cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Via della Conciliazione
Benito Mussolini hadde store planer om at gaten skulle ble en hyldest til den fascistiske staten, men siden det tok så langt tid å ferdigstille gaten, ble den ferdig først lenge etter av fascismen var avviklet i Italia.
Avslutningen av gateanleggelsen ble markert ved plasseringen av den siste obelisken i det hellige året 1950 som et markering av dette. Gaten er nå som hovedankomsten til Vatikanet og Petersplassen og fungerer som en forlengelse av denne. Ved enkelte anledninger, som for eksempel under Johannes Paul IIs begravelse har gaten fungert som en del av plassen, slik at denne får kapasitet til å romme enda flere besøkende.
Kobold
Kobold er i tysk folketro og mytologi navn på ulike typer natur- og husånder med egenskaper som går igjen hos flere vetter og fabelskikkelser fra europeisk middelalder. Kobolder kan sammenliknes med troll og dverger, ondskapsfulle og stygge, som bor i berget, altså underjordiske vesener i slekt med tusser, huldre og haugfolk, men også tomtegubber og husnisser (Hausgeist).
Hos tyske bergmenn og metallarbeidere, såvel som i tyskinfluerte bergverksmiljøer flere steder i Skandinavia, var det levende forestillinger om at «nisser og dverge bygger i berge». I for eksempel Falu gruva i Sverige, som gjennom flere århundrer var Europas største kobbergruve, florerte forestillinger om allehånde underjordiske vesener, omtalt som kobolder, troll og «bergsrået», en kvinnelig eller mannlig hulder som kunne både hjelpe og lure mennesker.
Metallet kobolt er oppkalt etter kobolden. Fra sist på 1400-tallet tenkte tyske gruvearbeidere seg at fabelfolket i berget ble forstyrret av bergverksdriften og at de derfor erstattet verdifulle mineraler i malmårene med ubrukelig «koboldmetall». På samme måte ga den svenske mineralogen Axel Frederik Cronstedt på 1750-tallet grunnstoffet nikkel navn etter den tyske forestillinga om Kupfernickeln, «kobbernisser» eller «kobberdjevler» som kunne forhekse noe av kobberet i gruvene til et merkelig og verdiløst metall som var umulig å bearbeide og dessuten forgiftet folk. Også mineralnavnet kvarts, «bergkrystall» eller «dvergstein», kan henge sammen med det tyske ordet for «dverg».
Ordet kobold er for øvrig etymologisk beslektet med det engelske goblin, et ord som særlig brukes om ondskapsfulle gnomer som samler gull og edelsteiner. Det middelengelske og franske ordet gobelin komme fra latin gobelinus som kanskje henger sammen med det greske kóbalos, et ord som betyr «skøyer, skurk eller ondskapsfull nisse».
I noen sagn er koboldåndene røde eller oransje og har med seg en fløyte for å skremme mennesker.
Ideopsis
Ideopsis spp. er en slekt av sommerfugler som tilhører gruppen monarksommerfugler (Danaini) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Store, slanke, svarte og lysblå eller hvite sommerfugler. Kroppen virker påfallende liten og tynn sammenlignet med de store vingene. Slekten minner om slekten skognymfer (Idea spp.), men disse sommerfuglene er noe mindre enn skognymfene.
Red Hat Linux
Red Hat Linux var en av de mest kjente og populære Linux-distribusjonene. Det var den første distribusjon til å bruke pakkeformatet RPM Package Manager, som etter hvert ble adoptert av andre Linuxdistribusjoner, samt nettverksoperativsystemet Novell NetWare (fra versjon 6.5 SP3) og IBMs AIX (fra versjon 4).
Over tid tjente distribusjonen som utgangspunkt for en rekke andre distribusjoner, slik som Mandriva Linux og Yellow Dog Linux.
I 2003 sluttet Red Hat å arbeide med Red Hat Linux, til fordel for den frie distribusjonen Fedora (som utvikles av brukernettverket Fedora Project) og den kommersielle distribusjonen Red Hat Enterprise Linux (RHEL). Siste versjon var Red Hat Linux 9, som ble lansert 31. mars 2003. Oppdateringer ble lansert av prosjektet Fedora Legacy inntil dette ble nedlagt 9. februar 2007.
Versjon 9 «Shrike»
Versjon 9 hadde kodenavnet «Shrike» og ble lansert 31. mars 2003.
Red Hat Linux 9 ble levert sammen med versjon 2.4.20-8 av Linux-kjernen.
GNU Compiler Collection (GCC) versjon 3.2.2 fulgte også med, deriblant den frie C-kompilatoren GNU C og det frie C-standardbiblioteket GNU C Library (Glibc) versjon 2.3.2.
Vindussystemet X (X11R6.6) var ennå ikke fri programvare, men var proprietær programvare som var eid av Open Group. Red Hat benyttet derfor klonen XFree86 4.3.0.
Red Hat Linux 9 ble levert sammen med to skrivebordsmiljøer: GNOME 2.2.1 og K Desktop Environment (KDE) 3.1.1.
Hayden Christensen
Hayden Christensen (født 19. april 1981 i Vancouver i provinsen Britisk Columbia i Canada) er en Golden Globe-nominert canadisk skuespiller. Som ung spilte han i canadiske, senere internasjonale, TV-serier, og ble internasjonalt berømt som Anakin Skywalker i Star Wars Episode II: Klonene angriper og Star Wars Episode III: Sithene tar hevn. Hans første rolle fikk han 12 år gammel i den kanadiske såpeoperaen Family Passions (1993). I 1994 spilte han i John Carpenters In the Mouth of Madness. Han ble nominert til en Golden Globe og en Screen Actors Guild Award for rollen i Life as a House (2001).
Partall
Partall eller like tall er heltall som er delelige med 2:
… −6, −4, −2, 0, 2, 4, 6, 8 …
Partall multiplisert med heltall gir partall.
Alice Babs
Hildur Alice Babs Sjöblom (født Hildur Alice Nilson 26. januar 1924 i Kalmar, død 11. februar 2014 i Stockholm ) var en svensk jazzsanger og skuespiller. Hun er kjent fra svenske spillefilmer i 1940-årene, samarbeid med skandinaviske musikere i 1960-årene og flere hundre enkeltinnspillinger. Alice Babs ble utnevnt til hovsångerska i 1972.
Oppvekst
Alice Babs vokste opp i Västervik i Småland. Hennes far Jean Nilson var kinopianist der og moren Hildur Nilson var sanger.
