cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hera
Semele og Dionysos
Da Hera lærte at Semele, datter av Kadmos, konge av Theben, var blitt gravid med Zevs, forkledde hun seg selv som Semeles pleier og overtalte prinsessen til å insistere på at Zevs viste seg i sin sanne form. Da han følte seg nødtvungen til å gjøre det, ble Semele øyeblikkelig drept av hans intense lys. Zevs tok barnet og fullførte svangerskapsperiode ved å sy barnet inn i sitt eget lår. En annen variant av fortellingen var Dionysos en sønn av Zevs med enten Demeter eller Persefone. Hera sendte sine titaner for å rive barnet i småbiter, derfor ble han kalt for Zagrevs («Revet-i stykker»). Zevs berget barnets hjerte og da det til Semele ved å gjøre henne gravid; eller at hjertet ble reddet av enten Athene, Rhea eller Demeter, avhengig av hvilken variant av fortellingen som fortelles.
Io
Hera kom nesten til å overraske Zevs med en elskerinne ved navn Io, en skjebne som ble unngått ved at Zevs forvandlet Io til en vakker, hvit kvige. Hera lot seg ikke lure så lett og forlangte at han ga henne kvigen som gave.
Straks Io ble gitt til Hera, plasserte hun kvigen under oppsyn av Argos Panoptes, et monster som kunne se alt da det var dekket av øyne over hele kroppen. Zevs kommanderte da Hermes til å drepe Argos, noe han klarte ved å lulle alle de hundre øyene i søvn. I Ovids gjenfortelling, da Hera fikk høre om at Argos var død, tok hun hans øyne og plasserte dem på fjærene til påfuglen, noe som redegjør for påfuglens påfallende mønster på stjerten. Hera sendte deretter en klegg (gresk: oistros, sammenlign med engelske oestrus = brunst) for å bite Io mens hun vandret på jorden. Til sist kom Io til Egypt hvor hun bosatte seg, og i henhold til Ovid ble hun der den egyptiske gudinnen Isis.
Lamia
Lamia var en dronning av Libya som Zevs fikk se og ble begeistret for. Hera forvandlet henne til et uhyre og drepte hennes barn. Eller alternativt, hun drepte Lamias barn og sorgen forvandlet Lamia til et uhyre. Lamia ble forbannet ved at det var umulig for henne å lukke øyene og kunne derfor alltid se sine døde barn. Zevs ga henne gaven å ta ut øynene av hodet slik at de kunne få hvile, og deretter sette dem inn igjen. Som et uhyre var Lamia hatefull overfor andre mødre og spiste deres barn.
Gerana
Gerana var dronning for et kortvokst folk kalt pygméere (πυγμαίος, pygmaioi) som siden ga navn til folkegruppene i Sentral-Afrika og Sørøst-Asia som i dag blir kalt pygméer). Gerana hadde skrytt av at hun var langt vakrere enn selveste Hera. Den rasende gudinnen forvandlet henne til trane og proklamerte at etterkommerne av hennes fugl skulle være i evig krig med de kortvokste folkene.
Kydippe
Kydippe, en prestinne av Hera, var på reise til en festival til gudinnens ære. Oksen som trakk hennes vogn var gammel og ikke dugelig, og det endte med at hennes sønner, Kleobis og Biton, trakk vognen hele veien (45 stadia, 8 km). Kydippe ble imponert over deres hengivenhet og oppofrelse for henne, og ba Hera om å gi hennes sønner den beste gave en guddom kunne gi til et menneske. Hera sørget for at brødrene døde mens de sov.
Denne ære som ble gitt Kydippes sønner ble senere benyttet av Solon som et bevis mens han forsøkte å overbevise Krøsus at det er umulig å bedømme en persons lykke før de har dødd en resultatrik død etter et gledesbringende liv.
Khelone
Ved bryllupet til Zevs og Hera var en nymfe ved navn Khelone ikke respektfull, eller nektet å være til stede. Zevs fordømte henne ved å forvandle henne til en skilpadde.
Iliaden
I henhold til Homers Iliaden, under den trojanske krig kjempet Diomedes mot Hektor, og oppdaget da at Ares, krigens gud, kjempe på trojanernes side. Diomedes lot sine krigere trekke seg langsomt bakover. Hera, mor til Ares, oppdaget at hennes sønn hadde blandet seg inn i krigen. Hun ba Zevs, Ares far, om tillatelse til å fordrive Ares vekk fra slagmarken. Hera oppmuntret Diomedes til å angripe Ares og han kastet sitt spyd mot guden. Athene drev spydet inn i Ares' kropp og han brølte ut i smerte og flyktet til Olympos. Det tvang trojanerne til falle bakover.
Det gylne skinn
Hera hatet Pelias ettersom han hadde drept Sidero, sin stebestemor, i et av gudinnens templer. Hun overbeviste senere Jason og Medeia til å drepe Pelias. Det gylne skinn var den gjenstand som Jason trengte for å sette sin mor fri.
Axel Alfredsson
Axel Alfredsson (født 2. mai 1902 i Helsingborg, død 9. august 1966 i Nacka) var en svensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Alfredsson vant en olympisk bronsemedalje i fotball under Sommer-OL 1924 i Paris. Han var med på det svenske laget som kom på tredjeplass, bak Uruguay og Sveits, i fotballturneringen.
Sverige vant åttendelfinalen med 8-1 over Belgia og i kvartfinalen beseiret de Egypt med 5-0. De tapte siden semifinalen til Sveits med 1-2. I bronsefinalen mot Nederland spilte de uavgjort 1-1 og omkampen, som ble spilt 9. juni 1924 på Stade de Colombes med 40 522 tilskuere, vant de med 3-1.
Alfredsson spilte 31 landskamper for i perioden 1924 til 1932
Hera
Paris' bedømmelse
Alle gudene og gudinnene, foruten også en rekke dødelige, ble invitert til bryllupet til Pelevs og Tetis, de kommende foreldrene til Akilles. Kun Eris, tvistens gudinne, var ikke invitert for sikkerhets skyld. Hun var meget misfornøyd med dette, og kom likevel til bryllupet med et gulleple som hadde inskripsjonen καλλίστῃ (kallistēi, «for den vakreste»). Hun lot det trille inn blant gudinnene. Afrodite, Hera og Athene krevde alle at de var den vakreste, og således den rettmessige eier av gulleplet.
