cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ahmose
Erobringen av Hyksosriket
Ahmose begynte erobringen av Nedre Egypt som ble holdt Hyksos-herskerne siden rundt år 11 av Khamudis styre, men rekkefølgen av hendelser er usikre. Å analysere hendelsene for erobringen fram til beleiringen av Hyksos-hovedstaden Avaris er meget vanskelig. Bortimot alt som er kjent kommer fra en kort, men uvurderlig militær kommentar på baksiden av Rhind-papyrusen som ellers handler om matematikk. Disse kommentarene består av korte dagboklignende oppslag, hvor en av dem lyder: «Regjeringsår 11, andre måned av shomu, ble Heliopolis tatt. Første måned av akhet, dag 23, denne sørlige fyrste brøt inn i Tjaru.»
Rhind-papyrusen illustrerer en del av Ahmoses militære strategi da han angrep Nildeltaet. Han gikk i Heliopolis, han forflyttet seg ned til det østlige deltaet for å erobre Tjaru, den fremste grensefestningen på militærveien fra Egypt og til Kanaan, i oktober, og unngikk helt Avaris. Ved å erobre Tjaru kappet han av og forhindret all trafikk mellom Kanaan og Avaris. Det indikerer at han planla en blokade av Avaris og isolere Hyksos-hovedstaden fra hjelp eller forsyninger fra Kanaan.
Nedtegnelser av den siste delen av den militære kampanjen ble oppdaget på gravmurene til en deltagende soldat, Ahmose, sønn av Ebana. Disse nedtegnelsene indikerer at Ahmose I ledet tre angrep mot Avaris, men måtte også slå ned et mindre opprør lengre sør i Egypt. Etter dette, i det fjerde angrepet, erobret han byen. Han fullførte sin seier over Hyksos ved å erobre deres festning Sharuhen i nærheten av Gaza etter en beleiring i tre år. Ahmose ville ha erobret Avaris i det minste ved sitt år 18 eller 19. Det er antydet av en «graffiti i steinbruddet ved Tura hvorved «oksen fra Kanaan» ble benyttet ved åpningen av steinbruddet i Ahmoses regjeringsår 22.» Ettersom krøtter antagelig måtte bli importert etter Ahmoses beleiring av byen Sharuhen etter at Avaris var blitt erobret, betyder det at styret til Khamudi må ha endt ved år 18 eller 19 av Ahmoses 25 år lange styre.
Krigføring i utlandet
Etter å ha beseiret og erobret Hykosriket i nord, og således forent Egypt under en hersker, begynte Ahmose å drive krig i Syria og Nubia. En militær kampanje i løpet av hans år 22 nådde Djahi i sørlige Retjenu (det egyptiske navnet for Syria og Kanaan), og nådde kanskje så langt som til elven Eurfrat, skjønt den senere farao Thutmosis I er vanligvis blitt kreditert for å være den første farao som drev krig så langt unna. Imidlertid kom han i alle fall så langt unna som Kedem (antatt å være i nærheten av Byblos i dagens Libanon), i henhold til en ostrakon i graven til hans hustru, Ahmose-Nefertari. Detaljer om denne særskilte militære kampanjen er knapp, kilden for det meste av informasjonen, Ahmose, sønn av Ebana, tjenestegjorde på et egyptisk krigsskip og deltok ikke på den landbaserte delen av kampanjen. Imidlertid kan det bli avledet fra arkeologiske undersøkelser i sørlige Kanaan under slutten av 1500-tallet f.Kr. at Ahmose og hans umiddelbare etterfølgere hadde til hensikt å bryte makten til Hyksos ved å ødelegge deres byer i Levanten og ikke nødvendigvis erobre Kanaan. Mange steder ble fullstendig ødelagt, forlatt og ikke gjenoppbygd i løpet av denne perioden, noe en farao som drev krig med hensikten å erobre og tvinge til seg tributt sannsynligvis ikke ville ha gjort. .
Ahmoses militære kampanjer i Nubia er bedre dokumentert. Kort etter den første kampanjen i Nubia, gjorde en nubier ved navn Aata opprør mot Ahmose, men ble knust. Etter dette mislykte forsøket samlet en egypter ved navn Tetian, som var motstander av Teben, mange opprørere i Nubia, men han ble også beseiret. Ahmose etablerte på nytt egyptisk herredømme over Nubia, som da ble kontrollert fra et nytt administrativt senter etablert i Buhen (i dag beliggende rett over grensen til Sudan). I etableringen av en nasjonal regjering synes Ahmose å ha belønnet ulike lokal fyrster som hadde støttet hans sak og av hans dynastiske forgjengere.
Kunst og monumenter
Med gjenforeningen av Øvre og Nedre Egypt under Ahmose ble det et nytt løft og støtte for kunstartene og monumentale konstruksjoner. Ahmose skal etter sigende benyttet en tiendedel av all produksjon i tjeneste av de tradisjonelle gudene, fornyet de enorme monumentale byggverkene foruten også kunstartene. Imidlertid skjedde hans seier over Hykos relativt sent i hans styre og hans påfølgende byggeprogram varte sannsynligvis ikke mer enn sju år, og mye av hva som ble satt i gang ble antagelig fullført av hans sønn og etterfølger Amenhotep I.
Arbeid fra Ahmoses tid som farao ble gjort av langt finere materiale enn noe fra andre mellomepoke i Egypt, skjønt håndverksarbeidet fra hans tid nådde ikke alltid opp mot det beste arbeidet fra verken det gamle rike eller mellomriket. Med Nildeltaet og Nubia under egyptisk kontroll på nytt ble det tilgang på ressurser som ikke var tilgjengelige i Øvre Egypt. Gull og sølv ble eksportert fra Nubia, lasurstein fra fjerne strøk i Sentral-Asia, sedertrær fra Byblos, og fra Sinaihalvøya ble gruvene ved Serabit el-Khadim for utvinning av den grønne edelsteinen turkis gjenåpnet. Selv om den nøyaktige forholdet mellom Egypt og Kreta er usikkert, i det minste en del minoisk design har blitt funnet på objekter fra denne perioden. Egypt betraktet til en viss grad at Egeerhavet var innenfor dens sfære og innflytelse. Ahmose gjenåpnet steinbruddene for kalkstein i Tora for å skaffe stein til sine monumenter og benyttet okser fra Kanaan fra å frakte steinen, i henhold til inskripsjoner ved Tora.
