cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tigerfluer
Systematisk inndeling / nordiske arter
Slekten Arctophila blir noen ganger regnet som en underslekt av Sericomyia.
Fri programvare
Fri programvare (engelsk: free software) må ikke forveksles med gratis programvare; denne utbredte misforståelsen var opphavet til begrepet åpen kildekode (engelsk: open source), som opprinnelig var ment som en alternativ betegnelse. Etter at Bruce Perens skrev «the Open Source Definition», har derimot disse begrepene ikke vært 100% kompatible. Mens fri programvare i all hovedsak er til for å beskytte brukere mot opphavsrettslig utnyttelse, er tilhengere av åpen kildekode også i stor grad opptatt av å bruke åpen innovasjon som en metode for å oppnå høyere kvalitet.
Fri programvare kan godt være kommersiell, selv om redistribusjon er tillatt. Dobbeltlisensiering og salg av unntak fra en fri lisens er eksempler på strategier som brukes for å selge fri programvare. Salg av relaterte tjenester er muligens enda viktigere.
Fri programvare i Norge
Åndsverkslovens §40 gir opphavsmannen enerett til utnyttelse av et åndsverk i opphavsmannens levetid og 70 år etter utløpet av hans dødsår. Dette gjelder også programvare. Programvaren er utilgjengelig med mindre opphavspersonen/firmaet utformer en lisens som beskriver bruksrett til verket. Hvilke bruksretter eller friheter man gis som utvikler og sluttbruker er derfor sentrale.
Copyleft
En fri programvarelisens som krever at programvaren, samt all programvare som baserer seg på denne, ikke redistribueres under en annen lisens, kalles en copyleft-lisens. Selve skoleeksempelet på en slik lisens er GNU General Public License (forkortet GPL). Hensikten er å sikre at alle framtidige forbedringer av programvaren vil fortsette å være fri programvare. Ifølge blant andre Free Software Foundation, er copyleft nødvendig for å beskytte friheten til brukerne.
Et mye brukt eksempel på det motsatte, er BSD-lisensen, som i praksis er samme lisens som MIT-lisensen. BSD/MIT gir deg rett til å gjøre hva du vil med kildekoden så lenge en opplyser om hvem som er den opprinnelige opphavspersonen. Slike lisenser kalles gjerne BSD-liknende. Fordi programvare gitt ut under BSD-lisensen ikke trenger å redistribueres under samme lisens etter modifikasjoner, trenger den heller ikke å fortsette å være fri programvare.
Antonymer
Programvare som ikke er fri, betegnes ofte som ufri eller proprietær programvare. Fri programvare må ikke forveksles med «freeware» som er gratis proprietær programvare. Fri programvare betinger ikke at programvaren leveres gratis, selv om det ofte blir en konsekvens av videredistribusjonsretten (frihet nr 3).
En del kommersielle aktører mener motsetningen til fri programvare heter produsenteid programvare. Men produsenter og utviklere av fri programvare beholder selv eiendomsretten til kildekoden, og alternative begreper for proprietær programvare bidrar med lite mer enn å skape forvirring.
Relaterte begreper
Siden det engelske ordet for fri (free) også betyr gratis, blir det fort forviklinger. Man har derfor de tradisjonelle sammenlikningene «free as in free beer» og «free as in free speech» og «free as in freedom». Siden denne forviklingen er litt lei, har det kommet flere lignende begreper.
Åpen kildekode
Åpen kildekode (engelsk: «open source») er sterkt relatert til fri programvare. Åpen kildekode baserer seg ikke på de fire frihetene definert av Free Software Foundation, men på sin egen Open Source Definition, som er basert på Debian Free Software Guidelines. Denne har ti punkter og er således mer definert. Tilhengere av åpen kildekode er ofte mer opptatt av praktiske hensyn, som økonomiske og tekniske fordeler, mens fri programvare er mer opptatt av etiske og moralske hensyn. For utenforstående er fri programvare og åpen kildekode i praksis synonyme begreper. For de innvidde kan man merke noen forskjeller i preferanser for verktøy, arbeidsmetoder og kodestil, derimot er GNU GPL den dominerende lisensen i begge leire.
Fri og åpen kilde
Programvare med fri og åpen kilde (engelsk: Free and open source software (forkortes: FOSS')' betyr Fri programvare og/eller Åpen kildekode'' og er programvare hvor kildekoden er åpen og tilgjengelig for alle som ønsker å forbedre, studere eller endre den og er fri til å dele den originale og modifikasjonene med andre. Disse rettighetene er vanlig å gi til brukere gjennom lisenser som GPL, LGPL, eller BSD-lisensen.
For mange praktiske formål er forskjellen mellom begrepene «Åpen kildekode» og «fri kildekode» eller «fri programvare» uvesentlig. Fri og åpen kilde står på norsk for «programvare med fri og åpen kildekode», eller FLOSS, (engelsk: Free/Libre Open Source Software) som på norsk betyr «programvare med fri (som i frihet) og åpen kildekode» blitt lansert.
Beyond the Gate
Beyond the Gate er det tredje albumet til Moi dix Mois, et japansk visual kei-band.
Fri programvare
Eksempler på FOSS programvare
Liste over lisenser:
Arkitektoniske perioder
Arkitektoniske perioder eller arkitekturperioder er de historiske periodene det er naturlig å inndele arkitekturhistorien inn i. Periodene er en kunstig klassifisering av stiltrekk i forhold til historien. Begrepet er beslektet og ofte identisk med begrepet stilart som siden det nittende århundre er brukt i de forskjellige teoriene om kunstens utvikling. Periodebegrepet er tett knyttet til kunsthistorien og selv om det er vanskelig å definere presist når en periode starter og slutter et nyttig redskap i den kunsthistoriske vitenskap.
Periodebegrepet har mer og mer overtatt for stil når det gjelder inndeling av kunst og arkitektur fordi moderne forskning viser at det er vanskelig å sette et byggverk inn i et strengt stilhierarki, og at et periodebegrep også forteller mer om de historiske forholdene som er med å skape kunstverket. I moderne faglitteratur bruker bare betegnelsen periode, men i eldre litteratur inspirert av 1800-talls forskning brukes stilbegrepet.
Eksterne lenker
Périodes de l'architecture
Beyond the Gate
Det ble gitt ut 1. mars 2006, og gruppen la ut på en turné som startet i Shibuya, Tokyo, og var innom Paris den 17. mars, og Berlin den 19. mars (som er Manas (gitaristen) fødselsdag), før den ble avsluttet med en fjerde konsert i Shibuya.