Gudinnene valgte å få Zevs til avgjøre saken, men himmelguden ønsket ikke å velge blant dem og la isteden valget hos Paris, en prins fra Troja. Etter at gudinnene hadde badet og stelt seg i en kilde på Idafjellet i nærheten av Troja kom de yndefullt fram for Paris og ba ham velge den vakreste blant dem. Gudinnene kledde seg av for ham, men Paris kunne likevel ikke å velge blant dem. De begynte da å bestikke ham hver for seg. Hera tilbød ham kontroll over hele Asia og Europa. Athene tilbød ham visdom, berømmelse og ære i krig, og Afrodite tilbød ham den vakreste kvinne blant menneskene i hele verden som sin hustru. Det siste tilbudet virket mest forlokkende på Paris, og han ga gulleplet til Afrodite, kjærlighetens gudinne. Den vakreste blant menneskene var Helena, som ulykkeligvis for Paris, var allerede gift med kong Menelaos, konge av Sparta. De andre to gudinnene som var blitt forsaket, ble rasende på Paris og ved at Helena ble bortført av Paris, fikk de utløst trojanerkrigen.
I moderne populærkultur
Hera var en bortimot evig fiende av Herakles (under hans latinske navn Hercules) i flere amerikanske TV-serier. I disse versjonene er Hera vanligvis manifestert som legemsløse øyne, men til sist mot slutten av TV-serien opptrådte hun i menneskelik figur.
Hera var også en figur i bokserien for barn om Percy Jackson, hovedsakelig i den første romanen som en gudinne som hatet alle halvguder, særlig Thalia Grace.
I den amerikanske tegneserien om Wonder Woman, en serie som i liten grad har kommet på norsk, er Hera tidvis en beskytter av serieheltinnen, andre ganger hennes fiende.
Stuart McMillan
Stuart Thomas McMillan (født 17. september, 1896 i Leicester, Leicestershire, England, død 27. september, 1963 i Ashbourne, Derbyshire, England) er en tidligere engelsk fotballspiller og fotballmanager. Han spilte for seks engelske fotballklubber, og han var også manager for en engelsk fotballklubb.
Som spiller
I mars 1921 signerte Stuart McMillan for Gillingham før han gikk til Wolverhampton Wanderers sommeren 1922. Han spilte to sesonger for Wolves før Bradford City ble hans neste klubb. I 1927 ble han en del av Nottingham Forest sin spillergruppe før han i august 1928 skrev under for Clapton Orient (som nå heter Leyton Orient). I november 1929 fikk han en skade som resulterte i at han måtte legge opp som aktiv spiller.
Som Manager
Etter spillerkarrieren var Stuart McMillan en periode speider for Derby County, og i 1942 fikk han jobb som rådgiver i klubben. Da Ted Magner forlot klubben i januar 1946 overtok McMillan som manager, og 27. april samme året vant Derby FA-cupen etter å ha slått Charlton Athletics 4-1 i finalen.
I årene som fulgte greide han imidlertid ikke å fornye laget da en del av de etablerte spillerne forlot klubben, og i november 1953 fikk han sparken. Laget lå da i bunnstriden i den engelske 2. divisjon, og McMillan ble derfor erstattet av Jack Barker.
Kilder
Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-409-4
Takeshi Kitano
Takeshi Kitano (北野 武 Kitano Takeshi; født 18. januar 1947) er en japansk skuespiller, komiker, kunstner, poet og filmregissør. Han er i Japan mest kjent som komiker og TV-programleder, utenfor Japan for sine brutale yakuza-filmer. Som komiker går Kitano under tilnavnet Beat Takeshi.
Utmerkelser
I mars 2010 ble han utnevnt til Kommandør av Ordenen for kunst og litteratur i Frankrike.
I oktober 2016 ble han utnevnt til offiser av Æreslegionen.
Pardosa adustella
Pardosa adustella er en av edderkoppene i gruppen ulveedderkopper (Lycosidae).
Utseende
Mange av artene i slekten Pardosa er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens genitalier, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og et hode-bryst parti (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.
Santinho Lopes Monteiro
Santinho Lopes Monteiro (født 16. februar 1979) er en kappverdisk fotballspiller. Han er for øyeblikket uten kontrakt. Monteiro debuterte på profesjonelt nivå 1998-1999 sesongen for RKC Waalwijk. Han fikk en kamp for det laget, før han gikk videre til RBC Roosendaal. I 1999 signerte han for Excelsior, hvor midtbanespilleren var i 2 sesonger og spite 23 kamper. Etter de to sesongene kom han i 2001 til AGOVV Apeldoorn, som på den tiden var amatørklubb. I 2003, kom AGOVV tilbake til profesjonal fotball og han ble en viktig spiller på AGOVV. Etter 2006/2007 sesongen ble han kastet ut av klubben, og har ikke fått noen tilbud om kontrakt fra andre klubber.
Sue Barker
Barker vant én Grand Slam-turnering i sin tenniskarriere – i 1976 vant hun finalen i French Open over tsjekkiske Renata Tomanova 6-2, 0-6, 6-2.
Barker ble i 2021 forfremmet til kommandør (CBE) av Order of the British Empire for innsats for idrett, kringkasting og veldedighet.
Bruksanvisning
Bruksanvisning er en innføring i en bestemt bruk – ofte også montering og/eller kopling av noe som er produsert og anskaffet. I noen bransjer heter den manual – og andre: brukerhåndbok. Den er produsentens middel til å overdra nødvendig og tilstrekkelig informasjon om produktet og om riktig og sikker bruk. Et generelt uttrykk som også ofte benyttes er teknisk dokumentasjon.
Forskjellige typer bruksanvisninger
I tillegg til disse hovedtypene finnes en rekke andre variasjoner. Spesielt for tekniske produkter er det også andre emner som må belyses.
Mange leverandører deler bruksanvisningen i to. En liten bok beskriver da hvordan brukeren skal komme i gang med produktet. Boken inneholder kun grunnleggende forklaringer og basisprosedyrer for bruk. En langt tykkere bok – ofte kalt referansemanual – vil da følge med for å oppfylle alle krav til nøyaktig og detaljert beskrivelse.
Enkelte hevder at bruksanvisninger og manualer ikke blir lest. Dette er delvis riktig. Mange vegrer seg for å åpne tykke bruksanvisninger, og velger å stole på at bruken av produktet er intuitiv og selvforklarende. De fleste tyr til dokumentasjonen når noe ikke virker, eller når det er funksjonalitet de ikke mestrer.
