cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grenada
Demografi
Det har vært holdt folketellinger siden 1871, vanligvis med ti års mellomrom. Det ble ikke holdt folketelling på 1930-tallet. Landet opplevde stor befolkningsvekst de siste tiårene av 1800-tallet, men veksten avtok de første tiårene av 1900-tallet og var negativ mellom 1911 og 1921. Mellom 1946 og 1960 var det igjen betydelig befolkningsvekst, med en økning på 22,5 %. Mellom 1970 og 1991, da landet opplevde politiske ustabilitet, gikk folketallet også ned. Fra 1970 til 1981 gikk folketallet tilbake med 4,14 %, fulgt av en tilbakegang på 4,51 % fra 1981 til 1991. Deretter vokste folkemengden med 21,16 % fra 1991 til 2001.
Ved folketellingen i 2011 rapporterte 82,4 % av befolkningen at de var av afrikansk avstamning. 13,3 % rapporterte blandet bakgrunn og 2,2 % indisk avstamning. 0,2 % oppgav å tilhøre urfolket. Ved folketellingen i 2001 var 89,4 % av afrikansk avstamning, 8,2 % hadde blandet bakgrunn og 1,6 % hadde indisk bakgrunn, mens urfolk utgjorde 0,12 % av folketallet.
Språk
Engelsk er standardspråk. Befolkningen taler kreolsk, der engelskbasert kreolsk er vidt utbredt, mens franskbasert kreolsk har begrenset utbredelse.
Religion
Folket er i hovedsak kristne. I 2011 var Den katolske kirke det største trossamfunnet, med 36 % av befolkningen. 17,2 % var pinsevenner, 13,2 % sjuendedagsadventister og 8,5 % anglikanere. Andelen katolikker og anglikanere har gått ned, mens andelen sjuendedagsadventister og særlig pinsevenner har økt sammenliknet med folketellingen i 2001.
Andre kirke- og trossamfunn var også representert. 3,2 % oppga å være baptister, 2,4 % tilhørte Church of God, 1,9 % var evangelikanere og 1,6 % metodister. 1,2 % tilhørte rastafari og 1,2 % Jehovas vitner. 5,7 % rapporterte ingen religion, mens 1,3 % ikke oppga religiøs tilhørighet ved folketellingen i 2011.
Historie
Før europeerne ankom, drev karibindianerne bort arawakindianerne og bosatte seg på Grenada. Columbus kom til Grenada i 1498 på sin tredje reise til den nye verden.
Delvis på grunn av karibene forble Grenada ukolonisert mer enn 100 år etter sin oppdagelse. Tidlig engelsk innsats for å innta øya mislyktes. I 1650 kjøpte et fransk kompani grunnlagt av kardinal Richelieu øya fra England og etablerte et lite nybyggersamfunn. Etter flere kamper med karibene hentet franskmennene forsterkninger fra Martinique og beseiret dem.
Grenada var en britisk koloni fram til 1974, da landet ble selvstendig. I 1979 grep New Jewel Movement makten i et statskupp og Maurice Bishop ble statsminister i spissen for People's Revolutionary Government. Etter intern strid tok et militærråd makten den 19. oktober 1983. Kuppmakerne henrettet statsminister Bishop. Seks dager senere ble øya invadert av USA og seks andre vestindiske land. De militære lederne ble hurtig tatt til fange. Det ble holdt frie valg året etter.
Politikk og forvaltning
Grenada er et konstitusjonelt monarki med et politisk system organisert etter britisk modell. Landets grunnlov trådte i kraft i februar 1974.
Statsoverhode
Grenada er et konstitusjonelt monarki med konge Charles III som statsoverhode. I det daglige er monarken representert ved generalguvernøren.
Monarkens rolle er seremoniell. Alle monarkens oppgaver utføres i egenskap av Grenadas monark. Ved et besøk i 1985 åpnet dronning Elizabeth II parlamentet og leste trontalen.
Generalguvernøren utnevnes av monarken etter råd fra statsministeren, som også har makt til å tilrå avsettelsen av en generalguvernør om denne ikke har statsministerens tillit.
Regjering
Regjeringen utgår fra flertallet i parlamentet. Etter valg gir generalguvernøren regjeringsoppdraget til lederen for det største partiet i underhuset.
Regjeringen ledes av statsministeren. Regjeringsmedlemmene utpekes av statsministeren.
Parlament
Parlamentet har to kamre, der underhuset har mer makt enn overhuset.
Underhuset Representantenes hus velges ved allmenne valg for perioder på fem år. Statsministeren kan skrive ut nyvalg når vedkommende måtte ønske. Det er universell stemmerett. Underhuset har 15 medlemmer. Underhusets president (speaker) kan velges blant husets medlemmer eller utenfra. Dersom det sistnevnte skjer, får underhuset 16 medlemmer og det er tradisjon for at dette skjer. Valgordningen er flertallsvalg i enmannskretser.
Overhuset, Senatet, består av 13 oppnevnte medlemmer. Senatorene oppnevnes av generalguvernøren etter samråd med statsministeren og opposisjonslederen. Regjeringen oppnevner ti senatorer, opposisjonen tre. Valgperioden er fem år.
Partisystem
Fra 1950-tallet var politikken dominert av to partier, der Grenada United Labour Party (GULP) og Grenada National Party (GNP) kjempet mot hverandre om regjeringsmakten. På 1970-tallet kom New Jewel Movement til. Dette ble landets eneste lovlige parti etter kuppet i 1979.
Etter at flerpartidemokrati ble gjenopprettet etter invasjonen i 1983, konkurrerte fem til sju partier ved valgene. Fra slutten av 1990-årene har to partier har vært dominerende, New National Party (NNP) og National Democratic Congress (NDC).
I 1999 fikk NNP under ledelse av Keith Mitchell 62 % av stemmene og vant alle setene i underhuset. NNP beholdt regjeringsmakten til 2008 da NDC med partileder Tillman Thomas vant 51 % av stemmene og 11 av 15 seter, mot 48 % og fire seter for NNP. I 2013 vendte NNP og Mitchell tilbake til regjeringsmakten etter et valg der NNP fikk 59 % av stemmene og vant alle de 15 setene i underhuset. NDC fikk 41 % av stemmene, men ingen representanter.
Administrativ inndeling
Grenada er en enhetsstat uten kommunalt selvstyre, bortsett fra Carriacou og Petite Martinique, som grunnloven bestemmer skal ha kommunalt selvstyre.
Distriktene, med innbyggertall for 2011, er:
Rettsapparat
Høyeste domstol er Østkaribisk høyesterett (Eastern Caribbean Supreme Court).