Tom Cato Karlsen
Tom Cato Karlsen (født 24. juni 1974) er en norsk lege og politiker (FrP) som siden 2019 har vært statsforvalter i Nordland. Han var statssekretær i Erna Solbergs regjering 2014–2017.
Biografi
Karlsen representerte Fremskrittspartiet og var varaordfører i Bodø i perioden 2011–2014, da han var i sin tredje periode i Bodø bystyre. Karlsen var medlem av Fremskrittspartiets sentralstyre fra 22. april 2012 til 29. april 2018, og satt også i arbeidsutvalget i samme periode.
Karlsen var medlem av styret i Nordland FrP i 15 år; først som fylkesstudieleder fra februar 2003 til februar 2009, deretter organisatorisk nestleder fra februar 2009 til februar 2010, og til slutt politisk nestleder i Nordland FrP fra januar 2010 til februar 2018. Han var medlem av Fremskrittspartiets programkomité for stortingsperioden 2009–2013.
Karlsen har tidligere vært rådsmedlem i Stiftelsen Norsk Luftambulanse, Region Nord, og har jobbet som anestesilege ved Nordlandssykehuset HF og ved 330 skvadron avd. Bodø fra 2003 og frem til han gikk ut i full permisjon i oktober 2014. Han ble 17. oktober 2014 utnevnt til statssekretær for samferdselsminister Ketil Solvik-Olsen i Samferdselsdepartementet og satt frem til han fikk avskjed i nåde 1. desember 2017.
Den 26. oktober 2018 ble Karlsen utnevnt til fylkesmann i Nordland, og han tiltrådte 1. januar 2019.
I november 2020 ble Karlsen utnevnt til leder av Generalistkommuneutvalget, som leverte sin rapport i form av en NOU til kommunal- og distriktsminister Sigbjørn Gjelsvik (Sp) den 29. mars 2023.
Eksterne lenker
https://nettsteder.regjeringen.no/generalistkommuneutvalget/
Arbeiderpartiet (Unionen Sør-Afrika)
Arbeiderpartiet (afrikaans Arbeidersparty) var et politisk parti i Sør-Afrika som var politisk aktivt fra 1910 til omkring 1958.
Opprettelsen
Arbeiderpartiet ble opprettet i januar 1910, noen måneder før dannelsen av Unionen Sør-Afrika. Partiet oppsto som en fusjon mellom de to mindre Arbeiderpartiene i Kapp-provinsen og Transvaal. Den første partilederen var Fredrik Hugh Cresswell. Partiet hadde fokus på å beskytte de hvite arbeidernes rettigheter overfor de fargede arbeidere (etnisk sorte og innvandrere fra Asia). Partiet var dermed helt fra begynnelsen en tilhenger av raseskille og diskriminering.
Regjeringensmakt
På slutten av 1923, da det regjerende South African Party var presset for sin håndtering av opptøyer blant de svarte og Rand-opprøret, gjorde Arbeiderpartiet en koalisjonsavtale med Nasjonalistpartiet som ble ledet av James Barry Munnik Hertzog. I valget 17. juni 1924 vant partiet 18 plasser med 13,4% av stemmene. Cresswell og Thomas Boydell ble inkludert i regjeringen.
Splittelse og tilbakegang
I 1928 ble partiet delt i to grupperinger – Hoofbestuursgroep og Cresswelliete – etter en krass strid som følge av forskjellige meninger om partiets politiske fundament samt personlige motsetninger i ledelsen. I valget 18. juni 1929 fikk disse to grupperingene henholdsvis 3 og 5 representanter. Selv om Nasjonalistpartiet oppnådde flertall i dette valget valgte de likevel å gi Cresswelliete to poster i regjeringen.
Splittelsen vedvarte inn i det såkalte koalisjonsvalget 17. mai 1933, men etter sammenslåingen av Nasjonalistpartiet og South African Party 5. desember 1934 i United Party, mistet grupperingene fra Arbeiderpartiet mye av sin politiske relevans. Kun to kandidater fra hver gruppe ble innvalgt, og til tross for at partiet ble gjenforent foran valget i 1938 fikk de da bare tre representanter.
Ny opptur
Partiet gjorde det vesentlig bedre i valget 7. juli 1943 og fikk da 9 representanter. Dette ble fulgt opp med 6 plasser i 1948 og 5 i 1953. Ved valget i 1958 med fikk de med bare 2 kandidater kun 0,24% av de totale antall stemmer og følgelig ingen representanter. Virksomheten opphørte kort tid etter uten at partiet formelt ble nedlagt.
Särö
Särö er et tettsted i Kungsbacka kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 3 165 innbyggere. I tillegg er det mange Stockholmere som har sitt sommerhus her, bl.a. bodde Henning Mankell på Särö
Bonfim do Piauí
Bonfim do Piauí er en kommune i delstaten Piauí i nordøstregionen av Brasil.
Mary Oyaya
Mary Oyaya (født i Mombasa, Kenya) er en kenyansk skuespiller som spiller rollen som jedimester Luminara Unduli i de to filmene Star Wars Episode II: Attack of the Clones og Star Wars Episode III: Revenge of the Sith.
Hun bor for tiden i Australia.
Costa Rica under Sommer-OL 1964
Costa Rica under Sommer-OL 1964. Costa Rica deltok for andre gang i et sommer-OL 1964 i Tokyo. Første gang var 1936 i Berlin. De vant ikke noen medaljer.
Rolf Birger Pedersen
Rolf Birger «Pesen» Pedersen (født 23. september 1939, død 22. mars 2001) var en norsk fotballspiller og trener. Han vokste opp i gangavstand fra Brann Stadion, og ble senere en storspiller for nettopp SK Brann etter debuten i 1957. I Brann ble han toppscorer i Eliteserien i mesterskapssesongen 1961-62. Han spilte også 15 landskamper for, og kom på scoringslisten fem ganger.
Pedersen var en kreativ og målfarlig midtbanespiller, og regnes av mange for å ha vært Branns beste spiller i mesterskapsårene 1962 og 1963-sammen med Roald «Kniksen» Jensen. Senere nådde han ikke de samme høydene. Det blir hevdet at han mistet motivasjonen etter å ha vunnet så mye i ung alder. Men sluttsummen av hans fotballkarriere er 226 obligatoriske kamper med 132 mål, noe som forblir scoringsrekord i Branns historie.
«Pesen» skal ha vært en svært temperamentsfull spiller.
Etter at han avsluttet spillerkarrieren i Brann i 1972, fortsatte «Pesen» som fotballtrener for flere Bergens-klubber. Deretter innehadde han en rekke tillitsverv i, med tiden som styreformann som et høydepunkt. I 1992 ble han ansatt som administrerende direktør i Brann Stadion AS, en stilling han hadde frem til 1999. Deretter var han anleggsansvarlig samme sted. I 2000 ble han utnevnt til æresmedlem i Brann. «Pesen» døde av kreft i 2001, 61 år gammel.