En gang i 1937 da Alice var på hjemvei med Gamleby-båten etter å ha underholdt på private fester i Stockholm sammen med faren, fikk sangpedagogen Lina Boldemann tilfeldigvis høre henne jodle og synge. Hun ble så imponert at hun tok kontakt med moren og tilbød henne portvaktarbeid og bosted i Stockholm for at den unge begavelsen skulle få mulighet til å ta sangleksjoner der. Mor og datter flyttet til Stockholm slik at Alice kunne utvikle sangtalentet sitt.
Rektoren på skolen der hun gikk som 15-åring, oppfordret henne til å skaffe seg et kunstnernavn. Da hadde Alice allerede fundert på for eksempel Lice Nils, Alice Son og Ali Nilson. Hun hadde begynt å lage plateinnspillinger på det tidspunktet, og spurte innehaveren av platestudioet «Din egen röst», Dagmar Sandström, til råds. Sandström foreslo Babs med begrunnelsen «du ser ut att heta Babs».
Gjennombrudd og videre karriere
Alice Babs fikk sitt gjennombrudd med filmen Swing it, magistern! fra 1940, der tittelsangen ble en stor slager. Sangen «Regntunga skyar» fra samme film ble også populær. Senere fulgte et titalls filmer. I 1950- og 1960-årene spilte hun med danskene Svend Asmussen og Ulrik Neumann i vokaltrioen Swe-Danes samt på innspillinger med norske Bjarne Nerem og Andreas Skjold.
I 1958 var hun Sveriges første deltaker i Eurovision Song Contest, der hun fikk en fjerdeplass med sangen «Lilla stjärna».
Internasjonalt samarbeidet hun i 1963 med Duke Ellington, som skrev den tredje del av Sacred Concerts for Babs. Andre samarbeid var med den svenske pianisten Charlie Norman og revyforfatteren og musikeren Povel Ramel.
Senere år
Hennes siste besøk til Norge var under Oslo Jazzfestival i 2004, med forestillingen «Tribute to Duke Ellington» sammen med Kjell Öhman. Der opptrådte hun også med datteren Titti Sjöblom (født 1949) på vokal og svigersønnen Ehrling Eliasson på gitar.
2008 utkom det en dokumentar om Alice Babs liv, Alice Babs, Naturröstens hemlighet. Alice Babs siste store intervju ble gjort i P4 Extra av Lotta Bromé den 29 mai 2008.
De siste årene led hun av alzheimers og bodde på et pleiehjem i Stockholm. Der døde hun i februar 2014, 90 år gammel.
Peter Brabrook
Peter Brabrook (født 8. november 1937 i Greenwich, død 10. desember 2016) var en engelsk fotballspiller som spilte ving.
Begynte karrieren i Redbridge FC. Gikk til Chelsea før deres gullsesong i 1955. Han spilte tre kamper i sesongen 1954/55 da Chelsea vant ligaen for første gang. De neste årene etablerte han seg på laget, og han spilte til sammen 271 kamper og scora 57 mål for London-laget. Etter en disputt med manager Tommy Docherty i 1962, ble han kjøpt av West Ham United for £35 000.
I West Ham spilte han sammen med spillere som Bobby Moore, Geoff Hurst og Martin Peters. I West Ham vant han FA-cupen og Cupvinnercupen. Han spilte 167 ligakamper og scora 33 ligamål for West Ham. I 1968 ble han solgt til Leyton Orient. Her spilte han 72 ligakamper og han scora seks ligamål.
Senere returnerte han til West Ham og jobba i deres akademi. Her var han med og utvikla spillere som Joe Cole, Michael Carrick og Frank Lampard.
Han spilte tre landskamper for, en av kampene kom i fotball-VM 1958 mot.
Otomangueanske språk
Otomangueanske språk er en stor språkfamilie som omfatter en rekke mesoamerikanske språk i Amerika. Alle de nålevende otomangueanske språka snakkes i Mexico, men det ble tidligere snakka språk fra denne språkfamilien så langt sør som i Costa Rica. Det største antallet talere av otomangueanske språk har i dag den meksikanske delstaten Oaxaca, hvor talerne av zapotekisk og mixtekisk til sammen utgjør nesten 1,5 millioner. Andre otomangueanske språk er otomi og mazahua.
Alle otomangueanske språk er tonespråk. Noen har bare to forskjellige toner, mens andre har opptil fem. Mange av språka har også fonemisk vokalnasalisering.
Ejvind Blach
Ejvind Mollerup Blach (født 31. desember 1895, død 1. oktober 1972) var en dansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Blach vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak Storbritannia. Fire lag deltok i turneringen og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Danmark tapte sin første kamp mot Storbritannia med 1-5 men vant siden kampen mot Frankrike med 9-1 og i den siste kampen beseiret de Belgia med 5-2. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.
UTC−00.44
UTC−00.44 var en tidssone som ble brukt i Liberia fram til 1. mai 1972. Den ble kalt Monrovia middeltid (Monrovia Mean Time) eller Liberiatid.
Den nøyaktige tidssonen var opprinnelig GMT −0t 43m 08s, til den ble omdefinert som UTC−00.44 den 1. mars 1919. Den ble avskaffet i 1972 da Liberia gikk over til UTC.
Arkeologiåret 1749
Arkeologiåret 1749 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1749.
Referanser
1749 in archaeology
Det britiske frikorps
Det britiske frikorps, engelsk: British Free Corps (BFC), tysk: Britisches Freikorps var en enhet i Waffen-SS under andre verdenskrig. Enheten besto av krigsfanger fra Storbritannia og samveldet som ble rekruttert til krigsinnsats for Tyskland. Den britiske journalisten Adrian Weales forskning har identifisert 59 briter som deltok i denne enheten i større eller lengre tid, noen i bare noen få dager og enheten besto aldri av mer enn av 27 soldater. Antall mann var med andre ord mindre enn en ordinær tysk tropp, noe som gjorde at gruppen aldri ble utplassert som en ordinær militær enhet.
Oppstart
Enheten ble startet av briten John Amery, sønn av det konservative regjeringsmedlemmet Leo Amery. John Amery var en aktiv anti-kommunist før krigen, og hadde blant annet deltatt i den spanske borgerkrigen på Francos side. Han sluttet seg tidlig til den nazistiske ideologien. Han reiste etter oppholdet i Spania rundt i Europa, men ble sittende fast i Vichy-regimets del av Frankrike etter Frankrikes fall i juni 1940 fram til han ble hentet til Berlin i september 1942. Her ble enheten etablert som en «britisk anti-bolsjevikist» enhet.
