cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rhodesia
Politikk
I henhold til Cecil Rhodes' tanke om like rettigheter for alle "siviliserte mennesker", var det ingen eksplisitt rasistisk del med tanke på hvem som var stemmeberettiget. Likevel utelukket disse kravene majoriteten av den sorte befolkningen. De hvite utgjorde aldri mer enn 5% av landets totale befolkning, men helt fram til 1979 hadde de intet mindre enn 95% av de totale stemmene i de nasjonale valgene. Fram til 1950-tallet hadde Sør-Rhodesia et mangfoldig og fargerikt politisk liv med en høyre- og venstreside som kjempet om makten. Det Rhodesiske Arbeiderparti hadde seter i nasjonalforsamlingen og i kommunestyrene. Fra 1953 til 1958 var landets statsminister Garfield Todd, en liberal politiker som gjorde mye for å bedre den sorte befolkningens kår. Men etter hvert ble spørsmålet om uavhengighet det dominerende i politikken, og Todd kom i bakgrunnen. Fra 1958 av var spørsmålet om majoritetsstyre eller ikke, det avgjørende i all politikk, noe som ledet til UDI i 1965. Grunnloven fra 1961 ledet til at Sør-Rhodesia og deretter det uavhengige Rhodesia fram til 1969 ble styrt etter de samme parlamentariske prinsipper som var gjeldende i Storbritannia, men med valgruller som inndelte befolkningen i henhold til eiendom og utdannelse. Den republikanske grunnloven fra 1969 etablerte en to-kammerløsning med et senat og et representatenes hus. Presidentembedet var i all hovedsak seremonielt, mens den reelle utøvende makten lå hos statsministeren. Grunnloven for det kortvarige Zimbabwe Rhodesia, hvor landet så en sort ledelse for første gang, reserverte 28 av de 100 parlamentariske setene for de hvite. Denne ordningen ble endret i 1987 med avskaffelsen av de reserverte setene for de hvite og statsministeren ble erstattet av en president med reell utøvende makt. I 1990 ble senatet avskaffet.
Ubuntu (operativsystem)
GNOME og Unity
Canonical Ltd ble kritisert for at de på denne måten bidro til å fragmentere Linuxmiljøet. Svært mange andre Linuxdistribusjoner, avarter av UNIX og andre Unix-lignende operativsystemer, benytter eller har benyttet GNOME som standard.
Den 13. april 2017 varslet Canonical Ltd at de fra versjon 18.04 vil gå tilbake til GNOME som standard. Ved lanseringen av Ubuntu 18.04 opphørte Ubuntu GNOME å eksistere som en separat distribusjon.
Kubuntu og KDE
Det finnes også andre offisielle utgaver av Ubuntu, som ikke benytter GNOME (og frem til Ubuntu 18.04 kombinasjonen GNOME/Unity) som standard skrivebordsmiljø. Kubuntu er en slik offisiell versjon. Kubuntu er yngre enn Ubuntu; den første versjonen av Kubuntu var 5.04 «Hoary Hedgehog», som tilsvarte den andre versjonen av Ubuntu.
De 20 første versjonene av Kubuntu benyttet K Desktop Environment (KDE) som standard skrivebordsmiljø. Fra versjon 4.0 skiftet dette skrivebordsmiljøet navn til KDE Software Compilation. I desember 2014 ble KDE splittet opp i tre deler: KDE Applications, KDE Frameworks 5 og KDE Plasma 5, og fra og med Kubuntu 15.04 «Vivid Vervet» har Kubuntu benyttet KDE Plasma 5.
Bokstaven «K» i Kubuntu (uttales /kùbúntú/) er ikke bare et ordspill som refererer til KDE, men liksom navnet «Ubuntu» har det afrikanske røtter. På bantuspråket bemba i Zambia betyr Kubuntu «til menneskeheten», og på bantuspråket Kirundi i Burundi og Tanzania betyr det «gratis». Dette kan sies å være kjerneelementer i filosofien bak Ubuntu-prosjektet.
Fra og med Kubuntu 6.06 «Dapper Drake» har det vært mulig å bestille Kubuntu på CD-ROM via tjenesten Shipit.
Xubuntu og Xfce
Xubuntu er en annen offisiell utgave av Ubuntu, som benytter Xfce som standard skrivebordsmiljø. Xfce er et såkalt lettvekts skrivebordsmiljø for UNIX og Unix-liknende operativsystemer, deriblant Solaris, Linux og frie utgaver av BSD (FreeBSD, OpenBSD, NetBSD med flere). Det er raskt og lite ressurskrevende, mens det samtidig har som formål å være visuelt tiltrekkende og lett å bruke. Xfce er en legemliggjørelse av den tradisjonelle Unix-filosofien om modularitet og gjenbrukbarhet. Det består av separat adskilte deler (som ikke er avhengige av hverandre), som sammen sørger for alle funksjonene til et skrivebordsmiljø, men som også kan kjøre enkeltvis for å tilpasse seg brukeres spesielle behov og preferanser. Xfce følger en rekke standarder, deriblant de som blir definert av freedesktop.org.
Første utgave av Xfce ble lansert i 1996 – samme året som første versjon av KDE ble lansert.
Selve navnet Xubuntu er en portmanteau av Xfce og Ubuntu. Denne avarten er laget for lavbudsjettdatamaskiner, eller de som har bedre datamaskiner, men ønsker et raskt operativsystem. Xubuntu var opprinnelig ment å lanseres på samme tid som Ubuntu 5.10 «Breezy Badger», den 13. oktober 2005. Arbeidet med Xubuntu var imidlertid ikke fullført på dette tidspunktet. I stedet var programvaren xubuntu-desktop metapackage tilgjengelig gjennom Synaptic Package Manager, slik at brukere indirekte kunne installere skrivebordsmiljøet Xfce.
Den første offisielle versjon ble lansert den 1. juni 2006, og fikk navnet Xubuntu 6.06 «Dapper Drake».
Lubuntu og LXDE
Lubuntu er også en offisiell utgave av Ubuntu. Denne utgaven benyttet opprinnelig skrivebordsmiljøet LXDE, som også var et lettvekts skrivebordsmiljø. LXDE var en forkortelse for Lightweight X11 Desktop Environment, og var et skrivebordsmiljø med ekstremt lave ressurskrav. Det var spesielt egnet for NettPCer og System on a chip datamaskiner.