Menneskerettigheter
Grenada har fengselsstraff inntil 10 år for homofili.
Forsvar
Grenada har ikke egne militære styrker. Royal Grenada Police Force har en egen Special Service Unit og det finnes en kystvakt underlagt politiet. I tilfelle krig eller unntakstilstand erklært av myndighetene, kan landets politistyrke benyttes som forsvarsstyrke.
Landet er medlem i Regional Security System, et forsvarssamarbeid mellom sju østkaribiske stater.
Utenrikspolitikk
Grenada er medlem av FN og særorganisasjoner FNs organisasjon for ernæring og landbruk (FAO), Den internasjonale organisasjonen for sivil luftfart (ICAO), Den internasjonale arbeidsorganisasjonen (ILO), Det internasjonale pengefondet (IMF), Det internasjonale fondet for jordbruksutvikling (IFAD), Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen (IMO), Den internasjonale telekommunikasjonsunion (ITU), FN-konferansen om handel og utvikling (UNCTAD), FNs organisasjon for utdanning, vitenskap, kultur og kommunikasjon (UNESCO), FNs organisasjon for industriell utvikling (UNIDO), Verdenspostforeningen (UPU), Verdens helseorganisasjon (WHO), Den internasjonale opphavsrettsorganisasjonen (WIPO) og Verdens handelsorganisasjon (WTO), samt av organisasjoner i Verdensbankgruppen: Den internasjonale bank for gjenoppbygging og utvikling (IBRD,) Det internasjonale utviklingsfondet (IDA), Det internasjonale finansieringsinstituttet (IFC) og Det multilaterale garantiinstituttet (MIGA).
Landet deltar i internasjonale organisasjoner og samarbeidsorganer: Samveldet av nasjoner, Organisasjonen av alliansefrie nasjoner, Alliance of Small Island States, Organisasjonen for forbud mot kjemiske våpen (OPCW), Interpol, African, Caribbean, and Pacific Group of States og G77. Blant internasjonale organisasjoner på den vestlige halvkule er landet med i Organisasjonen av amerikanske stater (OAS), Comunidad de Estados Latinoamericanos y Caribeños, Det latinamerikanske økonomiske system (SELA), Petrocaribe og OPANAL.
Grenada er medlem av karibiske samarbeidsorganisasjoner som det karibiske fellesskapet og fellesmarkedet CARICOM, Organisasjonen for østkaribiske stater (OECS), Regional Security System og Caribbean Development Bank.
Valuta
Grenada deltar i den østkaribiske valutaunionen, med østkaribisk dollar som pengeenhet styrt av Den østkaribiske sentralbanken.
Vannforsyning
Det er innlagt vann i de fleste husholdninger, men enkelte steder benyttes felles tappekraner og to landsbyer er ikke knyttet til vannledningsnettet og må benytte kildevann eller vann fra tankbiler. National Water and Sewerage Authority er en statlig virksomhet som har ansvar for vannforsyning.
Telekommunikasjoner
West Indian and Panama Telegraph Company etablerte telegrafforbindelse til Grenada i 1873. Trådløs telegraf kom i 1925 og året etter fikk også Carriacao trådløs telegraf og direkteforbindelse med hovedøya. I 1887 fikk landet det første telefonnettet. Det forbandet de fleste politistasjonene. En offentlig telefonsentral ble tilgjengelig i 1893.
Telekommunikasjonssektoren ble liberalisert i 2000. Etter dette er Digicel, Cable and Wireless (LIME), Southern Caribbean Fiber og Columbus Communications (FLOW) de viktigste selskapene i sektoren.
Samferdsel
Landets hovedflyplass er Maurice Bishop internasjonale lufthavn på sørspissen av hovedøya.
Utdanning
Det er lang tradisjon for religiøse skoler og disse eksisterer sammen med det offentlige skoleverket. Utdanningsloven fra 2004 gjør skolegang obligatorisk for barn mellom 5 og 16 år. Grunnskolen er delt i to, den første fra 5 til 11 år, det andre fra 11 til 16. Utdanningen i andre del er differensiert i akademisk og yrkesfaglige skoler der elevene fordeles på bakgrunn av resultater i avgangseksamen fra barneskolen. Etter grunnskolen følger videregående skole, som ikke er obligatorisk.
Urbanitet
Hovedstaden St. George's hadde i 2011 en befolkning på 3,133 innbyggere. Saint George Parish, som omgir hovedstaden, hadde ytterligere 35,118 innbyggere.
Andre byer på hovedøya er Gouyave, Grenville, Sauteurs, St. David's og Victoria. På Carriacou er Hillsborough største by.
Gråhodet dvergpapegøye
Gråhodet dvergpapegøye er en art i gruppen dvergpapegøyer.
Grenada
Medier
Radio- og fjernsynssendinger kringkastes av Grenada Broadcasting Network, som er et statlig-privat selskap. Det private selskapet Meaningful Television sender fjernsynsprogrammer. I tillegg finnes en rekke private radiostasjoner.
Mat og drikke
Nasjonalretten kalles oil down, en gryterett som består av saltkjøtt, kylling, deigboller og brødfrukt med callaloo av skudd og andre grønnsaker kokt i kokosmelk med urter og krydder.
En annen rett, cou-cou, tilberedes av maismel, eventuelt jams eller brødfrukt i stedet, sammen med kokosolje og krydder. Den spises til callaloo og fisk. Ferdig cou-cou kan også friteres.
Vladimir Belov
Vladimir Jevgenijevitsj Belov (russisk Владимир Евгеньевич Белов, født 9. april 1954, død 7. januar 2021) var en russisk skøyteløper som representerte Sovjetunionen.
Grenada
Mat og drikke
Det destilleres rom.
Vladimir Belov
Belov var en allrounder som deltok i to internasjonale mesterskap, og fikk åttendeplass i EM 1978 som beste resultat. I tillegg deltok han også i EM i 1979, med tiendeplass.
Han gikk imidlertid flere gode løp på Medeo, og toppet Adelskalenderen fra sesongslutt 1978 til Eric Heiden overtok etter VM 1979.
Grenada
Idrett
Det er spilt cricket siden midten av 1800-tallet. Sammen med fotball er dette de mest populære lagidrettene. Grenada Cricket Club ble grunnlagt i 1890. Andre klubber er St. Mark's Royal Cricket Club og Wanderers Cricket Club. Det spilles kamper mellom grenadiske lag, men også mot besøkende, særlig lag fra Trinidad og Tobago og St. Vincent og Grenadinene. Internasjonalt stiller Grenada sammen med andre karibiske land i et vestindisk felleslag.