Amery ga enheten navnet «Den britiske St. Georg-legionen» og skulle settes inn i kampene på østfronten, ut fra en forestilling om at Tyskland ikke skulle stå alene i kampen mot bolsjevikene. Han sto for en rekke rekrutteringsbesøk i krigsfangeleire, men til tross for at de første forsøkene var fiaskoer fortsatte han arbeidet og fikk endelig rekruttert de første fire rekruttene. Men en av dem var for gammel, den andre ble rekruttert som spion og sendt til England hvor han ble avslørt og hengt i mars 1944. Amery satt igjen med to, hvor kun den 17 år gamle Kenneth Berry senere ble en del av BFC. Etter disse magre resultatene, kuttet tyskerne ut Amery i oktober 1943.
Videre rekruttering
Det lyktes tyskerne å rekruttere en håndfull personer, som ofte hadde enten en tysk familiær bakgrunn eller en bakgrunn fra BUF. Motivasjonen skal ha vært sterkt varierende, fra de sterkt ideologisk baserte til utsiktene til et behagelig liv med tilgang til god mat, alkohol og kvinner. Den mest bemerkelsesverdige av de som ble rekruttert var Thomas Cooper, som hadde tysk mor og foretrakk å bruke den tyske versjonen av etternavnet Boettcher. Han hadde vært medlem av BUF og befant seg i Tyskland ved krigsutbruddet. Han sluttet seg da til Leibstandarte-SS Adolf Hitler og senere 3. SS-divisjon Totenkopf. Han ble såret ved Leningradfronten 13. februar 1943 og deretter dekorert med Såretmerket i sølv. Slik ble han den eneste britiske statsborgeren som fikk en tysk kampmedalje under andre verdenskrig. En annen, menig Thomas Freeman sluttet seg til gruppen, men sørget ifølge MI5 for å sabotere arbeidet slik at han ikke ble straffet etter krigen for sin deltakelse.
Roy Courlander deltok også i rekrutteringsarbeidet sammen med Cooper. Courlander var et tidligere medlem av British Union of Fascists og ble tatt til fange av tyske soldater i 1941 mens han tjenestegjorde i New Zealand 2. divisjon i Hellas. Han uttrykte sterke anti-sovjetiske holdninger og lot seg verve til BFC og arbeidet sammen med Cooper i å verve flere.
Navn
Tyskerne likte ikke de religiøse referansene i Amerys navnevalg «Den britiske St. Georg-legionen», men kunne heller ikke endre det til Den britiske legion (som ville vært naturlig), «British Legion» var navnet på en britisk veterangruppe fra første verdenskrig. Etter modell av den danske Waffen SS avdelingen «Freikorps Danmark» ble navnet British Free Corps eller Britisches Freikorps, offisielt stiftet 1. januar 1944. Avdelingen etablerte seg i et tidligere kloster ved Hildesheim i Niedersachsen. Avdelingen fikk sine egne avdelingsmerker som blant annet inkluderte Union Jack og teksten «British Free Corps» i gotisk skrift.
Lav moral
De svært ulike oppfatningene og motivasjonene internt i gruppen gjorde samarbeidet vanskelig og moralen var lav. Det ble eksempelvis kranglet rundt det at Union Jack var plassert under den tyske ørn på uniformen.
Etter invasjonen i Normandie økte de interne problemene ytterligere, og mange av medlemmene så etter muligheter til å komme seg unna. Avdelingen ble flyttet til Dresden og satt til opplæring i å rydde hindringer, minefelt etc. De ble utstyrt med feltutstyr og våpen, samt gitt våpentrening. Det var stadige interne uroligheter og medlemmer ble fjernet fra gruppen og sendt tilbake til fangeleirer, slik lyktes det aldri å få tilstrekkelig stabilt medlemskap av 30 medlemmer som gjorde at avdelingen kunne bli overført til de regulære Waffen SS avdelingene. Blant annet Freeman sørget for å få med seg en del andre tilbake til fangeleirene da medlemstallet begynte å nærme seg faretruende nivået for utplassering.
I kamp
Men i mars 1945, i en periode hvor mannskapsmangelen var desperat for tyskerne, ble det besluttet å sette avdelingen ut i kamp. De ble overført til området rundt Stettin, hvor de var i rundt en måned. Gruppen ble satt til å rydde frontlinjene, tett opp til Den røde armé. Den tyske øverstkommanderende, Felix Steiner var imidlertid lite imponert over gruppen og så det betenkelige i å bruke krigsfanger i kampoperasjoner, slik at han til slutt trakk ut gruppen. 16. april 1945 ankom gruppen Templin og skulle tjenestegjøre i Steiners transportavdeling. Gruppen fulgte Steiners flukt mot vest og overga seg 2. mai 1945 til amerikanske styrker nær Schwerin.
Etter krigen
Amery, Cooper, Willian Joyce og Walter Purdy ble dømt til døden for høyforræderi, men Coopers og Purdys straffer ble omgjort til livsvarig fengsel. Cooper ble løslatt i 1953 og flyttet til Det fjerne østen en del år før han vendte tilbake til Storbritannia i 1970-årene hvor han døde i 1987. De øvrige ble stilt overfor militære domstoler og dømt til straffer varierende fra 15 til 10 års fengsel. Alle var løslatt etter syv år. Kenneth Berry, den første som ble rekruttert, sonet ni måneders fengsel. Courlander overga seg i Brussel i september 1944 da de britiske styrkene rykket inn i byen, og ble 3. oktober 1945 dømt til 15 års fengsel. Året etter ble han overført til New Zealand for soning, og løslatt i 1951. Han skal etter dette ha levd på ulike adresser i Australia fram til han døde i 1979 hvor han bodde i en kummerlig leilighet utenfor Sydney.
Torger Nergård
Torger Nergård (født 12. desember 1974 i Trondheim) er en norsk curlingspiller. Han var med som reserve på laget som vant gull i Vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Åtte år senere spilte han på laget som tok sølv i OL i Vancouver, etter å ha tapt finalen mot Canada. Han var med på Norges lag som ble verdensmester i VM i 2014 i Beijing.
Siden 2006 har Nergård spilt fast på det norske landslaget, under ledelse av skip Thomas Ulsrud. Han bor i Oslo og spiller i Snarøen Curling Club.
Med Nergård som skip tok Norge sølv i curling-VM 2010. Samme år ble Nergård tildelt Collie Campbells Minnepris. Han var med på Norges lag som vant EM-gull i 2005, 2010 og 2011.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 6.
