cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
POWER4
POWER4 er en RISC mikroprosessor som er utviklet og produsert av IBM. Den ble lansert den 17. mai 2001 som etterfølgeren til POWER3 og IBM RS64, og er fjerde generasjon av mikroprosessorer basert på arkitekturen IBM POWER. Mikroprosessoren implementerte instruksjonssettet til 64-bit PowerPC og PowerPC AS, og avsluttet således PowerPC som en separat utvikling innenfor POWER-arkitekturen. POWER4 ble benyttet i datamaskinene RS/6000 og AS/400.
POWER4 var en flerkjerners mikroprosessor, med to prosessorkjerner per brikke. Den ble lansert i hastigheter på 1.1 og 1.3 GHz, mens en forbedret versjon – POWER4+, nådde en klokkefrekvens på 1.9 GHz. PowerPC 970 er et derivat av POWER4.
Hans von Bülow
Hans Guido Freiherr von Bülow (1830–1894) var en tysk klavervirtuos, dirigent og kapellmester. Han skrev også en del komposisjoner.
Liv og karriere
Bülow fikk sin klaverutdannelse av Friedrich Wieck, deretter av Franz Liszt som han var blitt kjent med i Dresden våren 1844. Fra 1850 studerte han direksjon hos Richard Wagner, og det utviklet seg et langvarig vennskap mellom de to. Bülow giftet seg med Liszts datter Cosima i 1857, men de ble skilt i 1870 etter at Cosima i lengre tid hadde hatt en affære med Wagner. Dette førte naturlig nok til at vennskapet mellom Bülow og Wagner opphørte. I 1882 giftet Bülow seg med skuespilleren (1857–1941).
Bülow oppnådde verdensberømmelse som dirigent i Meininger Hofkapelle – han utviklet det til et eliteorkester og samarbeidet her tett med Johannes Brahms. Fra 1887 til 1893 var Bülow den første sjefsdirigenten for Berlinfilharmonien, som han på kort tid formet til et topporkester. En utmerkelse som orkesteret deler ut bærer navnet Hans-von-Bülow-Medaille.
Bülow var også en berømt pianist. Ved gjesteopptredener opptrådte han først og fremst som pianist, og foretok to konsertreiser i USA. I sine siste år fikk han tiltakende fysiske problemer og opptrådte da hovedsakelig som dirigent. Bülow regnes som den første stjernedirigent av moderne type; på grunn av sin musikk-kunnskap og publikumstekke lyktes det ham å få en nimbus som minnet om stjernevirtuoser som Niccolo Paganini og Franz Liszt.
Mannen som gikk opp i røyk
Mannen som gikk opp i røyk, originaltittel Mannen som gick upp i rök (1966), er en roman av forfatterparet Sjöwall & Wahlöö i deres krimserie om Martin Beck og hans samarbeidspartnere. Boken er den andre i serien Roman om en forbrytelse (Roman om ett brott).
Hans von Bülow
Liv og karriere
I 1880-årene bosatte Bülow seg i Hamburg, men oppholdt seg i sine senere år mye i Egypt fordi det varme og tørre klimaet lindret hans mange fysiske skavanker. Han døde i Kairo og er gravlagt på Friedhof Ohlsdorf i Hamburg.
Elever
Til Bülows klaverstudenter regnes Karl Heinrich Barth, som var Arthur Rubinstein, Wilhelm Kempff og Bronisław von Poźniaks lærer. Nevnes kan også Rudolf Niemann, far til den mer kjente Walter Niemann. I Meiningen ble Bülow kjent med Richard Strauss og hjalp ham fram.
Mannen som gikk opp i røyk
Karakterer og deres utvikling
Beck og Kollberg har sit første, korte sammenstøt med detektiven Backlund fra Malmöpolitiet, som mangler fantasien som kreves for hans type arbeid. Han mener at byråkratiet kan erstatte den.
Det kan sies at forholdet mellom Beck og hans kone allerede var blitt kjølig. Det tar bare den spinkleste overtalelse fra hans overordnede før han avlyser ferien sin, selv om de gjør det klart for ham at han ikke behøver å gjøre det dersom han ikke ønsker. Selv om han reflekterer over ekteskapet sitt flere ganger (det samme gjør fortelleren når det gjelder ekteskapet generelt), drar han ikke noen konklusjon ennå.
Hans von Bülow
Musikk
Noen av Bülows klaververk regnes fremdeles som verd å spille. Han skrev også noen orkesterverk, blant annet det symfoniske diktet Nirwana som bærer preg av påvirkning fra Liszt, men verket regnes som klanglig svakt. Bülows eget operaprosjekt er aldri blitt oppført.
Ettermæle
Gustav Mahler fikk inspirasjon til sluttsatsen i sin andre symfoni under Bülows gravferd i St.-Michaelis-Kirche.
Berliner Staatsbibliothek oppbevarer Bülows omfattende korrespondanse som er publisert i et fire binds stort verk. Bülow fikk en omfattende utdannelse og var en svært artikulert brevskriver med en utpreget forkjærlighet for vidd, ironi og sarkastisk brodd, noe som åpenbart også gav seg utslag i den muntlige kommunikasjonen og som førte ham inn i flere heftige personlige konflikter.
Berliner Philharmoniker har siden 1970-årene delt ut en utmerkelse som bærer navnet Hans-von-Bülow-Medaille. Orkesteret ærer med det Hans von Bülow som sin første sjefsdirigent, samt musikere – spesielt dirigenter – for deres arbeid med orkesteret. Personer som har fått medaljen er blant andre: <div style="">
Donjeta Sadiku
Donjeta Sadiku (født 8. juli 1999) er en kosovisk bokser.
Hun representerte Kosovo under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i første runde.
Evaluna Montaner
Evaluna Mercedes Reglero Rodríguez (født 7. august 1997) er en venezuelansk skuespiller og sanger, datter av sangeren Ricardo Montaner og yngre søster til Mauricio og Ricardo Montaner, kjent som Mau y Ricky.
Liv og virke
Montaner ble født i Caracas, Venezuela til Ricardo Montaner og Marlene Rodríguez. Hun er oppvokst i Buenos Aires, Argentina. Siden barndommen har hun lært piano, harpe og ulike typer dans. Hun gikk på The Cushman School til hun var 13 år gammel, da hun begynte å studere hjemme. Hun bor for tiden i Miami.
8. februar 2020 giftet hun seg med kjæresten sin gjennom fem år, den colombianske sangeren Camilo Echeverry.