Det er antatt at kunsten å framstille glass ble utviklet under Ahmose. De eldste eksemplene på glass synes å ha vært ufullstendig stykker av fajanse, men bevisst framstilling av glass skjedde ikke før begynnelsen av det 18. egyptiske dynasti. Et av de eldste kjeder med glass som har blitt funnet hadde navnene til både Ahmose og Amenhotep I, skrevet i en stil datert til rundt deres stil. Om glassframstilling ble utviklet ikke tidligere enn Ahmoses styre og de første objektene er datert ikke senere enn hans etterfølgers styre, da er det rimelig sannsynlig at det var en av hans undersåtter som utviklet dette særskilte håndverket.
Ahmose tok opp igjen store byggeprosjekter som de før den andre mellomepoke i Egypt. I sør for landet begynte å bygge templer hovedsakelig i murstein, et av dem i den nubiske byen Buhen. I Øvre Egypt gjorde han tillegg til det eksisterende Amon-tempelet ved Karnak og til Montu-tempelet ved Armant. I henhold til en inskripsjon ved Tora, brukte han hvit kalkstein for å bygge et tempel for Ptah og det sørlige haremet til Amon, men ingen av disse prosjektene fullførte ham. Han bygde et kenotaf, minnemonument, for sin bestemor, dronning Tetisheri, ved Abydos.
Utgravninger av stedet Avaris av Manfred Bietak har vist at Ahmose hadde et palass bygget på stedet for den tidligere Hyksos-hovedstadens byfestninger. Bietak fant fragmentariske levninger av freskoer i minoisk stil som en gang dekket veggene til palasset. Det har av den grunn vært spekulert en god del hvilken rolle denne egeiske sivilisasjonen kan ha spilt i henhold til kunst og handel i Egypt.
Under Ahmose ble byen Teben hovedstad for hele Egypt slik som det også ha vært under 11. dynasti tidlig i mellomriket. Det ble også sentrum for en nyetablert profesjonell sivil tjeneste hvor det stadig større behov for skrivere og lærde for de kongelige arkiver som begynte å bli fylt med rapporter og redegjørelser. Å la Teben være hovedstad var antagelig et strategisk valg da det var lokalisert sentralt i landet og som var det logiske konklusjon etter å ha vært i krig med Hykos i nord og med Nubia i sør. Enhver framtidig opposisjon ved begge grenser kunne bli lettere organisert.
Kanskje det viktigste skiftet var en religiøs: Teben ble effektiv også det religiøse som det ble politiske sentrum i landet. Tebens lokale gud Amon ble gitt æren for å ha inspirert Ahmose i å beseire Hyksos. Viktigheten av tempelkomplekset ved Karnak på østbredden av Nilen nord for Teben vokste og dens betydning som religiøs kult over den tidligere kulten til Ra i Heliopolis som ble mindre betydningsfull.
Flere steler bevitner arbeidet til Ahmose ble funnet ved Karnak, to av dem avbildet ham som tempelets velgjører. På en av disse stelene, kjent som «Stormstelen», hevdet han å ha gjenoppbygd pyramidene til sine forgjengere ved Teben som blitt ødelagt av en betydelig storm. Therautbruddet i Egeerhavet kan vært kilden til de ødeleggelser som ble beskrevet på denne stelen.
Ahmoses pyramide
Aksen på pyramidekomplekset kan bli knyttet til en rekke av monumenter som ble strukket ut langs en kilometer i ørkenen. Langs denne aksen er det flere nøkkelbygg: 1) en stor pyramide dedikert til hans bestemor Tetisheri som inneholdt en stele som avbildet Ahmose som sørget for ofringer til henne; 2) et underjordisk bygg, hogd ut i fjellgrunnen, som kan ha fungert som en symbolsk representasjon av en osirisk underverden, eller som en faktisk kongelig grav; og 3) et terrassetempel bygd mot høye klipper, bestående av massive steiner og terrasser av mursteiner. Disse elementene reflekter generelt en lignende plan satt i gang for kenotafen til farao Senusret III og generelt i dens konstruksjon som inneholder elementer som reflekterer stiler til pyramidekompleksene til det gamle rike og mellomriket.
Det er en del akademisk strid om denne pyramiden faktisk er Ahmoses gravplass, eller om dens hensikt var å være en kenotaf eller minnesmerke. Selv om tidligere forskere som Arthur C. Mace og Charles T. Currelly ikke greide å lokalisere noe indre kammer, er det usannsynlig at et gravkammer ville ha blitt lokalisert i midten av pyramidens mursteinkjerne. I fraværet av noen omtale av en grav for farao Ahmose i opptegnelsene over gravplyndringer i Abbottpapyrusen, og i fraværet av noen sannsynlig kandidat for Ahmoses grav i Teben, er det mulig at han ble gravlagt i Abydos, som foreslått av Harvey. Det er lokalisert et stor antall av kultbygninger ved pyramidens grunnflate i senere år, foruten en gravplass rett ved som ble benyttet av prester tilhørende Ahmoses kult, noe som antyder dens betydning. Imidlertid er det andre egyptologer som mener at denne pyramiden ble bygget (som Tetisheris pyramide ved Abydos) som en kenotaf og at Ahmose isteden ble gravlagt i den sørlige delen av Dra Abu el-Naga (vestbredden av Nilen ved Teben) sammen med resten av faraoene fra siste del av 17. dynasti og begynnelsen på 18. dynasti.
Ahmoses pyramide var den siste pyramiden som ble bygget som en del av et likhuskompleks i Egypt. Pyramidebygging ble oppgitt av påfølgende faraoer i det nye rike, både av praktiske som religiøse årsaker. Gizaplatået tilbød mer enn nok med plass for å bygge pyramider, men det var ikke tilfellet med den begrensede og klippepregete geografien ved Teben og ørkenen rundt var utsatt for oversvømmelser. Pyramideformen ble assosiert med solguden Ra, som hadde blitt overskygget av Amon i betydning. En av betydningene av Amons navn var «den skjulte», noe som betydde at det var nå teologisk tillatelig å skjule faraos grav ved å adskille helt og holdent hans storslåtte minnesmerke fra hans faktiske gravsted. Det ga også en ekstra fordel ved at faraos hvilested ble holdt skjult for gravplyndrere. Alle påfølgende faraoer i det nye rike ble gravlagt i sjaktgrav hogd ut av fjellet i Kongens dal.
Mumie
Ahmoses mumie ble gjenoppdaget i 1881 innenfor Dayr al-Bahris grav DB320, også kalt for det kongelig depot, lokalisert på høyden direkte over Hatshepsut dødstempel. Han ble gravlagt sammen med andre mumier fra 18. og 19. dynasti: Amenhotep I, Thutmose I, Thutmose II, Thutmose III, Ramses I, Seti I, Ramses II og Ramses IX, foruten også faraoer fra 21. dynasti: Pinedjem I, Pinedjem II og Siamun.
