cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ingen vei går utenom
Handling
Oberst von Gall gir til slutt opp å prøve å få kjøpt Borgland tilbake fra Gammel-Dag, noe som fører til at Elisabeth brenner seg til døde ettersom skammen har blitt for mye å bære. Og da obersten selv dør, flytter Eleonore Ramer inn. Gammel-Dag vil at hun skal passe verdiene og huset til en av hans sønnesønner kan ta over en gang i fremtiden.
Adelheid begynner våren 1817 å ri på veiene mot Borgland etter at Gammel-Dag har gitt henne en hest. Adelheid blir vist stor respekt, men fremstår som følelsesløs og avvisende fordi hun sørger over kløften mellom unge Dag og hun, som ikke nevnes for noen.
Adelheids to sønner blir større og springer fra den triste moren og drar Gammel-Dag ut av sin sørgmodighet. For å få dem til å legge seg, lover han dem en kveld å ta dem med ut i skogen. Han hadde vel håpet de ville glemme dette over natten, men de holder ham til sitt løfte morgenen etter. For dem er skogen et eventyr, hvor faren oppholder seg for det meste av tiden. Gammel-Dag våkner også til i selskap med de nysgjerrige små med stor utforskertrang.
Da Adelheid finner ut at jomfru Kruse skal føde, blir det nok en sorg for henne. Majoren Barre har etter hvert blitt for glad i det sterke og da Gammel-Dag tar ham med på en skogstur og forteller hva som har hendt med jomfru Kruse for å riste ham opp av likegyldigheten, skyter han seg, for det er han som er faren. Majoren dør ikke, men blir hardt skadet og sengeliggende. Adelheid strever med forakten hun har for faren som hadde skilt seg fra moren hennes. Mot slutten får Barre noe av sin manndoms styrke tilbake, og han Adelheid forsoner seg med ham. Gammel-Dag hadde i starten ikke kunnet legge fra seg tanken om at det beste ville være hvis majoren fikk dø, begynner å snakke om at Barre snart må komme seg på beina igjen, etter å ha tenkt over alle de hyggelige stundene med ham.
Før majoren går bort kommer prest Ramer, som er kjent for å være en streng mann. Han nevner noe om at Barre kunne hatt mer støtte i livet, og Gammel-Dag blir enda mildere i sin vurdering av majorens liv.
Unge Dag tilbringer tiden sin i skogene. Gammel-Dag følger etter ham i skogen en dag, etter at han er blitt var det dårlige forholdet mellom unge Dag og Adelheid. Han oppsøker sønnen ved et nattelæger og prøver å lette hjertet for noen ord. Han har mye han vil ha sagt og forteller om egne livserfaringer og om at man må vise hjertelag og ta vare på de rundt ham. Han nevner også til slutt sakene med Adelheid og sønnen ser langt etter Gammel-Dag.
Gammel-Dag blir syk etter turen og får kraftige hostekuler og feber. Etter et kort sykeleie dør Gammel-Dag, men får sagt sin livsmening til Adelheid før han dør; Ingen vei går utenom – Krist-.
Unge Dag går rundt uten mål og mening etter at faren dør, og en redsel sprer seg over Bjørndals grend. Han tar seg ikke til noe og flytter inn på farens sengekammer, uten Adelheid, til hennes forsmedelse. Adelheid blir ytterligere foruroliget da gamle kjøpmann Holder kommer til Bjørndal i sprengkulda for å låne penger. Unge Dag låner gjerne bort, til tross for at det visstnok skulle stå dårlig til med Holders forretninger.
Adelheid, nå tynget med sine engstelser, reiser til sin moster Eleonore på Borgland. Hun forteller henne at Adelheid aldri har vært hel i kjærligheten til unge Dag, og at hun ikke har tatt ham på alvor og regnet ham for å være gutteaktig. Eleonore forteller videre at det var Gammel-Dag som fikk Adelheid sin omsorg og som hun gikk til om hun var ustø, noe unge Dag må ha lagt merke til. Adelheid blir overrasket over sin mosters klare ord, men hun legger skammen til side og velger å snakke ut med unge Dag, som hun forsones med.
Så kommer det en dag beskjed om at en bro har blitt tatt av vårisen. Da broen ga etter, var det noen gutter som lekte på dem, og én av dem har klatret opp på en stokk. De andre har kommet seg i land for lengst. Dag har vært hos prokuratoren i byen og er på vei hjem. Han får se gutten som skriker og klamrer seg til det som er igjen av broen.
Restene av broen er på randen av sammenbrudd og vil snart bli dratt med av elva. Så ser Dag at noen isflak samler seg og Dag jager hesten ut på elva for å redde gutten. Akkurat i det han fanger gutten, ryker brostumpene og tar med seg sleden og alt.
En stund etter at Dag er blitt stedt til hvile, kommer prokuratoren på besøk til Adelheid. Med seg har han alle gjeldsbrevene som Dag hadde hatt med til byen sist. Han hadde villet at de skulle skrives på og at det skulle kvitteres for at alle leilendingene under Bjørndal skulle løses fra gjelda og bli frie bønder. Dette var ifølge prokuratoren galskap og viste til at Dag jo ikke hadde vært helt godt etter turen til Dauingfjell.
I starten er Adelheid, som i mange år levde i fattigdom, enig med ham, men er likevel usikker og sender bud på sin moster Eleonore. Eleonore forteller at Dag ville gjøre dette for å fri seg fra pengebesettelsen, som hadde plaget faren hans så veldig. «Det er manns plikt å gjøre seg til fri mann, men det er også manns plikt ikke å binde andre i tyngende gjeld.» Adelheid gjør som moster råder henne til, skriver under papirene og frigir dermed alle gårdene og plassene under Bjørndal.
Fyssafossen
Fyssafossen er en foss på vestsida av Aurlandsfjorden i Vik kommune i Sogn og Fjordane. Fossen faller nesten direkte ut i fjorden.
Melospiza
Arter og underarter
Arter og underarter i rekkefølge etter Clements-lista :
.ke
.ke er Kenyas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Bye Bye Germany
Bye Bye Germany (tysk originaltittel: , «det var en gang i Tyskland») er en belgisk/tysk/luxembourgsk film fra 2017.
.ke
Registrering
Domenenavn registreres på tredje nivå, under følgende kategorier på andre nivå:
Bye Bye Germany
Filmen handler om en kameratgjeng med jødiske holocaust-overlevende i Frankfurt i det alliert-okkuperte Tyskland like etter andre verdenskrigs slutt. Gruppen forsøker å samle seg opp nok penger til å komme seg til USA gjennom å drive et tekstilforetak, samtidig som foretakets sterke mann David Bermann (Moritz Bleibtreu) er under etterforskning av amerikanske myndigheter for påstått samarbeid med nazi-myndighetene under krigen.
