cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zendaya
Født og oppvokst i Oakland i California, begynte Zendaya sin karriere som barnemodell og backupdanser. Hun debuterte på fjernsyn som Rocky Blue på Disney Channel-sitcomen Shake It Up (2010–2013) og spilte hovedrollen som tittelfiguren i kanalens sitcom K.C. Hemmelig agent (2015–2018). Hennes spillefilmdebut ble utgitt i 2017 med superheltfilmen Spider-Man: Homecoming, og hun spilte senere en hovedrolle i oppfølgerne. Zendayas rolle som Rue Bennett, en tenåring som sliter med rusmiddelavhengighet, i HBO-tenåringsdramaserien Euphoria (2019–nåværende) gjorde henne til den yngste mottakeren av Primetime Emmy Awards for fremragende hovedrolleinnehaver i en dramaserie, som hun mottok to ganger. Hennes andre filmroller inkluderer musikalen The Greatest Showman (2017), det romantiske dramaet Malcolm & Marie (2021), og science-fictionen Dune (2021).
Låveveien (Oslo)
Låveveien (1–55, 2–70) er en vei på Skøyenåsen i bydel Østensjø i Oslo.
Den begynner ved Tvetenveien (som det ikke er gjennomkjøring til) og går til Haakon Tveters vei.
Veien har for det meste villabebyggelse.
Quadrant Peak
Quadrant Peak er det høyeste punktet på øya Vindication i Sør-Sandwichøyene, som er en del av det britiske oversjøiske territoriumet Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene. Quadrant Peak er 430 moh.
Fjelltoppen ble navngitt av UK Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) i 1971 og fikk navnet etter sitt kvadratiske utseende.
Språkrensing
Språkrensing eller språkpurisme består i bestrebelsene for å redusere eller eliminere antallet fremmedord eller lånord i et språk. Dette skjer ved å benytte andre samtidige ord, gjennom neologisme, ved å gjenopplive eldre tiders ord i språket som er gått ut av bruk, eller ved å hente ord fra nært beslektede språk.
På islandsk heter en mobiltelefon farsími, fordi far betyr «reise», og sími betyr «telefon». World wide web heter på islandsk veraldarvefurinn som kan oversettes «verdensfloden».
Under 1800-tallets språkpurisme i Danmark var H.C. Ørsteds fordanskning av «hydrogen» og «oksygen» til brintog ilt er eksempler på vellykte avløserord. Spesielt prøvde man å rense ut ord med latinsk og fransk opprinnelse fra dansk. Tysk ble oppfattet som mindre fremmed, og nye orddannelser var ofte en oversettelse av det tyske ordet. Sådan fikk man ord som «forfatter», oversatt fra tysk Verfasser, der man før hadde sagt Autor; og «dikter» av tysk Dichter, der man før hadde sagt Poet.
Et norsk forsøk på språkrensing var forslaget fra sorenskriver Stavang fra Arbeiderpartiet i Sogn og Fjordane om at «automobil» skulle hete skjenelaus kjøyregreie.
Trylling
Trylling, tryllekunster, trylleri eller illusjonisme har tradisjonelt to ulike definisjoner. For det første kan det omhandle utøvelsen av den form for magi eller trolldom som er nært forbundet med alkymi og esoteriske tradisjoner og som også kunne utøves av hekser og trollmenn. For folk flest i dag vil man med trylling derimot tenke på et kunststykke eller scenetriks som tilsynelatende er umulig eller uforklarlig. Trylling utføres av en tryllekunstner på en scene (med større effekter) eller i en salong (nærtricks) og som regel i et varietéshow, på sirkus eller liknende. Trylling har en lang tradisjon som folkelig underholdning og det er mange klassiske triks, både enkle og kompliserte, og en lang rekke berømte tryllekunstnere.
Trylletriks eller illusjonstriks kan også brukes av fingerferdige kriminelle, for eksempel av lommetyver eller i forbindelse med koppespill.
Begrepet magi benyttes også i dagligtalen om underholdningsmagi i form av tryllekunster. Dette er en scenisk form for underholdning hvis magiske aspekt har sitt utspring i mytologiske magikeres evne til å frembringe tilstander som for utenforstående syntes mirakuløse.
Tryllekunstnere
Av mange norske tryllekunstnere kan nevnes sirkuskongen Arnardo, Davido, Finn Jon, Tore Torell, Hedné, Kristine Hjulstad, Rune Carlsen, Alexx Alexxander, Hans Henrik Verpe og humoristen Per Inge Torkelsen. Internasjonale berømtheter er blant andre filmpioneren Georges Méliès, utbrytermesteren Harry Houdini, den «overnaturlige» Uri Geller, skeptikeren James Randi og TV-illusjonisten David Copperfield.
Illusjonisme
En illusjonist derimot er en som opptrer på større scener, med større illusjoner. Eksempler på slike kan være å sage en dame i to, få assistenten til å levitere (sveve), forsvinne fra scenen for så å dukke opp andre steder, illusjonere frem/bort objekter av betydelig størrelse (biler, stridsvogner osv). Den mest kjente illusjonisten i dag er David Copperfield, som gjentatte ganger har blitt kåret til illusionist of the year. Copperfield er svært kjent for å utøve de mest spektakulære illusjoner, og har med sine ferdigheter gitt ordet ny betydnig. Eksempelvis har han gått gjennom Den kinesiske mur, illusjonert vekk Statue of liberty, og mye mer. Men forstå riktig, illusjoner eller magi er ikke ting som kommer fra filmer og bøker.
Drivstoffinnsprøytning
Drivstoffinnsprøytning innebærer at man sprøyter inn drivstoff til luften som strømmer inn i en forbrenningsmotor gjennom spesielle dyser. I dag har dette erstattet forgasseren i så godt som alle bensinmotorer som produseres for bruk i biler.
Den første masseproduserte personbilen med elektronisk innsprøytning var Volkswagen 1600 i 1969, mens mekanisk drivstoffinnsprøytning da hadde vært i bruk på blant annet dyrere modeller fra Mercedes-Benz i omkring 10 år. Utviklingen ble ledet av Bosch på 1930-tallet, og systemet benyttes blant annet på kampflyet Messerschmitt Bf 109 under andre verdenskrig. Den franske V8-motoren «Antoinette» som ble patentert i 1902, hadde verdens første mekaniske bensininnsprøytning.
