cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reskontro
Man fører ikke direkte på hovedbok ved bruk av reskontro, men på den aktuelle reskontro som har en annen nummerserie. Fordelen med reskontro er at man får en bedre oversikt, samt at man kan utlikne og lukke poster. Ved å søke på åpne poster får man en oversikt over utestående til andre selskaper. Kunde- og leverandørspesifikasjonene brukes også som en eksistenskontroll på at fordring og gjeld er reelle i henhold til motpart. Som et ledd i revisjonen av årsoppgjøret er det vanlig at revisor sender ut saldoforespørsel til forretningsforbindelsene for å kunne foreta en avstemning mellom de to firmaenes oppstilling av det samme forholdet.
FNs sikkerhetsråds resolusjon 338
'''FNs sikkerhetsråds resolusjon nr. 338''' ble vedtatt av Sikkerhetsrådet den 22. oktober 1973, og oppfordret til våpenhvile i Jom kippur-krigen. Forslaget ble lagt fram av USA og Sovjetunionen. Resolusjonen fastsatte at en våpenhvile skulle tre i kraft innen 12 timer, altså klokka 18.52 samme dag.
Ingar Odd Nilsen
Ingar-Odd Nilsen (født 20. juni 1945) er en norsk forfatter som har utgitt flere bøker.
Hans Edlund
Hans Edlund (født 25. juli 1956 i Kiruna) er svensk tidligere ishockeyspiller fra Kiruna. Moderklubben er IFK Kiruna. Edlund spilte i den øverste divisjonen i Västra Frölunda IF og Björk på 1980-tallet. Han ble svensk mester med IF Björklöven i 1987. Edlund spilte to sesonger i Stjernen Hockey (1988–1990).
Guaporé
Guaporé (i Brasil: Rio Guaporé, i Bolivia: Río Iténez) er ei grenseelv mellom Brasil og Bolivia. Den er 1530 kilometer lang, med et nedbørfelt på 266 460 km².
Mjøndalen kirke
Mjøndalen kirke er en arbeidskirke fra 1983 i Drammen kommune i Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Mjøndalen sogn i Drammen prosti, Tunsberg bispedømme.
Guaporé
Elva har utspring i fjellkjeden Serra dos Parecis i den brasilianske delstaten Mato Grosso, rundt 150 km nordøst for Pontes e Lacerda. Elva renner først mot sør til denne byen, og deretter vestover rundt 120 km, til den løper sammen med Alegre ved Vila Bela da Santíssima Trindade. Herfra renner elva mot nordøst, og etter 180 km danner den grensa mellom Brasil og Bolivia. Den munner ut i elva Mamoré ved Sorpresa, og er dermed en del av Amazonasvassdraget.
Mjøndalen kirke
Historie
Før Mjøndalen kirke ble oppført sognet Mjøndalen til Nedre Eiker kirke.
Kirkebygget
Kirken ble oppført sentrumsnært i Mjøndalen mellom Veiavangen ungdomsskole og Mjøndalen stasjon i 1983 etter tegninger av arkitekt Elisabeth Breen Fidjestøl. Byggverket består av et kirkerom og en tilstøtende menighetssal, to kjøkken, kontorer, lagerrom, kapell, garderober, toaletter og en ungdomssal med tilstøtende peisestue. Det er oppført i tegl og tre og har 380 sitteplasser. I 2017 startet en pengeinnsamling til nytt klokketårn som ble oppført i 2020.
Gravlund
Mjøndalen gravlund er plassert rundt 2 km øst for kirken i Papyrusveien 65, 3050 Mjøndalen.
Henrik Hop
Henrik Martin Henriksen Hop (født 18. september 1918 i Bergen, død 15. september 1988) var en norsk motstandsmann under annen verdenskrig. Han var blant annet fenrik i Kompani Linge.
Oppvekst og tiden før krigen
Sønn av Olav Henriksen og Matelde Haneborg. Hop vokste opp i strøket ved Hop stasjon. Etter middelskole og ettårig handelsskole ble Hop speditør i Bergens største varemagasin på den tiden, Sundt & Co. I 1939 gjennomførte han rekruttskolen i I.R. 9, og kunne derfor mobilisere i ro og mak den første uken etter 9. april 1940.
Krigsinnsats
Henrik Hop har selv skrevet en artikkel om sine første krigsopplevelser: «Etter en kort og ikke særlig ærerik innsats i aprildagene 1940 vendte jeg som mange andre motløs og nedslått hjem igjen etter sammenbruddet i Sør-Norge». Våren 1941 kom han med i distribusjon av illegale aviser. Sammen med to andre forlot han Norge med en oselver utstyrt med årer og seil, den 19. august 1941. Etter å ha seilt og rodd ankom de nordspissen av Skottland den 23. august. Hop gjennomgikk et to måneders troppsførerkurs og befalsskole i Storbritannia, og ble opptatt i Kompani Linge 23. mars 1942.
Sammen med Andreas Aubert likviderte Hop den 8. februar 1945 Karl Marthinsen, sjef for Statspolitiet. De tyske okkupasjonsstyrkene henrettet rundt 30 nordmenn som represalie for likvideringen.
Henrik Hop var med på sabotasjeaksjonen mot Luftwaffes hovedverksted for Messerschmitt jagerfly i Moldegata 1 på Bjølsen i Oslo sammen med Max Manus (som ledet aksjonen), Gunnar Sønsteby, Roy Nielsen, Andreas Aubert, og William Houlder.
Tiden etter krigen
Henrik Hop giftet seg etter krigens slutt med Ingrid Abrahamsen, venninne av William Houlders kone Tordis Lindskog. Hop gjenopptok sin karriere i Sundt & Co i Bergen, og ble salgssjef. Hop døde i 1988 – tre dager før sin 70 årsdag. Han ble begravet i Bergen.
Utmerkelser
I statsråd 7. mars 1947 ble fenrik Henrik Martin Henriksen Hop tildelt Krigskorset med sverd. Han ble også tildelt St. Olavsmedaljen med to ekegrener. For innsatsen som livvakt for kongefamilien i frigjøringsdagene 1945 ble Hop, sammen med atten andre livvakter, i 1946 tildelt H.M. Kongens erindringsmedalje med spenne «1940–1945».
Schussen
Schussen er en elv i Baden-Württemberg i Tyskland og en av sideelvene til Rhinen via Bodensjøen med en lengde på 59 kilometer. Elven har sitt utspring nord for Bad Schussenried og renner hovedsakelig sørover og gjennom byene Bad Schussenried, Aulendorf, Ravensburg og Weingarten. Elven munner ut i Bodensjøen ved Eriskirch.