Bye Bye Germany er basert på Michel Bergmanns romaner Die Teilacher og Machloikes. Den fikk publikumsprisen på filmfestivalen i Haugesund i 2017.
.ke
Eksterne lenker
Toppdomän
Bye Bye Germany
Anmeldelser
Klassekampens Guri Kulås gav en positiv anmeldelse, og mente at:
"«Å laga komedie av holocaust er generelt ein dårleg idé, og no meir enn på lenge. Det er difor ein siger i seg sjølv når Sam Garbarskis Bye Bye Germany er eit vellukka unntak frå regelen. Filmen greier å venda ufarleggjerande komikk til aktuelt alvor om blant anna identitet og statsborgarskap.»"
Daisy Doodad’s Dial
Handling
Daisy og ektemannen hennes deltar begge på en konkurranse. Men når den store dagen kommer kan ikke Daisy delta på konkurransen likevel, og mannen hennes vinner i stedet.
Når den neste muligheten byr seg, er Daisy fast bestemt på å vinne. Men hun blir litt over-entusiastisk på vei til konkurransen. Dermed havner hun raskt i problemer.
Det pan-nigerianske alfabetet
Det pan-nigerianske alfabetet er et alfabet med 33 tegn, som ble designet på 1980-tallet, i den hensikt å kunne skrive alle språkene i Nigeria med ett alfabet, fremfor å måtte være avhengig av flere forskjellige rettskrivingsnormer. Det pan-nigerianske alfabetet er en utgave av det latinske alfabetet, som bruker to diakritiske tegn (en krok og en prikk under er par bokstaver) og en spesialbokstav, for å unngå å måtte benytte seg av tvetydige digrafer.
I motsetning til det navnet skulle tilsi, kan man ikke skrive alle Nigerias språk med dette alfabetet. For å kunne skrive alle Nigerias språk, trenger man, i tillegg til det vanlige 26-bokstavers latinske alfabetet, disse bokstavene: ā a̱ ạ ḅ ɓ ḍ ɗ e̱ ẹ ɛ ə ḥ ị ɨ ƙ ṅ ṇ ŋ ñ n̄ o̱ ọ ɔ ʌ ṣ ụ ʼw ʼy ẓ ʼ.
Miguel Oviedo
Miguel Oviedo (født 12. oktober 1950) er en argentinsk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for Independiente.
Han ble tatt ut til VM i fotball 1978, der laget hans vant gull.
Ayatullah Durrani
Ayatullah Durrani (urdu: آیت اللہ درانی; født 1. januar 1956 i distriktet Mastung i provinsen   Balutsjistan i Pakistan, død 5. juli 2020 i Quetta) var en pakistansk  politiker.
Han var medlem av den pakistanske nasjonalforsamlingen fra 2008 til 2013 og landets minister for industri og produksjon fra 2008 til 2011. Durrani var medlem av Pakistan Peoples Party.
I september 2010 oppfordret han president Barack Obama om å fremføre eid al-fitr-bønnen i Ground Zero-moskéen i New York City for at presidenten dermed skulle bli amir al-mu'minin for det muslimske umma (de troendes befalingsmann for hele det muslimske trosfellesskap).
Durrani døde 5. juli 2020 på Fatima Jinnah General and Chest Hospital i Quetta av covid-19, i en alder av 64 år.
Elias Gabrielsen
Elias Gabrielsen (født 5. desember 1888, død 4. juli 1973) var en norsk fagforeningsmann, NKP-politiker og redaktør.
Han begynte som sjømann, og tilbrakte tolv år til sjøs. Fra 1916 jobbet han som margarinfabrikkarbeider i Stavanger.
Gabrielsen ble snart valgt til formann i Arbeidsmandsforbundets styre lokalt, og hadde dette vervet fra 1917 til 1921. Deretter satt han i Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbunds stedlige styre fra 1922 til 1925.
Han var medlem av Arbeiderpartiet fra 1916, og ved den politiske splittelsen i partiet i 1923 fulgte han NKP. Der ble han landsstyremedlem fra 1923 og sentralstyremedlem fra 1925. I 1923 satt han også som formann i fylkespartiet i Rogaland, og i 1926 som sekretær i Stavanger krets av NKP. Han var stortingskandidat for NKP i 1924, 1927 og 1930.
I 1926–27 satt Gabrielsen som redaktør i den lokale NKP-avisen Rogalands Arbeiderblad.
Under krigen ble han i 1943 arrestert. Han ble sendt til Sachsenhausen, men overlevde konsentrasjonsleiroppholdet.
Sommer-OL 1936
Sommer-OL 1936 ble avholdt i Berlin i Tyskland. Tyskland ble klart beste nasjon. Norge tok ett gull ved Willy Røgeberg (skyting, liggende miniatyr), men den norske prestasjonen som huskes best, er nok tredjeplassen i fotball ved det legendariske «Bronselaget». Berlin ble valgt som vertsby for lekene to år før Adolf Hitler og hans nazistparti tok makten i Tyskland.
Valg av vertsby
Berlin ble valgt sommeren 1931 ved votering via post da kun 19 stemmeberettigede medlemmer av den internasjonale olympiske komité var tilstede på den 30. IOK-sesjonen i Barcelona i Spania 25. og 26. april 1931.
Misery – kidnappet
Misery – kidnappet (org.: Misery) er en amerikansk skrekkfilm fra 1990, basert på boken Kidnappet av Stephen King. Boken ble utgitt i 1987, og er distribuert i Norge på Hjemmets bokforlag, oversatt av Jan Nergaard.
Filmen er regissert av Rob Reiner og hadde Kathy Bates i rollen som Annie Wilkes, og James Caan i rollen som forfatteren Paul Sheldon. Kathy Bates vant både en Oscar, og Golden Globe for sin tolkning som Annie Wilkes. Filmen har stort sett fått gode kritikker og ble rangert som nr. 12 på Bravo's 100 Scariest Movie Moments.
Handling
Filmen og boken (på norsk: Kidnappet) handler om en forfatter som nettopp har avsluttet en ny bok i en hytte i Colorado. Han kjører utfor en vei under en voldsom snøstorm, og bilen hans blir oppdaget av sykepleieren Annie Wilkes, og hun tar seg av ham, og tar han med hjem til seg der hun pleier han og behandler de skadde bena. Når forfatteren omsider kommer til bevissthet, forteller hun ham at hun er hans største beundrer. Som takk for at hun reddet ham lar han henne få lese manuskriptet til den nye boken han har skrevet.