Ahmoses mumie ble pakket ut av Gaston Maspero den 9. juni 1886. Det ble funnet inne i en kiste som bar hans navn i hieroglyfer, og på hans bandasjer var hans navn også skrevet med hieratisk skrift. Mens kisten i sedertre hadde en stil som lar den dateres til 18. dynasti, var den verken i kongelig stil eller dekorert, og hva som kan ha vært av forgylling kan ha blitt stjålet allerede i antikken. Han hadde åpenbart blitt fjernet fra sitt opprinnelig gravsted, bandasjert inn på nytt og plassert i depotet ved Dayr al-Bahri under styret til prestekongen Pinedjem II fra 21. dynasti. Hans navn finnes også på mumiens bandasjer. Rundt nakken var det en krans med riddersporeblomster. Liket bar spor av å ha blitt plyndret av gravrøvere i antikken, hans hode var blitt brukket av fra kroppen og nesen var blitt knust.
Kroppen var 1,63 meter høy. Mumien hadde et lite ansikt uten noen særskilt spesielle trekk, med unntak av noe framtredende fortenner; det kan ha vært et arvelig familietrekk da dette også kan bli sett på en del kvinnelige mumier i samme familie, foruten også på mumien til hans etterkommer Thutmose II. En kort beskrivelse av Gaston Maspero har også kastet lys over familielikheten:
de første undersøkelsene av mumien synes først å ha avslørt en mann i femtiårene, på påfølgende undersøkelser har vist at han isteden var i midten av trettiårene da han døde. Identiteten på denne mumien (katalognummer 61057 ved Det egyptiske museet i Kairo) ble satt under tvil i 1980 av de utgitt resultatene til James Harris, professor i kjeveortopedi, og egyptologen Edward Wente. Harris hadde tatt røntgenbilder av alle de antatte kongelige mumier ved museet i Kairo. Mens de historiske nedtegnelsene markerte Ahmose I som sønn eller muligens sønnesønn av Seqenenre Tao, er morfologien til de to kraniene svært forskjellige. Det er også forskjellig fra det til den kvinnelige mumien identifisert som Ahmose-Nefertari, antatt å være hans søster. Disse uoverensstemmelsene, og det faktum at denne mumiene ikke var blitt plassert med armene krysset over brystet, som var tradisjon i perioden for kongelige mumier av hankjønn, har fått dem til å konkludere at dette er sannsynligvis ikke en kongelig mumie. Det etterlater identiteten til Ahmose I som ukjent.
Frank Cullotta
Bakgrunn
I 1968 ble Cullotta dømt for tyveri og dømt til åtte års fengsel. I 1972 ble han benådet av Staten, men ble overført til Federal Correctional Complex, Terre Haute for å sone den føderale delen av dommen. Han ble løslatt i 1974.
Hole in the Wall Gang
I 1979 flyttet han til Las Vegas, til Spilotro, som hadde bodd der siden 1971, og til hans gjeng med erfarne tyver og drapsmenn. Mediene omtalte dem som «Hole in the Wall Gang» ettersom de hadde det med å bore seg inn i hjem og bygninger gjennom yttervegger og tak. Den 10. oktober 1979 drepte Cullotta sin tidligere venn Sherwin «Jerry» Lisner i Las Vegas, som var mistenkt for å samarbeide med politiet mot Cullotta. Senere innrømmet Cullotta at han hadde drept Lisner etter ordre fra Tony Spilotro.
Den 4. juli 1981 ranet Hole in the Wall Gang Bertha's Gifts & Home Furnishings på East Sahara Avenue i Las Vegas. Det slo feiil, og mange av gjengmedlemmene ble arrestert: Cullotta, Joe Blasko, Leo Guardino, Ernest Davino, Lawrence Neumann, og Wayne Matecki. I 1982 ble Cullotta igjen fengslet, og ble oppsøkt av FBI som spilte et lydopptak der Spilotro snakket på en slik måte at det for Cullotta syntes som et slags bestillingoppdrag om å få ham drept. Dermed gikk han i juli 1982 inn i en avtale med påtalemyndigheten.
Arne Espeland
Liv og virke
Espeland var sønn av en lærer. Han tok eksamen ved Kristiansand lærerskole 1906 og arbeidet som lærer i Krødsherad og andre steder før han i 1912 slo seg ned i Stavanger. Her arbeidet han som lærer inntil han i 1938 ble ansatt som programsekretær i NRK med base i Stavanger. For NRK laget han blant annet også Barnetimen, og noen av disse kom i bokform.
Frank Cullotta
Hole in the Wall Gang
I september 1983 ble Spilotro siktet for konspirasjon for å hindre etterforskningen av Lisner-drapet, og løslatt mot en kausjon på 100.000 dollar. Under en rettssak i oktober 1983 innrømmet Cullotta å ha vært involvert i over 300 forbrytelser, hvorav fire mord, mened, innbrudd og tyverier. Hav vitnet også om at Spilotro hadde beordret ham å lure et av drapsofrene fra 1962, William McCarthy, til en fast food-restaurant. Spilotro ble frikjent senere på året.
Cullotta ble gitt rettslig immunitet for tidligere forbrytelser som ennå ikke var blitt avdekket, og dømt til å sone i ti åt for hva som var kjent. Dette ble så redusert til åtte år etter at Cullotta protesterte. Han satt i to år i Metropolitan Correctional Center, San Diego, og ble så benådet og overført til United States Federal Witness Protection Program i 1984, med to års prøvetid. Han bodde i to år under et nytt navn på flere steder, som i Texas; Estes Park i Colorado; Biloxi og Gulfport i Mississippi; og Mobile i Alabama.
Arne Espeland
Liv og virke
Espeland debuterte som forfatter i 1909 med «ei lita og kravlaus bok» kalt Blide og sure andlit, og skrev etterhvert i flere sjangre og på begge målføre. Folkelivsskildringene Svensken (1924) og Martengel (1925) er på bokmål, og er gjenutgitt i 2010. Romanene Klar til batalje (1961) og Med livet i nevane (1964) skildrer kapertida. Diktsamlingen Vårherres palett, Lista (1924, gjenutgitt 2008) var en kjærlighetserklæring til hjembygda.
Frank Cullotta
Tiden etter forbrytelse og straff
Martin Scorseses film Casino (1995) bygger på Spilotrow og Frank «Lefty» Rosenthals liv, slik de ble skildret i Nicholas Pileggis bok Casino: Love and Honor in Las Vegas. Cullotta — «Frank Marino» i filmen, ble spilt av Frank Vincent — var «teknisk rådgiver» for filmen, og han var også med i cameo i en sekvens: Cullota spiller da rollen som en hitman som utfører flere mord, ett av dem ganske likt mordet på Sherwin Lisner i 1979.