Broadback (elv)
Broadback River er en elv nordvest i provinsen Quebec i Canada, og en av de større elvene i provinsen. Samlet lengde er 450 km, og nedbørsfeltet på 20.800 km². Elva renner fra Lac Frotet 380 moh., og vestover til den renner ut i Hudson Bay, nærmere bestemt i James Bay.
Vassdraget har ikke utbygging av vannkraft, det er inngått avtale om utbygging av vassdraget Eastmain lengre nord mens Broadback (i likhet med Nottaway-elva i sør og Rupert-elva i nord) inntil videre ikke skal bygges ut.
«Frue som skriver et brev med sin tjenestepike»
«Frue som skriver et brev med sin tjenestepike» (også kjent under tittelen «Brevskrivende kvinne sammen med sin pike») er et oljemaleri fra ca. 1670–71 av den nederlandske maleren Johannes Vermeer. Maleriet er en del av samlingen til Nasjonalgalleriet i Irland i Dublin.
«Frue som skriver et brev med sin tjenestepike» er det første maleriet hvor Vermeer eksperimenterer med komposisjoner med flere fokuspunkter fjernet fra bildets fysiske sentrum. I tillegg er det hans tredje verk hvor maleriets drama og dynamikk ikke er sentrert rundt en enkelt person.
Maleriet viser en frue fra borgerstanden i ferd med å skrive et brev, antagelig et kjærlighetsbrev til sin hemmelige elsker. Bak henne venter en tjenestepike, formodentlig er hun budbringer mellom kvinnen og hennes elsker. Tjenestepiken står med armene over kors et stykke fra sin frue, som hun kikker vekk fra og ut av vinduet. Pikens distanse og de foldede armene indikerer en psykologisk og emosjonell selvtilstrekkelighet, distansering og kanskje misbilligelse. Den blotte tilstedeværelsen av tjenestepiken mens fruen utferdiger et så privat brev indikerer også en viss intimitet de to imellom. Pikens blikk ut av vinduet avspeiler en indre rastløshet og kjedsomhet, mens hun venter på at hennes frue får skrevet ferdig brevet.
Maleriet inneholder flere av Vermeers ofte benyttede elementer; i særdeleshet hans opptatthet av det utendørs innflytelse på det innendørs rom – som ses i vinduet, samt en interesse for geometri og rene linjer – som kan ses i det flislagte gulvet og de loddrette linjene som tegnes av kvinnens og pikens kjoler og av vindusrammen og kanten på maleriet på bakveggen. Dette er elementer i Vermeers malerier som også ses i blant annet «Utsikt over Delft», «Kniplersken» og «Maleren i sitt atelier».
Tyverier
I 1986 ble «Frue som skriver et brev med sin tjenestepike» stjålet igjen, denne gang av personer som var involvert i organisert kriminalitet i Dublin. Tyvene krevde en løsesum på £ 20 millioner for dette og en rekke andre kunstverker. Pengene ble ikke utbetalt og tyvene manglet selv kontakter eller viten om hvordan kunstverkene kunne omsettes på det internasjonale kunstmarkedet. Vermeers maleri kom til rette i august 1993 ved en utveksling i Antwerpens lufthavn.
Ole Ivars
Ole Ivars er et norsk danseband dannet på Hamar i 1964. Bandet har gitt ut 45 album og mottatt en rekke gull- og platinatrofeer. De har mottatt flere priser, blant annet totalt åtte Spellemannpriser deriblant Årets spellemann under Spellemannprisen 1999. Av originalmedlemmene er fortsatt keyboardist Ole Ødegård med, samt Arne Willy Foss som har vært med på diverse treblåseinstrumenter siden 1965.
Historie
Bandet ble etablert da vokalist Ivar Grønsveen startet i bandet The Tainix. Ole Ødegård hadde begynt i bandet tidligere samme år, først som gitarist og nå som organist, og bandet bestemte seg for å endre navn til Ole Ivars etter fornavnene til de to nye framtredende medlemmer, på samme måte som svenske Sven-Ingvars.
Bandet fikk sitt gjennombrudd i 1968 med sangen «Regnets rytme». Sangen solgte etter hvert til gull, noe som på denne tida var meget uvanlig. Samme året fikk gruppa sølvplate for sin aller første LP. Vokalist Ivar Grønsveen døde 17. oktober 1973, men bandet bestemte seg for å fortsette med Lasse Johansen som ny vokalist. Midt på 70-tallet ble bandet kjent for et nytt publikum da de ble med som fast husorkester i TV-serien 12 rette som gikk på NRK.
I løpet av 70-tallet hadde bandet en rekke utskiftinger av medlemmer og i 1978 forlot også Ødegård, som var det siste gjenværende medlemmet, bandet sammen med blant andre vokalist Johansen og saksofonist Tor Egil Simensen. Allerede året etter startet de tre et nytt band under navnet Ole Ivars Veteranene mens Ole Ivars fortsatte med nytt mannskap. I en periode eksisterte de to bandene parallelt og konsertarrangører hadde ikke alltid kontroll på hvilket av de to bandene de hadde booket til spillejobb. Saksofonist Arne Willy Foss var dessuten medlem av begge bandene i en periode. I perioden med to parallelle band, ga Ole Ivars Veteranene ut albumet Venner av oss mens Ole Ivars ga ut Ole Ivars og Kvelden venter på oss. I 1982 ga bandet som da var Ole Ivars seg, og Ole Ivars Veteranene kunne endre navn til Ole Ivars.
Ole Ivars har også gjort det bra på Norsktoppen. I perioden 1993–1994 lå sangen «Spellemannsblod» totalt 77 uker på listen, noe som lenge var rekord. Sangen gjorde det dessuten best på Norsktoppen begge disse årene, og kom på tredjeplass under kåringen av tidenes melodi på listen i 2003. De vant også i 1995 med «Fem gule enker», jubileumssangen til deres 30-årsjubileum. Dette hattricket på Norsktoppen har ingen andre artister klart. De vant tre år på rad med to sanger, «Spellemannsblod» og «Fem gule enker», skrevet av bassisten i bandet, William Kristoffersen. Under Spellemannprisen 1996 ble de de første til å vinne den nyopprettede kategorien danseband med albumet Dans på Skjermertopp. De har siden vært nominert totalt tolv ganger og mottatt syv spellemannpriser i samme klasse. I 1999 ga de ut en av sine mest kjente album; Ole Ivars i 2000, som inneholder bl.a. «Nei så tjukk du har blitt» og «Jag trodde änglarna fanns». Samme år fikk de også den høythengende prisen, Årets spellemann som første og hittil eneste danseband.