Rogaland Grand Prix 2011
Rogaland Grand Prix 2011 var den 4. utgaven av Rogaland Grand Prix, og ble arrangert 29. mai 2011. Løpet ble vunnet av norske Frederik Wilmann.
Valpesyke
Valpesyke, hvalpesyke eller distemper (CDV) er en svært smittsom sykdom som forekommer blant hundedyr. Sykdommen forårsakes av et RNA-virus i slekten Morbillivirus, som er hjemmehørende i familien Paramyxoviridae. Derfor kalles det også paramyxovirus. Sykdommen er verdensomspennende og en av de mest alvorlige virussykdommene hos hunder – med høy dødelighetsprosent. Valper under seks måneder er mest utsatt, men sykdommen kan ramme hunder i alle aldere og ha fatale følger. Vaksine forebygger.
Forekomster
Sykdommen forekommer sjelden i Norge fordi vi vaksinerer. Det har vært større og mindre utbrudd av sykdommen i våre naboland. I 1994/1995 døde bl.a. flere hundre hunder av valpesyke i Finland. I 2013 ble det registrert et tilfelle i Hedmark fylke i Norge. Dette er det første registrerte tilfellet i Norge siden 1970-årene.
Symptomer
Få dager (4-7 dager) etter smitte får hunden høy feber uten andre tegn på sykdom. Etter et par dager med feber blir gjerne temperaturen normal igjen, og vil holde seg slik i 1-2 uker. Deretter kommer en ny temperaturstigning, samtidig som hunden får betennelse i øynene (konjunktivitt) med utflod og utflod fra nesen. Hoste, diaré, oppkast, manglende matlyst, dehydrering (uttørring) og vekttap er også vanlige symptomer hos hunder med akutt valpesyke. Ofte får de også sekundære bakterieinfeksjoner.
Hunder kan også utvikle senskader, som muskelrykninger, kramper, ukoordinerte bevegelser, unormale fryktreaksjoner og blindhet. Ofte opptrer slike nervøse symptomer flere uker eller måneder etter at hunden er kvitt de akutte symptomene. Selv etter milde former kan det oppstå nevrologiske senreaksjoner. I mange tilfeller må hunden da avlives.
Shunta Tanaka
Shunta Tanaka (født 26. mai 1997) er en japansk fotballspiller.
Karriere
Shunta Tanaka startet sin profesjonelle karriere i Hokkaido Consadole Sapporo i 2020.
Landslaget
Shunta Tanaka spilte én landskamp for Japans herrelandslag.
Trento erkebispedømme
Trento erkebispedømme er et av Italias 42 metropolitanbispedømmer. Dets areal er siden 1964 sammenfallende med den politiske provinsen Trento. Sammen med suffraganbispedømmet Bolzano-Brixen utgjør det kirkeprovinsen Trento, som er sammenfallende med den autonome regionen Trentino-Syd-Tirol.
Trento bispedømme er spesielt kjent for Trient-konsilet, som fant sted her mellom 1545 og 1563.
Trento bispedømme ble grunnlagt i Trento (tysk Trient) ikke senere enn på 300-tallet. Biskopen fikk i 1004 grevskapene Trient (dvs. landskapet Trentino) og Bozen (italiensk Bolzano) i gave fra den tysk-romerske keiseren Henrik II. Biskopen var dermed blitt fyrstbiskop med verdslig makt over sitt eget høystift, bare underlagt keiseren. Keiser Konrad II bekreftet i 1027 privilegiene ved også å gi grevskapet Vinschgau (Val Venosta) til fyrstbiskopen av Trento. På dette tidspunktet var dermed fyrstbiskopens verdslige territorium større enn selve bispedømmet, siden Vinschgau på det kirkelige plan lå under Chur bispedømme. I løpet av middelalderen ble Trento mer og mer avhengig av grevene av Tirol, som var bispedømmets fogder fra 1206. Fyrstbiskopen mistet etter hvert både Vinschgau, Bozen og deler av Trentino til grevene. Da bispedømmet ble sekularisert i 1803, falt også det resterende territoriet til Tirol. Fyrstetittelen gikk over på Østerrikes erkehertug.
Mens bispedømmet hørte til patriarkatet Aquileias kirkeprovins gjennom hele middelalderen, var det immediat fra 1772 til 1825, og igjen fra 1920 til 1964. I mellomtiden lå det under Salzburg erkebispedømme. 14. juni 1929 ble Trento bispedømme opphøyet til erkebispedømme. 1964 ble de nordlige, tysktalende sognene rundt Bolzano (Bozen) overført til Bolzano-Brixen bispedømme, mens de ladinsktalende sognene i Fassadalen gikk motsatt vei. Samtidig ble Trento erkebispedømme opphøyet til metropolitanbispedømme (over Bolzano-Brixen).
Antillansk gylden
Antillansk gylden (Antilliaanse gulden, symbol: NAƒ/NAf valutakode: ANG) er myntenhet som benyttes i Curaçao og Sint Maarten. Den ble til 2010 benyttet i De nederlandske Antiller, som også omfattet Bonaire, Saba og Sint Eustatius. Frem til 1986, da Aruba fikk status aparte innenfor Kongeriket Nederlandene, og begynte å bruke sin egen valuta (arubansk florin, valutakode AWG), ble myntenheten også brukt der.
Historie
I 1828 ble den (nederlandske) gylden innført som myntenhet på Curaçao. Øyen utga sine egne mynter og sedler i den nederlandske valutaenheten. I 1940 ble på grunn av den andre verdenskrig den antillanske gylden skilt fra den (nederlandske) gylden og koblet opp mot amerikansk dollar.
På De nederlandske Antiller ble også amerikanske dollar akseptert som betalingsmiddel.
Mynter og sedler
Mynter med disse valørene er i sirkulasjon:
Det er det samme hvor jeg drar
«Det er det samme hvor jeg drar» er en typisk emigrantvise, og er ofte kalt for «Emigrantens hjemlengsel». Visa sies å komme fra Bergen, og var veldig populær blant sjøfolk i området på 1920-tallet. Den er innspilt på en rekke plater, både Gunnar Engedahl og Erling Stordahl samt Magnus Samuelsen hadde suksess med denne på 1940- og 1950-tallet. Den er også innspilt på platen Frem fra Glemselen kap. 4 med Helge Borglund. Hans Petter Hansen spilte sangen inn på albumet Vind i seilå fra 2007.Alf Prøysen samlet den også inn i sin visespalte i «Magasinet for alle» å midten av 1950-tallet, da under tittelen «Hjemlengsel».
