cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stian Gårdsvoll
Stian Gårdsvoll (født 3. desember 1980 i Ålesund) er en norsk samfunnsøkonom, politiker (H) og næringslivsleder. Stian Gårdsvoll er partner i revisjons- og rådgivningsselskapet PwC, hvor han leder rådgivingsvirksomheten i Midt- og Nord-Norge, og sitter i toppledelsen i PwC i Norge.
Han var medlem av Trondheim bystyre i perioden 2003-2007 og var i 2016-2017 leder for Trondheim Høyre.
Steven Stamkos
Steven Christopher Stamkos (født 7. februar 1990 i Markham, Ontario) er en canadisk profesjonell ishockeyspiller som er assisterende lagkaptein for den amerikanske klubben Tampa Bay Lightning i National Hockey League (NHL). Han spilte juniorhockey for Markham Waxers i OMHA innen han ble draftet som nr. 1 av Sarnia Sting ved OHL Entry Draft 2006. Han spilte for Sting i OHL og scoret i alt 100 mål i løpet av to sesonger. Etter en suksessfull OHL-karriere ble han draftet av Tampa Bay som nr. 1 (i første runde) ved NHL Entry Draft 2008. Han har vunnet Maurice Richard Trophy (ligaens største målscorer) i 2010 og 2012, blitt tatt ut til NHL Second Team All-Star (2011) og spilt i to NHL All-Star-kamper (2011, 2012).
22. juli (TV-serie)
22. juli er en prisbelønnet norsk dramaserie i seks episoder som ble sendt på NRK1 i 2020 og er tilgjengelig på nett-TV. Serien følger berørte parter før, under og etter terrorangrepene i Norge 22. juli 2011. De fleste var berørt gjennom sitt yrke eller hvor de var 22. juli. TV-serien skildrer ringvirkningene av udåden. Hovedpersonene i serien er Anine (journalist i Aftenposten), Anne Cathrine (anestesilege ved Ullevål sykehus), Eivind (politibetjent ved Nordre Buskerud politidistrikt), Helga (lærer ved ) og Mads (høyreekstrem blogger). Alle rollefigurene er fiktive, men skapt ut fra det serieskaperne lærte under det omfattende forarbeidet til serien.
Dramaserien ved manusforfatter og skaper Sara Johnsen vant i januar 2020 Nordisk Film & TV Fond Prize for manuset til serien under filmfestivalen i Göteborg. Sara Johnsen og Pål Sletaune ble tildelt prisen Fritt Ords honnør for serien i mai 2020. Under Gullruten 2020 ble serien kåret til beste dramaserie og vant i tillegg fire fagpriser blant annet beste manus ved Sara Johnsen og beste regi ved Pål Sletaune. Til sammen var serien nominert til hele 12 priser under utdelingen. Serien ble kåret til beste norske drama under den første utdelingen av Seriekritikerprisen i september 2020, mens både Alexandra Gjerpen og Øyvind Brandtzæg ble nominert i klassen beste skuespiller i norsk serie. I Prix Europa i oktober samme år vant serien prisen for beste Europeiske TV-serie.
Korneliusveien
Korneliusveien (39-47, 16-52, spredte husnummer) er en vei i Hole kommune.
Veien er en sidevei til Åsaveien, på østsiden av Steinsfjorden, cirka en kilometer nord for Sundvollen næringspark. Den går ned mot Steinsfjorden. Bjerkelia er en sidevei til Korneliusveien. Veien ligger cirka 105 meter over havet ved avkjøringen fra Åsaveien.
21. serierunde i Tippeligaen 1990
Kampfakta
<div id="Brann v Lillestrøm">
<div id="Start v Strømsgodset">
<div id="Tromsø v Moss">
<div id="Vålerengen v Fyllingen">
Thorbjørn Lekve
Thorbjørn Lekve (født 20. november 1845, død 20. desember 1897) var en norsk ingeniør fra Ulvik. Han var en ledende jernbanekonstruktør, særlig kjent som den første overingeniøren ved Bergensbanen. Han var bror av Endre Lekve.
Liv og virke
Lekve var sønn til en gårdbrukar på Nedre Lekve i Ulvik. Selv reiste han til Helsingfors i 1863 og studerte i tre år ved høyskolen i byen, hvor broren var professor i bygningsfag. Han fortsatte studiene i Zürich 1866–69. Deretter deltok han ute i felten på Jernbaneanlegg i Østerrike, senere på Østfoldbanen. I 1877 ble Lekve overlærar i bygningsfag på Kristiania tekniske skole, hvor han i tre år sto for et reformarbeid som bar frukt. Fra 1880 var han medlem av den tekniske undervisningskommisjonen, som blant annet planla den senere tekniske høyskolen i Trondheim. I 1891 ble han leder for den tekniske revisjonen i Arbeidsdepartementet, hvor han gjorde et grunnleggende arbeid.
Lekve var blant de første som tok til orde om en jernbane mellom Kristiania og Bergen. Han tok aktivt del i forberedelsene til banen, og ble den første overingeniøren da det i 1894 ble vedtatt å bygge Bergensbanen.
Den norske Ingeniør- og arkitektforening reiste i 1908 en bautastein på Finse til minne om Thorbjørn Lekve.
Something’s Got a Hold on Me
Something's Got A Hold On Me er en sang skrevet av Pearl Woods, Etta James og Leroy Kirkland som ble spilt inn og gitt ut på singel av Etta James i 1962.
Ike & Tina Turner spilte inn sangen og ga den ut på albumet Live! The Ike & Tina Turner Show i 1965. Sangen ble også gitt på singel i 1966.
Shivani Kataria
Hun representerte India under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i forsøksheatet på 200 meter fri.
Nikolaikirkeallmenningen (Bergen)
Nikolaikirkeallmenningen er en allmenning (bred gate) i Bergen som går fra Bryggen til Steinkjellergaten etter å ha krysset Øvregaten som trolig er Norges eldste gate.
Nikolaikirken sto vinkelrett på allmenningen som da lå litt lenger sør. Brannvakten holdt til kirketårnet og varslet også om innkommende skip. Kirken ble reist tidlig på 1100-tallet, og det var trolig et tråkk eller en passasje mellom husene opp til kirken - en forløper for den senere allmenningen. Utbygging av bryggene langs Vågen var trolig godt i gang på 1100-tallet, men langs en strandlinje som i tidlig middelalder gikk minst 100 meter lengre inn, til Rosenkrantzgaten eller nesten opp til Øvregaten. I borgerkrigstidens første fase 1130-60 var det trefninger på allmenningen og Øvregaten.