Tretåspett
Tretåspett (vitenskapelig navn Picoides tridactylus) er en spettefugl. Den lever først og fremst i den boreale barskogsonen, og er i Norge hyppigst forekommende i høytliggende barskoger og nedre bjørkeskogsbeltet i Sør -Norge, samt i nordlige deler av Norge. Typisk habitat er produktive naturlige granskoger med høy andel død og døende ved.
Den er nesten like stor som flaggspetten. Mørke vinger som gjør at hele fuglen virker mørk, kjennetegn er hvitt bånd i nakken og nedover ryggen.
Bestandsnedgang som følge av moderne skogbruk og mangel på godt habitat. Hakkemerker på grantrær, men også i noen grad på andre treslag, er god indikasjon på fuglens nærvær. Merkene har form av tverrstriper eller "gjenger" i barken. Flaggspett lager tilsvarende ringer på enkelte løvtrær, bl.a. lind.
Erzgebirge
Erzgebirge (tsjekkisk: Krušné hory) er fjellområdet som danner grense mellom Sachsen i Tyskland og Böhmen i Tsjekkia. De høyeste toppene i Erzgebirge er Fichtelberg (1215 moh.) og Klínovec (1244 moh.). Både det tyske og tsjekkiske navnet på fjellkjeden betyr «Malmfjellene». Dette fordi berggrunnen er rik på ulike metallholdige mineraler som helt siden middelalderen har gjort området til et kjerneområde for bergverksdrift i Europa.
Erzgebirge/Krušné hory ble i 2019 satt på Unescos verdensarvliste.
Topografi og geologi
Erzgebirge strekker seg i nordøst-sørvestlig retning i en lengde av ca. 150 km og en bredde på gjennomsnittlig 40 km. I øst går Erzgebirge over i Elbsandsteingebirge, mot vest i Elstergebirge og den saksiske delen av Vogtland. Mot sør er det en markant overgang mot det böhmiske lavlandet, mens Erzgebirge i nord heller slakt mot lavere områder omkring Elben. Lavere land omkring elvene Zschopau og Flöha deler Erzgebirge i en østlig (Osterzgebirge) og en vestlig (Westerzgebirge) del.
Erzgebirge oppstod i en geologisk uroperiode for 30 millioner år siden, da området ble hevet mer enn 1,000 meter i sør og noe mindre i nord. Samtidig førte vulkansk aktivitet til dannelsen av de basaltiske vulkankjeglene Scheibenberg, Pöhlberg og Bärenstein.
På grunn av skråstillinga av landplata ligger vannskillet langt sør i Erzgebirge – sør for grensa mellom Tyskland og Tsjekkia – og det meste av Erzgebirge dreneres mot nord. I løpet av de siste 1-2 millioner år har vannet gravd dype daler i overflata; særlig markant er Flöhadalen.
Størstedelen av Erzgebirge framstår som et platåland – virkelig fjellkarakter har området bare der naboelver har erodert seg så nær hverandre at bare smale kammer står igjen av den gamle overflata.
På grunn av den århundrelange bergverksdrifta er Erzgebirge et av de geologisk best utforska områdene i verden. I vest dominerer glimmerskifer, fyllitt og granitt, mens Osterzgebirge foruten yngre basalt har gneis og kvartsporfyr.
Jordbunn og jordbruk
I vestlige og sentrale deler har forvitra granitt gitt opphav til næringsfattig og utvaska grusholdig jord, mens fyllitt har gitt opphav til mer leirholdige løsmasser. I vest har lettforvitrelig gneis gitt et lettere jordsmonn.
På undergrunn av granitt og kvartsporfyr dominerer skogen. I gneisområdene ble det i tidligere tider dyrka mye lin; i seinere tid rug, havre og poteter. I dag domineres jordbruket av fôrproduksjon for husdyrhold.
Gruvedrift og industri
Allerede på 1100-tallet ble det satt i gang drift på sølvleier i nærheten av Freiberg, og omtrent på samme tid ble det oppdaga tinnmalm ved foten av Erzgebirge i sør. I andre halvdel av 1200-tallet kom det i gang glassfabrikasjon; den første glasshytta lå i Jilmová. Etter hvert som gruvedrifta tiltok, måtte imidlertid den skogforbrukende glassframstillinga vike plassen.
På 1400-tallet ble nye, rike malmforekomster funnet omkring Schneeberg, Annaberg og Jáchymov. Bergverkene førte til stor tilstrømning til Erzgebirge, og i rask rekkefølge oppsto nye, planlagte bergsteder som Marienberg, Oberwiesenthal, Boží Dar, Hora Svatého Šebestiána, Horní Blatná og Johanngeorgenstadt.
På 1600-tallet var bergverkenes glansdager over i Erzgebirge, og innbyggerne måtte søke seg andre kilder til livsopphold. Særlig kvinnene hadde allerede i lang tid drevet med ulike former for tekstilhåndverk, men da disse sjelden ga fulltidsbeskjeftigelse, begynte mange erzgebirglere nå å utnytte sin handverksmessige dyktighet – som var utvikla gjennom generasjoner som en følge av behov innen gruvedrifta – til ulike former for trevare- og leketøysframstilling.
Etter oppfinnelsen av koboltblått opplevde gruvedrifta en ny oppblomstring. Schneeberg ble et sentrum for utvinning av kobolt, som ble forarbeidet til koboltblått i statlige blåfargeverk. Det lyktes å holde produksjonsprosessen hemmelig, og i hundre år hadde blåfargeverkene i Erzgebirge verdensmonopol på koboltblått.
Fra ca. 1820 begynte man i Johanngeorgenstadt å bryte uranmalm, som også ble brukt til å framstille fargestoffer for glassbrukene. Enda rikere uranleier ble seinere oppdaga i Joachimsthal.
Gjennom århundrene ble det i Erzgebirge utvikla sinnrike systemer for tilførsel av overflatevann fra fjellene til å drive heiseanordninger som tok malmen opp fra gruvesjaktene. De stadig dypere gruvene førte likevel fra midten av 1800-tallet til fallende lønnsomhet. Innføring av gullmyntfot i det tyske riket i 1871 brakte et raskt fall i sølvprisene, og gjorde med ett slag de fleste sølvverk i Erzgebirge ulønnsomme, og i 1913 innstilte den siste sølvgruva driften.
Bergverksdriften fikk et kortvarig oppsving under første og andre verdenskrig, og under siste krig utvikla Jáchymov seg til å bli verdens største urangruve. Hele produksjonen ble satt inn i kjernevåpenprogrammet i Det tredje riket. Under den kalde krigen begynte en storstilt bryting av uranholdig malm over hele Erzgebirge. Virksomheten ble organisert som et sovjetisk-østtysk statsselskap – Wismut AG.