Nye metoder og formater
Slik intertekstualitet setter igjen krav til verktøyet som en teknisk forfatter benytter. Det er en akseptert oppfatning i denne yrkesgruppen at vanlig tekstbehandlingsverktøy for kontorbruk (for eksempel Microsoft Word) ikke er egnet for slike dokumenter. De fleste bruker spesialiserte verktøy, typisk Adobe FrameMaker og kraftige XML editorer.
Målgruppe
Generelt kan en kategorisere produkter i forhold til kompleksiteten ved produktet og brukerens rolle i forhold til disse, som:
Standarder
Brukerhåndbøker for biler er standardiset i en grad som gjør at en bileier kan finne fram til samme sak ved å bruke samme stikkord (navn på del eller funksjon) i boken for sin nye bil som for den gamle. Viktige ting er illustrert med fotos eller tegninger. For nyere biler står der også hva som er gjenvinnbart ved kassasjon eller vraking.
Clare Daly
Clare Daly (født 16. april 1968) er en irsk politiker. Hun ble valgt inn i Europaparlamentet i 2019, og representerer det venstreorienterte partiet Independents 4 Change.
Bruksanvisning
Standarder
For bruksanvisning for viktige produkter gjelder Euronorm EN 62079 som også gir bruker klagerett dersom bruksanvisningen er for dårlig eller ufullstendig og dermed fører til skade.
Clare Daly
Daly startet sin politiske karriere i Labour Party hvor hun ble valgt inn i partiets administrative komité som ungdomsrepresentant. Da hun samtidig var medlem av den venstreradikale gruppen Militant Tendency ble hun ekskludert fra partiet i 1989 sammen med Joe Higgins og andre tilhengere av fraksjonen. I 1996 var hun med på å etablere Socialist Party, men forlot partiet i 2012. Hun har siden da samarbeidet tett med Mick Wallace som også er innvalgt i Europaparlamentet, og deres støtte til autoritære regimer har skapt kontroverser. I april 2021 besøkte de Popular Mobilization Forces, en irakisk milits støttet av Iran. Daly har støttet konspirasjonsteorier om at De hvite hjelmene iscenesatte gassangrepene i Douma i Syria som en falsk flagg-operasjon.
Bruksanvisning
Standarder
Bruksanvisning for elektriske apparater vil ofte ha som tillegg advarsler og forbehold. Disse er i en sum resultat av hva som har skjedd av uhell og ulykker med slike apparater, samt forbehold som gjør produsent og leverandør ansvarsfri ved feil bruk.(Det står for eksempel at kjæledyr ikke kan tørkes i mikrobølgeovn).
Oversettelser
I de senere år er produsenter i utlandet begynt å bruke oversettere eller oversetterprogrammer. Dette har resultert i en strøm av morsomme formuleringer. Musikeren og moromannen Øystein Sunde har en stor samling som stadig vokser.
Langøya (Bamble)
Langøya er en øy i Langesundsfjorden utenfor Langesund i Bamble kommune i Telemark. Langøya er et populært fritidsområde, kjent for sin rike flora av kalkelskende vekster. Sør på øya ligger Langøytangen fyr.
Langøya består av kambro-siluriske bergarter. Vegetasjonen er vesentlig kalkfuruskog, men det finnes også gode forekomster av forskjellige typer strandvegetasjon. Øya er i det hele meget floristisk rik, det er kanskje dette som har gjort øya mest kjent etter at botanikkprofessoren Mathias Numsen Blytt i 1838 oppdaget fjellplanta reinrose "Dryas octopetala" på østsiden av Langøya. Det finnes også interessante plantearter som flueblomst "Ophrys insectifera" (fredet i 1989) og flere orkidearter.
På øya finner man også flere fine sandstrender, sletter og villenger. I tillegg ligger det det også fossilforekomster på øya.
På begynnelsen av 1600-tallet ble det drevet saltutvinning, samt industri som bakeri og ølbryggeri, deretter vind og hestemølle. Alt dette var opphørt i 1660, på slutten av 1700 tallet ble det drevet et honningkakebakeri som var viden kjent på øya. Senere har det vært drevet gårdsbruk.
1. oktober 1839 ble fyrlykta på Langøytangen tent for første gang, dette var samtidig med fyret på Jomfruland. Fyret var betjent i 150 år frem til 1990.
Langøya er 2,9 km lang og huser gode fiskemuligheter. Fyret har tre tilhørende hus på Langøya gård. Langøya er et mye brukt tur og ekskursjonsområde. I noen år har store flåttplager redusert bruke av øya. Høsten 2003 var flåttbestanden nede på samme nivå som på fastlandet etter flere år med tiltak for å redusere bestanden.
Spesielle naturverdier:
Tilsyn og drift:
Skjærgårdstjenesten i Bamble - Langøyastyret. Det er etablert et felles brukerutvalg på fyrstasjonsområde.
Suvi Minkkinen
Suvi Minkkinen (født 8. desember 1994) er en finsk skiskytter.
Hun representerte Finland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 69 på normaldistansen.
Natallja Ljesjtsjyk
Natallja Ljesjtsjyk, belarusisk Натальля Лешчык (født 25. juli 1995) er en belarusisk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun tok sølv i mangekamp lag.
Iramaia
Iramaia er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Espeland (Fana)
Espeland ligger i Bergen og hører til Ytrebygda bydel i Fana. Bergen lufthavn Flesland ligger like ved.
Fillmore East - June 1971
Fillmore East – June 1971 er et livealbum av The Mothers of Invention, utgitt i 1971. Det er det tolvte albumet i Frank Zappas diskografi, og ble produsert av Zappa og mikset av Toby Foster.
Historie
Fillmore East – June 1971 er et live-album album. Albumet er en slag titt sceneteppet av livet til et rockeband på turnering ledet av Frank Zappa, og inneholder mange tematiske elementer, fordi tid budget, ikke kunne bli inkludert i filmen 200 Motels. The mest kjente delen av albumet er «The Mud Shark, som forteller om en historie som ble fortalt til Don Preston av noen medlemmer a Vanilla Fudge om et hotell, Seattles "Edgewater Inn", hvor gjestene kunne fiske fra hotellrommene. I historien blir en hai fisket av et av medlemmene i Vanilla Fudge, kombinert med en groupie og et filmkamera. Selvom det ikke er fortalt i «The Mud Shark», så er denne hendelsen fra 1969, nå nevnt som "the Shark episode," en hendelse som også involverer Led Zeppelins trommeslager, John Bonham og turnêleder Richard Cole, med Vanilla Fudge's sanger og med keyboardist Mark Stein bak kameraet.
