om sommeren, men beiter hele året på mark som tidligere bare ble brukt om våren og høsten. Uregulert hogst, jakt og fiske er store trusler mot det biologiske mangfoldet.
Det er to hovedtrusler mot selve innsjøen. For det første synker vannivået og var i 2000 3 m lavere enn i 1920. Årsakene til dette er ukjente, men både klimaendringer, tektonisk aktivitet og vanning i jordbruket kan spille en rolle. Den andre trusselen er forurensning. Økt bruk av gjødsel i jordbruket og urensede utslipp av spillvann fra bebyggelse og turiststeder fører til eutrofiering. Industrien forurenser også innsjøen. En særlig farlig hendelse skjedde i 1998 da en lastebil veltet og slapp ut 1762 kg natriumcyanid fra en gullgruve. De gamle urangruvene ved sørbredden er en potensiell fare.
Global oppvarming fører til at temperaturen øker. Målinger i Tsjolpon-Ata av temperaturene i februar for perioden 1972–2009 viser at vannet er blitt 1,6 °C varmere og lufta 1,9 °C varmere. Det er spesielt vinter- og vårtemperaturene som har økt, mens økningen om sommeren og høsten er mindre. Høyere temperatur gir økt avsmeltning av isbreene og større vannføring i elver og grunnvannstrømmer som går til Issyk-Kul, men fører også til høyere fordampning. Hvis temperaturøkningen fortsetter i samme tempo, vil alle isbreer i nedslagsfeltet være borte i 2050. Kunstvanning har en lang historie i bekkenet. I 1997 ble 154 000 ha dyrket mark vannet. Forbruket av vann til irrigasjon var tidlig på 2000-tallet omtrent halvert i forhold til 1980-åra. Vannivået økte med 0,93 m fra 1997 til 2011.
Vernetiltak
I 1975 fikk Issyk-Kul status som ramsarområde. Denne statusen falt bort i forbindelse med oppløsningen av Sovjetunionen, men etter at Kirgisistan ratifiserte konvensjonen, ble innsjøen i 2003 igjen et ramsarområde.
UNESCO mente at det er viktig å bevare den unike naturen i nordøstre Tian Shan. Kirgisistan utarbeidet med støtte fra Tyskland planer for å etablere et biosfærereservat i Issyk-Kul-provinsen. I 1999 og 2000 ble de nødvendige politiske vedtakene gjort, og i september 2001 ble Issyk-Kul-biosfærereservat nummer 411 på listen over biosfærereservater i verden.
Presteskap hos Siste Dagers Hellige
Siste Dagers Hellige anser de som har verv i menighetene, for å være et presteskap som er innstiftet av Gud. De anser prestedømmet for å være den makt og autoritet fra Gud som gir myndighet til å opptre som en leder i kirken og til å utføre ordinanser, samt kraft til å utføre mirakler. De forskjellige samfunnene av Siste Dagers Hellige har imidlertid ulike syn på flere trekk ved prestedømmet.
Roger Toffel
Roger Toffel (født 8. oktober 1909, død 1. juli 1969) var en sveitsisk landhockeyspiller.
Presteskap hos Siste Dagers Hellige
Prestedømme betegner elementer av både makt og myndighet. Prestedømmet omfatter makt som Jesus gav sine apostler til å utføre mirakler som det tales om i Lukas 9:1. De lærer at Bibelens mirakler som ble utført av profeter og apostler, ble utført med kraft fra prestedømmet. Jesus har alle prestedømmets nøkler.
Prestedømmet gir den myndighet som gjør at en bærer kan utføre kirkelige handlinger av tjeneste i Guds navn. De mener at handlinger (og i særdeleshet, ordinanser) utført av en med prestedømsmyndighet er anerkjent av Gud og er bindende i himmelen, på jorden, og i etterlivet. I tillegg mener de at lederstillinger i kirken er legitimert av prestedømmets myndighet.
Siste Dagers Hellige fremholder at det er tre ordener av prestedømmet, Det Melkisedekske prestedømme, Det Aronske prestedømme og Det patriarkalske prestedømme. Det Melkisedekske prestedømme regnes for å være det høyeste av dem og «Prestedømmet etter Guds Sønns orden». Gjennom det kan en person utrette tjeneste både i det nåværende og det kommende livet. Dette prestedømmet fikk israelittene ikke del i, på grunn av synden med gullkalven. Det Aronske prestedømmet gir bare muligheten til å utføre tjeneste i det nåværende livet, men også det sies å være et prestedømme som betjenes av engler. Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige regner det Patriarkalske prestedømmet for å være en del av det Aronske prestedømmet. Noen av de andre av samfunnene regner imidlertid det for å være et tredje prestedømme.