Åsa (Halland)
Åsa er et tettsted i Kungsbacka kommune i Hallands län i Sverige. Det ligger cirka 45 kilometer sør for Göteborg. I 2010 hadde tettstedet 3 369 innbyggere.
Åsa er en populær badeby for folk fra Göteborg, og tidligere på 1900-tallet også for folk fra Borås. Spesielt populær er «Vita Sand» (Sörvik) som ligger ved Åsa Camping.
Byen har en skole, Åsaskolan, med ca. 550 elever. Den store innflyttingen til byen de senere år har medført at ennå en skole, Åsa Gårdsskola, ble innviet i 2008.
Åsa IF er en meget aktiv idrettsforening, med aktiviteter innen blant annet fotball og innebandy. Hvert år arrangeres «Åsa-cupen» i fotball for jenter og gutter t.o.m. 12 år. Cupen trekker til seg lag fra hele det sørlige Sverige.
I byen finnes dagligvarebutikk, bakeri, bensinstasjon med bilverksted, klesbutikker, pizzeriaer og thairestaurant.
DeeDee Jonrowe
DeeDee Jonrowe (født 20. desember 1953 i Frankfurt am Main, Tyskland) er en amerikansk hundekjører fra Alaska, USA.
Jonrowe vokste opp i Virginia, USA. Faren hennes arbeidet i militæret, og familien var av den grunn en periode i Tyskland tidlig på 50-tallet. I 1971 ble faren stasjonert i Alaska og familien flyttet derfor nordover.
Jonrowe startet med hundekjøring i 1979, og hun deltok for første gang i hundesledeløpet Iditarod i 1980. Totalt har hun deltatt 24 ganger i verdens lengste hundesledeløp, og hun ble nummer 2 i 1993, 1996 og i 1998.
I tillegg til å være profesjonell hundekjører eier hun også en hundekennel.
Oligoneuriidae
Oligoneuriidae er en familiegruppe av døgnfluene. Den er en forholdsvis artsfattig familie, men er representert i alle verdensdeler bortsett fra Australia og New Zealand, men mangler i Norge.
Utseende
Middelsstore, forholdsvis tettbygde døgnfluer med sterkt redusert vinge-årenett (Oligonura betyr få-året). De vanlig vingeårene finnes på vingeknoppene til nymfen, men er sterkt redusert hos det voksne insektet. Kroppen er nokså jevnbred, gjerne gulbrun. Forvingen er trekantet, ganske tynn, med fem lengdeårer, men bare med noen få tverr-årer som forbinder de tre fremste lengdeårene. Den bakerste åren spalter av to korte skrå-årer mot vimgens bakkant. Bakvingen er forholdsvis stor, med fire lengde-årer, uten tverr-årer. Bakkroppen har tre haletråder som er omtrent så lange som resten av bakkroppen. Nymfene er kraftige og litt flate, de kjennes lettest på at hodet er bredt og skovlformet, og at beina er svært kraftige. Hodet er flatt utvidet, forkanten skovlaktig, fasettøynene, som sitter nær bakkanten, er forholdsvis små og nesten trekantede. Antennene er forholdsvis lange. Beina er temmelig korte og svært kraftige. Trakégjellene er bladformede. De tre haletrådene er løedt med lange hår, og knapt så lange som halve bakkroppens lengde.
Levevis
Disse døgnfluene lever mest i store, klare elver. De voksne insektene kan ha svære massesverminger, og utmerker seg ved rask flukt sammenlignet med andre døgnfluer.
Sekken kirke
Sekken kirke (tidligere Sekken kapell) er en langkirke i tre helt øst på øya Sekken i Molde kommune, Møre og Romsdal. Den er soknekirke for Sekken sokn, Molde domprosti i Møre bispedømme.
Kirken ble bygget 1908, og er i sveitserstil. Den har 130 sitteplasser. Arkitektene var Ole Havnæs fra Ålesund og Knut Flåthe.
Det var herredstyret i gamle Veøy herred som enstemmig vedtok den 4. januar 1902 at «Herredstyret anbefaler på det beste Sækkens Invaaneres Andragende om Opførelse af Kapell på Sækken med tillagt Gravplads.» Etter en kongelig resolusjon ble det gitt klarsignal til bygging av kapellet på garden Sekkenes. Sekken kapell ble vigslet 28. oktober 1908. Dette var ett år etter at Veøy herred fikk de tre kirkene: Veøy kirke, Holm kirke og Rødven kapell.
Kirkeklokka stammer fra Gamle Veøy kirke, på Veøya, på den andre sida av Sekkensundet. Den ble solgt på auksjon etter at kirka på Veøya ble lagt ned som soknekirke. Innbyggerne på Sekken sikret seg klokka på auksjonen. I 1988 fikk kapellet nytt orgel bygget av Hallstein Runshaug, som hadde arbeidet ved Vestre orgelfabrikk.
I forkant av 100-årsminnet ble kirken pusset opp, blant annet med utvendig maling. Arbeidet ble gjort på dugnad. Jubileet ble markert med en jubileumsfest 26. oktober 2009. Blant flere deltok biskop Ingeborg Midttømme sammen med sokneprestene Magne Furuset og Tormod Remøy. Etter festgudstjenesten fortsatte jubileumsfesten på Sekken skole, hvor Sekken skolekorps deltok.
Fritz Moen
Fritz Yngvar Moen (født 17. desember 1941 i Sarpsborg, død 28. mars 2005 i Oslo) ble kjent som offer for dobbelt justismord, etter å ha blitt dømt for to drap som han ikke begikk i 1970-årene og som han siden ble frikjent for. Saken er kjent som Moensaken.
Moen var funksjonshemmet. Våren 1978 ble han dømt for drapet på Torunn Finstad, og høsten 1981 ble han dømt for drapet på Sigrid Heggheim, der hans forsvarsadvokat Olav Hestenes reiste seg opp i rettssalen og proklamerte: «For første gang i skranken tillater jeg meg å si at det er begått justismord».
Samlet ble Moen idømt 21 års fengselsstraff og inntil 10 års sikring for de to drapene, og til sammen sonet han 18 og et halvt år av dommen i fengsel. I tillegg måtte han etterleve sikringsbestemmelsene så lenge han levde.
Moen var født nesten døv og hadde et svært dårlig talespråk. Han ble lam i høyre arm etter en mopedulykke i 1966 og ble i den samme ulykken også sterkt skadet i ansiktet. Disse skadene skulle også prege resten av hans liv. Bortsett fra sine fysiske funksjonsnedsettelser er han blitt ansett for å ha hatt normal intelligens og en svært god hukommelse.