Drivstoffmengden reguleres med trykket mot dysene, innsprøytningstid eller begge. Å opprettholde et konstant drivstofftrykk, samt å regulere innsprøytningstiden, gir en svært nøyaktig drivstoffmengde. Et konstant trykk opprettes mellom en pumpe og en bensintrykksregulator. Dette trykket, som kan være omkring 50 psi ligger på dysene, som igjen inneholder ventiler som åpnes og lukkes med elektriske signaler. Dette styres av en mikroprosessor som mottar signaler fra ulike sensorer i bilen og styrer drivstoff/luftblanding, tenning, kamstilling, instrumenter, speedometer med mer, avhengig av hvor avansert den er.
Den fremste fordelen med drivstoffinnsprøytning er at systemet doserer drivstoffet mer nøyaktig enn en forgasser. Derfor kan motoren tilpasse seg ulike driftsforhold (temperatur, belastning med mer) og alltid få rett mengde drivstoff. Dette gir en jevnere gange og lavere utslipp.
Trang Fødsel
Trang fødsel er et norsk popband dannet i Bergen i 1992 av lærerstudentene Hans Petter Aaserud og Jørund Fluge Samuelsen. Bandet fremfører norskspråklig popmusikk og har gjennom stor konsertaktivitet og hyppig radiospilling vunnet et stort publikum. Medlemmene har også vært mye brukt som studiomusikere, produsenter og låtskrivere for en rekke andre artister som Odd Nordstoga, Asgeir Borgemoen, Bjarte Hjelmeland, Alexander Denstad With og Heine Totland. Høsten 2009 sluttet Jørund Fluge Samuelsen, John Vinge, Tord Riiser og Ole Amund Gjersvik i bandet mens Hans Petter Aaserud fortsetter bandet med nye musikere. Fra og med 2011 har Arne Hovda vært fast medlem.
Karriere
I 1996 fikk Trang fødsel flere kontrakttilbud fra større plateselskaper, og de valgte Norsk Plateproduksjon, som samlet bandet i studio i desember samme år. Flere sanger fra Bare barnet ble innspilt på ny på albumet Hybel, og albumet solgte til sammen omtrent 65 000 eksemplarer. Bandet ble nominert til «årets låt» for «Kursiv» under utdelingen av Spellemannprisen 1997, men tapte for Espen Linds «When Susannah Cries». Frank Jakobsen valgte å slutte i bandet samme år, og Tord Riiser kom inn som ny perkusjonist.
Finnesloftet
Finnesloftet er et loft fra middelalderen som står på gården Finne i Gullfjordungen på Voss. Bygningen ble lenge regnet som den eldste profane trebygningen i Norge, men nyere dendrokronologiske undersøkelser har gitt dateringer på andre trebygninger til begynnelsen av 1200-tallet. Resultatet av en slik undersøkelse, viste høsten 2015 at tømmeret i Vindlausloftet på Vest-Telemark museum, Eidsborg i Tokke, er fra vinteren 1167, og er dermed den hittil eldste profane trebygning, ikke bare i Norge, men trolig i verden.
Finnesloftet er sannsynligvis oppført sommeren 1295 eller kort tid etter. Det er lite trolig at et slikt bygg ble reiste den først tiden etter Svartedauden og på 1400-tallet ville trolig bygget fått en annen utforming. Det er et hus i to etasjer, bygget med liggende tømmer i første etasje, og stående konstruksjoner og stavverk i andre etasje. Veggene i andre etasje ligner vegger i stavkirker, og det er ingen andre profane bygninger igjen i Norge som er bygget på denne måten. Første etasjer består av to buer tømret hver for seg med en smal åpning mellom. Mot øst og vest er det svalganger langs buene og brede dører til buene fra vest. Bordkledningen på svalgangen er trolig tilføyd senere og ikke del av del av den opprinnelige utformingen. Overetasjen har to rom der det ene er klart større og svalganger. Arne Berg ser for seg at loftet opprinnelig var mer prangende i landskapet og at dette ikke er tydelig i moderne tid på grunn av mer bebyggelse. Taket bæres av sperrer uten hanebjelker og har nokså stort spenn. Det er ikke trappeforbindelse mellom over- og underetasjen. Døråpningene mellom svalgangen og rommene i overetasjen er utformet som buede portaler med skåret omramming.
Loftet ble bygget som representasjonsbygning for eierne av storgården Finne, et sentrum for store jordeiendommer i middelalderen. Ut fra byggemåten og annen informasjon har Arne Berg foreslått at Finnesloftet også har vært leid ut av Finne-bøndene som gildeskål, det vil si lokale for et gilde. Gildene var middelalderske sammenslutninger for gjensidig hjelp og rituell øldrikking. Berg antok at den uvanlige stavkonstruksjonen i overetasjen har vært brukt i andre spesielt staselige bygg i middelalderen. Finnesloftet er det eneste bevarte ikke-kirkelige bygg med denne byggemåten. Det har vært spekulert om Finnesloftet kan ha vært brukt til kirke.
Finnesloftet tilhører i dag Fortidsminneforeningen som kjøpte bygningen i 1891.
Chippewa County (Michigan)
Chippewa County er et fylke i den amerikanske delstaten Michigan. Det ligger lengst øst på spissen av den nordlige halvøya (Upper Peninsula) ved Øvresjøen (Lake Superior) og Huronsjøen. Det grenser mot Luce County i vest og mot Mackinac County sør. Det har også grense mot Canada (vanngrense) i øst og nord.
Norsk skogkatt
Norsk skogkatt (NFO) er en katterase som første gang ble anerkjent av FIFé i 1977, men som har røtter som går langt tilbake i tid. Som rase ble den skapt i Norge på 1930-tallet, men den er trolig mer vanlig i Sverige.
Opprinnelse og alder
Rasen har sin opprinnelse i de langhårete skaukattene som fantes i Skandinavia. De har vært kjent her i flere hundre år. Det er kjent at genmutasjonen som gir lang pels oppsto i området mellom Svartehavet og Kaspihavet, så kanskje var det vikingene som fraktet med seg langhårede katter tilbake til Norden.
Skogkatter ble første gang vist på utstilling i 1938, samme år som den første norske rasekattklubben ble stiftet. Noe systematisk avlsarbeid ble ikke startet før i 1972, da de første kattene ble innført i et eksperimentregister og det ble startet en aksjon for å finne og registrere skogkatter over hele Norge. I 1975 ble Norsk Skogkattring stiftet, og to år senere ble norsk skogkatt anerkjent som egen rase av Fédération Internationale Féline (FIFé), herunder også Norske Rasekattklubbers Riksforbund (NRR). Siden ble rasen anerkjent av alle de internasjonale katteforbundene. Stamboken ble stengt i 1990.