Ahmose
Mumie
Mumien er i dag, per 2018, i det arkeologiske museum i Luxor sammen med den påståtte mumien til Ramses I. De er en del av en fast utstilling kalt for «The Golden Age of the Egyptian Military» (Gullalderen til det egyptiske militæret).
Etterfølgelse
Ahmose I ble etterfulgt av sin sønn, Amenhotep I. Et mindretall av forskere har argumentert for at Ahmose hadde en kort tid hvor han delte styringen med Amenhotep, muligens i hele seks år. Om det var et felles styre kan Amenhotep ikke ha blitt gjort til sam-farao før Ahmoses 18. regjeringsår, det tidligste året hvor Ahmose-ankh, kronprinsen, kunne ha dødd. Det er indirekte bevis som indikerer at et felles styre kan ha skjedd, skjønt omtvistelige bevis mangler.
Frank Cullotta
Tiden etter forbrytelse og straff
Cullotta skrev sammen med Dennis N. Griffin bøkene Cullotta: The Life of a Chicago Criminal, Las Vegas Mobster, Government Witness (også med Dennis Arnoldy, 2007), og The Rise and Fall of a 'Casino' Mobster: The Tony Spilotro Story Through A Hitman's Eyes (2017), og var involvert i flere dokumentarer. Cullotta arbeidet som omviser og taler for The Mob Museum i Las Vegas. I 2013 fortalte han sin historie i en episode av Locked Up Abroad.
Arne Espeland
Liv og virke
Espeland var redaktør for det biografiske oppslagsverket Norske skulefolk (1934) og for Sanger og viser fra Rogaland (1935). I 1959 gav han ut en bok om vennen og kollegaen Jens Tvedt. Han hadde tidligere arbeidet for å få utgitt Tvedts samlede skrifter. Bokverket ble skrinlagt, men Espeland bidro til å få reist en byste av Tvedt sentralt i Stavanger i 1932.
Espeland fikk Kongens fortjenstmedalje i gull i 1955.
Arne Espeland er begravet ved Vanse kirke.
Makedoniafronten
Makedoniafronten, også kjent som Salonikafronten under den første verdenskrig oppsto høsten 1915 som resultat av et alliert forsøk på å kommet Serbia til unnsetning mot fellesoffensiven fra sentralmaktene Tyskland, Østerrike-Ungarn og Bulgaria. Ekspedisjonsstyrkene var imidlertid utilstrekkelige i antall, kom for sent til å kunne avverge erobringen av Serbia, og ble trukket inn i en politisk krise i Hellas («Nasjonalskismaet»). Til slutt stabiliserte stillingen seg i en langstrakt frontlinje fra Albaniakysten mot Adriaterhavet til Strumaelven, hvor en flernasjonal alliert styrke sto mot den bulgarske hæren som holdt stand. Denne fronten med havnebyen Thessaloniki som utgangspunkt, forble stabil tross mindre trefninger fram til den store allierte offensiven i september 1918, som resulterte i at Bulgaria ble tvunget til kapitulasjon og Serbia ble befridd fra sentralmaktene.
Yang Yanqin
Yang Yanqin (født 28. august 1966) er en kinesisk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i kulestøt.
Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der hun ble nummer 10 i kulestøt.
Telegrafbygningen
Telegrafbygningen kan vise til følgene artikler:
Therese Islas Helgesson
Hun har spilt 107 landskamper for det svenske landslaget, og har deltatt i Sommer-OL 2008 samt Håndball-VM 2009. Islas Helgesson er også tatt ut i den svenske troppen under Håndball-EM 2010.
Jahn Brochmann Halvorsen
Jahn Brochmann Halvorsen (født 23. november 1916 i Hadsel, død 13. mai 1976) var en norsk diplomat.
Etter examen artium 1935 tok han Hærens befalsskole 1936 og studerte språk i Frankrike. Under den andre verdenskrig deltok han i slaget om Narvik og mottok senere Deltakermedaljen. Han ble cand.oecon. i 1946 og jobbet ett år for Statistisk sentralbyrå og ett år for Næringsøkonomisk Forskningsinstitutt, samt var timelærer for Oslo handelsgymnasium. Fra 1948 jobbet han for departementene. Som ambassadør i Brussel stod han for rapporten som i 1971 felte statsminister Per Borten. Han mottok St. Olavs Orden i 1966. Etter å sluttet i UD bosatte han seg i sydlige Frankrike og døde i 1976.
Familie
Han var sønn av banksjef Jahn Brochmann Halvorsen (1887–1970) og Kirsten Aagard (1882–1969).
August Wildam
August Wildam var en østerriksk landhockeyspiller.
Han representerte Østerrike under Sommer-OL 1928 i Amsterdam, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.
Rusticus av Lyon
Rusticus (født ca. 455, død 25. april 501), etterfølger etter St. Lupicinus av Lyon (491-494), var erkebiskop av Lyon fra 494 til april 501.
Han ble senere kanonisert og æret som helgen i den katolske kirke, hans minnedag er 25. april.
Liv og virke
Rusticus og hans bror den hl. Viventiolus var sønner av Aquilinus (ca. 430-ca. 470), en adelsmann i Lyon. Aquilinus var sønn av Tullia (født 410), datteren av den hl. Eucherius og hans hustru Gallia. Tullias husbond, hvis navn ikke er kjent for ettertiden, var sønn av Decimus Rusticus og hans hustru Artemia, og var en vicarius for en provins i Gallia mellom 423 og 448 under Apollinaris, faren til Aquilinus' medstudent og venn, Sidonius Apollinaris (ca. 400).
Rusticus var magistrat i mange år.
Biskop
Rundt år 494 etterfulgte han Lupicinus av Lyon som biskop. Kort tid etter sin bispevielse sendte Rusticus noe finansiell støtte til pave Gelasius I. Gelasius skrev tilbake i februar 494, og anbefalte biskopen å se hen til Epiphanius av Pavia, som var på vei til Gallia for se til å få å løskjøpt visse fanger som den burgundske kong Gundobad hadde i sin vold. I følge Ennodius var 400 av dem som ble frigitt fra Lyon.
Ekteskap, etterkommere
Før året 480 var den senere biskop Rusticus blitt gift med Hiberie de Limoges (født ca. 460), datter av Ruricius, biskop av Augustoritum (senere kalt Limoges) og hans hustru Hiberia, datter av den arvernianske senator Ommatius. Rusticus og hans hustru hadde tre barn:
Harald Giil
Harald Giil (født 19. mai 1940 i Hyllestad i Sogn og Fjordane, død 26. februar 2009 i Hyllestad) var en norsk sjømann, skipsmegler og forfatter. Hans eneste roman, Atlantis Atlantis ble utgitt posthumt på Bokvennen forlag i 2015.