Fotball kom til Grenada senere enn cricket, men på 1890-tallet fantes det klubber i flere av prestegjeldene. Grenada Football Association ble grunnlagt i 1924. Blant de lengst etablerte klubbene er Hurricanes, Queen's Park Rangers, GBSS, Carenage United og Honved. Det spilles i tre divisjoner. Grenada har et herrelandslag, så vel som et kvinnelandslag i fotball.
National Stadium i hovedstaden ble fullført i 2000. Etter at orkanen Ivan ødela anlegget i 2004, ble det med hjelp fra Kina gjenoppført i tide til Verdensmesterskapet i cricket i 2007. Nasjonalstadion har også friidretts- og fotballanlegg.
Grenadas olympiske komité ble grunnlagt i 1984 og anerkjent av Den internasjonale olympiske komité samme år. Landet deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Grenada fikk sin første olympiske gullmedalje da Kirani James vant 400 meter-løpet i Sommer-OL i London i 2012.
Uri
Uri er en av de eldste kantonene i Sveits. Som en av de tre urkantonene var Uri i 1291 med på å danne det første edsforbundet. Uri grenser til Schwyz, Glarus, Graubünden, Ticino, Valais, Bern, Obwalden og Nidwalden.
Kommuner
Uri består av 20 kommuner (innbyggertallet i parentes): Uri er ikke delt i distrikter, men de tre kommunene som ligger i dalen Urseren (Andermatt, Hospenthal og Realp) utgjør en forholdsvis selvstendig korporasjon, som også heter Urseren. Resten av kantonen utgjør korporasjonen Uri. Det er disse korporasjonene (ikke kantonen eller kommunene) som er de største grunneierne i sine to respektive områder. Korporasjonene har imidlertid ikke lenger noen politisk eller administrativ betydning.
Livsmedelsverket
Livsmedelsverket er en svensk statlig etat som har til oppgave å arbeide for trygge næringsmidler, redelighet i næringsmiddelhåndteringen og gode matvaner.
Etaten skal blant annet håndheve regler på næringsmiddelområdet, utøve offentlig næringsmiddelkontroll og utføre undersøkelser og inspeksjoner av næringsmidler. De fleste reglene er fra EU og gjelder i alle medlemslandene.
Livsmedelsverket ble opprettet i 1972 gjennom en sammenslåing av deler av Statens institut för folkhälsan, deler av Kungliga veterinärstyrelsen og den enheten ved Kommerskollegium som hadde ansvar for livsmedelstillsatser. Mellom 1972 og 2001 var navnet Statens livsmedelsverk (SLV).
Baldo Baldi
Baldo Baldi (født 19. februar 1888 i Livorno, død 21. desember 1961 i Livorno) var en italiensk fekter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Baldi ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det italiendske laget som vant lagkonkurransen i sabel foran Frankrike og Nederland.
Bodil Udsen
Bodil Udsen (født 12. januar 1925 i København, død 26. februar 2008) var en dansk skuespiller, som har medvirket i en mengde filmer. En av hennes mest kjente roller er vertinnen på vertshuset «Rottehullet» i TV-serien Huset på Christianshavn.
Biografi
Hun tok artium ved Rysensteen Gymnasium i 1944, men fikk aldri noen riktig teaterutdannelse. Da hun var ferdig med gymnasiet, søkte hun seg inn på Det kongelige Teaters elevskole i en alder av bare 19 år, men ble kastet ut etter et år uten noen egentlig grunn. Derfor begynte hun innenfor kontorfaget og i slutten av 1940-tallet var hun med i Studenterrevyen. I 1950 kom hun til ABC Teatret, hvor hun fikk en del roller i revyene. Siden gikk det slag i slag, og hun fikk blant annet en Robert for hovedrollen i Min Farmors Hus. Tre ganger har Udsen været gift. Først med Kaj Marius Bruun, senere 10 år med Ole Holger Krøyer og sist med Jens Therkildsen, som døde i 1999. Hun er også ridder av Dannebrogordenen.
Teatret
Bodil Udsen må betraktes som en av de største kvinnelige personligheter innenfor dansk teater og film på 1900-tallet.
Krokusslekta
Krokus (Crocus) er en planteslekt med ca. 70 arter i sverdliljefamilien (Iridaceae). Slekten kommer opprinnelig fra områdene rundt Italia, Balkan og Tyrkia. De er for det meste høyfjellsplanter. Krokus er vanlige hageplanter, særlig vårkrokus (Crocus vernalis) og høstkrokus (Crocus speciosus). For produksjon av krydderet safran dyrkes safrankrokus (Crocus sativus). Krokus er løkplanter.
Dénes Pungor
Han hadde en mislykket debut i Planica i 2004, hvor han ble sist av alle 80 deltakerne. Dagen etter ble det 8 plasser høyere for den ungarske unggutten. Han var den første ungarer som deltok i verdenscupen på mange år, etter at Gábor Gellér hadde deltatt på 80-tallet.
Tranebærslekta
Tranebærslekta er en gruppe innenfor lyngfamilien. Artene i denne gruppen regnes vanligvis blant artene i bærlyngslekta (Vaccinium). Noen, deriblant den norske artsdatabanken, plasserer dem i en egen slekt under navnet Oxycoccus.
Det norske navnet tranebær, skyldes kanskje at kronbladene er bøyd tilbake, slik at støvbærerne og griflene stikker fram som nebbet på en trane. Denne egenskapen skiller tranebær fra de andre bærlyngartene, som har en klokkeformet blomst.
Arter
Den norske artsdatabanken regner de følgende tre artene til slekten Oxycoccus Hill, men bare stortranebær og småtranebær er registrert i norge. Av andre autoriteter regnes den systematiske plasseringen av disse artene i slekten Oxycoccus som synonymer til aksepterte navn.
Walther Heissig
Walther Heissig (født 5. desember 1913 i Wien i Østerrike, død 5. september 2005) var en østerriksk mongolog.
Han ble i 1964 ordinarius for sentralasiatisk språk og kulturvitenskap ved universitetet i Bonn. Han utgav mange større verker og enkeltstudier vedrørende mongolsk litteratur, kultur og historie, og samlet, redigerte og utgav mange mongolske kildeskrifter.
Magnus Halvorsen
Johan Magnus Halvorsen (født 10. juni 1853 i Ålesund, død 14. februar 1922 i Trondhjem) var en norsk kjøpmann og borgerlig politiker.
Bakgrunn
Magnus Halvorsen var sønn av kjøpmann Michael Halvorsen og Ingeborg Andersdatter Ihle, og faren døde da gutten var ni år gammel. Halvorsen arbeidet som butikklæring ved siden av skolegangen for å spe på familieøkonomien.
