cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elektrisk stol
Nedgang
Etter at Texas begynte å bruke giftsprøyte som henrettelsesmetode i 1982, begynte en rask nedgang i bruk av den elektriske stol. I 2008 er statene Alabama, Florida, Nebraska, Sør-Carolina, Tennessee, Kentucky og Virginia de eneste i verden som fortsatt kan bruke den. I disse statene må dødsdømte velge enten elektrisk stol eller giftsprøyte. Inntil 2008 var den elektriske stol den eneste henrettelsesmetoden i Nebraska, men den ble i 2008 fjernet som henrettelsesmetode.
Ibrahim Tanko
Ibrahim Tanko (født 25. juli 1977 i Kumasi, Ghana) er en tidligere ghanesisk fotballspiller, som spilte for Borussia Dortmund og SC Freiburg før han la opp i 2007. I 2001 ble han utestengt i fire måneder etter å ha testet positivt på marijuana.
Ekoparken
Ekoparken eller Nationalstadsparken i Stockholm, Lidingö og Solna består av Skeppsholmen, Kastellholmen, Fjäderholmarna, Norra Djurgården (deler), Ladugårdsgärdet (deler), Djurgården, Ulriksdal, Haga og Brunnsviken.
Parken inneholder Nord-Europas største bestand av grove eiker, og er tilholdssted for den utrydningstruede ferskvannsfisken smerling (Barbatula barbatula). Samlet representerer området på 27 km² en så stor kultur- og naturverdi at Riksdagen har vedtatt å verne det mot fremtidig utbygging.
Pauli Ryberg
Pauli Ryberg Rasmussen (født 21. april 1958, død 10. september 2017 ) var en dansk skuespiller.
Han ble utdannet ved skuespillerskolen ved Odense Teater i 1987.
Franken
Franken er en region som nå ligger i de to tyske delstatene Bayern og Baden-Württemberg. Området var sete for de saliske tysk-romerske keisere, og anses som et av de fem opprinnelige kjernehertugdømmene som utgjorde det gamle tyske rike. Området strakte seg langt nordover i Tyskland, østover inn i Østerrike og inn i Frankrike i en periode. I løpet av middelalderen og den tidlige moderne perioden kom mye av det øvre Franken under erkebispedømmet Bamberg, Würzburg og Fulda, særlig de delene som hadde vært del av Thüringen.
De tre største byene i Franken er Nürnberg, Würzburg (begge i delstaten Bayern) og Heilbronn (Baden-Württemberg).
Den bayerske del av Franken er inndelt i tre administrative områder:
Katedralen i Sevilla
Katedralen i Sevilla (spansk: La Catedral de Sevilla, fullstendig navn: Catedral de Santa María de la Sede) er en romersk katolsk katedral i Sevilla i spanske Andalucía. Den er den største gotiske katedral og den tredje største kirke i verden. Den er også den største katedral i verden da de to større kirkene, portugisiske Basílica do Santuário Nacional de Nossa Senhora Aparecida og Peterskirken i Roma, ikke er seter for biskoper. Katedralen ble registrert i 1987 av UNESCO som et sted innen verdensarven, sammen med palasset Alcázar av Sevilla og Archivo General de Indias, også i Sevilla.
Franken
Frankens flagg er rødt og hvitt.
Katedralen i Sevilla
Etter at katedralen ble fullført tidlig på 1500-tallet, har katedralen i Sevilla fortrengt Hagia Sophia i tidligere Konstantinopel som den største katedral i verden, en tittel den bysantinske kirke hadde i bortimot tusen år. Hagia Sophia i dagens Istanbul ble okkupert av muslimene og gjort om til en moské. Katedralen i Sevilla er gravstedet til Christofer Columbus. Erkebiskopens palass er lokalisert på den nordøstlige stedet av katedralen.
Bygningen
Besøkende kommer i dag inn i katedralen fra Plaza de la Virgen de los Reyes.
Fra selve moskeen er særlig tre av de bevarte elementer iøynefallende: La Giralda-tårnet, opprinnelig moskeens høye minaret, er blant Spanias best bevarte mesterverk i mudéjar-stil. Også katedralens forgård, Las Abluciónes, og den ene av hoveddørene, Del Perdón, er bevart fra moskeen.
Katedralen er en femskipet langkirke. Midtskipet er 36 meter høyt og 60 meter langt, noe som gjør det til Spanias lengste i sitt slag. På sitt største er katedralens grunnplan 116 meter langt og 76 meter bredt. Det høyeste punkt er 42 meter, og det finner man i tverrskipet.
Også hovedalteret er blitt bygget ut gjennom flere hundre år, og har kjennemerker fra alle de før nevnte perioder.
Hovedsakristiet er i plateresk (eller plateresque) byggestil, som er særegen for Spania og oppstod tidlig på 1500-tallet. Den utmerker seg ved sine sirlige dekorasjoner, og stilen smeltet etter hvert sammen med barokken. Navnet har den fra sølvsmedene (spansk: platéros).
Christofer Columbus' sarkofag er i katedralen. Katedralen er ett av Sevillas tre byggverk på UNESCOs Verdensarvliste.
Maxwell Long
Maxwell «Maxey» Long (født 16. oktober 1878, død 4. mars 1959) var en amerikansk friidrettsutøver. Han ble olympisk mester på 400 meter i 1900.
Etter å ha vunnet flere nasjonale titler på 440 yards, ble han regnet blant favorittene på 400 meter under OL 1900 i Paris. Han ledet finaleløpet fra start til mål, og slo lagkameraten William Holland med tre meter.
Collines
Collines er et departement i Benin, Collines ble opprettet under reformen i 1999, da de seks opprinnelige departementene ble omgjort til tolv departementer. Det ligger sentralt i landet og grenser til departementene Plateau, Borgou, Zou og Donga. Collines grenser også til landene Nigeria i øst og Togo i vest.
Administrativ inndeling
Collines er delt inn i seks kommuner.
Bedriftsøkonomi
Bedriftsøkonomi er et fagområde som skal gi kunnskaper om beslutninger innenfor private og offentlige organisasjoner, med sikte på å koordinere bruk av knappe ressurser slik at de best mulig fyller organisasjonens mål. Det bedriftsøkonomske fagområdet skal samtidig sette beslutningstakeren i stand til å bedømme samfunnsmessige virkninger av slike beslutninger, og til å handle innenfor både juridiske og etiske rammer. Bedriftsøkonomi er beslektet med samfunnsøkonomi gjennom et felles grunnlag i mikroøkonomiske teori.