I Freiberg innstilte de siste gruvene i 1968, etter å ha vært mer og mindre sammenhengende i drift i 800 år. I Altenberg og Ehrenfriedersdorf var det drift på tinn-, bly- og sinkmalm fram til 1991. I bl.a. Muldenhütten, Sankt Egidien og Aue fantes det smelteverk for nikkel og andre metaller fram til 1990-åra. Under malmleting i regi av Wismut ble det på 1980-tallet oppdaga nye, rike tinnleier i Pöhla. Disse gjelder i dag for å være de største tinnforekomstene i Europa, men de er til nå ikke satt i drift.
Erzgebirge har i tillegg til malm også steinkulleier. Det har ikke vært drift på steinkull i Erzgebirge siden siste halvdel av 1900-tallet.
Qingmingrullen
Qingmingrullen (kinesisk: 清明上河图, pinyin: Qīngmīng Shànghé Tú, «Langs elven under Qingmingfesten») er det mest berømte bilde laget av den kinesiske maler Zhang Zeduan.
Billedrullen skildrer dagliglivet i byen Kaifeng, hovedstaden i det nordlige Song-dynastiet, under den kinesiske minnehøytiden for de døde, Qingming.
Rullen er 24,8 cm høy og 528,7 cm lang.
Kunstverket konsentereret seg og Qingming som fest, og gjengir ikke høytidens seremonielle aspekter, som rengjøring av forfedrenes graver og bønnene. Her vises hele samfunnet, både de rike og de fattige, og de økonomiske virksomhetene i hovedstadens forskjellige deler. Det gir et innblikk i samtidens klesdrakt og arkitektur. Kunstverket betraktes som et av kinesisk malerkunsts viktigste og ypperste verker,  og er blitt kalt «Kinas Mona Lisa»."
Qingmingrullen er en av de få malerier fra de gamle keiserlige samlinger som fremdeles befinner seg i Folkerepublikken Kina. Den ble ikke likesom det meste av det andre transporterbare av samlingene fra Palassmuseet i Beijing tatt med til Taiwan av den flyktende Guomindang-regjeringen. Årsaken var at Manchukuos keiser Puyi var særlig knyttet til denne rullen, som gikk under tilnavnet «Kinas Mona Lisa», og fikk sine allierte, japanerne, til å bringe det fra Beijing og til hans palass.
Senere kunne da rullen bringes tilbake til Beijing.
Sweet Children
The Sweet Children ble stiftet i 1988 av Billie Joe Armstrong og Mike Dirnt, begge fra California. The Sweet Children var det egentlige navnet på bandet Green Day. Medlemmene av bandet var Billie Joe Armstrong (gitar og vokalist), Mike Dirnt (bass) og John Kiffmeyer (trommer). Den første Sweet Children-forestilling fant sted den 17. oktober 1989, på Rod's Hickory i Vallejo, California hvor Billie Joes mor jobbet. The Sweet Children fikk et godt rykte, men etter to år sluttet trommeslageren John Kiffmeyer, og Tré Cool startet istedenfor. Da trommeslageren Trè Cool startet, forandret de bandnavn til Green Day. Dette var slutten på The Sweet Children og begynnelsen på det store bandet Green Day.
Green Day
Peter Broadbent
Peter Frank Broadbent (født 15. mai 1933 i Kent, død 1. oktober 2013 i Himley, Staffordshire ) var en engelsk fotballspiller.
Han forlot Wolves i 1965 og gikk til Shrewsbury Town. I Shrewsbury spilte han 69 ligakamper og scoret syv ligamål før han gikk til Aston Villa året etter. Der spilte han til 1969 og han spilte 64 ligakamper og scoret to ligamål.
Han spilte 31 ligakamper og scoret ett ligamål i Stockport County før han la opp etter et år i non-league i 1971.
Han spilte syv landskamper for og scoret to mål. Han spilte en kamp i fotball-VM 1958.
Han hadde på slutten av livet alzheimers.
Universitetet i Rennes 1
Universitetet i Rennes 1 (fransk: Université de Rennes 1) er et statlig universitet grunnlagt i 1970. Det har hovedsete i Rennes, hovedstaden i provinsen Bretagne i Frankrike.
Universitetet i Rennes 2
Universitetet i Rennes 2 (fransk: Université de Rennes 2 Haute Bretagne) er et statlig universitet grunnlagt i 1969. Det har hovedsete i Rennes, hovedstaden i provinsen Bretagne i Frankrike.
Universitetet i Rennes 2 hadde i 2005 rundt 17 000 studenter.
Bremerholm
Bremerholm har flere betydninger:
3. divisjon fotball for menn 2009
3. divisjon fotball for menn 2009 var det fjerde øverste nivået i norsk fotball året 2009, og bestod av 297 lag fordelt på 24 avdelinger. Vinneren av hver avdeling spiller play-off mot en annen avdelingsvinner om å rykke opp til 2. divisjon. Antall lag som rykker ned til 4. divisjon bestemmes i den gjeldende kretsen avdelingen tilhører.
Vangsjøen
Vangsjøen er en innsjø i Øystre Slidre kommune i Valdres, Innlandet fylke. Den ligger 912 meter over havet og arealet er 1,38 km². Den strekker seg fra Rabalsmellen (1111 moh) i sørøst til Rennsennberget (1014 moh) i nordvest. De tre største tilløpselvene i Vangsjøen kommer fra Rabalsvatnet, Røyri og Rennsennvannet. Vangsjøen har utløp gjennom Vangsjøåne som renner videre til Yddin. Vangsjøen er en del av Øystre Slidre-vassdraget.
Vangsjøen er i hovedsak et privateid vann, men fiskekort kan kjøpes. I Vangsjøen finnes ørret, abbor og ørekyt.
Området rundt sjøen preges av stølsdrift med kyr og sauer, og er et populært hytte- og turområde både sommer og vinter. Rundt vannet finnes stølene Bukono, Rabalen, Buahaugen og Rennsennstølen. På østsiden av sjøen ligger Vangsjøen Høyfjellstue.
Steen Due
Steen Due (født 27. februar 1898, død 26. mai 1974) var en dansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen. Due vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak Storbritannia. Fire lag deltok i turnering og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Danmark tapte første kampen mot Storbritannia med 1-5 men vant siden kampen mot Frankrike med 9-1 og i siste kampen beseiret de Belgia med 5-2. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.
Parantica
Parantica spp. er en slekt av sommerfugler som tilhører gruppen monarksommerfugler (Danaini) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae).