Han tok examen artium i hjembyen Ålesund, før han i 14-årsalderen ble ansatt som ekspeditør hos en landhandler i Vanylven på Sunnmøre.
Kjøpmann, bankmann
I 1874 ble han bestyrer ved Selje forbruksforening (samvirkelag) i Nordfjord. Året etter begynte han som handelsbetjent, handelsbestyrer og reisende for flere fabrikker og virksomheter i Bergen. I 1881 etablerte han seg som kjøpmann i Trondhjem med egen grossist- og agenturforretning med vekt på silde- og annen fiskeomsetning. Han var forøvrig bestyrer ved Norges Banks avdeling i byen 1899–1915. Han var også medlem av Trondhjems Sparebanks forstanderskap, medlem av Det Nordenfjeldske Dampskibsselskabs direksjon, medlem av Trondhjems Handelsbanks direksjon 1890–1898 og styreformann i Dagsposten 1913–1922.
Politiker
Halvorsen var medlem av Trondhjem bystyre 1895–1904 og igjen fra 1910.
Han var innvalgt på Stortinget fra Trondhjem og Levanger for Venstre 1898–1900, på Høyres liste 1904–1906, for Samlingspartiet fra Baklandet krets i Trondhjem 1907–1909 og for Frisinnede Venstre 1910–1912. I den siste perioden var Halvorsen stortingspresident.
Han var også finansminister i fem måneder i Jørgen Løvlands regjering for Moderate Venstre 1907–1908 samt Frisinnede Venstres formann og parlamentariske leder 1910–1912. Halvorsen var blant innbyderne til Frisinnede Venstres stiftelsesmøte, og han var også medlem av partiets hovedstyre i perioden 1915–1918. Han inntok også en fremskutt posisjon i Trondhjems Frisinnede Venstre, hvor han var styremedlem og endatil formann.
Under storlockouten i 1911 virket han som megler sammen med Alfred Eriksen. For denne innsatsen ble de tildelt Borgerdådsmedaljen i gull. Halvorsen ble tidligere tildelt 7. juni-medaljen. Fra 1908 var han også kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden.
Pål Hafstad Thorsen
Pål Anker Hafstad Thorsen (født 11. februar 1980) er en norsk politiker fra Arbeiderpartiet. Han var byråd for barnehage, skole og idrett i Bergens byråd fra oktober 2015 til august 2018. Han var styreleder for SK Brann Kvinner i 2022, da laget ble både seriemester og cupmester.
I 2003 ble han valgt inn i Bergen bystyre. I perioden 2011–2015 var han kommunalråd og ledet komite for oppvekst i Bergen kommune og i perioden 2019–2023 er han nestleder i Bergen kommunes kontrollutvalg.
Bakgrunn og utdannelse
Pål Hafstad Thorsen er født i Bergen og oppvokst på Løvstakksiden i Årstad i Bergen. Han tok videregående utdanning på Bergen Handelsgymnasium og studerte senere ved Universitetet i Bergen, Handelshøyskolen BI og Universitetet i Oslo. Han har Norges Fotballforbunds trenerkurs, blant annet med ferdighetsutvikling for keepere.
Yrkeskarriere
Pål Hafstad Thorsen jobbet som konsulent for Fylkesmannen i Hordaland på utdanningsavdelingen fra 2008 til 2011 før han ble kommunalråd i Bergen kommune og leder av komite for oppvekst frem til 2015. Han startet sin yrkeskarriere som avisbud for Bergensavisen i 1993. Senere som dataregistrerer og arbeidsleder fra 1996 til 2004 for det daværende FAFO-eide analyseinstituttet Opinion AS. Etter et kort engasjement som fylkessekretær for AUF i Hordaland ble han i 2006 ansatt som politisk rådgiver for Arbeiderpartiets bystyregruppe i Bergen og for kommunalrådene Terje Ohnstad og Anne-Gine Hestetun. Etter tre år som byråd for barnehage, skole og idrett i Bergen kommune fra 2015 til 2018 ble han i 2018 daglig leder for Sædalen IL og i 2022 daglig leder for Idrettsklynge Vest.
Han har hatt en rekke styre- og tillitsverv, blant annet som styreleder i SK Brann Kvinner, medlem av forskningsprogramrådet idrett, fysisk aktivitet og kosthold ved Høgskulen på Vestlandet, leder og medlem av styringsgruppen i Idrettscampus Bergen, medlem av styret og generalforsamlingen i AdO arena, representantskapet i Festspillene, nestleder i Human-Etisk Forbund i Bergen, styreleder Gullstølen Kjøkken KF, styreleder Frivillighetssentralen på Møhlenpris og integreringsprosjektet "2gether" og som medlem av bedriftsforsamlingen til BIR AS.
Politiske verv
Pål Hafstad Thorsen ble medlem av Arbeiderpartiet i 1996, som medlem av ungdomsorganisasjonen AUF.
Verv i arbeiderbevegelsen: Leder Landås AUF (2001), leder Bergen AUF (2002), fylkessekretær Hordaland AUF (2002), nestleder Hordaland AUF (2003), styremedlem Hordaland Ap (2010), studieleder Hordaland Ap 2011-2012, medlem av Aps sentrale organisasjonsutvalg (2017-2019). Thorsen fungerte som leder for Hordaland Ap i en periode i 2011 i kjølvannet av Massedrapet på Utøya.
I 2003 ble han valgt inn i Bergen bystyre 2003–2007 som Arbeiderpartiets sjuendekandidat, medlem av komité for oppvekst og var fraksjonsleder. I 2007 gjenvalgt til Bergen bystyre for perioden 2007-2011 som partiets femtekandidat og var medlem av komité for helse og sosial og senere komité for oppvekst og var fraksjonsleder. I 2011 gjenvalgt til Bergen bystyre for perioden 2011-2015 som partiets tredjekandidat. Kommunalråd for Bergen kommune og leder av komite for oppvekst. I 2015 var han Arbeiderpartiets tredjekandidat, og ble valgt inn i Bergen bystyre for perioden 2015-2019. Etter valgseieren ble han byråd for barnehage, skole og idrett i Harald Schjelderups byråd. Etter nærmere tre år gikk Thorsen av som byråd i august 2018 og gikk tilbake til Bergen bystyre som folkevalgt medlem. Ved kommunevalget i 2019 var Thorsen Arbeiderpartiets 69.kandidat. Han fikk 717 personstemmer og slengere, og endte opp som partiets 13. representant og fast medlem av Bergen bystyre i perioden 2019–2023. Han er for perioden 2019–2023 valgt som nestleder i Bergen kommunes kontrollutvalg.