I forbindelse med 40-årsjubileet i 2004 ble bandet hedret med albumet En annen dans hvor tyve norske toppartister i alle sjangre fremførte sin versjon av en Ole Ivars-låt. Under jubileumsfeiringen i Vikingskipet på Hamar var også en rekke av disse artistene med å hylle dem. Samme år spilte Ole Ivars for første gang konserter i Oslo Konserthus og i Olavshallen i Trondheim, også her med fulle hus. I tillegg skapte de historie ved å fylle Råholt kirke tre ganger samme kveld til julekonsert dette året, noe som var gruppens aller første konsert i det kirkelige rom. I jubileumsåret mottok de også hele tre kulturpriser: Hedmarksprisen, Hedmark fylkeskommunes kulturpris og Gammleng-prisen, en riksdekkende pris gitt av Fond for utøvende kunstnere. De ble også samme år kåret til Tidenes Norske Danseband av NRK.
I 2008 deltok bandet i Melodi Grand Prix med sangen «Som i himmelen». Den 12. april 2008 spilte Ole Ivars på åpningen av Den Norske Opera & Ballett med operasjef Bjørn Simensen og operasanger Eli Kristin Hagen som gjesteartister. Begivenheten var så spesiell at det ble vist i nyhetssendingene på TV 2. Den 20. juni samme år deltok Ole Ivars på VG-lista Topp 20s show på Rådhusplassen i Oslo som eneste danseband. Konserten ble direktesendt på NRK og bandet framførte sangen «Nei så tjukk du har blitt» foran 50,000 mennesker. William Kristoffersen fikk for øvrig Kongens fortjenstmedalje i sølv i mai 2009, for nettopp ekstraordinær innsats, og mangfoldige bidrag til norsk underholdningsmusikk.
I anledning bandets 50-årsjubileum i 2014 har Ole Ivars utgitt dobbeltalbumet Ole Ivars 50 år i 2013. På denne utgivelsen har bandet fått med seg Lynn Anderson, som synger duett med vokalist Tore Halvorsen på «You are the light of my life», som er en engelskspråklig versjon av «Jag trodde änglarna fanns». CD 1 består av nye innspillinger, og CD 2 består av bandets 20 beste sanger utvalgt av Se og Hørs lesere. Ole Ivars feiret sitt 50-årsjubileum i Vikingskipet på Hamar den 4. oktober 2014. Konserten ble tatt opp av NRK og ble vist på NRK1 den 19. desember 2014.
I april 2014 satte Torshovteatret, som ligger under Nationaltheateret, forestillingen En får væra som en er – En Ole Ivars-musikal om Ole Ivars. Det er for det meste bygget over William Kristoffersens musikk og tekst, med få unntak. Denne forestillingen har høstet kun terningkast fem til seks i alle landets aviser. Kristoffersen har uttalt at dette var som å reise en statue av bandet i Oslo. Det blir kjørt 40 forestillinger og det har hele tiden gått for fulle hus, for folk fra alle samfunnslag.
Trommeslager Arild Engh døde 18. april 2017. Han spilte sin siste konsert som Ole Ivars-medlem i desember 2014, og siden den gang har Morten Nyhus vikariert for Engh. Nyhus er nå fast medlem i Ole Ivars.
5. november 2018 kom nyheten om at Tore Halvorsen slutter som vokalist. Hans siste konsert som vokalist i Ole Ivars ble 10. desember 2018 i Råholt kirke i Akershus. Ny vokalist fra 2019 ble Espen Hagen Olsen fra Moelv, som var frontfigur i dansebandet Sogns. Han var også vikar for Halvorsen da han ble hjerteoperert på våren 2017.
I et presseskriv kunngjorde bandet 28. juli 2022 at Ole Ivars legger opp etter avskjedsturneen som skal gå fra september 2022 til høsten 2023.
Medlemmer av Ole Ivars Veteranene
Bandet som eksisterte i perioden 1979–1982 med tidligere Ole Ivars-medlemmer og i deretter tok over navnet Ole Ivars:
A.K. Dolven
Anne Katrine Dolven (født 26. april 1953 i Oslo) er en norsk flermedial kunstner (lyd, film, bildekunst).
Hun utdannet ved École des Beaux-Arts i Aix-en-Provence/Paris og Kunstakademiet (1982–86), og har stilt ut og vært innkjøpt til en rekke viktige institusjoner.
Hennes utsmykninger finnes blant annet i Borkenes videregående skole, Bamble videregående skole, Regjeringskvartalet i Oslo og Haukeland sykehus i Bergen. Dolven vant den internasjonale konkurransen om utsmykning av Stormen, Kulturkvartalet i Bodø som ble gjennomført av KORO.
Dolven er bosatt i London. Hun er professor Kunstakademiet, Kunsthøgskolen i Oslo.
U6 (Berlins undergrunnsbane)
U6 er en linje ved Berlins undergrunnsbane. Da den ble bygget ble den kalt Nord-Süd-Bahn fordi den går gjennom byen i en nord-sør retning - idag fra Alt-Tegel til Alt-Mariendorf. Da den kom i trafikk fikk den betegnelsen linje C frem til 1966 da alle linjene fikk tall i stedet for bokstav. Den var den første banestrekningen som ble bygget i Großprofil, og opprinnelig hadde den to linjer sørover fra Mehringdamm, men den østligste av disse linjer er idag en del av U7. U6 har fargen lilla på rutekartet, den betjener 29 stasjoner og lengden er 19,9 km som tilbakelegges på 38 minutter.
Da Berlin var delt ved Berlinmuren fra 1961 til 1990, kjørte alle tog mellom Reinickendorfer Straße og Kochstraße uten å betjene de mellomliggende stasjoner og disse ble gjerne kalt spøkelsesstasjoner.
I forbindelse med forlengelsen av U5 gjennom Berlin sentrum, vil det bli bygget en ny stasjon for disse to linjene i krysset mellom Unter den Linden og Friedrichstraße. Det medførte at U6, fra 1. juli 2012, ble delt i en nordlig (fra Alt-Tegel til Friedrichstraße) og en sydlig del (fra Französische Straße til Alt-Mariendorf), en stengning som varte i 16 måneder. Når U5 åpnes vil stasjonen Französische Straße bli erstattet av den nye Unter den Linden.
Kari Rasmussen
Kari Sofie Rasmussen (født 5. oktober 1932 i Skedsmo, død 2. mars 2021) var en norsk sanger og skuespiller.
Rasmussen vokste opp i Lillestrøm som den eldste av fire søsken. Foreldrene var Gunnar Wilhelm Rasmussen (1904–1973) og Lena Magda Rasmussen, født Thyvold (1904–1999). Faren var eier av og leder for Nordmann Trikotasjefabrikk A/S og Rawi Konfeksjonsfabrikk.