Nanset skolekorps
Nanset skolekorps ble stiftet 15. februar 1938, under navnet Nanset Guttemusikk. Korpset holder til på Nanset i Larvik kommune.
Historikk
Korpset blei stifta den 15. februar 1938 som Nanset Guttemusikk, på initiativ fra skolebestyrer ved Nanset skole Andreas Sørestrand, som ble korpsets første formann. Frem til 1971 var det bare gutter som kunne være musikanter i korpset; etter at jenter fikk innpass ble korpsnavnet etter hvert endret til Nanset skolekorps.
Skolekretser
Per 2023 rekrutterer korpset musikanter fra Fagerli barneskole, Hedrum barneskole og Kvelde barneskole, Hedrum ungdomsskole og Kvelde ungdomsskole, samt Frøy skole og privatskolen Kongshaugen kristne grunnskole.
Tidligere bestod skolekretsen av Nanset, Frostvedt, Bommestad, Rødbøl, Danmark, Rimstad og Nes skole.
Uniformer
Skolekorpsets musikanter har sorte uniformer blanke metallknapper foran på jakken, og gule striper i siden på buksene. Musikantenes luer er sorte kepi er med gule bånd rundt pullen og emblem foran på pullen. Luen har vært lik helt siden 1967.
Faner
I løpet av årene som Nanset Guttemusikk hadde de to forskjellige faner. Den eldste er blå, med sølvfarget skrift med en gutt med Helikon som logo.
Den nyeste guttemusikk fana er sort og gul, og ble laget av Kristian Ullenes til jubileet i 1968.
Skolekorps fana er likt den nyeste guttemusikk fana, men med annen skrift.
Ellers er både aspirant og juniorkorps fanene meget lik Nanset skolekorps fana, men med annet navn.
Fellestrekk med alle fanene er at mottoet står på alle fanene, "øvelse gjør mester".
Per dags dato benyttes kun junior og skolekorps fana da man i de senere årene slår sammen aspirant og junior ved marsjsesongen.
Besetning
Nanset Guttemusikk starta opp med følgende messing instrumenter: Kornett, Ess Horn, Tenor, Baryton, Bass (blanding av tuba og helikon) og Slagverk. Siste år med helikon var 1959.
I 1963 kjøpte Odd Terje Lysebo trombone privat og fikk lov til å benytte denne i korpset. Etter kort tid skaffet korpset fire tromboner. Dermed var besetningen forenklet brassband.
Når saksofonene kom i 1968 var det noen av de som tidligere spilte kornett som ble omskolert til saksofon. I starten hadde man kun alt saksofon og tenor saksofon. Baryton saksofon og sopran saksofon kom senere. Dermed var besetningen forenklet fanfare korps.
I 1972 kom både fløyter, klarinetter og jenter inn i korpset. Dermed var besetningen janitsjar korps.
På 1980-tallet hadde man obo og Bb tuba i besetningen.
På 1990-tallet hadde man også fagott.
På tidlig 2000-tallet hadde korpset kjøpt en stor 5 ventilers C tuba.
På 2010-tallet hadde man tidvis elbass i besetningen. På seint 2010-tallet benyttet man keyboard ved behov.
Årlige Aktiviteter
Nyttårskonserten jr: Konserten finner sted i løpet av januar i storsalen i bølgen (Unntatt i 2023). Konserten er tatt utgangspunkt i Nanset Blåseensemble (tidligere Nanset Ungdoms musikkkorps) sin nyttårskonsert, men rettet mot barn og unge. Tradisjonen har vært siden 2016 med unntak av korona avlysninger i 2021 og 2022.
Hjertnesfestivalen: I mars deltar NSK på hjertnesfestivalen. Eneste topp plassering er aspirant og juiorkorps klassen i 2018. Ellers har det vært gode plasseringer i både 2. og 3. divisjon, men ikke 1. plass.
Vårmønstring: Hvert år møtes alle de marsjerende korpsene i Larvik kommune på torvet. Hvert korps marsjerer inn på torvet og deretter spiller korpsene fellesnummer. Napoleonsmarsj er fellesnummer for juniorkorpsene. Ja vi elsker er fellesnummer for juniorkorpsene, hovedkorpsene og voksenkorpsene. Gammel jegermarsj er fellesnummer for hovedkorpsene og voksenkorpsene.
Barnehagetoget: Gammel tradisjon som ble tatt opp igjen i 2022. Barnehagene og juniorkorpset samles i badeparken og marsjerer opp til sykehjemmet og spiller et par marsjer der før toget går videre til bøkeskogen. Når korpset er i bøkeskogen tar korpset oppstilling på scenen og holder konsert, innstrument framvisning og forteller korps eventyr. Alle barna får noe godt å spise og drikke etter arrangementet. I 2023 sammarbeidet Nanset juniorkorps med Larvik juniordrill.
Stigeråsen skole
Stigeråsen skole er en barneskole i Skien kommune med klasser fra 1. til 7. trinn, fordelt på ca 300 elever.
Beliggenhet og omgivelser
Skolen ligger på den nordre/midtre delen av Gulset med kort gåavstand til Gulsetsenteret, Gulset kirke og Gulset ungdomsskole. På skolens område ble det anlagt skøytebane i 1981 som i 1983 ble utvidet til tre håndballbaner. Det ble satt opp mange nye lekeapparater i skolegården i 1998 og en ballbinge i 2006. Skolen ligger også tett inntil en stor gresslette som brukes som fotballbane. Elevene tilhører Gulset ungdomsskole.
Historie
Skolens første byggetrinn stod ferdig i august 1974 og ble da drevet i fellesskap med det som da var Gulset skole, senere Strømdal skole. Skolen ble offisielt innviet i desember 1977 da andre byggetrinn stod ferdig, herunder gymsalen. Samtidig ble Stigeråsen skole skilt ut som en egen skolekrets. Tredje byggetrinn var klart til skolestart 1997 og skolen fikk da sin nåværende form.
Arthur Winter
Arthur Winter var en østerriksk landhockeyspiller.
Han representerte Østerrike under Sommer-OL 1928 i Amsterdam, hvor laget hans ble utslått i gruppespillet.
Ramona Pagel
Ramona Pagel (født 10. november 1961) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i kulestøt.
Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der hun ble nummer 11 i kulestøt.
Line Barfod
Line Barfod (født 24. mai 1964 i København) er en dansk advokat,  tidligere folketingsmedlem for Enhedslisten.
Barfod gikk på Rysensteen Gymnasium 1980–1983, deretter Tidens Højskole 1983–1984. Hun studerte ved Københavns Universitet, der hun ble cand.jur. i 1992.