John Paine
John Bryant Paine (født 19. april 1870 i Boston, død 1. august 1951 i Weston, Massachusetts) var en amerikansk skytter som deltok i de første moderne olympiske leker 1896 i Athen.
Paine ble olympisk mester i skyting under sommer-OL 1896 i Athen. Han vant 25 meter militærpistol foran sin landsmann og bror Sumner Paine. Det var 16 deltakere fra fire nasjoner i konkurransen som ble avviklet 10. april 1896.
WWK Arena
WWK Arena er en fotballarena i Augsburg i Bayern i Tyskland, og er hjemmebanen til FC Augsburg.
Stadionet har en kapasitet på 30 660, med 19,060 seter og 11 034 ståplasser. Stadionet kan bli utbygd til 49 000 i fremtiden. WWK Arena tok over som hjemmebane til FC Augsburg fra Rosenaustadion.
I løpet av tiden med å designe og konstruere stadionet ble det kalt "Augsburg Arena". Det ble åpnet under navnet "Impulse Arena", og ble deretter omdøpt til "SGL Arena" etter at SGL Carbon anskaffet seg navngivningsrettighetene for konstruksjonen i mai 2011. Kontrakten hadde en løpetid på syv år med start fra 1. juli 2011. 1. juli 2015 ble stadionets navnerettigheter overført til forsikringsselskapet WWK, som endret det offisielle navnet på stadionet til "WWK ARENA".
Augsburg var en av de offisielle vertsbyene for U-20-VM for kvinner 2010 og den påfølgende fotball-VM for kvinner i 2011. Impuls Arena ble brukt til flere av kampene i gruppespillet og kvartfinalen. Under FIFA-konkurranser ble det omdøpt til "FIFA World Cup Stadium Augsburg".
Diablo
Diablo kan referere til flere ting:
Herbert Taylor Siborne
Herbert Taylor Siborne (født 18. oktober 1826, død 16. mai 1902) var offiser i British Army og tjenestegjorde i Royal Engineers.
Siborne ble født i 1826 som andre sønn av offiseren og historikeren kaptein William Siborne. Han begynte sin tjeneste i the Royal Engineers (det britiske ingeniørvåpenet i hæren) i 1846 og tjenestegjorde i Xhosa-krigene 1851-1853. Han deltok i ekspedisjonen mot Basutonene i desember 1852 og var da ansvarlig for flytebroene som troppene benyttet for å krysse elvene Oranje og Caledon. Han var med under kampene ved Berea og ble nevnt i krigsrapportene.
I 1855 ble han forfremmet til kaptein og i 1877 til oberst. Han trakk seg tilbake fra tjensten med graden generalmajor i 1882.
Han var Storbritannias representant i Den europeiske Donaukommisjonen i perioden 1873-1881.
Siborne redigerte og utgav i 1891 noen av de brev hans far hadde mottatt i sine undersøkelser rundt slaget ved Waterloo. Han giftet seg med en av døtrene til Julian A. Watson, som da bodde i Istanbul.
Siborne døde i Rapallo i Italia den 16. mai 1902.
Oddevassheia
Oddevassheia er et fjell nord i Hægebostad kommune i Agder. Det har en høyde på 966 meter over havet. Fjellet ligger helt sør i Setesdal Vesthei Ryfylkeheiane landskapsvernområde, og samtidig helt sør i Setesdal Ryfylke villreinområde. Dette er Europas sørligste leveområde for villrein.
Toppen er det høyeste punktet i Hægebostad kommune.
Berit Austveg
Berit Austveg (født 1948) er en norsk lege og sakprosaforfatter.
EM i banesykling 2015
EM i banesykling 2015 (europamesterskapet i banesykling) ble arrangert i Grenchen i Sveits i 2015.
Liste over kulturminner i Siljan
Liste over kulturminner i Siljan er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Siljan. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Volleyball under Sommer-OL 2020 – Interkontinental kvalifisering kvinner
Volleyball under Sommer-OL 2020 – Interkontinental kvalifisering kvinner fant sted i august 2019.