Hun synes ikke noe særlig om den nye boken og blir opprørt av boken som hun mener inneholder vulgær språkbruk. Hun har en spesiell forkjærlighet for hans romanserie som omhandler piken Misery som levde i England på 1800-tallet, og kjøper den siste av bøkene i serien, Miserys barn. Men da hun leser ut boken får hun vite at Misery dør under fødselen til barnet sitt, og at Paul har bestemt seg for å avslutte serien. Hun blir rasende fordi Paul har «drept» yndlingsromanfiguren hennes, og tar nesten livet av han da hun kjører avsted og lar han ligge i sengen med smertene sine uten tilsyn og næring. Når hun kommer tilbake forlanger hun at Paul Sheldon brenner den nye boken sin, hvilket han blir tvunget til å gjennomføre, og at han skriver en oppfølger der Misery «gjenoppstår».
Annie Wilkes, som er en svært kontrollert og intelligent psykopat har kun ett ønske, og det er å holde yndlingsforfatteren innesperret som sin personlige eiendom for resten av hans «sorgløse» liv.
Hun skaffer han papir, og en brukt skrivemaskin, og han forteller henne at papiret hun har skaffet han er av dårlig kvalitet, selv om det var det dyreste som var å få kjøpt. Da blir hun sint og slenger esken med papir på de verkende knærne hans. (I boken slår hun ham med knyttnevene). Han finner en hårspenne på golvet og bruker den til å åpne den låste døra til resten av huset. Han finner en utklippsbok og han finner ut at Annie har drept flere pasienter på sykehusene der hun har jobbet, hvorav flere var spedbarn. Han ser at også er blitt siktet for drapene, men at hun er blitt løslatt på grunn av manglende bevis.
Han finner ut at han må drepe henne og finner tak i en kniv som han gjemmer under madrassen i sengen han ligger i. Han sikrer seg også noen av de pillene som Annie gir han mot smertene, piller som han etterhvert blir avhengig av. Annie finner kniven under sengen hans og finner ut at han har vært ute av rommet sitt og hatt planer om å drepe henne. Det fører til at hun gjør han til en halter ved at hun slår i stykker bena hans med en slegge. I boka er hun mer brutal. Hun kapper først av den ene foten med en øks, litt senere tar hun den ene tommelen hans.
Politiet er innom huset, men hun greier å rydde dem av veien før de får reddet Paul. Når han har avsluttet romanen sin brenner han den, slik Annie tvang han til å gjøre med den siste boken han skrev. Annie blir svært fortvilet og setter seg ned på huk foran det brennende manuskriptet i et forsøk på å redde det. Han slår henne med skrivemaskinen, og legger seg oppå henne og putter de forkullete papirrestene i munnen hennes. Hun faller over skrivemaskinen og noe skarpt treffer hodet hennes, og hun dør.
Boken og filmen har flere ulikheter, og én av dem viser seg på slutten. I boken så brenner ikke Paul selve manuskriptet, i bunken befinner det seg i stedet blanke ark og diverse kladedark, men han lurer Annie til å tro at det er manuskriptet som blir brent. Det ekte manuskriptet er gjemt under senga. Faktisk får han trykt to prøveeksemplarer av Miserys gjenkomst når han kommer hjem til New York, der han er bosatt. Filmen gir ikke annet inntrykk enn at det er det ekte manuskriptet som tilintetgjøres.
Skavnakk
Skavnakk er et lite sted sørvest i Loppa kommune. Stedet ligger på vestsiden av Frakkfjorden, rett sør for øya Loppa. Det er bare én fastboende i selve Skavnakk i dag, i tillegg til at det bor to personer innerst i fjordbotnen. Grunnen til at det er så få fastboende er fraflytting siden 1990-tallet, da det var 20-25 fastboende. Skavnakk ligger utsatt til for vinterstormer og flere ganger har både hus, fjøs og til og med vinterkaia blåst på havet. Fremdeles er ikke kaia eller landgangen i orden. Den vil ifølge Loppa kommune være ferdig innen sommeren 2011.
Om sommeren er det imidlertid langt flere mennesker i Skavnakk, da mange fraflyttede hus brukes som ferie- og fritidshus.
Adam Korol
Adam Marek Korol (født 20. august 1974) er en polsk roer som spesialiserer seg i dobbeltfirer. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 6. Han tok gull i samme øvelse under Sommer-OL 2008.
Karel Mejta
Karel Mejta (født 18. juni 1928 i Třeboň, død 6. november 2015 i České Budějovice) var en Tsjekkoslovakisk roer som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Mari (Paraíba)
Mari er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Karel Mejta
Mejta ble olympisk mester i roing under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den tsjekkoslovakiske båten som vant rokonkurransen for firere med styrmann foran Sveits og USA. Mannskapet på den tsjekkolovakiske fireren var Karel Mejta, Jiří Havlis, Jan Jindra, Stanislav Lusk og Miroslav Koranda som var styrmann.
Fossum kirke
Fossum kirke er en arbeidskirke fra 1976 på Fossum/Stovner i Oslo.
Byggverket er i tegl og har 600 sitteplasser, 200 i hovedskipet og 400 i sidesalene. Arkitekt for kirken var arkitektkontoret Anker & Hølaas og den ble oppført av Selvaagbygg.
Prekestol og døpefont er begge i tre og fra innvielsesåret.
Da kirken sto ferdig hadde den et orgel fra J. H. Jørgensens orgelfabrikk. Dette ble skiftet ut med nytt fra Ryde & Berg Orgelbyggeri i 1991.
Macau Light Transit System
Macau Light Transit System (portugisisk: Sistema do Metro Ligeiro de Macau, kinesisk: 澳門輕軌系統), er et planlagt massetransittsystem for den tidligere portugisiske koloni Macao (nå med spesialstatus del av Folkerepublikken Kina). Når systemet er ferdig utbygd, vil det betjene passasjerer fra Macaohalvøya, Taipa, Cotaistripen og Macaos internasjonale flyplass. Planen for anlegget ble offentliggjort av Macaos byregjering i oktober 2006. Byggingen beregnes å pågå i åtte år, og anlegget vil ha 26 stasjoner.
St. Lucias katedral
St. Lucias katedral er en katedral i Colombo i Sri Lanka, og setet til erkebiskopen av Colombos bispedømme under Den romersk-katolske kirken. Katedralen ligger i Kotahena, nordøst i byen, og er dedikert til St. Lucia.