Hun har arbeidet i en rekke danske advokatfirmaer, og har ved siden av vært veileder i strafferett for studenter ved Københavns Universitet. Hun har samarbeidet med Dansk Magisterforening, Danmarks Jurist- og Økonomforbund, Gymnasieskolernes Lærerforening med flere om rådgivning av deres medlemmer i spørsmål om studiegjeld. Dessuten har hun vært advokat for diverse alternative og økologiske foreninger, fond og virksomheter, samtidig som hun har drevet ordinært advokatarbeid som eiendomshandel og testamenter.
Barfod var formann for Fælles Kurs Ungdom fra 1984 til 1985 og faglig sekretær for Kommunistiske Studenter fra 1987 til 1989.
Hun stilte som folketingskandidat for Enhedslisten i 1996, og var midlertidig folketingsmedlem første gang fra 8. oktober 1998 til 30. november 1998. Deretter ble hun valgt for periodene 2001 til 2005, 2005 til 2007 og 2007 til 2011. Hun har også vært medlem av partiets hovedstyre fra 1998 til 2002, 2003 til 2005 – og sitter også i styret i dag (2013).
Andre tillitsverv
Line Barfod har hatt en rekke tillitsverv, blant annet som:
Amenhotep I
Amenhotep I (gammelegyptisk: jmn-ḥtp eller yamānuḥātap i betydningen «Amon er tilfreds»; gresk: Ἀμένωφις, Amenofis; i tillegg Zeserkere, translitterasjon: Ḏśr-k-R) var den andre farao i oldtidens Egypt fra 18. dynasti. Hans regjeringstid er generelt datert fra 1526 til 1506 f.Kr.
Han var sønn av Ahmose I og Ahmose-Nefertari, men hadde minst to eldre brødre: Ahmose-ankh og Ahmose Sapair, og var således ikke forventet å arve tronen. Imidlertid en gang i de åtte årene mellom Ahmoses 17. regjeringsår og hans død, døde også det utpekte etterfølgeren, og Amenhotep ble kronprins. Etter at han overtok tronen ved sin fars død styrte han i rundt 21 år. Selv om hans tid som farao er dårlig dokumentert er det mulig å lime sammen en grunnleggende historie fra tilgjengelig bevis og kunnskap. Han arvet det egyptiske riket etter sin fars erobringer og gjenforening av Øvre og Nedre Egypt og beholdt overherredømme over Nubia i sør og over Nildeltaet, men forsøkte antagelig ikke å opprettholde egyptisk makt i Levanten. Han fortsatte innenrikspolitikken til sin far med å gjenoppbygge templer i Øvre Egypt og revolusjonerte gravbyggene ved å adskille sin grav fra sitt gravtempel. Det etablerte en trend i kongelige gravmonumenter som kom til å vare ut hele perioden med det nye rike. Etter sin død ble guddommeliggjort som skytsgud for Deir-el-Medineh.
Familie
Amenhotep I var sønn av Ahmose I og farens dronning og søster Ahmose-Nefertari. Hans eldre brødre, kronprins Ahmose Sapair og Ahmose-ankh, døde før ham og således klargjorde veien til at han etterfulgte sin far som farao. Amenhotep kom antagelig til makten mens han fortsatt var ung, og mor Ahmose-Nefertari synes å ha vært regent for ham i det minste en kort tid. Beviset for denne regjeringstiden er at både han selv og hans mor er kreditert med å ha grunnlagt en bosetning med arbeidere ved Deir-el-Medineh, det store gravstedet i Teben. Amenhotep fulgte tradisjonen ved å gifte seg med sin søster Ahmose-Meritamon, antagelig som førstehustru. En annen hustru, Sitkamose, er bevitnet på en stele fra 19. dynasti.
Ut over dette er forholdet mellom Amenhotep og andre mulige familiemedlemmer uklart. Ahhotep II er vanligvis kalt hans hustru og søster, men en alternativ teori er at hun var hans bestemor. Om det førstnevnte er riktig, er antatt at han hadde en sønn med Ahhotep II ved navn Amenemhat som døde da han var svært ung. Det er konsensus blant egyptologer, men det er argumenter mot dette forholdet. Da Amenhotep ikke hadde noen sønner som overlevde ham ble han etterfulgt av Thutmose I som han giftet til sin «søster» Aahmes. Ettersom Aahmes aldri ble gitt tittelen «Kongens datter» i noen inskripsjoner er det forskere som tviler på at hun faktisk var en søster av Amenhotep.
Datoer og lengde på regjering
I Amenhoteps 9. regjeringsår ble det observert en heliakisk oppgang Sirius på den niende dagen av den tredje måneden denne sommeren. Moderne astronomer har kalkulert at, om observasjonen ble gjort fra Memfis eller Heliopolis, kunne en slik observasjon bare ha blitt gjort på denne dagen i 1537 f.Kr. Ble derimot denne observasjonen gjort i Teben kan det kun ha skjedd i 1517 f.Kr. Det siste valget er vanligvis akseptert som det mest sannsynlige ettersom Teben var hovedstad i Egypt under første del av 18. dynasti. Således er det antatt at Amenhotep I kom på tronen i 1526 f.Kr.
Den innfødte egyptiske historikeren Manetho hevder at Amenhotep styrte Egypt i tjue år og sju måneder, avhengig av kilden. Mens Amenhoteps høyeste dokumenterte regjeringsår er kun hans år 10, men Manethos utsagn er bekreftet av et avsnitt i gravautobiografien til en magiker ved navn Amenemhet. Denne hevder uttrykkelig at han tjenestegjorde under Amenhotep i 21 år. Således er Amenhotep i høye kronologi gitt et styre fra rundt 1546 f.Kr. til 1526 f.Kr., og lav kronologi strekker seg fra rundt 1526 f.Kr. til 1506 f.Kr., eller fra 1525 f.Kr. til 1504 f.Kr. men enkelte forskere tilskriver datoer som er ulike fra disse datoene.
Utenrikspolitikk
Blant Amenhoteps kongelige navn «Oksen som erobrer land» og «Han som inspirerer stor skrekk» er vanligvis tolket til å bety at Amenhotep hadde til hensikt, som sin far, å dominere de omliggende nasjoner. To gravtekster indikerer at han førte militære kampanjer i Nubia. I henhold til gravteksten til en soldat, Ahmose, sønn av Ebana, forsøkte Amenhotep senere å ekspandere Egypts grense sørover og inn i Nubia. Han ledet en invasjonsstyrke som beseiret den nubiske hæren. Gravbiografien til Ahmose Pen-Nekhebet forteller at han også kjempet sør i Kusj,. skjønt det er mulig at det refererer til den samme invasjonen som Ahmose, sønn av Ebana refererte til. Amenhotep bygget et tempel på øya Saï i det som er dagens Sudan. Det viser at han hadde etablert egyptisk bosetning bortimot så langt sør som tredje katarakt.