Helligdag
Helligdager i Norge er offentlige fridager slik helligdagsfredloven bestemmer. Da har de fleste arbeidstakere fri og butikker holder stengt. Ifølge loven og kristen tradisjon er også alle søndager helligdager i Norge og dager for hvile.
Helligdager i middelalderen
På grunn av de mange helgenfestene, regner man med at hver fjerde dag var helligdag i middelalderen. Etter reformasjonen bidro avskaffelsen av mange av disse helligdagene til merkbart større effektivitet. Da de ble innført under kristningen av Norge, skapte de slike problemer som man kunne vente i et jordbrukssamfunn langt mot nord, med vanskelige klimaforhold. Norske bønder fikk derfor utstedt et dispensasjonsbrev fra kardinal Vilhelm av Sabina, etter at han hadde tilbrakt sommeren 1247 på Vestlandet. Han anførte at det hadde regnet hele sommeren mens han var der, minus tre dager med tørt vær, «dog ikke sammenhengende». Kardinal Vilhelm presiserte derfor at norske bønder stod fritt til å berge høyet på helligdager eller dra på fiske, hvis silden plutselig dukket opp på en helligdag.
Helligdagsreformen av 1770
26. oktober 1770 ble antallet offentlige helligdager kraftig redusert i tvillingrikene Danmark-Norge. Hele ti helligdager ble avskaffet eller flyttet til den nærmeste søndagen: Reformen var et resultat av opplysningstiden. Man ønsket å fjerne de siste restene av katolisismen, og mente å øke respekten for helligdagene når det ikke var slik overflod av dem. Dessuten kostet helligdagene staten store summer i tapt produksjon. Ikke minst var de allerede avskaffet av andre protestantiske land: «Skiønt deres Anordning kan have havt et gudeligt Øiemerke, ere de dog mere blevne anvendte til Lediggang og Laster, end til sand Guds Dyrkelse; hvorfore det er bedre, at de efter andre Protestantiske Landes Exempel blive anvendte til Arbeide og nyttig Gierning.»
For mange var det vanskelig å akseptere at disse dagene ikke lenger var helligdager, og en fortsatte å markere dagene med å gjøre så lite arbeid som mulig. Tjenestefolket fikk fri. Dagene ble omtalt som prikkedager og var en form for «halv-helligdager».
Flaggspett
Flaggspetten (Dendrocopos major) er en mellomstor spette og den mest tallrike av spettene i Europa. Arten er utbredt i skog i Eurasia og deler av Nordvest-Afrika, inkludert i nesten hele Europa, med det meste av Skandinavia, selv om den er mindre tallrik lengst mot nord. Hele 14 underarter anerkjennes, hvorav nominatformen hekker i Skandinavia.
Biologi
Ryggen er svart med et stort hvitt felt på hver vinge. Undersiden er hvit med kraftig rød undergump. Hannen skilles fra hunnen ved et rødfarget parti i nakken. Unge flaggspetter kjennetegnes med en rød hette med sort kant. Flaggspetten blir cirka 20–24 cm lang og veier typisk omkring 66–98 g, avhengig av underarten. Nebbet er kraftig og meiselformet.
Flaggspetten har ingen territoriesang, men markerer territoriet med en trommevirvel på trestammer eller andre underlag som gir god lyd. Den er den mest tallrike av spettene i Europa og hekker i samtlige europeiske land. Arten var utdødd i Irland, men har naturlig re-kolonisert landet med første bekreftede hekking i 2007. I Norge hekker over tusen par, men antallet varierer i takt med frøsettingen til bartrær. Den har sin største utbredelse på Østlandet og Sørlandet, men hekker også spredt på Vestlandet og i Trøndelag. I de senere årene er flaggspetten stadig blitt mer vanlig nordover i landet og hekker nå forholdsvis tallrikt i skogene rundt Alta og i Pasvik i Finnmark.
Flaggspetten foretrekker eldre løv- eller blandingsskog, men er tilpasningsdyktig og hekker også i barskog. Om vinteren går flaggspetten over fra å spise animalsk føde til konglefrø. Mange individer flytter inn i boligområder for å besøke foringsplasser.
Flaggspetten hekker første gang i en alder av ett år og velger partner for en enkelt sesong. Reirhullet lages ofte i osp og har en diameter på 4,5–5,5 cm. Det ligger vanligvis 2–7 m over bakken, men høyder fra 1 til 11 m er registrert. De 4–7 eggene blir lagt i starten av mai. Eggene blir ruget av begge kjønn i 10–13 dager. Ungene er flyvedyktige etter i 21–23 dager, og de blir matet av foreldrene i 14 dager etterpå. I siste del av reirperioden kan ungenes vedvarende tiggerop høres på lang avstand. Dette er ganske uvanlig hos norske skoglevende fugler. De fleste andre fugleunger er mye mer stillferdige mens foreldrene er borte fra reiret.
Om vinteren lever flaggspetten av bær, frø fra gran og furu, men kan også ete barkbiller. Flaggspetten plukker kongler og benytter «spettesmier», der de settes fast og frøene kan plukkes ut. I sommerhalvåret lever den av insekter som tas på greiner og blader. Unntaksvis kan den også plyndre fuglereir fra andre fugler. Flaggspetten kan også hakke små hull i barken i ringer rundt stammen på enkelte løvtrær (bl.a. lind) for å drikke sevje om våren. Merk at når slike ringer finnes på bartrær, er de imidlertid mest sannsynlig laget av tretåspett.
I Norge er flaggspetten er en utpreget invasjonsart. Invasjonene skjer med 3–6 års mellomrom hvis frøproduksjonen hos bartrær svikter. Fuglene som kommer hit stammer trolig fra Nord-Russland. Lenger sør i Europa er flaggspetten hovedsakelig en standfugl.
Speidersang
Speidersang er navnet på den tradisjonsrike norske speidersangboken.
Sangboken har vært revidert noen ganger, og siste revisjon skjedde i 2007 med Gaute Brækken og Helene Moe Slinning i redaksjonen. Den nye sangboken inneholder tradisjonelle speidersanger fra den gamle, men også mange nye sanger. Speidersang er utgitt av Norges speiderforbund og Norges KFUK-KFUM-speidere.
Kristiansand folkebibliotek
Kristiansand folkebibliotek er et folkebibliotek som ligger i Rådhusgata 11 i Kristiansand. Kristiansand folkebibliotek er Kristiansand kommunes offentlige bibliotek. Kristiansand folkebibliotek består i dag av hovedbiblioteket, samt filialene Finsland bibliotek, Flekkerøy bibliotek, Hellemyr bibliotek, Nodeland bibliotek, Tangvall bibliotek og Vågsbygd bibliotek.