Han tok i 2005 initiativet til den politiske- og populærkulturelle paviljongen Skrivekollektivet.com, som samler unge og talentfulle skribenter fra venstresiden i politikken. Nå er han medlem av redaksjonsrådet.
Archonias brassolis
Archonias brassolis er en dagsommerfugl i gruppen hvitvinger.
Utseende
Til tross for at den tilhører familien hvitvinger er denne arten hovedsakelig svart. Den etterligner giftige sommerfugler, svalestjerter i slekten Parides og pasjonsblomstsommerfugler i slekten Heliconius og andre. Enkelte former kan synes å etterligne én modell på oversiden og en annen på undersiden. Som vanlig for sommerfugler som etterligner andre finnes denne arten i mange ulike fargevarianter, og de ulike formene varierer også mye i størrelse – vingespennet kan variere mellom 31 og 65 millimeter. Vingene er forholdsvis lange og smale, brunsvarte med lyse (ofte rosa) flekker. Undersiden av bakvingen har ofte røde streker.
Levevis
Denne sommerfuglen lever i regnskog og tåkeskog. Trolig er den giftig i likhet med artene den etterligner. Larvene er selskapelige og utvikler seg på planter i mistelteinfamilien (Loranthaceae).
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i den neotropiske økosonen, fra Guatemala i nord til Argentina i sør.
Løven (sjakkåpning)
Løven, eller «den sorte løven», er en sort sjakkåpning som kan spilles uavhengig av hva hvit spiller. Åpningens trekk er (med et eksempel på hvits trekk)
Først ved hvits fjerde trekk må sort velge en variant. Det finnes tre hovedvarianter; Løvens hule, Løvens klør, og Løvens hode. I tillegg finnes tre andre sidevarianter; Løvens brøl, Løvens gjesp, og Løvens gap.
Løvens hule
Løvens hule er en variasjon som følger etter hvits trekk 4.f4. Hvit får en sterk posisjon i senter med hele tre bønder i spill. Åpningen kan minne om en variasjon av Pirc. Sorts svar på 4.f4 i denne varianten er 4...e5.
Fra denne stillingen følger to varianter avhengig av om hvit tar bonden på e5 eller ei. Dersom hvit spiller 5.dxe5 følger
Dersom hvit i stedet spiller 5.Sf3 finnes flere varianter for sort. Mange mener at sort nå er nødt til å ta hvits bonde. hvorpå hvit kan svare med enten 6.Sxd4 eller 6.Dxd4.
Sergej Kopljakov
Sergej Viktorovitsj Kopljakov (russisk: ; født 23. januar 1959 i Orsja) er en belarusisk tidligere svømmer som under sommer-OL 1980 vant to gull på 200 m fri og 4×200 m fri stafett for Sovjetunionen, i tillegg til én sølvmedalje på 4×100 m medley stafett. Han tok også sølv på 4×200 m fri stafett under sommer-OL 1976 i Montréal. Han har også én sølv og én bronse fra langbane-VM 1978 i Berlin samt fire gull og én bronse fra Europamesterskapene 1977 i Jönköping og 1981 i Split.
Løven (sjakkåpning)
Løvens hule
Hvis sort velger å ikke ta bonden finnes følgende linjer: hvor hvit kan spille 7.fxe5, 7.Sxe5, eller 7.Lc4.
Andre varianter inkluderer et løperflytt i trekk 6. 6.Le2, 6.Ld3, 6.Lc4, eller 6.Le3
Løvens klør
Løvens klør er en variant som følger etter hvits trekk 4.Sf3. Dette er den mest aggressive og minst forutsigbare varianten av løven, noe som gjør den til en favoritt blant dem som spiller denne åpningen. Sort rokerer ikke i denne varianten. Sorts svar på 4.Sf3 i denne varianten er også 4...e5.
Fra denne stillingen følger to varianter. i denne varianten er det vanlig for sort å spille 7...h6 for å forhindre at hvit får en binding på sorts springer på f6.
Alternativt 5. Lc4. Etter dette trekket finnes to hovedalternativ for sort.
eller hvorpå 7...c6 er vanlig for å forhindre hvit å komme med springeren til den gode posisjonen d5. Om sort i stedet spiller 6...O-O ender man opp i varianten Løvens hode.
Løvens hode
Løvens hode er en variasjon som følger etter trekkene 4.Sf3 e5 5.Lc4 Le7 6. O-O O-O. Dette er en åpning for de litt forsiktige, kongen rokere inn i trygghet. Denne varianten har flest sidevarianter av alle i Løven. Posisjonen er svært skarp og komplisert. Strategiske og posisjonelle spillere spiller gjerne denne varianten.
På grunn av de mange sidevariantene er det vanskelig å definere en hovelinje i denne varianten. Det er vanlig for sort å legge inn trekket 7...c6 for å hindre hvits springer å komme inn på d5.
Under følger et eksempel på hvordan en av linjene i denne åpningsvarianten kan forløpe seg.
Sidevarianter
Disse variantene listes bare opp for ordens skyld. De er lite brukt, men kan være greie å kjenne til.
TETs-23
TETs-23 (russisk: ТЭЦ-23), også kjent som Moskva-23 kraftverk, er et varme- og dampbasert varmekraftverk beliggende i Goljanovo-området (Metrogorodok bydel) litt innenfor ringveien, nordøst i Moskva. Det eies og opereres av kraftselskapet Mosenergo, og har en effekt på 1.420 MW i kraftproduksjon, og 5.265 MWth effekt i produksjonen av fjernvarme. Produksjonen kan nå helt opp i 9.250 GWt elektrisitet og 11.300 GWt lokal fjernvarme. Brenselstypen er naturgass, og sekundært mazut.
Byggingen av kraftverket begynte omkring 1960, og første byggetrinn stod ferdig i 1966. Kraftverket har senere blitt utvidet og fornyet ved en rekke anledninger. Anlegget har åtte turbiner, herav fire eldre av 110 MW effekt, og fire nyere og kraftigere 250 MW turbiner av type UTMZ T-250. De fem minste og minste av generatorene er av typen TVF 100-2.
Jura (kanton)
Jura er den yngste kantonen i Sveits. Den ble en egen kanton i 1979. Inntil da hadde den hørt til Bern.
Jura grenser til Frankrike (Franche-Comté og Alsace) samt kantonene Basel-Landschaft, Solothurn, Bern og Neuchâtel.
Kommuner og distrikter
Jura består av 83 kommuner som er sammenfattet til tre distrikter (districts). Disse er:
Kapilvastu by
Kapilvastu er navnet i en by i Nepal.
Kapilvastu hadde tidligere navnet Taulihawa.