Der katedralen ligger i dag, ble det opprinnelig bygd et lite kapell av tre på 1760-tallet. Senere ble denne utvidet og erstattet av kirke av mur. I 1834 ble det opprettet et eget bispedømme for Sri Lanka – frem til da hadde det ligget under Goa – og kirken ble valgt til sete for erkebiskopen, som Sri Lankas første katedral. På 1800-tallet ble kirken igjen bygget på ny. Forslaget om en ny bygning ble lagt frem i 1873, og bygningen ble finansiert av den katolske befolkningen i området. Hoveddelen av katedralen sto ferdig i 1887, og i 1902 sto den helt ferdig.
Otto Hjort Friis
Otto Kristian Hjort Friis (født 26. mai 1824 i Christiania, død 1891 på Lillehammer ) var en norsk arkitekt. Han var sønn av fogd Jens Mørk Friis og Maren Pauline Hjort. Friis vokste opp på fogdegarden Breili i Østre Toten og skal ha studert byggfag i den sørtyske byen Baden-Baden.
Friis beskrives i lokalhistorisk litteratur (Breilid 1939) som en opprørsk og etter hvert nokså tragisk person. Han gifta seg for det første borgerlig med husmannsdattera Oline Johannesdatter fra Vestre Toten. Begge meldte seg i tillegg ut av statskirka. Arkitekten og kona tok over garden Breili etter foreldrene hans, men drifta gikk dårlig, og i 1878 gikk de konkurs. Friis skal deretter ha flytta til Lillehammer.
Birgit Bjerck
Bjerck mottok Norsk-finsk kulturpris for 2010, utdelt av Norsk-finsk kulturfond, for sin innsats for finsk litteratur på norsk. Hun er fra 2017 redaktør for Norsk oversetterleksikon, og sitter i Norsk kulturråds Vurderingsutvalg for ny norsk skjønnlitteratur for voksne, prosa.
Birgit Bjerck engasjerte seg i Nyfeministene fra starten i 1970. I en periode var hun aktiv i Det norske forbundet av 1948, men var blant dem som i 1976 marsjerte ut av et årsmøte i protest mot hvordan forbundet ble drevet. Som et alternativ til DNF-48 dannet de Arbeidsgrupper for Homofil Frigjøring (AHF).
Munnharpe
Munnharpe er et lite musikkinstrument der tonen frembringes ved at man tapper med en finger på en elastisk metall- eller bambustunge som er festet til en ramme. Instrumentet holdes inntil munnen mot tennene (eller mot leppene for å unngå tannskader) slik at munnen fungerer som resonanskasse.
Munnharpen i Norge
Noen kjente norske munnharpespillere er: Bjørgulv Straume, Ånon Egeland, Hallgrim Berg, Jon Elling Buen Garnås og Sigurd Brokke.
Verdens største munnharpe er tusenårsmonumentet i Valle kommune.
Rubén Pagnanini
Rubén Pagnanini (født 31. januar 1949) er en argentinsk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for Estudiantes de La Plata.
Han ble tatt ut til VM i fotball 1978, der laget hans vant gull.
Fylkesvei 16 (Finnmark)
Fylkesvei 16 (Fv16) i Finnmark gikk mellom Bjørnengen og Bjørnstad bru i Alta kommune. Veien var 2,4 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 8002.
Seiling under Paralympiske sommerleker 2016
Seiling under Paralympiske sommerleker 2016 ble arrangert i Marina da Glória i Rio de Janeiro fra 12. til 17. september 2016. 80 utøvere deltok, og menn og kvinner konkurrerte sammen.
Klasser
Internasjonal klassifisering av funksjonshemminger gjøres av en komité, som gir hver utøver en score, der lavere tall angir større grad av funksjonshemming. Klassifiseringen følger IFDS sitt klassifiseringssystem. For å delta i paralympisk seiling må en utøver score 7 eller lavere.
Emily Deschanel
Emily Erin Deschanel (født 11. oktober 1976 i Los Angeles i California) er en amerikansk skuespillerinne og TV-produsent. Hun spilte dr. Temperance «Bones» Brennan i TV-serien Bones.
Biografi
Deschanel gjorde sin filmdebut i 1994 i Det kan skje med deg. Hennes neste bemerkelsesverdige rolle var i Stephen Kings Rose Red i 2002. Senere har hun spilt i Cold Mountain, The Alamo og Glory Road, og ble kåret til en av «six actresses to watch» av Interview Magazine i 2004.
Etter å ha spilt i filmen Boogeyman i 2005, fikk Deschanel rollen som Dr. Temperance Brennan i TV-serien Bones, en serie som er løst basert på den virkelige rettsmedisinske antropologen Kathy Reichs. Deschanel er også produsent av serien.
Hun giftet seg med forfatter og skuespiller David Hornsby 25. september 2010 under en liten privat seremoni i Pacific Palisades i Los Angeles.
Hun er datter av filmfotografen Caleb Deschanel og skuespilleren Mary Jo Deschanel, og søster av Zooey Deschanel.
Han Yu
Han Yu (kinesisk: 韓愈, pinyin: Hán Yù, stilnavn: Tuizhi 退之, Tuìzhī; født 768 i Mengzhou i det som i dag er Jiaozuo i Henan i Kina, død 25. desember 824 i Chang'an) var en kinesisk køylærd historiker, administrator og dikter, og en forløper for neokonfucianismen som virket som dikter og forfatter i Tang-dynastiets Kina.
Liv og virke
Han dro til Tangdynastiets hovedstad Chang'an i 786, der han etter tre mislykkede forsøk bestod den keiserlige embedsmannseksamen og ble mandarin av jinshigrad. Mot slutten av århundret begynte han å danne en litterær krets rundt seg, og hans berømmelse og betydning bredte seg over hele riket.
Han fikk sin første regjeringspost i 802, men ble snart sendt i eksil. Grunnen kan ha vært at han unnlot å støtte den etterhvert vinnendes parti under en tronfølgestrid. Det er også mulig at hans kritikk av keiserens tjenerskaps dårlige oppførsel, eller hans bønn om at skattetrykket ble dempet under en hungernød, gjorde utslaget. Fra 807 til 819 innehadde han forskjellige embeder først i Luoyang og deretter i Chang'an.
I denne tiden ivret han for at et sterkt sentralisert styre skulle ilegges de nordøstlige provinser, der det var sterke tilløp til separatisme.