Rasmussen studerte sang i Oslo og Wien. Hun hadde debutkonsert i Wien i 1956. Senere jobbet hun ved operaen i Gelsenkirchen i seks år. Hun hadde operaroller blant annet som Mimi i La Bohème, Eurydike i Orfeus og Eurydike og Pamina i Tryllefløyten. Fra 1969 og til hun ble pensjonist var hun ved Det Norske Teatret i Oslo. Der hadde hun blant annet en rekke roller i musikaler. Først turnerte hun med Spelemann på taket. Senere hadde hun musikalroller i blant annet Mannen frå la Mancha, Ungen, Piaf og Cats. Hun hadde gjesteroller ved Den Norske Opera som Hanna Glawari i Den glade enke, på Den Nationale Scene i Det er jo mitt show og på Chateau Neuf i The Sound of Music og Hello, Dolly!. Rasmussen hadde også flere roller i Radioteatret. Hun medvirket i TV 2s serie Hotel Cæsar.
Rasmussen var gift med skuespilleren Ole Jørgen Nilsen (1936-2008). De bodde mange år i Rælingen. Rasmussen bodde deretter på Strømmen i Lillestrøm kommune frem til hun døde vinteren 2021.
508 Princetonia
508 Princetonia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 20. april 1903 av Raymond Smith Dugan fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter Princeton University.
Nidaros Innebandyklubb
Nidaros Innebandyklubb (stiftet 22. april 1992) er en norsk innebandyklubb fra Trondheim, som spiller sine hjemmekamper i Munkvollhallen og Trondheim Spektrum.
Kvinner
Nidaros A-lag for kvinner debuterte i eliteserien i innebandy for kvinner i 2006/07-sesongen med en 6.-plass.
Menn
Nidaros A-lag for menn rykket i sitt niende forsøk opp til eliteserien i innebandy for menn foran 2009/10-sesongen.
Hartvig Sverdrup Eckhoff
Hartvig Sverdrup Eckhoff (født 1855, død 1928) var en norsk arkitekt som er særlig kjent for sitt virke i Stavanger. Han arbeidet også som kirkearkitekt.
Han ble utdannet ved Münchens tekniske høyskole, og etablerte seg som privatpraktiserende arkitekt i Stavanger i 1881. Etter at han etablerte seg, ble han straks Stavangers viktigste arkitekt. Hans første oppdrag var Rogaland Teater, deretter fulgte Stavanger turnforening (1891), Stavanger museum (1893) og Stavanger sykehus (1897).
Eckhoff utmerket seg også som kirkearkitekt og har tegnet Ask kirke, Fjæra kapell, Skånevik kirke, Bjoa kirke, Sandeid kirke, Eksingedalen kirke, ‎Nesheim kirke, ‎ Varhaug kirke, ‎Bore kirke,‎ Haukedalen kirke og Sandnes kirke.
Han er hedret med Arkitekt Eckhoffs gate på Våland i Stavanger.
Eksterne lenker
Erling Jensen: Hartvig Sverdrup Eckhoff
Nottaway (elv)
Nottaway River er en elv nordvest i provinsen Quebec i Canada, og en av de større elvene i provinsen. Elvens lengde er 225 km, men ovenfor utspringet i Lake Matagami får den tilløp av to forgrenede elver, Bell River og Waswanipi River, hvorav hele vassdraget inklusive Bell River med den øvre tilførselen Mégiscane River er 776 km langt. Nedbørsfeltet er på 65.800 km². Elva renner vestover til den renner ut i Hudson Bay, nærmere bestemt i James Bay.
Gipping
Gipping er en elv i Suffolk, England og hovedkilden til elven Orwell grevskapet Suffolk i East Anglia. Elven oppstår i nærheten av Mendlesham Green og flyter i sørvestlig retning mot Stowmarket. Derfra flyter den sør eller sørøst, passer gjennom Needham Market og et antall landsbyer før den når Ipswich og blir til elven Orwell. Elven har gitt navn til landsbyen Gipping. Den har gitt kraft til en rekke vannmøller, flere som fortsatt står, men ingen er operative, skjønt møllen ved Baylham har beholdt det meste av sitt maskineri og er den eneste fullstendige møllen igjen ved elven.
Nottaway (elv)
Vassdraget har ikke utbygging av vannkraft, det er inngått avtale om utbygging av vassdraget Eastmain lengre nord mens Nottaway (i likhet med Broadback- og Rupert-elvene i nord) inntil videre ikke skal bygges ut.
Gipping
Det er bevis for at elven ble benyttet for navigering mellom 1200- og 1700-tallet, men med vedtak fattet av Parlamentet mellom 1790 og 1793 ble det bestemt at elven skulle utbedres mellom Ipswich og Stowmarket. Det ble oppnådd ved å bygge femten sluser, og elven ved denne strekningen ble kjent som «Ipswich og Stowmarket-kanalen». I nyere tid bruker man sjelden kanalnavnet, og omtaler i stedet hele strekningen som Gipping. Transport gjennom kanalen ble åpnet i 1793, og til tross for få rapporter om inntekter og forbruk, synes det som om foretaket var lønnsomt. På 1800-tallet, etter at jernbanen kom i virksomhet, har kanalen gradvis forfalt. Det var fortsatt en del trafikk gjennom de fire nedre slusene for gjødselfabrikkene ved Bramford. Ved 1917 var det ikke lønnsomt lengre og ble stengt i 1922.
Det har vært en viss opprustning av slusene i forbindelse med fornyelsen som har blitt utført av mange engelske kanaler på 1900-tallet. River Gipping Trust driver dette arbeidet. Det er en rekke bevaringsverdige bygninger langs elven, inkludert en del sluser og broer, flere møller og gjødselbygningen ved Bramford.
Solskinnsveien (Oslo)
Solskinnsveien (1–25, 2A–24) er en vei på Grimelund i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går sørøstover fra Dalsveien ved siden av Smestad brannstasjon, følger Viggo Hansteens vei parallelt et stykke (her møter veien også Grimelundshaugens nedre del som sykkelvei) og går nordover og nesten tilbake til Dalsveien før den ender som blindvei.
Navnet er fra 1925. Tidligere krysset veien ringveien og inkluderte det som nå er Solskinnskroken, men dette ble endret i 1996 i forbindelse med utbygging og nedsenkning av ringveien (Ring 3).
Veien består av villabebyggelse.
Wang Liqin
Wang Liqin (født 18. juni 1978 i Shanghai i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk bordtennisspiller.
Wang Liqin er regerende verdensmester i bordtennis, han har vunnet singletittelen tre ganger, 2001, 2005 og 2007.