Rasen ble eksportert til Tyskland og USA i 1979, Storbritannia i 1980 og til Frankrike i 1982.
Utseende, anatomi og fysikk
Kattene finnes i nærmest alle farger og mønstre, men noen få er ikke godkjent for utstilling, f.eks. maskemønster (siamesermønster) og fargene sjokolade, cinnamon, lilla og fawn. I 2004 ble to nye farger, rav og lys rav, godkjent for utstilling og avl av Norsk Skogkatt. Fargene er ikke funnet hos andre raser og ser ut til å være oppstått ved mutasjon hos en bestemt katt som finnes på stamtavla til alle kjente katter med disse fargene.
Skogkatten er kjent for å kunne klatre ned trær med hodet først, men dette er ikke helt riktig. Den klatrer nedover i spiral rundt trestammen, med hodet først, i stedet for å rygge slik de fleste andre tamkatter gjør.
Lynne og væremåte
Norsk skogkatt knytter seg nært opp til mennesker, men kan utvikle seg litt sent i forhold til andre rasekatter. Mange sier at skogkatten er litt som en hund. Den følger sine mennesker rundt i huset og følger med på det de driver med. Skogkatten vil aller helst være der ting skjer hele tiden. Den regnes som intelligent, vennlig, tålmodig og rolig, og egner seg godt for barnefamilier. Kan den ikke være utendørs, bør den ha litt ekstra plass til løpetrening, og helst et klatretre. Den er kjent for å kunne akseptere andre katter og hunder.
Fylkesvei 3302
Fylkesvei 3302 går mellom Dalsbygda og Skotfoss i Skien kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 53 (Telemark).
Denis Diderot
Encyclopedien
Første bind av Encyclopédie ble utgitt i 1751 i samarbeid med Jean le Rond d'Alembert, og inneholdt mange liberale og progressive ideer. Boktrykkeren og bokselgeren Andre Le Breton henvendte seg til Denis Diderot da en fransk oversettelse av Ephraim Chambers' Cyclopaedia, or Universal Dictionary of Arts and Sciences, skulle publiseres. Oversettelsen hadde først blitt gjort av engelskmannen John Mills og senere tyskeren Gottfried Sellius. Diderot tok i mot tilbudet og hans kreative tankesett og skarpsindige visjon transformerte verket. Ideene, kunnskapen og forfatterne blant filosofene i «Brevrepublikken» hadde liten innflytelse i samfunnet på grunn av store avstander mellom «samfunnsmedlemmene». Diderot overtalte Le Breton til å samle alle disse forfatterne, ideene og kunnskap i et nytt verk fremfor å gjenskape Cyclopaedia. Entusiasmen hans smittet over på utgiverne, som samlet inn tilstrekkelig kapital til en langt større forretning enn planlagt. Jean le Rond d’Alembert ble overtalt til å bli Diderots kollega; den nødvendige tillatelsen ble anskaffet fra regjeringen.
Prosjektet ble godt mottatt da det i 1750 ble presentert til offentligheten i en omfattende brosjyre. Første bind ble publisert i 1751. Ved å omfatte all kunnskap vil det «kunne endre menneskets måte å tenke på». Ideen var dyptgående og spennende da verket var et av de første verkene i opplysningstiden. Diderot ønsket å gi folket mulighet til å videreutvikle kunnskapen sin og, på sett og vis, gi tilgang til all kunnskap man kunne tenke seg. Verket samlet og forkortet all datidens kunnskap og gjorde den tilgjengelig for allmennheten. Det var ikke bare vitenskapsmenns og akademiers ekspertise som ble tatt i bruk, men også den vanlige manns dyktighet. Disse menneskene skulle gå sammen i en forening og gjennomføre et slikt prosjekt. De skulle kun jobbe for å stoppe samfunnsmessige ensrettinger og basere en stor mengde informasjon på forskjellige synspunkter, metoder eller filosofier.
Dette leksikonet hadde hatt en beskjeden begynnelse som en rent kommersiell oversettelse av Chambers Cyclopedia (1728) fra engelsk til fransk. Men prosjektet vokste til det mistet all forbindelse med de opprinnelige intensjonene. Diderot ble redaktør for verket, og det ble hans hovedbeskjeftigelse til 1772. Ettersom årene gikk, kom det ene bindet etter det andre ut under hans ledelse, til utgivelsen var fullstendig med bind 35.
Dette var den største forlagssatsingen til da. Det som gjorde den intellektuelt og historisk viktig, var at den tok opp i seg den nye holdningen til kunnskap som Voltaire hadde importert til Frankrike fra England. Dette var en vitenskapelig tilnærming som hadde Francis Bacon og Isaac Newton som sine store forbilder.
I encyklopedien ble dette idealet forenet med en filosofisk tilnærming som fremfor alt orienterte seg utfra John Locke. Som verkets redaktør vedgikk Diderot at hans mål var å «forandre den tradisjonelle måten å tenke på». Encyklopedistene var menn som i hovedsak var engasjert i rasjonalismens sak, den nye vitenskap, toleranse og sosiale reformer.
Motstand mot autoritetene
Den negative siden ved det uttalte målet om å endre de konvensjonelle tankemønstrene, var av avgjørende betydning og gjorde at encyklopedien fikk problemer med myndighetene. Hele dette store verket fornektet implisitt at den religiøse lære var en gyldig kilde til faktisk informasjon om verden.
Dermed fornektet den også bibelens og kirkens intellektuelle autoritet. Den avviste likeledes å anerkjenne politisk makt som en kilde til autoritet i intellektuelle eller kunstneriske spørsmål. Encyklopedien vendte seg mot nesten alt som fantes av sosial, politisk og religiøs ortodoksi i tiden. Encyklopedien var et storstilt prosjekt til fremme av et syn på kunnskap og lærdom, både i kunsten og vitenskapen, som ble et av de karakteristiske trekkene i moderniteten.
Ideer på utstilling
Av den komplette førsteutgaven ble det solgt 4225 sett. Det var ikke noe som kunne sammenlignes med den i noe land, og dens innflytelse på det intellektuelle livet i Europa lar seg ikke måle. Man må ha in mente at Paris den gang var internasjonalt anerkjent som det intellektuelle, kunstneriske, politiske og sosiale sentrum i verden. Overalt kunne utdannede mennesker fransk. Det var også språket til det internasjonale diplomatiet, og det fantes også mange land der herskerne snakket fransk i stedet for sitt eget språk. Forståelig nok har det ikke vært lett for franskmenn å akseptere at deres språk har blitt forbigått av engelsk på disse områdene i løpet av det tyvende århundre.