Han Yu levde i en brytningstid religiøst/filosofisk; han var en ivrig talsmann for konfucianismen emot den på hans tid sterkt favoriserte buddhismen. Han forfattet også sitt innflytelsesrike verk Memoriale om buddhaens beinrelikvier, en protest mot den tiltagende buddhistiske innflytelse i landet. Dette var en ganske ampert innspill, berømt som et stilistisk mesterverk, mot keiserens forkjærlighet for buddhismen. Han falt i unåde og reddet med nød og neppe livet. Til straff ble han forflyttet som prefekt til sydligste Kina, der han gjorde en stor sivilisatorisk innsats.
I sin diktning fulgte Han Yu prinsippet at form skal svare til innholdets art; et enkelt emne krevde en enkel stil, og omvendt. I prosa var han en tilhenger av Den klassiske prosabevegelse (古文運動), som gikk inn for et klart og konsist uttrykk (guwen).
Hans tanker fikk tre hundre år etter hans død stor innflytelse på Ouyang Xiu, en av Song-dynastiets reformatorer. Hans tallrike dikt og essays anses være uovertrufne stilmønstre. Erwin Ritter von Zach har oversatt Han Yus dikt til tysk. Han er blitt beskrevet som «sammenlignbar i storhet med Dante, Shakespeare og Goethe» for sin innflytelse på kinesisk litterær tradisjon, og er av mange betraktet som å være blant Kinas beste prosaforfattere. Ming-tidens høylærde Mao Kun (茅坤) regnet ham som den fremste av «de åtte store prosamestere av Tang og Song». Hans diktning er representert i den viktige 1700-talls-antologien Tre hundre Tang-dikt.
Promillemåler
Promillemåler (også kalt alkometer, alkotester, alkoholtester) er et måleinstrument i form av et håndapparat som brukes ved alkotest eller promillekontroll for å estimere mengden av alkohol i en persons blod gjennom en prøve av utåndingsluften.
Apparatet brukes av politi eller veimyndigheter til test av bilførere ved trafikkontroll, men også av militæret og på sykehus. Politi- og lensmannsetaten i Norge benytter apparater fra tyske Dräger.
En type alkometer er basert på et krystallisk stoff i apparatet som skifter farge avhengig av alkoholinnholdet i utåndingsluften som pustes inn i apparatet. Den angir eksakt promilleverdi. Den andre angir eksakt promille ved et umiddelbart viserutslag på en skala.
Alkometer med halvleder
Disse alkometrene er elektroniske og virker ved at du blåser inn i et munnstykke som monteres på siden av alkometeret. Når luften passerer halvledersensoren blir alkoholmolekylene omdannet til en elektrisk spenning som sensoren så tolkes til et lesbart resultat på et display.
Problematikken ved denne type sensorer er at den ikke er spesielt nøyaktig. De første 10-20 testene viser den kanskje innenfor en rimelig margin, men resultatene blir fort veldig svingende.
Alkometer med krystallisk stoff
Disse er av typen som de fleste kjenner fra politiet, sykehus og militæret. De blir også brukt i behandlingssektoren hvor det er behov for å teste mange forskjellige personer, noen ganger innenfor korte intervaller. Det som kjennetegner en brenselscelle er at den kun reagerer på alkohol og at resultatene er konsistente. Nøyaktigheten til de forskjellige typene alkometere varierer allikevel da cellens størrelse har betydning for hvor presist et resultat instrumentet kan vise.
Et munnstykke blir plassert på alkometeret (noen har innbygget munnstykke som man kan blåse direkte i). Når luften passerer en brenselscellen blir det laget ektrisk strøm som alkometeret ved hjelp av en algoritme omregner til en promille som vises i et display.
Krystalliske alkometere finnes både for privat- og profesjonell bruk. Brenselscellene i de profesjonelle alkometrene er typisk større og kan derfor gi et mer presist resultat. Dessuten kan disse instrumentene ta et stort antall tester uten at det er behov for service eller vedlikehold.
Perdikkas III av Makedonia
Perdikkas III (gresk: Περδίκκας Γ) var konge av Makedonia fra 368 til 359 f.Kr. ved å etterfølge sin bror Aleksander II
Han var nest eldste sønn av Amyntas III og Eurydike. Han var umyndig da broren Aleksander II ble drept av Ptolemaios fra Aloros, gift med hans søster, og som da styrte som regent, noe han fortsatte med under Perdikkas. En Pausanias, av uklart opphav gjorde krav på tronen, og kongehuset i Makedonia sendte da bud om hjelp fra Athen. Generalen Ifikrates kom og fordrev Pausanias som da forsvant ut av historien. Etter tre år, i 365 f.Kr., tok Perdikkas hevn over drapet på broren og drepte svogeren, og tok således tronen alene.
Om styret til Perdikkas er det lite informasjon. Han var en tid i tvist med Athen om den nordgreske byen Amfipolis. Han forsøkte også å omgi seg med diktere i sitt hoff. Blant annet var Euphraios av Oreos, en elev av Platon, hos ham. Det ble hevdet at han fikk en sentral plass som den unge kongens rådgiver. Han hadde også den ærverdige posisjon som theorodokos ved de panhellenske lekene i Epidauros en gang rundt 365 f.Kr.
Da han yppet seg mot den illyriske kongen Bardylis og forsøkte utvide kongedømmet nordøstover gikk det katastrofalt. Hans militære ekspedisjon endte med at han ble drept i en trefning. Hans unge sønn Amyntas IV var da tre år gammel, og det ble Perdikkas' yngre bror Filip II som ble utstedt til å være den unge kongens verge og regent. Filip II grep tronen selv etter kort tid.
Matthias Machnig
Matthias Machnig (født 15. april 1960 i Wimbern, Kreis Soest i Nordrhein-Westfalen) er en tysk politiker og medlem av SPD. Han er fra 2009 næringsminister i den tyske delstaten Thüringen. Tidligere var han fra 2005 til 2009 statssekretær i Tysklands ministerium for miljøvern og fra 1998 til 1999 statssekretær i Tysklands samferdselsministerium. Machnig var fra 1999 til 2002 generalsekretær i SPD i Tyskland.
Ved valget i Tyskland 2013 ble Machnig oppnevnt som medlem av kanslerkandidat Peer Steinbrücks kompetanseteam, også kalt skyggeregjering, med miljø- og energipolitikk som oppgave.
Queen of All Queens
«Queen of All Queens» er en låt av Popol Vuh (senere Popol Ace). Den ble første gang utgitt på albumet Quiché Maya fra 1973. Låten er skrevet av et av medlemmene i bandet Arne Schulze og synges av et annet medlem Jahn Teigen.