LXDE ble utviklet i programmeringsspråket C og benyttet verktøyet biblioteket GTK+ 2. Første versjon ble lansert i 2006 av den taiwanske programmereren Hong Jen Yee (tradisjonell kinesisk: 洪任諭). Tidlig i 2013 begynte Hong Jen Yee arbeidet med LXQt, en variant som var utviklet ved hjelp av biblioteket Qt, fordi han var misfornøyd med GTK+ 3. Den 21. juli 2013 kunngjorde Hong Jen Yee at LXQt er en sammenslåing av LXDE og det tidligere skrivebordsmiljøet Razor-qt. De to prosjektene har eksistert side om side, men på sikt vil de bli slått sammen, og benevnelsen LXDE brukes både om den opprinnelige GTK+-utgaven og den nye implementasjonen ved hjelp av biblioteket Qt.
Tester utført i 2010 viste at LXDE hadde det minste minnekravet av de fire mest populære skrivebordsmiljøene på denne tiden (GNOME, KDE, Xfce og LXDE), og forbrukte mindre strøm, noe som gjorde LXDE særlig egnet i mobile datamaskiner.
Den første offisielle versjonen var Lubuntu 8.10 «Intrepid Ibex», som ble lansert i 30. oktober 2008. De første versjonene, 8.10 «Intrepid Ibex», 9.04 «Jaunty Jackalope» og 9.10 «Karmic Koala», var ikke tilgjengelige som separate ISO-bilder, men kunne installeres på Ubuntu gjennom separate lubuntu-desktop programvarepakker.
Ubuntu MATE og MATE
Første versjon av Ubuntu MATE var 14.10 «Utopic Unicorn» som ble lansert 23. oktober 2014.
Cubuntu og Cinnamon
Cubuntu er en offisiell utgave som benytter skrivebordsmiljøet Cinnamon. Cinnamon ble lansert i 2011 – i likhet med MATE som en fork av GNOME Shell, grunnet uenigheter om den abstrakte metaforen som GNOME innførte i versjon 3. Cinnamon ble opprinnelig lansert for Linux Mint, som er et Ubuntu-derivat. Etter hvert har dette skrivebordsmiljøet også blitt tatt i bruk av andre Linuxdistribusjoner, så vel som FreeBSD.
Første versjon av Cubuntu var 15.04 «Vivid Vervet» og ble lansert 28. april 2015.
Ubuntu Budgie og Budgie
Ubuntu Budgie er en offisiell utgave som benytter skrivebordsmiljøet Budgie.
Ubuntu Budgie startet som en uoffisiell avart som ble lansert parallelt med Ubuntu 16.04 LTS «Xenial Xerus» den 25. april 2016, og ble omtalt som budgie-remix.
Første offisielle versjon var 16.10 «Yakkety Yak» som ble lansert 16. november 2016.
Ubuntu Server
Ubuntu-Server er en utgave for tjenere. Denne utgaven mangler et grafisk brukergrensesnitt: Den er uten vindussystemet X, Wayland eller noe skrivebordsmiljø. Den er heller ikke tilgjengelig som en LiveDistro. I stedet forutsetter den at brukeren er fortrolig med kommandolinjen i Linux, og kan bruke Unix-skallet og kommandospråket bash (Bourne Again Shell). Dette skallet ble lansert i 1989 som en fri erstatning for Bourne shell.
Utgaven mangler de programvarepakkene som man typisk kun behøver på en skrivebordsmaskin: kontorprogramvare (med innebygd tekstbehandling, regneark, presentasjoner, databaseprogrammer), bilderedigeringsprogrammer, etc. I stedet lanseres Ubuntu-Server sammen med LAMP, en samling fri programvare som ofte blir brukt av tjenere til å drive nettsider. LAMP er et akronym, og består av Linuxkjernen, en webserver (Apache), et databasehåndteringssystem (MariaDB og MySQL) og et skriptspråk (Perl, PHP, og/eller Python).
Første versjon av Ubuntu Server ble lansert i 2006.
Versjoner
Hvert halvår lanseres det en ny versjon av Ubuntu. Hver fjerde versjon har langtidsstøtte (LTS), og legger særlig vekt på industrielle og kommersielle miljøer som har behov for stabilitet. De tre første LTS-versjonene mottok støtte for ny maskinvare og sikkerhetsoppdateringer i 3 år for skrivebord og 5 år for tjenere. Fra versjon 12.04 LTS «Precise Pangoline» ble også støtten for skrivebord forlenget til å gjelde i 5 år.
De øvrige versjonene har en betraktelig kortere levetid. Opprinnelig var den 18 måneder, men i versjon 13.04 «Raring Ringtail» ble den redusert til 9 måneder. Fra og med versjon 12.04 har LTS-utgavene også fått utvidet sikkerhetsvedlikehold (Extended Security Maintainance eller ESM) i ytterligere to år.
Oppgraderinger kan gjøres fra en LTS-versjon til neste LTS-versjon, eksempelvis fra 14.04 LTS til 16.04 LTS. Ordinære versjoner kan oppgraderes til nærmeste nyere versjon, og det kan gjøres uavhengig av LTS status (eksempelvis fra 15.10 til 16.04 LTS).
Enhver versjon har et kodenavn og et versjonsnummer. Kodenavnene er alliterative og består av et adjektiv og et dyrenavn, for eksempel «Trusty Tahr» og «Precise Pangoline». Fra og med tredje versjon (5.10 «Breezy Badger»), ble kodenavn tildelt i alfabetisk rekkefølge for lettere å fastslå hvilken versjon som er av nyere dato. I Ubuntu 17.04 «Zesty Zapus» hadde kodenavnene nådd slutten av alfabetet, og i versjon 17.10 «Artful Aardvark» begynner den alfabetiske rekkefølgen på nytt. Versjonene omtales ofte med henvisning kun til adjektivet i kodenavnet, for eksempel omtales gjerne «14.04 LTS Trusty Tahr» kun som «Trusty».
Det er blitt utgitt syv versjoner med langtidsstøtte, hvorav to er gjeldende: Ubuntu 18.04 «Bionic Beaver» (støttes frem til april 2023) og Ubuntu 20.04 «Focal Fossa» (støttes frem til april 2025). Den siste versjonen av Ubuntu er «Impish Indri» 21.10, som ble lansert den 14. oktober 2021. Den neste versjonen er Ubuntu «Jammy Jellyfish» 22.04, og vil bli lansert 21. april 2022.
Installasjon
Fra og med versjon 6.06 Dapper Drake kan man velge mellom tre forskjellige installasjons-CD-er. Hver av disse finnes for tre forskjellige arkitekturer; PC (Intel x86), Mac (PowerPC), og 64-bit PC (AMD64) på hver sin CD. De fleste behøver kun førstnevnte, og det er denne man skal velge dersom man er i tvil. Selv om man har en AMD64 prosessor eller annen x86-64-bits prosessor anbefales det vanligvis fortsatt at man velger x86 versjonen.