Regnskapet inneholder rådataene som danner utgangspunktet for all bedriftsøkonomi, men er i seg selv ikke nok. For å skaffe seg tilstrekkelig informasjon om bedriftens økonomiske stilling er det nødvendig å foreta ulike former for regnskaps- og lønnsomhetsanalyser. Internregnskap er viktig for økonomistyringen og et finansregnskap er nødvendig for skatteetaten.
Viktige områder i bedriftsøkonomien utover regnskapsanalysen, er foretakets finansiering, operasjonsanalyse, økonomisk styring, foretaksstrategi og organisasjonsteori.
Utdanning
I Norge er bedriftsøkonomi, tradisjonelt sett, ikke et universitetsfag, men et fag det har vært undervist i ved handelsskoler og tilsvarende institusjoner. I Europa, derimot, og særdeles i Tyskland, har faget i lengre tid vært et akademisk fag med en akademisk grad og et forskningsmiljø. Dette kan henge sammen med at private bedrifter spiller en helt annen økonomisk rolle i Tyskland enn i Norge.
Universitetsforlaget utgir tidsskriftet Beta. Scandinavian Journal of Business Research, som er Nordens eneste vitenskapelige tidsskrift i bedriftsøkonomi og har eksistert siden 1987. Hovedredaktør fra 1996 til 2013 var professor Odd Nordhaug ved Norges Handelshøyskole. Nå er det Astrid Kleppe.
På engelsk går det et skille mellom det som ofte betegnes som Economics (samfunnsøkonomi) og det som heter Business Administration eller Managerial Economics (bedriftsøkonomi).
I Norges forskningsråd sorterer også bedriftsøkonomi under samfunnsfagene.
Privativ a
Privativ a (eller a privativum) er et prefiks som uttrykker nektelse/negasjon (f.eks. a-typisk, a-teisme) – opprinnelig beskrevet i gammelgresk grammatikk.
Alfa privativum stammer fra en protoindoeuropeisk syllabisk *n̥- og realiseres som an- foran vokal (f.eks. an-alfabetisme, an-estesi, an-arki). Jfr. også ambrosia.
Samme prefiks fins på sanskrit, også som a- / an-. Latin har det beslektede prefikset in-, og i vestgermansk (inkl. engelsk) opptrer prefikset som un-. I nordgermanske språk er -n- blitt borte. svensk har o- og dansk og norsk har u-.
Skolehjem
Skolehjem var en tidligere norsk institusjon eller anstalt som kombinerte barnehjem og skole, og som hadde til oppgave å forbedre barn og ungdom som hadde vist dårlig oppførsel eller var rammet av omsorgssvikt. Skolehjemmene ble tidvis også kalt redningshjem, forbedrings- og oppdragelsesanstalter eller 'offentlige skoler'. Skolehjemmene i Norge sto under Kirke- og undervisningsdepartementets tilsyn, med hjemmel i Lov av 6. juni 1896 om Behandlingen av forsømte Børn. I 1951 kom 'Spesialskoleloven', og skolene ble da etter hvert kalt spesialskoler. Noen få av skolehjemmene ble da overført til Sosialdepartementet fra 1. juli 1953, og fikk betegnelsen verneskoler. Dette gjaldt Bjerketun i Bærum og Bastøy (Foldin).
De mest kjente skolehjemmene i Norge var de statlig drevne guttehjemmene Toftes gave på Helgøya i Mjøsa, Ulfsnesøy oppdragelsesanstalt fem mil øst for Bergen, Lindøy utenfor Stavanger, Falstad skolehjem på Ekne ved Levanger i Nord-Trøndelag og Bastøy skolehjem i Oslofjorden, utenfor Horten.
Skolehjem i Norge
Nedenstående opplisting er ikke komplett. For en mer utførlig beskrivelse, se
Liste over norske middelalderkirker i stein
Liste over norske middelalderkirker i stein omfatter 159 kirker og 3 kapeller, slik dette er dokumentert i rapporten Norske steinkirker fra middelalderen, utgitt av KA i 2021.
Det ble bygget rundt 300 steinkirker i Norge i middelalderen av i alt rundt 1300 kirker. De fleste av disse ble satt opp i årene 1150–1250, og man regner med at byggeboomen ble utløst av at Nidaros erkebispedømme ble opprettet i 1152/1153.
Den største av kirkene er Nidarosdomen. De fleste er små kirker bygget i romansk stil rundt om på bygdene. Mest tallrike er de i Hordaland, Vestfold og Østfold. De nordligste av middelaldersteinkirkene er Bodin kirke i Bodø, Steigen kirke i Salten og Trondenes kirke i Harstad. Stortinget har vedtatt at alle middelalderkirkene i stein skal være i god stand til Stiklestad-jubileet i 2030.
Finmarkens amt
Vardøhus amt, fra 1787 Finmarkens amt, var et amt i Norge fra 1668 til 1918. Geografisk omfattet Finmarkens amt til 1866 også det nåværende Troms fylke, som da ble utskilt som Tromsø amt. Etter 1866 svarte Finmarkens amt til dagens Finnmark fylke. Finmarkens amt inkluderte i årene 1787 - 1866 Senjen og Tromsø fogderi.
Etter amtsforordningen av 1661 skulle benevnelsen og styringsformen for lenene i Danmark-Norge gjøres om til amt etter nordtysk mønster, og hvert amt skulle styres av en amtmann. Av Vardøhus len, hovedlen fra 1576 etter tidligere å ha vært underlen av Bergenhus hovedlen, ble Vardøhus amt etablert i 1668 med Otte Bjelke som amtmann. Det nye amtet omfattet dagens Finnmark fylke, og var delt i Vestfinmarkens og Østfinmarkens fogderier. Grensen mellom de to halvdelene av amtet ble somme tider regnet ved Nordkinnhalvøya, andre ganger ved Sværholthalvøya.
Amtet var underamt av Trondhjems stiftamt til 1844, deretter under Tromsø stiftamt til 1918.
Amtmannen var amtets øverste administrative leder. Amtmannsetet var opprinnelig Vardøhus festning, men vekslet siden mellom Vardø, Vadsø og Alta til 1814, da det ble flyttet permanent til Tromsø. Etter amtsdelingen i 1844 var det felles amtmann til 1866. Deretter ble det strid om lokaliseringen av amtmannsetet i Finmarken, inntil amtmannsetet ble lagt permanent til Vadsø i 1894.
Finmarkens amt endret navn til Finnmark fylke 1. januar 1919, med sete for Fylkesmannen i Vadsø.