Bandet portretterer deretter stereotypiske, egoistiske medlemmer av et rock band som "forhandler" sex med en "groupie" og hennes venninne. Jentene blir fornærmet fordi bandet tror de er "groupies" og at de ville gå til sengs med banet, bare fordi de var musikere. Jentene hadde en "standard"; de ville bare ha sex med en av guttene i bandet dersom de hadde "stor hitsingel!" og "noe mellom bena som var et stort monster". I låten «Bwana Dik», forsikrer sangeren Howard Kaylan jentene at han er "bedre enn deres største fantasier". Og at han ikke må bli utelukket på grunn av standarden til disse groupiene. Bandet synger sanger for jentene som The Turtles (der Kaylan, Volman og Pons hadde vært medlemmer) hadde hatt hiter med, som for eksempel «Happy Together», for å gi dem "det de ville ha". Albumet ender med både Zappa's kjente «Peaches en Regalia» og det som var en av hans mest populære tidlige låt, «Tears Began to Fall» (også utgitt som singel).
Da albumet ble gjenutgitt første gang, på CD av Rykodisc, som Willie the Pimp, Pt. 2 ble låten fjernet fra sporlisten. Låten kom med igjen på nyutgivelsen av albumet på CD i 2012. På CD-versjonen, «Willie the Pimp Part One» ble det siste minuttet av "Latex Solar Beef" plassert i begynnelsen av «Willie the Pimp Part One», noe som gjorde låten lenger. Det er uklart om meningen bak det hele og om det var meningen at det skulle bli sånn eller ikke.
John & Yoko and the Mothers
Under en av opptredende ved Fillmore East kom John Lennon og Yoko Ono inn fra siden for å opptre en halvtime sammen med bandet. Denne opptredenen ble utgitt i Lennons navn på CD kalt Live Jam, som ble inkludert som en bonus-CD på Lennons album Some Time in New York City. Låten kan også bli hørt på Zappas utgivelse Playground Psychotics fra 1992. Den finnes også på den uredigerte versjonen, og den "originale" versjonen av «Billy the Mountain», den utvidede triple-LP nyutgivelsen Fillmore East and the anniversary set The Mothers 1971, utgitt 18 mars 2022.
Lennon brukte en kopi av coveret på Zappas album for å legge til opplysninger om hans Live Jam.
Sporliste
Side 1
Side 2
På tidlige utgaver av CD-utgaver var «Willie the Pimp Part Two» sensurert bort, men ble lagt til igjen på utgaven fra 2012.
Bonus-spor 2022 (med John Lennon og Yoko Ono; 6 juni) De følgende spor forekommer på en 50-års jubileumsversjon, utgitt 18. mars 2022.
Alle spor skrevet av Frank Zappa der ingenting annet er notert.
Side 3 (med John Lennon og Yoko Ono, 6. juni)
Side 5
Side 6
Personell
Musikere
Prduksjon
Dragan Stanković
Dragan Stanković (født 18. oktober 1985) er en serbisk volleyballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der laget hans ble slått ut i gruppespillet.
Fylkesvei 6128
Fylkesveg 6128 går mellom Tingvollvågen og Meisingset i Tingvoll.
Kommunal veg Venåsvegen og strekningen mellom Haugen og Meisingset vegkryss var opprinnelig del av riksvei 70. Da strekningene ble omklassifisert ble Fv6128 forlenget med 0,4 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 302.
Slaget ved Lowestoft
Slaget ved Lowestoft var et sjøslag under den andre anglo-nederlandske krig (1665–1667) som sto utenfor havnebyen Lowestoft, Surrey på Englands østkyst da en nederlandsk krigsflåte under kommando av admiral Jacob van Wassenaer Obdam angrep en engelsk flåte under kommando av hertugen av York.
Dette første slaget i den andre anglo-nederlandske krig endte med et stort nederlag for nederlenderne, og førte til at England fikk kontroll over den nordeuropeiske sjøveien.
Forhistorie
Mot slutten av den første anglo-nederlandske krig i 1654 var det gått økonomisk dårlig for kong Karl II av England. Han trengte kapital for å kunne finansiere en regjering som var uavhengig av Parlamentet, og det håpet han å skaffe ved å ta bytte i en ny krig mot De forente Nederlandene. Royal African Company, som ønsket å skade sine nederlandske konkurrenter, støttet ham i dette. Våren 1665 kom det til åpne krigshandlinger. Etter et sammenstøt mellom de to partene i koloniene og et engelsk overfall på en nederlandsk handelskonvoi i Middelhavet, åpnet nederlenderne i selvforsvar ild mot engelske skip i januar 1665. Den engelske regjeringen brukte denne hendelsen og sammenstøtet i Karibia som anledning til å erklære krig mot De forente Nederlandene. Begge parter startet å forberede seg til de kommende kamphandlingene.
Den engelske flåten
Den engelske flåten sto under kommando av hertugen av York, kong Karl IIs bror, den senere kong Jakob II. I egenskap av Lord High Admiral ledet han flåten sammen med Rupert av Pfalz og admiral Edward Montagu, 1. jarl av Sandwich. Engelskmennene hadde en velassortert flåte på 109 skip, hvorav 35 linjeskip.
Den nederlandske flåten
Den nederlandske flåten besto av 103 skip, stort sett mindre og lettere bygd enn de engelske skipene. I tillegg hadde ikke nederlenderne rukket å fullføre utrustningen av skipene. Likevel hadde de 700 kanoner flere enn engelskmennene, riktignok av mindre kaliber. Admiral Jacob van Wassenaer Obdam hadde kommandoen ombord i Eendracht, ved siden av ham Jan Evertsen den eldre og Cornelis Tromp, foruten Egbert Bartolomeusz Kortenaer og Auke Stellingwerft.
The Elders
The Elders er en gruppe eldre statsledere og fremragende ledere, ledet av Mary Robinson. Initiativet til gruppen ble tatt av Richard Branson, Peter Gabriel og Nelson Mandela, gruppen skal arbeide for å løse globale problemer ved hjelp av «nesten ett tusen år med kollektiv visdom». Nelson Mandela offentliggjorde opprettelsen av gruppen på sin 89-årsdag 12. juli 2007. Nelson Mandela var æresmedlem til sin død. Kofi Annan var leder inntil sin død i 2018. Desmond Tutu var leder til mai 2013 og var deretter honorær medlem av gruppen til han døde i 2021.