Slirenebbfugler
Artene varierer i størrelse (19,5–59 cm), men har i hovedsak hvit eller gråhvit fjærdrakt. Artene i trielefamilien (Burhinidae) har lang undere ekstremiteter og fjærdrakten er generelt mørkere på oversiden enn hos de to andre familiene, som har lyse fjærdrakt og en mer plump i kroppsbygning.
Systematisk inndeling
Inndelingen under følger Boyd (2016), som i hovedsak støttes av HBW Alive.
María José Palacios
María José Palacios (født 18. oktober 1998) er en ecuadoriansk bokser.
Hun representerte Ecuador under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i første runde.
Torleiv Bolstad
Torleiv Bolstad (født 25. oktober 1915 i Øystre Slidre, død 10. februar 1979) var en spelemann fra Valdres. Han vant Landskappleiken fire ganger, i 1947, 1957, 1970 og 1971.
Torleiv spilte mest i tradisjon etter Ola Okshovd og Engebret Beitohaugen, men satt også inne med mye tradisjon etter Jørn Hilme.
Torleiv Bolstad kom til Oslo i 1947 og ble boende der til 1960-årene, og i løpet av denne tida var han aktiv musikalsk leder for spelgruppa i Laget for Folkemusikk sammen med Kjetil Løndal. Han var kjent som en god konsertspelemann, og spilte stilrent og med et godt strøk. Han har satt teknisk standard for utføringen av spell i Valdres i senere generasjoner.
Etter at han flyttet tilbake til Valdres ble han en krumtapp for folkemusikklivet der.
Blant dem som har lært av Torleiv er Harald Røine, Trygve Bolstad og Olav Jørgen Hegge. På Jørn Hilme-stemnet deles det årlig ut et stipend fra Torleiv Bolstads minnefond, helst til en ung folkemusiker som har gjort en innsats for Valdres-tradisjonen.
Dassault Mirage 2000
Historikk
Mirage 2000 ble utviklet av Dassault Aviation for det franske luftforsvaret, Armée de l'air. Utviklingen av flytypen ga også Dassault en god konkurrent til F-16, som hadde slått Mirage F1 i konkurransen om å bli det nye jagerflyet for luftforsvaret i Belgia, Danmark, Nederland og Norge.
Den første prototypen fløy første gang 10. mars 1978. Det første produksjonseksemplaret fløy første gang 20. november 1982, og flyet ble operativt i 1984. Den siste av i alt 601 Mirage 2000 produsert ble levert i november 2007 til det hellenske flyvåpenet.
Kirkeregionen Triveneto
Kirkeregionen Triveneto er den største og nordligste av Italias 16 kirkeregioner. Den består av fire kirkeprovinser og 15 bispedømmer. Triveneto har 6 925 000 innbyggere og et areal på 40 439 km², fordelt over 3525 sogn.
Kirkeregionens president (per 2012) er patriarken av Venezia, Francesco Moraglia. Erkebiskopen av Trento, Luigi Bressan, er visepresident. Biskopen av Concordia-Pordenone, Giuseppe Pellegrini, er sekretær.
Kirkeregionen er oppkalt etter den «historiske» landskapsbetegnelsen Triveneto.
Fraksjon (politikk)
En fraksjon består av representanter fra ett og samme parti i en politisk fagkomité og ledes av en fraksjonsleder.
Kirkeregionen Triveneto
Struktur
I den følgende oversikten er kirkeprovinsene fremhevet i fet og metropolitanbispedømmer i kursiv.
4 (2004)
4 (originaltittel: 4) er en russisk film fra 2005, regissert av Ilja Khrzjanovskij.
Fraksjon (politikk)
I Stortinget kalles det samme for en partigruppe, som alle representantene fra samme politiske parti tilhører og ledes av en parlamentarisk leder.
4 (2004)
Handling
Kjøtt-selger Oleg, den prostituerte Marina og en pianostemmer går inn på en pub i Moskva, hvor de blir servert av en narkoleptisk bartender. Oleg påstår å arbeide for president Vladimir Putin og hans administrasjon. Marina utgir seg for å være markedssjef.
Volodja påstår å være den beryktede forsangeren i en berømt russisk rockegruppe. Men etter at de skiller lag, begynner disse fantasi-realitetene, spesielt Volodjas historie, å dominere mer og mer av hverdagen deres.
Fraksjon (politikk)
Gruppene diskuterer og finner sitt standpunkt i viktige saker som skal opp i Stortinget slik at partiet fremstår med en felles politikk.
Arne Åse
Arne Åse (født 16. juli 1940) er en norsk keramiker fra Gaular i Sogn og Fjordane, og professor i keramikk ved SHKS/KHIO siden 1987.
Han er utdannet fra Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen 1961-65, og var lærer ved SHKS i Oslo 1969-86, deretter professor i Bergen 1986-87 og fra 1987 ved SHKS. Han har hatt eget studio hjemme på Nesodden siden 1972. I perioden 1965-72 hadde han oppdrag for Figgjo, Stavangerflint og Porsgrunds Porselænsfabrik.
Han har blitt karakterisert som «en frontfigur innen norsk studiokeramikk, og da især når det gjelder arbeidet med porselen, som jo har vært hans spesiale de siste 20 årene»
Hans teknikk med akvareller på porselen er utviklet av ham selv. - I den ene av teknikkene bruker jeg gjennomfarvet porselensleire til å bygge opp ulike motiver med. Farvepigmentene som er forskjellige metalloksider, blandes inn i leiren. De tynne porselensskålene og fatene dreies på vanlig dreieskive og gis derefter porselensornamentikk. Jeg maler på tørr, ubrent, sugende leire, og derfor er det viktig at penselstrøkene plasseres med omhu. Det nytter ikke å vaske dem bort igjen. For å få frem de akvarellaktige farvevirkningene, bruker jeg metallforbindelser som er oppløselig i vann.»
Åse har utført flere større utsmykninger, blant annet i Sandefjord rådhus 1975, Statoils hovedkontor 1992, Kreditkassen Oslo 1977, Freia 1985 og Radiumhospitalet 1986. Han er innkjøpt av blant annet kunstindustrimuseene i Norge, Göteborg, Kunstgewerbemuseum i Berlin, Victoria and Albert Museum i London, Nationalmuseum i Stockholm. Hans første sepratutstilling kom i 1968, og han stilte ut i Kunstindustrimuseet i Oslo i 1979.
Han er medlem av International Academy of Ceramics og mottok Jacobprisen i 1987.