Han ble olympisk mester i lagkonkurranse i bordtennis under OL 2008 i Beijing. Sammen med Ma Lin og Wang Hao beseiret de Tysklands lag i finalen med 3-0, 3-1, 3-1. Det var hans andre olympiske gull.
Autauga County
Autauga County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Chilton County i nord, Elmore County i øst, Montgomery County i sørøst, Lowndes County i sør og mot Dallas County i vest.
Lier stadion
Lier stadion er et idrettsanlegg på Stoppen i Lier kommune i Buskerud. Den består av tre gressbaner for fotball, en kunstgressbane med undervarme, flerbrukshallen St. Hallvardhallen, tre tennisbaner, to sandvolleyballbaner, en sandhåndballbane og en bane for frisbeegolf.
Autauga County
Autauga Countys totale areal er 1 566 km² hvorav 22 km² er vann. I 2000 hadde fylket 43 671 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Prattville, som også er fylkets største by.
Fylket ble etablert i 1818 og har fått sitt navn etter autauga-indianerne som bodde i området.
Lier stadion
Historie
Kommunen betalte 1.2 millioner kroner for området og i august 1972 sto det nye anlegget med tre gressbaner klart til bruk. Åpningen av anlegget ble markert med en høytidelig seremoni og en fotballturnering hvor Sparta, Liungen, Sylling IF, Lier IL og Sjåstad deltok. Etter innledende runder møttes Liungen og Sparta i finalen, hvor sistnevnte vant 3-2 etter straffesparkkonkurranse. Ferdigstillingen av det nye anlegget var en ekstra stor begivenhet for Spartas medlemmer, etter at klubbens bane på Huseby tidligere hadde blitt offer for NSBs omlegging av Drammensbanen. Jernbanen ble lagt tvers over banen, og Sparta måtte klare seg nesten ti år uten hjemmebane.
Anlegget er siden blitt utvidet flere ganger. I 1984 sto håndballarenaen St. Hallvardhallen ferdig, etter initiativ fra håndballklubben Reistad Idrettslag.
Krefter i Sparta/Bragerøen har i flere perioder arbeidet for å anlegge kunstisbane for bandy og hurtigløp på skøyter på Lier stadion. Dette ble sist tatt opp i 2009, men Lier kommune viste skepsis til prosjektets omfang og pris.
Isispynten
Isispynten er en øy på østkysten av Nordaustlandet, Svalbard.
I 2008 ble det avdekket at Isispynten ikke er en del av Nordaustlandet, men en øy.
Thomas Hammarberg
Thomas Viktor Asmund Hammarberg (født 2. januar 1942 i Örnsköldsvik) er en svensk diplomat, politiker, lærer og journalist. Han var i perioden 2006 - 2012 Europarådets kommisjonær for menneskerettigheter.
Thomas Hammarberg har for den største delen av sitt yrkesliv arbeidet for å styrke menneskerettighetene i Europa og verden generelt. Han var generalsekretær for Olof Palmes Internationella Center (2002–2005), svensk ambassadør for menneskerettigheter (1994–2002), generalsekretær for Redd Barna i Sverige (1986–1992), generalsekretær for Amnesty International (1980–1986), samt leder for organisasjonens svenske seksjon (1974–1978). Han mottok på Amnesty Internationals vegne Nobels fredspris i 1977.
Den store kandidat
Den store kandidat (originaltittel: The Girl in the Red Velvet Swing) er en biografisk film fra 1955, regissert av Richard Fleischer og produsert av 20th Century Fox.
I hovedrollene spiller Ray Milland, Joan Collins og Farley Granger. Filmen handler om rettssaken mot millionæren Harry Kendall Thaw, som drepte arkitekten Stanford White i 1906. Manus er skrevet av Walter Reisch og Charles Brackett.
Handling
Filmen forteller den fiksjonelle historien til Evelyn Nesbit (spilt av Joan Collins) som var en modell og skuespillerinne, som i juni 1906 ble involvert i skandalen rundt drapet på arkitekten Stanford White (spilt av Ray Milland) som ble utført av millionær og kull-tycoon Harry Kendall Thaw.
Kunståret 1429
Kunståret 1429 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1429.
509 Iolanda
509 Iolanda er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 28. april 1903 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Bakgrunnen for navnet er ikke kjent.
T2000
T2000 var en type T-banetog som ble brukt på T-banen i Oslo fra 1995 til 2009.
Pseudopostega auritella
Pseudopostega auritella er en sommerfugl som tilhører familien hvitmøll (Opostegidae). Den er ikke funnet i Norge, mne forekommer i det sørligste Sverige og Finland.
T2000
Leveranse og bruk
Leveransen av T2000 bestod av seks tovognstog (12 vogner) som ble kjøpt inn i 1994 for å erstatte de gamle teakvognene av HKB 600-serien på Holmenkollbanen. De var de første t-banevognene bygget som kombivogner, det vil si for strømopptak alternativt fra kjøreledning eller strømskinne.
Pseudopostega auritella
Utseende
En liten (vingespenn 9–12 mm), hvit møll, forvingen har en brun flekk ved bakkanten og en liten, mørk flekk i spissen. Antennene er trådformede, nesten så lange som forvingen. Den innerste leddet er hvitt og kraftig utvidet slik at det danner et "øyelokk" over fasettøyet. Hodet, forkroppen og forvingen er hvite. Forvingen har en firkantet, brun flekk omtrent midt på bakkanten, i spissen (på vingefrynsene) har de en liten, svart flekk og fine, brune linjer som danner en X med sentrum i den svarte flekken. Vingefrynsene er hvite bortsett fra nær den brune flekken der de er gråbrune. Bakvingen er gråbrun med lange, gråbrune hårfrynser.
T2000
Leveranse og bruk
Togene var teknisk så ustabile at de bare unntaksvis har vært mulig å bruke i regulær trafikk. Bare fire døgn etter at togene ble satt i drift i april 1995, sto samtlige togsett på verksted. Den første tiden etter at togene ble satt i drift, stoppet togene stadig på grunn av innkjøringsproblemer. I mars 1997 ble samtlige tog tatt ut av trafikk for teknisk kontroll. Årsaken var en ulykke der en ti år gammel gutt ble slept etter toget med hånden fastklemt i døren.
Pseudopostega auritella
Levevis
Arten lever i fuktige miljøer, som fuktenger, fuktige skogkanter og våtmarker. Larven lever trolig inne i stengelen på næringsplanten, men det hersker noe usikkerhet om hva denne er. Klourt (Lycopus europaeus) er en sannsynlig kandidat, men det har også blitt hevdet at den går på soleihov (Caltha palustris).