Nikolaikirkealmenningen var en viktig ferdselsåre inn og ut av byen, men også stedet der byloven av 1276 hadde bestemt at et byråd skulle møttes i en stor steinbygning. Bergens første rådhus lå her fra omkring 1300 til 1558, og torget til 1470. Allmenningens løp var da litt lengre sør, og rester av rådhuset ble påvist i 1980 og er delvis bevart under nyere bygg. Rådhuset hadde i første etasje lager og skjenkested for vin (noe som var byrådets privilegium) og fengsel («mørkestove»). I etasjen over var det møterom for byrådet og festsal for borgerne. Denne kombinasjonen av vinkjeller og rådhus var en nordtysk tradisjon og trolig inspirert av Lübeck. Rådhuset var nesten 30 meter langt og 12 meter bredt. Torget var på selve allmenningen eller langs bryggen nedenfor. I middelalderen var Nikolaikirkeallmenningen byens midtpunkt. Geir Atle Ersland tror at byens første torg lå omtrent i krysset mellom Øvregaten og Nikolaikirkeallmenningen.
Vinkjelleren på allmenningen var i 300 år et felles møtested for alle ved det tyske kontoret. Der møttes også nordmenn og hanseater som ellers levde i adskilte deler av byen. Området ble undersøkt arkeologisk 1978-83, og ble undersøkt av Christian Koren Wiberg omkring 1908. Det er uklart om dagens Nikolaikirkeallmenning følger Breidaallmenningens løp, eller om Bredsgårdens sørlige del ble bygget på Breidaallmenningen etter brannen i 1702. Ifølge Ekroll var Breidaallmenningen navnet på en annen allmenning lengre nord som ble nedlagt (eller omdøpt) da Nikolaikirkeallmenningen overtok navnet etter en sterk utvidelse i middelalderen. Navnet Nikolaikirkeallmenning ble tatt i bruk på nytt på 1800-tallet. Ekrolls kart viser at restene av vinkjelleren ligger under Rosenkrantzgaten 4, der det (i 2023) er et parkeringshus (Rosenkrantz p-hus) oppført i 1982. Tomten ble undersøkt arkeologisk i årene før, av blant andre Øystein Ekroll. Bredsgården ligger 80 meter nord for Nikolaikirkeallmenningens løp og omkring 100 meter nord for Nikolaikirken. Koren Wiberg konkluderte derfor med at det hadde skjedd et forvirrende navnebytte, og at Breidaallmenningen nevnt i Magnus Lagabøtes bylov lå ved Bredsgården, og dermed ikke er den samme som Nikolaikirkeallmenningen.
Etter at torget og rådhuset, «stemnestova», ble flyttet på 1500-tallet, ble Bryggen et helt tyskdominert område. Dermed mistet allmenningen mye av sin betydning. Bryggegården Kappen ble utvidet sørover på allmenningen som dermed ble vesentlig smalere og fikk navnet Smedsmuget. (Trolig var det gullsmedene som holdt til der; grovsmeder drev et ildsfarlig yrke som ble henvist til mer perifere bydeler.) Kommunen vedtok i 1852 å utvide Smedsmuget til 60 alen «når leilighet dertil gives». I 1865 kjøpte kommunen Kappen (nord for allmenningen) og rev bygget, samt Kjøpmannsstuen (sør for allmenningen) for å utvide gateløpet, som så fikk navnet Nikolaikirkeallmenningen tilbake også nedenfor Øvregaten. På torget kunne alle varer omsettes, unntatt plasskrevende gjenstander som tømmer og kvernsteiner. Byen hadde vokst sørover, og utover Strandsiden av Vågen (dvs. Nordnes), slik at det var behov for en mer sentral plassering av torget, som nå ble flyttet med kongens tillatelse. Nikolaikirkeallmenningen deler Bryggen i to: Nord for allmenningen er den gjenværende trebebyggelsen reist etter brannen i 1702, sør for allmenningen ble handelsgårdene i tre revet i 1901 og nye bygg i mur reist på tomtene til 1913. Murbyggene ble oppført i fire etasjer på til sammen 16,5 meter. Planen medførte også etablering av tre nye gateløp, hvorav Rosenkrantzgaten munner ut i Nikolaikirkeallmenningen. I 1910 ble den sørlige halvdel av allmenningen nedenfor Øvregaten hevet 4,5 meter til Rosenkrantzgatens nivå. På samme tid ble det foran disse anlagt en steinkai som var både høyere og gikk lenger ut i Vågen enn den gamle.
Bergens Privatbank begynte i 1856 sin virksomhet i nummer 4. Holmedalsgården ligger på Bryggen på allmenningens nordside.
Kaya Forson
Kaya Forson (født 19. mars 2002) er en ghanesisk svømmer.
Hun representerte Ghana under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i forsøksheatet på 200 meter fri.
Pelle Ström
Pelle Ström (født Per Olof Ström 3. mai 1913 i Nyköping, død 28. februar 2000 i Katarina församling, Stockholm) var en svensk sanger. Han ligger begavet på Bromma kyrkogård.
Ström var medlem i sangkvintetten The Bobbies 1937-1969. Han var også medlem i Death Metal-bandet Comecon (1989-1995) og The Krixhjälters (senere kalt Omitron).
Rodney Aquino
Rodney Aquino (født 16. april 1984) er en paraguayansk fotballdommer. Han har vært FIFA-dommer siden 2009, og skal være assistentdommer under VM i fotball 2014.
Bulko kraftverk
Bulko kraftverk er et vannkraftverk i Granvin kommune i Vestland.
Stasjonen ligger like ved riksvei 13 ved nordenden av Tunsbergtunnelen.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 131 meter i Bulkuelvi.
Installert effekt er 2,35 MW fra en francisturbin. Årsproduksjon er 7,6 GWh.
Skyting under Sommer-OL 2020 – 10 m luftrifle kvinner
Skyting under Sommer-OL 2020 – 10 m luftrifle kvinner ble arrangert på Asaka Shooting Range den 24. juli 2021.
Alpint under Vinter-OL for ungdom 2016 – Kombinasjon gutter
River Radamus fra USA vant øvelsen foran Manuel Traninger fra Østerrike og Pietro Canzio fra Italia.
Shen Duo
Shen Duo (født 9. juni 1997) er en kinesisk svømmer.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 5 på 200 meter fri.
Carlos Astroza Cárdenas
Carlos Alexis Astroza Cárdenas (født 23. november 1976) er en chilensk fotballdommer. Han ble FIFA-dommer i 2011, og er tatt ut til å assistentdømme under VM i fotball 2014.