Encyklopedien fikk stadig flere vanskeligheter med den offisielle sensuren ettersom de ulike bindene kom, og i 1759 ble den stoppet av et kongelig dekret. Men Diderot og medarbeiderne hans fortsatte å arbeide i hemmelighet med å forberede de resterende bindene, og til slutt ble også disse utgitt.
Møte med Leonhard Euler
Ifølge en berømt historie om møte mellom Denis Diderot og den kjente matematikeren Leonhard Euler, ble Euler bedt om å legge fram et matematisk bevis for Guds eksistens for å fornærme den frittenkende og ateistiske Diderot. Under Diderots opphold ved det vitenskapelige akademiet i St. Petersburg, spredde Diderot ateistiske tanker i akademiet. Katarina den store ønsket å stoppe dette, og ba matematikeren Leonhard Euler om å debattere Diderot offentlig. Under en offentlig debatt i St. Petersburg kom Euler frem med argumentet: «Monsieur, a+b^n/n=x, donc Dieu existe, responsez»! Dette kan oversettes som: «Min Herre, a+b^n/n=x, derfor eksisterer Gud, vennligst svar!» Ifølge historien skulle Diderot ha blitt så flau over sine manglende matematikkunnskaper, og ba derfor om å få forlate St. Petersburg. Denne historien blir i dag sett på som svært tvilsom. Diderot skal nemlig ha vært en framragende matematiker. Historien er sannsynligvis oppdiktet av den engelske matematikeren De Morgan.
Egne verk
Mens alt dette pågikk, skrev Diderot også egne verker. Men han visste at heller ikke disse ville bli godtatt av den offisielle sensuren på grunn av den uttalte materialismen og ateismen. Han fortsatte ikke desto mindre å skrive, overbevist om at ettertiden ville anerkjenne kvaliteten av hans arbeider. Og det har den gjort. Diderot sitt tidligste arbeid omfatter en oversettelse av Temple Stanyans’ History of Greece (1743), en oversettelse av Robert James’ Medicinal Dictionary (1746–1748) skrevet sammen med kollegaene François-Vincent Toussaint og Marc-Antoine Eidous, en fri gjengiving av Shaftesburys Inquiry Concerning Virtue and Merit (1745), samt egenproduserte tekster. I 1746 skrev han sitt første originale verk, Pensées philosophiques, og supplerte dette med en kort essay om tilstrekkeligheten av naturreligion. Han satt senere sammen et bind av uanstendige fortellinger kalt Les bijoux indiscrets (1748). Det viste seg at han i ettertid angret på dette verket. I 1747 skrev han allegorien Promenade du sceptique, hvor han først trekker frem katolisismens overdådighet, deretter forgjengeligheten til verdens gleder som kirkens motstander, og til sist den desperate og uetterretterlige filosofien som påstår å være overordnet både kirken og verden.
Gjennom det berømte verket Lettre sur les aveugles à l'usage de ceux qui voient («Brev om de blinde til bruk for dem som ser») (1749) ble Diderot introdusert til verden som en mann med en meget original tankegang. Temaet er en diskusjon om forholdet mellom menneskets fornuft og den kunnskapen en får gjennom persepsjon (de fem sansene). Tittelen fremkalte ironisk tvil om hvem forfatteren egentlig siktet til med begrepet «de blinde». I essayet argumenterer en blind engelsk matematiker med navnet Saunderson at den eneste kunnskapen han og en person med synet i behold kan være enige om, er matematikk, fordi kunnskap kommer fra sansene og oppfatninger. Det fremsettes en tese om at de blinde kan lære seg å lese ved å bruke følsomheten i fingrene. Diderot publiserte senere et essay kalt Lettre sur les sourds et muets («Brev om de døve og stumme»). Det er den uttrykkelige, men uutviklede fremstillingen av teorien om variasjon og naturlig utvalg som gjør Lettre sur les aveugles så bemerkelsesverdig.
Filosofisk hadde Diderot en deterministisk og materialistisk verdensoppfatning. Han oppfattet ikke den menneskelige frie vilje som et absolutt, men forestilte seg at bevisstheten var et utslag av en lovmessighet i naturen. Bevisstheten er ifølge Diderot et potensial som alt i materien besitter på det atomare plan og som iblant gir seg utslag i mennesket. Den enhet som bevisstheten utgjør, var det imidlertid ikke mulig for Diderot å betrakte på det mikroskopiske plan. Han forestilte seg derfor en høyere lovmessighet som var diktert av nødvendigheten.
I sin samtid ble Diderot først og fremst oppfattet som redaktøren av encyklopedien, en encyklopedi som i dag er fullstendig passé vitenskapelig sett. De skriftene som Diderot nå er kjent for, kom imidlertid først ut etter hans død. De mest kjente av dem er kanskje de tre dialogene «Samtale mellom Diderot og d'Alembert», «d'Alemberts drøm» og «Fortsettelsen av den forrige samtale» (normalt kjent under samlebetegnelsen «Le Rêve de d'Alembert» eller «d'Alemberts drøm»).
I dialogene brytes Diderot med det moralske dilemma som en determinist står overfor. Dessuten fremlegges i dialogene Diderots visjon av verden og dens tilblivelse, av det menneskelige samfunn og av menneskets seksualitet og moral. Dialogene springer elegant fra det minste til det største, millioner av år frem og tilbake i tiden, alt sammen holdt i en klar og humoristisk stil.
I romanen Fatalisten Jacques og herren hans (1796) fremlegger Diderot et mer ironisk syn på determinismen. Blant annet lar han hovedpersonen Jacques bli hanrei, noe han som den determinist han er, bøyer seg for som en nødvendighet.
Som kunstkritiker skrev Diderot en rekke skrifter kjent som salongene og regnes for å være en av pionerene innen denne genre.
I 1746 utga han sine Filosofiske tanker, som ble brent av Parlamentet i Paris. Andre kjente verker er Om Senecas liv (1778), Nonnen (1790), Rameaus nevø (1821) og trilogien d'Alemberts drøm (1830).
Toppserien 2006
Toppserien 2006 var den 20. sesongen i den øverste divisjonen i fotball for kvinner, og den 7. Toppseriesesongen. Det var ti deltakende lag i serien for siste gang i Toppserien (per 2009), da Toppserien ble utvidet med 12 lag fra og med sesongen 2007. Som resultat av dette rykket ikke noen lag ned direkte, men de to dårligste lagene i Toppserien måtte spille kvalifisering mot nummer 3 og 4 i første divisjon.