Gruppe A
<section begin=Gruppe A />
Gruppe B
<section begin=Gruppe B />
Gruppe C
<section begin=Gruppe C />
Gruppe D
<section begin=Gruppe D />
Gruppe F
<section begin=Gruppe F />
Otto Authén
Otto Fredrik Authén (født 1. november 1886 i Oslo, død 7. juli 1971 samme sted) var en norsk turner. Han representerte Christiania Turnforening og var forturner i foreningen i perioden 1914–1918.
Han deltok i OL 1908 i London, der det norske laget fikk sølv i lagkonkurransen i turn, bak det svenske laget.
Authén var også en habil skiløper og deltok i Holmenkollen 14 ganger. Han var formann i Skiklubben Start fra 1920 til 1924.
I det private oppga han i 1910 å være korrespondent og selger i en agenturforretning. Han var sønn av lagersjef Olai Authén (1852–1932) fra Trøgstad og Anna Christine Schanche (1853–1920) fra Tana.
Split (film)
Split er en amerikansk spillefilm med regi og manus av M. Night Shyamalan. Den hadde premiere på filmfestivalen Fantastic Fest i Texas i september 2016. Hovedrollen ble spilt av James McAvoy, og andre sentrale roller ble spilt av Anya Taylor-Joy, Jessica Sula, Haley Lu Richardson og Betty Buckley.
Filmen hadde premiere i Norge 20. januar 2017.
Handling
Kevin (McAvoy), en mann med 23 ulike personligheter, bortfører tre tenåringspiker. Mens de holdes fanget – og forsøker å rømme – møter pikene de ulike personlighetene som bor i kidnapperen, blant annet en sofistikert dame og en ni år gammel gutt. Marerittet eskalerer ytterligere idet Kevins 24. personlighet, kalt «Beast», begynner å manifestere seg.
Exit (1970)
Exit (dansk tittel: ) er en norsk-dansk spillefilm fra 1970, regissert av Pål Løkkeberg. Manus ble skrevet av Løkkeberg og Carl Henrik Svenstedt. Randi Weum var manuskonsulent og manus-supervisor.
Synopsis
Maria (Vibeke Løkkeberg) er gift med businessmannen Carl (Tor Stokke), som er svært engasjert i arbeidet sitt. Maria er svømmelærer på fritiden sin, men ønsker noe mer ut av livet sitt. Hun vil ha mer spenning i hverdagen. Maria mistenker seg for å være gravid og går til legen for å få svar, det viser seg at hun venter barn. Hun forteller det til Carl som entusiastisk gjør seg klar til å feire nyheten, men Maria vil ikke ha det. Hun møter den danske arbeideren Lou (Claus Nissen) og inngår et forhold til ham. De to rømmer etter hvert og raner et postkontor med Lous venn Jens (Tutte Lemkow). Det oppstår konflikt mellom Jens og Maria, de skyter ham og rømmet til Marias feriested på en øde holme. Her tilbringer de dagene sine i håp om at de skal kunne slå seg ned der. Filmen er noe samfunnskritisk og stiller spørsmål til hvor kvinnen hører hjemme i samfunnet og det å søke spenning og opprørskhet.
Holsts gate
Holsts gate finnes flere steder:
Se også:
Kverke
Kverke er en bakterieinfeksjon i luftveiene hos dyr av hesteslekten, som forårsakes av streptokokkbakterien Streptococcus equi.
Smitte
Den vanligste smitteformen av kverke er dråpesmitte, men smitten kan også skje indirekte gjennom kontakt med utstyr, insekter og mennesker. Det er derfor viktig at man har minimalt med mennesker som har kontakt med de kverkesyke hestene og at utstyr ikke blir brukt på tvers av friske og syke hester. Bakterien kan overleve 6-8 uker i stallmiljøet, og syke hester sprer smitten i minst seks uker etter infeksjon.
Behandling
Om det er mistanke om kverke må den/de hesten(e) det gjelder isoleres og veterinær må kontaktes snarest. Om veterinær også mistenker kverke vil mattilsynet kontaktes og hele stallen vil settes i karantene. Det dyrkes så prøver av puss fra nese eller verkebyller for å bekrefte eller avkrefte diagnosen. Kverkebakterien er følsom for antibiotika og som regel svarer hestene godt på behandlingen.
John Tiltnes
John Andreassen Tiltnes (født 19. november 1863 i Stod i Nord-Trøndelag, død 31. desember 1939 samme sted) var en norsk gårdbruker og politiker. Han var ordfører i Stod 1920–1922, valgt for Bondepartiet.