Sven Otto Svensson
Sven Otto Svensson (? – ?) var en svensk sjakkmester.
Bahrain under VM i friidrett 2022
Bahrain deltar under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
Resultater
Bahrain er påmeldt med 6 utøvere.
Sven Otto Svensson
Han vant det første Nordiske mesterskapet i sjakk i Stockholm 1897, tok 3.-plass i Stockholm i 1905 (5. nordiske mesterskap), tok 11.-plass i Stockholm i 1906 (Ossip Bernstein og Carl Schlechter vant), og tok 5.-plass i København i 1916 (Paul Johner vant).
Lebidia
Lebidia er en slekt av løpebiller.
Utseende
Middelsstore, slanke, blankt rødbrunlige løpebiller, dekkvingene med hvite flekker. Hodet har utstående fasettøyne og antenner som er tynne og rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotumer avrundet firkantet, mye bredere enn langt. Dekkvingene er litt rundede, uten punktstriper.
Levevis
Denne gruppen inneholder mange arter som lever i trær, der de gjerne løper rundt på barken.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i Asia.
Puchneriana
Puchneriana er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Artene er bare kjent fra Kamerun.
Drymatus
Drymatus er en slekt av løpebiller.
Levevis
Denne gruppen inneholder mange arter som lever i trær, der de gjerne løper rundt på barken.
Clatsop
Clatsop er en liten indianerstamme tilhørende i det nordvestlige USA. Deres dialekt tilhører språket chinook. Tidlig på 1800-tallet bebodde de områder på nordvestkysten i den nåværende delstaten Oregon, fra munningen av Columbia River sørover til Tillamook Head.
Språk
Clatsopdialekten, som er utdødd, var en dialekt innen Lower Chinookan language. De fleste clatsopindianerne talte chinook-sjargong på det tidspunkt da Lewis and Clarks oppdagelsesekspedisjon kom i kontakt med dem. Noen talte også nehalem, grunnet giftemål mellom stammene og kohabitasjon av gruppene.
Chinook-sjargong er et handelsspråk, og var utbredt langs den amerikanske nordlige stillehavskysten. Mange stedsnavn i området er fra chinooksjargong.
Historiske bosettinger
Stammens andre best kjente landsbyer var de følgende:
Historie
Stammen nevnes først i journaler fra 1792 ført i pennen av kaptein Robert Gray. I 1805 kom Lewis og Clark-ekspedisjonen i kontakt med dem i 1805 ved utløpet av Colombiafloden. Ekspedisjonen kalte sin siste leir der for Fort Clatsop, oppkalt etter stammen, hvis nærmeste landsby var om lag 7 mi unna. Stammen ble også navnegivende for det senere Clatsop County i Oregon. Ifølge William Clarks nedtegnelser bestod clatsopstammen den gang av rundt 200 personer i tre landsbyer, og de bodde i hus av sederplanker. Clatsoper besøkte fortet for å bedrive handel.
Clatsopene kunne forsyne ekspedisjonen med laks og bær og gav dem tips om jaktmetoder. Men kontakten var ikke så omfattende; det var ingen felles feriringer og fortet var bare åpent 24 dager for handelen den vinteren euroamerikanerne var der. En del av årsaken kan ha vært at det allerede bestod kontakt mellom britene og kyststammene, og dermed forventet clatsopene og chinookene seg høyere priser fra amerikanerne - som på sin side var i ferd med å slippe opp for medbragte handelsvarer eller gaver beregenet for indianerne de måtte treffe. Bare to clatsoper, Coboway og Cuscalar, nevnes flere ganger i korpsets journaler.
I en traktat fra 1851 avstod clatsopstammen 90 prosent av sitt land til den amerikanske regjering. Dette var en av mange traktater i nordvesten som aldri ble ratifisert av den amerikanske kongressen. Forskjellig fra andre stammer ble ikke clatsopene nødt til å flytte til noe reservat.
Den siste person som man kjenner til talte språket tillamook døde i 1972. Enkelte clatsop-nehalem-indianere forsøkte forgjeves å bli opptatt i enten Confederated Tribes of Siletz eller Confederated Tribes of Grand Ronde. I januar 2001 ble chinookstammen (som clatsopindianerne kunne betraktes som tilsluttet) offisielt anerkjent ved en presidentforordning av president Clinton - men denne statusanerkjennelse ble spesifikt utformet slik at clatsopindianere ikke var inkludert. Chinookenes rettsstatus ble senere omgjort av Bush-administrasjonen.
Clatsopsopene har således ingen amerikansk rettslig anerkjent status. Noen av de nå to hundre medlemmer har dannet en uoffisiell konføderasjon, Clatsop-Nehalem Confederated Tribes of Oregon, sammen med den salishtalende nehalemstammen (tillamook) som en gang bebodde området rundt Tillamook Bay. Mange clatsoper tilregner seg også chinook-stammen. Andre stammer i regionen, som quinault, siletz og grand ronde, har blant seg noen av delvis clapsopisk avstamning. Andre clatsoper er ikke affiliert på slike vis, men fortsetter å pleie sin kultur og sine seremonier i familiene og engere kretser, slik som også var skikken før.
Museumsutstillinger
Tillamook County Pioneer Museum i Tillamook utstiller artefakter knyttet til clatsopenes historie.
Takeda Pharmaceutical Company
Takeda Pharmaceutical Company er et japansk farmasøytisk selskap med hovedkontor i Osaka. Selskapet ble grunnlagt 12. juni 1781 og stiftet 29. januar 1925. Takeda har sin kjernevirksomhet innen gastroenterologi, nevrologi og onkologi.
Unzja
Unzja (russisk: Унжа) er ei elv i Vologda og Kostroma oblast i Russland, er ei sideelv til Volga.
Takeda Pharmaceutical Company
Konsernet omfatter blant annet det norske datterselskapet Takeda Nycomed.
Unzja
Elva er 426 km lang, med et nedbørfelt på 28 900 km². Middelvannføringen 50 km før munningen er 158 m³/s, men vannføringen varierer sterkt gjennom året, fra maksimum i vårflommen på 2520 m³/s, til minimum om vinteren på 7,82 m³/s.
Langs Unzja ligger byene Kologriv, Manturovo og Makarjev.
Emil Hage Streitlien
Emil Hage Streitlien (født 3. november 2002) er en norsk skiskytter, som representerer klubben Folldal IF.