POWER5
POWER5 er en RISC mikroprosessor som er utviklet og produsert av IBM. Den ble lansert den 13. september 2004 som etterfølgeren til POWER4, og er femte generasjon av mikroprosessorer basert på arkitekturen IBM POWER. Mikroprosessoren implementerte parallelle flertrådkjøring og en integrert RAM-kontroller.
Sotbekken
Det skal være her Engebret Soot utførte sine første vassbyggingsprosjekter. Han skal blant annet ha bygget en kvern.
Fars sang
«Fars sang» eller «Sangen om far» som også noen kaller skillingsvisa, ble skrevet rundt 1880, og kommer fra Lillestrømdistriktet. Opphavsmannen er ukjent. Den ble mye spilt i NRKs radioprogram Ønskekonserten på 1970-tallet i innspillingen som er på Frem fra Glemselen kap. 4 med Rita Engebretsen og Helge Borglund. Sangen er også spilt inn av De Syngende Husmødre på platen Lukk opp din hjertedør.
POWER5
POWER5 var en dobbeltkjerne mikroprosessor, hvor hver kjerne støtter en fysisk tråd og to logiske tråder. To tråder og fire logiske tråder kjører således i parallell.
Fars sang
Teksten
javel hun fortjener hvert eneste ord, om far man så ofte ei sunget jo har, så derfor en vise vi synger om far. vi satt hjemme i stuen og bandt våre garn. Mens mor knyttet masker med kjevle og bånd, ga far oss om fisken den første leksjon. det var Mamma for alltid den gang vi var små. Vi lite forsto hva for far det betød, å skaffe oss alle det daglige brød. og takke deg for kjære trofaste far, hvor meget du utsto av slit og av savn de kjære i hjemmet til glede og gavn. og hendene merket av slit du har fått. Du gjevnet vår livsvei skjønt tunge nok var, de stener du ryddet, de byrder du bar. din kjærlighet var det som løftet og bar, og synes oss veien nu sikker og trygg, da skyldes det deg og din bøyede rygg. glide forbi i det gyllende skjær. Av alle de deiligste minner vi har, så er det minnet om deg kjære far.
Manjeet Singh Riyat
Manjeet Singh Riyat (født 1967 eller 1968, død 20. april 2020 i Derby i England) var en britisk lege og konsulent for akuttmedisin, den første med sikh bakgrunn som innehadde en slik rolle i Storbritannia.
Liv og virke
Etter utdannelse ved University of Leicester og kvalifisering i 992, og trening ved Leicester Royal Infirmary og Lincoln County Hospital, begynte han ved Royal Derby Hospital som medisinsk konsulent for akuttmedisin i 2003. Han ble etterhvert leder av akuttavvdelingen der i 2006, og formann for sykehusets medisinske rådgivingskomite og dets medisinske bemanningskomite.
Riyat underviste i akuttmedisin ved Derby College. Han var sensof for Royal College of Emergency Medicine fra 2007, og deres ledende sensor for fellowshipeksamener fra 2016.
Han var også klinisk research fellow i akademiak akuttmedisin og medforfatter av en rekke forskningsartikler i tidsskrifter som for eksempel Journal of the Royal Society of Medicine.
Han døde 52 år gammel på det sykehus han arbeidet den 20. april 2020 på grunn av COVID-19.
Mormellus
Mormellus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger. Denne gruppen lever i et tett samliv med termitter.
Utseende
Disse kortvingene har et svært særpreget utseende og ligner overflatisk sterkt på termittene de lever sammen med. Bakkroppen er kraftig oppsvulmet, mens pronotum og dekkvinger er reduserte. Dekkvingene har blitt skjøvet framover av den oppsvulmede bakkroppen slik at de nærmest står loddrett. Noen arter har også pølseaktige utvekster på bakkroppen som imiterer termittenes antenner og bein (disse billene kan etterligne termitter "bak-frem", slik at bakkroppen ligner termittens hode).
Levevis
Disse billene lever sammen med termitter i familien Termitidae, underfamilien Nasutitermitinae i tuene deres, og er tett knyttet til disse. Det særpregede utseende betyr trolig at de blir godtatt av termittene, da de ligne på nymfestadiene til termittene.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Brasil).
David Batra
David Chandra Batra (født 29. november 1972 i Lund) er en svensk komiker og skuespiller med indiske røtter.
Biografi
Han gikk på gymnaset på Katedralskolan i Lund og utdannet seg deretter til siviløkonom. Sin debut som standupkomiker fikk han i oktober 1994 på Kramer i Malmö. Han er gift med den svenske høyre-politikeren Anna Kinberg Batra. Sammen har de datteren Elvira.
Batra er mest kjent fra TV-programmene Räkfrossa og Kvarteret Skatan. Det siste var en programserie med sketsjer som utspilte seg blant innbyggere i en svensk forstad. Han deltar også ofte i radioprogrammet På minuten som et av fire panelmedlemmer. Våren 2008 ledet han SVT:s Morgonsoffan sammen med Petra Mede.
I 2005 debuterte han som forfatter med bokutgivelsen Vän av ordning, der han har klippet ut og kommentert leserbrev.
I 2020 hadde et TV-opptak av hans standup-forestilling Elefanten i rummet premiere på strømmetjenesten Netflix.
Gaetano Marma Trigona e Parisi
Gaetano Marma Trigona e Parisi (født 2. juni 1767 i Piazza Armerina på Sicilia i Italia, død 5. juli 1837 i Palermo) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Palermo 1833–1837.
Han ble utnevnt til kardinal i 1834 av pave Gregor XVI.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
IQue Player
iQue Player (også kalt Nintendo iQue) er en spillkonsoll produsert av iQue, Ltd., et fellesforetak mellom Nintendo og kinesisk-amerikanske dr. Wei Yen. Konsollen ble først annonsert på Tokyo Game Show, og ble lansert i Kina 17. november 2003.
Fritz Steinbach
Liv og virke
I 1886 overtok Steinbach posten som kapellmester ved hoffkapellet i Meinigen etter Richard Strauss. Strauss' forgjenger var Hans von Bülow som i perioden 1881 til 1885 hadde formet kapellet til et eliteorkester. I Meiningen samarbeidet Fritz Steinbach tett med Johannes Brahms, som ofte var gjest hos hertug Georg II. og hoffkapellet i årene 1881 til 1896. Steinbach utviklet seg til en kjent Brahms-dirigent, han var med å bygge opp Brahms' posisjon i konsertverdenen, og han la grunnlaget for at Brahms' musikk fikk en spesiell plass i byen Meiningen, en posisjon som har vart fram til i dag.