Historie
Den første spire til et offentlig bibliotek kom våren 1828. Da var der et opprop i byens avis om å danne en forening som hadde som mål å grunnlegge «En Bok og Manuskriptsamling og et Museum for Antikviteter, Kunst og Naturalia». Foreningen kom i stand og i avisen framover kunne en lese om «bidrag og gaver til det offentlige Bibliothek og Museum i Christianssand». Foreningen svant med tiden hen i stillhet, men fikk allikevel gjennomført offentlig utlån av Latinskolens store bibliotek før den døde ut. Tanken om opprettelse av et bibliotek i Kristiansand kom endelig i 1890. Dette for å feire byens 250-årsjubileum året etter. Biblioteket skulle være kommunens jubileumsgave til byens borgere. Den store bybrannen i 1892 satte imidlertid en stopper for dette. Ikke før i 1909 ble Kristiansand folkebibliotek høytidelig åpnet. Det skjedde om kvelden den 27. september. Dagen etter åpningen skrev Fædrelandsvennen:
Biblioteket har siden åpningen vært lokalisert flere steder i kvadraturen, først i leide lokaler i Samlagets gård i Tollbodgaten 21. I juli 1914 ga Kristiansand bystyre samtykke til at det kunne bygges en to etasjes bygning i Kirkehaven, rett ved Domkirken etter tegninger av arkitekt Johan Keyser Frølich. Og i 1915 kunne Kristiansand folkebibliotek flytte inn i sin egen bygning med Christianssands kunstforening som leieboere i 2. etasje. Med årene økte bibliotekets aktiviteter og virkefelt som følge av befolkningsvekst og kommunesammenslåing, og plassmangel ble et stadig større problem. Den store diskusjonen på 1970-tallet var de to alternativene: finne en ny tomt, eller rive den gamle bygningen og bygge et nytt bibliotek på samme tomt. Diskusjonen vakte sterke følelser, men det endte med at bibliotekbygningen fra 1915 ble revet. Arkitekt Bjørn Hovstad fra 4B Arkitekter vant arkitektkonkurransen av 59 innkomne forslag, og etter 12 måneders byggetid, sto det nåværende biblioteket klart til innflytting 24. september 1979. Med Kunstforeningens lokaler i 4. etasje, og med to magasiner under gateoverflaten. Bygget strekker seg i lengde over et helt kvartal.
I bibliotekets 4. etasje ligger Christianssands Kunstforening, totalt areal er 650 m².
Biblioteksjefene
Ni personer har vært biblioteksjef for Kristiansand folkebibliotek siden 1908:
Halsen i Vestbygd
Halsen er ei grend i Lødingen kommune i Nordland.
Brua over Teinelva (i laksevassdraget Teinelvvassdraget), som knytter vestre del av Lødingen Vestbygd til fylkesvei 837, blir betraktet som den viktigste grunnen til at det fortsatt er bosetning i denne grenda, da den åpnet for bedre kommunikasjon med Vågehamn. Muligheten for laksefiske gjør at det i sommersesongen er en del folk i dette området.
Vojemarka er et flott turområde, og Laksevannet og Kjeldabotsvannet er fine fiskevann. Janslivannet er også et populært fiskevann, men ligger lenger oppe i fjellet.
Egil Sundar
Egil Sundar (født 17. oktober 1932 i Oslo, død 20. april 1994 ) var en norsk journalist og sjefsredaktør.
Karrière
Sundar redigerte skoleavisen mens han var gymnasiast på Foss skole. Han studerte statsvitenskap i to år før han begynte som journalist i Larvik Morgenavis i 1953. I 1956 ble han stortingsmedarbeider i NTB frem til han begynte i Aftenposten.
Sundar arbeidet i Aftenposten fra 1958 til 1990. Han ble leder for Aftenpostens politiske avdeling i 1966 og var fra 1984 sjefredaktør. Høsten 1989 fratrådte han som sjefsredaktør og fikk ansvar for de politiske lederkommentarer.
Våren 1990 ble han programsjef for nyhets- og aktualitetsavdelingen i NRK-Fjernsynet. I mars 1992 fikk han en rolle som spesialrådgiver, uten lederansvar.
I 1993 ga han ut boken Kapitlet som aldri ble skrevet om sine inntrykk fra mange år i norsk politikk og avisverden.
Politikk
Sundar tok i 1974 initiativet til «Aksjon for borgerlig samarbeide».
Andreas Norland skrev om Sundar: "Gjennom sin innsats i den politiske reportasje var Egil Sundar med på å bane veien for en mer objektiv politisk journalistikk i Aftenpostens spalter. Samtidig formet han en selvstendig oppfatning av den politiske situasjon, og bidro til utformingen av Aftenpostens sterke og langvarige engasjement i anstrengelsene for å skape et alternativ til Arbeiderpartiet på en borgerlig side."
Paul Adair
Adair stiftet selskapet Red Dair Wild Well Control i 1959. Han brukte sin ekspertise på å stanse oljebranner eller å få oljebrønner under kontroll. I løpet av karrieren temmet han 2,000 «ville» brønner. Adair vokste opp i fattige kår, og han lærte å stanse oljebranner hos Myron Kinley hvor han jobbet fra 1939 til 1959.
Han slukket blant annet oljebrannen «Djevelens sigarettenner» i Algerie som hadde pågått i seks måneder og forbrent 550 millioner kubikkfot (ca. 20 millioner m³) gass hver dag, en enorm oljebrann nær Rio de Janeiro, utblåsingen på Occidental Petroleum Companys Piper Alpha i Nordsjøen i 1988 hvor 167 mennesker omkom. I 1991 var hans selskap med på å slukke oljebrannene i Kuwait etter Gulfkrigen.
I Norge ble Adair kjent da han stoppet den ukontrollerte oljeutblåsingen på Ekofisk Bravo-plattformen i Nordsjøen i 1977.
Adair sovnet stille inn på et sykehus i Houston, 89 år gammel. Det er spilt inn en biografisk film om ham, Hellfighters, med John Wayne i hovedrollen.
Liste over kriger Panama har deltatt i
Denne listen er laget for å vise hvilke kriger Panama har vært delaktig i.