Idrettskarriere
I 2018 vant han normaldistansen i G16-klassen i Hovedlandsrennet, foran Vegard Thon, og han vant også sprinten. Han fikk også gull på stafetten i klassen G15-16 med Nord-Østerdals førstelag.
Streitlien vant tre av rennene i Norgescupen i skiskyting for junior 2018/19, og vant Norgescupen i 17-årsklassen denne sesongen. I Junior-NM i skiskyting 2019 vant han normaldistansen i M17-klassen. Han vant også fellesstarten i mars.
Han representerer Norge under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom han på 21.-plass på normaldistansen, med seks bom på de fire skytingene. Oleg Domitsjek fra Russland vant denne distansen.
Referanser
<References />
Mads Hedenstad
Mads Hedenstad Christiansen (født 21. oktober 2000) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Christiansen signerte sin første proffkontrakt med 16. august 2018, og fikk sin debut 3. juli 2020 ved å holde nullen i serieåpningen av OBOS-ligaen borte mot.
Han fikk sin første eliteseriekamp hjemme mot Odd den 27. mai 2021. Der han holdt nullen.
Landslaget
Den 16. november 2021 fikk han sin første U21-landskamp for Norge mot Aserbajdsjan.
Den 13. november 2022 ble han tatt ut i sin første landslagstropp for i kampene mot  (17. november) og  (20. november).
Han ble tatt ut i tropp til U21-EM 2023 i Georgia og Romania.
Wang Xiankui
Wang Xiankui (født 1952 i Cangxian i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker. Han ble i 2010 guvernør for provinsen Heilongjiang.
Wang ble medlem av det kinesiske kommunistparti i 1974. Etter forskjellige politisk-administrative verv var han fra 2003 til 2006 stedfortredende partisekretær i provinsen Gansu, og fra 2006 til 2010 det samme i provinsen Jiangxi.
Osmundnes
Osmundnes er et klyngetun i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane. Gården ligger på østsiden av Hyefjorden, og et særpreg ved tunet er de store vernemurene mot snøskred. Gården Osmundnes er nevnt i kilder tilbake til middelalderen, og enkelte av bygningene kan ha en svært høy alder selv om de fleste trolig er bygget i perioden 1700-1900.
Osmundnes ble fredet av Riksantikvaren i 2014.
Nedre Neset kraftverk
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 118 meter i Liåna, som renner ut i Hovsvatnet.
Det er installert to francisturbiner på tilsammen 2,56 MW. Årsproduksjon er 7,8 GWh.
Rio
Rio er spansk og portugisisk for elv, og brukes dessuten i en rekke betydninger:
Ji Dong-won
Ji Dong-won (hangul:, født 28. mai 1991) er en sørkoreansk fotballspiller som spiller for FC Seoul. Ji vant en olympisk bronsemedalje i fotball i OL-2012 i London. Han var med på det sørkoreanske laget som kom på tredjeplass i fotballturneringen for menn bak Mexico og Brasil. Sør-Korea vant én kamp og spilte to uavgjort i det innledende gruppespillet og kom på andreplass i sin gruppe bak Mexico. I kvartfinalen beseiret de Storbritannia med 5–4 etter strraffer, det var 1-1 etter full tid og forlengning. I semifinalen ble det tap med 0–3 mot Brasil. Bronsefinalen mot Japan vant de med 2–0.
Sygna videregående skole
Sygna videregående skole er en kristen videregående friskole i Balestrand i Sogndal kommune i Sogn. Skolen har eget internat, der ca. 140 av de totalt om lag 180 elevene ved skolen bor. Skolen eies og drives av Norsk Luthersk Misjonssamband.
Utdanningstilbud
For skoleåret 2023-2024:
Ai Yanhan
Ai Yanhan (kinesisk: 艾衍含, født 7. februar 2002) er en kinesisk svømmer.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i semifinalen på 200 meter fri.
Siobhán Haughey
Siobhan Haughey (født 30. oktober 1997) er en hongkongkinesisk svømmer.
Hun representerte Hongkong under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i semifinalen på 200 meter fri.
I 2021 tok hun med tiden 24,75 en 15. plass for landet sitt på 50 meter fri under Sommer-OL 2020 i Tokyo, men trakk seg fra semifinalen.
NM i judo 1999
NM i judo 1999 ble arrangert i KFUM-hallen i Oslo 18. april.
Kongepokalene ble vunnet av May Linn Hystad og Martin Thiblin.
14. etappe av Tour de France 2022
14. etappe av Tour de France 2022 gikk fra Saint-Étienne til Mende 16. juli 2022.
Etappen ble vunnet av Michael Matthews.
Transformers: Dark of the Moon
Transformers: Dark of the Moon er en sci-fi-actionfilm fra 2011, og en oppfølger til Transformers (2007) og Transformers: De beseirede slår tilbake (2009). Som i forløperne er Michael Bay regissør, og Shia LaBeouf hovedrolleinnehaver. I andre roller ser vi Rosie Huntington-Whiteley, Josh Duhamel, John Turturro, Tyrese Gibson, Patrick Dempsey, Frances McDormand og John Malkovich, mens Peter Cullen, Hugo Weaving, Leonard Nimoy, Jess Harnell, Charles Adler, Robert Foxworth og James Remar gir stemmer.
Sammendrag
I 1961 krasjer en Arken, et romfartøy med en spesiell oppfinnelse som kan avslutte konflikten mellom autobotene og de ondsinnede Decepticons, på den mørke siden av jordens måne. Krasjet blir snart oppdaget av NASA, og USAs president John F. Kennedy autoriserer et oppdrag for å sende mannskap til månen for å undersøke romfartøyet ytterligere. I 1969 lander mannskapet fra Apollo 11 på Månen, og de inspiserer i all hemmelighet Arken før de reiser tilbake mot jordkloden. President Richard Nixon gir astronautene ordre om å holde alle detaljene fra dette måne-oppdraget strengt hemmelig.
Flere år senere forsøker Autobots å hjelpe det amerikanske militæret med å forhindre større konflikter rundt omkring i verden. Under et oppdrag til Tsjernobyl, Ukraina (området for Tsjernobyl-ulykken i april 1986) for å undersøke fremmed og ukjent teknologi, blir Autobots angrepet av Decepticon-forskeren Shockwave og den gigantiske Driller. Deception kommer seg unna, men Optimus Prime oppdager at teknologien opprinnelig kommer fra Arken. Etter å ha oppdaget det topphemmelige oppdraget til Månen fra 1969, reiser Autobots til Månen for å undersøke Arken videre. De oppdager en Sentinel Prime som ligger i koma - Optimus sin forgjenger som leder for Autobots - og fem søyler han opprettet i forsøk på å skape en mulighet for teleportering.