Av kgl. reskript 1688 fikk fogderiene i Finnmark den særegenhet at de også inkluderte sorenskriverembetet, som i landets øvrige deler var egne embeter. Mot slutten av 1600-tallet ble de to fogderiene slått sammen til Vardøhus fogderi (senere Finmarkens fogderi), slik at hele amtet var kun ett fogderi og ett sorenskriveri. Fogdene holdt vekselvis til i Vardø og Vadsø frem til 1768, deretter i Alta. Ved kgl. resolusjon ble Finmarkens fogderi i 1816 atter delt i to: Vestfinmarkens og Østfinmarkens fogderier, og fogden var i begge også sorenskriver. Videre ble fogderiene i 1853 splittet opp ytterligere, til Alten og Hammerfest fogderier i Vest-Finnmark, Tanen og Varanger fogderier i Øst-Finnmark. Karasjok som tidligere lå under Vestfinmarkens fogderi ble samtidig overført til Tanen. I 1868 ble til sist Vardø fogderi skilt ut fra Varanger, slik at det mot slutten av 1800-tallet var tilsammen fem fogderier i amtet.
I geistlig forstand var amtet likeledes inndelt i to prostier (Østfinmarken og Vestfinmarken), som lå under Trondhjems stift frem til 1804, deretter under Tromsø stift (fra 1919 kalt Hålogaland bispedømme).
Utviklingen av Finmarkens amt
Frem til 1826 var det ingen fast grense mellom Norge og Russland, det er nå Russlands eldste grense. Det var fra slutten av 1700-tallet av interesse for å bygge ut og utvikle landsdelen. I 1826 ble kommisjonen for undersøkelse om Finmarkens oppkomst nedsatt. Rapporten var bestilt av Stortinget og inneholder beskrivelser av næringsvirksomhet, bosetning og folkeliv og førte til endringer i lovverk utover på 1800-tallet.
Junghans
Junghans Uhren GmbH er Tysklands største ur- og klokkefabrikant. Selskapet ligger i Schramberg, Baden-Württemberg. 15. april 1861 ble det grunnlagt av Erhard Junghans under navnet Junghans og Tobler. Junghans' svoger, Jakob Zeller-Tobler, var kompanjong. Det vokste til å bli en av verdens største klokkefabrikanter. Ved begynnelsen av 1900-tallet var Junghans størst i verden med en årlig produksjon på tre millioner klokker.
På slutten av 1980-tallet kom Junghans med sin første radiostyrte bordklokke. I 1990 fulgte verdens første radiostyrte armbåndsur, MEGA og MEGA 1. I 1995 presenterte Junghans den ypperste kombinasjonen hittil av et radiostyrt armbåndsur drevet av solceller og et oppladbart batteri i en keramisk urkasse.
Potomac (elv)
Potomac [pəˈtoʊmək] er en 665 km lang elv i USA, og inklusive sideelver er den 1 070 km lang. Den har to utspring, det nordlige ved Fairfax Stone på grensen mellom Maryland og Vest-Virginia, og det sørlige nær Hightown i Virginia. De to løpene møtes nær Green Spring i Virginia.
Den viktigste bielven er Shenandoah, som renner ut i Potomac ved Harpers Ferry i Vest-Virginia.
Den nederste delen av elveløpet er påvirket av tidevann, og den renner ut i Chesapeake Bay på atlanterhavskysten av USA. Elva har en fallhøyde på 933 meter, og en gjennomsnittlig vannføring ved Washington D.C. på 316 m³/s.
Elva markerer grensen Maryland og Washington D.C. på den nordlige siden, og West Virginia og Virgina på den sørlige siden.
Moss Boligbyggelag
Moss Boligbyggelag (MBBL) var et boligbyggelag som ble stiftet 14. mars 1946 og opererte i hovedsak Moss i Østfold samt nabokommunene. Ble i 2010 fusjonert med Rygge Boligbyggelag (RBBL) og dannet Vansjø Boligbyggelag.
Moss Boligbyggelag var en del av Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL) og hadde før sammenslåingen med RBBL vel 11 200 medlemmer og forvaltet vel 4 700 boliger i 98 borettslag, sameie og andre selskap.
Joint Strike Missile
Joint Strike Missile (JSM) vil bli et norskprodusert våpen for det nye kampflyet Lockheed Martin F-35 Lightning II, og lages av Kongsberg Defence Systems (KDS), sammen med partneren Raytheon. JSM er først og fremst en videreutvikling av sjømålsmissilet Naval Strike Missile. JSM er laget for å treffe sjømål, men vil også få landmålskapabilitet.
Design
JSM vil bli et av de første våpnene med egenfremdrift som passer inn i bomberommet til F-35. Missilet kan trolig også integreres mot andre flytyper. JSM er det eneste kryssermissilet som kan bæres internt i våpenrommet på F-35A/C.
Missilet er bygget i kompositt, og er utformet for å ha minst mulig radarsignatur. Sammen med evnen til å manøvrere som et lite fly, noe som gjør at det kan fly langs bakken og skjule seg i terrenget.
Bruk
Missilet er beregnet brukt mot moderne marinefartøyer med avanserte selvforsvarssystemer, men kan også brukes mot landmål.
Tidlinje
I 2002 startet Kongsberg i samarbeid med Luftforsvaret og Forsvarets forskningsinstitutt (FFI) utviklingen av en F-35-tilpasset versjon av Naval Strike Missile (NSM). Dette var fire år før F-35 fløy for første gang.
I febrauar 2021 gjennomførte Forsvarsmateriell et vellykket JSM missil-dropp fra F-35A.
Integrasjon av missilene på norske F-35A er planlagt gjennomført i perioden 2022-2024, slik at Luftforsvaret oppnår såkalt full operativ evne (FOC) i 2025.
I juni 2018 inngikk KDS en avtale med Forsvarsmateriell (FMA) på 700 millioner kroner for JSM testmissiler til integrasjonsfasen på F-35, og skal gjennomføres av det flernasjonale programkontoret i samarbeid med hovedleverandøren Lockheed Martin.
I oktober 2021 signerte FMA produksjonsavtalen med Kongsberg for JSM. Kontrakten var verdt ca. 4 milliarder kroner.
Eksterne lenker
Naval Strike Missile
Ågesta
Ågesta er et skogbevokst område i Huddinge kommune like utenfor Stockholm. Det avgrenses i nord av sjøen Magelungen og i vest av Ågestasjön, som siden 1976 er et fuglereservat. Hoveddelen av Ågesta er et friluftsområde med lysløype. I området finnes også Ågesta GK, Ågesta rideskole, Ågesta folkhögskola (som eies og drivs av Frelsesarméen, Ågestabadet (naturistbad) og Ågestaverket, Sveriges første kjernekraftverk.
Thea Selliaas Thorsen
Hun ble dr. art. i latin ved Universitetet i Bergen i 2007, med en avhandling om autentisitetsproblematikk knyttet til Ovid.