Moen tilbragte hele sitt liv med tilknytning til ulike institusjoner.
Før sin død testamenterte Fritz Moen alt han eide til Conrad Svendsen Senter på Nordstrand i Oslo, hvor han bodde og senere døde.
«Der du nå er, kan ingen skade deg», sto det i dødsannonsen over Fritz Moen. I Aftenpostens leder 18. juni 2006 stod det: «Knapt noen gang har vi sett en skjebne der samfunnet har utøvd verre vold mot en sakesløs person».
Under et arrangement på Conrad Svendsen Senter den 17. april 2008 uttalte justisminister Knut Storberget ifølge Aftenpostens nettavis: ''«Jeg vil framføre en uforbeholden unnskyldning og beklagelse overfor Fritz Moen og dem som kjente ham og sto ham nær, for den urett han ble utsatt for» – «Så mye lidelse og urett som Fritz Moen ble utsatt for, finnes det ingen tilgivelse for. Dette må unngås for framtida.»''
Barndom og familie
Moen var sønn av en norsk kvinne (Betzy Moen) og en tysk korporal (Fritz Robert Hellmann). Han var døv fra fødselen, og moren bestemte at hun ikke kunne ta seg av ham. I juni 1943 ble han plassert på et barnehjem i Skjeberg. Det er uklart om han bodde hos sin mor i perioden før, eller om han var på spedbarnshjem.
Faren døde på østfronten i 1944 og så aldri sønnen. Sin mor hadde han liten eller ingen kontakt med, etter at han kom på barnehjemmet. Moren giftet seg i 1947. Hun fikk senere to sønner. Fritz besøkte henne én gang (1965?), da sammen med Solveig Askjem, som da var sosialsekretær ved Hjemmet for døve på Nordstrand. Moren bodde da i Odalen i Hedmark. Besøket varte bare i et par timer. Han skal senere ha besøkt henne en gang og overnattet der en natt. Forholdet til stefaren og halvbrødrene ble betegnet som bra, men han skal bare ha sett dem noen få ganger.
Moen var født nesten døv og hadde ikke kontakt med andre døve, hverken barn eller voksne, fra han var 1 ½ år til han var 7-8 år. I de betydningsfulle årene da hørende barn lærer å snakke og forstå konkrete og abstrakte begreper og nyanser, levde Fritz Moen uten denne mulighet.
Han hadde ingen familie eller venner han kunne reise til i helger og ferier.
Disse forholdene var, ifølge vitnepsykologer og døvetolker, en medvirkende årsak til hans senere sosiale problemer og store problemer med språkforståelse.
Skolegang
Fra 1949 til 1957 var han elev ved Skådalen offentlige skole for døve. Her fikk han sin første språkopplæring. Han lærte tegnspråk, artikulasjon, munnavlesning, skriving og lesing. Han trivdes svært dårlig på skolen og med internat-situasjonen. Både på barnehjemmet og på døveskolen ble han ertet av de andre barna. Adferdsmessig vurderte skolen Moen som en problemelev. Han hadde store tilpasningsvansker, noe skolen antok «i stor grad skyldtes hans rotløshet, mangel på hjem og nær personkontakt». Da Moen var ferdig med undervisningen på Skådalen, var det meningen at han skulle begynne på en videregående skole/yrkesskole for døve i Bergen. Men pga. hans avvikende adferd fant man ikke å kunne anbefale søknaden. Han ble derfor søkt inn på barneavdelingen på Hjemmet for døve i Andebu, Vestfold. Her ble han i tre år. Denne institusjonen var en del av «Stiftelsen Hjemmet for Døve» (senere skiftet navn til Stiftelsen Signo), som ble etablert av døveprest Conrad Svendsen i 1898 og hadde som formål å undervise «forsømte døve». Stiftelsen hadde også en institusjon på Nordstrand, og Moen vekslet senere mellom opphold i Andebu og på Nordstrand.
Arbeidsliv
I perioden 1957–1964 hadde Moen ca. 20 forskjellige arbeidsforhold. Ingen av dem varte mer enn to måneder. Grunnen til dette skal ha vært hans tilpasningsvansker. ''«Når Moen fikk arbeidsoppdrag som han likte, gjorde han en meget god innsats. Han ble prøvd ute i arbeidslivet flere ganger, og det kunne i begynnelsen se ut til å gå bra, i hvert fall rent arbeidsmessig. Det varte imidlertid ikke lenge før han hadde en følelse av at de andre – de hørende – ikke ville snakke med ham, og at han ble gående ensom, og at han så sviktet i arbeidsfunksjonene og trakk seg ut av arbeidssituasjonen.»'' Solveig Askjem var i 1957 leder for avdelingen "Kaninhuset" på hjemmet i Andebu, hvor da 16 år gamle Fritz Moen var ett av ti barn. Hun fortalte følgende om Moen i en reportasje i ukebladet Hjemmet i 2007: ''«Når det kom nye barn til oss, pleide vi å snakke med familien for å få litt av historien deres. Når det gjaldt Fritz, var det ingen å snakke med. Da jeg kontaktet Skårdalen døveskole i Oslo, hvor han hadde bodd noen år, fikk jeg vite at han hadde vært den eneste på internatet som ikke hadde noen familie å dra til i helger og i ferier. I perioder lå han derfor ofte og gråt».'' Hun forteller videre: ''«Han var en av de mest omtenksomme av alle barna, og det var lett å bli glad i ham. Fordi Fritz var et uønsket barn og hadde hatt en vanskelig start på livet, ble han spesiell for oss. Når han ble spurt om hvor han hørte hjemme, svarte han "Ingen steder"»''. Hun forteller også at Fritz var svært atletisk, og at hun husker at han med letthet gikk baklengs ned i bro.
Mopedulykken
Etter ulykken ble Moen undersøkt av spesialist i nevrologi. Det viste seg å foreligge en høyresidig lammelse av ansiktsnerven samt nærmest fullstendig lammelse og tap av føleevne i hele høyre arm. Moen ble overflyttet til Neurokirurgisk avdeling på Rikshospitalet og senere til Sophies Minde. Den eneste behandlingen som kunne være aktuell, var amputasjon av høyre arm – noe Moen selv ikke ønsket.
Ifølge en kontrollundersøkelse i 1967 forelå det svinn av muskulatur i både øvre og nedre del av høyre arm med nesten fullstendig lammelse av samtlige bevegelser i fingre, håndledd og albue og delvis lammelse for bevegelser i høyre skulderledd. Sykehuset konkluderte med en medisinsk og yrkesrettet invaliditet på ca. 70 %. Moen ble uføretrygdet i 1967.