Etter at han kommer tilbake til jordkloden, bruker Optimus energien fra sin "Matrix of Leadership" for å gjenopplive Sentinel Prime fra koma. I mellomtiden blir Sam Witwicky mer og mer frustrert over at han ikke klarer å jobbe videre med Autobots, eller finne seg en annen jobb. Han blir også misunnelig på det nære forholdet mellom hans nye kjæreste, Carly Spencer, og hennes sjef Dylan Gould. Sam får informasjon av en eksentrisk medarbeider Jerry Wang om Arken, før Jerry blir myrdet av en Decepticon Laserbeak.
Sam kontakter deretter en nå velstående Sector 7-agent Seymour Simmons, og sammen innser de at Decepticons og deres leder Megatron myrder mennesker knyttet til de amerikanske og sovjetiske rom-oppdragene rundt Arken. De finner igjen to overlevende kosmonauter som avslører satellitt-fotografier av hundrevis av Søyler som ble lagret på Månen. Sam innser at Decepticons raidet Arken lenge før Apollo 11-oppdraget til månen. Men Decepticons forlot med vilje Sentinel og de fem søylene slik at Autobots senere kunne finne disse. Sam slår seg sammen med sin tidligere USAF-sjef Robert Epps, og flere tidligere NEST-soldater, for å endelig slå tilbake mot Decepticons.
Manuella Lyrio
Manuella Lyrio (født 27. juli 1989) er en brasiliansk svømmer.
Hun representerte Brasil under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i semifinalen på 200 meter fri.
Beethoven Peninsula
Beethoven Peninsula er en furet, isdekket halvøy på sørvestdelen av Aleksanderøya, som ligger utenfor sørvestsiden av Den antarktiske halvøyen. Den er 100 km lang og 100 km på det bredeste. Langs sørsiden av halvøya ligger Bach isbrem, mens Wilkins isbrem ligger langs nordsiden. Mendelssohnfjorden, Brahmsfjorden og Verdifjorden trenger seg inn på halvøyen. Bach isbrem, Rossini Point og Berlioz Point ligger i nærheten, ved Ronne Entrance fra Sørishavet. Beethoven Peninsula er en av åtte halvøyer på Aleksanderøya.
Halvøya ble først sett og fotografert fra luften i 1940 av U.S. Antarctic Service, som laget det første kartet over den sørvestlige delen av Aleksanderøya. Den ble kartlagt på nytt og fotografert fra luften av Ronne Antarctic Research Expedition (RARE), 1947–48, og kartlagt på nytt etter foto fra RARE av Derek J.H. Searle fra Falkland Islands Dependencies Survey i 1960. Den ble navnsatt av UK Antarctic Place-Names Committee etter komponisten Ludwig van Beethoven.
Ian Craig Palmer
Ian Craig Palmer (født 9. mars 1966 i Johannesburg i Transvaal i Sør-Afrika, død 22. juli 2021 ) var en sørafrikansk fotballtrener. Han var manager for fotballklubben Milano United, et lag i National First Division.
Palmer var født i Johannesburg og vokste opp i Riverlea. Han var aktiv som fotballspiller for Orlando Pirates til det tok slutt da han fikk nyreproblemer. Deretter trente han lag i både Premier Soccer League og National First Division. Han fikk en nyretransplantasjon i 2016.
Han døde 22. juli 2021 av covid-19.
Hanne Henriette Bryn
Hanne Henriette Bryn (født Jacobsen 17. mars 1880 i Stavanger, død 5. september 1963) var en norsk barnebokforfatter og lærer.
Liv og virke
Før hun ble gift arbeiudet Hanne Henriette Bryn som lærer. Hennes forfatterskap strakte seg over et knapt tiår, da utgivelser av hennes bøker nærmest var en årlig foreteelse. Hennes debut var Lille Gunvor og Per, som utkom på Aschehoug forlag i 1923.
Hun var i flere tiår politisk aktiv i Det frisinnede folkeparti. I 1914 ble hun av Vestre Aker kommune valgt til kirkeverge for Holmenkollen kapell.
Hun holdt også Husmortime i radiosendinger med ulike kåserier rettet mot husmødre.
Kuegleria
Kuegleria er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Nokså små, avlange, matt mørkt brunlige trebukker. Antennene er lengre enn kroppen (hos hannene). Pronotum er ujevnt tønneformet med noen ovale groper, noe smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er jevnbrede, kraftig punkterte, men en fin, opphøyd lengderibbe, beina middels lange med litt klubbeformede lår.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Thailand og Vietnam.
15. etappe av Tour de France 2022
15. etappe av Tour de France 2022 gikk fra Rodez til Carcassonne 17. juli 2022.
Etappen ble vunnet av Jasper Philipsen.
Alexander Hrcka Sannes
Alexander Hrcka Sannes (født 5. mars 2002) er en norsk tidligere fotballspiller.
Mount Lunde
Mount Lunde er et fjell like sør for Mount Gleadell, vest i Tula Mountains i Enderby Land i den australske kravsonen i Antarktis. Det ble oppdaget av en gruppe fra Australian National Antarctic Research Expeditions (ANARE) ved Amundsen Bay under ledelse Peter W. Crohn i oktober 1956 og navnsatt av Australian Antarctic Names and Medals Committee (ANCA) etter J. Lunde, som var mekaniker på Wilkes-stasjonen i 1960.
Alexander Hrcka Sannes
Sannes fikk sin debut da han kom inn for Thomas Lehne Olsen i 1-0 seieren borte mot i serieåpningen av OBOS-ligaen.
Mineralsamling
Mineralsamling er en hobby som går ut på å samle, ordne og studere mineralprøver. Det finnes flere retninger innen mineralsamling, fra samling av vakre prøver og smykkesteiner, til samling av på en mer systematisk og vitenskapelig måte. Nærbeslektede områder er samling av meteoritter, bergarter og fossil.
Hobbyen er særlig populær i USA, hvor samlerne blir kalt rockhounds, men er blitt stadig mer populær, også i Europa. Hvert år blir det holdt mange mineralmesser, blant annet i Tucson og Denver i USA og München i Tyskland. Flere land gir ut tidsskrifter, både av amatører og profesjonelle forlag. De vakreste eksemplarene av noen mineral kan gå for skyhøye priser, og mineral er derfor blitt en handelsvare. Siden dette skaper en del utplyndring av forekomster, som har gjort skade for både forskningen og grunneierne, er en del forekomster blitte vernene ved freding.
