cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skap
Garderobeskap
Et sikringsskap er et skap i en bygning som inneholder byggets sikringer. I moderne sikringsskap har man normalt hovedsikringer i tillegg til sikringer pr. elektriske kurs. I tillegg er det ofte en jordfeilbryter, overspenningsvern og en kWh-måler i skapet. Det kreves en elektroinstallatør for å gjøre endringer i skapet.
Isskap
Isskap var forløperen til kjøleskapet, og det holdt maten kald ved hjelp av en isblokk i toppen av skapet. Isskapet var kostbart i drift fordi det krevdes et omfattende apparat for henting og distribusjon av isblokkene, samt lagring i et godt isolert ishus eller isbod vinter til sommer. En eller to ganger i uken måtte isskapet forsynes med en ny isblokk, og det var selvfølgelig i sommervarmen behovet for et isskap var størst. Isen ble i Norge hentet fra naturlige innsjøer, og mye is fra Norge ble eksportert til England.
Album of the Year
Sporliste
Limited edition bonusspor:
Skap
Kjøleskap
Et kjøleskap er hvitevareprodukt som brukes til å beholde mat og drikke i. Det er bygd på samme måte som et skap, men kjøleskapet benytter en varmepumpe for å holde innsiden av skapet kjølig. Vanlig temperatur i et kjøleskap er 4 grader celcius.
Fryseskap
Fryseskap (ofte kalt dypfryser eller fryser) er et husholdningsapparat som produseres i form av fryseboks eller fryseskap og som brukes til konservering av matvarer. Etter hvert er det også blitt utbredt å løse behovet for kjøle- og frysekapasitet i private hjem med såkalte kombiskap som både kan kjøle og fryse. Lett tilgang til råvarer takket være plassering innfelt i kjøkkeninnredningen er et av kombiskapets fortrinn. Vanlig temperatur i et fryseskap er -18 grader celcius til -20 grader celcius.
Våpenskap
Et våpenskap er et type skap som er laget for å beskytte innholdet (våpen og ammunisjon) på en solid og sikker måte. Det er ofte laget av stål eller svært solide tresorter som eik, og kan låses.
Norge under EM i friidrett 2006
Norge deltok under EM i friidrett 2006 som ble arrangert 7.–13. august 2006 i Göteborg. Utøvere fra Norge tok to medaljer under mesterskapet.
Følgende norske utøvere deltok under EM 2006:
Slangkop fyr
Fyrtårnet er et 33 meter høyt hvitmalt støpejernstårn, og er det høyeste metalltårnet i Sør-Afrika. Tårnet er bygget og utformet i Storbritannia og skipet til Sør-Afrika hvor sammensetningen og etableringen fant sted. Selv om tårnet var ferdig allerede i 1916 ble det ikke tatt i bruk før 1919 på grunn av første verdenskrig.
Dan Lindholm
Dan Lindholm (født 4. april 1908, død 14. juli 1998) var en norsk antroposof, lektor og forfatter, og en av pionérene i den norske steinerskolebevegelsen. Han utgav flere bøker og var redaktør for tidsskriftet Steinerskolen.
Han var gift med pianisten Amalie Christie, og var sønn av forfatteren og antroposofen Ingeborg Møller.
Four Year Strong
Four Year Strong er et amerikansk pop punk/melodic hardcore band fra Worcester, Massachusetts, USA.
Musikken de lager kan bli beskrevet som en blanding av pop punk, hardcore og power pop. Bandet utviklet musikken deres ut i fra hva slags musikk de ville høre på, men som ingen spilte på den tiden. Navnet på bandet kommer fra en av sangene til The Get Up Kids, der sangteksten var «five year strong». De er kjent for å bruke replikker fra filmer som titler på sangene deres.
Medlemmer
Tidligere medlemmer
Skonseng stasjon
Skonseng stasjon er en jernbanestasjon på Nordlandsbanen i Rana i Nordland. Den ble åpnet provisorisk 15. mai 1942, og permanent den 31. mai 1959. Fra 27. mai 1962 til 2005 hadde stasjonen ikke persontrafikk.
Four Year Strong
Diskografi
Album
Skonseng stasjon
Det nåværende stasjonsbygget ble åpnet i 1955.
Shapinsay
Med et område på 29,5 kvadratkilometer er Shapinsay den åttende største øya på Orknøyene. Den er lavtliggende og fruktbar, derfor er det meste av arealet overlatt til jordbruk. Shapinsay har to naturreservater og er kjent for sitt fugleliv.
Ved folketellingen i 2011 hadde Shapinsay en befolkning på 307 innbyggere. Øyas økonomi er først og fremst basert på landbruk med unntak av noen få små bedrifter som i stor grad er knyttet til turisme. Bygging av en vindkraftverk kom i gang i 2011 til det beste for lokalsamfunnet og ble reist rundt 5km øst for havnen Balfour.
Tidlig historie
Stående steiner viser til at det har vært menneskelig bosetning på øya siden neolittisk tid (bondesteinalderen). I følge den romerske historikeren Tacitus på 100-tallet e.Kr. ble innbyggerne på Orknøyene underkastet av den romerske generalen Agricola, og en lokal legende hevder at han gikk i land på Shapinsay. I løpet av 1700-tallet ble et torp ved navn Grukalty omdøpt til Agricola (som også er latin for «bonde»). Romerske mynter er funnet på Shapinsay, men de kan ha blitt brakt til øya av handelsmenn.
I motsetning til de fleste av de større Orknøyene, er avledningen av navnet Shapinsay ikke åpenbar. Den siste ay er norrønt for øy, men de to første stavelsene er vanskeligere å tolke, og britiske forsøk på tolkninger er preget av kreative gjetninger som er lite overbevisende. Shapinsay er kort nevnt i de norrøne sagaene. Håkon Håkonssons saga sier at Håkon Håkonsson ankret opp i Elwick Bay på midten av 1200-tallet før han seilte sørover og til slutt ikke fikk noe resultat i slaget ved Largs.
1700-tallet
På 1700-tallet ble det innført tekniske forbedringer i jordbruket på Shapinsay som ble innført av den rike Balfour-familien. Familien eide godset Sound, som dekket den vestlige delen av øya. Godset hadde gått fra Tulloch-familien til Buchanan-familien i 1627. John Buchanan var en kongelig tjener og hans hustru Margaret Hartsyde, som selv hadde tjenestegjort for dronning Anna, var fra en familie Kirkwall.