Låten ble en av gruppens mest kjente låter og er litt mer pop enn progressiv rock som er deres vanlige musikkstil. Måten Teigen synger den på minner om rap (men rap ble ikke oppfunnet før i 1973 i Bronx). She's the queen of all queens
In her white washed jeans
Get outta town real fast, cause baby
Now you're the freak
She thinks she looks good
In her see-trough underwear
But in the morning who cares «Queen of All Queens» er senere gitt ut på flere samleplater og andre innspillinger som, Cat of 9 Tales – Best of 1972-78 (1994), All We Have – 1972-1978 (2004) og er også med på Popol Ace sitt samarbeid med KORK Silently Loud. Den er også med på album serien Norsk Rocks Historie Vol. 6 - Progressiv rock 1971-1977. I 2015 ga Gebhardt, O.S.A. ut albumet Øresus og nesegrus hvor «Queen of All Queens» er et av sporene.
Krekafossen
Krekafossen er en foss i Åsetelvi, ei sideelv til Mørkrisdalselvi i Mørkrisdalen i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Litt lengre opp i samme elva ligger Drivandefossen.
Aasta Bjørgum Argento
Aasta Bjørgum Argento (født 22. mai 1876 i Hegra, død 6. juli 1966 i Trondheim) var en sykepleieutdannet kinamisjonær tilknyttet Det norsk-lutherske Kinamissionsforbund.
Hun var datter av lærer, klokker, gårdbruker og ordfører Olav Torsteinsen Bjørgum og hustru Anna Pedersdatter Fornes på gården Breidablikk i Hegra. Foreldrene var ledere i lokale misjonslag.
Hun kom til Kina i sammen med sin søster Sigrid Bjørgum i 1899. Hun gikk over til China Inland Mission (CIM) i 1905, da hun giftet seg med den italienske CIM-misjonæren Alphonso Argento. Hun kom hjem til Norge 1911, og deltok siden i Kinamissionsforbundets barne- og kvinnearbeid.
Argento var også en sentral person i orkesteret til Betania Trondheim på 1920- og 1930-tallet. Hun hadde to sønner – musikeren Alf Nicholas Bjørgum-Argento (1906–2000) og lektoren Olav Setimio Bjørgum (1907–1981).
Hans-Jörg Bliesener
Hans-Jörg Bliesener (født 6. april 1966 i Brandenburg an der Havel), tysk padler som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.
Bliesener vant en olympisk sølvmedalje under i padling under Sommer-OL 1988 i Seoul. Han var en av den østtyske kvartetten som ble nummer tre på K-4 1000 meter. De andre padlene var Kay Bluhm, André Wohllebe og Andreas Stähle.
Alltingsvalget 1999
Alltingsvalget 1999 ble avholdt 8. mai 1999.
Fabian Zuccarello
Fabian Dahlstrøm Zuccarello  (født 29. april 1997 i Oslo) er en norsk ishockeyspiller. Zuccarello spiller løper på den norske 1. divisjonsklubben Lørenskog som er modderklubben hans, men har spilt for Frisk på juniorlag han spilte der fram til 2016 da dro han til USA og spilte for Valencia Flyers, Connecticut Oilers	og Morrisville State College.
Zuccarello er bror til Mats Zuccarello og Robin Dahlstrøm.
Kaffepause
Kaffepause er en kort pause i arbeidstiden for å drikke kaffe. Det er antatt at kaffepausen oppsto sent på 1800-tallet i Stoughton, Wisconsin i USA (Coffe Break). Det var norske innvandrerkvinner som sa seg villig til å hjelpe Mr. Osmund Gunderson med å sortere tobakken i hans varemagasin, på vilkår av at de fikk korte pauser til å drikke kaffe, en på formiddagen og en på ettermiddagen.
Jiří Havlis
Jiří Havlis (født 16. november 1932 i Majdalena, død 31. januar 2010) var en Tsjekkoslovakisk roer som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Havlis ble olympisk mester i roing under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den tsjekkoslovakiske båten som vant rokonkurransen for firere med styrmann foran Sveits og USA. Mannskapet på den tsjekkolovakiske fireren var Karel Mejta, Jiří Havlis, Jan Jindra, Stanislav Lusk og Miroslav Koranda som var styrmann.
Franche-Comté
Franche-Comté er en historisk provins og en tidligere administrativ region i den østlige del av Frankrike.
Den administrative regionen besto av departementene Doubs, Haute-Saône, Jura og Territoire de Belfort. Hovedstaden var Besançon. Andre større byer er Belfort og Montbéliard. Regionen hadde i 2010 i underkant av 1,2 millioner innbyggere. Regionene Bourgogne og Franche-Comté ble fra 1. januar 2016 slått sammen til en ny region med navnet Bourgogne-Franche-Comté.
Geografi
Franche-Comté ligger øst i Frankrike, og har grense mot Sveits i øst, mot Rhône-Alpes i sør, mot Bourgogne i vest og mot Champagne-Ardenne, Lorraine og Alsace i nord. Regionen er preget av fjellandskap og mesteparten av regionen ligger i Jurafjellene. Høyeste punkt i regionen er Crêt Pela på 1495 moh.
Økonomi
Med sin beliggenhet sentralt i Europa, og med kort vei både til Tyskland, Sveits og Italia er regionen viktig for handel og samferdsel mellom disse landene. Bilproduksjon er en viktig næring, bl.a. sysselsetter Peugeot over 12000 personer på sitt anlegg i Sochaux.
Damaged Goods
Damaged Goods er en amerikansk stumfilm fra 1914 regissert av Tom Ricketts.
Chidozie Awaziem
Chidozie Collins Awaziem (født 1. januar 1997) er en nigeriansk fotballspiller som spiller for den kroatiske klubben, på lån fra portugisiske klubben Boavista FC.
Alberto Tarantini
Alberto Tarantini (født 3. desember 1955) er en argentinsk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for Toulouse.
Liu Yuan (bordtennisspiller)
Liu Yuan (født 7. september 1985) er en østerriksk bordtennisspiller.
Michał Jeliński
Michał Jeliński (født 17. mars 1980) er en polsk roer som spesialiserer seg i dobbeltfirer. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 6. Han tok gull i samme øvelse under Sommer-OL 2008.
Liu Yuan (bordtennisspiller)
Hun representerte Østerrike under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun deltok i lagkonkurransen.
Alberto Tarantini
Han ble tatt ut til VM i fotball 1978, der laget hans vant gull.