Norske Amatørgeologers Sammenslutning (NAGS) besto i 2006 av 36 lokale foreninger og ga ut tidsskriftet Stein, som kommer ut en gang i kvartalet.
Vijayanagarariket
Vijayanagarariket kannada: ವಿಜಯನಗರ ಸಾಮ್ರಾಜ್ಯ, telugu: విజయనగర సామ్రాజ్యము) var et sørindisk imperium som hadde sitt maktsentrum på Deccan-platået. Det ble etablert av Harihara I og hans bror Bukka Raya I i 1336 og varte frem til 1646, men dets makt avtok etter et betydelig militærnederlag i 1565 for Deccan-sultanatene. Riket er oppkalt etter hovedstaden Vijayanagara. De imponerende ruinene etter dette rundt dagens Hampi er nå del av Verdensarven i dagens Karnataka i India. Nedtegnelsene til middelalderske europeiske reisende som Domingo Paes, Fernao Nuniz og Niccolò Da Conti og litteraturen på lokale språk gir viktig informasjon om dets historie. Arkeologiske utgravninger ved Vijayanagara har vist imperiets makt og rikdom.
Arven etter riket inkluderer mange monumenter spredt over det sørlige India, hvor det mest velkjente er gruppen ved Hampi. De tidligere byggetradisjonene i Sør-India kom sammen i stilarten Vijayanagara-arkitektur. Mennesker med ulik tro og ulike lokale språk bodde side om side, og denne blandingen inspirerte arkitektoniske fremskritt i hinduistisk tempelbygging, først i Deccan og senere i dravidisk stil som brukte lokal granitt. Sekulære kongelige strukturer viser innflytelse fra arkitekturen i nordlige deccanske sultanatet. Effektiv administrasjon og omfattende oversjøisk handel førte med seg ny teknologi som systemer for irrigasjon. Rikets beskyttere sørget for at kunst og litteratur ble ført til nye høyder i språkene kannada, telugu, tamilsk og sanskritt, mens karnatisk musikk utviklet seg til dens nåværende form. Vijayanagarariket skapte en epoke i sørindisk historie som overgikk regionalismen ved å fremme hinduisme som en forenende faktor.
Historie
Det har blitt foreslått forskjellige teorier med tanke på Vijayanagararikets opprinnelse. Noen hevder at Harihara I og Bukka Raya I, grunnleggerne av riket, var teluguere som først hadde forbindelse med kongedømmet Kakatiya som tok kontroll over de nordlige delene av Hoysalariket under dets nedgang. Andre historikere foreslår at de var kannadaere og kommandanter i hæren til Hoysalariket som var stasjonert i Tungabhadra for å vokte regionen mot muslimske invasjoner fra Nord-India. Historikerne er derimot enige om at grunnleggerne fikk støtte fra og ble inspirert av Vidyaranya, en helgen ved klosteret Sringeri, til å kjempe mot den muslimske invasjonen i Sør-India. Nedtegnelser av utenlandske reisende under den sene middelalderepoken kombinert med nylige utgravninger i fyrstedømmet Vijayanagara har avdekket mye informasjon om rikets historie, befestninger, vitenskapelige utvikling og arkitektoniske innovasjoner.
Før Vijayanagarariket vokste frem på begynnelsen av det 14. århundret, hadde hindukongedømmene i Deccan, Seuna Yavadas av Devagirij, Kakatiya-dynastiet i Warangal, Kongedømmet Pandya i Madurai og det lille kongedømmet Kampili gjentatte ganger blitt invadert av muslimene fra nord. Innen 1336 hadde de alle blitt beseiret av Alla-ud-din Khilji og Muhammad bin Tughluq, sultaner av Delhi. Hoysalariket var det eneste hinduistiske kongedømmet igjen i veien til den muslimske invasjonen. Etter at Veera Ballala III av Hoysala døde i et slag mot sultanen av Madurai i 1343, slo Hoysalariket seg sammen med det voksende Vijayanagarariket.
I de to første tiårene etter grunnleggelsen av riket, fikk Harihara I kontroll over det meste av området sør for Tungabhadra-elva og fikk tittelen Purvapaschima Samudradhishavara («herre over de østlige og vestlige sjøer»). Bukka Raya I, etterfølger av Harihara I, beseiret innen 1374 høvdingdømmet Arkot, Reddy-dynastiet i Kondavidu, sultanen av Madurai og fikk kontroll over Goa i vest og doaben i Tungabhadra-Krishna-elva. Øya Lanka betalte skatt, og ambassadører ble utvekslet med Ming-dynastiet i Kina. Den opprinnelige hovedstaden var i fyrstedømmet Anegondi på den nordlige breddeb av Tungabhadra i dagens Karnataka. Den ble senere flytter til Vijayanagara i nærheten på den sørlige bredden under styret til Bukka Raya I.
Harihara II, den andre sønnen til Bukka Raya I, konsoliderte ytterligere kongedømmet bortenfor elva Krishna og førte hele det sørlige India under sitt styre. Den neste herskeren, Deva Raya I, lyktes mot Gajapatis i Orissa og satte i gang viktige befestninger og irrigasjon. Deva Raya II (kalt Gajabetekara) inntok tronen i 1424 og var muligens den dyktigste i sangama-dynastiets herskere. Han stanset opprørske fødalherrer i tillegg til Zamorin av Calicut og Quilon i sør. Han invaderte øya Lanka og ble overherre for konge i Burma ved Pegu og Tanasserim. Riket opplevde nedgang sent i det 15. århundre frem til alvorlige forsøk i 1485 fra kommandanten Saluva Narasimha Deva Raya og i 1491 av generalen Tuluva Narasa Nayaka på å rekonsolidere riket. Etter nesten to tiår med konflikter med lokale høvdinger, kom riket til slutt under styret til Krishnadevaraya, sønnen til Tuluva Narasa Nayaka.
I de følgende tiårene dominerte Vijayanagarariket hele det sørlige India og bekjempet invasjoner fra fem etablerte Deccan-sultanater. Riket nådde sin topp under styret til Krishnadevaraya da Vijayanagarahærene seiret kontinuerlig. Riket annekterte områder som tidligere var under sultanatene og territoriene i det østlige Deccan, inkludert Kalinga, mens de samtidig opprettholdt kontroll over alle sine undersåtter i sør. Mange viktige monumenter ble enten fullført eller satt i gang under Krishnadevaraya.