Steinbach forsøkte å bygge opp et konservatorium i Meiningen, men planene slo feil. I begynnelsen av 1903 startet han opp ved Gürzenich-Orchester i Köln og ble direktør ved  Kölner Konservatorium. Fritz Steinbach trakk seg tilbake til München i juli 1914, hvor han i 1916 døde etter et hjerteinfarkt.
Ilja Khrzjanovskij
Ilja Andrejevitsj Khrzjanovskij (Илья́ Андре́евич Хржано́вский; født 1975) er en russisk regissør og manusforfatter.
Fylkesvei 7902
Fylkesvei 7902 går mellom Kantornes i Balsfjord og Sørbotn i Tromsø kommuner. Veien følger østsiden av Balsfjorden til Andersdal og videre langs sørsiden av Ramfjorden til Sørbotn. Veien er 40,2 km lang.
Isbergantunnelen og tilstøtende vei er et rassikringstiltak, åpnet 10. august 2007.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 294 (Troms).
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2017/18 – Verdenscup 3 – Lagtempo kvinner
Verdenscuprunde tre av sesongen 2017/18 i hurtigløp på skøyter for kvinner på lagtempo i Olympic Oval i Calgary, Canada lørdag den 2. desember 2017.
Det er 3 løpere på hvert lag, som alle skal fullføre hele løpet og tiden blir tatt på siste lagmedlem i mål.
Det japanske laget bestående av Miho Takagi, Ayaka Kikuchi og Nana Takagi vant på ny verdensrekord 2.53,88 foran det tyske laget med Claudia Pechstein, Roxanne Dufter og Gabriele Hirschbichler. Det canadiske laget med Ivanie Blondin, Kali Christ og Isabelle Weidemann tok tredjeplassen.
Resultater
Løper i parentes var lagets ubrukte reserve.
Adam Karabec
Adam Karabec (født 2. juli 2003) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller for Sparta Praha.
Fylkesvei 4990
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 9 (Hordaland).
Mimastra
Mimastra er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 73 arter.
Utseende
Middelsstore (4 - 10 millimeter), avlange, glatte og blanke bladbiller. Antennene er trådformede. Pronotum har tverr-groper, for- og bakkantene med markert rand.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, ofte på busker og trær. Noen av artene kan opptre i store mengder og snauspise vertsplantene i enkelte år. De voksne billene flyr godt og kan forflytte seg over betydelige avstander.
Utbredelse
Slekten forekommer i India, Kina og Sørøst-Asia østover til Bali.
Katyn-massakren
De som ble massakrert var polske soldater som hadde havnet i sovjetisk krigsfangenskap etter den sovjetiske innmarsjen i Øst-Polen i september 1939. Russerne massakrerte ifølge organisasjonen Memorial minst 14 000, og ifølge polske historikere 21 857 polske soldater og offiserer i Katyn (ca. 15 000 var krigsfanger). Av disse ble 4 421 henrettet og gravd ned i Katyn.
Andrzej Wajdas film Massakren i Katyn (polsk: Katyń) kom ut i 2008. Den ble vist på Filmfestivalen i Berlin og var nominert til Oscar for beste utenlandske film. Filmen ble vist på russisk TV (nisjekanalen Kultura) uken før 70-årsmarkeringen.
I 2010 styrtet et polsk fly ved Smolensk på vei til 70-års markeringen av massakren. Alle 96 passasjerer omkom, inkludert president Lech Kaczyński og ledende polske embetsmenn.
Massakren
Etter undertegnelsen av den tysk-sovjetiske ikkeangrepspakt og den derpå følgende sovjetiske okkupasjon av det østlige Polen høsten 1939 havnet 14.700 offiserer og soldater fra polsk hær og politi i sovjetisk krigsfangenskap. Planen om henrettelse ble utarbeidet av Berija, sjefen for NKVD.
Den 5. mars 1940 undertegnet medlemmene av Politbyrået for det sovjetiske kommunistiske parti – Stalin, Molotov, Kaganovitsj, Vorosjilov, Mikojan, Berija og Kalinin – ordren om henrettelse av «nasjonalister og kontrarevolusjonære aktivister» i de okkuperte områder. Denne vide definisjonen muliggjorde at man i tillegg til å henrette offiserer, soldater og reservister også drepte ca. 10.000 polske intellektuelle og politimenn. Det nøyaktige antall drepte er ikke kjent, noe som blant annet skyldes obstruksjon fra russiske myndigheters side. I et skriv fra KGB-formann Aleksandr Sjelepin til Nikita Khrusjtsjov av mars 1959 nevnes tallet 21.857 drepte. Henrettelsene ble gjennomført av NKVD mellom den 3. april og den 19. mai 1940. Vasili Blokhin skal for egen hånd ha drept rundt 7000 av de polske krigsfangene. Hver dag ble 250 fanger ført til kjelleren i Kalinin-fengselet. Identiteten til hver fange ble bekreftet før fangen ble ført inn i et lydtett rom. To menn holdt fangen fast, mens Blokhin drepte fangen med et skudd gjennom bakhodet. Likene ble deretter kjørt til massegraven i skogen utenfor byen. Blokhin brukte om lag to minutter for hver henrettelse. Til oppdraget hadde Blokhin med seg en koffert full av Walther-pistoler. Blokhin var en rutinert bøddel og brukte forkle av lær og lange hansker på grunn av alt blodet. Blokhin er trolig den i moderne historie som egenhendig har drept flest mennesker.
Mellom 4400 og 4430 mann fra en krigsfangeleir ved Koselsk (oblast Kaluga) ble drept i skogen ved Katyń. Fra leiren ved Starobelsk (oblast Luhansk, Ukraina) ble mellom 3739 og 3896 offiserer bragt til et NKVD-fengsel i Kharkov, der de ble skutt og deretter spredt og nedgravd i et skogs- og parkområde ved landsbyen Pjatykhatky i samme område. Rundt 6300 polske hær-, politi- og gendramerioffiserer og en del sivilister fra leiren Ostasjkov på øya Stolobny i den nordrussiske Seligersjøen ble ført ned i kjelleren i NKVD-bygningen i Tver (da Kalinin) og skutt der. Likene ble brakt til et sted ved landsbyen Mednoje og lagt i en massegrav der. 124 personer som NKVD brukte som hjelpere overlevde massedrapet.
Dessuten ble sannsynligvis mellom 3700 og 4500 andre myrdet i NKVD-hovedkvarteret i Minsk og nedgravd i skogsområdet Kuropaty. Nærmere undersøkelser har ikke vært mulig, på grunn av de hviterussiske myndigheters avvisende innstilling.