Kake
Kake er på norsk et samlebegrep for en rekke typer matretter, hovedsakelig bakverk og konditorvarer. I alminnelig forståelse er kake en konditorvare som vanligvis brukes som festmat eller dessert.
En kake består som regel av grunnelementer som mel, melk, sukker, smør og egg, og ut ifra dette kan man blande inn nesten hva som helst. Kaker finnes i en rekke varianter, for eksempel bløtkake (kremkake eller marsipankake, som er en bløtkake med marsipanlokk), kransekake, sjokoladekake, eplekake eller krokankake.
Kaker blir gjerne brukt til servering ved selskapeligheter, og det er tradisjon i Norge under fødselsdager å servere bløtkake, gjerne med jubilantens navn, alder, eller en bursdagshilsen påskrevet. Påskriften kan stå sammen med pynt, som marsipanroser, eller små kakelys.
Feiring av jul er tradisjonelt knyttet til god mat, og julebaksten består også tradisjonelt av kakebakst. Julekaker for eksempel en gjærbakst, mens sandkaker, og pepperkaker er tradisjonelle småkaker.
Mens kake på norsk er et romslig begrep som kan innbefatte mange forskjellige bakverk og konditorvarer har andre språk mer avgrensede betydninger. Kake er for eksempel ikke synonymt med amerikansk cake, da dette hovedsakelig innbefatter bløtkakevarianter, mens andre kaker der klassifiseres som f.eks. cookies, pies, shortbreads eller brownies.
Chidozie Awaziem
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Edgar Amphlett
Edgar Montague Amphlett (født 1. september 1867 i Dorchester, død 9. januar 1931 i Chelsea) var en britisk fekter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Amphlett vant en olympisk sølvmedalje i fekting under OL 1908. Han var med på det britiske laget som kom på andreplass, bak Frankrike i lagkonkurransen i kårde.
Fylkesvei 4164
Fylkesvei 4164 går mellom Frøytland og Øye i Kvinesdal kommune. Veien er 5,1 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 808 (Vest-Agder).
Sigbjørn Kvistad
Sigbjørn Kvistad (født 24. november 1939) var ordfører i Ørsta kommune fra 1984 til 1991. Han hadde også fire år som varaordfører og representerte Kristelig Folkeparti i kommunestyret fra 1970 til 1991.
Etter at han avsluttet tjenesten som ordfører, ble han kretssekretær i Hedmark krets av Den norske Santalmisjon. I 1996 ble han personalsekretær for hele organisasjonen og da Santalmisjonen i 2001 gikk sammen med Indremisjonsselskapet og dannet Normisjon, ble han personalsjef i den nye organisasjonen. Denne stillingen hadde han til han i 2007 ble pensjonist.
Kvistad har vært leder av landsstyret for Blå Kors siden 1999 og også hatt andre tillitsverv innenfor kristelig virksomhet.
Alexander Dang
Alexander Dang (født 12. februar 1990) er en norsk fotballspiller som spiller for Lysekloster IL.
Faren hans er fra Vietnam.
Nella Larsen
Nellallitea «Nella» Larsen (født Nellie Walker 13. april 1891 i Chicago, Illinois, død 30. mars 1964 i Brooklyn) var en amerikansk forfatter.
Hun regnes som en av de fremste forfatterne i den kulturelle bevegelsen som kalles Harlemrenessansen.
Bakgrunn og oppvekst
Da hun ble født i Chicago i 1891 fikk hun navnet Nellallitea – «Nellie» – Walker. Hun vokste opp i et fattig strøk av byen som kaltes the Levee. Hennes far Peter Walker var trolig en afrikansk-karibisk immigrant fra Dansk Vestindia, og moren Marie Walker var en dansk immigrant som het Hansen før hun giftet seg. Moren arbeidet som syerske og hushjelp. Faren var sannsynligvis sønn av enten Henry Walker eller George Walker – to hvite menn fra Albany, New York som etablerte seg i Dansk Vestindia rundt 1840 – og en kvinne av afrikansk herkomst. I det særegne samfunnet som dannet seg i Dansk Vestindia skal det ha vært mer flytende grenser mellom folk av ulik etnisk bakgrunn, og det er mulig at Peter Walker aldri definerte seg selv som tilhørende befolkningsgruppen som på den tiden ble kalt «negro.» Uansett forsvant Peter Walker tidlig ut av Nellas og morens liv, og Nella selv sa senere at han var død da hun var ganske liten. På den tiden var det fullt av immigranter i Chicago, men den store tilstrømmingen av tidligere slaver fra Sørstatene hadde ennå ikke begynt. I 1890 utgjorde afrikansk-amerikanere kun 1,3 % av Chicagos befolkning, og i 1910 var fortsatt kun 2 % av byens innbyggere av afrikansk avstamning.
Etter at Peter Walker forsvant ut av bildet giftet Marie seg med Peter Larsen, som i likhet med henne selv hadde innvandret fra Danmark. Marie og Peter Larsen fikk datteren Anna sammen. Nellie tok etternavnet til stefaren, og skrev navnet sitt på litt ulike måter. Hun kalte seg både Nellye Larson og Nellie Larsen, før hun til slutt landet på Nella Larsen. Familien flyttet vestover i byen til et nabolag der de fleste innbyggerne var hvite og hovedsakelig innvandrere fra Tyskland eller Skandinavia. Men familien Larsen var ikke «hel-hvit» og opplevde derfor diskriminering. Da Nella var åtte år gammel flyttet de noen kvartaler østover igjen. Forfatteren og litteraturkritikeren Darryl Pinckney beskrev situasjonen hennes slik: "'as a member of a white immigrant family, she [Larsen] had no entrée into the world of the blues or of the black church. If she could never be white like her mother and sister, neither could she ever be black in quite the same way that Langston Hughes and his characters were black. Hers was a netherworld, unrecognizable historically and too painful to dredge up.' (norsk: «som medlem av en hvit innvandrerfamilie hadde hun ikke innpass i hverken bluesens verden eller i kirkesamfunnene til den svarte befolkningen. Selv om hun ikke hadde muligheter til å leve en hvit kvinnes liv, slik hennes mor og søster gjorde, kunne hun heller aldri være svart på samme måte som (forfatteren) Langston Hughes og hans litterære skikkelser var svarte. Hun tilhørte en underverden som savnet historisk sidestykke og som det var for smertefullt å ta inn over seg.»)"De fleste afrikansk-amerikanere var fra Sørstatene, og Larsen hadde ingen forbindelseslinjer til dem.