Krishnadevaraya ble fulgt av Achyuta Raya i 1530 og i 1542 av Sadashiva Raya, mens den reelle makten lå hos Aliya Rama Raya, svigersønnen til Krishnadevaraya, hvis forhold med Deccan-sultanene som allierte seg mot ham har blitt debatert. Aliya Rama Rayan ble i 1565 tatt til fange og drept i slaget ved Talikota mot en allianse av Deccan-sultanatene etter en tilsynelatende enkel seier for Vijayanagaras hærer, noe som skapte kaos og forvirring i rekkene som så ble nesten fullstendig omringet. Sultanatets hærer plyndret senere Hampi og reduserte den til ruiner slik den fortsatt er. Den ble aldri tatt tilbake. Tirumala Raya, den eneste overlevende kommandanten, forlot Vijayanagara og dro til Penukonda med store skatter på ryggen til 550 elefanter.
Imperiet gikk inn i en sakte nedgang regionalt, selv om handelen med portugiserne fortsatte, og britene fikk et landområde for å etablere Madras. Tirumala Deva Raya ble etterfulgt av sin sønn Sriranga I og senere fulgt av Venkata II som gjorde Chandragiri til sin hovedstad, slo tilbake invasjonen til sultanatet Bahmani og reddet Penukonda fra å bli erobret. Hans etterfølger, Ramadeva, tok makten og hersket til 1632. Venkata III ble konge da Ramadeva døde og hersket i rundt ti år, da Vellore ble hovedstad. Riket ble til slutt erobret av sultanatene Bijapur og Golkonda. De største føydalstatene til Vijayanagar, Mysore, Keladi Nayaka, nayakene i Madurai, nayakene i Tanjore, Nayakas av Chitradurga og kongedømmet Nayak i Gingee, erklærte seg uavhengige og fortsatte å ha en betydelig påvirkning på historien i det sørlige India i de kommende århundrene. Disse Nayaka-rikene varte til det 18. århundret mens kongedømmet Mysore forble en fyrstestat til den indiske uavhengighetserklæringen i 1947, selv om de kom under Britisk India i 1799 etter at Tipu Sultan døde.
Styret
Herskerne i Vijayanagarariket videreførte de velfungerende administrative metodene som ble utviklet av deres forgjengere, kongedømmene Hoysala, Kakatiya og Pandya, brukt til å styre deres territorier og forandret kun der det var nødvendig. Kongen var øverste leder hjulpet av et kabinett med ministre (Pradhana) ledet av statsministeren (Mahapradhana). Andre viktige titler nedtegnet i inskripsjoner var utenriksminister (Karyakartha eller Rayaswami) og de imperielle offiserene (Adhikari). Alle viktige ministre og offiserer måtte ha militær trening. Et sekretariat nær kongens slott hadde skribenter og offiserer som vedlikeholdt nedtegnelser som var gjort offisielle ved å bruke vokssegl trykket med kongens ring. På lavere administrative nivå styrte føydale landherrer (Goudas) bokførere (Karanikas eller Karnam) og vakter (Kavalu). Palassets administrasjon var delt inn i 72 departementer (Niyogas). Hvert av disse hadde flere kvinnelige tjenere som var valgt ut for sin ungdom og skjønnhet. Disse var opplært til å ta seg av mindre administrative saker og å tjene adelsmenn som kurtisaner eller konkubiner. Noen av disse var importert eller tatt i slag.
Riket var delt inn i fem hovedprovinser (Rajya), hver under en kommandant (Dandanayaka eller Dandanatha) og ledet av en guvernør, ofte fra kongefamilien som brukte de innfødte språkene av administrative årsaker. En Tajya ble delt inn i regioner (Vishaya, Vente eller Kottam), ytterligere delt inn i grevskaper (Sime eller Nadu) som igjen ble delt inn i kommuner (Kampana eller Sthala). Familier arvet styret over deres respektive territorier og betalte skatt til riket, mens noen områder som Keladi og Madurai, ble direkte underlagt en kommandant.
På slagmarken ledet kongens kommandanter styrkene. Rikets krigsstrategi involverte sjelden massive invasjoner. Det var mer vanlig å bruke metoder i liten skala som angrep på og ødeleggelse av individuelle festninger. Riket var blant de første i India som brukte langtrekkende artilleri som vanligvis ble bemannet av utenlandske skyttere. Skyttere fra dagens Turkmenistan ble regnet som de beste. Hærstyrkene var av to typer. Kongens personlige hær ble direkte rekruttert av riket, mens den føydale hæren ble rekruttert under hvert enkelt føydalområde. Kong Krishnadevarayas personlige hær bestod av 100 000 infanterister, 20 000 kavalerister og over 900 krigselefanter. Dette antallet var bare en del av hæren som totalt bestod av over 1,1 millioner soldater. Dette tallet varierte siden en hær på to millioner også har blitt nedtegnet sammen med eksistensen til en marine slik det blir bevist gjennom bruken av begrepet Navigadaprabhu (kommandant av marinen). Hæren rekrutterte fra alle samfunnsklasser, støttet av innsamlingen av ytterligere føydale skatter fra føydalherrene, og bestod av bueskyttere og musketerer som quiltede tunikaer, skjoldmenn med sverd og poignarder i sine belter og soldater som bar så store skjold at det ikke var nødvendig med rustning. Hestene og elfantene hadde fulle rustninger og elefantene hadde kniver som var festet til støttennene for å gjøre maksimal skade i kamp.
Hovedstaden var fullstendig avhengig av vannforsyningssystemer som ble bygget for å lede og lagre vann slik at den fikk en jevn forsyning året rundt. Restene av disse hydrauliske systemene har gitt historikerne et innblikk i det dominerende vanndistribueringsmerodene som var i bruk på den tiden i Sør-Indias halvtørre regioner. Samtidige inskripsjoner og notater fra utenlandske reisende beskriver hvor store tankene som ble bygget av arbeidere var. Utgravninger har avdekket restene av et godt sammensatt vanndistribueringssystem som kun eksisterte innenfor det kongelige kvarteret og de store tempelkompleksene, noe som antyder at det kun ble brukt av de kongelige og for spesielle seremonier, med sofistikerte kanaler som brukte tyngdekraft og heverter for å transportere vann gjennom rørledninger. De eneste strukturene som minner om offentlige vannverk er restene av store vanntanker som samlet det årlige monsunvannet og så tørket opp om sommeren med unntak av noen få kilder. I de fruktbare landbruksområdene nær elva Tungabhadra ble det gravet ut kanaler for å lede elvevannet inn i irrigasjonstanker. Disse kanalene hadde sluser som ble åpnet og stengt for å kontrollere vanntilførselen. I andre områder oppmuntret administrasjonen byggingen av brønner. Store tanker i hovedstaden ble laget under kongelig beskyttelse mens mindre tanker ble finansiert av velstående individer for å skaffe seg sosial og religiøs fordel.