Slaget ved Lowestoft
Første trefning
Om natten seilte begge flåtene vestover, og ved soloppgang befant de seg ca. 60 kilometer sydøst for Lowestoft. Den nederlandske flåten befant seg på dette tidspunkt sydøst for den engelske flåten mens vinden blåste fra sydvest. Kort tid før morgengry 13. juni 1665 (kl 04:00) innledet admiral Obdam et forsøk på å komme seg i lovart syd for den engelske flåten. For å få til dette seilte de nederlandske skipene mot vest. Den engelske flotiljen slo inn på en sydøstlig kurs for å erobre lovart-siden og ikke slippe nederlenderne forbi. Etter at begge flåtene hadde befunnet seg på kollisjonskurs vant engelskmennene posisjonen. Skipene åpnet ild idet de passerte hverandre.
The Elders
Mary Robinson (leder), Graça Machel (nestleder), Ban Ki-moon (også nestleder), Gro Harlem Brundtland, Hina Jilani, Ernesto Zedillo, Ricardo Lagos, Zeid Raad Al Hussein og Ellen Johnson Sirleaf og Juan Manuel Santos.
Slaget ved Lowestoft
Første trefning
Denne trefningen utspant seg på nokså stor avstand og de gjensidige bredsidene utrettet knapt noen skade. Den engelske flåten dannet en slaglinje, mens nederlenderne bare delvis lyktes i å komme i formasjon. Tross det havnet to engelske skip, krigsskipet Great Charity og det bevæpnede handelsskipet John & Abigail, tett opptil den nederlandske flåten. Handelsskipet seilte østover rundt de nederlandske skipene, men kaptein Wilkinson på Great Charity forsøkte å nå de engelske linjene ved å bryte seg gjennom den nederlandske formasjonen. Skipet ble hardt skadet av flere bredsider, og ble til slutt bordet av Stad en Lande. Flere enn 70 matroser (1/3 av besetningen) falt.
Andre trefning
Etter at begge flåtene hadde passert hverandre innledet begge en snumanøver. Nederlenderne gjennomførte denne uten uhell, mens engelskmennene fikk problemer. Av uklare årsaker nølte man lenge med å heise flaggsignalene på flaggskipet Royal Charles. Rupert av Pfalz beordret da på eget initiativ at den hvite skvadronen, som sto under hans ledelse, skulle endre kursen 180°. Meningen var at den røde skvadronen skulle slutte seg til manøvren, men befalshaveren, viseadmiral Lawson, overså flaggsignalene og fulgte ikke opp slik at det oppsto en bred luke i den engelske slaglinjen. Admiral Penn reagerte med å snu de to andre divisjonene i den røde skvadronen og posisjonere seg vest for de hvite. Dette trekket syntes nødvendig fordi nederlenderne nettopp hadde avsluttet sin snuoperasjon og kunne komme i posisjon til å ta lovart-posisjonen i forhold til Rupert av Pfalz' hvite skvadron. Etter at admiral Penns divisjoner gikk vest for denne ble nederlenderne igjen snytt for lovart-posisjonen. Earl of Sandwich sluttet sin blå skvadron til den hvite skvadronen, og noe forsinket gjorde også admiral Lawsons divisjon det.
Det er ikke klart om det skyldtes den doble engelske slaglinjen, men admiral Obdam gjorde ikke flere forsøk på å erobre lovart-posisjonen etter sin vellykte snuoperasjon. Han lot i stedet den nederlandske eskadren nok en gang passere øst for den engelske slaglinjen. Imellomtiden var klokken blitt 06:00. Nederlenderne holdt sydøstlig kurs, engelskmennene seilte i nordvestlig retning i den improviserte formasjonen de var havnet i. I motsetning til den første trefningen foregikk den andre på kort hold. Admiral Obdam forsøkte gjentatte ganger å bryte gjennom den engelske linjen for å komme lovart. Men begge divisjonene i rød skvadron formet en andre linje som gjorde et umulig for nederlenderne å bryte gjennom. De skipene som lyktes ble hurtig tvunget til å gjøre vendereis.
Da flåtene befant seg rett overfor hverandre gav Prince James og admiral Penn ordre til å snu hele den engelske formasjonen. Signalet fra flaggskipet ble gitt videre fra skip til skip, slik at denne vanskelige manøveren lyktes selv under nederlandsk beskyting og i tett kruttrøyk. Begge flåtene seilte nå parallelt for hverandre i sydøstlig retning.
Det engelske gjennombruddet
Den nye situasjonen fikk store følger for slagets videre forløp. De engelske enhetene befant seg fremdeles i lovart-posisjon, noe som gjorde dem istand til å bestemme avstanden til de nederlandske skipene. Da skipene nå kom på høyde med hverandre kunne de grovkalibrede engelske kanonene siktes inn mer nøyaktig, og det gav engelskmennene overtaket. Fra sin le-posisjon kunne ikke nederlenderne entre de engelske skipene uten å blottlegge seg for den overlegne engelske ildkraften, og heller ikke fikk de brakt brannskipene sine i aksjon.
Fra kl 08:00 holdt begge flåtene samme kurs i flere timer mens de beskjøt hverandre. Beretningene om denne uoversiktlige fasen av kampen er temmelig fragmentarisk, særlig siden den nederlandske slagordenen var i oppløsning. Sannsynligvis ledet admiral Kortenaer den nederlandske formasjonen, fulgt av admiralene Eversen og Obdams formasjoner. Admiralene Tromp og C. Evertsens enheter utgjorde baktroppen, mens admiralene Schram og Stellingwerfs eskadre holdt seg noe bak de nederlandske linjene eller var spredt. På den engelske siden holdt begge divisjonene i den røde skvadronen seg vest for slaglinjen og hadde lite kontakt med fienden. Dette gav i det minste nederlenderne tallmessig overtall, da de benyttet sjansen til å øve trykk på den engelske blå skvadron slik at den andre engelske linjen måtte komme til unnsetning. Flaggskipet til lord Sandwich sto tidvis i fare for å bli entret. Etter at det nederlandske framstøtet var avverget tidlig på ettermiddagen gikk den blå og den hvite skvadronen uavhengig av hverandre og uten befal mot de nederlandske enhetene, som hadde fått formasjonen ødelagt. Enkelte nederlandske skip vek straks av, andre valgte å yte motstand. Det engelske flaggskipet Royal Charles involverte det nederlandske flaggskipet Eendracht i en voldsom strid. Av ukjente grunner eksploderte det nederlandske skipet og 404 besetningsmedlemmer med overbefalshaveren i den nederlandske flåte omkom. De nederlandske enhetene, som allerede var i uorden, var nå uten enhetlig ledelse siden Obdams stedfortreder, admiral Egbert Kortenaer var blitt såret i den første trefningen uten at resten av flåten var klar over det. Kapteinen Ate Sinistra på Kortenaers flaggskip Groot Hollandia, flyktet og en del av den nederlandske flåten fulgte ham. Da det rådet uklarhet om hvem som var den neste på rangstigen, gjorde både admiral Jan Evertsen og Cornelis Tromp krav på å ta ledelsen. Følgelig måtte de underordnede kapteinene avgjøre hvilken av de tre flaggskipene de skulle følge.