Kapilvastu er hovedstad i distriktet Kapilvastu, Byen hadde i 2005 ei befolkning anslått til 32 139.
Byen er oppkalt etter det historiske Kapilavastu, riket der prins Siddharta Gautama blei født og levde de første 29 år av sitt liv. Hovedstaden i dette riket blir nå av nepalske arkeologer identifisert med det lille stedet Tilaurakot 3 km nord for Taulihawa. Ved bredden av Banganga-elva har arkeologer funnet restene av en by med bymur fra Buddhas tid.
Måstad
Måstad er ei veiløs og fraflyttet grend som ligger værhardt og utsatt til på Måstadhalvøya, som utgjør den sørvestligste delen av Værøya i Lofoten, i Værøy kommune i Nordland. Det opprinnelige gårdsanlegget på plassen har gnr. 13 i Værøy og er delt flere ganger. For å komme dit må man enten gå stien, Måstadstien, eller bruke båt. Rett utenfor grenda ligger Måstadvika og Vestfjorden. Mot vest ligger Måstadheia, Måstadfjellet, Lundura og Norskehavet. Halvøyas høyest punkt er Måhornet (439 moh.) lengst i sør. Avstanden inn til Sørland er cirka 10 km om man følger stien og går korteste vei til fots, og cirka 7,3 km inn til Sørlandsvågen med båt. Folk som skal til Måstad i dag tar gjerne drosje til Nordlandshagen og går stien langs vestsiden av Værøya derfra.
Etymologi
Professor Rygh sier at opphavet til navnet har samsvar med det islandske mannsnavnet Már, som er hyppig brukt på Island, men som er ukjent i Norge. På Island finnes også gårdsnavnet Mársstaðir, som samsvarer med gårdsnavnet Måstad og mest sannsynlig er avledet fra mannsnavnet Már. Rygh nevner samsvaret mellom gårdsnavnet og de mange stedsnavnene i terrenget rundt Måstad, som Måstadvika, Måstadheia, Måstadfjellet og Måhornet, og antyder at gårdsnavnet kan ha opphav i en tapt lokalitet. Rygh sier imidlertid at denne, i likhet med personnavnet, må ha sammenheng med den norrøne benevnelsen már, som rett og slett betyr måke eller måse og er et dagligdags syn på halvøya.
Om grenda Måstad
Måstad kan nås til fots. For de som ønsker å bli natten over er det mulighet for enkel innkvartering på skolehuset i Måstad, etter avtale med turistkontoret. På Måstadhalvøya finnes også noen av Norges aller rikeste fuglefjell, som er viktige hekkeplasser for flere arter av sjøfugler. Måstadfjellet omfattes i så måte av både Måstadfjellet naturreservat og Måstadfjellet landskapsvernområde, to verneområder som grenser opp mot hverandre og har ramsarstatus.
På det meste bodde det rundt 150 mennesker i grenda Måstad, men på 1960-tallet flyttet de fleste vekk derfra, til fordel for et enklere liv andre steder. Den aller siste som bodde der flyttet vekk i 1974. Ved hjelp av statstilskudd ble noen hus flyttet til andre siden av øya, og flere innbyggere emigrerte også til Amerika, spesielt Canada hvor slektsnavnet Mostad ennå er å finne.
Folket i Måstad levde primært av fiske, men de spedde på med enkelt husdyrhold og fangst av sjøfugler, og spesielt lunde (Fratercula arctica) var viktig. I Lundura, som ligger vestvendt like nord for Måstadheia og nordvest på halvøya, har det tradisjonelt hekket lunder i titusentall opp gjennom århundrene. Flere andre navn på vestsiden av halvøya vitner også om hvor viktige sjøfuglene var for folket her, som Skarvhamran, Krykkjesteinan, Krykkjebakkan, og Lundsteinen øverst i Lundura. Kjøttet fra fuglene ble saltet og lagret på høsten og ga et kjærkomment tilskudd til kosten når fisket var dårlig. I tillegg til lunde ble det også fanget teist, samt egg etter gråmåke, krykkje, alke og lomvi. Måkeeggene var ferskvare, men eggene etter alke og lomvi kunne holde seg til ut på høsten om de ble gravd ned i tørr sand.
Under fangst av lunde brukte man ulike teknikker, men her på Måstad var den karakteristiske lundehunden åpenbart i bruk lenger enn andre steder. I dag finnes det om lag 700 individer av denne spesielle hunden rundt om i Norge, men da andre verdenskrig brøt ut holdt den på å dø ut. Bare flaks og tilfeldigheter gjorde at den overlevde, her på Måstad. Derfor kalles den også av og til for «måstadhund», ettersom samtlige hunder i dag kan spores tilbake til bestanden av lundehunder som eksisterte i Måstad rundt 1939/1940.
Folket på Måstad fanget også havørn (Haliaeetus albicilla) i levende live og med bare hendene. Et såkalt ørnhus ble satt opp i utkanten av steinura der ørna jaktet. Fangsthuset hadde ei murt glugge som vendte mot plassen der et åte ble lagt ut. Åtet var festet til ei tynn snor som strakk seg inn i fangsthuset gjennom glugga, der fuglefangeren befant seg. Når ørnen tok åtet dro fuglefangeren åtet litt og litt nærmere glugga, og når ørnen var nær nok grep fuglefangeren raskt tak i føttene på ørna og dro den inn i fangsthuset, der hodet på fuglen ble vridd om.
Huseby skole (Oslo)
Huseby skole er en barneskole på Nordre Huseby i bydel Vestre Aker i Oslo, etablert i 1861. Skolen har ca 700 elever på 1. til 7. trinn, og rektor er Kathrine Wegge. Skolen har 35 lærerårsverk.
Skolen ga navn til den nå nedlagte forstadsbanestasjonen Huseby skole stasjon på Røabanen. Skolen ligger like inntil t-banelinjen, nordøst for Husebyskogen. Huseby skole er blant Oslos største barneskoler.
Historie
I 1907 var elevtallet steget til 134, og det ble trangt om plassen i det opprinneglige skolebygget. I 1910 sto et nytt skolebygg klart med 4 klasserom over 2 etasjer, skolekjøkken og håndarbeidsrom på loftet og sløydundervisning i kjelleren.
I 1933 var elevtallet nådd 205 elever fordelt på 8 klasser, og flere elever ble flyttet til andre naboskoler på grunn av plassmangel. I 1935 sto en ombygget skole klar med vestibyle, overlærers kontor, legekontor, 4 klasserom og gymsal med garderobe og dusj i 1. etasje. 4 klasserom, håndarbeidsrom, skolekjøkken, tegne- og fysikksal i 2. etasje, samt sløydsal, leserom og toaletter i kjelleren.