I tillegg til å ha tatt hovedfag i latin ved Universitetet i Oslo, har Thorsen studert og forsket ved Vatikanbiblioteket, University of Cambridge, Scuola normale superiore di Pisa, Centre Gustave Glotz, Université Paris-Sorbonne samt University of Oxford.
I 2009 ble hun tildelt postdoktorstipend fra Norges forskningsråd for et forskningprosjekt ved NTNU om den romerske resepsjonen til Sapfo. I 2015 ble hun tildelt Unge Forskertalenterstipend fra Norges forskningsråd for et større prosjekt om den estetisk-erotiske sammenhengen mellom gresk og romersk litteratur og dens videre tradisjon i Vestens kulturhistorie.
Ved NTNU er hun professor i klassiske studier (gresk og latin) ved Institutt for historiske og klassiske studier, og medlem av NTNUs Stjerneprogram. Hun er akademisk prosjektleder for satsningen «Kanon. Antikkens litteratur på norsk», et samarbeid mellom NTNU og Gyldendal Norsk Forlag.
Hun har utgitt flere gjendiktninger av den romerske poeten Ovid. I 2001 oversatte hun Heroides – Heltinnebrev, i 2002 Amores – Kjærlighetseventyr, i 2006 Ars Amandi – kunsten å elske og i 2009 Kjærlighetskuren – Brevvekslinger. Med dette er hele Ovids kjærlighetselegiske produksjon for første gang gjendiktet til norske vers.
I 2013 forelå The Cambridge Companion to Latin Love Elegy, (Cambridge University Press), som hun redigerte og bidro til med tre kapitler. Med dette ble hun den første skandinaviske redaktøren av et volum i denne serien innenfor feltet klassiske fag: Cambridge Companions to Literature.
I 2014 kom monografien Ovid's early poetry : from his Single 'Heroides' to his 'Remedia Amoris', som omhandler hele Ovids tidlige forfatterskap, også på Cambridge University Press.
Thorsen var kommentator i Kulturbeitet på NRK P2 2003–2005, spaltist i Morgenbladet 2007–2010 og fast bidragsyter til Latinskolen på NRK P2 høsten 2008, sendt i reprise våren 2011.
Kirgisistans president
Kirgisistans president er statsoverhodet og øverste leder i Republikken Kirgisistan. Ifølge grunnloven er presidenten «symbolet på fellesskapet i folket og statsmakten, garantisten av Republikken Kirgisistans grunnlov og av hver statsborger.» Han eller hun blir valgt for en femårsperiode av velgerne. Presidentembetet erstattet i 1990 rollen som leder av det øverste sovjet, som hadde eksistert siden 1936, da landet var kjent som Den kirgisiske sosialistiske sovjetrepublikk.
Osavatnet
Osavatnet ligger øverst i Bjørndalen øst i Bergen kommune, ved foten av Gullfjellet. Osavatnet er et av utgangspunktene for turer i Bergens høyeste fjell, Gullfjellet. Innerst ved vannet (følg Fv 235) ligger en stor parkeringsplass (parkeringsavgift). Like ved er også bademulighet i elveinnløpet, men vannene lenger oppe tilhører byens drikkevannsforsyning og er ulovlige å bade i.
Vatnet har utløp via Skåldalselva, som er den største sideelva til Storelva/Arnaelva.
Anna-Maria Müller
Anna-Maria Müller (gift: Murach) (født 23. februar 1949 i Friedrichsroda, Landkreis Gotha i Thüringen, død 23. august 2009 i Berlin) var en østtysk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble og 1972 i Sapporo.
Müller ble olympisk mester i aking under Vinter-OL 1972 i Sapporo. Hun vant konkurransen i ener for damer foran sine landsmenn Ute Rührold og Margit Schumann.
Fire år tidligere, under vinter-OL 1968 i Grenoble kom hun på andreplass i konkurransen ener for damer bak sin landsmann Ortrun Enderlein. Men de østtyske damene ble diskvalifisert ettersom de ulovlig hadde varmet meiene på kjelkene. Østtyske Angela Knösel som kom på fjerdeplass ble også diskvalifisert.
Fylkesvei 7294
Fylkesvei 7294 går mellom Titternes og Steinsvika i Dønna kommune.
Fabolous
John Jackson (født 18. november 1977 i Brooklyn, New York) er en amerikansk rapper. Han er bedre kjent under navnet Fabolous.
Fylkesvei 7294
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 188.
25. serierunde i Premier League 2008/09
25. serierunde i Premier League 2008/09 begynte lørdag 7. februar 13:45 med Manchester City – Middlesbrough. 16:00 ble det spilt seks kamper og 18:30 spilte Portsmouth – Liverpool. Runden ble avslutta søndag 8. februar med Tottenham mot Arsenal og West Ham mot Manchester United.
Donga (Benin)
Donga er et departement i Benin. Det ligger sentralt vest i landet og grenser til departementene Atakora, Borgou og Collines, det grenser også til landet Togo i vest. Donga ble opprettet etter reformen i 1999, da de opprinnelige seks departmentene ble delt inn i tolv nye departementer, før 1999, var Donga del av departementet Atakora.
Halden Boligbyggelag
Halden Boligbyggelag ble startet 21. oktober 1945 og opererer blant annet i Halden i Østfold samt nabokommunene.
Boligbyggelaget har ca. 4 400 medlemmer og forvalter 2 400 boliger i 70 borettslag, sameier og andre selskap.
Halden Boligbyggelag er en del av Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL).
Stormkanon
En stormkanon er en kanon eller haubitser montert på et kjøretøy, ment for å støtte infanteri med direkte ild under angrep på annet infanteri og befestninger, samt bekjempelse av fiendtlige stridsvogner.
Det norske forsvaret brukte tyske Sturmgeschütz III like etter andre verdenskrig.
Panserjager
Panserjager er et kampkjøretøy som har som hovedoppgave å bekjempe stridsvogner. Panserjagerne deles opp i kanonpanserjagere og rakettpanserjagere. De førstnenvte er bestykket med kanon og de sistnevnte med panservernmissiler.
Det norske forsvaret har brukt NM-116 kanonpanserjager og NM-142 rakettpanserjager.
Douglas Haig
Douglas Haig, 1. jarl Haig, også omtalt som «Butcher Haig», (født 19. juni 1861 Charlotte Square i Edinburgh, død 29. januar 1928 i London) var en britisk offiser og feltmarskalk under den første verdenskrig. Han kommanderte Den britiske ekspedisjonsstyrken (BEF) fra 1915 til krigens slutt og var kjent som den britiske offiseren som hadde flest tap. På grunn av dette (2 millioner av hans menn døde under krigen) ble han gitt tilnavnet «Butcher Haig». Han var øverstkommanderende under slaget ved Somme (med de største tap i britisk historie), slaget ved Passchendaele (også kalt det tredje slaget ved Ypres) og hundredagersoffensiven i 1918.