Engrish
Engrish viser til grammatisk ukorrekte versjoner av engelsk som ofte oppstår i østlige Asia. Uttrykket er en fonetisk gjengivelse av ordet «english» uttalt på japansk (eller enkelte andre asiatiske språk) hvor man har vansker med å skille mellom lydene l og r. Selv om uttrykket kan referere til verbal engelsk, er det hyppigere brukt for å beskrive skrevet engelsk, der problemene er enklere å identifisere og publisere. Engrish er blitt funnet på alt fra dårlig oversatte skilt, menyer og instruksjonsmanualer til bisarre reklameskilt og merkelige slagord på t-skjorter. Uttrykket brukes på alt fra humor til forverring. Landsspesifikke uttrykk som Japlish eller Janglish for Japan, konglish for Korea, chinglish for Kina og tinglish for Thailand eksisterer også. Selv om filippinsk uttale ofte kvalifiserer til å bli kalt engrish, er kommunikasjonstilen velkjent som Taglish, som heller refererer til den omfattende vanen å mikse engelske og tagalogiske ord og uttrykk, og bruker ofte begge deler i samme setning. Denne språkprosessen karakteriseres som kodebytting.
Sigurd Jacobsen
Sigurd Jacobsen (født 25. mars 1911, død 14. oktober 1943) var aktiv i motstandsbevegelsen under andre verdenskrig; troppssjef i Milorg og han opererte sammen med Oslogjengen.
Han var sønn av Jakob Fredriksen og Kristine Reinertsen. Han giftet seg med Synnøve Pedersen i 1942 og fikk ett barn med henne.
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig jobbet Jacobsen ved Oslo Havn og jobben ga ham tilgang til tegninger av kaiene og bygningene som Oslogjengen brukte da de senket flere skip på havnen.
Operasjon Mardonius var kodenavnet på en sabotasjeaksjon på Oslo havn natt til 27. april 1943. Sigurd Jacobsen var med blant andre sammen med Max Manus, Gregers Gram, Halvor Haddeland og Einar Riis Johansen. Manus, Gram, Haddeland og Riis Johansen padlet i kano fra Bleikøya inn til havnen i ly av mørket og festet magnetiske miner (limpets) på tyske skip som lå ved kai. De returnerte til Ljan lenger inn i Bunnefjorden. Jacobsen, som arbeidet ved Akers mekaniske verksted, festet tilsvarende miner på skip inne på verftet. Det ble festet miner på syv skip, men bare tre skip ble alvorlig skadet: «Ortelsburg» (3 800 bruttoregistertonn) ble senket, «Tugela» (5 800 bruttoregistertonn) fikk skader og slagside og en oljelekter ble senket. De andre minene gikk enten ikke av eller ble funnet og uskadeliggjort av tyskerne.
Sigurd Jacobsen ble senere arrestert for blant annet motstandsarbeid og tilsto etter tortur sin rolle i operasjonen. Han ble henrettet den 14. oktober 1943 i Trandumskogen i Ullensaker.
Ettermæle
I filmen Max Manus ble han spilt av Eirik Evjen.
Fessenheim kjernekraftverk
Fessenheim kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i kommunen Fessenheim i departementet Haut-Rhin i Alsace i Frankrike og ligger ved Rhinen rundt 25 km sør for Freiburg i Tyskland.
Det ble tatt i bruk i 1978. Installert maksimal effekt er 1 840 MW, og årsproduksjonen i 2010 var på om lag 11,8 TWh elektrisk kraft. Anlegget har to trykkvannsreaktorer som er i operativ drift.
Tveita skole
Tveita skole har siden åpningen i 1966 gjennomgått flere endringer når det gjelder innhold og struktur og var en periode både barne- og ungdomsskole med 1. – 9. trinn. I dag (2017/18) er den en barneskole (1. – 7. trinn) med ca 240 elever fordelt på 12 klasser og ca 50 ansatte, blant annet 25 lærere, 3 ledere og 10 AKS-ansatte. Tveita skole har i alle år hatt en sentral og betydningsfull plass i lokalmiljøet, og i dag har skolen flere tredjegenerasjonsbarn, dvs. at både deres foreldre og besteforeldre har vært elever ved skolen. Noen av de meste kjente elevene som har gått på Tveita skole, er byrådsleder i Oslo Raymond Johansen og skuespiller Sven Tindberg.
Tveita skole ligger like ved Hellerud videregående skole. I samme området ligger Tveita Senter og Tveten gård.
«Tveitasangen»
Tveita mitt - Tveita ditt (Tveitasangen) ble skrevet av daværende lærer Jan Wang Engedahl (melodi) og rektor Jens Brovold (tekst) i 1986. Sangen ble spilt inn med elevsolister og alle skolens elever og lærere i Studio Nova og Raibow studio og utgitt på vinylsingel da skolen fylte 20 år i 1986. Platen ble solgt i 3.000 eksemplarer, og overskuddet (ca 60.000 kroner) ble gitt til Kirkens Nødhjelps arbeid for barn i Afrika. Dette var starten på det som i mange påfølgende år ble Tveita skoles «Barn-Hjelper-Barn» aksjon. Tveitasangen er like populær i dag som den ble i 1986, og den har fått status som en «nasjonalsang» for Tveita. Den synges på alle større skolearrangementer på Tveita.
Tveita skole fylte 50 år i 2016, og dette ble markert med mange arrangementer gjennom skoleåret 2015/16.
Magne Havnaa
Magne Havnaa (født 16. september 1963 i Arendal, død 29. mai 2004 i Lindgrov, Risør) var en norsk kickbokser og proffbokser. Han deltok i Sommer-OL 1984 og ble verdensmester (WBO) i vektklassen cruiservekt.
Han tok sort belte 1. grad i kickboksing i 1985. Som profesjonell bokser hadde han 19 seire og 3 tap, ble verdensmester (WBO) i vektklassen cruiservekt i mai 1990 og bokset sin siste kamp i 1992.
Han døde i 2004 i en båtulykke utenfor Risør. Han var bror til Erling Havnå og far til Kai Robin Havnaa.
Skjerstad Kraftlag
Skjerstad Kraftlag var et selvstendig kraftselskap i daværende Skjerstad kommune.
De første andelene i kraftlaget ble tegnet i januar 1943, men kraftlaget ble ikke formelt stiftet før 2. mars 1947.
I forbindelse med kommunesammenslåingen med Bodø 1. januar 2005 ble det besluttet å framforhandle en avtale om salg av kraftlaget som da hadde ca. 1000 strømabonnenter blant fastboende og hytteeiere i Skjerstad.
Kraftlaget ble solgt 19. november 2005 til selskapet BDF-energi som besto av Bodø Energi (74%) og Fauske Lysverk (26%) for 125 millioner, noe som gav andelshaverne mellom 13-15000 for hver andel etter skatt.
Kjøpet var strategisk viktig for å ha kontroll på eierandelen på 3,3% i Salten kraftsamband.