Man kan istedenfor å laste ned CD-er fra nettet få trykte CD-plater tilsendt i posten gratis. Man bestiller CD-platene fra ShipIt. Ubuntu oppfordrer til måtehold, da det koster mye å lage CD-ene og sende dem.
Fra og med Ubuntu 10.10 kan man hake av for å installere støtte for flash, mp3 og andre proprietære standarder under installasjonsprosessen.
«Desktop»
«Desktop»-varianten er den vanlige varianten som det anbefales at folk flest bruker. Det er en Live-CD som man kan bruke til å prøve Ubuntu uten å måtte installere. Det ligger en snarvei på skrivebordet, som man kan klikke på for å installere Ubuntu på harddisk. Installasjonsprosessen består av noen få steg, å oppgi brukernavn og passord, stille klokken og velge hvor man befinner seg, partisjonering og automatisk fil-kopiering.
Desktop-varianten krever minst 2 GB RAM. Den passer ikke til oppgradering av tidligere installasjoner.
«Alternate»
«Alternate» er ikke en Live-CD, slik som «Desktop». Den har ikke X-vindusbasert installasjon, men har et tekstbasert grafisk brukergrensesnitt, Debian Install. Den er ment for de med spesielle krav til installasjonsprosessen:
Etterinstallasjon av ufri programvare
Siden Ubuntu skal være en fri distribusjon, er det noe programvare som ikke følger med som standard. For eksempel er ikke Flash eller Sun Microsystems sin Java med, og det mangler også støtte for MP3 og DVD. Fra og med Ubuntu 10.10 er dette imidlertid enkelt å installere ved å hake av når man får spørsmål om dette under installasjonsprosessen.
Pakkeklassifisering og kundestøtte
Ubuntu deler all programvare inn i fire seksjoner, kalt komponenter, for å reflektere forskjellene i lisensene og hvilken grad av kundestøtte som er tilgjengelig.
Pakker blir plassert i komponenter som følger:
«Fri» programvare inkluderer her kun det som møter Ubuntus lisenskrav, som grovt sett svarer til Debians retningslinjer for fri programvare. (Main gir ikke noen advarsel, men den kan inneholde binær firmware og utvalgte skrifttyper som brukes av frie komponenter i Main, men som ikke kan endres uten tillatelse fra deres forfattere, men så lenge de allikevel kan distribueres fritt blir de inkludert allikevel).
Ufri programvare er vanligvis ikke støttet (Multiverse), men noen unntak (Restricted) er gjort for veldig viktig ufri programvare, slik som ufrie enhetsdrivere, som ellers kunne hindre brukere fra å kjøre Ubuntu på deres systemer. Spesielt er renbinærform grafikkort drivere støttet. Men graden av kundestøtte er mer begrenset enn for Main, siden utviklerne ikke har tilgang til kildekoden.
Det er intensjonen at Main og Restricted skal inneholde all programvare som behøves for et generelt Linux system. Alternative programmer for de samme oppgavene og spesialiserte programmer plasseres i Universe og Multiverse.
Utover de offisielle pakkekildene er Ubuntu Backports et offisielt anerkjent prosjekt for å støtte nyere versjoner av bestemt programvare som kun er tilgjengelig i ustabile versjoner av Ubuntu. Pakkekilden er ikke omfattende; den inneholder stort sett pakker som brukere etterspør og som godkjennes hvis de møter visse kvalitetsretningslinjer.
Ubuntu-løftet
Canonical oppfordrer brukerne til å bruke programvare med fri kildekode, forbedre den og sende den videre.
Skrivebordseffekter
Opp til Ubuntu 10.10 kom Ubuntu med tredimensjonale skrivebordseffekter forhåndsinstallert. Disse kan aktiveres ved å installere en driver med 3D støtte via System→Administrasjon→Håndtering av ufrie drivere og så aktivere skrivebordseffekter via System→Innstillinger→Skrivebordseffekter.
Skrivebordseffektene blir gjort mulig ved å erstatte den vanlige vindushåndtereren Metacity med Compiz som gjør bruk av OpenGL for å vise skrivebordet. Det finnes også andre OpenGL-baserte vindushåndterere, som Beryl og Compiz-Fusion som kan installeres gjennom pakkesystemet.
Dell
I USA tilbys Ubuntu forhåndsinstallert med noen av Dells maskiner. Dells Ubuntu-maskiner vises nå også gjennom Dells norske sider, men foreløpig blir de norske kundene kun henvist til de amerikanske sidene og kan ikke bestille Ubuntu-maskiner via Dells norske Internett-sider.
Varianter
Alle variantene er i tillegg basert på Linux.
Vale of White Horse
Vale of White Horse er et administrativt distrikt i Oxfordshire, England. Det meste av området lå tidligere i Berkshire. Administrasjonssenteret er Abingdon.
Distriktet har navn etter Vale of the White Horse, en dal mellom Berkshire Downs og Themsen, som i sin tur har navn etter fornminnet Den hvite hesten fra Uffington.
Ole Christoffer Ertvaag
Ole Christoffer Ertvaag (født 23. september 1987 i Stavanger) er en norsk skuespiller. Han debuterte i rollen som Yngve i filmen Mannen som elsket Yngve basert på romanen ved samme navn skrevet av Tore Renberg. Ertvaag har gått på Romerike Folkehøgskole og begynte høsten 2007 på den 3-årige skuespillerutdanningen ved Kunsthøgskolen i Oslo. Han spilte i den britiske TV-serien The Last Kingdom i 2015-2017, i filmen Vann over ild i 2018 og TV-serien Heimebane i 2019.
Marattiopsida
Slekter:
Mariattiopsida er en tropisk plantegruppe av bregneplanter med bare en familie, Marattiaceae, og som tidligere ble regnet til bregnene Pteriopsida. Nye forskning har trukket denne plasseringen i tvil, uten at man imidlertid har kunnet slå fast de eksakte slektskapsforholdene. Hvis den står nær bregnene, er det sannsynligvis som søstergruppe av de resterende bregnene. Nyere forskning tyder også på at gruppen kan være nært beslektet med sneller Equisetaceae.
Innenfor tradisjonell botanikk regnes gruppen som en klasse Marattiopsia, som inneholder bare én familie Marattiaceae med fire slekter: Marattia, Christensenia, Danaea og Angiopteris.
Mariatta har utbredelse i høylandsstrøk i tropene. Den er i sterk tilbakegang.