I 1674 bygde Arthur Buchanan huset til Sound, der Balfour Castle nå står. Hans barnebarn giftet seg med James Fea, som er mest kjent for sin rolle i å ta Orknøy-piraten John Gow, til fange. Fea var tilhenger av den jakobittiske oppstanden i 1715, og huset ble brent av hannoveranske tropper som hevn. Godset ble kjøpt opp av Andrew Ross, fullmektig (Stewart Depute) på Orknøyene for jarlen av Morton. Ross' arvinger, Lindsay-brødrene, solgte eiendommen til Thomas Balfour i 1782. Balfour hadde tidligere leid Bu of Burray, en stor herregård på en annen øy på Orknøyene, men hadde ikke nok rikdom til å skaffe eiendommen selv om kona hans hadde arvet en arv etter at hennes aristokratiske bror døde. For å skaffe de nødvendige midlene, måtte Balfour selge sin militærkommisjon og låne fra sin bror, John, som hadde fremgang i India med East India Company. Han bygde et nytt hus, Cliffdale, og grunnla landsbyen Shoreside, nå kjent som Balfour. Han reformerte også det lokale jordbruket, omsluttet åkre og bygde gårdsbygninger.
Marjory Meason, opprinnelig fra Shapinsay, var den siste personen som ble henrettet på Orknøyene i 1728. Hun var en ung tjener, hengt i Kirkwall for drap på et barn. Henrettelsen er registrert i ha påkrevd 24 væpnede menn, ikke inkludert offiserer, og koster £15, 8s.
I denne perioden var brenning av tare en bærebjelke i øyas økonomi. Mer enn 3048 tonnbrent tang ble produsert per år for å framstille natriumkarbonat, noe som ga inn 20 000 pund til innbyggerne. Thomas Balfours inntekt fra tareindustrien ga ham fire ganger inntekten enn han fikk fra landbruk.
1800-tallet
På 1800-tallet kom det ytterligere radikale endring på Shapinsay. Thomas Balfours barnebarn, David Balfour, forvandlet øya etter å ha arvet familieeiendommen, som i 1846 omfattet hele Shapinsay. Det meste av landet ble delt inn i felt på 4 hektar (10 dekar), en funksjon som fortsatt er tydelig i dag. Leietakere ble pålagt å gjerde inn og drenere landet eller betale for boet i form av et tillegg lagt til husleien. I 1846 besto 303 hektar (1,17 km2) på Shapinsay av dyrkbar jord. I 1860 hadde dette tredoblet seg til mer enn 890,3 hektar. Nye avlinger og nye raser av storfe og sau ble også innført. Balfours reformer ble beskrevet som «fontenen og kilden til Orknøyenes utbedring.»
Balfour ga også øya et markant landemerke da han rekrutterte arkitekten David Bryce fra Edinburgh til å forvandle Cliffdale House til det skotske baroniet Balfour Castle. Andre bygninger han la til øya inkluderer portnerlosjen (nå et offentlig hus kalt The Gatehouse), en vannmølle, en skole og et gassverk som var i drift til 1920-tallet. Gassverket er i form av et rundt tårn med en brystning av rød murstein og utskårne steiner. Strukturen ser ut til å være befestet, i samsvar med Balfours intensjon om å gi landsbyen et middelaldersk utseende. David Balfour var også ansvarlig for byggingen av Mill Dam, et våtmark som en gang var vannforsyningen til bruket og nå er et naturreservat tilknyttet RSPB.
Fisket etter sild og torsk vokste også i betydning i løpet av 1800-tallet. Sildefisket ekspanderte generelt i Skottland på den tiden, med fiskestasjoner som ble satt opp i avsidesliggende områder. Sildefisket begynte i 1814 på Stronsay og spredte seg snart over hele Orknøyene. Ved midten av århundret hadde Shapinsay 50 sildebåter. Torsk ble viktig i stor grad ettersom Napoleonskrigene tvang engelske fiskebåter til å fiske lengre nord. Lokale fiskere, som hadde fanget fisk med liner fra småbåter i århundrer, begynte også å tråle etter torsk. Dette var imidlertid i stor grad en deltidssatsing, i motsetning til på Shetland, hvor mange av innbyggerne livnærte seg av fiske. Med slutten av napoleonskrigene, som førte til at billigere kilder til soda ble tilgjengelig fra det kontinentale Europa, kollapset tareindustrien i 1830. Denne kollapsen bidro til å drive landbruksreformen, ettersom gårdbrukere som var vant til å tjene en ekstra inntekt nå måtte skaffe større inntekter fra jordbruk.
1900-tallet
Balfour-godset solgte gårdene sine på Shapinsay mellom 1924 og 1928. Dette var en vanlig hendelse på Orknøyene på denne tiden at velstående grunneiere flyttet til mer lukrative investeringsformer. Gårder ble vanligvis solgt til den sittende forpakteren eller til naboene som ønsket å utvide.
Det kom mange endringer i jordbruket på Shapinsay på 1900-tallet. Mekaniserte redskaper kom til øya, særskilt etter andre verdenskrig. I likhet med resten av Orknøyene økte mengden land som ble gitt til dyrking av gress. Dyrking av korn (med unntak av bygg) og kålrot gikk jevnt ned ettersom disse ble erstattet som vinterfôr til husdyr med ensilasje ( silofôr), vanligvis høstet av mekaniske fôrhøstere.
Orknøyene var et strategisk sted under begge verdenskrigene, og Shapinsay var intet unntak. I 1917, under første verdenskrig, ble HMS «Swiftsure» på 836 tonn truffet av en mine 4 kilometer øst for Hacos Ness og sank i 19 meter vann med tapet av 1 menneskeliv. Stedet for vraket ble ikke oppdaget før i 1997.
Under andre verdenskrig ble det bygget kanonbatterier på øya. En dobbel spanservernkanon ved Galtness-batteriet ved kysten av Salt Ness beskyttet bukta Wide Firth fra tyske torpedobåter. Et festningsbatteri var i drift fra 1941 til 1943, det samme var et luftvernbatteri. Strømnettet kom Shapinsay på 1970-tallet, da en undervannskabel ble strukket fra Kirkwall.
Tendensen mot mer intensivt jordbruk begynte å bli delvis reversert ved slutten av århundret da mer miljøvennlig praksis ble oppmuntret av tilskudd fra staten og EU. For eksempel sluttet Richard Zawadzki, eier av Balfour Mains (den største gården på øya), å avle husdyr (i stedet for å holde dyr avlet andre steder) og dyrket mindre korn (noe bygg dyrkes fortsatt på gården). I stedet forvaltes nå noe av landet under en Habitat Creation Scheme, en ordning for opprettelse habitat, som tar sikte på å oppmuntre naturlig vegetasjon, ville blomster og hekkende fugler ved å begrense beite og redusere bruken av kjemisk gjødsel.
