cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Primrose Hill
Green, Berry og Hill på Greenberry Hill
Det begynte med at magistraten sir Godfrey den 28. september 1678 ble oppsøkt av to protestantiske prester ved navn Titus Oates og Israel Tonge. Disse hevdet at de var i besittelse av dokumenter som beviste eksistensen av en sammensvergelse for å få kong Karl II av England avsatt, slik at hans katolske lillebror Jakob kunne bli konge i stedet. I virkeligheten dreide det seg om falsknerier for å sette Englands katolikker i et dårlig lys.
70mm-film
Filmer produsert i 70mm-formatet
Det er også produsert en norsk film i dette formatet, kortfilmen Året gjennom Børfjord fra 1991.
Primrose Hill
Green, Berry og Hill på Greenberry Hill
Oates og Tonge ville at sir Godfrey skulle bevitne deres edsavleggelse på at dokumentene var ekte. Han sa da at han måtte få vite hva som stod i papirene. Han beholdt også en kopi. Trolig advarte han også en katolsk bekjent av seg, Edward Coleman, om påstandene i dokumentene.
70mm-film
70mm i Norge
Som nevnt ovenfor er kortfilmen Året gjennom Børfjord en film i 70mm-formatet. Hvis man vil oppleve filmer på 70mm i Norge, kan man besøke 70mm-festivalen på Norsk filminstitutts filmklubb Cinemateket i Oslo.
Ramirent
Ramirent er et utleieselskap for maskiner og utstyr med virksomhet i Norden og i Sentral- og Øst-Europa. Selskapet ble grunnlagt i 1955 i Finland som spikerfabrikken Rakennusmies.
70mm-film
70mm i Norge
De største kinosalene har som regel utstyr for framvisning av 70mm-film, i Oslo finner man 70mm-framvisere på ovennevnte Cinemateket, Colosseum kino og Soria Moria kino. På så store lerreter er det hensiktsmessig å forstørre 35mm-film til 70mm for at bildet skal være stødig og skarpt. Da Star Wars (1977) skulle ha nypremière i Oslo Spektrum i 1997, hadde man problemer med å få tak i en kopi i 70mm som ville være nødvendig på et så stort lerret. George Lucas selv grep til slutt inn og sørget for at en 70mm-kopi ble levert.
Primrose Hill
Green, Berry og Hill på Greenberry Hill
Prance innrømmet senere å ha avlagt falsk forklaring. Offisielt ble saken aldri løst. Det ble hevdet at sir Godfrey led av depresjoner, og at hans brødre forsøkte å skjule hans selvmord for at ikke hans eiendommer skulle bli beslaglagt av kronen. Kriminalforfatteren John Dickson Carr tok for seg saken i 1936, og konkluderte med at den sannsynlige bakmannen var Philip Herbert, 7. jarl av Pembroke. Bakgrunnen var at sir Godfrey hadde etterforsket Herbert for drap og funnet ham skyldig, men en benådning fra Parlamentet reddet ham fra å bli henrettet. Herbert hadde både motiv og ressurser til å få sir Godfrey ryddet av veien.
Ramirent
Ramirent Norge
Ramirent i Norge het Bautas frem til 1. juni 2010.
Primrose Hill
Green, Berry og Hill på Greenberry Hill
Som tilfeldig sammentreff minner hendelsen om da man på 1700-tallet i de britiske styrker i Karibia fant en oberst Quarrel (= krangel), en oberst Riddle (= gåte) og en kaptein Muddle (= forvirring, kaos).
70mm-film
IMAX
En horisontal variant av 65mm/70mm, med et enda bredere bildeområde, blir brukt for høy-kvalitetsformatene IMAX og Omnimax som er 15 perforeringer x 70 mm. Dynavision og Astrovision-systemene bruker hver litt mindre film per bilde og vertikal «pulldown» for å spare kostnader ved trykking, samtidig som de gjør det mulig å projisere på et IMAX-lerret. Begge systemene er sjeldne, Astrovision finner man nesten utelukkende i japanske planetarier.
Kunståret 1360
Kunståret 1360 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1360.
Lulin
Historie
I 1996 satt en syv år gammel kinesisk gutt og studerte nattehimmelen gjennom et lite teleskop. Han så noe som skulle forandre livet hans: en komet med en aktiv hale. Til å begynne med trodde han at han var oppdageren, men fant snart ut at de to astronomene Hale og Bopp hadde kommet ham i forkjøpet (kometen han hadde sett var Hale-Bopp). Unge Quanzhi Ye svelget skuffelsen, men bestemte seg for å finne sin «egen» komet en dag.