Økonomi
Landeierskap var viktig. De fleste av dyrkerne leide jorden de dyrket og fikk retten til delvis eierskap av jorden over tid. Skattepolitikken som oppmuntret til de avlingene som trengtes, og skatten ble bestemt etter hvordan jorden ble brukt. Et eksempel er tilgjengeligheten av kronblader av roser på det daglige markedet som var viktig for parfymeprodusentene, derfor fikk de som kultiverte roser en lavere skatt. saltproduksjonen ble kontrollert på lignende vis. Produksjonen av ghi (renset smør) som ble solgt som en spiselig olje og brukt som drivstoff i lamper, gav profitt. Eksport til Kina økte og inkluderte bomull, krydder, juveler, halvedelsteiner, elfenben, horn fra neshorn, ibenholt, rav, koraller og aromatiske produkter som parfymer. Store fartøy fra Kina avla jevnlige besøk, noen ledet av den kinesiske admiralen Cheng Ho, og førte kinesiske produkter til rikets 300 havner, store og små, ved Arabiahavet og Bengalbukta. Havnene Mangalore, Honavar, Bhatkal, Barkur, Cochin, Cannanore, Machilipatnam og Dharmadam var de viktigste.
Da handelsfartøyene la til, ble handelsvarene tatt inn i offisiell arrest og det ble lagt skatter på alle varene som ble solgt. Sikkerheten til handelsvarene ble garantert av administrasjonens embetsmenn. Handelsmnn av mange nasjonaliteter (arabere, persere, guserater, khorasanere) slo seg til i Calicut, tiltrukket av den blomstrende handelen. Skipsbyggingen hadde gode tider og la kjøl-skip på 1000–1200 bahares (vekt) uten dekk ved å sy hele skroget med tau i stedet for å feste dem med nagler. Skip seilte til havnene til Aden og Mekka i Rødehavet med varer som ble solgt så langt borte som Venezia. Rikets fremste eksportartikler var pepper, ingefær, kanel, kardemomme, kirsebærplommer, tamarind-tømmer, anafistula, edelsteiner og halvedelsteiner, perler, musk, ambra, aloe, bomullsklær og porselen. Bomullsgarn ble fraktet til Burma og indigo til Persia. Den viktigste importen fra Palestina var kobber, kvikksølv, sinober, korall, saffran, farget velvet, rosevann, kniver, farget camlet, gull og sølv. Persiske hester ble importert til Cannanore før en to ukers reise på land til hovedstaden. Silke ankom fra Kina og sukker fra Bengal.
På østkysten kom varer fra Golkonda hvor det ble produsert ris, hirse, belgvekster og tobakk i stor skala. Fargeavlingene indigo og oldenlandia umbellata ble produsert for vevindustrien. Machilipatnam var en mineralrik region og var innfallsporten for jern av høy kvalitet og ståleksport. Diamantgruver var aktive i Kollur-regionen. Bomullsvevindustrien produserte to typer bomull, vanlig kaliko og musselin (brunt, bleket eller farget). Klær påtrykt fargede mønster laget av innfødte teknikker ble eksportert til Java og den fjerne østen. Golkonda spesialiserte seg i vanlig bomull og Pulicat i trykk. Den viktigste importen på østkysten var buntmetall, kamfer, porselen, silke og luksusvarer.
Samfunn
Det meste av informasjonen som finnes om samfunnet i Vijayanagarariket stammer fra nedtegnelsene til utenlandske besøkende og fra funn forskere har gjort i området. Det indiske kastesystemet dominerte og ble strengt fulgt, hvor hver kaste var representert av et lokalt eldsteråd. Disse eldste satte reglene og regulativene som ble innført med hjelp av kongelige dekreter. Kasteløse var del av kastesystemet, og disse samfunnene var representert av ledere (Kaivadadavaru). De muslimske samfunnene var representert av deres egen gruppe langs kysten i Karnataka. Men kastesystemet forhindret derimot ikke personer som utmerket seg fra å bli forfremmet til høyere embeter i hæren og administrasjonen. I det sivile liv nøt braminene høy respekt gjennom kastesystemet. Med unntak av noen få som valgte militære karrierer, konsentrerte de fleste braminene seg om religiøse og litterære saker. Deres separasjon fra materiell velstand og makt, gjorde dem til ideelle dommere i lokale rettssaker, og deres nærvær i hver eneste by og landsby var en kalkulert investering utført av adelen og aristokratiet for å opprettholde orden. Men populariteten til lavkastelærde som Molla og Kanakadasa, og deres verk, inkludert Vemana og Sarvajna, er en indikasjon på graden av sosial flyktighet i samfunnet.
Praksisen med enkebrenning (sati) var vanlig, men frivillig, og for det meste praktisert blant de øverste klassene. Over femti inskripsjoner som fortalte om dette har blitt oppdaget i fyrstedømmet Vijayanagara alene. Disse inskripsjonene kalles satikal (sati-stein) eller sati-virakal (sati heltestein). Satikals minnet kvinnens død hvor enken gikk inn i begravelsesbålet, mens sati-virakals ble laget for en kvinne som utførte sati etter hennes manns heroiske død. I begge tilfeller ble kvinnen hevet til halvgud og proklamert med skulpturen av en sol og halvmåne på steinen.
De sosio-religiøse bevegelsene i de tidligere århundrene, som lingayatisme, gav drivkraft til fleksible sosiale normer som kvinner var forventet å følge. På denne tiden hadde sørindiske kvinner krysset de fleste barrierer og var aktivt involvert i saker som tidligere ble regnet som mennenes monopol, som administrasjon, forretning, handel og involvering i kunst. Tirumalamba Devi som skrev Varadambika Parinayam og Gangadevi som skrev Madhuravijayam, var blant de kjente kvinnelige poetene far denne epoken. Tidlige Telugu-kvinnelige poeter som Tallapaka Timmakka og Atukuri Molla ble populære under denne perioden. Hoffet til nayakene av Tanjore beskyttet flere kvinnelige poeter. Devadasi-systemet eksisterte, i likhet med legalisert prostitusjon som ble regulert til noen få gater i hver by. Populariteten til haremer blant kongelige menn er velkjent fra nedtegnelsene.