Egypt hadde den vestlige ørkenen og oasene under andre mellomepoke i Egypt og under opprøret mot Hyksosriket i nord. Farao Kamose (den siste konge i det 17. dynasti) fant det nødvendig å opprette en garnison der. Det er uklart om området helt og holdent erobret og kontrollert, men på en stele ble embetstittelen «Fyrsteguvernøren av oasene» benyttet, noe som kan bety at Amenhoteps styre utgjorde terminus post quem for tilbakevending til egyptisk styre.
Det er ingen nedtegnelser eller andre indikasjoner på en militær kampanje østover og inn i Asia til Kanaan, Palestina og Syria under Amenhoteps styre. Imidlertid i henhold til Tombos-stelen til hans etterfølger, da Thutmose I ledet en hær inn i Aisa og hele veien til elven Eufrat fant han ingen som ville kjempe imot ham. Forutsatt at Thutmose ikke hadde en tidligere kampanje før denne, kan det bety at en foregående farao hadde pasifisert regionen Syria før ham. Men det trenger ikke nødvendig å bety at det var Amenhotep da hans far Ahmose beviselig hadde gjort det. To referanser til Levanten muligens skrevet under hans styre kan være en samtidig vitnemål for at en slik kampanje kan ha eksistert. En av kandidatene for Amenhoteps grav inneholder en referanse til Qedmi, et sted i Kanaan eller Transjordan, og Amenemhets grav inneholder en fiendtlig henvisning til Mitanni, et rike i nordlige Syria og sørvestlige Anatolia. Nedtegnelser fra Amenhoteps styre er ganske enkelt for knappe, vage og mangelfulle for å trekke en fullstendig konklusjon om krigføring i Asia. Å dømme etter tilgjengelige spor tyder det på at han ikke gjorde det. ;
Kulturell og intellektuell utvikling
Det har blitt funnet et stort antall statuer av Amenhotep, men de er hovedsakelig fra Ramsesepoken og knyttet til fortsettelsen av hans gravkult. Det gjør studiet av kunsten under hans regjeringstid vanskelig. Basert på de få autentiske statuene synes det som om Amenhotep fortsatte praksisen med å kopiere stilene og tradisjonene fra mellomriket. Kunst tidlig i det 18.dynasti var særlig lik den tidlig i mellomriket og statuene som ble framstilt under Amenhotep er åpenbare kopier av de til Mentuhotep II og Senusret I. De to typene er så like at moderne egyptologer har problemer med å skille dem fra hverandre.
Det var antagelig Amenhotep som opprettet landsbyen med kunstnere og håndverkere ved Deir-el-Medineh, og folkene her var ansvarlig for det meste av kunsten som fylte gravene ved det store gravstedet i Teben for de påfølgende generasjoner herskere og adelige under det nye riket. Det tidligste navnet funnet der er det til Thutmose I, men åpenbart var Amenhotep viktig for byens arbeidsstyrke da han og hans mor var dens skytsguder.
Det synes som at under Amenhoteps tid som farao ble den første vannklokken oppfunnet. Faraos hoffastronom Amenemheb tok æren for å ha oppfunnet dette instrumentet i en inskripsjon på hans grav, skjønt den aller eldste egyptiske vannklokke er blitt påvist til tiden under farao Amenhotep III. For Egypt var dette viktig da tiden ikke var en bestemt mengde, men målt som 1/12 av natten. I sommermånedene var derimot nettene kortere, og vannklokkene ble justert for tilsvarende å måle kortere tid.
Byggeprosjekter
Amenhotep begynte eller fortsatte en rekke byggeprosjekter av templer i Øvre Egypt, men de fleste av disse strukturene ble senere revet eller slettet av hans etterfølgere. Fra skriftlige kilder er det kjent at han beordret arkitekten Ineni til å ekspandere tempelet ved Karnak. Inenis gravbiografi indikerer at hans skapte port på rundt 9 meter av kalkstein på sørsiden av Karnak. Han bygget en hellig barkkapell for Amon av albast og en kopi av Det hvite kapell til Senusret III. Skulpturelle materiale fra disse byggene har siden blitt gjenfunnet som fyll til Amenhotep IIIs tredje pylon (monumentalt inngangsparti) ved Karnak. Amenhotep reiste også bygg ved Karnak for hans sed-festival, en festival hvor faraos styrke og kraft ble fornyet etter å ha styrt etter 30 år, men det synes som om han døde før disse ble tatt i bruk. Et tempel ble konstruert ved Saï i Nubia, og han bygget tempelstrukturer i Øvre Egypt ved Elefantine, Kom Ombo, Abydos, og tempel for gudinne Nekhebet. Så langt som det er kjent bygde Amenhotep ingenting av betydning i Nedre Egypt, i motsetning til hans far.
Gravkompleks
Amenhotep I var den første farao som skilte ut sitt gravtempel fra sin grav, antagelig i et forsøk på å forhindre at graven ble utsatt for gravrøvere. Dette tempelet ble plassert ved nordenden av Dayr al-Bahri, og dette området synes å hatt en form for betydning for Amenhotep da graven (Tebengrav 358) til hans dronning Ahmose-Meritamon ble funnet rett ved. Hans gravtempel ble i stor grad revet for å gi plass for en lavere terrasse til gravtempelet til Hatshepsut som ble bygget rundt 50 år senere. Kun noen få mursteiner med inskripsjon av Amenhoteps navn gjenstår. De kongelige statuene på innsiden av tempelet ble flyttet til det nærliggende gravtempelet til Mentuhotep II.
Grav
En gang mellom 20. og 21. dynasti ble Amenhoteps opprinnelig grav enten plyndret eller bedømt som usikker og tømt. Hans legeme ble flyttet til et tryggere sted, antagelig mer enn en gang. Den ble funnet i det kongelig forråd ved Dayr al-Bahri, skjult med mumier fra tallrike faraoer fra det nye rike, foruten adelige fra 21. dynasti, beliggende rett over gravtempelet til Hatshepsut. Mumien er nå i Det egyptiske museum i Kairo. Hans mumie hadde tilsynelatende ikke blitt plyndret ved 21. dynasti, og prestene som flyttet mumien var omsorgsfulle på å beholde hans gravmaske i kartonasje intakt. På grunn av denne utsøkte ansiktsmasken er Amenhotep den eneste kongelige mumie som ikke har blitt pakket ut og undersøkt av moderne egyptologer.