Danaea har utbredelse – Nord- og Sør-Amerika.
Angiopteris er hjemmehørende i Madagaskar, Sørøst-Asia, Australia og Stillehavet, men ble ført til Jamaica fra Tahiti av kaptein William Bligh i 1860. Andre navn for denne slekten er Archangiopteris, Macroglossum, Protangiopteris og Protomarattia.
Marattiopsidas taksonomi
Selv om den er omdiskutert og ikke eksakt fastslått, er det følgende nedenfor trolig den vanligste måten å systematisere Marattiopsida.
Legg merke til at de karsporeplantene som nedenfor er merket med "(Usikker taksonomi), har vært foreslått plassert i en egen klasse gjennom nyere DNA-forskning.
Eikeland naturreservat
Eikeland naturreservat ligger i Andøy kommune i Nordland. Naturreservatet består av et myrområde ved Buksnesfjorden på Hinnøya. Området har et areal på 9100 dekar, hvorav 1400 dekar vannareal. Området er vernet for å bevare et område med interessante myrtyper og et variert planteliv, og for å sikre en lokalitet med elveperlemusling.
I tilknytning til Eikeland naturreservat ligger Eikefjelldalen landskapsvernområde. Både naturreservatet og landskapsvernområdet ble vernet i 1983.
Wuzhou
Wuzhou (kinesisk: 梧州; pinyin: Wúzhōu) er en by på prefekturnivå i den autonome region Guangxi i Sør-Kina. Befolkningen anslås (2004) til 264 000 innbyggere.
Byen ligger ved Perlefloden, tett ved der den renner inn i Guangdong-provinsen. Den har nå en av Kinas ti største innlandshavner, blant annet med en stor containerhavn og 100 store og små dokkanlegg. Den har alle fasiliteter, og det er gods- og passasjertrafikk til Hongkong og Macao.
Adrian-hjelm
Andre typer militærhjelmer
Også den britiske hæren ønsket beskyttelse mot nedfallende granatsplinter under første verdenskrig, og i 1915 designet og patenterte briten John L. Brodie en stålhjelm som beskyttet hodet, men som først og fremst var lett å masseprodusere da den kunne presse ut av en stålplate i én arbeidsprosess. Hjelmene var dessuten lette å stable og nyttige som vaskefat og kokekar. Den keiserlige tyske hær innførte i 1916 M16 Stahlhelm som var designet av ingeniør Frederich Schwerden og kirurgen Dr. August Bier ut fra de hodeskadene soldatene fikk. I 1935 ble Stahlhelm gjort mindre, men ytte fortsatt best beskyttelse.
Wuzhou
Wuzhou ble først åpnet som havn for handel med utlandet i 1897.
Adrian-hjelm
Andre typer militærhjelmer
Stålhjelmer beskytter utelukkende mot granatsplinter, mens skudd normalt vil gå rett gjennom dem. Stålhjelmer har vært standard i de fleste militære styrker siden første verdenskrig, og begynte først på 1980-tallet å bli avløst av hjelmer i andre materialer, for eksempel kevlar.
Både Adrian-, Brodie- og tyskerhjelmene gav soldatene et lett gjenkjennelig utseende og ble et tydelig nasjonalt kjennetegn i første og andre verdenskrig.
Wuzhou
Administrative enheter
Byprefekturet Wuzhou har jurisdiksjon over 3 distrikter (区 qū), ett byfylke (市 shì) og 3 fylker (县 xiàn).
Samferdsel
Kinas riksvei 207 løper gjennom selve byen Wuzhou og gjennom noen av prefekturets øvrige fylker (Cangwu og Cenxi). Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.
Kinas riksvei 321 løper også gjennom Wuzhou. Den fører fra Guangzhou i Guangdong blant annet via Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
À la carte
À la carte er fransk for på (spise)kartet, og refererer til en opplisting av tilgjengelige matretter på et spisested. Ved å bestille fra à la carte, kan kunden selv komponere sin egen fler-retters middag. Rettene inkluderer forretter, hovedretter, desserter og tilbehør, og er individuelt priset. Utvalget av rettene på spisekartet er kjøkkensjefens ansvar. Menu er - i motsetning til à la carte - en ferdig oppsatt kombinasjon av forrett, hovedrett, dessert og tilbehør, til en samlet pris.
Querétaro (delstat)
Querétaro de Arteaga (uttales «Kerétarå») er en av Mexicos 31 delstater. Navnet er avledet av purépecha-ordet Queréndaro, som enten betyr «Ballspillstedet» eller «Stedet med store steiner». I vanlig tale blir både delstaten og hovedstaden i delstaten kalt Querétaro. Staten grenser i nordøst til San Luis Potosí, i øst til Hidalgo, i sør til México og Michoacán og i vest til Guanajuato.
Utstrekningen på 11 684 km² tilsvarer Østfold, Akershus, Oslo og Vestfold til sammen. Innbyggertallet ligger på ca. 1,8 millioner mennesker (2010), derav ca. 850 000 i hovedstaden Santiago de Querétaro.
Geografi
Querétaro de Arteaga er en liten delstat, men ligger i det fruktbare området El Bajío. Hovedstaden Santiago de Querétaro ligger på ca. 1800 meters høyde, mens den høyeste toppen, Cerro El Zamorano, når opp til 3360 moh. Peña de Bernal er verdens tredje høyeste monolitt.
Økonomi
Økonomien er basert på industri, først og fremst automobilindustri og næringsmiddelindustri. Det meste av industrien befinner seg i Santiago de Querétaro, San Juan del Río, Pedro Escobedo og El Marqués. I tillegg er turisme, gruvedrift (opaler, kvikksølv, sink og bly) og jordbruk av betydning. I 2004 åpnet en ny flyplass i Querétaro, som man regner med vil ha stor betydning framover.
Historie
I San Juan del Río er det funnet prekolombianske ruiner, blant annet rester av en pyramide, som ikke er blitt utgravd ennå. I århundrene før den spanske erobringen var Querétaro befolket av otomí-folket, som fremdeles bor her og i Hidalgo. De ble fra 1400-tallet underlagt azteker-riket.