Videre opphold
Fra 1969 arbeidet Moen hvert år fra mai til september som loddselger for Døves Landslotteri. Han fant sitt arbeid svært betydningsfullt og følte stort ansvar for oppgaven. Resten av året var han uten arbeid.
Etter at Moen høsten 1974 på ny ble plassert på Hjemmet for Døve på Nordstrand, forsøkte man å få i stand et arbeids- og opptreningsprogram for ham, men det viste seg umulig å få ham til å følge opp.
Fra Nordstrand reiste han til Stavanger og tok inn på Legården vernehjem. Her ble han boende til januar 1976.
Kommunikasjonsproblemer
Moens manglende kommunikasjonsevne preget hele hans liv og skulle også vise seg å være avgjørende i rettssakene mot ham. Kommunikasjonsproblemene førte til at han følte seg utstøtt av samfunnet, og at han følte seg som et offer. Ifølge sakkyndige forsøker personer med Moens handikap å enten «glatte over» sitt handikap ved å gi inntrykk av at de forstår et spørsmål, eller å «gi opp» og føle at «det er meg som har feil». Ifølge sakkyndige behøver derfor ikke en nikkende hodebevegelse bety at man har samtykket eller forstått.
Selv skriftlige meddelelser har lett for å bli mistolket. Som illustrasjon på Moens skriftspråk siterer gjenopptakelsesutvalget fra et udatert brev fra Moen til de sakkyndige Hegrenæs og Horneman: «Gud + Sverd + Gud.
''Gud – vet – jeg – er – meget – uskyldig. Jeg – er – 100%prosent – uskyldig – svergelse – jeg – er – meget – uskyldig. Jeg – vil – ikke – mat – hver – dag, det – er – bevis – uskyldig – hver dag. X Hvorfor – jeg – får – ikke – lov – radio – avis. Hvorfor – mistenkt – meg – hver – dag. Det – er – bevis – jeg – har – ingen – av – henne. Det – er – meget – frekk – av – politi – uhøflig. Hjertås – er – meget – frekk – av – brev. Jeg – er – uskyldig – hver – dag – Gud – se – meg. Da – jeg – vil – ikke – mer – skrive – av rapportliste – om – huske – skrive. Nei – takk. Uskyldig – hver – dag – uskyldig – hver – dag. Jeg – vente – på – død – fred. Trist – leve. Hjertås – er – skyldig – får – ikke – avis – radio. Jeg – får – ikke – fred – jeg – er – uskyldig. Jeg – er – meget – sårbarhet – hver – dag. Hvorfor – gjøre – sånt – av – politi – av hjertås. Jeg – er – X fornærmet – miste – lyst. Ødelagt – får – ikke – avis – radio. Hvor – det. Ikke – mere – mat. Vente – på – død – fred. Jeg – vil – ikke – leve. Trist – leve. Død – fred. Jeg – er – meget – uskyldig – av – Sigrid – Torun – saken. Revansje – skåret blod – av høyre – arm – blod. Det – er – meget – trist – leve – vente – på – død. Hvorfor – ikke – lese – X avis – og – radio.''
X Hvorfor – forbudt – avis – radio.
Kontaktnett
På grunn av sine kommunikasjonsproblemer var Moens kontaktnett i hele livsløpet svært begrenset. Det må antas at hans beste kontaktnett var i bridgemiljøet ved døvehjemmet i Trondheim, der han nødvendigvis må ha hatt en partner å spille med.
Alkoholproblemer
Fritz Moen synes ganske tidlig å ha hatt alkoholproblemer. Han var bl.a. anbrakt på Mesnali arbeidshjem og senere på Arneberg arbeidshjem et par måneder omkring 1964. Derfra flyttet han til Hamar, hvor han på grunn av problemer ble innlagt på Sanderud sykehus. Alkoholproblemene fortsatte inntil han ble fengslet i 1977.
Kriminelle forhold
I årene 1965 og 1966 var Moen ved flere tilfeller i kontakt med politiet etter at han var blitt anmeldt for forskjellige forhold. På grunn av straffbare forhold ble Moen undersøkt av Åndssvakeomsorgen i Østfold i mars 1967. Overlege Lossius uttalte at det vesentlig dreiet seg om «småbedragerier og eiendomsforbrytelser, samt i et tilfelle av tyvlån av moped som han kjørte med i beruset tilstand hvorved han forulykket og pådro seg ganske betydelige skader».
I april 1971 ble Moen anmeldt til politiet for flere tilfeller av blotting i løpet av det siste året. I august året etter ble Moen varetektsfengslet, etter at han ved flere anledninger skulle ha løpt etter kvinner og prøvd å ta dem i skrittet bakfra. I forbindelse med dette ble Moen undersøkt av spesialist i psykiatri, overlege Torbjørn Lie.
I august 1975 ble Moen siktet for blotting overfor barn under 16 år og på nytt i 1976. I begge sakene fikk han bot.
Fengselstiden
Moen ble pågrepet den 7. oktober 1977 i forbindelse med Torunn-saken. Under etterforskningen og rettssaken satt han i Trondheim fengsel.