Blant de mange polske intellektuelle som ble likvidert var matematikerne Józef Marcinkiewicz og Stefan Kaczmarz. Faren til den polske filmregissøren Andrzej Wajda ble ikke – som lenge antatt – drept i Katyn, men i Kharkov.
Oppdagelsen av massakren
Etter den tyske invasjonen av Sovjetunionen, Operasjon Barbarossa i juni 1941, ble den polske eksilregjeringen i London og Sovjetunionen enige om å samarbeide mot tyskerne. Blant annet skulle det opprettes en polsk hær på sovjetisk område. Da denne hæren skulle dannes, fant de polske offiserene ut at det var mange polakker i sovjetisk fangenskap som det ikke kunne gjøres rede for. Josef Stalin hevdet at alle polakkene var blitt satt fri, men noen kunne kanskje ha rømt (for eksempel til Mandsjuria). Det var ikke før i april 1943 at deres skjebne ble kjent, da det tyske Wehrmacht fant massegraver med 4 000 polske offiserer i en skog utenfor Katyn. Den som ved et tilfelle oppdaget gravene var Rudolf Christoph Freiherr von Gersdorff. Han var blant offiserene i det tyske militæret som stod i opposisjon til Hitler og som planla attentat mot «Føreren».
Etter den tyske invasjonen innrømmet Berija at massakren var en feil.
Propaganda
Oppdagelsene ble et sentralt element i den tyske militærpropagandaen. Funnene ble beordret offentliggjort av Joseph Goebbels, som gjorde mest mulig ut av dem. Alliert propaganda forsøkte å motvirke den tyske, men for en gangs skyld ble ikke de tyske opplysningene betvilt. Disse sjokkerte den polske eksilregjeringen som ikke fant dem utenkelige, og den krevde full sovjetisk redegjørelse. Sovjet brukte dette som unnskyldning for å bryte sine diplomatiske forbindelser med Polen 25. april 1943.
Dekkoperasjon
Sovjetunionen forsøkte å gjøre alt for å dekke over og benekte massakren, og skyldte på tyskerne, noe som ble hevdet gjennom hele kommunisttiden. Allerede i januar 1944 gikk Sovjet ut med massiv propaganda i forsøk på å bedyre egen uskyld. NKVD hadde i en storstilt operasjon stengt av skogsområdet der massegravene lå, gravd opp mengder av lik og plantet tekniske bevis på dem, som falske dokumenter, fabrikerte postkort, penger og annet som tidsmessig skulle tilsi at massakren hadde skjedd i tiden under operasjon Barbarossa, og dermed måtte være de tyske okkupantenes verk. En rekke reelle vitner ble også presset til å vitne til fordel for Sovjet og reddet på den måten livet. Også den sovjetinnsatte regjeringen i Folkerepublikken Polen påstod at det var Tyskland som stod bak, til tross for at de faktiske forholdene var kjent for de fleste polakker. Både Franklin D. Roosevelt og Winston Churchill valgte også å fortie Katyn-massakren og andre forbrytelser mot polske militære og sivile utført på ordrer fra Josef Stalin, dette som ledd i diplomatiet i siste fase av krigen og for å få et best mulig resultat i oppgjøret etterpå. Forsøkene på å blidgjøre Stalin lyktes i svært liten grad.
Innrømmelser
Mikhail Gorbatsjov erkjente i 1990 Sovjetunionens ansvar for massakren, og Boris Jeltsin overleverte i 1992, til Polens daværende president, Lech Wałęsa, de hemmeligstemplede dokumentene som viste at Stalin hadde beordret udåden. Dette var ment som en forsonende gest til Polen.
I 2010 fastslo den russiske Statsdumaen at Stalin personlig ga ordre om å utføre massakren. Vedtaket regnes som et brudd med Russlands og Sovjetunionens mangeårige taushet om forbrytelsen i Katyn.
I 2010 var daværende statsminister Vladimir Putin den første russiske eller sovjetiske lederen som sammen med polske ledere deltok i minnemarkering av massakren. Putin uttalte at massakren var en tragedie skapte av det totalitære regimet i Sovjetunionen og at han bøyde hodet for de som «modig møtte døden» i Katyn. Putin kom ikke med en offisiell unnskyldning. Putin fordømte de kyniske løgnene som hadde tildekket sannheten om Katyn. Putin deltok i seremonien sammen med Donald Tusk. Putin bøyde hodet og gikk et øyeblikk ned på kne ved massegraven. Der Spiegel beskrev Putins deltakelse i markeringen som en viktig gest som kunne innlede et bedret forhold mellom Polen og Russland.
Agnes Alexiusson
Agnes Alexiusson (født 19. april 1996) er en svensk bokser.
Hun representerte Sverige under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i første runde.
Elizabeth Stride
Stride hadde kallenavnet «Long Liz» («Lange Liz»). Flere forklaringer er gitt for dette pseudonymet, og noen tror den kom av at hun giftet seg med en med etternavnet «Stride» (som angir et langt skritt), mens andre tror det var enten på grunn av hennes høyde, (155 cm), som var høyere enn gjennomsnittet for kvinner i Whitechapel på den tiden eller formen på ansiktet hennes. Da hun ble drept bodde hun i et felles overnattingshus på Flower og Dean Street i Spitalfields, i det som da var en notorisk kriminell yngleplass.
Liv og bakgrunn
Elizabeth Stride ble født Elisabeth Gustafsdotter i Torslanda sogn vest for Gøteborg. Hun var datter av den svenske bonden Gustaf Ericsson og hans kone Beata Carlsdotter. I 1860 tok hun arbeid som hushjelp i Gøteborg. I motsetning til de fleste andre ofre for Whitechapel-drapsmannen, som falt i prostitusjon på grunn av fattigdom etter et mislykket ekteskap, tok Stride opp prostitusjon tidligere. I mars 1865 var hun registrert hos Göteborg-politiet som prostituert, ble behandlet to ganger for en seksuelt overførbar sykdom, og fødte en dødfødte jente 21. april 1865.
Året etter flyttet hun til London, muligens for å ta seg huspost hos en familie. Den 7. mars 1869 giftet hun seg med John Thomas Stride, en skipstømmermann fra Sheerness som var 13 år eldre, og paret bodde på et rom i en kafé i Poplar i øst-London. I mars 1877 ble Liz Stride innkvartert på arbeidshuset i Poplar, noe som tyder på at paret var blitt skilt. De hadde tydeligvis blitt gjenforent i 1881, men permanent skilt ved utgangen av dette året.