Quéretaro spilte også en viktig rolle i den meksikanske uavhengighetsbevegelsen. Det kreolske (=meksikanskfødte hvite) borgerskapet hadde sett seg lei på det spanske vanstyret og de privilegerte peninsulares', spanskfødtes, dominans. I hemmelighet samlet de seg i hjemmet til Doña Josefa Ortiz, kalt La Corregidora). Da konspirasjonen ble oppdaget, fikk hun husarrest, men klarte å advare sine medkonspiratører om faren. En av dem Miguel Hidalgo, utløste så uavhengighetsbevegelsen i Dolores Hidalgo (Delstaten Guanajuato). I 1848 ble Guadalupe Hidalgo-traktaten inngått mellom USA og Mexico, i hvem Mexico avsto California, Nevada, Utah, Arizona, New Mexico, Oregon og deler av Colorado til USA.
I 1867 ble keiser Maximilian arrestert og henrettet av de meksikanske frigjøringsstyrkene etter en 100 dager lang beleiring av byen. I 1917 ble den meksikanske grunnloven som fremdeles gjelder, skrevet i Querétaro. Det nasjonale revolusjonspartiet, nå det Institusjonelle Revolusjonspartiet (PRI), som hadde makten fram til 2000, ble grunnlagt i Querétaro i 1929.
Syria under Sommer-OL 1980
Syria under Sommer-OL 1980. Sekstisju sportsutøvere, sekstifem menn og to kvinner fra Syria deltok i sju sporter under Sommer-OL 1980 i Moskva. Syria, som deltok for tredje gang i et OL, vant ikke noen medaljer.
Giftøgler
Giftøgler er en gruppe øgler med bare to arter. De er tradisjonelt blitt betraktet som de eneste øglene med giftig bitt, men nyere forskning viser at mange øgler har evnen til å produsere gift.
Kroppen er nesten sylindrisk, med et stort, flattrykt hode. Beina er korte, og har fire tær. Halen er ganske kort, og kan ikke kastes av. Kroppslengden er 33–45 cm. Fargen er som regel brun, eller svart, men noen eksemplarer har en lys, gulaktig farge. På oversiden av kroppen sitter det store, konvekse skjell, som ikke overlapper. De store skjellene er ordnet i rekker, og rundt hvert stort skjell sitter en ring av mindre skjell. Under skjellene er det beinplater, som på hodet er vokst sammen med skallen.
Gruppen er utbredt fra det sørvestlige USA gjennom det vestlige Mexico til Guatemala, og finnes opptil 2000 m over havet. Gilaøglen lever i halvørken, mens vorteøglen finnes i skog. Giftøgler legger egg om sommeren, som blir gravd ned, og ikke klekkes før neste vår. Karakteristisk for gruppen er at de hovedsakelig eter virveldyr, som smågnagere, reptiler og fugleegg og -unger.
Giftkjertlene sitter i underkjeven, i motsetning til hos giftige slanger, som har giftkjertler i overkjeven. Etter at de har bitt forsøker de å holde seg fast med munnen, samtidig som de tygger for å få giften til å trenge inn. Bittet er smertefullt for mennesker, men det er ingen kjente tilfeller der mennesker har dødd av å bli bitt av en giftøgle.
Begge artene regnes til slekten Heloderma, som er den eneste nålevende slekten i familien Helodermatidae. Denne familien er igjen den eneste nålevende i en større gruppe, som kalles Monstersauria.
Hopvasslia naturreservat
Hopvasslia naturreservat er et naturreservat i Steigen kommune i Nordland. Naturreservatet verner ei svært innholdsrik løvskogli. Det ligger på nordøstsiden av Hopvatnet, og har et areal på 567 dekar.
Giftøgler
Sikre medlemmer av Helodermatidae er Eurheloderma gallicum fra eocen i Frankrike, og Lowesaurus matthewi fra oligocen i de amerikanske delstatene Colorado og Nebraska. I miocen levde Heloderma texana i Texas, og i samme epoke fantes det også en Heloderma-art i Florida.
Adventskalender
Adventskalender (også kjent som julekalender) er en kalender som brukes til å telle ned de 24 dagene fra 1. desember til julaften. Kalenderen trenger ikke å samsvare nøyaktig med adventstida i kirkeåret, som kan begynne i perioden fra 27. november til 3. desember.
Tidlige varianter
Adventskalendere oppstod i Tyskland tidlig på 1900-tallet. Til å begynne var de fremfor alt hjelpemidler for å telle og å måle hvor lang tid det var igjen til jul. Den første selvlagede adventskalender stammer formodentlig fra året 1851. Uttrykket julekalender var ikke i bruk; det synes å ha dukket opp først et stykke ut på 1900-tallet, men det tok tid før begrepsbruken ble vanlig.
De første fastere former kom fra tysk luthersk miljø. Dette gjelder både selve papir/pappkalenderen og de forutgående former: Blant lutheranere ble det mer og mer vanlig at familier hengte opp 24 bilder på veggen, ett nytt bilde hver dag, frem til juleaften. En enklere variant bestod i at man tegnet 24 krittstreker på en vegg eller en dør, og lot barna pusse vekk én strek om dagen frem til jul. Man kunne også henge opp en liten religiøs plakat inndelt i et gitt antall bildefelter. Forfatteren Thomas Mann, som kom fra en luthersk del av Tyskland, har i sin roman Huset Buddenbrook blant annet skildret adventstiden i 1869, der den lille gutten Hanno spent følger med på at julen nærmer seg ved hjelp en avrivningskalender som hans barnepike hadde laget.
I tyske katolske hjem begynte en annen skikk; der kunne man legge halmstrå i en julekrybbe, ett nytt strå hver dag frem til julaften.
Andre former for adventskalender var juleuret eller adventslyset, som hver dag fikk brenne et stykke ned før man slukket det, og tente det på nytt ved den neste markeringen. Adventslyset hadde også en klar kristen tilknytning, men var ikke utvetydig på samme måte som kalendere som gikk ut på å telle dager. Derfor ble adventslys-skikken også brukt bevisst for å virke fremmedgjørende, særlig i Tyskland under nasjonalsosialismen, der det var et underliggende prosjekt å utvanne den delen av julefeiringen som var knyttet til kristustilbedelse, for å bane vei for en nasjonalsosialistisk julefeiring. De trykte julekalenderne som hadde begynt å bli vanlige, hadde sterkt kristne motivvalg på bildene bak lukene. Streker og tall på et lys var derimot en mer ullen tilknytning til julens kristne budskap. Samtidig kunne man knytte lystenningen til det germanske Skandinavia, der lys i mørketiden forståelig nok var enda mer symboltungt enn i det sørligere Tyskland.
Ulike varianter
Adventskalendere er i sin enkleste form fargede bilder på papp med nummererte luker, en for hver dag fra og med 1. desember til og med julaften 24. desember i Norden og enkelte andre land, eller 25. desember (juledag) i andre land. Lukene åpnes, én for hver dag. Andre nyere varianter har ikke bilder bak lukene, men figurer eller små sjokolader. Noen kalendere har i stedet små, innpakkede gaver.