Turisme begynte å bli viktig i siste halvdel av århundret; den første restauranten med fasiliteter som B&B (bed and breakfast) åpnet i 1980.
Håpet Eidsvoll Verk
Pinsekirken Håpet - Eidsvoll Verk er en kristen frikirkelig menighet på Eidsvoll Verk, i Viken, tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Håpet Eidsvoll Verk ble stiftet 1933. I 2022 hadde menigheten 231 tilskuddstellende medlemmer. Lokalene har sitteplasser til 250 personer.
Håpet på Eidsvoll Verk ble ledet av et kollektivt lederskap, uten en ansatt og lønnet pastor fra 1950-tallet og frem til 2008. I 2008 ble pastorparet Elbjørg og Vidar Børjesson innsatt til tjenesten sammen med ungdomspastor Rolf Magne Tømte.
Håpet Eidsvoll driver lokalradioen Mistberget radio. De har menighetskafé og holder Alpha-kurs for litt eldre og for de yngre, søndagskole, junior-gruppe, sangkor, med mer. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.
Misjon
Håpet Eidsvoll Verk er engasjert i misjonsarbeid i Niger og Kongo, og er utsendermenighet for misjonærer flere steder i verden. Laila og Knut Lindberg i Kongo, Edel Nordlie i Japan, Patrica og David Lindberg i Spania, Annie og Arthur Bye og Turid Opland. Menigheten støtter arbeidet til misjonærene Tove Susan Børjesson og Aslaug Langåsdalen i Japan.
Johannes av Korset
Johannes av Korset (født Juan de Yepes y Alvarez, 24. juni 1542 i Fontiveros i dagens Ávila, Spania, død 14. desember 1591 i Úbeda i Andalucía i Spania) var en spansk karmelittmunk. Han er erklært som helgen og kirkelærer i Den katolske kirke.
Tidlig liv
Johannes ble født i landsbyen Fontiveros mellom Salamanca og Ávila i dagens region Castilla y León. Hans forelde var Gonzalo de Yepes og Catalina Alvarez, og Johannes var den yngste av tre sønner. Faren tilhørte en adelige familie fra Toledo, men var blitt utstøtt da han giftet seg med Catalina, som var en vevers datter. Han begynte derfor å arbeide som silkevever. Muligens var faren av jødisk opphav, men dette er uklart.
Faren døde før Johannes hadde fylt ett år, etter langvarig sykdom. Moren måtte derfor finne arbeid, og de flyttet til forskjellige landsbyer i Castilla, og endte til slutt i Medina del Campo. Det var meningen at han skulle følge i sin fars fotspor som silkevever, men han egnet seg dårlig for håndverk. Hans intellektuelle evner gjorde at han ble sendt på katekismeskole. Som 17-åring ble han sykepleier på byens pestsykehus, samtidig som han studerte filosofi, latin og gresk på jesuittenes seminar. Han ble lagt merke til ved hans medmenneskelige holdning over for pasientene, hans villighet til å ta de mest ubehagelige oppgavene samt hans evne til å underholde og muntre pasientene. Han hadde allerede på dette tidspunkt begynt å leve et strengt asketisk liv, og tok ikke hensyn til sin egen helbred. Han ble gjennom bønn sikker på at han skulle tre inn i en orden, som han skulle hjelpe tilbake til sin gamle perfeksjon; dette var i en periode hvor flere ordener gjennomgikk reformer etter at disiplinen hadde sklidd ut i senmiddelalderen.
Ordensliv
24. februar 1563, da han var 21 år gammel, trådte han inn i karmelittordenen, hvor han fikk navnet Johannes av St. Mattias (Juan de Santo Matía). Etter å ha fullført novisiatet studerte han teologi og filosofi i Salamanca fra 1564 til 1567. Han fikk tillatelse til å følge den gamle karmelittregelen uten de lettelser som forskjellige paver hadde innvilget. Han søkte også om å få forbli legbror, men dette ble avslått, og han ble presteviet i 1567. Den første messen leste han i hjembyen Medina del Campo.
Etter kort tid begynte han å tenke på å gå over til karteuserordenen, som var strengere enn karmelittene, ettersom han ikke var fornøyd med utviklingen. Men under et besøk hjemme i Medina del Campo ble han kjent med karmelittsøsteren Teresa av Ávila, som tidligere hadde reagert på samme måte, og som i 1562 hadde begynt et reformarbeid. Hun overtalte ham til å bli, og til å slutte seg til hennes arbeid, ettersom hun hadde fått tillatelse til å reformere to mannlige ordenshus. Som en følge av dette ble de reformerte (barføtte) karmelittene, Ordo Fratrum Discalceatorum Beatae Virginis de Monte Carmelo, opprettet.
28. november 1568 grunnla han sammen med fire andre det første reformerte mannlige ordenshuset i Duruelo. Han tok da navnet Johannes av Korset (Juan de la Cruz). Brødrene levde i ytterste fattigdom, i et meget enkelt kloster. Teresa grunnla et nytt munkekloster i Pastrana, så et i Mancera og i 1570 det fjerde i Alcalá. Munkene i Duruelo flyttet til Mancera, og i 1571 flyttet Johannes videre til Alcalá og ble rektor på en skole som var knyttet til byens universitet.
Teresa ble i 1571 sendt til Avila for å være priorinne for et ureformert kloster der. Hun ba Johannes om å være åndelig veileder og skriftefar, et oppdrag han hadde fra 1572 til 1577. Han møtte sterk motstand fra de ureformerte karmelittene, som så på reformen som et opprør. De kalte ham en «ulydig og oppsetsig munk», og hadde en tilsvarende karakteristikk av Teresa. I 1577 avviste et generalkapittel i ordenen reformen, og nektet å gi de reformerte husene uavhengighet. Johannes ble da sendt tilbake til sitt opprinnelige kloster i Medina. Han nektet, da hans oppdrag var gitt av den pavelige nuntius, og ikke av ordenen. Provinsialen fikk sendt væpnede menn som 3. desember 1577 brøt opp døren hans, hentet ham og fraktet ham bort. Han ble tatt med til et ureformert kloster i Toledo, hvor han ble satt i enecelle fordi han fortsatt nektet å oppgi reformen.