T2000
Utfasing
I motsetning til de eldre vognene på T-banen i Oslo, var opprinnelig ikke T2000 planlagt byttet ut med MX3000. Grunnen til dette var at MX3000 ikke kunne trafikkere Holmenkollbanen mens denne hadde kontaktledning (luftledning). Man gjorde også et overslag som viste at det ville koste inntil 12 millioner å oppgradere de 6 togsettene for ytterligere 10-15 års drift, sannsynligvis mye mer. Imidlertid ble det i 2008 bestemt å oppgradere også denne banen til T-bane-standard, og medfølgende strømskinne. Dermed trafikkerer MX3000 også denne banen etter ombyggingen i 2010.
Pseudopostega auritella
Utbredelse
Den er utbredt i det meste av Europa og i det nordlige Asia østover til øst-Sibir. I Norden finnes den i hele Danmark og de aller sørligste områdene av Sverige og Finland.
T2000
Utfasing
T-banen i Oslo har økt bestillingen på nye togsett av typen MX3000 og kommer innen 2014 til å ha 345 vogner (115 togsett) med en enhetlig og moderne vognpark av typen MX3000.
T2000 ble sendt til kondemnering hos Hellik Teigen i Hokksund i 2011 og 2012.
Bevarte enheter
Vognene 2006 og 2007 er bevart av Lokaltrafikkhistorisk forening.
Vengebåt
Vengebåt eller venjebåt var en plattgattet robåttype med flere åresett, gjerne med dekkshus akter.
Vengebåten ble vanligvis brukt til føring av «fint folk», dvs. som skyssbåt. Større vengebåter beregnet på lengre avstander førte også seil i forskjellige varianter.
I dag har vi kun et par tre vengebåter igjen, alle museumsbåter, vel bevart på land, to stykker i Baroniet i Rosendal og en uten veng på Sjøfartsmuseet i Bergen.
Imidlertid er det bygget to kopier, den ene kopi av Baronens båt i Rosendal og en kopi av Damsgaard- eller Eidsvollbåten i Bergen. Eidsvollbåten ble brukt under Lærdalsferden i 1814. Bildet til høyre er replika av Damsgaardbåten som fikk sitt navn Enigheden da den ble sjøsatt og døpt i juli 1993.
Italia under Sommer-OL 1988
Italia under Sommer-OL 1988. 255 sportsutøvere, 213 menn og førtito kvinner fra Italia deltok i tjue sporter, under Sommer-OL 1988 i Seoul. Italia kom på tiendeplass med seks gull-, fire sølv- og fire bronsemedaljer. Friidrettsutøveren Pietro Mennea var Italias flaggbærer under åpningsseremonien.
Tabor kapell
Tabor kapell er et kapell i Drammen kommune, Viken fylke.
Kapellet ble oppført i 1906 og innviet 13. januar 1907.
Harricana (elv)
Harricana River er en elv helt i nordvest i provinsen Quebec i Canada, ved grensen til provinsen Ontario som har utløpet og 20% av nedbørsfeltet. Den er en av de større elvene i provinsen, med en lengde på 533 km. Nedbørsfeltet er på 29.300 km². Elva renner nordvestover til den munner ut i Hudson Bay, nærmere bestemt i James Bay like over grensa i Ontario-provinsen.
Elven var en del av Rupert's Land som Hudson's Bay Company hadde rettighetene til allerede fra 1670. I det øvre elveløpet drives det tømmerhogst. Vassdraget har rikt biologisk liv, og det er foreslått et biologisk vassdragsvern for deler av elva.
Calopteron brasiliense
Calopteron brasiliense er en bille i delgruppen (underfamilien) nettrødvinger i familiegruppen rødvinger. Den er ganske sjelden, finnes helt sør i Norge, vanligere i Mellom-Europa.
Calopteron brasiliense tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Great Island
Great Island, «Store øy» (irsk: Oileán Mór an Barraigh), er en øy i Cork Harbour, like utenfor byen Cork i Irland, ved munningen ved elven Lee. Byen Cobh (hetende Queenstown fra 1849 til 1922) ligger på selve øya, som er forbundet med en veifylling til øya Fota Island i nord, som igjen er forbundet til fastlandet via en annen veifylling. En jernbanelinje går på begge sider av øya til Cobh. Øyas økonomiske og sosiale historie har historisk sett vært knyttet til marine-, skipsbyggings- og skipsfartsaktiviteter i byens omgivelser. Øya har ca. 16 000 innbyggere, hvorav 12 000 bor i Cobh.
På begynnelsen av 2000-tallet har en annen maritim industri oppstått. Turisme og relaterte tjenester har blitt en betydelig del av den lokale økonomien, blant annet cruiseskip som er tiltrukket av havneanlegget i Cork på øya. Dette er den eneste dedikerte båtplassen for cruiseskip i Irland.
Historie
Det gamle navnet navnet på øya var Ard-Neimheadh, «den høye (eller viktige) øya Neimheadh». I følge middelaldermanuskriptet Lebor Gabála Érenn var Neimheadh eller Nemed en legendariske høvding for en gruppe som invaderte området i forhistorisk tid. Arkeologiske bevis på bosetning på Great Island i forhistorisk tid og tidlig middelalder er registrert i Record of Monuments and Places of the National Monuments Service. Dette omfatter registreringer av ringborger, fulacht fiadh (brente hauger), hellige brønner og biebolstrukturer (hulrom eller alkove i en murvegg).
På begynnelsen av 1200-tallet var øya under kontroll av den anglo-normanniske adelsfamilien Hodnett. Hodnett-familien bygget flere bygningsstrukturer, blant annet festningen Belvelly Castle (hvor kun tårnhuset står igjen), for å forsvare øya og dens ankomst. Øya og dens forsvar ble overtatt av familien de Barra (Barry) på 1300-tallet. Barry-familien (senere jarlene av Barrymore) beholdt makten i området i flere århundrer, og øya ble kjent som «Barrymore Island» eller på irsk Oileán Mór an Bharraigh, som betyr «Barrys store øy», hvor Mór, «stor», Oileán, «øy», og Barraigh, irsk for Barry.
På 1700- og 1800-tallet, på grunn av den strategiske betydningen av øya innenfor havnen Cork (med utsikt over kaiplassene og militærbasene ved Haulbowline og Spike Island), ble flere kystforsvarsfestninger bygget på Great Island. Disse omfattet bygging av britene av kystartilleriet Cove Fort (mellom Cobh og Cuskinny) på 1700-tallet og flere martellotårn (ved Belvelly, Monning og Rossleague) på 1800-tallet.
Den største bosetningen på Great Island, byen Cobh, hadde betydelig utvikling i løpet av 1800- og tidlige på 1900-tallet, stimulert av ytterligere utvidelse av skipsfart og maritime aktivitene i området.