Han var en populær offiser i årene umiddelbart etter krigen, og hans begravelse var nasjonal sørgedag. Imidlertid ble han fra 1960-årene stadig mer kritisert for sin ledelse under krigen. Alan Clarks bok The Donkeys (1961) førte til at frasen «løver ledet av esler» (tapre soldater ledet av elendige ledere) ble popularisert. Clark tilla en tysk general denne frasen, men innrømmet før sin død at han hadde løyet om dette. Fra 1980-tallet har imidlertid historikere (og mange veteraner) fortsatt å prise Haigs lederskap.
Etter første verdenskrig ble Haig i 1919 tildelt den arvelige adelstittelen jarl Haig. Han ble deretter omtalt som lord Haig. Haig ble utnevnt til ridder av Tistelordenen, var storkorsridder av Order of the Bath og av Royal Victorian Order, mottok den britiske Order of Merit og var storkommandørridder av Den indiske imperieordenen.
Chlorogomphidae
Chlorogomphidae er en delgruppe av øyenstikkere, (Odonata).
De finnes bare i Asia.
Utseende
Middelsstore til store, kraftig bygde øyenstikkere. Mange arter har fargerike tegninger på vingene. Larvene er forholdsvis lange og slanke.
Levevis
Chlorogomphidae lever mest i fjellområder i Asia, larvene lever i rasktflytende fjellbekker og elver. De voksne kan observeres svevende høyt over elvekløfter og rundt fjelltopper. En av de mest spektakulære artene er den store (vingespenn ca. 12 – 14 cm) Chlorogomphus papilio, som har vinger med mørkbrune og kremfargede flekker. Hunnen har uvanlig brede bakvinger. Denne arten kan i flukten minne on en stor sommerfugl i gruppen fuglevinger (Troidini).
Utbredelse
Familien finnes bare i den Orientalske økosonen. Det største artsmangfoldet finner man i det nordlige Vietnam og det sørlige Kina, inkludert Taiwan.
Terje Storli
Terje Storli (født 10. august 1960) er en norsk bassist.
Han spiller bassgitar i den norske rockegruppa Stage Dolls, hvor han har vært med fra starten i 1983.
Grebe
Grebe var en gruppe i Kompani Linge. Gruppa med dette navnet opererte både i Østerdalen og i Gudbrandsdalen – men mest mellom dalførene. Gruppas historie strekker seg over det siste halvannet år av andre verdenskrig.
Historie
Det begynte tragisk. 10. oktober 1943 skulle seks mann hoppe ut i fallskjerm i fjellet mellom Atndalen og Østerdalen: Torbjørn Hoff fra Elverum, Henning Løkken fra Stor-Elvdal, Alf Graven og Hans Storhaug fra Rena, Arne Øvergård fra Vang og Jens Beck fra Nittedal. De tre i det første flyet landet etter planen. Det andre flyet med Hoff, Løkken og Beck skulle komme en time senere. Men de første hverken så eller hørte noe til det. De ventet og lette, men etter mer enn to måneder valgte de tre som var i live å legge veien over til Sverige. Først gradvis – og til dels flere tiår etter krigen – ble de andres skjebne klarlagt. Flyet hadde navigert feil og sluppet dem over Rambergsjøen i Rørosområdet. En dis over vannet skjulte at det ikke var islagt. Alle tre druknet.
Først i mars 1944 var Arne «Gubben» Øvergård som leder, Hans «Kyllingen» Storhaug og Alf «Per» Graven klare til innsats igjen, nå med Hans «Diplomaten» Lund fra Askim som ny telegrafist. Nå gikk de på ski fra Sverige. Oppdraget var å rekognosere droppeplasser og lagerplasser, ta imot og lagre våpenslipp fra fly, og planlegge angrep på kommunikasjonslinjene. Det første hovedkvarteret ble lagt til Holmsjøen øst for Sollia i Atndalen, og fra nyttår til frigjøringen holdt de til i «Rudshytta», også kalt «Ambassaden», litt lenger sør i det samme fjellområdet. Sommeren og høsten 1945 var de mye på farten, blant annet i Ringebufjellet.
Lingekarene Jon Gunleiksrud og Oddvar Dobloug sluttet seg til gruppa 15. april. De hadde begge drevet som instruktører i de to dalførene siden 1942. Den neste som kom var Rolf Øvergaard fra Sollia, som hadde vært kontaktmannen deres på Atnbrua. Han unngikk så vidt å bli arrestert i juni 1944, og ble innlemmet i gruppa. Siden fikk de flere forsterkninger, til de våren 1945 var 14 mann. Alle flyslipp i Nord-Østerdal, med unntak av ett, fant sted i fjella mellom Alvdal og Sollia, og ble tatt imot av «Grebe». Tre av dem kom sommeren 1944. Men om høsten, mens de oppholdt seg i Ringebufjellet, mislyktes alle slipp. Dessuten var en «dump», et utstyrslager, blitt oppdaget og mat og klær var stjålet. Det ble mangel på både mat og vinterklær, og av sikkerhetsgrunner var de ikke ute av klærne den høsten, hverken natt eller dag. Høsten 1944 var ekstra nedbørrik. Det ble derfor en alminnelig foreteelse å legge seg våt i et vått telt, eller en fuktig jordhule, i ly av steiner eller fjellhamrer. Senere på høsten ble det ofte overnatting på frossen mark og fortsatt med undertøy som mer lignet et panser enn et porøst undertøylag.
Undertøy kunne i utgangspunktet ikke skaffes på det sivile marked «Fordi kontakt til sivile – til og med til Milorg – bare skulle gripes til som nødhjelp,» ifølge Jon Gunleiksrud. Dette siste viste seg snart helt urealistisk. Milorgfolk i Alvdal og Sollia ble viktige medspillere for gruppen. Mat ble båret på ryggen fra begge bygdene. Avstandene var større til Alvdal, men det var flere gode skiløpere der – dette var landets fremste skiløperbygd på den tiden.
Etter at Rolf Øvergaard sluttet seg til «Grebe,» ble søsteren Marit Øvergaard Erichsen hovedkontakt i Sollia sammen med Helge Nesset. Marit var rundt 30 år gammel og sportslig til tusen, uredd, fanatisk motstander av nazistene, og klok og effektiv. Det var rift om å bli utpekt til turer ned til Marit.