Tyskland
Den første adventskalenderen med små luker som kunne åpnes ble trykt i Tyskland i 1904. De hadde gjerne fromme bilder hentet fra bibelhistorien eller tradisjonelle julelegender; slike kalendere utgis også i vår tid.
I Tyskland innebar de nevnte nasjonalsosialistiske erstatningstiltak eller nedvanning av kristendomsrelaterte skikker ikke bare at man førsøkte å introdusere former for «nedtelling» med mindre mulighet for symbolikk, men også introduksjonen av julekalendere som var germaniserte eller sekulariserte. Dette begynte man å finne allerede før julen 1933. En innflytelse fra de nye tider så man for eksempel i München-forlaget Reichhold & Langs kalender med blant annet en saluterende soldat. Dette var en kalender med skyvefigurer, og ble kalt Deutsche Weihnacht. I 1936 og 1938 publiserte man kalendere gestaltet av Hertha Fritsche der desember fikk betegnelsen Julmond og høytidsdagen Julfest - et skandinaviserende trekk som skulle fremheve en alternativ angivelig urgermansk mer opprinnelig juleforståelse.
Norge og Sverige
Den første svenske papirskalenderen kom i 1934. Den var tenkt å skulle tegnes av Elsa Beskow, men på grunn av hennes tidsmangel ble det i steden eventyrsillustratøren Aina Stenberg-MasOlle. Motivet bestod av tomtenisser på hennes gård i Dalarna. Den ble kalt Barnens adventskalender, og ble solgt av Sveriges Flickors Scoutförbund og ble trykt frem til 1964. I slutten av 1950-tallet begynte det å deles ut gratiskalendre i reklameøyemed.
I Norge ble adventskalendere for alvor kjent på slutten av 1940-tallet da Norsk Speiderpikeforbund produserte og solgte slike kalendere. Den første adventskalenderen ble utgitt til advent 1947 og hadde 25 luker. Den fulgte tiden fra 1. søndag i advent til og med julaften. Den var tegnet av Ragnhild Elisabeth Boye. Allerede året etter, fikk adventskalenderen 24 luker for bruk fra 1. desember. Dette prinsippet er anvendt siden på alle adventskalendere. På 1950-tallet ble det også i Norge produsert kommersielle adventskalendere.
Adventskalenderne som er i salg i Skandinavia og i store deler av verden kan være religiøse eller sekulære. De fleste kalendere er beregnet på barn. Siden 1960-tallet har det noe misvisende ordet julekalender blitt brukt om TV-serier med daglige episoder i svensk, og seinere dansk, finsk og norsk barne-TV.
Internasjonalt kan adventskalendrenes kalendervinduer åpne for de forskjelligste ting: Et bilde, et dikt, en del av en fortelling (som Juleevangeliet) eller en liten gave. Man kan ha viduer med korte bibelsitater eller bønner, slik at familien kan inkorporere åpningen i en kort adventsandakt med barna. I etterkrigstidens Vest-Tyskland synes det om som en eller flere protestantiske prester spilte en vesentlig rolle for den pedagogiske progresjon av motivene der.
Chole bhature
Chole bhature (hindi: छोले भटूरे) er en rett fra det indiske kjøkken, en kombinasjon av chole (sterkt krydrede kikerter) og det stekte brødet bhatoora. Det spises særlig i Nord-India. Retten synes å ha oppstått i Punjab.
Chole bhature selges av gateselgere; retten er svært populær som frokost i større indiske byer. Den ledsagas av og til av lassi.
Retten kalles også Chola poori ettersom bhatoora kan ligne på poori.
Adventskalender
Adventskalendere på bygninger
I flere byer – ikke minst i tyskspråklige områder – har det vært tradisjon å dekorere fasaden på gamle bygninger, særlig rådhus, med plakater og annet, slik at det dannes en kjempestor, offentlig adventskalender. Dekorasjonene montres på ytterveggen eller i vinduene på bygningen, og avdukes én etter én slik at det hver dag i adventstida i desember avsløres en ny del eller et nytt motiv.
Gavekalender
En nyere skikk i Norge er å utstyre adventskalenderne med billige leker, godteri og småting som daglige overraskelsesgaver til for eksempel barna i en familie. Disse gavene er større enn overraskelsene i tidligere kalendre, som kanskje bare hadde bilder eller flate sjokoladebiter, og kan tolkes som ventegaver før julaften da det blir delt ut større julegaver. Gavekalenderne kan være hjemmelagde eller kjøpes ferdig.
8. august
8. august er den 220. dagen i året, 221. i skuddår. Det er 145 dager igjen av året.
Hagbart Wiklund
Hagbart Wiklund (født 11. juni 1881 i Biri, død 9. november 1958 samme sted) var ordfører i Biri fra 1914 til 1931. Wiklund representerte Arbeiderdemokratene.
8. august
Navnedag
Evy, Yvonne og Yasmin
Hagbart Wiklund
Han var sønn av John Johnsen og Helene Larsdatter Wiklund. Allerede som 19-åring bestyrte han et landhandleri på Biristranda, en forretning som seinere skulle bli kjent som Wiklund-butikken. I 1916 overtok han også som poståpner på Biristranda. Hagbart Wiklund dreiv landhandleriet til andre verdenskrig, da sønnen Johan gradvis tok over virksomheten.
Adventskalender
Julekalender i TV og radio
Begrepet julekalender har blitt brukt om TV-serier som sendes som 24 daglige episoder som teller ned til julaften. Tradisjonen med julekalenderserier på fjernsynet er vanlig de nordiske landene Sverige, Danmark, Finland, Island og Norge.
Om den verdslige øvrighet
Om den verdslige øvrighet (tysk: Von weltlicher Obrigkeit, wie weit man ihr Gehorsam schuldig sei) er en bok av reformatoren Martin Luther fra 1523, hvor han drøfter spørsmål knyttet til den såkalte toregimentslæren, om forholdet mellom kirkens og statens myndighetsområder, og grensene for disse.
Adventskalender
Julekalender i TV og radio
Den første kalenderserien i svensk fjernsyn het Titteliture og ble sendt før jul i 1960. Siden har det hvert år blitt sendt daglige førjulsprogram for barn, deriblant Gumman som blev liten som en tesked med manus av Alf Prøysen. Serien gikk første gang i 1967 og i reprise i 1976. Sveriges radio hadde adventskalendere i radio fra 1957. I Danmark het den første julekalenderen Historier fra hele verden og kom i 1962. NRK i Norge begynte ikke å sende kalenderserier som barneprogram på TV for alvor før i 1979. Blant de mest kjente seriene i denne sjangeren i Norge, er familieserien Jul i Skomakergata (1979) og kultserien The Julekalender (1994).