70mm-film
IMAX
I den senere tid har Hollywood utgitt ekte «blockbusters» i et IMAX-oppblåst format. Til og med 3D-filmer blir vist på 70mm-IMAX-formatet. Polar Express vist på IMAX 3D 70mm tjente inn 14 ganger så mye, per lerret, som den samtidige 2D 35mm-utgivelsen av den filmen høsten 2004. Med den nye økte interessen for 3D, kan noen av de hundrevis av eksisterende 70mm-projektorene bli brukt til å vise 3D på lerreter med standard størrelse i multisals-kinoer.
Lulin
Historie
I 2007 var Quanzhi Ye blant astronomene ved Lulin-observatoriet på Taiwan som oppdaget et asteroide-lignende objekt på et fotografi. Bedre bilder som ble tatt noen dager senere avslørte et diffust objekt, og dette betydde at det dreide seg om en hittil ukjent komet, og ikke en asteroide. Kometens bane ble raskt fastslått, og det viste seg at den var på vei mot solsystemets indre del. Den var nærmest Solen 10. januar 2009 i en avstand litt utenfor Jordens bane. Det er uvisst om Lulin har vært innom solsystemet vårt tidligere, og om den noengang vil komme tilbake.
70mm-film
«Oppblåste» filmer
Fra 1950 og helt fram til midten av 1990-tallet ble mange 35mm-filmer konvertert til 70mm-kopier for premièrevisninger i store byer eller saler som passet for formatet. Denne praksisen fant sted av to grunner: Det økte bildearealet for hver bilde på 70mm-film fører til klarere, skarpere og stødigere bilder på lerretet, og de seks magnetiske lydsporene tilgjengelig på 70mm-kopier var kvalitetsmessig overlegne de to-kanals stereo-lydsporene på 35mm-kopier. Etter at de digitale lydformatene (DTS, SDDS og Dolby Digital) ble introdusert, mistet 70mm en av sine hovedfordeler overfor 35mm-film. I tillegg er 70mm dyrere å trykke enn 35mm, og som et resultat av dette, er antallet 70mm-kopier produsert betydelig lavere i dag.
Lulin
Bane
Lulin var synlig med kikkert i siste halvdel av februar 2009. Den passerte like under stjernen Regulus i stjernebildet Løven, og like nord for stjernen Spica i Jomfruen. Kometens bane har en helling på 2° i forhold til Jordens bane, og befinner seg derfor i omtrent samme plan som Jorden og de andre planetene (ekliptikken). Den bevegde seg imidlertid i motsatt retning av planetene. 26. februar sto Solen, Jorden og Lulin på rett linje, med Jorden i midten. Dette gjorde at støv- og gasshalen kunne være vanskelig å observere.
70mm-film
«Oppblåste» filmer
Bruken av 65mm-negativer har også blitt dramatisk redusert i de seneste årene på grunn av de høye kostnadene. Kenneth Branaghs Hamlet var den siste filmen som ble filmet utelukkende på 65mm-rull. Terrence Malicks The New World (2005), som er den nyeste filmen som benyttet formatet, brukte det bare i noen få scener på grunn av de høye kostnadene på 65mm-råfilm og framkalling.
Lulin
Kometen
Kometens kjerne har en diameter på noen få kilometer og består hovedsakelig av støv og frosne gasser. Da Lulin nærmet seg Solen, sublimerte de frosne gassene og dannet en sky av støv og gass rundt kjernen. Denne skyen kalles komethodet, og i Lulins tilfelle var hodet på størrelse med planeten Jupiter da det var på sitt største. Gassene som ble frigjort var blant annet cyanogen (CN) og toverdig karbon (C2). Disse gassene gløder grønt i sollys, og det var dette som ga Lulin den grønne fargen. På grunn av trykket fra sollyset og solvinden dannes det komethaler av ionisert gass og støv. Begge disse peker vekk fra Solen.
70mm-film
Standard 65 mm (5/70)
(Todd-AO, Super Panavision)
Showscan
Samme som Standard 65mm bortsett fra:
Omnimax
Samme som IMAX bortsett fra:
Omnivision Cinema 180
samme som standard 65/70 bortsett fra:
Omnivision ble grunnlagt i Sarasota, Florida. Kinoene ble designet for å konkurrere med Omnimax, men med mye lavere oppstarts- og driftskostnader. De fleste kinoene ble bygget i kuppelformede bygninger designet av Siemens. De siste kjente OmniVision-kinoene man finner i USA er The Alaska Experience Theatre i Anchorage, Alaska, bygget i 1981 og fremdeles i drift i 2006, og Hawaii Experience Theatre i Lahaina, Hawaii (stengt i 2004).
Ramirent
Ramirent Norge
I 2002 solgte Veidekke ASA Bautas til Ramirent.
Julefest med Ole Ivars
Julefest med Ole Ivars er en juleplate med Ole Ivars, utgitt i desember 2011. Albumet inneholder julesanger med Lasse Johansen og William Kristoffersen på vokal. Sangene er innspilt i perioden 1980–1986 i Nidaros Studio i Trondheim med tekniker Rune Nordal og med Ole Ødegård og Ole Ivars som produsenter.