Den 23. november 1978 ble han overført til Ila landsfengsel og sikringsanstalt. Han ble satt på enecelle. Han mistrivdes svært, og på grunn av sitt handikap ble han svært ensom. De første ni årene hadde han ingen reelle behandlingstilbud og ingen personer som han følte han kjente. Tidligere hadde han hatt noen personer som han følte brød seg om ham, bl.a. Solveig Askjem i Andebu, Per Holst og Britt Sørensen i Trondheim. Nå følte han at han ikke hadde noen. Det var imidlertid både ansatte og innsatte som reagerte på Moens soningsforhold. En tillitsmann ved Ila skrev den 22. september 1987 et brev til avisene: ''«Det sitter en mann på Ila som må få hjelp. Han har sittet her i ti år uten en eneste permisjon. I samråd med samtlige tillitsmenn henvender jeg meg til media.(....) Fengselet har ikke tatt hensyn til mannens handikap. Han opplever hver eneste dag som et overgrep.»'' Inger Thoen, spesialist i psykiatri, hadde i oppdrag å se på fengselsinnsattes situasjon på denne tiden. Hun fortalte til Tore Sandberg at hun ble forferdet over Moens tilstand og soningsforhold. Inger Thoen fikk etterhvert et godt forhold til Moen, etter at han begynte å gå til terapi hos henne. Hun tilegnet seg etterhvert kunnskaper om tegnspråk. Til å begynne med hadde Moen følge av fengselsvoktere ved besøkene, etterhvert kom han alene. Til Sandberg fortalte Thoen: ''«Fritz brøt aldri tilliten. Fritz oppførte seg så nydelig. Han var alltid høflig. Hans adferd var uten plett og lyte.»'' Våren 1989 innførte imidlertid fengselsledelsen innskjerpinger i rutinene, noe som innebar at Moen måtte ha følge av to fengselsvoktere ved disse terapitimene. Dette følte Moen som et nytt overgrep, og han følte at han mistet sin tillit og selvrespekt. Han nektet derfor å fortsette terapien. Den 27. april 1989 skrev Inger Thoen derfor brev til Ila landsfengsel der det bl.a. sto: ''«Fritz Moen sluttet hos meg etter eget ønske før påske i år.(...) Jeg ser ingen grunn til å fortsette å behandle Fritz Moen, være et gissel for fengselsvesenets totalt uakseptable politikk overfor innsatte. Han vil ikke komme til å bli bedre selv om han går hos meg når systemet han ellers lever under er helt antiterapeutisk.(...) Fritz Moen har en isolasjonspsykose. Denne er nå påført ham av anstalten. Man får selv ta ansvaret. Vi var på god vei i behandlingen. Panikken i fengselet tok overhånd, og min mening er at man mistet gangsynet. (...) Fritz Moen skal vel også en gang ut fra Ila. Hva forestiller man seg egentlig? Eller er han en av dem man egentlig mener kan betale med sitt eget liv for det han selv er dømt for og for det andre har begått? Det har ingen hensikt å henvende seg til meg om Fritz Moen før man er villig til å inngå et fornuftig samarbeid.»'' Brevet endret ikke på Fritz Moens forhold i fengselet, og han gikk ikke tilbake til terapi hos henne i fengselstiden (Inger Thoen glemte imidlertid ikke Moen, og hun ble en viktig venn og støtte for ham etter at han slapp ut av fengselet).
Etterhvert fikk han lov til enkelte dagpermisjoner ved besøk på døvehjemmet på Nordstrand.
Høsten 1995 fikk Moen for første gang tillatelse til en kortere permisjon med overnatting på Nordstrand. Senere ble det to slike permisjoner.
Tiden på Nordstrand
Etter fengslingstiden flyttet Moen inn i egen leilighet på Nordstrand. Vaskerom og oppholdsrom var delt med de andre beboerne. Han stelte stort sett for seg selv og ordnet opp i egen økonomi.
I forbindelse med Tore Sandbergs undersøkelser fikk han etterhvert også jevnlige besøk av ham; besøk han viste å sette svært stor pris på.
Forlovelsen
Før den siste tiden på Nordstrand hadde Moen såvidt vites ingen kvinne han hadde et lengre fast forhold til. Etterhvert oppnådde han svært god kontakt med en kvinne ved navn Gro Elisabeth på Nordstrand. Hun var også døv. Ifølge Sandberg var forholdet svært rørende, og Gro Elisabeth betegnet Fritz som sin forlovede.
Denne gode tiden skulle imidlertid ikke vare så lenge. 24. desember 2002 døde Gro Elisabeth. Fritz talte i begravelsen. En sterk tale, sa de som var der.
Takketalen
Da Tore Sandberg mottok Zola-prisen den 13. januar 2005, reiste Fritz Moen seg opp i en fullsatt festsal i Nobelinstituttet, gikk opp på scenen og overrakte blomster til Sandberg og takket ham for arbeidet.
Moens død
Mandag den 28. mars 2005 (2. påskedag) ble Fritz Moen funnet død i sin stol foran TV-en i leiligheten sin på Nordstrand. TV-en sto på Tekst-TV og på siden for tipperesultatene.
Tirsdag den 5. april ble han bisatt fra en fullsatt forsamlingssal på Conrad Svendsen Senter på Nordstrand.
Moen døde som en drapsdømt mann, men under bisettelsen lovet både Sandberg og Elden at de skulle arbeide videre for å få ham helt renvasket i drapssakene.
Moen ble fullstendig frikjent posthumt for drapsanklagene den 24. august 2006.
Oppreisning og erstatning
Hans advokat under gjenopptakelsessaken, John Christian Elden, sendte, på vegne av boet etter Fritz Moen, krav til Justissekretariatene om en statlig erstatning på kr. 3 mill. og oppreisning på kr. 25 mill. Statsadvokaten i Sør-Trøndelag innstilte på en samlet utbetaling på kr. 23 mill, mens Justissekretariatene tildelte boet en erstatning på kr. 3 mill, og en oppreisning på kr. 13 mill. ved avgjørelse den 10. mars 2008, idet de mente at det bare var grunnlag for erstatning og oppreisning for det justismordet som Moen ble frikjent for før han døde.
Boet v/J. C. Elden vurderte å få denne avgjørelsen prøvd i rettssystemet (for tingretten), men etter forhandlinger med Justisdepartementet ble det den 16. april 2008 inngått forlik som innebar at Justisdepartementet i tillegg skulle bidra med kr. 4 mill. til opprettelsen av et forskningsfond som skulle sikre at uretten som ble begått mot Fritz Moen, ikke skal skje i framtiden. Forskningsfondet, som senere ble opprettet som «Fritz Moens forskningsfond», skulle være et samarbeid mellom Stiftelsen Signo og Justisdepartementet.
Forestry Commission
Forestry Commission er en britisk myndighet med ansvar for landets skoger. Mandatet er å beskytte skogene, bidra til at de vokser i omfang og å øke deres verdi for samfunnet og miljøet. Myndigheten ble opprettet i 1919.
Arbeid
Kommisjonen har også et ansvar for privat eid skog, blant annet gjennom administrasjon av subsidier til skogeiere.
Struktur
Kommisjonen er organisert som et regjeringsdepartement uten minister. Det har et styre bestående av en formann og ti kommissærer. De ti inkluderer generaldirektøren, som er utnevnt av monarken. Et mindre utøvende styre assisterer generaldirektøren og de nasjonale direktørene i arbeidet.
Siden 1. april 2003 har det vært en underkommisjon for hver av de tre nasjonenen England, Skottland og Wales, hver ledet av en nasjonal komité og direktør. Denne strukturen gjør det mulig å fokusere bedre på individuelle behov, samtidig som man gjennom den felles myndigheten kan utføre riksdekkende tiltak.
Eiendommer
Blant skogene som bestyres av kommisjonen er:
Gammellatin
Gammellatin (også kalt for tidlig latin eller arkaisk latin) er navnet på perioden i latinsk språkhistorie som kommer før klassisk latin, det er all latin før 75 f.Kr. Begrepet prisca Latinitas adskiller den i nylatin og samtidslatin fra vetus Latina hvor «gammel» har en annen mening.