Han gikk Statens skogskole i Steinkjer. Han giftet seg i 1887 med Birgitte Nilsdatter Skrove (Ålneset), enke etter Peter Johansen Muus (sønnesønn av Peter Muus) på Kleiv i Snåsa. De bodde på Kleiv før de overtok hans slektsgård Tiltnes i Stod på sørsiden av Snåsavatnet i 1895/1896. Til gården hørte også 3 000 dekar skog. Han anla Stods første vannkraftverk i Tiltneselva i 1910, som han brukte til å elektrifisere belysning, landbruksmaskiner, mølle og sagbruk på gården.
John Tiltnes påtok seg en rekke verv. Han ble medlem av herredsstyret i 1908, varaordfører i 1910 og ordfører i 1920. Fra 1926 til sin død var han medlem av forstanderskapet i Stod og Steinkjer sparebank.
Nikolaos Morakis
Nikolaos Morakis (gresk: Νικόλαος Μοράκης; født ukjent, død ukjent) var en gresk skytter som deltok i de første moderne olympiske leker 1896 i Athen.
Morakis kom på tredjeplass i skyting 25 meter militærpistol under sommer-OL 1896 i Athen. De amerikanske brødrene John og Sumner Paine tok de to første plassene. Det var 16 deltakere fra fire nasjoner i konkurransen som ble avviklet 10. april 1896.
Patu digua
Patu digua er en av edderkoppene i gruppen Symphytognathidae.
Hannene er bare ca. 0,37 mm lange, og dermed de minste av alle kjente voksne edderkopper i verden. Imidlertid finnes det andre arter der hannene er ukjente og bare hunnene er kjent, og disse er bare litt større enn hannene av P. digua. Siden hunnedderkopper vanligvis er markert større enn hanner av samme art, er det trolig at disse kan ha enda mindre hanner.
Patu digua ble beskrevet i 1977 av Raymond Robert Forster og Norman I. Platnick. Den er kjent bare fra Colombia.
Praktlyrehale
Praktlyrehale (Menura novaehollandiae Latham, 1802 ) er en art i lyrehalefamilien, som kun teller to arter i slekten Menura. Arten er endemisk for det sørøstre Australia og kjent sin lyreformede stjert og for sin bemerkelsesverdige evne til å herme lyder.
Beskrivelse
Lyrehalene har kraftige lemmer og store føtter med sterke klør. Praktlyrehale er den største av de to lyrehalene. Den andre er smålyrehale. Hannene måler cirka 103 cm og veier typisk omkring 1 100 g. Hunnen måler cirka 76–80 cm og veier typisk omkring 890 g.
Fjærdrakten til nominatformen er mørk grå til gråbrun på oversiden med dus rødbrune vinger og bakpart. Undersiden er lysere grå. Hannen og hunnen er like, med unntak for lengden på stjerten. Den måler cirka 54–71 cm hos hannen og cirka 25–41 cm hos hunnen. Underartene varierer noe i fargene.
Roland Annen
Roland Annen (født 22. september 1916) var en sveitsisk landhockeyspiller.
Praktlyrehale
Habitat
Praktlyrehalen trives i fuktig skog, spesielt i temperert og subtropisk regnskog og fuktig eviggrønne hardbladvekster (sclerophyllous, en type eviggrønn australsk bush som holder spesielt godt på fuktigheten, for eksempel i områder der eukalyptusen danner et naturlig tak over skogbunnen). I subtropisk regnskog trives arten best der det er tett, fuktig underskog.
Roland Annen
Han representerte Sveits under Sommer-OL 1936 i Berlin, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.
Praktlyrehale
Underarter og utbredelse
Tre underarter er beskrevet.
1. serierunde i 1. divisjon fotball for menn 2017
1. serierunde i OBOS-ligaen 2017 ble spilt 2. og 4. april 2017
Kampfakta
<div id="Tromsdalen v Åsane">
<div id="Florø v Jerv">
<div id="Mjøndalen v Arendal">
<div id="Ranheim v Strømmen">
<div id="Ullensaker/Kisa v Levanger">
'''Tirsdag 4. april 2017''' <div id="Bodø/Blimt v Kongsvinger">
Simon Andreas Thorvik
Simon Andreas Eriksen Thorvik (født 11. juni 1862 i Torvikbukt på Nordmøre, død 19. juni 1950) var en norsk lærer, gårdbruker og lensmann.