De deltakende lagene var:
De to lagene som rykket opp til Toppserien i 2006 var Arna-Bjørnar og Amazon Grimstad. Førstnevnte hadde vært i Toppserien fra 1997 til 2004, mens Amazon Grimstad debuterte i Toppseriesammenheng. Regjerende mester var Kolbotn.
Forhåndstips
VG rangerte toppserielagene med begrunnelse slik:
Tabell
Kolbotn vant Toppserien for tredje gang. Det skilte bare tre poeng på de tre beste lagene, noe som gjorde denne sesongen til den jevneste i toppen noensinne. Før siste runde ledet Trondheims-Ørn med tre poeng på Kolbotn og Røa. Kolbotn slo Trondheims-Ørn i siste runde, og vant dermed på målforskjell. Røa kunne ha vunnet serien om de vant med 10 mål mot Team Strømmen, men laget tapte i stedet med tre mål.
Av de tre medaljørene fra Toppserien 2005, var bare Kolbotn fortsatt medaljør. Team Strømmen endte poenget bak Røa (og poenget bak sin egen poengsum i 2005) på fjerdeplass, og bronsemedaljør fra 2005, Fløya, dalte ned fire plasser. Fallet på fire plasser utgjorde det største fallet i forhold til fjorårsprestasjonene. Klepp dalte også fire plasser, og hadde rykket ned for første gang siden oppstarten i 1987 om det ikke var slik at ligaen ble utvidet. I stedet ble det kvalifisering på Klepp. Det største bykset utgjorde Røa med tre plasser. Arna-Bjørnar endte på 5.-plass etter opprykk, og Amazon Grimstad ble med sin sjetteplass beste debutant siden Bjørnar debuterte med samme plassering (men 3 poeng mer) i 1997.
Kvalifisering
4. november: Grand Bodø – Liungen  1-0
8. november: Liungen – Grand Bodø    0-1
18. november: Klepp – Manglerud/Star  4-0
Klepp beholdt plassen i Toppserien, og Grand Bodø rykket opp for fjerde gang, en tangering av Fløyas rekord (imidlertid har Grand Bodø to nedrykk mer enn Fløya).
Honoré d’Urfé
Honoré d'Urfé, marki de Valromey, comte de Châteauneuf (født 11. februar 1568, død 1. juni 1625) var en fransk renessanseforfatter av romaner og småskrifter, kjent for den pastorale romanen L’Astrée (Astreas historie), utgitt i årene 1607–1627, som skildret idealisert kjærlighet, men i en kompleks fortellerstruktur som pekte framover mot den barokke romanen. Romanen ble meget populær i samtiden og inspirerte senere forfatter, blant annet Rousseau.
Liv og virke
Honoré d'Urfé ble født i Marseille og ble utdannet ved Collège de Tournon ved Rhône. Senere, som partisan av den katolske liga ble han tatt til fange i 1595, og selv om han snart ble satt fri ble igjen tatt til fange og fengslet. I løpet av fangenskapet leste han verker av Pierre de Ronsard, «poetenes prins», Francesco Petrarca, og framfor alt hyrderomanen Diana av Jorge de Montemayor og Torquato Tassos Aminta. Etter at ligaen ble beseiret i 1594 flyttet d'Urfé til Savoia hvor hertugen var en slektning av hans mor. Her skrev han det moralfilosofiske verket Epîtres morales (1598).
Hans bror, comte d'Urfé, hadde i 1571 giftet seg med den vakre Diane de Châteaumorand, men ekteskapet ble etter 22 år annullert i 1598 av pave Klemens VIII. Broren ble ordinert som prest i 1603 og døde i 1621 som domprost av Montbrison. Diane de Châteaumorand ble sittende med en stor formue, og for at formuen ikke skulle forbli i D'Urfé-familien, giftet Honoré d'Urfé seg med henne i 1600. Beklageligvis ble også dette ekteskapet ulykkelig; D'Urfé tilbrakte det meste av sin tid adskilt fra sin hustru ved hoffet i Savoia hvor han hadde tittelen som kammerherre. Separeringen av eiendeler senere kan ha vært for å unngå økonomiske vanskeligheter.
Han døde i 1625 av skader etter et fall fra sin hest ved Villafranca i Spania under en krigskampanje.
Forfatterskap
Det var i Savoia hvor D'Urfé planla sin roman L’Astrée (dens fulle navn var Deux visages de L’Astrée / Astréas to ansikter) og la handlingen til det øde landskapet Forez vest for Lyon og i tid på folkevandringstiden da frankerne erobret det romerske Gallia. Hovedpersonene er det forelskede hyrdeparet Celadon og Astréa, men deres kjærlighet blir utsatt for adskillelser og utallige prøvelser. Andre par med likelydende problemer under Amors lunefulle påfunn blir også beskrevet i mange og lange digresjoner. Omstendighetene om brødrenes ekteskap til samme kvinne har fremmet tanken om at romansen er selvbiografisk i sin hovedhandling, men noen av episodene er også foreslått som omskrivelser av hendelsene til kong Henrik IV.
Verket stort anlagt; det består av fem bind med tolv bøker i alt på rundt 5500 sider. Det spesielle med verket er dens kompositoriske kompleksitet og labyrintiske handlingsgang. Romanen har hele 85 innskutte biberetninger, rundt 200 hundre dikt og sanger innenfor ulike sjangre og omtrent like mange brev.
Den første delen av L’Astrée kom i 1607, den andre i 1610, den tredje i 1619, og i 1627 kom den fjerde delen. I 1628 ble en femte utgitt av D'Urfés sekretær Balthazar Baro. L’Astrée preget romansene i tiden etter, og ingen tragedie var fullstendig uten diskusjoner om kjærligheter i samme vesen som mellom Celadon og Astréa
D'Urfé skrev også diktsamlinger, La Sireine (1584) og Sylvanire (1625).
Minne og ettermæle
I 1908 ble byste av Honoré d'Urfé reist ved Virieu-le-Grand (Ain) hvor den største delen av hans livsverk ble skrevet.
Black Debbath’s Beste – 10 år med Rock mot alt som er kult
Albumet ble utgitt i 2009 for å feire bandets 10-årsjubileum.
Arles
Arles er en kommune i departementet Bouches-du-Rhône i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur sør i Frankrike. Byen ligger på en lav bakke hvor elven Rhône deler seg i to før den når sjøen. Arles er Frankrikes største kommune med et areal på 75 893 hektar.
Kulturminner fra romertiden
Byen har en lang historie og var av betydelig viktighet for den romerske provinsen Gallia Narbonensis. Byen ble grunnlagt på 600-tallet f.Kr. og var en viktig gallo-romersk by. Byens første storhetstid varte fram til 480.