Lokalisering og tilgang
Great Island ligger i havnen Cork Harbour på Irlands sørkyst, og består av de verdslige sognene Clonmel og Templerobin.
Øya er forbundet med en veibro til Fota Island i nord – som igjen kobles via en veifylling til fastlandet. Denne veibroen, Belvelly Bridge, ble bygget i 1803 på et av de smaleste punktene i kanalene rundt Great Island. Den er mer enn 200 år gammel og er den eneste veibroen til øya.
En jernbanebro og jernbanelinje går også ut gjennom Fota Island til Great Island. Jernbanestasjoner på Great Island er Carrigaloe stasjon og Rushbrooke stasjon, og endestasjonen ved Cobh. En fergeforbindelse forbinder også øya (fra et punkt nær Carrigaloe) til fastlandet (på et punkt nær Passage West).
Under regionale vindstormer i 2017 (blant annet Storm Ophelia), resulterte nedfelte trær og kraftig vind til at den eneste veibroen til Great Island ble stengt. Ferge- og jernbanetjenester ble kansellert, og etterlot 12 000 innbyggere strandet på øya. Dette førte til noen oppfordringer om en gjennomgang av bestemmelsene og planene for nødtilgangen for øya.
Økologi
Flere foreslåtte steder og grøntområder for verning ligger på og rundt øya. Disse består blant annet av Cuskinny Marsh Nature Reserve (som administreres av BirdWatch Ireland),[29] Marlogue Wood (drevet av Coillte), og Great Island Channel Special Area of Conservation (overvåket av National Parks and Wildlife Service). Sistnevnte, Great Islands Særskilte område for fredning, foreslår bevaringskontroller (blant annet grenser for akvakultur) for å beskytte habitatene for dyr og fugler i områdets saltsumper.
Mens større fiskearter er mindre vanlige i Great Islands Særskilte område for fredning, ble det registrert en stor blåhai like utenfor øya i midten av 2018.
Gunnar Brostigen
Gunnar Arnfinn Brostigen (født 14. september 1930, død 26. mai 1993) var en norsk jazzmusiker (saksofon) og orkesterleder (jazz og korps).
Hans eget Gunnar Brostigens Big Band var fra starten i 1952 et av landets ledende i slutten av 50-tallet, mottaker av publikums ærespris i nasjonale mesterskap. Det besto av unge musikere som Frode Thingnæs på trombone, Jon Christensen på trommer, Bjørn Johansen på saksofon.
Han var fra 1960 til 1983 dirigent i varierte sammenhenger, blant annet i Østensjø skoles musikkorps fra 1960 og Østensjø Janitsjar 1968), samt var aktiv i det tidlige Oslo Swing Club (1982). Hans storband gjenoppstod (1982) og turnerte Nord-Dakota (1983) og Brostigen ble da æresborger av staten.
I 2001 overtok hans sønn, Jan-Frode Brostigen, ledelsen av Perfidia Storband i Tønsberg. Navnet ble deretter Brostigen Storband og senere Brostigen Funky Big Band. Bandet ble oppløst etter noen års virksomhet.
Sondrevegen (Oslo)
Sondrevegen (1A–29, 2A–38) er en vei på Montebello i bydel Ullern i Oslo. Den går vestover fra et kryss med Hemmestveitbakken og Nordheimbakken før den dreier mot sør, så øst og nordøst. Etter å ha gått parallelt med Kolsåsbanen et stykke ender den i en snuplass.
Veien fikk navn i 1951 etter Sondre Norheim. Også en rekke andre veier i området har navn etter skihelter.
Ida Jessen
Ida Jessen (født 25. september 1964 i Gram ) er en dansk forfatter fra Sønderjylland, oppvokst i Thyregod. Hun er utdannet cand.mag. i litteraturhistorie og massekommunikasjon fra Århus Universitet i 1990 og jobber som forfatter og oversetter. Ut over egne bøker har hun oversatt flere ungdoms- og voksenromaner til dansk, blant annet av Lars Saabye Christensen.
Ida Jessens inspirasjon kommer ifølge henne selv i stor grad fra store nordiske forfattere som Tom Kristensen, Knut Hamsun, William Heinesen og Selma Lagerlöf.
Ida Jessen har vært medlem av Det Danske Akademi siden 2012. I 2020 forlot hun, sammen med Suzanne Brøgger, Astrid Saalbach og Jens Smærup Sørensen, akademiet i protest mot akademimedlem Marianne Stidsens holdninger i Me too-debatten.
Utmerkelser (utvalg)
Ida Jessen har gjennom årene mottatt flere legater og priser blant annet flere fra Statens Kunstfond, hvor hun i 20008 også ble innstilt til å motta livsvarig støtte. I tillegg har hun mottatt blant annet:
Montgomery County (Alabama)
Montgomery County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Elmore County i nord, Macon County i nordøst, Bullock County i øst, Pike County i sørøst, Crenshaw County i sørvest, Lowndes County i vest og mot Autauga County i nordvest.
Fylket ble etablert i 1816 og har fått sitt navn etter Lemuel P. Montgomery som var militær offiser.
Ludvig Skjerven
Ludvig Petersen Skjerven (født 1884 på Skjervum (Skjerven) i Vardal, død 1967) var ordfører i Vardal fra 1926 til 1928. Skjerven var Arbeiderdemokratenes siste ordfører i bygda.
Ludvig Skjerven var sønn av Peter og Lisa Skjerven. Mora var født Magnussen. Han kjøpte nabogarden By i 1903, og ifølge bygdeboka forbedra han denne kraftig. I 1908 ble Skjerven gift med Johanne Houth (1887–1973).
I 1922 ble han valgt inn i herredsstyret og ble alt i sin første periode varaordfører. Bondepartiets Kristian Nyjordet ble ordfører. Men perioden etter tok Arbeiderdemokratene tilbake ordførervervet, og Skjerven fikk denne posten. I Vardal bygdebok karakteriseres Skjerven som "en av de dyktigste kommunemenn som Vardal har hatt". Det pekes blant annet på at ordføreren fikk gjennomført mange tiltak i kriseåra på 1920-tallet, uten at skatteprosenten ble satt vesentlig opp. Under Skjervens ledelse bygde Vardal kommune flere nye veier, de kjøpte skog, og i tillegg greide kommunen å betale ned på gjelda si. Etter at Arbeiderpartiet tok over ordførerposten i 1928, fortsatte Skjerven i herredsstyret til 1937.
Skjerven var engasjert på mange felt, blant annet for avholds- og ungdomssaken samt i sang og musikk. Han var også en av forkjemperne for bygdetunet Eiktunet, som ble bygd opp på 1950-tallet. Skjerven var museumslagets styreformann fra 1954 til 1960.