I 1945 hadde skolen 20 klasser på bare 8 klasserom og det ble derfor planlagt en ny utvidelse. Skolen slik vi kjenner den i dag stod ferdig i 1948. I perioden 1999–2000 ble skolen ble rehabilitert.
I 1951 inngikk Oslo kommune avtale med Deichmanske bibliotek, og et bibliotek ble etablert på Huseby skole sammen med en lesesal. To dager i uken stilte Deichmanske med bibliotekar.
Fløtterud holdeplass
Fløtterud holdeplass er en nedlagt holdeplass på Numedalsbanen ved Fløtterud i Flesberg kommune i Buskerud. Holdeplassen ble åpnet 1930. Passasjertrafikken ble vedtatt nedlagt på Numedalsbanen ved årsskiftet 1988/1989, og Fløtterud ble dermed nedlagt som holdeplass.
Jiang Weixin
Jiang Weixin (kinesisk: 姜伟新; født i januar 1949 i fylket Fuyu i provinsen Heilongjiang i Kina) er den nåværende (2009) minister for Ministeriet for hudbygging og urban-rural konstruksjon i Folkerepublikken Kina.
Marina Stepanova
Marina Ivanovna Stepanova (russisk: Марина Ивановнa Степанова, født Marina Makejeva, 1. mai 1950 i Meglevo) er en russisk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte for Sovjetunionen. Hun er den første kvinne under 53,00 s på 400 meter hekk.
Tidlig karriere
Marina Stepanova startet sin internasjonale karriere i 1978 under EM 1978 i Praha, med en sjetteplass i sitt semifinaleheat. Dette året hadde hun en personlig rekord på 56,19 s på langhekken. Året etter satte hun ny verdensrekord for første gang (54,78 s), da hun slo regjerende verdensmester Tatjana Zelentsova. Hun skulle senere senke verdensrekorden to ganger til.
Fødselsavbrudd og comeback
I 1981 tok hun en konkurransepause etter å ha født en datter. Hun gjorde en vellykket tilbakekomst i 1983. I 1984 senket hun sin personlige rekord til 54,34 s, deretter 53,67 s. Under EM 1986 i Stuttgart, tok hun gull og satte ny verdensrekord med tiden 53,32 s. Tre uker senere i Tasjkent, ble Marina første kvinne i verden under 53 blank, med tiden 52,94 s. Året etter la hun opp som 37-åring.
Charonias
Utseende
Middelsstore (vingespenn ca. 60 millimeter), spinkle sommerfugler. De etterligner giftige pasjonsblomstsommerfugler (Heliconiini) og Ithomiini og ligner overflatisk sterkt på disse. Vingene er smale og avrundede, kroppen svært spinkel. Charonias eurytele er varselfarget i oransje, svart og hvitt mens C. theano er svart med lyse flekker.
Utbredelse
Charonias eurytele er utbredt fra Guatemala til Peru, mens C. theano lever i det sørlige Brasil (delstatene Rio de Janeiro og São Paulo), der den imidlertid er sjelden og truet.
Trafikstyrelsen
Trafikstyrelsen er en dansk statlig etat under Transportministeriet med ansvar og oppgaver på tvers av transportformene jernbane og luftfart.
Trafikstyrelsen har ca. 300 medarbeidere og hovedkontor i Ørestad.
Blekingseka
Blekingseka er en klinkbygd, speilgattet og åpen bruksbåt med seil som var meget vanlig i Blekinge og østlige Skåne fram til begynnelsen av 1900-tallet. Som et allsidig fartøy i ulike varianter og størrelse fra ca. 4,5 meter til over 9 meter lengde og 2,5 meter bredde ble denne båttypen benyttet til fiske og transport.
Blekingseka
Båttypen er den siste av den gamle båttradisjonen fra 1600-tallet på Bornholm, sørlige Sverige og i den svenske skjærgården helt opp til Stockholm. Et stort antall ulike varianter av denne båttypen med ulike betegnelser hadde eksistert inn på 1900-tallet som den bornholmske egen og öka på skjærgårdskysten mot nordøst.
I Sverige betyr betegnelsen «eka» en flatbunnet båt med enkel konstruksjon, men kjølbåtene som tilhørte båttypen blekingseka ble også kalt «eka». Båtene i Blekinge ble bygde av trevirke fra eik.
Den grunnleggende konstruksjonen er en drektig båt med utfallende sider over vannet, sterkt fallende stevner med høy og tynn forstevn, bredt og lavt akterspeil med en skarp akterstevn med et stort ror og spring i relingen. Den korte kjølen stakk dypt ned i vannet med største dybde ved akterstevnen.
Blekingseka var en lettrodd, åpen båt med stor lasteevne og stor sjødyktighet med den skarpe forstevnen som skar seg gjennom bølgene og akterstevnen som stakk dypere i vannet. Konstruksjonen sørget for stabil seilas i sterk bakvind som slo inn i akterspeilet. På midten av 1800-tallet hadde den vanlige blekingsekan en mast med et asymmetriske råseil, men dette ble erstattet med spriseil med stagfokk. Fordi det var vanskelige å vende under krysning, måtte årene brukes ved manøvreringen og råseilet krevde stor besetning. Med spriseilet ble det lettere, men som en åpen båt var det grenser for dens sjødyktighet i hardt vær.
Blekingsekerne ble benyttet også etter at nyere båttyper som de danskebygde sundbåtene kom til sørlige Sverige på 1890-tallet. Først ble vrakekan erstattet, deretter de andre slik at bare de mindre variantene fremdeles var i bruk fram til etter den annen verdenskrigens slutt. I dag er blekingsekan ikke lenge en alminnelig bruksbåt, de siste var bygd med innenbordsmotor.
Den vanlige blekingsekan inndeles i tre varianter etter geografiske beliggenhet, den vestlige, den mellomste og den østlige.
Den vestlige varianten
Den vestlige varianten er kjennetegnet av sin kraftige konstruksjon med en krum forstevn og et klart markant spring, spantene var satt meget tett på hverandre. Denne typen dominerte på Listerlandet og i Hällaryds skjærgård mot vest, trolige var varianten påvirket av de skånske rundgattingene. For med den krumme forstevnen som gjør kjølen lengre og spunning, en overgangsform mellom skroget og stevnene, er ikke denne lokale båttypen en typiske blekingseka.
Den mellomste varianten
Det er ikke mye om denne varianten som var utbredt fra Ronneby i vest til Karlskrona i øst, det vil si hele Listerby og vestlige del av Torhamns skjærgård.