De store romerske områdene, som arenaen og teateret er så spesielle at de er blitt integrert inn i byens hus og byggverk. Det romerske teateret fra 1. århundre f.Kr. rommet inntil 10 000 tilskuere. Amfiteateret fra år 90 hadde 20 000 plasser. Begge teatrene ble bygget inn med andre bygninger i løpet av Middelalderen. Amfiteateret ble gjort om til en befestning med 2 kapeller og 212 boliger. Disse tilføyelsene fra etter antikken ble fjernet i 1820- og 1830-årene.
En serie underjordiske konstruksjoner, kalt Cryptoporticus, tjente opprinnelig som fundament for byens Forum (torg).
Konstantins bad ble bygd ved elvebredden på 300-tallet, som del av et større bygningskompleks. Man kan fremdeles se spor etter badstuer, basseng og rørsystemene.
Gatene bærer et klart middelaldersk preg, smale, buete veier som slanger seg mellom gamle byggverk.
Byen romerske og romanske monumenter ble listet som UNESCOs verdensarv i 1981.
Andre attraksjoner
Den nederlandske postimpresjonistiske maleren Vincent van Gogh flyttet hit fra Paris 20. februar 1888. Han bodde i «det gule huset» i 14 måneder, til 8. mai 1889; og skapte mer enn 300 malerier og tegninger i løpet av sin tid i byen. Paul Gauguin flyttet inn med van Gogh 23. oktober til 26. desember 1888, men deres samarbeid kom til en dramatisk slutt. «Det gule huset» ble ødelagt under den andre verdenskrig. Ingen av Van Goghs malerier finnes i dag i Arles.
En internasjonal fotofestival, Les Rencontres d'Arles, har vært holdt i byen siden 1970.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Arles
Det gamle rådhuset
Det gamle rådhuset ligger på Rådstuplass 1 i Bergen. Huset ble opprinnelig bygget som privatbolig for lensherre Christoffer Valkendorf i 1558. Materialene som ble benyttet stammet for en stor del fra Allehelgenskirken som lå i strøket. Sammen med Muren, som ble bygget som privatbolig for Erik Rosenkrantz, er det gamle rådhuset det viktigste private renessansebygget i Bergen i dag.
Branner, ombygninger og fredning
Bygningen ble brannskadet i 1588, 1623, 1640 og 1702. Etter den siste brannen sto bare murene og den hvelvede kjellerarresten igjen. Sitt nåværende preg fikk bygningen etter ombygning i 1885. Bygget ble ominnredet og restaurert i 1901 og 1985.
Siden 1837 har huset blitt brukt av byens formannskap og bystyre. Bergen bystyre har fortsatt sine møter i den restaurerte bystyresalen.
Det gamle rådhus ble fredet av Riksantikvaren i 1927.
Mexico by
Mexico by (spansk: Ciudad de México, tidligere México, D.F.) er hovedstaden og den største byen i Mexico. Den er landets viktigste politiske, økonomiske og kulturelle sentrum. Den befinner seg i Mexicodalen sentralt i landet, i en høyde av 2 240 meter over havet. Politisk avgrenses byens sentrale deler av Det føderale distriktet, men storbyområdet strekker seg også utover store deler av den omkringliggende delstaten México. Mexico by er en av verdens største byer, med en befolkning på over 20 millioner i storbyområdet, også omtalt som Zona Metropolitana del Valle de México (ZMVM).
Byen ble grunnlagt under navnet Tenochtitlan av aztekerne i 1325, på det som da var en øy i Texcocosjøen. Den var hovedstaden deres fram til 1521, da den ble angrepet og lagt i ruiner av de spanske conquistadorene under ledelse av Hernán Cortés. Spanjolene bygde den opp igjen og gjorde den til hovedstad i visekongedømmet Ny-Spania. I kolonitida var den en av de viktigste byene i Amerika. Da Mexico ble selvstendig i 1821, fortsatte byen å være hovedstad i det nye landet, og ble etter hvert forskjønnet og bygd ut. På 1900-tallet opplevde byen en meget sterk befolkningsvekst. Mexico by arrangerte de olympiske sommerleker i 1968. I 1985 ble byen rammet av et kraftig jordskjelv som drepte flere tusen mennesker. Den er i dag et av Nord-Amerikas viktigste økonomiske sentre, og rangeres som en av verdens ti rikeste byer.
Navn og navnebruk
Vanligvis kaller meksikanerne byen for «México». Når det er fare for forvekslinger brukes «Distrito Federal», forkortet DF (uttalt De Effe), eller det mer offisielt klingende «Ciudad de México», «Mexico by». Veiskilt i Mexico viser til «México DF» eller bare «México». Når man ønsker å presisere at man snakker om landet Mexico, bruker man «La República Mexicana». Norskspråklige bruker ofte feilaktig den engelske tilpasningen «Mexico City».
Mexico by har fått tilnavnet «Ciudad de los palacios», «Palassenes by». Uformelt kalles byen også «Anáhuac». Innbyggerne kalles capitalinos (hovedstadsboere), eller mer uformelt chilangos eller defeños.
Geografi
Mexico by er plassert i det sentrale Mexico, på et platå som ligger 2200 meter over havet. Byen omgis av flere vulkaner som rager opp til 5500 meter over havet, høyest er Popocatépetl i sør. Vulkanene sperrer luftforurensingen i storbyen inne, og forverrer luftkvaliteten i byen. Opprinnelig lå byen på øyer ute i Texcocosjøen, men sjøen er nå for det meste tappet ut. Bare i sørøst, i Xochimilco, finner man rester av sjøen. Uttappingen av sjøen og senkningen av grunnvannsspeilet har ført til at gamle hus synker ned i grunnen, og store summer brukes for å ta vare på husene.
Merkelig nok er det også plass til grøntområder innenfor bygrensen, og hele den sørlige delen av D.F. utgjøres av skogområder. Det er en rekke nasjonalparker i Det føderale distriktet, også midt i urbaniserte områder.
Byen ligger i et jordskjelvområde, og mest utsatt for ødeleggelser er området som ligger på den gamle sjøbunnen, deriblant byens sentrum. Noe tryggere er de bydelene som ligger i den sørlige delen, siden de ligger på fast grunn.