Han satt i en celle på 2 x 3 m, nesten uten lys, og fikk verken lese eller skrive, feire messe eller snakke med andre. Han ble utsatt for harde forhør, og ble pisket offentlig i kapittelhuset tre ganger i uken etter ordre fra Hieronymus Tostado, som var karmelittenes generalvikar i Spania og rådgiver for den spanske inkvisisjonen. Hans helse var allerede dårlig, og han døde derfor nesten av behandlingen. Piskingen gav arr som han bar resten av livet.
I 1578 flyttet han til det reformerte klosteret i Beas de Segura, og deretter videre til klosteret Monte Calvario i nærheten. I 1580 ble striden innen ordenen endelig bilagt, da paven godkjente at de reformerte opprettet en egen provins. Først i 1593, etter Johannes' død (og mot hans vilje), ble de reformerte en egen orden. Johannes fikk etter dette flere høye embeter i ordenen, og ble kjent som sjelesørger og åndelig veileder. Han hadde grunnlagt et kollegium i Baeza, hvor han var rektor i tre år. Han gjorde alt for å hjelpe sine munker, blant annet ved å kjøpe dyre medisiner og å kjøpe inn kjøtt til de syke under en influensaepidemi. Selv unnet han seg ingenting.
Hans hovedverk som forfatter er de tre diktene «Sjelens mørke natt», «Åndelig sang» og «Den levende kjærlighets flamme». Johannes har også skrevet kommentarer, med samme tittel, til hver av diktene. Dertil er også kommentaren «Oppstigningen til Karmel» knyttet til det første av diktene. Både diktene og kommentarene står sentralt i den spanske litteraturens gullalder og innen den kristne mystikken.
Teresa av Avila døde i 1582, og Johannes fortsatte deretter reformarbeidet alene. Han bl samme år prior i Los Martires ved Granada. I klosteret valgte han det verste rommen, og sov på planker. Det eneste positive med rommet var et vindu mot hagen, som han ofte kikket ut av, på blomstene i hagen eller stjernene på nattehimmelen, mens han bad. Han elsket naturen, og tok ofte med munkene ut på landet.
Moren, som var en from kvinne, ble overlatt til karmelittnonnene, hvor hun fant seg godt tilrette. Hun hadde sammen med sin sønn Frans hele tiden hjulpet og støttet Johannes i hans arbeid. Hun døde hos dem, og ble gravlagt i klosteret i Medina del Campo.
Også innen de reformerte ordensgrenen oppsto det strid, og Johannes støttet da de moderate kreftene mot Nikolas Doria, som ville bryte helt med de ureformerte. Doria og hans meningsfeller vant makten i ordensgrenen, og Johannes ble fratatt embetet som prior. Fra 1585 var han provincial i Andalucía. Etter endt embetstid der ble han, fra 1588, prior i hovedklosteret i Segovia.
Under et besøk i Sevilla hadde Johannes begrenset prekenretten til to brødre. En av dem, en pater Diégo, ble etterhvert konsultor i ordenensgrenen, og startet undersøkelser av Johannes. Han brakte falske anklager, og skrøt av at han skulle få utvist Johannes fra ordenen og få ham sendt som misjonær til Mexico.
Før det ble noe av dette ble Johannes alvorlig syk, og han fikk ordre om å forlate La Peñuela. Han fikk valget mellom det bekvemme klosteret i Baeza, eller et kloster i Ubeda hvor den andre munken han hadde refset i Sevilla, pater Frans, nå var prior. Han valgte Ubeda. Sykdommen ble verre under reisen, og han ådro seg en betennelse i det ene benet. I tillegg behandlet prioren ham på en umenneskelig måte, blant annet ved å bytte ut en sykepleier som behandlet ham godt, og ved å nekte ham vanlig mat. Provinsialen fikk høre om dette, og ga prioren en kraftig reprimande.
Helgen
Johannes ble saligkåret av Klemens X den 21. april 1675, og hans legeme ble skrinlagt 21. mai samme år. Helligkåringen ble foretatt 27. desember 1726 av Benedikt XIII. Festdagen var opprinnelig 24. november, men i 1969 ble den flyttet til dødsdagen 14. desember.
24. august 1926 ble han utnevnt til kirkelærer av Pius XI, og kalles Doctor mysticus eller Doctor extático.
Kongsbergmarken
Kongsbergmarken er et av de eldste årlige stevnene som er holdt ved like i Norge. Bakgrunnen for stevnet var kravet om handel mellom kaupstaden Kongsberg og bygdene omkring. De første årene var gruvesamfunnet svært lukket, men ettersom det ikke ble tilført varer, kom det til oppstand allerede i 1628. Kongen fastsatte da en årlig marken, som snart ble utvidet til tre markner i året, for å føre varer til gruvearbeiderne. Disse stevnene utviklet seg til Kongsbergmarken.
Kulturhistorisk kom denne marken til å bety mye for utvekslingen av norsk folkemusikk. Her møttes fehandlere og bønder fra Hallingdal, Numedal, Valdres og Telemark, og spillemenn fra alle disse dalførene møttes og byttet slåtter. Kongsbergmarken kom til å avlaste den noe eldre markedsplassen på Bragernes, Drammensmarken.
Kongsbergmarken blir nå opprettholdt som en årlig vinterfestival.
Leroy Brown
Leroy Taylor Brown (født 1. januar 1902, død 21. april 1970) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Brown vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under sommer-OL 1924 i Paris. Han kom på andreplass i høydehopp med et hopp på 1,95 bak sin landsmann Harold Osborn som vant med 1,98 som var ny olympisk rekord.
Tensbüttel-Röst
Tensbüttel-Röst er en kommune i kretsen Ditmarsken i Schleswig-Holstein, Tyskland. Tensbüttel-Röst hører under Midtre Ditmarskens amt, og lå før 25. mai 2008 i Albersdorfs amt.
Tronsmo
Tronsmos bokhandel, ofte bare kalt Tronsmo, er en uavhengig bokhandel i Universitetsgata 12 i Oslo.
Bokhandelen har en erklært tilknytning til venstresiden i norsk politikk og samfunnsdebatt, men har også et godt omdømme blant samfunns- og litteraturinteresserte uavhengig av politisk legning. Butikken spesialiserer seg på film, kunst, samfunn, politikk og subkulturelle temaer. Tegneserieavdelingen i underetasjen regnes for å være usedvanlig velorientert.
Tronsmo er et aksjeselskap der de største aksjonærene er forlagene Oktober og Pax. Resten av aksjene er fordelt på privatpersoner i større og mindre poster. Allen Ginsberg kalte i sin tid Tronsmo for «The coolest book store in the world».