Etterfølgelse
En del kilder indikerer at Amenhotep I ikke hadde barn, men det er antatt at han fikk et barn, en sønn som døde som spedbarn. Amenhotep ble etterfulgt av Thutmose I, åpenbart en militær offiser. Det er uklart om de var i direkte slekt med hverandre, men det har vært spekulert om Thutmose var en sønn av Amenhoteps eldre bror Ahmose Sipairi. Det er mulig at Amenhotep utnevnte Thutmose som medregent før han døde da Thutmoses navn opptrer ved siden av Amenhoteps på en guddommelig bark (båt) som ble funnet av arkeologer som fyll i den tredje pylon ved Karnak. Imidlertid betrakter de fleste forskere dette kun som bevis for at Thutmose assosierte seg selv med sin kongelige forgjenger. En tekst har blitt tolket til å bety at Amenhotep utnevnte sin barnesønn som medregnet før han døde, men generelt er dette tolket som for skrøpelig som bevis til at det kan konkluderes.
Ettermæle: gravkult
Amenhotep ble opphøyd til gud etter sin død og gjort til skytsgud for landsbyen som han åpnet ved Deir-el-Medineh. Hans mor, som levde et år lengre enn hva han gjorde, ble også opphøyd til guddom ved sin død og ble en del av hans kult. Som nevnt tidligere, mesteparten av Amenhoteps statuer kommer i form av gravidoler (eller kultbilde) fra denne kulten i senere perioder. Etter å ha blitt dyrket som gud hadde han tre guddommelige manifestasjoner: «Amenhotep av byen», «Amenhotep, elsket av Amon», og «Amenhotep av forplassen», og var kjent som en gud som frambrakte orakler. En del av de spørsmål som ble stilt til ham har blitt bevart på ostrakon (skrift på potteskår) fra Deir-el-Medineh, og synes å ha vært stilt på et slikt vis at det var nok at hans idolstatue nikket (eller påført et bekreftende nikk) som svar.
Det var også en rekke festivaler som var dedikert Amenhotep og som ble holdt gjennom hele året. I løpet av den første måneden ble en festival feiret i æren av Amenhoteps tilstedeværelsen for gravarbeiderne, noe som antagelig innebar at hans idel ble fraktet til Deir-el-Medineh. En annen fest ble holdt den trettiende den fjerde måneden, og deretter ytterligere to som feiret den sjuende måneden. Den andre, som ble feiret i fire dager helt i slutten av måneden, var «den store festival for farao Amenhotep, byens herre». Senere i egyptisk historie fikk den sjuende måneden navn etter denne festivalen, Phamenoth. En annen festival ble holdt den 27. i den niende måneden, og den siste kjente festivalen ble feiret i flere dager mellom minst den ellevte og trettende dagen i den ellevte måneden, noe som antagelig minnes datoen for Amenhoteps tiltredelse på tronen.
Tallrike dokumenter har belyst Amenhoteps gravkult ytterligere ved informasjon om dens ritualer. Tre papyrus fra tiden til Ramses II nedtegnet liturgien som ble benyttet av prestene, og relieffer ved Karnak og Medinet Habu har illustrert utvalgte ritualer og besvergelser. Det meste av ritalene handler om å forberede og utføre daglige ofringer av libation (drikkeoffer) for hans statueidoler eller en prest som representerte ham, inkludert en resitasjon av frasen ḥtp-dỉ-nsw, og rense og forsegle helligdommen ved slutten av dagen. De øvrige ritualene handlet om å utføre de ulike festivalene i løpet av året. I disse tilfellene ble Amenhoteps idol eller en prest som representerte ham faktisk viet til dyrkelsen av Amon framfor å bli dyrket selv, noe som var en uvanlig kultpraksis i oldtidens Egypt.
Hitsuishijima-broen
Hitsuishijima-broen (櫃石島橋) er en skråkabelbro i Japan. Broen har tre spenn på henholdsvis 185 meter, 420 meter og 185 meter. Totallengden er 790 meter. Broen som er en del av Seto-Chuo-motorveien ble åpnet i 1988 og ligger like nord for den nesten identiske Iwakurojima-broen. Broen har to dekk over hverandre, ett dekk med firefelts motorvei og ett dekk under med dobbeltsporet jernbane.
Eksterne lenker
Great Seto Bridge
MF «Møkstrafjord»
MF «Møkstrafjord» er en bilferge, bygget i 2018 for Fjord1. Den går i ordinær rute mellom Hufthammar og Krokeide.
«Møkstrafjord» har en kapasitet på 130 PBE, og 395 passasjerer. Fergen har elektrisk fremdriftssystem. Møkstrafjord er designet av Multi Martime.
Milangela Rosales
Milangela Rosales (født 21. februar 1987) er en venezuelansk friidrettsutøver som konkurrerer i kappgang. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 55 på 20 kilometer kappgang.
Benin under VM i svømmesport 2023
Benin deltok under VM i svømmesport 2023 i Fukuoka i Japan fra 14. juli til 30. juli 2023.
Svømming
Benin stilte med 2 svømmere.
KV43
KV43 i Kongenes dal utenfor Luxor i Egypt var gravplass for farao Thutmosis IV under Egypts attende dynasti.
Graven er plassert lengst i øster i slutten av en sidegren til hovedwadien i dalen. KV43 har en layout som sterkt minner om den for KV35. Thutmosis IVs mumie ble flyttet til KV35 under Egypts 21. dynasti. KV43 ble funnet i 1903 av Howard Carter.
Lunch Beat
Lunch Beat er et lunsjklubb-konsept, der alle som vil danse i lunsjpausen kan delta. Bevegelsen ble startet av svenske Molly Ränge i Stockholm i 2010. Hun var inspirert av filmen Fight Club, der to menn starter en hemmelig slagsmålsklubb. Ränge samlet 10–15 mennesker i en garasjekjeller, og akkompagnert av en liten CD-spiller, danset de seg gjennom lunsjpausen – i all hemmelighet.
Pressen fikk høre om lunsjdiscoen, og fra å være en hemmelig samling for en håndfull mennesker, er det nå en internasjonal bevegelse, der det arrangeres lunsjdans i flere større byer. Det første norske Lunch Beat-arrangementet ble arrangert på utestedet Fugazi i Oslo 31. mai 2012, etter initiativ fra svenske Jens Sjöberg, som er bosatt i Oslo.
Lunch Beat har gjengitt et eget manifest på sitt offisielle nettsted. De to viktigste punktene er at de som møter opp, skal danse – og at arrangementene skal være uten fortjeneste for dem som arrangerer. Deltagerne betaler en adgangsavgift på 6–10 euro. For dette får de et lett måltid og en times dans med DJ. I 2011 kom «lunchdisco» inn på Svenska språkrådets nyordsliste, basert på frekvensen av funn i media.