Klima
På grunn av høyden over havet nyter Mexico by et behagelig temperert klima. Bare mellom april og juni blir det svært varmt midt på dagen, tidvis over 30 grader celsius. Resten av året ligger dagtemperaturen rundt 20 grader, litt lavere vinterstid, litt høyere sommerstid. Om sommeren ligger nattetemperaturen på 10–12 grader, om vinteren kan den gå ned mot null. Fra oktober til mai er det tørketid, og fra juni til september er det regntid. Det regner ikke hele tida, men det kommer kraftige kortvarige byger.
Årsmiddeltemperaturen ligger på 16,5 grader celsius. Årsmiddelnedbøren er 894 millimeter. Mai er den varmeste måneden med 18,6 grader, mens det i desember og januar er kaldest med 13,8 grader. Mest regn faller det i august med et snitt på 194 millimeter, mens det i januar kun faller 10 millimeter. Regntida på sommeren er likevel ikke svært ubehagelig, da regnet faller i kraftige, kortvarige skurer.
Demografi
Selve sentrum av byen tilhører administrativt Mexicos føderale distrikt (D.F.), men byens forsteder omfatter en rekke kommuner i den omkringliggende delstaten México og én kommune i delstaten Hidalgo. Det bor 8,9 millioner mennesker i Distrito Federal, men om man tar med mange forsteder og småbyer som nærmest er «spist opp», er innbyggertallet i det som kan regnes for en av verdens største byer, på over 20 millioner.
Den sterke veksten er en relativt ny utvikling. I Mexico by vises tydelig utviklingen av urbanisering i de siste årene. I 1950 hadde byen 3,1 millioner innbyggere. I 1970 var det allerede 6,9 millioner mennesker, og vekstraten i byområdet var om lag én million mennesker i året.
Historisk, og siden tiden før spanjolene kom, har Mexicodalen vært et av de tettest befolkede områdene i Mexico. Da Distrito Federal ble opprettet i 1824, ble Mexico bys urbane område utvidet omtrent til området som i dag utgjør bydelen Cuauhtémoc. På begynnelsen av det 20. århundre begynte overklassen å migrere til sør og vest, og snart ble de små byene Mixcoac og San Ángel innlemmet i det voksende byområdet. Ifølge folketellingen i 1921 var 54,78 % av byens befolkning regnet som mestizos (innfødt blandet med europeisk blod), 22,79 % var europeiske, og 18,74 % urbefolkning. I 1921 hadde Mexico by mindre enn én million innbyggere.
Inntil 1990-tallet var Distrito Federal den mest folkerike føderale enheten i Mexico, men siden da har folketallet holdt seg stabilt på rundt 8,7 millioner. Byens vekst har strukket seg utover grensene til Det føderale distriktet til 59 kommuner i delstatn México og én i delstaten Hidalgo. Med en befolkning på om lag 20,1 millioner innbyggere (2010) er det et av de mest folkerike storbyområdene i verden. Likevel er den årlige veksttakten i stobyområdet i Mexico by mye lavere enn for andre store urbane tettbebyggelser i Mexico, et fenomen som mest sannsynlig skyldes en desentraliseringspolitikk innført av miljøhensyn. Nettoinnflyttingen til Distrito Federal i perioden 1995 til 2000 var negativ.
Urbefolkninger utgjør ca. 18,74 % av byens befolkning. Disse har innvandret til hovedstaden på jakt etter bedre økonomiske muligheter. Nahuatl, otomí, mixtekisk, zapotekisk og mazahua er de urspråkene som snakkes av flest i Mexico by.
På den annen side er Mexico by hjem for store samfunn av innvandrere, særlig fra Nord-Amerika (USA og Canada), fra Sør-Amerika (hovedsakelig fra Argentina og Colombia, men også fra Brasil, Chile, Uruguay og Venezuela), fra Mellom-Amerika og Karibia (hovedsakelig fra Cuba, Guatemala, El Salvador, Haiti og Honduras), fra Europa (hovedsakelig fra Spania, Tyskland og Sveits, men også fra Tsjekkia, Frankrike, Italia, Irland, Nederland, Polen og Romania), fra Midtøsten (hovedsakelig fra Egypt, Libanon og Syria), og nylig fra Asia (hovedsakelig fra Kina og Sør-Korea). Historisk, helt siden Ny-Spania-tiden, har mange filippinere slått seg ned i byen og blitt integrert i det meksikanske samfunnet. Selv om ingen offisielle tall har blitt rapportert, er anslagene for hver av disse samfunnene er ganske betydelige. Mexico by er hjem til den største bestanden av personer fra USA bosatt i utlandet. Gjeldende anslag er så høyt som at 600,000 amerikanere fra USA bor i Mexico by, mens det amerikanske Bureau of Consular Affairs i 1999 estimerte at over 440,000 mennesker fra landet bodde i Mexico bys storbyområde.
De fleste (90,5 %) av beboerne i Mexico by er romersk-katolske, noe som er høyere enn den nasjonale prosentandelen, selv om den har vært synkende de siste tiårene. Mange andre religioner og filosofier praktiseres også i byen: mange forskjellige typer protestantiske grupper, ulike typer jødiske samfunn, buddhistiske, muslimske og andre åndelige og filosofiske grupper, samt et økende antall ikke-religiøse.
Historie
Mexico by ligger i Anáhuac-dalen, også kalt Mexicodalen, hvor kulturer har blomstret i flere tusen år. Den viktigste forgjengeren var Teotihuacán, som blomstret i flere århundrer fra Krist fødsel av, og som befinner seg i kjempebyens nordøstre utkant. En annen forgjenger er Tula, som blomstret tidlig i den europeiske middelalderen.
Tenochtitlan
Aztekerne la en gang i middelalderen ut på en århundrelang vandring fra sagnøya Aztlán. Da de så en ørn spise en slange på en øy i Texcocosjøen, så de det som et tegn på at de hadde nådd fram til målet. Dermed grunnla de sin hovedstad Tenochtitlan her, noe som tidfestes til år 1325. Som aggressive krigere tok de snart kontrollen over naboene rundt sjøen, og fra 1400-tallet av kontrollerte de store deler av kulturområdet Mellom-Amerika.
Den byen som møtte de spanske erobrerne i 1519, kunne måle seg med de største europeiske byene, og var dominert av en rekke pyramider, hvorav den største var viet til guden Huitzilopochtli. Her kunne de drive et rikt jordbruk på kunstige øyer av siv, hvor de dyrket grønnsaker. Moloanlegg knyttet byen til forsteder på fastlandet rundt, og diker beskyttet byen mot oversvømmelser. Naboøya Tlatelolco fungerte som det store markedet i byen. Innbyggertallet i Tenochtitlan er blitt anslått til 200–300 000.