Bokhandelen ble åpnet i februar 1973, etter diverse utspill for å skape et felles bokutsalg på venstresiden. De som var inne i bildet, var forlagene Pax og Ny Dag, samt AKPs forlag Oktober, bokbutikk Oktober og Bokcaféen i Markveien på Grünerløkka. Bokkaféen, som sprang ut av bokcaféen i Hjelmsgate, ble drevet av et venstreradikalt mangfoldig arbeidskollektiv, bestående av blant annet Ivar Tronsmo, Asbjørn Øverås, Hans Rustad, Ada Castracane, Peter Hopwood, Fride Eeg-Henriksen og Bodil Røyset. Pax og Ny Dag og noen av medlemmene i arbeidskollektivet ønsket imidlertid at et bokråd skulle bestemme butikkens utvalg, og det aksepterte ikke Oktober. Blant annet derfor var det bare de som gikk sammen med bokkaféen.
Lokalene i Kristian Augusts gate sto forøvrig ledige, siden moren til Tronsmo hadde drevet kjolebutikk der og denne forretningen var gått konkurs. Da Tronsmo åpnet i 1973 var butikken en periode eneste bokhandel i landet med egne prøverom.
Den 31. august 2015 flyttet Tronsmo fra lokalene i Kristian Augusts gate 19 til Universitetsgata 12, etter at eiendomsselskapet Entra sa opp leieavtalen.
Sædeligheds-Tilstanden i Norge
Sædeligheds-Tilstanden i Norge er en sosiologisk avhandling av den norske forfatteren Eilert Sundt, utgitt i 1857. Verket regnes som en klassiker, både faglig og allmennkulturelt.
Sundt hadde fra 1850 fått stipend for å undersøke «folkelivet i Norge», først de reisende, og senere ulike forhold knyttet til almuen. De reisene har beretter om i Sædeligheds-Tilstanden var gjort over flere deler av landet fra 1851 av.
Sundt brukte en folkloristisk tilnærmingsmåte i sin omgang med bønder, husmenn og omstreifere. Han samtalte og noterte, på samme måte som Asbjørnsen, Landstad og andre innsamlere av tradisjonsmateriale. Hans tilnærming var en del av den samme nasjonalromantiske søken etter folkesjelen, både i dens moral og i dens umoral. Av særlig betydning var den brede tilnærmingen Sundt brukte, med en veksling mellom analyse av statistiske mønstre, blant annet over andel barn født utenfor ekteskap i de ulike fogderiene, og den personlig erfaringen fra reiser i Norge og intervjuene han gjorde.
Avhandlingen ble videreført i Fortsatte Bidrag angaaende Sædeligheds-Tilstanden i Norge (1864) og ''Om Sædeligheds-Tilstanden i Norge. Tredie Beretning'' (1866).
Av innholdet
Kjernen i avhandlingen er Sundts teser om forholdet mellom fattigdom og lettsinn, forstått som individuell adferd. Sundt var imidlertid også opptatt av i hvilken grad husbondene hindret, eller fremmet, lettsinn gjennom de arbeids- og bovilkår som ble budt tjenestefolkene. Skikken med at tjenestefolk hadde sengeplass i fjøset, og menn og kvinner i samme rom, var et sentralt tema i boken.
Boken inneholdt imidlertid utredninger av flere forhold enn dette. Sundt gir gode og detaljerte beskrivelser av byggeskikk, boforhold, matstell, selskapsskikker og skikken med «nattefrieri»:
Venetian Snares
Venetian Snares er et alias av musikeren Aaron Funk (født 11. januar 1975) fra Canada.
Funk er kjent for eksperimentell elektronisk musikk, særlig breakcore og Drill and Bass.
Biografi
Funks første utgivelse var EP-en Greg Hates Car Culture i 1999. Etter at Mike Paradinas hørte denne EP-en signerte han Funk til sitt plateselskap Planet Mu.
Type 71 (motorvognsett)
Type 71 er typebetegnelsen som Statens jernbanetilsyn har satt på 16 togsett bygd på bestilling for Flytoget av ADtranz (nå Bombardier Transportation).
Tekniske data
Disse togsettene likner type 73, men har andre farger, dører og innredning, og har ingen krengemekanisme. Flytogene har i tillegg en ekstra transformator, og to motorer mer enn type 73 etter at flytogene fikk innsatt en fjerde vogn med trekkraft i 2009. De oppleves derfor som sterkere og raskere enn type 73, som kun har trekkraft i 3 av 4 vogner. Flytoget har en toppfart som er begrenset på 210 km/t i Norge.
Dekor
I begynnelsen av desember 2005 fikk togsett nr. 05 ny dekor, som det første av Flytogets togsett. Den nye dekoren skilte seg fra den gamle ved at det såkalte «kulturbåndet» langs togsettets side var mer oransje enn tidligere.
Den 16. februar 2017 var sett nr. 15 for første gang i trafikk med nytt design, etter at Flytoget hadde fått ny profilering fra 1. desember 2016.
Utskiftninger
Togsett 71-16 ble utrangert tidlig i 2021 for å brukes som reservedeler til de andre, samt type 73. To nye type 78-togsett skal settes inn i trafikk for Flytoget sommeren 2021. Dette vil trolig medføre at noen flere type 71-togsett vil bli overført til rushtidstrafikk på Intercitystrekninger. Samtidig skal ytterligere ett togsett etter planen tas ut av drift, og i stedet tjene som reservedellager.
Tellingstedt
Tellingstedt er en kommune i kretsen Ditmarsken i Schleswig-Holstein, Tyskland. Tellingstedt hører under Eiderens amt, og lå før 1. januar 2008 i Tellingstedts amt. Det tidligere amtet var administrert fra, og oppkalt etter, Tellingstedt.
Geografi
I 1970-årene mistet kommuen Rederstall, vest for Tellingstedt, sin status som egen kommune, og ble slått sammen med Tellingstedt. De to kommunene grenser derimot ikke til hverandre, så Tellingstedt er den eneste kommunen i Ditmarsken som har en egen eksklave.
Kim Seon-hwa
Kim Seon-hwa (født 7. januar 1991 i Sør-Korea) er en sørkoreansk håndballspiller. Hun spiller høyre ving på Sør-Koreas kvinnelandslag i håndball i Håndball-VM 2011.
Kim ble etter Junior-VM i juli 2010 tatt ut som høyre kantspiller på All Star-laget, sammen med blant annet landslagskollega Lee Eun-bi.