Solid HarmoniE
Solid harmoniE er en britisk popgruppe. Aktive: 1996 – 2001. 2013 - De ga ut kun ett album, Solid HarmoniE i 1998. Gruppen besto originalt av fem medlemmer: Rebacca Onslow, Elisa Cariera, Melissa Graham og Marianna Godman. Jenilca Giusti ble med gruppa i 2000, men gruppa bestemte seg senere for å gi seg så hun ble aldri offisielt medlem av gruppa. Gruppa utga 5 singler, alle kom i 1998. Plateselskapet til Solid Harmonie var Sony BMG, Jive og Zomba Music Group. Produsent var Max Martin.
Fylkesvei 6144
Fylkesveg 6144 går mellom Brøskjahagen og Kvanne i Surnadal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 321.
Markusmesse
Markusmesse, markusdagen (latin Marci Evangelistae) eller den store gangdagen er en merkedag til minne om evangelisten Markus på 25. april. Han skrev Markusevangeliet visstnok kort tid før han ble drept som martyr under Neros forfølgelser.
I katolsk tid var den store gangdagen markert med prosesjoner på markene med krusifiks og røkelse, og prestene kunne skvette vievann på markene. Denne skikken skal ha blitt innført av pave Gregor den store rundt år 600 for å stoppe en pest. Denne vandringen kan minne om hedenske våropptog.
I mange kyststrøk var Markusmesse tiden for å så havre.
Eurovision Song Contest 1976
Eurovision Song Contest 1976 var den 21. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen fant sted i Nederland som følge av landets seier året før med Teach-In og «Ding-a-dong». Konkurransen ble arrangert av den nederlandske kringkasteren NOS og avholdt lørdag 3. april 1976 i Nederlands Congresgebouw i Haag. Dette var tredje gang Nederland arrangerte en finale, og vinneren fra 1957, Corry Brokken, ledet sendingen.
Til sammen stilte 18 land i konkurransen, én ned fra året før. Hellas og Østerrike var tilbake, mens Malta, Sverige og Tyrkia trakk seg.
Storbritannia vant sin tredje seier med låten «Save Your Kisses for Me», fremført av gruppen Brotherhood of Man. Dette var tredje året på rad at en gruppe vant konkurransen, og vinnersangen fikk stor salgssuksess verden over og toppet hitlistene i en rekke land, inkludert Norge. I Storbritannia ble den årets mest solgte singel og er fremdeles et av de mestselgende Eurovision-bidragene gjennom historien. Frankrike ble nummer to og fikk også en stor hit med «Un, deux, trois». Monaco ble nummer tre, mens Sveits kom på fjerdeplass med låten «Djambo, Djambo». Østerrike endte på femteplass.
Norge endte i motsatt ende av resultatlisten. Landet var for tredje gang representert av Anne-Karine Strøm, dette året med sangen «Mata Hari». Det norske bidraget kom sist med 7 poeng, og dette var Norges fjerde sisteplass i konkurransen til da.
Bakgrunn
Nederland sto vertskap etter å ha vunnet konkurransen året før med gruppen Teach-In og «Ding-a-dong». Dette var tredje gang Nederland arrangerte finalen, etter å ha gjort det i 1958 og 1970. Kringkasteren NOS la konkurransen til Haag og kongressenteret Nederlands Congresgebouw, i dag kjent som World Forum. Hovedsalen hadde plass til rundt 2000 publikummere, men antall seter var noe redusert for å gi plass til teknisk utstyr og rundt 50 kommentatorbokser.
Fra og med dette året var konkurransen et spleiselag mellom de deltakende nasjonene. Tidligere var det vertslandet ene og alene som tok på seg alle kostnadene med arrangementet. Nå hadde imidlertid konkurransen vokst seg såpass stor, at selv middels store kringkastere som Sveriges Radio hadde problemer med å ta på seg arrangementet. Hvert land betalte heretter en deltakeravgift basert på landets størrelse, økonomi og antall tv-lisenser.
Returer og politiske fravær
Hellas var tilbake etter ett års pause, mens Østerrike var tilbake etter tre års pause. Sverige trakk seg fra konkurransen dette året. Bakgrunnen var at Sveriges Radio, som arrangerte konkurransen året før, mente den musikalske kvaliteten i konkurransen var for lav. I begrunnelsen fra svensk tv het det: «Den musikk festivalen formidler, forsvarer neppe sin plass i kanalens musikktilbud». Bakgrunnen for denne negative innstillingen lå også i de kraftige protestene som hadde oppstått i Sverige månedene før Eurovision Song Contest 1975. Da hadde den svenske venstresiden gått sammen med en rekke organisasjoner innen svensk musikk- og kulturliv for å tvinge Sveriges Radio til å trekke seg fra konkurransen. Venstresiden arrangerte også en alternativ festival i Stockholm dagene før Eurovision Song Contest. Sverige var imidlertid tilbake igjen i 1977. Også Tyrkia trakk seg fra konkurransen, trolig på grunn av Hellas' bidrag, «Panajá mou, panajá mou» (norsk: min dame, min dame). Det greske bidraget var kontroversielt, fordi sangteksten kunne tolkes som en protest mot tyrkisk utenrikspolitikk og Tyrkias invasjon av Kypros i 1974. Tyrkisk tv sendte likevel finalen, men sensurerte det greske bidraget og spilte i stedet den patriotiske sangen «Memleketim».
Malta trakk seg også, selv om landet hadde konkrete planer om å delta med artisten Enzo Guzman og sangen «Sing Your Song, Country Boy». Malta trakk seg imidlertid før fristen av ukjente grunner, og landet vendte ikke tilbake i konkurransen igjen før i 1991.
Også fyrstedømmet Liechtenstein gjorde dette året et forsøk på å delta i konkurransen, med bidraget «Little Cowboy» og artisten Biggi Bachman. Problemet var imidlertid at landet ikke hadde noen egen kringkaster, og dermed kunne ikke landet stille i konkurransen. Til sammen deltok 18 land i Eurovision Song Contest 1976, ett land mindre enn rekordåret 1975.
Format
Programleder for finalen var sangeren og skuespilleren Corry Brokken. Hun hadde deltatt flere ganger for Nederland, og hun vant konkurransen i 1957 med «Net als toen». Hun ble med det den første personen som både hadde vunnet og ledet en utgave av Eurovision Song Contest. Siden har italienske Gigliola Cinquetti og Toto Cutugno (1991), latviske Marie N (2003), aserbajdsjanske Eldar Qasımov (2012) og svenske Måns Zelmerlöw (2016) gjort det samme.
Startrekkefølgen ble avgjort ved loddtrekning. Storbritannia ble trukket til å starte, mens Jugoslavia ble trukket til å avslutte. Norge fikk startnummer ni.