Som barn bodde Larsen noen få år hos slektninger i Danmark, muligens på Jylland. Selv om hun stakk seg ut blant danskene med sin blandede bakgrunn, hadde hun gode minner fra oppholdet. Da hun kom tilbake til Chicago ble hun innskrevet på en stor, offentlig skole. Etter hvert som det ble stadig flere svarte innbyggere i byen begynte det også å bli større segregering og rasemotsetninger i nabolagene der innvandrerbefolkningen slo seg ned. Nella Larsens mor mente at også jenter skulle ha utdanning, og støttet datteren da hun ville begynne på Fisk University, som var et universitet for afrikansk-amerikanere i Nashville, Tennessee. I studieåret 1907–1908 var Larsen for første gang del av et svart fellesskap, men hun var fortsatt en outsider i forhold til de fleste av medstudentene, som var født og oppvokst i Sørstatene. Nella Larsens biograf George B. Hutchinson oppdaget at hun hadde blitt utvist fra Fisk fordi hun på en eller annen måte hadde overtrådt universitetets strenge kodeks for hvordan en student skulle kle seg og te seg. Larsen dro til Danmark og ble der i fire nye år; da hun deretter vendte tilbake til USA fikk hun problemer med å tilpasse seg det amerikanske samfunnet.
Sykepleier
Etter å ha tatt avgangseksamen i 1915 dro Larsen til Sørstatene for å arbeide som sykepleier ved Tuskegee Institute i Tuskegee i staten Alabama. Her ble hun raskt oversøster ved instituttets sykehus og sykepleieskole. I Tuskegee var det Booker T. Washingtons utdanningsteorier som lå til grunn for virksomheten. Larsen hadde ikke hatt befatning med dem før, men hun fant dem ikke formålstjenlige. Dette, samt de dårlige arbeidsforholdene for sykepleierne ved Tuskegee, fikk Larsen til å forlate stillingen etter et års tid.
I 1916 var hun tilbake i New York, og i to år arbeidet hun som sykepleier ved Lincoln Hospital. Hun gikk opp til en kvalifiseringsprøve som hun bestod med glans, kun én kandidat oppnådde bedre resultat enn henne. Deretter ble hun ansatt som sykepleier i bydelens Bureau of Public Health. I denne stillingen arbeidet hun for det meste i «overveiende hvite nabolag» og med hvite kolleger i Bronx. Hun var sykepleier her da spanskesyken herjet i 1918 og i årene etterpå.
Ekteskap og barn
I 1919 giftet Larsen seg med Elmer Imes, som var en fremstående fysiker; kun én afrikansk-amerikaner hadde tatt doktorgraden i fysikk før ham. Etter at de hadde giftet seg benyttet Nella tidvis forfatternavnet Nella Larsen Imes. Et år etter ekteskapsinngåelsen utga Nella Larsen sine første noveller.
I 1920-årene flyttet paret til Harlem, og i møtet med Harlem opplevde de klasseforskjeller som fikk innvirkning både på ekteskapet og samlivet. Biografen Pinckney skildret problemene slik: "'By virtue of her marriage, she was a member of Harlem's black professional class. She and her husband knew the NAACP leadership: W.E.B. Du Bois, Walter White, James Weldon Johnson. However, because of her low birth and mixed parentage, and because she didn't have a college degree, Larsen was alienated from the life of the black middle class, with its emphasis on school and family ties, its fraternities and sororities.' (norsk: «I kraft av ekteskapet var hun medlem av Harlems svarte middelklasse. Hun og ektemannen kjente NAACP-ledelsen: W.E.B. Du Bois, Walter White, James Weldon Johnson. På grunn av hennes blandede bakgrunn, og fordi hun hadde ikke høyskoleeksamen, var Larsen fremmedgjort i forhold til livet til den svarte middelklassen, med vekt på skole- og familiebånd, dets broderskap og sororiteter.»)"
I den svarte middelklassen var det å ha både svarte og hvite forfedre ikke noe uvanlig i seg selv. Men mange – deriblant forfatteren Langston Hughes – hadde et fjernt forhold til sine europeiske forfedre og tilhørte en elite bestående av blant annet folk som nedstammet fra såkalte «free people of color» (fransk: 'gens de couleur libres'). I 1920-årenes Harlem var det den afrikansk-amerikanske kulturarven som ble fremhevet og hegnet om.
Da 1920-årene var på hell var problemene til ekteparet Imes blitt påtagelige. De tok ut skilsmisse i 1933.
Bibliotekar og forfatter
Larsen fikk sin bibliotekarlisens i 1923, og det første året som bibliotekar arbeidet hun ved filialen ved Seward Park i bydelen Lower East Side. Dette var en filial med først og fremst jødiske besøkende og ansatte, og Larsens overordnede Alice Keats O'Connor, en hvit kvinne, var like støttende som Ernestine Rose hadde vært. Både Rose, O'Connor og en annen leder ved Seward Park-filialen sluttet opp om Larsen og sørget for god integrering blant de ansatte ved de ulike filialene. Senere fikk Larsen overflytting til filialen i Harlem, fordi hun ønsket å være nær Harlems pulserende kulturliv.
I oktober 1925 tok Larsen et års permisjon på grunn av helsemessige plager. Dette friåret benyttet hun til å begynne på sin første roman. I 1926 hadde hun knyttet vennskapsbånd med fremstående medlemmer av den såkalte Negro Awakening (som senere fikk betegnelsen Harlem Renaissance), og Larsen bestemte seg da for å slutte som bibliotekar.
I stedet markerte hun seg som forfatter og som en aktiv deltager i Harlems kulturliv, som var åpent for både svarte og hvite aktører. Hun ble en god venn av Carl Van Vechten, en hvit fotograf og skribent. I 1928 debuterte hun med romanen Quicksand, som hadde sterke selvbiografiske trekk. Boken fikk meget gode anmeldelser, men ble ingen direkte salgssuksess. Imidlertid mottok Larsen en pris fra William E Harmon-stiftelsen for romanen.
I 1929 kom romanen Passing. Også denne gangen var anmeldelsene svært gode. Larsens andre roman handler om to afrikansk-amerikanske kvinner som begge kommer fra familier med en hvit og en svart forelder. De to kvinnene var barndomsvenner, og som voksne hadde de gått ulike veier; den ene giftet seg med en svart lege, mens den andre giftet seg med en hvit mann som hun aldri fortalte at hun også hadde afrikansk-amerikansk bakgrunn. Boken skildrer hvordan kvinnene opplever å møtes igjen i voksen alder og få kjennskap til hverandres livsvalg.