Julekvelden 1944 inviterte hun hele «Grebe» ned til seg og alle åtte kom, pluss den påtroppende distriktssjefen Leif Norberg. Julaftens morgen opprant med klarvær og kaldt; en fin, rosa himmel og ellers hvitt, hvitt så langt øyet kunne se. Hvem kunne tro det var krig og elendighet i verden? De smeltet snø og stelte seg så godt de kunne, og beregnet så de skulle komme fram i skumringen. I døra sto Marit og tok imot dem. Hun var kledd i en vakker, rød bunad, og det store, blonde håret hang utslått. Det var varme på peisen, ribbe og pølse, hjemmebrygget øl og dram. En julekveld ingen glemte.
Jernbanen angripes
29. desember 1944 kom særmeldingen: «Sommerfuglen til ekornet: Forestillingen gikk ganske godt.» Det betydde: Begynn angrep mot jernbanen i begge dalfører. Samtidig kom dette telegrammet til Grebes sender: «Uten ytterligere ordre skal aksjon igangsettes mot både Dovrebanen og Rørosbanen, fra tidligst, og helst natt til 6. januar.»
Natt til 6. januar 1945 sprengte Grebe og Milorg i samarbeid bruene over Tronsåa og ved Nyeggen i Alvdal og over Tresa nord for Koppang. Karene fra Sollia skulle sprenge jernbanen ved Hanestad. Da de kom fram ved 3-tida om natta, viste det seg at Glomma gikk åpen, så de kom ikke over. Til Gudbrandsdalen dro Jon Gunleiksrud og tre til. Meningen var at sabotasjen der skulle utføres i samarbeid med gruppa «Woodpecker» og med Milorg, men de kom ikke i kontakt med noen av dem. De sprengte likevel noen skinner i Bredebygden like sør for Otta.
Noe senere sprengte tynsetingene brua over Tela på Telneset. 25. januar tok «Oskar» Dobloug og to til brua over Åsta. Det ble også gjennomført en sprengning ved Ringebu.
Men Jon Gunleiksrud fikk ryggproblemer med hekseskudd og isjias. På vei sabotasjeoppdraget i Ringebu ble han så dårlig i ryggen at Hans Storhaug måtte overta ledelsen. Gunleiksrud var til slutt så utkjørt at han la seg ned, greide ikke sitte heller for smertene og ville at de andre skulle fortsette uten ham. De andre mer tvang enn overtalte ham til å gå videre, og tok oppakningen hans. De regnet med at hvis han ble igjen, ville han ta «pillen».
Etter at de kom tilbake ble det klart at han måtte på sykehus. På Lillehammer hadde de en overlege som han var trygg på – han hadde ligget der før. To av de andre måtte følge ham over fjellet til Ringebu. Det må ha vært vanvittig vondt for hvert skritt. Ploge kunne han ikke, så i utforbakker bandt de et tau om livet på ham og holdt igjen.
Inne på fjellet møtte de uvær, det var snøfokk imot og nesten uråd å gå. Ei lita bu bygget for veiarbeiderne reddet dem. Der var det også ovn. Gunleiksrud la seg rett ut og sovnet. De våknet grytidlig og fikk stablet «Sigurd» på beina, hvit i ansiktet, med tau til en foran og en bak, og. Først i mørkningen var de framme der det heller ned mot Ringebu. Her gjorde de som sist de skulle ned i dalen, hugg hver sin granlegg og satte seg skrevs over. Men forrige gang hadde ingen hekseskudd. Heldigvis bodde Sigurds kontaktmann der tømmerløypa kom ned. De to andre fikk ikke følge ham dit. Det siste de så var Sigurd som nå krabbet alene bortover på veien og forsvant i mørket.
Grebe fikk også ubehagelige oppdrag. To ganger var karene ute og likviderte folk de mente truet motstandsbevegelsen – ei 37 år gammel barnepleierske i Ulsberg og en jeger og fjellmann på Tretten. I begynnelsen av januar flyttet de til det nye kvarteret, «Ambassaden». I et par grantrær ble det laget en platting som ble brukt som utkikkstårn. Der var det en mann på vakt fra det lysnet om morgenen til det ble mørkt om kvelden. Fra tårnet gikk det en ringeledning inn i hytta. Hele stedet var underminert. De kunne tenne lunter, og de hadde snubletråder som utløste skudd. Hans Storhaug glemte en gang at det var lagt sprengladninger rundt hytta. Han tok glad og fornøyd farvel med de andre og vasset rett i snubletråden så en ladning ble utløst – til allmenn latter.
Gunleiksrud var nøye med disiplin og renslighet. Men det kunne gå for vidt. «Diplomaten» hadde en gang varmet opp vann til fotbad i den store kjelen de laget mat i. Da karene kom inn til «tea break» var han ikke rask nok til å avslutte. Den snarsinte Fredrik Brandt ville skyte ham på flekken, og temperaturen var høy til Dobloug og Rolf Øvergaard kom inn og fikk dempet det hele med latter og fleip.
Harde turer var det ingen mangel på, tobakk, derimot… En gang de lå sør i Ringebufjellet kom «Kyllingen» på at han hadde en 20-pakning liggende i en «dump» ved Holmsjøen. Det var jo bare en 10 mils vei, så han la av gårde. En uke senere var han tilbake – med røyken sin.
Seks mann fra lufta
23. februar 1945 var det ventet fallskjermslipp til Grebe – med nye mannskaper. Alle som fikk oppleve et fallskjermslipp under krigen, kunne når som helst senere i livet lukke øynene og se det hele som i en film. Richard Zeiner-Henriksen har beskrevet det slik: «Plutselig, kanskje noen mil unna, ser vi noen skygger mot stjernehimmelen og det blinker av og til litt i lyset fra månen, som svær og gul stiger opp over Gråhøgda bak oss. Og nå hører vi det! Den fine, høye symaskinlyden til de britiske og amerikanske flyene. Oscar roper «Tenn lyktene» og vi retter dem mot flyene som nå kommer susende mot oss. Det er som de har retning direkte mot oss og vi nesten kneler ned for ikke å bli truffet.
Men nå hører vi stemmer! «Kyllingen» hoier oppover i natten og ler høyt med sin karakteristiske latter og ovenfra kommer en stemme i mørket: «Jaggu er det ikke Kyllingen som tar imot oss.»
Det kommer to fly til en halv time senere, og tidlig neste morgen er det et nesten håpløst syn som møter. I hele dalsøkkets lengde, kanskje en kilometer, ligger fallskjermer i de mest lysende farger, 77 i alt. Kommer det et tysk fly nå, er de solgt!
De setter av gårde å få pakket sammen fallskjermene. De er nesten framme ved de nærmeste, når de bråstopper og blir stående urørlig. Langsetter den andre siden av dalsenkningen kommer to skiløpere. Grebe-karene synker langsomt ned på kne for å bli mindre synlige. Når hele det fargesprakende sceneriet blir oppdaget vil ryktene om en hel hær i fjellet spre seg som ild i tørt gress. Og om de får tak i de to skiløperne, hva skal de gjøre med dem? Ikke skyte dem, ikke ta dem med til «Ambassaden» – for kommer de ikke hjem, vil de bli ettersøkt over hele bygda.