Definisjonen og avgrensningen
I 1874 benyttet John Wordsworth denne definisjonen:
En mening om gammellatin av en skrivende romersk mann midt under republikken har blitt bevart; den greske historikeren Polybios leste «den første fredsavtalen mellom Roma og Kartago» som han sier «daterer fra konsulatet til Lucius Junius Brutus og Marcus Horatius, de første konsulene etter forvisningen av kongene.» Kunnskapen om de tidlige konsulene er en del uklart, men Polybios hevdet også at fredsavtalen ble formulert 28 år etter at Xerxes I av Persia krysset grensene til Hellas, det vil si i 452 f.Kr., omtrent på tiden til Decemviri («de ti menn») da forfatning til den romerske republikk ble definert. Polybios sier om språket til avtalen: «...oldtidens romerske språk adskiller seg meget fra det moderne slik at det kan bare bli delvis forstått, og etter mye anstrengelser fra de fleste kloke menn.»
Det er ikke noe skarp skille mellom gammellatin slik det ble snakket for de fleste under republikken og klassisk latin. Sutten av republikken var for sent en avslutning for sammenstillere etter Wordsworth; i henhold til Charles Edwin Bennett:
Bennetts egen datering ved 100 f.Kr. ble ikke rådende, men heller til den vurdering som Bell satte ved 75 f.Kr. og ble standarden slik den ble uttrykt i firebindsverket Loeb Library og andre betydelige compendia. I løpet av de 377 årene fra 452 f.Kr. og til 75 f.Kr. utviklet gammellatin fra å være delvis forståelig av klassikerne til å bli studert og lest med letthet av skrivende menn.
François Truffaut
François Truffaut (1932–1984) var en fransk filmregissør, manusforfatter, skuespiller og filmprodusent. Som filmkunstner er Truffaut et ikon i den franske filmindustrien, og en viktig del av den nye franske bølge.
Bakgrunn
François Truffauts mor, Janine de Monferrand, arbeidet som sekretær i avisen L'Illustration. Hans far var ukjent. Den 9. november 1933 giftet Janine de Monferrand seg med arkitekten Roland Truffaut. Etter bryllupet valgte Roland Truffaut å adoptere François.
I 1968 engasjerte Truffaut en privatdetektiv for å finne ut av hvem som var hans biologiske far. Privatdetektiven kom frem til at faren var Roland Lévy, født i 1910 i Bayonne, som arbeidet som tannlege.
Truffaut sluttet på skolen i 1953 da han var fjorten år for å begynne å skrive filmkritikk for tidsskriftet Cahiers du cinéma, som Jean-Luc Godard og Alain Resnais også skrev for.
Regissør
Senere begynte Truffaut å regissere, og slo igjennom stort med debutfilmen På vei mot livet (1959). Det er en film som ofte nevnes som en av filmhistoriens viktigste og beste filmer. Den er en usentimental, gripende og delvis selvbiografisk barndomsskildring.
I De 400 slagen fikk publikum for første gang stifte bekjentskap med Antoine Doinel, Truffauts alter ego. Denne, spilt av Jean-Pierre Léaud, dukker senere opp i ytterligere tre av Truffauts langfilmer. I Stjålne kyss (1968), Elsker – elsker ikke (1970) og Kjærlighet på flukt (1979) skildres Doinels og Christine Darbons (Claude Jade) tiltagende voksenhet og videre erfaringer i livet.
I 1962 fulgte Truffaut opp med To menn og en kvinne, med blant andre Jeanne Moreau.
I 1973 var han gjest ved Filmfestivalen i Drøbak.
Han medvirket også som skuespiller i filmer, blant annet Steven Spielbergs Nærkontakt av tredje grad (1977). François Truffaut døde 52 år gammel på et sykehus i Neuilly-sur-Seine. Han ble begravet på Cimetière de Montmartre i Paris.
Galen Rupp
Galen Rupp (født 8. mai 1986 i Portland i Oregon) er en amerikansk friidrettsutøver og terrengløper. Han konkurrerte tidligere for University of Oregon, og er nå medlem av Nike Oregon Project, med Alberto Salazar som trener. Under Sommer-OL 2012 i London tok Rupp sølvmedaljen på herrenes 10.000 meter.
Tidlig karriere
Rupp satte nasjonale junior- og high school-rekorder da han konkurrerte for Central Catholic High School i Portland. Han var opprinnelig fotballspiller, men ble «oppdaget» av den amerikanske maratonlegenden Alberto Salazar, som trente ham fram til mange gode resultater på high school, bl.a. to Oregon State-titler i terrengløp (2002 og 2003) og tre individuelle mesterskap på bane (1500 meter i 2004 og 3000 meter i 2003 og 2004). Etter å ha vunnet Oregon State-tittelen i terrengløp i 2003 fortsatte han med andreplass i det nasjonale terrengløpstevnet Foot Locker Cross Country Championships 2003.
Våren 2004 vant Rupp 5000 meter mot andre collegeløpere ved Stanford Cardinal Invitational med tiden 13.55,32, fjerde beste resultat i skolens historie. Senere slo han Oregon State-rekorden på 1500 meter (3.45,3) og 1 mile (4.01,8), sistnevnte tid er den åttende beste i amerikansk high school-historie. I juni 2004 brøt Rupp den amerikanske high school-rekorden på 3000 meter med tiden 8.03,67 (som senere er slått av German Fernandez), og brøt også high school-rekorden på 2000 meter (5.18,5). Den 31. juli, i Heusden-Zolder i Belgia, brøt han Gerry Lindgrens 40 år gamle amerikanske high school-rekord på 5000 meter med nesten sju sekunder, da han løp på 13.37,91. Han avsluttet sin high school-karriere med et 10.000 meterløp på 29.09,56 i Brasschaat i Belgia, som er den fjerde raskeste 10.000 meter noensinne for en amerikansk skoleelev.
Etter uteksaminering fra high school sommeren 2004 tok Rupp et semester fri, og fortsatte deretter med på å løpe baneløp og terrengløp for University of Oregon.
Terrengløpkarrieren på college
Etter en skade som forkortet NCAA-terrengløpsesongen 2005 kom Rupp tilbake i 2006 og beseiret den to ganger Pac-10-mesteren Robert Cheseret ved University of Arizona, og ble med det Oregons tiende mannlige løper som vant en Pac-10 Conference-tittel i terrengløp. Han ledet også et ungt Oregon-lag til seier over Stanford Cardinal, som hadde vunnet de seks foregående Pac-10-titlene. Han fortsatte med en 6.-plass i NCAA-mesterskapet i terrengløp i 2006. Ett år senere kom Rupp på andreplass (1 sekund bak vinneren, Josh McDougal) og ledet Oregon Ducks til seier i NCAA-mesterskapet i terrengløp for lag, herrer, i 2007.