Tellingstedt
Kommunestyre
Etter kommunevalget den 2. mars 2003 har fordelingen i kommunestyret vært slik:
Valgoppslutningen blant de stemmeberettigede lå på 66,7 prosent.
University of Louisiana
University of Louisiana System  utgjøres av to delstatseide universiteter i Lafayette og Monroe i delstaten Louisiana, USA.
Lærestedet i Lafayette ble opprettet i 1898 som Southwestern Louisiana Industrial Institute. Monroe-skolen ble grunnlagt 1931 som Ouachita Parish Junior College. Dagens universitetsnavn ble tildelt i 1999.
Bare få måneder etter Brown v. Board of Education (Brown mot Skolestyret) ble 40 svarte studenter tatt opp i 1954. Dermed ble universitetet i Lafayette det første i Sørstatene som åpnet opp for afroamerikanske studenter etter å ha vært lukket for svarte i deler av etterkrigstiden.
Campusene er:
Studiene i fransk er spesielt kjente i Lafayette, mens Monroe-campusen fokuserer på farmasi og økonomifag.
Ved universitetet var det 24 873 studenter og 1 124 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 3 382 for studenter folkeregistrert i Louisiana. Studiene gis opp til doktorgradsnivå ved begge campuser.
Varsko her!
Varsko her! er et album fra Arbeidslaget hass K. Vømmølbakken, utgitt i 1976.
Glen Graham
Glenn Graham (født 17. januar 1904, død juli 1986) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
University of Maine
University of Maine  er et delstatseid universitet opprettet i Farmington, men med flaggskipcampus i Orono i delstaten Maine, USA. Det ble opprettet i 1863 som Maine College of Agriculture and the Mechanic Arts, under Morrill Act. Universitetssystemet har seks læresteder. Fagretninger innen landbruk, skogbruk og fiskeri er fortsatt de viktigste faglig fokusområdene.
Lærestedene i universitetssystemet er:
Ved universitetet var det 22 999 studenter og 1 583 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene i snitt ca. US$ 5 500 for studenter folkeregistrert i Maine. Studiene gis opp til doktorgradsnivå ved campusen i Orono.
Den offisielle kampsangen til universitetet er «Stein Song». Det er den eneste collegekampsangen som har nådd førsteplassen på poplisten, noe den gjorde i 1930.
Giovanni van Bronckhorst
I sin aktive karriere spilte han forsvar/midtbane for en rekker klubber og for. Han er av indonesisk opprinnelse.
Van Bronckhorst spilte for RKC Waalwijk (1993–94), Feyenoord Rotterdam (1994–98 og 2007-2010), Rangers FC (1998–2001), Arsenal FC (2001–03) og FC Barcelona (2003–2007). Han spilte 106 landskamper for Nederland og skåret seks mål.
Xavier Tondó
Xavier Tondó Volpini (født 5. november 1978, død 23. mai 2011) var en spansk landeveissyklist. Han ble profesjonell i 2003 for det spanske laget Paternina-Costa de Almería.
Tondó døde etter en ulykke den 23. mai 2011. Han skal angivelig ha havnet i klem mellom garasjeporten og sin egen bil da han skulle hente sykkelen sin før en treningstur.
Leprous
Leprous er et progressiv metal-band fra Notodden, etablert i 2001.
Etter to demoer ga bandet ut sitt debutalbum Tall Poppy Syndrome i mai 2009 på Sensory Records of America. Bandet har spilt på både ProgPower USA 2010 og 2011 (som band for Ihsahn) og ProgPower Europe 2010. Bandet har annonsert at de holder på med et oppfølgeralbum.
Zjeleznovodsk
Zjeleznovodsk (russisk: Железново́дск) er en by i Stavropol kraj i Russland. Den ligger rundt 130 km sørøst for Stavropol. Innbyggertall: 25 135 (folketelling 2002).
Zjeleznovodsk har de siste årene blitt åsted for den Internasjonale Varmluftsballongfestivalen.
Høyesterettsdommer
Høyesterettsdommer er den alminnelige betegnelsen på en dommer som er ansatt i den øverste domstolen innen et rettssystem (høyesterett). Høyesteretts­dommer er ansett som en av de mest prestisje­fylte embedene man kan få som jurist, og de som får en slik stilling må ha vist seg særlig kvalifiserte gjennom sin yrkeskarriere. Vanligvis tilstrebes det at dommerne i en høyesterett, i likhet med dommere i andre domstoler, skal ha en variert bakgrunn. Både jurister med bakgrunn i offentlig forvaltning, påtalemyndigheten og privat advokatvirksomhet bør således være representert.
Norges Høyesterett
I Norges Høyesterett er det til enhver tid 20 høyesterettsdommere (19 dommere og 1 justitiarius). Antall dommere i Høyesterett ble økt fra 19 til 20 fra 2010 på grunn av økt arbeidsmengde.
For å bli høyesterettsdommer må man i tillegg til de alminnelige krav som gjelder for dommere være fylt 30 år, og måtte historisk ha avlagt juridisk embetseksamen med karakteren laud («beste karakter»). Denne karakteren er imidlertid avskaffet og nytt karaktersystem er ikke sammenlignbart med det som gjaldt før. Høyesterettsdommere må tre av når de fyller 70 år, men gis normalt avskjed i nåde og beholder tittel og rang som høysterettsdommer. Det er et offentlig uttalt mål at Norges Høyesterett skal avspeile den norske befolkningen i kjønn, alder og geografi. I tillegg bør dommerne i Høyesterett avspeile en bred yrkesmessig juristbakgrunn.
Noguera Pallaresa
Noguera Pallaresa er en 154 km lang elv i Catalonia i Spania. Den har utspring ved Era Font d'era Noguereta i kommunen Naut Aran (Arandalen) om lag 1 860 meter over havet, og bare noen hundre meter fra kilden til Garonne. Mens Garonne renner mot Atlanterhavet, renner Noguera Pallaresa mot elva Segre og munner ut i denne elven fra høyre like etter Camarasareservoaret (Noguera), og havner til slutt i Middelhavet.
Noguera Pallaresa er demmet opp flere steder, og foruten Talarn er de største reservoarene La Torrasa (mellom Esterri d'Àneu og La Guingueta d'Àneu i Pallars Sobirà), Sant Antoni (overfor Talarn i Pallars Jussà), Terradets (i kommunen Àger i Noguera) og Camarasa (like før samløpet med Segre). Alle disse har installert vannkraftverk.