De venter og ser. Langsomt, langsomt går de to der oppe i lia. Men det er noe som ikke stemmer. De går ikke etter hverandre, men ved siden av hverandre. Når de kommer nærmere, ser de at den ene er ei ung jente og den andre en ung gutt. Og de går nærmest og ser hverandre dypt inn i øynene og har ikke blikk hverken for fargeklattene i snøen eller for mystiske menn i fjellet. Det er bare helt tydelig at de ikke oppdager noe som helst, for de stopper ikke et øyeblikk, snur ikke på hodet – bare forsvinner over kanten.
Hände hoch!
24. februar dro Oddvar Dobloug og Rolf Øvergaard fra til Otta. Oppdraget var å sprenge jernbanebrua i Rosten, det trange gjelet i Gudbrandsdalen mellom Sel og Dovre. Men de innså at det ville være ugjørlig. Milorgmannen Ottar Havn mente det ville være effektivt å sprenge pumpehuset der lokomotivene fylte vann. Han fikk laget seg en nøkkel til pumpehuset, gikk inn og tegnet pumpeverket. Rolf og Oddvar gikk inn i pumpehuset. Ottar holdt vakt utenfor. Det var mange bensinkanner i bua. Og dem satte de inntil ladningen. Eksplosjonen lyste opp hele dalen. Bare grunnmuren av huset sto igjen.
Når alle forberedelser er ferdige blir de overrasket av to tyske feldwebler som er ute på skitur. Oddvar Dobloug, som er i sivil, går ut og begynner å smøre ski. Han har pistolen innenfor buserullen. Den ene tyskeren tar av seg skiene og kommer bort til ham – Legitimation! sier tyskeren arrogant. «Oskar» viser legitimasjonskortet sitt. Tyskeren er på vei tilbake til skiene. Så snur han seg og spør om «Oskar» er alene. Han svarer at de er to, men den andre er ute på ski. Men så oppdager tyskerne at det ligger enda et par ski bak hytta, og lurer på hvem som eier dem. Dobloug later som han er overrasket over at kameraten ikke er ute på ski, og roper på Rolf. Da svarer Rolf ja, og Dobloug har ikke annet å gjøre enn å be ham om å komme ut. Han er nemlig også i sivil.
Men de har tatt seg inn i hytta gjennom et vindu på baksiden, de har aldri gått gjennom døra. Og døra er fastiset. Dobloug underholder tyskerne med løst prat mens karene jobber med å få opp døra. Rolf finner ei øks i hytta og prøver å bende døra over issvullen nede, men Kåre Hellan fra Woodpecker er utålmodig, tar fart og  sparker til. Plutselig spretter døra opp, og den som da er nærmest døra og snubler ut er ikke Øvergaard, men Kåre Hellan i full uniform og med en stengun i hendene. «Hände hoch!» kommanderer Hellan og Dobloug, samtidig som Dobloug trekker pistolen. Tyskerne rekker først hendene i været, men bråsnur og prøver å stikke av. En salve fra Hellan og tre skudd fra Dobloug gjør ende på dem. Nordmennene drar dem inn i hytta og tar våpen og kikkerter. Angrepet mot jernbanen blir avlyst, og de kommer seg unna. De går sju mil tilbake i ett strekk den natta.
Grebe-gjengen hadde en siste idé: Nord for Dombås går jernbanen i en såkalt vendetunnel, en hårnålssving inne i fjellet; Grønbogen heter den. Om de stoppet et sørgående tog på Fokstua, beordret alle ut, satte toget i gang, og avsporet det i full fart i den trange, skarpe svingen i tunnelen, ville det kile seg fast og sperre jernbanen i lange tider. Men før de kommer så langt får de telegram fra London om at alle operasjoner skal avlyses til nærmere ordre. Det skinner gjennom at det er fordi krigen snart er slutt.
Grebe gjenoppstår i Heimevernet
I forbindelse med omorganisering av Heimevernet, settes det opp innsatsstyrker i hvert distrikt. Disse har fått navn etter Kompani Linge-operasjoner fra andre verdenskrig. I Oplandske Heimevernsdistrikt 05 heter innsatsstyrken Grebe.
Fredrikstad og Omegn Boligbyggelag
Boligbyggelaget hadde ca. 13 000 medlemmer og forvaltet 5 300 boliger i 179 borettslag, sameier og andre selskap.
Fylkesvei 2038
Fylkesvei 2038 går mellom Furuberget og Svullrya i Grue kommune.
Janusz Kusociński
Janusz Tadeusz Kusociński (født 15. januar 1907, død 21. juni 1940) var en polsk friidrettsutøver. Han ble olympisk mester på 10 000 meter i 1932..
Han begynte med friidrett i 1928, etter at han ble med i klubben «Sarmata». Han ble trent av den estiske tikjemperen Aleksander Klumberg-Kolmpere.
Han ble overraskende polsk mester på både 5000 meter og i terrengløp i 1928. På grunn av militærtjenesten gikk han glipp av den neste sesongen, men kom tilbake sterkere enn noensinne. Han ble polsk mester på 1500 og 5000 meter i 1930 og 1931, og på 800 meter i 1932.
Bare en måned før OL 1932 i Los Angeles, satte Kusociński ny verdensrekord på 3000 meter med tiden 8.18,8. Under OL vant Kusociński en hard kamp mot finnene Volmari Iso-Hollo og Lasse Virtanen på 10 000 m, og løp på sesongens beste tid, 30.11,4.
Etter at han tok sølv på 5000 meter under det første europamesterskapet i friidrett i Torino i 1934, la Kusociński som friidrettsutøver. Han gjorde et comeback i 1939 ved å vinne det polske mesterskapet på 10 000 meter.
Kusociński meldte seg som frivillig til den polske hæren etter at Polen ble angrepet av Tyskland, og ble såret to ganger. Janusz Kusociński ble arrestert av Gestapo 26. mars 1940 under AB Aktion. Han ble henrettet tre måneder senere i Palmiry, nær Warszawa.
Fredrikstad og Omegn Boligbyggelag
FOBBLs første borettslag ble bygget på Kongsten og var innflytningsklart i 1951.
Fredrikstad og Omegn Boligbyggelag var en del av Norske Boligbyggelags Landsforbund (NBBL) og fusjonerte 1. oktober 2011 med Oslo Bolig- og Sparelag.
Fylkesvei 2038
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 401 (Hedmark).