I 2008 vant han sin første individuelle NCAA-tittel, da han vant det nasjonale NCAA-mesterskapet i terrengløp. Han slo Sam Chelanga fra Liberty University, og krysset mållinjen med tiden 29.03,8, ny løyperekord på Terre Haute, og han ledet Oregon Ducks til nok et NCAA-mesterskap for lag.
Friidrettskarrieren på college
Den 7. mai 2005, ved Oregon Twilight Meet satte Rupp ny amerikansk juniorrekord (U19) på 10.000 meter med tiden 28:15.52, som fortsatt er nordamerikansk og panamerikansk juniorrekord. To måneder senere kom han på andreplass på 10.000 meter på NCAA-mesterskapet i friidrett utendørs. , og den 17. juli brøt han Gerry Lindgrens amerikanske juniorrekord på 3.000 meter i Lignano i Italia med tiden 7.49,16, som også er den nåværende nordamerikanske og panamerikanske juniorrekorden.
Innendørs havnet Rupp på femteplass på 5.000 meter og sjetteplass på 3000 meter ved NCAA-mesterskapet innendørs i 2006, og ble utnevnt til All American i begge øvelsene. Hans utendørssesong 2006 ble avkortet på grunn av hypotyreose (lavt stoffskifte).
Året etter kom han på 3.-plass på 5.000 meter og 4.-plass på 3000 meter ved NCAA-mesterskapet i friidrett innendørs 2007. Han startet utendørssesongen med 28:35 på 10.000 meter ved Stanford. Under løpet skapte han noe kontrovers ved stadig å bremse ned for å vente på en annen utøver. Den 20. april 2007 kom Rupp sterkt tilbake på de siste 200 meterne av en 5.000 meter, og slo Chris Solinsky. Med dette løpet forbedret Rupp sin personlige rekord til 13.30,49. Den 29. april beseiret Rupp et stjernespekket felt da han vant mennenes 10.000 meter løp ved Payton Jordan Cardinal Invitational i Stanford. Rupps tid på 27:33.48 var den sjuende raskeste tiden i USAs historie. To uker senere vant han 10.000 og 5.000 meter ved stevnet Pac-10, og bidro til Oregons lagseier. Akkurat som i sitt førsteår kom han på andreplass på 10.000 meter ved NCAA-mesterskapet i friidrett.
Helle Ryslinge
Helle Ryslinge (født 10. januar 1944 i København) er dansk skuespiller, filmregissør og manusforfatter.
Galen Rupp
Friidrettskarrieren på college
Mens 2008-sesongen ble brukt til å bruke til å forberede seg til OL, var 2009-sesongen en god sesong. Innendørs brøt han 4 minuttsgrensen på en mile da han løp på 3.57,86 ved Husky Last Chance Qualifier i Seattle. Den 13. februar 2009 satte han ny amerikansk rekorden innendørs på 5000 meter med tiden 13.18,12 ved Tyson Invitational i Fayetteville i Arkansas. Ved NCAA-mesterskapet innendørs vant han tre seire; på 5000 meter (13.41,45), stafett (der han løp 1600 meter på 3.57,07 bare 90 minutter etter sin 5000 meter) og 3000 meter (7.48,94, neste dag). Denne trippelseieren hjalp Oregon til å vinne sin første lagtittel innendørs.
Utendørs bidro Rupp til at Oregon satte ny NCAA-rekord på 4 x en mile, den 10. mai. Rupp (3.58,93) løp siste etappe, og sammen Matt Centrowitz (3.59,53), Andrew Wheating (3.59,60) og Shadrack Kiptoo-Biwott (4.05,21) slo de den gamle rekorden med litt over et sekund, med tiden 16.03,24. Etter at Oregon forsvarte sin Pac-10 tittel, vant Rupp 5.000 og 10.000 meter ved NCAA-mesterskapet, Divisjon I, utendørs 2009. I alt mottok Rupp 14 All American æresbevisninger ved Oregon, og vant 5 individuelle mesterskap, et stafettmesterskap, 2 NCAA-titler for lag og en bane NCAA-tittel innendørs for lag.
I sitt siste løp for University of Oregon vant Rupp gull på 10.000 meter ved 2009 USA-mesterskapet utendørs, med tiden 27.52,53.
Helle Ryslinge
Karriere
Helle Ryslinge hoppet av lærerutdannelsen for å inngå i forskjellige sammenhenger innenfor alternativt teater i 1970-tallet, blant annet i Comedievognen. Hun ble etter hvert en sentral figur i dette miljø sammen med Anne Marie Helger i Dameattraktioner.
Galen Rupp
Friidrettskarrieren på college
Rupp mottok Inaugural Bowerman Award i 2009. Den Bowerman Award blir gitt til årets beste college-friidrettsutøver.
Helle Ryslinge
Karriere
Hun fikk også enkelte filmroller, spesielt i en rekke filmer av Jytte Rex. I 1983 ble Dameattraktioner til en film av Christian Braad Thomsen med tittelen Koks i kulissen. Helle Ryslinge debuterte som regissør med den satiriske Flamberede hjerter, som ble en virkelig kommersiell suksess.
Galen Rupp
Profesjonell karriere
Han gjorde sin internasjonale seniordebut ved VM i friidrett 2007, der han kom 11.-plass på 10.000 meter. Rupp kom på andreplass på 10.000 meter ved det amerikanske olympiske uttaket i 2008 (United States Olympic Trials, som fungerer som USA-mesterskap i OL-sesonger), og fikk plass på det amerikanske OL-laget. Ved OL kom han på 13.-plass på 10.000 meter, med en sesongbestetid på 27.36,99.
Han ble profesjonell utøver i 2009-sesongen, og slo bl.a. Datan Ritzenhein da han vant 10.000 meter ved USA-mesterskapet utendørs 2009 (US Outdoor Track and Field Championships). Dette gav ham en plass på det amerikanske laget VM i friidrett 2009 i Berlin, der han var en av bare to ikke-afrikanske utøvere blant de tretten beste utøverne. Rupp løp på sesongbestetid på 27.37,99. Det var ingen store utendørs konkurranser å fokusere på det året, derfor valgte han å heller å konkurrere på VM i friidrett innendørs 2010 i Doha. Her satte han ny personlig rekord med 7.42,40 på 3000 meter, og kom på femteplass i finalen.