Hun fortalte bekjente at hennes mann og to av hennes ni barn at han hadde druknet da «Prinsesse Alice» sank i Themsen i 1878. Under ulykken, fortalte hun at hun skal ha blitt sparket i munnen av et annet av ofrene da de begge svømte til sikkerhet, noe som fikk henne til å stamme. Faktum er at John Stride døde av tuberkulose på Poplar og Stepney sykeasyl 24. oktober 1884, mer enn fem år etter «Prinsesse Alice»-katastrofen. De hadde ingen barn.
Etter at hun skilte seg fra sin mann, bodde Stride i et losjihus for begge kjønn i Whitechapel. En gang eller to fikk hun veldedig hjelp fra Svenska kyrkan i London, og fra 1885 til sin død bodde hun mye av tiden i lag med en lokal havnearbeider, Michael Kidney i Devonshire Street. Hun fikk noen inntekter fra søm og husrengjøring. En bekjent beskrev henne som en med rolig temperament, selv om hun måtte møte i retten for Themsen-distriktet mange ganger for beruselse og ordensforstyrrelse, og hun oppga da å hete Anne Fitzgerald. Hun lærte å snakke jiddisch og engelsk, i tillegg til at hun allerede behersket svensk. Hennes forhold til Kidney fortsatte på et «på-og-av vis». I april 1887 anmeldte hun ham for fysisk mishandling, men forfulgte det ikke i retten. Hun forlot Kidney igjen noen dager før sin død. Dr Thomas Barnardo, en ledende sosial reformator hevdet å ha møtt henne ved losjihuset på Flower og Dean Street onsdag 26. september.
Siste timer og død
På kvelden før hun ble drept, 29. september, var Stride iført en svart jakke og skjørt. Jakken var pyntet med en liten bukett bestående av en rød rose og grønne blader. Hennes antrekk ble avrundet med en kyse i svart crêpe. Hun kan ha blitt sett sammen med en kunde, en kort mann med en mørk bart iført dress og bowlerhatt, rundt klokken 23:00 i nærheten av Berner Street, og igjen ca. 23:45 sammen med en mann med skyggelue. Klokken 00:35 så konstabel William Smith henne sammen med en mann med filthatt tvers over for International Working men's Educational Club, en sosialistisk og overveiende jødisk sosial klubb i Berner Street 40 (siden omdøpt Henriques Street) i Whitechapel. Mannen bar på en pakke som var omtrent 45 cm lang.
Strides legeme ble funnet av Louis Diemschutz nær kl ett søndag morgen 30. september 1888. Diemschutz arbeidet ved Workers' Club (arbeidernes klubb) i Dutfield's Yard like ved og kom da kjørende i en to-hjuls vogn trukket av en ponni, som plutselig skvatt. Gårdsplassen var så mørk at han ikke var i stand til å se kroppen hennes uten hjelp av lyset fra en fyrstikk. Blodet strømmet fremdeles fra et sår i halsen, noe som viste at hun var drept bare kort tid før han fant henne. Mellom 00:30 og 00:50 hadde medlemmer som forlot klubben etter å ha deltatt i en debatt om «Nødvendigheten av Sosialisme blant Jødene» etterfulgt av allsang, ikke sett noe galt i gårdsrommet. Fru Mortimer, som bodde to dører fra klubben, hadde stått i Berner Street for å lytte til sangen på omtrent samme tid og hadde ikke sett noen gå inn på gårdsplassen. Fru Mortimer fortalte at hun hadde sett en mann med en skinnende svart bag ile forbi, noe som ble omtalt mye i pressen. En av klubbens medlemmer, Leon Goldstein, stod frem som mannen hun hadde sett, og han ble eliminert fra saken.
Politiet ransakte de resterende medlemmene av klubben og de tilstøtende eiendommene, og intervjuet beboerne i området. Et vitne som het Israel Schwartz fortalte at han hadde sett Stride bli angrepet og lagt i bakken utenfor Dutfield's Yard rundt 00:45. Angriperen kan ha ropt «Lipski» til en annen mann som sto i nærheten, noe som ble antatt å være en anti-semittisk hån avledet fra navnet på en beryktet giftmorder, Israel Lipski. Schwartz var ikke vitne under likskuet, muligens fordi han var ungarsk og snakket svært lite, om noe engelsk. Ripperetterforskeren Stephen Knight fant Schwartz' uttalelse i sakens arkiver i 1970-årene. På omtrent samme tid, ble Stride, eller noen som matchet hennes beskrivelse, sett av James Brown i det hun avviste en bredbygd manns tilnærmelser. Han skal ha vært litt høyere enn henne, og dette fant sted i Fairclough Street, en gate som er tilstøtende til Berner Street. Et notat i margen på Home Offices arkiver om saken peker på at det hadde vært tid nok for Stride til at hun kunne ha møtt noen i tiden det tok fra de siste vitnene så henne og frem til hun ble drept. Diemschutz sa senere at han trodde morderen fortsatt var i gården da han kjørte inn i den.
Stride hadde ingen penger på seg da hun ble funnet, så det er mulig at nattens fortjeneste hadde blitt stjålet. Enten av mannen i det angrepet som Schwartz var vitne til eller av drapsmannen. Uansett ser det ut til at hun levde da hun kom inn i området sammen med drapsmannen, muligens under forutsetning av at han var en kunde.
Drapet på Stride fant sted midt i frykten som Jack the Ripper hadde forårsaket, han ble ansett som mannen bak en rekke brutale angrep på prostituerte. Selv om drapet hadde likheter med Ripper-drapene, som ukedag, klokkeslett, type, sted, offerets kjennetegn og metode, var det også tydelige avvik fra mønsteret. Det var minst seks andre av hans ofre som hadde skader i mageregionen, et kutt over halsen, og Elizabeth Stride hadde bare fått skåret over halsen. Det er mulig at morderen ble avbrutt før han hadde mulighet til å lemleste kroppen. Catherine Eddowes ble myrdet i gangavstand fra dette åstedet mindre enn en time senere, og både Stride og Eddowes bodde i Flower og Dean Street. Drapene på Eddowes og Stride skapte panikk i London, da det var den første gangen at to mord ble tilskrevet Ripper på en natt.