Beaver County (Oklahoma)
Beaver County er et fylke i den amerikanske delstaten Oklahoma. Det ligger nordvest i staten i området Oklahoma Panhandle og det grenser mot Harper County i øst, Ellis County i sørøst og mot Texas County i vest. Det har også grense mot delstatene Kansas i nord og Texas i sør.
Beaver Countys totale areal er 4,708 km² hvorav 8 km² er vann. I 2010 hadde fylket 5,636 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Beaver som også er fylkets største by.
Fylket ble grunnlagt 2. mai 1890.
Kim Campbell
Kim Campbell (Avril Phaedra Douglas Campbell, født 10. mars 1947 i Port Alberni i Canada) er en canadisk politiker fra Canadas konservative fremskrittsparti. Hun var statsminister i Canada i en periode på 131 dager mellom 25. juni og 3. november 1993. Campbell var landets første kvinnelige regjeringssjef. Før hun ble statsminister var hun justisminister og forsvarsminister. Som justisminister huskes hun for strengere våpenlovgivning og lovgivning som beskyttet voldtektsofre.
Bakgrunn
I 1980 tok hun opp igjen studiene, denne gang i juss. Hun avsluttet med grad i rettsvitenskap i 1983. Etter dette arbeidet hun et par år som advokat.
Politisk virke
I 1980, samtidig med at hun begynte på jusstudiet, engasjerte Campbell seg i lokalpolitikken i Vancouver. Hun ble valgt til skolestyret og stilte i 1984 uten hell til valg til provinsforsamlingen for partiet Social Credit.
I 1993 ble hun forsvarsminister, den første kvinne i denne regjeringsposten. Hun ble også den første kvinnelige forsvarsminister i et NATO-land. I tiden som forsvarsminister måtte hun håndtere skandalen der personer ble drept av canadiske fallskjermsoldater på oppdrag for FNs fredsbevarende styrke UNOSOM I i Somalia.
Campbell vant i 1993 kampen mot Jean Charest om å overta partiledervervet og statsministerposten etter Brian Mulroney. Hun ble Canadas første kvinnelige statsminister og samtidig den første kvinnelige regjeringssjef i Nord-Amerika. Campbell tiltrådte 25. juni 1993. Som statsminister reduserte hun antall departementer og statsråder i regjeringen.
Etter ni år med konservativ regjering og en vellykket start på statsministerperioden, lyste Campbell ut valg til oktober 1993. Campbell var blitt populær i den første tiden som statsminister og oppnådde den høyeste velgertilfredshet en statsminister hadde hatt på 30 år. I august 1993 ga 47,9 % av de spurte i en meningsmåling henne sin tilslutning, 51 % i en annen. Valgkampen gikk imidlertid ikke godt og valget ble en katastrofe for de konservative, som bare fikk to representanter i parlamentets underhus. Campbell tapte selv i valgkretsen i Vancouver. Den 3. november 1993 var perioden som statsminister over. Jean Chrétien fra det liberale partiet overtok som statsminister. Campbell trakk seg for godt fra politikken.
Campbell var statsminister i fire måneder og ti dager, til sammen 131 dager. Hennes periode som statsminister er den tredje korteste i landets historie, Charles Tupper og John Turner satt i kortere tid.
Etter politikken
Etter at hun gikk ut av politikken underviste Campbell fra 1994 ved Harvard University i USA. Hun var tilknyttet John F. Kennedy School of Government og Shorenstein Center on Media, Politics and Public Policy. Fra 1996 til 2000 var hun Canadas generalkonsul i Los Angeles. Fra 2001 til 2004 underviste hun igjen ved Harvard University. I 2014 ble hun founding principal ved Peter Lougheed Leadership College ved University of Alberta.
Campbell har engasjert seg i forskjellige organisasjoner på internasjonalt plan. Hun var leder i Council of Women World Leaders (CWWL) fra 1999 til 2003. Fra 2003 til 2005 var hun president i International Women's Forum. Campbell var med på å grunnlegge Madrid-klubben, var fungerende president fra 2002 til 2003, deretter visepresident til 2004 og generalsekretær fra 2004 til 2007.
Da statsminister Justin Trudeau i 2016 endret prosedyren for utnevnelse av høyesterettsdommere, ble Campbell leder for det uavhengige dommerutnevnelsesrådet.
I 1996 utga hun sine politiske memoarer med tittelen Time and Chance.
Utmerkelser
Campbell er medlem av Det kongelige råd for Canada og er utnevnt til Queen's Counsel. I 2008 ble hun utnevnt til companion av Order of Canada. Hun mottok Order of British Columbia i 2012.
Dalton-brødrene (Lucky Luke)
Dalton-brødrene dukker opp med jevne mellomrom i tegneseriene om Lucky Luke. Den 'virkelige' Dalton-gjengen dukker bare opp i én historie, der de blir drept og begravd like før slutten. Noen hefter senere dukker deres fiktive og like forbryterske fettere opp. De heter Joe, Jack, William og Averell, og hver av dem er litt høyere og dummere enn den forrige. De to mellomste brødrene har ingen utpregede karaktertrekk, men yngstemann, hissigproppen Joe, og den høye og dumsnille Averell er mer interessante figurer.
I senere historier opptrer også Dalton-brødrenes mor. Hun er glad i sønnene sine, og er selv en forbryter, dog mer harmløs enn sønnene.
Leirkutling
Leirkutling (Pomatoschistus microps) er en fiskeart i gruppen kutlinger. Den blir opptil 9 cm lang og lever fra overflaten og ned til 30 meters dybde. Øynene sitter høyt oppe på det avrundete hodet. Den har to ryggfinner, den første har 5-8 piggstråler og den andre har en piggstråle og 8-10 bløtstråler. Bukfinnen har en piggstråle og 8-10 bløtstråler. Leirkutlingen lever som regel på steinete sand- eller leirbunn. Den spiser små krepsdyr, flerbørstemarker og muslinger.
Geitastrand kirke
Geitastrand kirke ligger i Orkdal kommune, og ble bygget i 1859. Den var da den første kirke i bygda (tidligere Geitastrand kommune). Tomt ble skilt ut fra gården Aastan på Geitastrand. Før Geitastrand kirke ble bygget i 1859 måtte strandbyggene dra over fjorden til Viggen kirke på Viggja. Geitastrand hørte da til Børsa både som kommune og sokn, og Viggen kirke var soknekirke både for Børsa og Geitastrand.
I 1950 – 51 ble det foretatt et større restaureringsarbeide inne i kirken. Dette medførte en del endringer i interiøret. Korbuen ble tatt bort, vinduer og galleri ble forandret og prekestolen ble flyttet. Samtidig ble kirken malt innvendig.
Geitastrand kirke er av Riksantikvaren oppført som spesielt verneverdige kirker fra sin tid.