Den spanske erobringen
Meldingene fra Golfkysten til Tenochtitlan om spanjolenes ankomst i 1519 må ha fortonet seg som om marsboere skulle ha landet hos oss. Etter noen innledende militære tap mot spanjolene besluttet aztekerkongen Moctezuma å invitere dem til hovedstaden. Spanjolene under Hernán Cortés, samt mange tusen allierte krigere fra Tlaxcala og Golfkysten, tilbragte vinteren 1519–20 som Moctezumas gjester. Forholdet mellom dem og aztekerne ble imidlertid stadig mer anstrengt, både på grunn av spanjolenes tørst etter rikdommer, og fordi spanjolene reagerte på menneskeofringene som pågikk. Det endte med at Moctezuma først ble tatt som gissel, og deretter ble drept enten av spanjolene eller av misfornøyde aztekere. Etter Moctezumas død flyktet så spanjolene fra byen den 30. juni 1520, og to tredjedeler av dem ble drept i kamp eller ble ofret til gudene i det som kalles La noche triste, den triste natta. Cortés kom imidlertid unna til sine allierte i Tlaxcala. Samtidig ble Tenochtitlan herjet av kopper, en ukjent sykdom i Amerika, som drepte en stor andel av befolkningen.
Tenochtitlans fall
I april 1521 ble byen angrepet av Cortés og hans få hundre spanjoler, samt ca. 100 000 stammekrigere fra Tlaxcala, Gulfkysten og andre fiender av aztekerne. Båter båret over fjellene i deler ble satt sammen og sjøsatt i Texcocosjøen. Aztekerne satte seg til motverge, og øybyen ble beleiret og langsomt nedkjempet. Først 13. august 1521 opphørte kampene, og kanskje 40 000 mennesker ble massakrert i bydelen Tlatelolco, forsvarernes siste skanse.
Hovedstad i Ny-Spania
Byen lå fullstendig i ruiner, og ble gjenoppbygd fra grunnen av spanjolene. Steinen fra den store pyramiden ble brukt til å bygge den første katedralen, som sto på samme sted. Byen ble døpt México, og var spanjolenes utgangspunkt for videre erobringstog mot sør, vest og nord. Byen var hovedstad for Visekongedømmet Ny-Spania, og sammen med Lima i Peru den viktigste av alle spanske kolonibyer i Amerika. Hele Mexico, sørvestre USA, Mellom-Amerika, øyene i Karibia og Filippinene ble styrt fra Mexico by. Universitetet UNAM stammer fra 1551, og er blant de eldste i Amerika. Den første katedralen ble erstattet av den enorme Catedral Metropolitana fra 1573. Under erobringen var imidlertid dikene blitt ødelagt, så byen ble ofte utsatt for oversvømmelser. De fuktige forholdene gjorde også Mexico by til en usunn by.
Frigjøringskrig
Opprøret mot spanjolene i 1810 startet i delstaten Guanajuato. 30. oktober 1810 slo imidlertid opprørsstyrkene de spanske troppene ved Las Cruces nær Mexico by, og hadde muligheten til å ta byen. Lederen Miguel Hidalgo valgte imidlertid ikke å angripe Mexico by. Først i 1821 ble byen erobret av Agustín de Iturbide. På dette tidspunktet hadde byen 160 000 innbyggere, og var den største i Amerika.
Selvstendighet
De første årtiene i Mexicos historie var svært turbulente, og byen utviklet seg kun langsomt. Under keiser Maximilian og diktatoren Porfirio Díaz fra 1860-årene av ble imidlertid byen forskjønnet og bygd ut; eksempler er den enorme avenyen Paseo de la Reforma og kulturpalasset Bellas Artes. Den meksikanske revolusjonen fra 1910 av førte til full stopp i veksten og stor nød i befolkningen. Fra 1920-årene fortsatte imidlertid veksten for fullt, og byen ble forskjønnet av de store freskomaleriene skapt i revolusjonær glød.
Byen har i det 20. århundre hatt en eksplosiv vekst i innbyggertallet. I 1950 hadde Mexico by 3 millioner innbyggere. I år 2000 hadde byen 20 millioner innbyggere, men veksten er ikke lenger like sterk.
Mexico by var vertsby for de 19. olympiske sommerleker i oktober 1968. Lekene ble imidlertid skjemmet av massakeren på protesterende studenter i Tlatelolco den 2. oktober, få dager før åpningsseremonien. I 1985 ble mange tusen mennesker drept av et jordskjelv som målte 8,5 på Richters skala.
Centro histórico
Sentralt i Mexico by er Plaza de la Constitución. Ved dette torget ligger byens gamle katedral, ruiner fra den gamle Tenochtitlan og Palacio Nacional. Rundt ligger Centro histórico, det historiske sentrum, et område fylt av kirker, palasser og hus i kolonistil. Det historiske sentrum står på UNESCOs verdensarvliste. Mot vest ligger Alameda Central, et åpent parkområde med palasset Bellas Artes, hovedbygningen for scenekunst i Mexico. Ved hjørnet av parken står også Torre Latinoamericana, en skyskraper som har vært et landemerke for byen i over 50 år.
Reforma
Byens sentrale gate er Paseo de la Reforma. Denne 12 kilometer lange bulevarden ble opprinnelig anlagt av keiser Maximilian på 1860-tallet. Langs bulevarden ligger flere berømte monumenter, av disse er El Ángel de la Independencia det mest kjente. «Uavhengighetsengelen», ble reist i 1910 for å feire hundreårsjublileet for Mexicos uavhengighet, og er sterkt inspirert av Siegessäule i Berlin. Sør for Reforma finner man strøket Zona Rosa, byens underholdningskvarter, med gater oppkalt etter europeiske storbyer (Calle Oslo er en liten bakgate), og elegant shopping og uteliv.
Chapultepec
Den berømte høyden Chapultepec, «Gresshoppehaugen», ligger i utkanten av sentrum. På høyden ligger den 6 km² store parken med samme navn, med Chapultepec-slottet midt i, hvor man har god utsikt over Paseo de la Reforma. Chapultepec var et viktig sted allerede i aztekertiden, og har siden hatt en sentral rolle i landets historie. I dag er parken et populært rekreasjonsområde for byens borgere, og inneholder bl.a. byens historiske museum og en zoologisk hage.
Det nasjonale antropologiske museet, Museo Nacional de Antropología, har en bred presentasjon av landets pre-kolumbianske kulturer i første etasje. I andre etasje er de samme kulturene presentert slik de er i dag. Dette er en av verdens flotteste arkeologiske museer, og ofte kan man se representanter for totonakerfolket vise frem «voladores»-seremonien.