Han var av bondeslekt og gikk Tromsø seminar. Han kom som 19-åring til Nesna, hvor han fikk sin første lærerstilling. I 1888 ble han også ansatt som herredskasserer i Nesna. Han ble også kasserer i Nesna sparebank, lensmannsbetjent og konstituert som lensmann. Han giftet seg i 1886 med Eilerine Zahl, datter av handelsmann, gårdbruker og ordfører Jacob Frederich Zahl på Handnesøya i Nesna. Eilerine stod for den lille bok- og papirhandelen de drev hjemme hos seg selv.
I 1902 ble Thorvik lensmann i Leka lensmannsdistrikt, som omfattet Leka og Gravvik sogn. Han bodde på lensmannsgården Skei på Leka, en eiendom på 500 dekar, hvorav 150 dekar dyrket mark, 70 dekar naturlig eng samt torvmyr. Thorvik påtok seg en rekke kommunale verv, blant annet som formann i skolestyret. I 1924 ble han etterfulgt i lensmannsstillingen av sin sønn Erik Thorvik, som i sin tur ble etterfulgt av sin sønn Sigmund Thorvik. Ved siden av lensmannsstillingen var S.A. Thorvik også oppsynsmann eller oppsynsbetjent for lofotfisket og sklinnafisket, og kasserer i Leka sparebank.
S.A. Thorvik ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1932.
Eum Mi-young
Eum Mi-young (født 22. juli 1984) er en sørkoreansk landhockeyspiller.
Hun representerte Sør-Korea under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor hun ble nummer 9.
Zarafa (programvare)
Zarafa er en gruppevare applikasjon som er åpen kildekode, utgitt under Affero General Public License og GNU General Public License versjon 2. Den er utviklet av selskapet Zarafa, tidligere kalt Connectux. Plattformen er Linux.
Siste versjon er 7.1.11-45875 som ble lansert den 26. august 2014.
Ernst Tüscher
Han representerte Sveits under Sommer-OL 1936 i Berlin, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.
Bernhard Rostad
Bernhard Rostad (født 1. juli 1853 i Verdal i Nord-Trøndelag, død 20. mars 1921 samme sted) var en norsk gårdbruker, sagbrukseier og politiker (H). Han var ordfører i Verdal fra 1911 til 1913.
Familie og yrke
Han var sønn av gårdbruker Ole Johnsen Rostad og hustru Marie Martiniusdatter Moe på Trones i Verdal. Farfaren John Olsen Rostad kom i 1822 til Trones fra Rostad på Inderøy; hans søster Massi Rostad var gift med proprietær Jørgen Richter. Deres sønn var statsminister Ole Richter. Farfaren var «sikkert bygdens rikeste gårdbruker på sin tid» og fornyet så godt som hele bygningsmassen på Trones. Faren Ole Johnsen Rostad utvidet også buskapen på gården.
Han tilhørte et av de første kullene på Trondhjems tekniske læreanstalt, hvor han ble uteksaminert fra den bygningstekniske linjen i 1878. I 1884 overtok han slektsgården Trones, som ble «drevet frem til et mønsterbruk», og han hadde interesser i «sjøbruk, handel med landbruksmaskiner og trelast». I 1918 hadde gården 600 mål innmark, 1 000 mål skog og en stor buskap.
Samme år som han overtok gården, giftet han seg med Gøran Bruun, datter av en skogeier i Stor-Elvdal. Blant deres barn var Arne Rostad, senere formann i Norges Bondelag og stortingsmann for Bondepartiet. Hustruen døde i 1904, så han giftet seg på nytt med Kristine (født Olsen), enke etter gårdbruker Gustav Edmund Søberg på Storhof på Elverum. En søster av Bernhard, Marie Otilie, var gift med glass- og stentøyforhandler Ole Andreas Moe, opprinnelig fra Verdal, og mor til Trondhjems ordfører Andreas Moe (den yngre).
Politiske og offentlige verv
Rostad var medlem av Verdal herredsstyre fra 1891 til 1893 og fra 1911 til 1915, herav ordfører fra 1911 til 1913. Alle representantene var valgt ved flertallsvalg frem til 1910; Rostad var valgt for Landbruksforeningen fra 1911 til 1913, deretter for Riksmålspartiet (Høyre). Han var suppleant for valgmennene fra Verdal ved stortingsvalgene i 1894 og 1897, valgt for Høyre.