Om den verdslige øvrighet
Bokas undertittel er «Hvor langt går borgernes lydighetsplikt?». Luther drøfter den verdslige myndighetens rettsgrunnlag, og peker på at «politisk makt ikke er en ordning som står Gud imot, men tver om bygger på Guds egen vilje. Gud styrer nemlig verden på to måter: 'åndelig' ved hjelp av evangeliet (= 'Ordet'), 'verdslig' ved hjelp av statsmakten (= 'sverdet'). Det verdslige regimentet' representerer altså Guds samfunnsvern i kampen mot onde og nedbrytende krefter. Etter denne tankegangen kan Luther gå god for øvrighetens rett og plikt til å bruke rettmessig tvang og ytre maktmidler. […] På den andre siden åpner han veien for alle kristne til å gå aktivt inn i alle nødvendige samfunnsoppgaver og ta ansvar for politisk styre. […] Men han må også trekke opp grensene – for statsmakten så vel som lydighetsplikten. Den verdslige rettsordenen har ingen rett til å styre 'sjelene' og bestemme hva folk skal tro eller ikke tro.»
8. august
Fødsler
Se flere som er født 8. august i Kategori:Fødsler 8. august.
Dødsfall
Se flere som døde 8. august i Kategori:Dødsfall 8. august.
Elsfjorden naturreservat
Elsfjorden naturreservat ligger på vestsiden av Elsfjorden i Vefsn og Hemnes kommuner i Nordland. Naturreservatet er på 11 150 dekar. Området er vernet for å bevare et tilnærmet urørt skogområde som økosystem med alt naturlig plante- og dyreliv.
Brunvær naturreservat
Brunvær naturreservat ligger nord for Engeløya, ut mot Vestfjorden, i Steigen, og er det nordligste av en rekke med strandflatevær som starter i Nord-Trøndelag.
Flatøya, som er den største av øyene i naturreservatet, er egentlig fire store, og en rekke mindre, lave bergknoller som er sammenhengende ved fjære sjø. Her er viker og sund med grus, sand, silt og frodige tangvoller med strandenger innerst.
Området har vært bebodd og bærer fremdeles litt preg av gårdsdrift. Her er også rester etter et naust og et gjerde.
Brunvær naturreservat ligger under Statens naturoppsyns lokalkontor i Bodø.
Hjuloppheng
Komfort
Hjulopphenget tar seg av ujevnheter i underlaget for å øke komforten til passasjerene. Når kjøretøyet passerer en dump komprimeres fjærene og lagrer energi. Denne energien løses raskt ut når fjærene spretter tilbake. Hvis det ikke er støtdemping på kjøretøyet vil det «sprette» bortover veien, noe som oppfattes som ukomfortabelt. Mennesker foretrekker en frekvens på mellom 1 og 1,5 Hz på sprettbevegelsen. Komforten på kjøretøyet styres hovedsakelig ved å optimalisere samspillet mellom fjærer og dempere.
Kjøreegenskaper
For å gjøre kjøretøyet komfortabelt lar man hjulene bevege seg i forhold til underlaget. Dette skaper uunngåelig problemer for kjøreegenskapene. Når et kjøretøy svinger raskt, krenger karosseriet. Vekten blir forskøvet til de hjulene som er ytterst i svingen, og geometrien til hjulene i forhold til underlaget forandres også. Disse fenomenene bidrar til overstyring eller understyring. Hvis føreren i tillegg bremser, vil dette forandre geometrien ytterligere, og ødelegge kjøreegenskapene enda mer.
Fjærtyper
De første bilene hadde bladfjærer, en teknologi som stammer fra hestekjerrer. Moderne biler har som regel skruefjærer (feilaktig kalt spiralfjærer) eller torsjonsstaver. Tyngre kjøretøyer har som regel fremdeles bladfjærer.
Stabilisering
Alle biler idag har et stabiliseringssystem. Stabilisatorbøyle med tilhørende stabilisatorstag sørger for at fjæringene på en side kan kompensere for fjæringene på andre siden. Dette gjør at venstrehjulene blir presset ned i en venstresving for eksempel slik at bilen får stabilisering og blir vanskeligere å velte. Komprimerer man høyrefjæringene vil venstrefjæringene bli vanskeligere å komprimere siden høyrefjæringene bruker stabilisatorbøylen til å tilføre press nedover på venstrefjærene slik at disse blir vanskeligere å komprimere.
Feil
Feil som pleier å oppstå på et hjuloppheng er skeive akslinger fra en kollisjon eller slitasje. Dette fører til et kast på hjulgangen og kjøretøyet vil riste ved høye hastigheter. Dette reduserer kjøreegenskapene, sikkerheten og komforten på bilen betraktelig.
Kristian Krefting
Kristian August Krefting (født 9. februar 1891 i Kristiania, død 13. april 1964 i London) var en norsk forretningsmann og idrettsutøver, kjent fra landslaget i fotball. Han hadde den militære tittel oberstløytnant og var av slekten Krefting. Han var sønn av legen Rudolf Krefting.
Kristian August Krefting var gift med Dagny («Molla») Boe (1902-????), datterdatter av Johan Jeremiassen (1843-1889), Porsgrunn.
Idrettskarriere
Krefting spilte opprinnelig fotball for Idrætsforeningen Viking, men gikk etter hvert til Lyn, der han vant norgesmesterskapet i 1910 og 1911. Han fikk fem kamper for det norske landslaget, inkludert 0-7 for Danmark under OL i 1912.
Krefting var sentral de første årene med bandy i Norge. Han ble i 1912 ett av tre medlemmer av Norges Fotballforbunds nyopprettede komité for å organisere idretten. Han representerte Kristiania Hockeyklub, men gikk til Trygg da Hockeyklubben opphørte å eksistere. Krefting var med på å vinne NM i 1921 for Trygg. I november 1922 deltok han i opprettelsen av bandyavdeling i Lyn og spilte for klubben fra 1923/24, da overgangen hans fra Trygg gikk i orden, til han flyttet til England i 1926.
Sammen med Minotti Bøhn tok Krefting imot Norges ishockeylandslag i anledning nasjonens første landskamp i ishockey under VM i Storbritannia i 1937.