Regnet ovenfra og nedover, er de største anleggene:
Fuksin
Fuksin eller rosanilinhydroklorid er et magenta fargestoff med kjemisk formel C20H19N3·HCl. Det finnes andre produkter med liknende kjemisk formel som selges som fuksin, og flere dusin andre synonymer av molekylet.
Gunnar Haarberg
Gunnar Haarberg (født 28. juli 1917 i Trondheim, død 1. oktober 2009 ) var en norsk filolog, pedagog, radiomann og programleder for en rekke gameshows på TV.
Fuksin
Det blir magenta når det blir oppløst i vann; som fast stoff danner det mørke, grønne krystaller. I tillegg til farging av tekstiler brukes fuksin til å farge bakterier (såkalt gramfarging/Grams farging) og enkelte ganger som desinfeksjonsmiddel. Fuksin brukes også som fargestoff i rødsprit.
Gunnar Haarberg
Arbeid
Han var i årene 1949–1972 engelsklærer i NRK Radio en dag i uken, ved siden av sitt faste virke som lektor i engelsk ved Politiskolen i Oslo 1952-87. I tillegg hadde Haarberg mange bokutgivelser om faget.
Haarberg var programleder for TV-konkurransen På ære og samvittighet (1958), den første programlederen i TV-serien Kvitt eller dobbelt fra 1961 til 1963, Trekampen (1964), Terningen er kastet og Øyenvitne (1966).
Hack and slash
Hack and slash eller hack and slay kan være en undersjanger av actionspill eller en spilltype. I begge tilfeller beskriver det en fokus på nærkamp med kortdistansevåpen. Hack and Slash ble opprinnelig brukt til å beskrive en type penn-og-papir-rollespill.
Opprinnelse
Hack and slash har sine røtter i penn-og-papir-rollespill som Dungeons & Dragons der man kan spille kampanjer fokusert på vold istedenfor en handling eller andre mål. Betegnelsen kan dateres tilbake til i hvert fall 1980 da den ble brukt i en artikkel i bladet Dragon av Jean wells og Kim Mohan. Sitatet er: «There is great potential for more than hacking and slashing in D&D or AD&D; there is the possibility of intrigue, mystery and romance involving both sexes, to the benefit of all characters in a campaign.» Denne artikkelen fortsetter med å fortelle om opplevelsene til en D&D-spiller som påstår at når hun spiller i turneringer så møter hun på hack and slash-typen, som stort sett består av tenåringsgutter. Disse spillerne irriterer både henne og eldre spillere. Uttrykket har derfor hatt en negativ konnotasjon fra tidlig av og antyder at sjelløs vold ender med et endinemasjonalt rollespill og er en stil foretrukket av unge spillere.
Andre ganger brukes hack and slash som en nøytral betegnelse for å beskrive forskjellige typer spillere av rollespill og forskjellige spillemåter.
Som en type gameplay
Hack and slash er rådende i action-rollespill i sanntid, som Diablo og Dungeon Master.
Noen spill har hack and slash uten noen rollespillelementer. I disse tilfellene, slik som Golden Axe, kan hack and slash brukes for å beskrive spillet selv. Det kan dermed brukes som en sjanger istedenfor en type gameplay.
Som en undersjanger av actionspill
Noen spill fokuserer bare på hack and slash og er derfor en undersjanger av actionspill.
Disse spillene er lik beat 'em up-spill på den måten at spilleren slåss mot mange svake fiender, ofte fulgt av en boss, som er en vanskeligere fiende. Hack and slash-spill gir dog spilleren et kortdistansevåpen, mens beat 'em up-spill har få eller ingen våpen. På grunn av dette handler hack and slash-spill ofte om å drepe fiendene, mens beat 'em up handler om å slå dem.
På grunn av bruken av kortdistansevåpen, foregår hack and slash-spill ofte i middelalderen eller i en fantasiverden. Enkelte er dog satt til en moderne verden hvor man bruker sverd, slik som Devil May Cry og Teenage Mutant Ninja Turtles.
Spill med en flerspillermodus lar spillerne som oftest bare samarbeide istedenfor å slåss mot hverandre.
Øystein Slettemark
Øystein Slettemark (født 20. august 1967 i Rio de Janeiro) er en norsk-grønlandsk skiskytter og langrennsløper, bosatt i Nittedal. Han representerer Nuuk Biathlonklub og har konkurrert internasjonalt for Grønland (i skiskyting) og Danmark (i langrenn samt skiskyting i OL) siden 2000. Han har også vært leder for det grønlandske skiskytterforbundet.
Slettemark konkurrerte i juniorklassene i langrenn med blant annet Bjørn Dæhlie og Kristen Skjeldal, men oppnådde aldri de store resultatene. Etter militærtjeneste og studier flyttet han i 1994 fra Norge til Grønland sammen med sin grønlandske kone Uiloq Helgessen Slettemark. Han tok opp igjen skikarrieren, og begynte med skiskyting høsten 2001. Uiloq Slettemark er for øvrig Grønlands beste kvinnelige skiskytter.
Øystein Slettemark debuterte i verdenscupen i skiskyting på sprinten (10 km) i Hochfilzen i 2001 med 113.-plass av 123 deltakere. Hans beste plassering i verdenscupen er en 49.-plass (av 66 deltakere) på sprinten i Fort Kent i Maine, USA i 2004. I VM er hans beste plassering 77.-plass (av 103 deltakere) på sprinten i Antholz i 2007. Han har deltatt i VM hvert år siden 2003, men ikke i OL i 2006. Under VM i Pyeongchang i 2009 var han den tredje eldste utøveren, etter Athanassios Tsakiris fra Hellas og Slettemarks kone Uiloq Slettemark.
Slettemark gikk 50 km langrenn for Danmark i VM i Val di Fiemme i 2003 og Liberec i 2009. I 2003 ble han nummer 54 av 63 deltakere, på fellesstarten i 2009 ble han tatt igjen med en runde og fikk ikke fullføre konkurransen. Hans beste plassering i et internasjonalt langrenn er en 14.-plass i et FIS-renn (10 km) i Davos i 2002.
Han har vunnet Arctic Circle Race, et grønlandsk etappeløp i langrenn, 4 ganger, i 2002, 2004, 2006 og 2007.
Øystein Slettemark deltok for Danmark i OL i Vancouver i 2010.
Slettemark er for øvrig nevø av kunstneren Kjartan Slettemark.
Frontkjempermerket
Frontkjempermerket er en norsk utmerkelse innstiftet av ministerpresident Vidkun Quisling i 1943 som en belønning til frivillige norske frontkjempere under andre verdenskrig.