Den nederlandske flåten forfølges
I denne situasjonen var det mulig for engelskmenne å bryte den nederlandske formasjonen, og slaget gikk over i en fase med enkeltkamper. Enkelte skip i den røde skvadronen fulgte admiral Kortenaers flyktende skip. En større del av den røde skvadronen og en divisjon av den blå skvadronen under ledelse av kontreadmiral Thomas Teddiman ble imidlertid oppholdt av nederlendernes Oranje under kaptein Sebastion Sentens ledelse. Skipet motsto alle engelske angrep over flere timer og truet med å innta Royal Charles. Først sent på ettermiddagen ble Oranje erobret av Mary og brent. Denne scenen ble senere minnet i et dikt av Andrew Marvell.
Oranjes motstand gjorde det mulig for admiral Jan Evertsen å danne en linje med noen av de nederlandske skipene slik at de kunne dekke tilbaketrekningen. Da Oranje var overvunnet og en stor del av den engelske flåten var ledig, trakk Evertsen seg tilbake. De engelske skipene forfulgte sine nedkjempede motstandere og senket eller erobret Koevorden, Prins Maurits, Stad Utrecht (disse skipene hadde haket seg inn i hverandre og ble senket av brannskipet Fame), Ter Goes, Maarseveen, Zwanenburg (senket av brannskipet Dolphin etter at det kapitulerte) og fregatten Ruyter (tatt i bytte).
De nederlandske skipene var blitt delt i to grupper da engelskmenne brøt gjennom. Den første gruppen under ledelse av admiral Tromp ble forfulgt av Rupert av Pfalz' hvite skvadron i retning Texel, mens den andre gruppen under ledelse av admiral Jan Evertsen styrte mot munningen av Maas med størstedelen av den engelske flåten etter seg. Da mørket falt på mistet de engelske enhetene føringen. Følgende morgen ble engelske fregatter sendt ut for å ta skadede og etterblevne nederlandske skip som bytte. Hilversum, Carolus Quintus, Wapen van Edam, Nagelboom, Jonge Prins, Delft, Mars og Zeelandia falt i engelskmennenes hender, resten av de nederlandske skipene kom seg unna i det grunne kystfarvannet.
Følger
Tapene for den nederlandske flåten var store: etter anslag av historikere (offisiell statistikk ble ikke publisert) ble ca. 5000 mann drept, såret eller tatt til fange (≈ 20% av samlet styrke). Åtte skip ble ødelagt, blant annet de tre største i hele den nederlandske flåten, og ni andre skip ble bytte for engelskmennene. Etter offisielle engelske tall hadde de bare 238 falne, 440 sårede, samt skipet Great Charity med besetningen på 170 mann. Derfor var tap av offiserer svært høyt, blant andre var kontreadmiral Sampson drept og viseadmiral Lawson dødelig såret.
Resultatet av slaget skyldtes delvis engelskmennenes høyere ildkraft, men nederlenderne hadde allerede startet et ambisiøst oppbyggingsprogram med mange tyngre skip på beddingen. Engelskmennene utnyttet ikke overtaket de hadde fått, de klarte ikke å få til en effektiv blokade av den nederlandske kysten og de mislyktes i å forhindre VOC-flåten å returnere til Nederland (se Slaget på Bergens våg). Flåtene, som nå var mer likeverdige, møttes igjen i firedagersslaget i juni 1666.
Austre Svarthornbreen
Austre Svarthornbreen er en isbre i Wohlthatmassivet i Dronning Maud Land. Den ligger mellom Midtre og Austre Petermannkjeda.
Området ble oppdaget og fotografert fra fly av den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Detaljert kartlegging ble utført av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering gjennomført under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Breen har sitt navn etter fjelltoppene Svarthorna.
Mid Devon
Mid Devon er et administrativt distrikt i Devon, England. Administrasjonsbyen er Tiverton.
Medby kapell
Medby kapell er en langkirke i Senja kommune, Troms og Finnmark fylke. Byggverket er i tømmer og har 170 plasser.
Kapellet ble opprinnelig oppført som bedehus i Holmenvær like etter 1890. Der ble det brukt til 1933. I 1936 ble huset tatt ned og gjenoppført i Medby, med vigsling 29. august 1937. Bedehuset ble brukt til kirkelige handlinger. I 1967 fikk huset påbygget kor, sakristi, kjøkken, en liten sal mm. og er å betrakte som et kapell. Det blir også kalt Midtbygdens bedehuskapell.
Mid Devon
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 (ved loven av lokalregjering 1972) ved at bydistriktene Tiverton og Crediton samt landdistriktene ved samme navn ble slått sammen. Det fikk da navnet Tiverton, noe som ble endret til Mid Devon i 1978.
Iraquara
Iraquara er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Ordenen for folkets frihet 1941–1944
Ordenen for folkets frihet 1941–1944 (bulgarsk: Орден „за Народна свобода 1941–1944“) er en bulgarsk orden innstiftet 9. september 1945 til belønning av deltagelse i det bulgarske folks revolusjonære kamp. Ordenen kunne tildeles både bulgarere og utlendinger. I Folkerepublikken Bulgarias ordensvesen rangerte Ordenen for folkets frihet 1941–1944 på nivå fire. Etter at Bulgaria endret styresett og innførte flerpartidemokrati og markedsøkonomi ble ordenen avskaffet i 1991.