Familie (biologi)
Familie (familia) er en kategori brukt i den biologiske systematikken; en familie kan omfatte én eller flere beslektede slekter, og én eller flere beslektede familier sammenfattes som orden. En gruppe av nært beslektede familier omtales som en overfamilie, og er en mellomgruppe, mellom orden og familie. Likedann ordnes slekter innen familien, som er nært beslektet som underfamilier.
Noen kjente familier
Familier er tradisjonelt svært viktig i botanikken, der mange av de de kjente gruppene har navnet -familie også på norsk, slik som rosefamilien og kurvblomstfamilien. Også i dyreriket utgjør familiene ofte velkjente og lett identifiserbare grupper, slik som hundedyr, kattedyr (to familier av rovdyr), kvegdyr, hjortedyr (to familier av klovdyr) og marihøner og løpebiller (to familier av biller).
Som hos andre kategorier (med unntak av arten) er det ingen allmenne regler for hva som utgjør en familie, selv om de mest kjente familiene (som den over) har vært fastsatt og ankerkjent i flere hundre år. Høyere systematiske kategorier som slekt og familie vil imidlertid ofte representere tydelige episoder med radiasjon. Systematikere etter Charles Darwin har forsøker å skape systematikk som reflekterer det underliggende stamtreet, likevel vil spørsmålet om en art eller gruppe tilhører den ene eller andre familien eller om en beskrevet familie skal anerkjennes i det hele tatt – være et resultat av tradisjon og praksis. Innenfor fylogenetisk nomenklatur brukes derfor ofte begreper som «gruppe» og «clade» i stedet for formalenheter som familie.
Navnetradisjoner
familie: -aceae, underfamilier: -oideae
familie: -idae, underfamilier: -inae, overfamilie: -oidea
Mons Haukeland
Haukeland fullførte Krigsskolens øverste avdeling og ble utnevnt til premierløytnant i 1917. I 1919 tok han eksamen ved Statens gymnastikkskole. De neste tyve årene vekslet han mellom tjeneste som offiser og arbeide som gymnastikklærer. Under nøytralitetsvakten 1939–1940 var han innkalt som mitraljøsekompanisjef ved Fjordane infanteriregiment, og under den tyske invasjonen av Norge i 1940 ledet han kompaniet sitt i kamp i Valdres. Kompaniet overga seg 30. april.
Allerede sommeren 1940 organiserte han det som gjennom det kommende året var en av de tre største motstandsorganisasjonene i Bergen. Sammen med en av de andre gruppene, organisert av major Kjeld Bugge, dannet Haukelands gruppe grunnlaget for det som senere ble Milorg distrikt D20:2. Den tredje gruppen, Stein-organisasjonen, ble sprengt av Gestapo i 1941. Han vekslet med Fredrik W. Rieber-Mohn, som hadde vært sammen med Haukeland i hans gruppe, om å være Milorgs distriktsleder i Bergen. Haukeland var nestkommandrende 1941 og leder 1942–1943, inntil han i 1943 ble arrestert. Han ble første sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen, senere til Neuengamme.
Etter krigen gjorde Haukeland karriere som yrkesmilitær. Han ble i 1946 sjef for IR 10 med obersts grad. Fra 1. august samme år inntil han gikk av med pensjon i 1958, var han generalinspektør for Heimevernet. Haukeland er blitt omtalt som «Heimevernets far» for sin betydning med å bygge et Heimevern tuftet på erfaringene fra Milorg og Kompani Linge.
Et relieff av Mons Olai Haukeland er reist på Sydneshaugen i Bergen. Relieffet er utført av Andreas Hauge og ble avduket i 1988.
Utmerkelser
Haukeland ble i 1959 kommandør av St. Olavs Orden. Han ble også hedret som kommandør av Dannebrogordenen, kommandør av den svenske Sverdordenen, med Deltakermedaljen med rosett, Heimevernets fortjenstmedalje, svenske Hemvärnets kungliga förtjänstmedalj, Hemvärnets Gustaf Petri-medalj, den sovjetrussiske medaljen for seier over Tyskland og Norges idrettsforbunds idrettsmerke.
Benedikt XVIs reiser
Benedikt XVI har pr. mai 2006 foretatt fem apostoliske reiser utenfor Italia, til Köln i Tyskland, til Polen, til Spania, til Bayern i Tyskland og til Tyrkia.
Bitte lille julaften
Bitte lille julaften eller dagen før lille julaften (også skrevet bittelille julaften) er et begrep som av og til brukes om den 22. desember, dagen før lille julaften, 23. desember.
Bitte lille julaften er den dagen i året det handles mest. I den norske forsikringsbransjen kalles dagen også for «den store bulkedagen», siden det skjer spesielt mange kollisjoner denne dagen.
Benedikt XVIs reiser
Mai 2006: Polen
Pavens besøk til Polen fant sted fra torsdag 25. til søndag 28. mai 2006, og han besøkte Warszawa, Częstochowa, Wadowice, Kalwaria Zebrzydowska, Kraków og Oświęcim. På fredag holdt paven en stor utendørs messe på Piłsudski-plassen i Warszawa, der hvor Johannes Paul II i 1979 hadde snakket det polske kommunistregimet midt imot. Omkring 270 000 troende deltok, og i sin preken advarte paven mot moralsk relativisme. Ifølge paven finnes krefter «som forfalsker Kristi ord og fjerner alle sannheter fra evangeliet som i deres øyne er ubekvemme for moderne mennesker» og disse kreftene «forsøker å vekke det inntrykk at alt er relativt». Paven oppfordret polakkene til å bli en kraftig katolsk stemme i et stadig mer sekulært Europa. Om aftenen etter messen reiste paven til klosteret Jasna Góra i Częstochowa, hvor Polens viktigste helligdom befinner seg. Lørdag 27. mai besøkte paven Johannes Paul IIs fødeby Wadowice, før han reiste til klosteret i Kalwaria Zebrzydowska, og deretter til Kraków, hvor han bl.a. besøkte Wawel-katedralen og holdt bønnemøte med omkring 600 000 ungdommer i Błonie-parken. Høydepunktet på søndagen var en messe i Błonie-parken, der omkring en million troende deltok (Vatikanradioen oppgav 1,2 millioner).
Juli 2006: Spania
Etter invitasjon fra kong Juan Carlos besøkte Benedikt Valencia fra 8.-9. juli 2006 i forbindelse med Verdens familiedag.
September 2006: Bayern
Paven besøkte sitt bayerske fødeland i september 2006. Han besøkte en rekke steder som har hatt betydning i hans eget liv. Besøket ble tolket som en avskjed, siden det ikke er sikkert at paven noensinne igjen vil komme til Bayern.