Merket er i sølv, og utformet som en viking med hevet sverd og med solkorset som skjold i en sekskantet ramme med innskriften: «FRONTKJEMPER» i de tre øverste ledd. Merket ble designet av Harald Damsleth. Vekt på merket er omtrent 17 gram.
Historikk
Frontkjempermerket ble utdelt til norske frontkjempere som hadde tjenestegjort i tysk tjeneste ved fronten til lands, til sjøs eller i luften. Det ble også tildelt frontsøstre, selv om et eget Frontsøstermerke ble laget (som antagelig aldri ble utdelt).
Frontkjemperne måtte selv be om å få merket igjennom Frontkjemperkontoret. Et utvalg satt opp av ministerpresidenten kom så med en innstilling, hvor ministerpresidenten så avgjorde om utdeling skulle finne sted. Utvalget bestod av leder av Frontkjemperkontoret Bjørn Noreger, Arne Tvedt fra Waffen-SS, og Bjørn Østring fra Den Norske Legion.
Merket ble mottakers eiendom, og skulle bæres på venstre bryst som vanlige utmerkelser. Merket ble også tildelt posthumt til nærmeste familie i de tilfeller der frontkjemperen falt i tjenesten. Med merket fulgte et tildelingsbevis samt Frontkjempermerket i miniatyr – til bruk på sivile klær av mottakeren.
Det er to kjente krigsversjoner med tre forskjellige nåler, og en som er laget i sink (syv varianter totalt). Det er to kjente erstatningsversjoner som ble laget til frontkjempere etter krigen. Det er også laget et ukjent antall kopiversjoner, hvor noen er av særdeles god kvalitet og kan vanskelig skilles fra originale. Merket er ettertraktet av samlere over hele verden.
There Is Nothing Left to Lose
There Is Nothing Left to Lose er det tredje albumet fra Foo Fighters, utgitt i 1999. I 2001 vant albumet Grammy for «Beste rockealbum».
Skattetoget/B-Sida
Skattetoget/B-Sida er en musikksingle av Arbeidslaget hass K. Vømmølbakken i 1975. Som tittelen sier, inneholder den sangene Skattetoget og B-Sida. «Skattetoget» er også utgitt på plata Grovarbeid, mens «B-Sida» aldri før eller senere er blitt utgitt.
Algol (stjerne)
Algol (β Persei / β Per) er en dobbeltstjerne i stjernebildet Persevs. Den har også navnet Beta Persei.
Stjernens observerte lysstyrke varierer over en periode på 2 dager, 20 timer og 49 minutter. Dette skyldes at når den lyssvakere stjernen passerer framfor den lyssterkere stjernen, skjules lyset fra den siste delvis.
Det faktum at den tyngre av dem ligger tidigere i utviklingslinjen enn den lettere, har blitt forklart med at det skjer en materietransport mellom dem.
Algol ligger 92,8 lysår fra solsystemet, men for 7,3 millioner år siden var en bare 9,8 lysår unna oss og var da den klareste stjernen på himmelhvelvingen (utenom sola).
Franz Pforr
Franz Pforr (født 5. april 1788 i Frankfurt am Main i Tyskland, død 16. juni 1812 i Albano Laziale sør for Roma i Italia) var en tysk maler i romantikken.
Sammen med bl.a. Peter von Cornelius og Friedrich Overbeck utgjorde han kunstnergruppen nasarenerne.
Kjempetreveps
Det hender at kjempetrevepsen flyr i bebodde områder utpå sensommeren, og er derfor ofte å se i dagspressen som «Hva er dette ?» Grunnen er at de kan være klekt fra ved eller at hunner ofte flyr over større områder og leter etter et sted å legge egg.
Kjempetreveps lever i symbiose med en tredrepende sopp, som hjelper til å bryte ned treet, slik at larven lettere kan gnage.
Utseende
Dette usedvanlig store insektet med svarte og gule signalfarger kan virke skremmende på folk som ikke vet at kjempetrevepsen er helt ufarlig. Inntrykket forsterkes av den grove summelyden som grenser mot klapring når den flyr.
Kroppen er sylindrisk, uten en innsnørt «midje». Hunnen er mellom 24 og 44 millimeter og har en mørk kropp med gule flekker på bakkroppen. Eggleggningsrøret er kraftig. Det er gul-brunt, men mørkt ut mot spissen. Hannen er mindre enn hunnen, bare mellom 12 og 32 millimeter.
Jung Yu-ra
Jung Yu-ra (født 6. februar 1992 i Sør-Korea) er en sørkoreansk håndballspiller. Hun spiller høyre ving på Sør-Koreas kvinnelandslag i håndball i Håndball-VM 2011.
Kjempetreveps
Utseende
Vingene er svakt røykfarget. Beina er gule, bortsett fra at lårene (femur) er mørke. Hodet er bredest bak øynene, og er svart med en stor gul flekk bak hvert øye. Antennene er trådformet, gul av farge.
Hunner har i bakkroppen, noe beholdere (mycetangier), med et slim. Dette slimet har soppsporer, og litt av det legges sammen med eggene.
Larvens kropp er avlang og avrundet kvadratisk i tverrsnitt, den mangler bukføtter og beina er svært korte.
Levevis
Hver hunn legger et sted mellom 50 og 350 egg. Dersom hun legger ubefruktede egg vil de klekke som hanner. Hunnene legger egg i nylig felte grantrær uten bark, eller levende trær som allerede er syke. Hun velger helst vanlig gran, lerketre, furu eller edelgran. Eggene legges i grupper på 4-8 egg, mellom 5 og 10 millimeter inn i treet. Etter eggleggingen dekkes eggene med et slim som inneholder en tredrepende sopp.
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. De gnager i treet og soppen følger etter. Soppen bryter ned treverket noe som gir larven letter tilgang på næringen, som er trefiber og sopphyfer. Etterhert som larven gnager utvider gangen seg i bredden. Bak larven ligger det igjen trespon og avføring. Like før puppestadiet lager larven et lite puppekammer noen centimeter inn i treet.
Kjempetreveps tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der vepsens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) barvepsen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen. Hele utviklingen fra egg til voksen tar 2-3 år.
Utbredelse
Kjempetreveps har vid utbredelse og finnes i store deler av Sør- og Nord-Amerika, Europa, Asia og Nord-Afrika. Finnes i Norge.
Systematisk inndeling
Kjempetreveps er en av plantevepsene. I nyere systematikk regnes ofte gruppen plantevepser som en parafyletisk gruppe, siden de trolig har gitt opphav til stilkvepser.