Inndeling
Ordenen for folkets frihet 1941–1944 har to klasser:
Insignier
Ordenstegnet for Ordenen for folkets frihet 1941–1944 består av en femtagget utbøyd stjerne. Stjernen er i hvit emalje for 1. klasse, i rød emalje for 2. klasse. I midten har stjernen en medaljong med portrett av dikteren og nasjonalisten Hristo Botev (1848–1876), som deltok i apriloppstanden i 1876. Medaljongen med portrettet er i gull for 1. klasse, i sølv for 2. klasse. Medaljongen er omgitt av en grønnemaljert bord med innskriften «За народна свобода 1941–1944» (for folkets frihet 1941–1944).
Ordenen ble opprinnelig båret direkte på brystet, men ble senere opphengt i bånd. Ordensbåndet er rødt med en bred lys blå kantstripe for 1. klasse og en smal og en bred lys blå kantstripe for 2. klasse.
Tildeling
Ordenen ble tildelt bulgarske partisaner som deltok i andre verdenskrig, samt andre som kjempet mot aksemaktene. Den kunne tildeles bulgarske statsborgere, så vel som personer fra andre land. Georgi Dimitrov var den første mottager av ordenen. I perioden 1945 til 1991 ble 68,265 personer tildelt Ordenen for folkets frihet 1941–1944. Den kunne også tildeles posthumt.
Svermere
Utseende
Insektene i gruppen er middelsstore til meget store (vingespenn 30–180 mm) sommerfugler, vanligvis med tykk, spoleformet kropp og smale vinger. Kroppen er tett kledt med korte hår. Bakkroppen er trinn og kjegleformet, ofte med påfallende mønster dannet av ulikt fargede hår. Beina er forholdsvis lange og kraftige.
Hodet er temmelig stort og bredt, sugesnabelen er velutviklet hos de fleste, noen ganger ekstremt lang, men det finnes også arter med reduserte munndeler, for eksempel ospesvermer (Laothoe populi). De har store fasettøyne, men mangler punktøyne. Antennene er middels lange, kraftige, som oftest trådformede og tilspisset ytterst. De har rader av tverrstilte lameller på undersiden, hver med noen sansehår (cilier). Noen tropiske arter har smalt fjærformede antenner, andre med kamformede antenner.
Forvingene er lange og smale, vanligvis kamuflasjefargede, men mer fargerike hos noen, for eksempel snabelsvermere (slekten Deilephila). Noen har mer eller mindre skjell-løse og gjennomsiktige vinger, som humlesvermerne (slekten Hamaris). Ytterst er forvingene mer eller mindre tilspisset, ytterkanten er ofte bølgete eller delvis oppdelt i fliker. Bakvingene er trekantede, men avrundede i formen og ganske små, ofte farget i gult eller rødt og svart, noen ganger med øyeflekker.
Eggene er kuleformede og grønne, uten mønster. De er klebrige og fester seg til næringsplanten. Puppen er avlang, ganske slank og ofte spiss i ene enden. Enkelte arter har pupper som er mer avlange og butte i begge ender. Hos noen er sugesnabelen lagt fri i forhold til selve puppen.
Larvene er sylindriske og nakne. Noen har kamuflasjefarger i grønt eller brunt, andre har sterke farger som signaliserer at de er giftige eller usmakelige. Mange har lyse skråstriper langs siden, noe som trolig tjener som kamuflasje ved at det bryter opp larvens omriss. De fleste har en analtagg, et karakteristisk, krumt horn på det bakerste bakkroppsleddet.
Hovedgrupper av svermere
Macroglossinae er en gruppe hvor alle arter har en velutviklet sugesnabel og de oppsøker ivrig blomster for å suge nektar. Forvingene har vanligvis en jevn bakkant og er ofte kontrastrikt tegnet i klare farger. Noen arter har glassklare felt på forvingene. Vingene holdes i hvile delvis bakover og noe taklagt over kroppen. Smerinthinae er en gruppe hvor sugesnabelen ikke er helt utviklet og derfor besøker de ikke blomster for å suge nektar. Forvingene er vanligvis beskjedent farget i grått og brunt, ofte er de fliket og ujevne i bakkanten. I hvile holdes vingene rett ut i et plan, og kan minne om et dødt løv eller en barkbit.
Sphinginae er en gruppe hvor de fleste arter har en lange sugesnabel og de oppsøker gjerne blomster for å suge nektar. Forvingene er brunlige eller grå, og i hvile holdes de bakover og taklagt over kroppen.
Levevis
Svermernes larver lever på mange ulike slags planter, både urter, løvtrær og bartrær. Når de har fullført larveutviklingen, kryper de ned på bakken, graver seg ned i jorden og forvandler seg til en puppe. De spinner ikke noen kokong, men puppen kan være omgitt av litt spinn. Overvintringen skjer om vinteren og puppen klekker utpå forsommeren. Minst tre av de norske artene klarer ikke den norske vinteren og immigrerer inn fra sør hvert år.
De voksne sommerfuglene flyr helst om kvelden og tidlig på natten, derav kommer det alternative, norske navnet tussmørkesvermere. Men en del arter, blant annet dagsvermer (Macroglossum stellatarum) og humlesvermerne (slekten Hemaris) flyr om dagen.
De større artene kan også lage en brummende lyd som minner om den kolibriene lager. Blant annet kan dødningehodesvermer frambringe en høyfrekvent lyd, ved at luft føres hurtig inn og ut gjennom sugesnabelen. Andre arter kan frembringe lyd ved å gni kroppsdeler mot hverandre. Trolig kan lydene være nyttige for å lure flaggermus eller andre rovdyr. I slekten Psilogramma er det kjent at det lages en lyd når hannen nærmer seg hunnen før paring.
Kveldpåfugløye (Smerinthus ocellata) har noen øyelignende flekker på bakvingene. Dersom den blir forstyrret viser den frem flekkene og ofte er dette nok for å unngå å bli spist av predatore. Også enkelte larver har store øyeflekker på siden av kroppen. Humlesvermere ligner humler noe som trolig gjør at de unngår å bli spist.
Vandrere
Svermerne er raske og utholdende flyvere som kan fly lange avstander om vinden er gunstig. Mange arter vandrer en god del. Dødningehodesvermer (Acherontia atropos), vindelsvermer (Agrius convolvuli) og dagsvermer (Macroglossum stellatarum) besøker Norge regelmessig fra Sør-Europa, noen muligens også helt fra Afrika. Disse oppsiktsvekkende artene kan ikke overvintre i Norge, men kan enkelte år fly inn ganske tallrikt. Det ser ut til at de vanligvis dør om høsten uten at de formerer seg eller flyr tilbake. Larven av dødningehodesvermer er noen få ganger påvist i Norge. Sjeldnere gjester til Norge er oleandersvermer (Daphnis nerii) og sølvstripet svermer (Hippotion celerio).