Ove Arbo Høeg
Ove Arbo Høeg (født 1898 i Larvik, død 1993 i Oslo) var en norsk botaniker. Han var professor i botanikk ved Universitetet i Oslo fra 1947 til 1967. Hans spesialfelt var paleobotanikk og etnobotanikk.
Liv og virke
Han tok examen artium 1917 og ble cand.real. ved Universitetet i Kristiania 1923. Han ble ansatt som konservator ved det paleontologiske museum 12. april 1924, samtidig avtrådte han fra stillingen som assistent ved Botanisk hage i Oslo. I 1942 ble han dr.philos. ved Universitetet i Oslo. Høegs liste over publikasjoner går fra 1921 til 1991, og omfatter bl.a. emnene paleobotanikk, alger, sopp, lav og blomsterplanter; han publiserte om planters morfologi og anatomi, blomsterbiologi og pollinering, plantegeografi, pollenanalyse og vegetasjonshistorie.
Innen etnobotanikk i Norge var Høeg eneren. Med boken Planter og tradisjon : Floraen i levende tale og tradisjon i Norge 1925-1973 (1974) presenterte han et standardverk, basert på bred folkeminneinnsamling og biologisk kunnskap. En forkortet utgave kom ut i 1985 under tittelen Ville vekster til gagn og glede. I 1981 utga Høeg Eineren i norsk natur og tradisjon (utvidet utgave i 1996), første bind i Norsk Skogbruksmuseums bokserie Treslagenes kulturhistorie.
Ove Arbo Høeg var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Han var sønn av skipsreder, konsul og stortingsrepresentant Thomas Arbo Høeg, og tilhørte slekten Høeg fra Drammen. Arbobreen på Spitsbergen er oppkalt etter Høeg.
Hjellestad skole
Hjellestad skole er en kommunal barneskole på Hjellestad i Ytrebygda bydel i Bergen kommune, med plass til 350 elever.
Skolen har de senere årene lagt vesentlig vekt på natur, kultur og miljø i pedagogikken. Innenfor rammene av læreplanene ønsker skolen å gi elevene tilhørighet i lokalmiljøet, og særlig kunnskap innenfor disse emnene. Skolen gikk i 2004 bort fra å benytte klasser som begrep for gruppeinndeling av elevene.
Skolen tar opp elever hovedsakelig fra Hjellestad og Milde. Skolens leder er rektor Inger Alice Andersen.
Liste over Danmarks monarker
Liste over Danmarks monarker er en liste over Danmarks konger og dronninger fra 800-tallet og fram til vår tid. Det danske monarkiet presenterer seg selv som mer enn 1000 år gammelt, og dermed «blandt de ældste i verden».
Den danske kongerekken innledes tradisjonelt med Gorm den gamle, ettersom han er den eldste kongen det foreligger noenlunde sikre kilder om. Gorms sønn Harald Blåtann innleder den faste, offisielle kongerekken hvor man antar å kjenne dateringene, men den sikre historiske tiden begynner først under Knut II av Danmark, hvor man får en dansk årbok fra Lund. Alle tidligere opplysninger stammer fra utenlandske kilder og runesteiner, blant annet Jellingsteinene. Før den historisk sikre kongerekken er det en overlappende rekke av danske sagnkonger.
De to store, dominerende slektene i det danske kongehus er huset Oldenburg og huset Glücksburg. Den første oldenburgske kongen, Christian I, besteg tronen i 1448, og den siste av denne slekten ble Frederik VII, som døde barnløs i 1863. Frederik ble etterfulgt av Christian IX, som ble kjent som «Europas svigerfar» eller «Europas oldefar», fordi flere av hans døtre ble giftet inn i andre europeiske kongehus. Dagens kongefamilie er etterkommere etter Christian IX.
Danmark er, som de øvrige vesteuropeiske kongedømmene, et konstitusjonelt monarki. I og med påskekrisen i 1920, hvor Christian X utfordret Folketingets flertall, ble parlamentarismen knesatt i Danmark, og kongehusets rolle redusert til symbolske og seremonielle oppgaver.
Huset Glücksburg 1863 -
Den første i arvefølgen til den danske tronen er dronningens sønn, Kronprins Frederik og videre kronprinsens sønn prins Christian til Danmark.
Kuriosa
Dersom den videre arvefølgen inntreffer, blir det første gang i historien Frederik n etterfølges av Christian n+1, ettersom fra Christian III tiltredelse i 1534 har Frederik n blitt etterfulgt av Christian n+2, med unntak av Frederik IX som ble etterfulgt av Margrethe II.
Thor With
Thor Scherffenberg With (født 14. januar 1918 i Honningsvåg, død 5. juni 1997) var en norsk teolog og biskop i Den norske kirke. Han var biskop i Bjørgvin bispedømme fra 1977 til 1987.
510 Mabella
510 Mabella er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 20. mai 1903 av Raymond Smith Dugan fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter den amerikanske skribenten Mabel Loomis Todd, som var datter av astronomen Elias Loomis og kona til astronomen David Peck Todd.
Thor With
Utdannelse
With ble cand.theol. i 1943, og ordinert til prest i 1946. Han gjennomførte videre studier i samisk språk (1950) ved Universitetet i Oslo.
Yrkesliv
With gjorde tjeneste som konstituert hjelpeprest i Narvik fra 1947 og hjelpeprest ved Tromsø domkirke fra 1949. I 1950 ble han rektor ved Den samiske folkehøgskolen i Karasjok. Fra 1957 var han sokneprest i Tana, før han i 1961 ble generalsekretær i Norges Samemisjon. Han var forstander ved Diakonissesykehuset i Oslo fra 1968 til 1975. Fra 1975 var han domprost i Nidaros, og han etterfulgte Per Juvkam som biskop i Bjørgvin i 1977.
Han var formann for Indremisjonsselskapet fra 1968 til 1977. Han var redaktør for Samenes Venn fra 1961 til 1968, Diakoninytt fra 1968 til 1975 og Luthersk Kirketidende fra 1972 til 1978.
Utmerkelser
With ble tildelt Kong Olav Vs minnemedalje for sin innsats under andre verdenskrig.
Familie
Han var far til biskop i Det evangelisk-lutherske stift i Norge Thor Henrik With, og bror til juristen og KrF-politikeren Odd With (1921–2006), som var fylkesmann i Nordland etter tre perioder som stortingsrepresentant.
«Stora Kraveln»
«Stora Kraveln» («Elefanten») var et av samtidens største krigsskipene som Gustav Vasas admiralskip i årene etter 1533. Svært lite er kjent omkring dette skipet som egentlig het «Elefanten», har vært omtalt av Olaus Magnus som den store karavellen med en besetning av 1 000 soldater og 300 sjømann.