Post mortem
Den lokale legen Frederick William Blackwall tok seg av åstedet kort tid før Dr. George Bagster Phillips kom til stedet. Bagster Phillips hadde tidligere håndtert en drapssak i Whitechapel der Annie Chapman var offer. Han kom senere også til å ta seg av Mary Jane Kelly-saken. I Phillips' rapport beskrives åstedet og offeret som følger:
Blackwell trodde at Stride kunne ha blitt trukket bakover og ned på bakken etter halstørkleet før halsen hennes ble skåret over. Phillips var enig i at Stride trolig lå på bakken da hun ble drept av et raskt kutt fra venstre til høyre som skar over halsen hennes. Blåmerker på brystet kan også antyde at overfallsmannen holdt henne nede.
Likskuet
Likskuet ble åpnet 1. oktober, på Vestry Hall, Cable Street i St George's in the East av (retts)patologen i Middlesex, Wynne Edwin Baxter. Dagen etter ble motstridende vitnesbyrd om Strides identitet fremlagt. Politiet virket overbevist om at Stride var svensken Elisabeth Gustafsdotter, men Mrs. Mary Malcolm avla ed på at legemet var hennes søsters, Elizabeth Watts. I løpet av likskuet identifiserte andre vitner den døde kvinnen som Stride, inkludert kontoristen i den svenske kirken på Prince's Square, Sven Ollsen. Malcolms historie ble til slutt avvist den 24. oktober da Elizabeth Watts avkreftet søsterens historie gjennom et personlig fremmøte under likskuet. Dermed var hun et levende bevis på at hun ikke var død, og politikonstabel Walter Stride, (Strides nevø gjennom ekteskap) bekreftet hennes identitet.
Patolog Baxter mente at angrepet på Stride hadde vært overraskende og hurtig. Drapsmannen kunne ha grepet henne bakfra ved hjelp av et rutete skjerf hun hadde på seg, før strupen ble skåret over, som Blackwell hadde antydet. Baxter mente derimot at mangelen på rop om hjelp og tydelige merker etter kamp anga at hun hadde lagt seg ned frivillig. Hun holdt fremdeles en pakke halsdrops i sin venstre hånd da hun ble funnet, noe som viser at hun ikke hadde hatt tid til å forsvare seg. En kjøpmann, Matthew Packer, antydet til to privatdetektiver som Whitechapel Vigilance Committee (Whitechapels borgervern) hadde ansatt, Le Grand og Batchelor, at han hadde solgt druer til Stride og morderen. Dette ble motsagt av det at han hadde fortalt politisersjant Stephen White at han hadde stengt butikken sin uten å ha sett noe mistenkelig. Under likskuet uttalte patologene med ettertrykk at Stride ikke hadde holdt, svelget eller spist druer. De beskrev mageinnholdet hennes som «ost, poteter og finmalt korn». Likevel ble Packers historie gjengitt i pressen, og privatdetektiver fant faktisk en druestilk på stedet. Da politiet på nytt avhørte Packer sa han at mannen måtte ha vært mellom 25 og 30 år, en anelse høyere enn henne og iført en bløt filthatt, mens han hadde fortalt privatdetektivene at mannen var middelaldrende og grovbygd. Alle beskrivelsene hans avvek fra beskrivelser gitt av andre vitner som kan ha sett Stride med kunder kort tid før hun ble drept. Alle beskrivelsene hadde avvikelser.
I sin bok Jack the Ripper: The Final Solution knytter Stephen Knight den fremtredende legen Sir William Gull til Stride fordi det ble rapportert at begge bar på druer, noe som en annen Ripper-forfatter, Martin Fido, avfeier som en «vill påstand». Ytterligere tvil om historien såes når en ser på privatdetektiven Le Grands karakter. Han var også kjent som Charles Grand, Charles Grandy, Charles Grant, Christian Neilson og var en av de to som Whitechapels borgervern hadde ansatt for å etterforske forbrytelser. Han hadde et omfattende kriminelt rulleblad, som inkluderte angrep på en prostituert og en dom for tyveri. I 1889 ble han dømt for konspirasjon for å svindle og fikk to års fengsel. Etter løslatelsen ble han arrestert for besittelse av en pistol og siktet for torpedovirksomhet (pengeinnkreving gjennom trusler), en forbrytelse som han ble dømt til tjue års fengsel for. Øverste ansvarshavende ved Ripper-etterforskningen, Donald Swanson, skrev at «enhver uttalelse [som Packer kom med] ville ansees å være nesten helt uten verdi som bevis».
Begravelse og etterspill
Den 1. oktober gikk en beruset Michael Kidney inn på politistasjonen i Leman Street og skjelte ut politiet for inkompetanse. Hvis han hadde vært den konstabelen som hadde vært på vakt i Berner Street den kvelden, sa han, ville han ha skutt seg selv. Året etter opptrer han i protokollene til sykestuen ved Whitechapel fattighus tre ganger: i juni for syfilis, for lumbago i august og fordøyelsesbesvær i oktober. Kidney er blitt mistankt for drapet, på grunn av sitt turbulente forhold til Stride, og det finnes intet skrevet om at han hadde et alibi. Politiet ser derimot ut til å ha eliminert ham som mistenkt, og hans forverrede helse og opptreden på politistasjonen tyder på at han tok hennes død tungt.
Elizabeth Stride ble gravlagt på øst-Londons kirkegård i Plaistow lørdag 6. oktober 1888. Sognet stod for kostnadene ved den meget enkle begravelsen som ble utført av begravelsesagenten Hawkes.
19. oktober skrev hovedinspektør Swanson en rapport som forteller at undersøkelsene blant annet hadde omfattet spredning i nabolaget av 80000 flyveblad for å gjøre politiets ønsker om informasjon kjent, og at 2000 losjerende hadde blitt avhørt.
Forbindelser til Jack the Ripper
Drapet på Stride ble føyd til de andre to drapene i Whitechapel, og mange antok at den samme personen hadde drept henne, Mary Ann Nichols og Annie Chapman. Årsaken til at disse drapene ble etterforsket sammen var at de to sistnevnte hadde funnet sted i nærheten, og ved ett av dem hadde drapsmannen skåret strupen over på offeret. Imidlertid, enkelte kommentatorer konkluderte med at drapet på Stride ikke hadde noen sammenheng med de øvrige. Grunnlaget for dette var at Strides kropp ikke hadde blitt lemlestet og dessuten var det eneste som hadde funnet sted sør for Whitechapel Road. Videre kunne kniven som ble brukt i Strides tilfelle ha vært kortere og av en annen type. De fleste eksperter mente i motsetning til dem at overenskomstene i de tre drapssakene var karakteristiske nok til at disse tre drapene kunne sees som foretatt av samme person, i tillegg til at drapet på Catherine Eddowes som fant sted samme kveld som Stride ble drept, av samme grunn kunne føyes til etterforskningen.