Flere ganger er det gjort observasjoner av svermere på oljeplattformer i Nordsjøen, blant annet fra oljefeltene Oseberg, Frigg, Statfjord, Odin, Gyda og Valhall.
Darwins prediksjon
Charles Darwin ble under arbeidet med sin evolusjonsteori interessert i hvordan pollinering av blomster utviklet seg, det man i dag vil kalle koevolusjon mellom planter og pollinatorer. Han ble da oppmerksom på en orkidé fra Madagaskar, Anagraecum sesquipetale, som hadde nektaren i bunnen av en usedvanlig lang spore. Det var ikke kjent noe insekt i området som hadde munndeler som var lange nok til å nå ned til denne.
Darwin innså at den lange sporen måtte være utviklet som en tilpassing til en bestemt pollinator, og forutsa derfor at det i området ville bli oppdaget et insekt, mest sannsynlig en svermer, som hadde munndeler som var lange nok. Noen år senere ble en svermer med en sugesnabel som var hele 25 cm lang, funnet i dette området, og det viste seg at den også pollinerte orkideen. Svermeren fikk navnet Xanthopan morgani praedicta (en ny underart av en tidligere beskrevet art fra tropisk Afrika); underartsnavnet viser til Darwins prediksjon.
Svermere i folketroen
Svermernes larver, med det påfallende «hornet» bak, har vekket en del oppsikt. I folketroen har det blitt til at utveksten er en farlig giftpigg, og at larven, som gjerne ble kalt gramen, var dødelig giftig. Slekten dødningehodesvermere (Acherontia) har en lys tegning på brystet som kan minne om et menneskekranium, de har derfor mange steder blitt regnet som ulykkesvarslere.
Systematisk inndeling
Svermere (Sphingidae) er inndelt i tre delgrupper (underfamilier), Macroglossinae, Smerinthinae og Sphinginae. 1530 arter er kjent i verden, men nye arter blir beskrevet, særlig fra tropiske strøk. Svermere er ikke systematisk avklart, noe som kan medføre endringer.
Det europeiske institutt til forbedring av leve- og arbeidsvilkår
Det europeiske institutt til forbedring av leve- og arbeidsvilkår (EUROFOUND) er et av EUs byråer. Byrået formidler forskningsbasert kunnskap til arbeidet med å skape bedre sosial-, sysselsettings- og arbeidsrelatert politikk. Byrået ble etablert i mai 1975 for å forbedre leve- og arbeidsvilkår over hele Europa, og var ett EUs første organer (byråer) for et særskilt livsområde.
Styret
Eurofound ledes av et «Management board» (meningsoversettelse: representantskap) med representanter fra EU-landene og Europakommisjonen. EFTA-landene har en observatør i dette representantskapet. Et styre forbereder sakene for representantskapet og holder møter minst tre ganger i året, vanligvis i Brussel.
Norges deltakelse
Norge deltar i Eurofounds arbeid gjennom en bilateral avtale inngått med Eurofound i 1994. Norge deltar også som representant for EFTA-landene i deres observatørstatus i det trepartssammensatte styret for Eurofond. Norge deltar også sammen med EU-landene i et nettverk av nasjonale eksperter som utveksler informasjon for den europeiske diskusjon. Det var per 2019 Arbeids- og sosialdepartementet, som sammen med LO og NHO, som representerte EFTA/EØS-landene i Eurofounds styre.
Axel Krogh
Axel Krogh (født 2. januar 1892 i Holme, død 1982 i Valencia) var en norsk forfatter.
Rachel Griffiths
Rachel Anne Griffiths (født 1968) er en en australsk skuespiller. Hun begynte med å spille i australske filmer, og mange kjenner henne nok fra Muriels bryllup fra. Senere har hun stort sett spilt i engelske og amerikanske filmer og serier. I 1998 ble hun oscarnominert for rollen som Hilary du Pré i Hilary og Jackie.
De fleste kjenner henne nok som Brenda Chenowith i den amerikanske TV-serien Seks fot under (—). For rollen som Brenda ble hun nominert til flere priser og vant en Golden Globe. En annen langvarig rolle i en TV-serie er som Sarah Walker Laurent i dramaserien Brothers & Sisters fra til.
Axel Krogh
Tilknytning til Setesdal
Han kom som gutt til Setesdal fordi hans far, kunstmaleren Henrik Asor Hansen, arbeidet her i lengre perioder. Etter at foreldrene ble skilt, bosatte moren seg på Langeid i Bygland sammen med Axel og bror hans.
I voksen alder kjøpte Axel Krogh seg både skog og litt jord og bygget huset Dorgheim av to eldre tømmerbygninger, den eldste trolig 300 år gammel, like sør for Langeid. Han innredet huset med tradisjonelle møbler fra Setesdal, blant annet tre veggfaste senger, to svært gamle skap og et dobbelt langbord. Huset har nå blitt solgt og er planlagt flyttet til Hovden Fjellstoge.
Av og til brukte Krogh etternavnet Fjalkekrone etter det skogstykket han hadde kjøpt. Han bodde det meste av livet på Langeid og skrev 15 bøker – romaner og noveller. I tillegg skrev han noen artikler og noveller i aviser og blad.
Krogh og NS
Han meldte seg inn i NS sommeren 1940 og skrev noen sterke artikler i bladet deres. Men om høsten reiste han til Oslo og møtte ledere i partiet, og etter hvert gikk det opp for ham hva han var med på, så han meldte seg ut. I 1946 ble han stilt for retten beskyldt for landssvik, men han ble helt frikjent, han fikk ikke engang bot.
Krogh og kristendommen
Axel Krogh var sterkt imot kristendommen, så sterkt at han ikke kunne tenke seg at han skulle begraves på en kirkegård. Han søkte derfor om å bli begravet på det skogstykket han hadde kjøpt i Bygland, Fjalkekrone. På den tiden måtte man søke Kongen om slikt, og han fikk etter hvert innvilget ønsket sitt. Men han døde i Valencia i Spania, der han bodde de siste år av sitt liv. Trolig var det utgiftene med å føre ham hjem til Setesdal som gjorde at bror hans, som var fruktgrossist i Spania, valgte å la ham bli begravet der.