Vodafone
Vodafone er en multinasjonal, privateiet mobiloperatør. Selskapet ble startet i Storbritannia da statsminister Margaret Thatcher tok initiativ til liberalisering av telemarkedet og oppheving av British Telecoms monopol. Hovedkvarteret til Vodafone er delt mellom Newbury i Berkshire, England og Düsseldorf i Tyskland. Selskapet er verdens nest største i sin bransje, bare overgått i kundetall av China Mobile.
Pr. 31. mars 2005 hadde Vodafone 154,8 millioner proporsjonale kunder i 26 markeder (med proporsjonale kunder menes at dersom Vodafone har 30 % andel i et underselskap med en million kunder, regnes 300 000 som Vodafones kunder). Selskapet opererer blant annet i India og flere land i Afrika, men ikke i Norge.
Vodafone har hatt mobiloperasjon i Sverige under navnet Europolitian, men denne virksomheten ble kjøpt opp av norske Telenor i 2005.
Selskapet er notert på Londonbørsen som LSE:VOD.L og på New York-børsen som VOD. Navnet Vodafone står for VOice-DAta-FONE (stemme-data-[tele]fon).
Siden 2007 har Vodafone vært tittelsponsoren til Formel 1-laget McLaren, etter å ha forlatt Ferrari i slutten av 2006 hvor de hadde en langt mindre rolle blant sponsorene. Som følge av dette heter laget nå Vodafone McLaren Mercedes.
Kotoka internasjonale lufthavn
Kotoka internasjonale lufthavn (IATA: ACC, ICAO: DGAA) er en flyplass i byen Accra i Ghana. Flyplassen er betegnet som en internasjonal flyplass og hadde 2 684 953 passasjerer i 2013.
Andreas von Bülow
Andreas von Bülow (født 17. juli 1937 i Dresden) er en tysk politiker (SPD).
Han er utdannet jurist i Heidelberg og München, føderal teknologi- og forskningsminister fra 1980 til 1982 og var medlem av den parlamentariske kontrollkommisjonen for etterretning. Han var dessuten medlem av det tyske parlamentet fra 1969 til 1994 og fra 1976 til 1980 var han parlamentarisk statssekretær i forsvarsministeriet.
Leve Vikingånden
Leve Vikingånden (utgitt 1995) er den første EPen til det norske black metal bandet Einherjer. Den ble utgitt på en 7" vinyl, begrenset til 1500 kopier. Begge låtene er på norsk og bildet på plateomslaget skal forestille Mjølner.
Ithaka
Ithaka (gresk Ιθάκη, Itháki) er en gresk øy i Det joniske hav, med et flateareal på 120 km² stor og har litt mer enn tre tusen innbyggere ifølge folketelling av 2010. Den er også en adskilt perifer enhet av De joniske øyer, og det eneste kommunen av den perifere enheten. Øya ligger utenfor kysten av Kefallinia og til vest og innenfor synsranden av det greske fastlandet. Kommunen Ithaka omfatter en del småøyer. Hovedstaden, Vathy eller Ithaki, har en av verdens største naturlige havner. Dagens moderne Ithaka er anerkjent som Homers Ithaka, stedet hvor Odyssevs var konge, selv om beskrivelsene av Ithaka i Odysseen ikke stemmer helt overens med dagens topografi. Odyssevs lange reise tilbake til hjemlandet og sin hustru var et hovedelement i Odysseen.
Opprinnelsen til navnet
Navnet Ithaka har holdt seg uendret siden oldtiden, men det har blitt notert at i skriftlige dokumenter fra ulike perioder har stedet blitt referert til med ulike navn, eksempelvis som:
Historie
Øya har vært bosatt siden 2000-tallet f.Kr. Den kan ha vært hovedstaden for Kefallinia under den mykenske bronsealderperioden, og bystat for kongedømmet styrt av Odyssevs. Romerne okkuperte øya på 100-tallet f.Kr. og ble senere en del av Det bysantinske rike. Normannerne hersket over Ithaka på 1200-tallet, og etter et kort osmansk herredømme ble øya og de øvrige joniske øyene underlagt republikken Venezia.
Ithaka ble okkupert av Frankrike under Campo Formio-avtalen. Den ble frigjort av felles russisk-tyrkisk styrke i 1798, før den ble en del av den septinsulære republikk («republikken til de syv øyene»). Den ble på nytt besatt av Frankrike i 1807, men frigjort av Storbritannia i 1809. Under Paris-traktaten av 1815 ble Ithaka en stat innenfor De forente stater av De joniske øyer, et protektorat under det britiske imperiet. I 1830 anmodet lokalsamfunnet om å få bli en del av den nyopprettede nasjonen Hellas. Under London-traktaten av 1864 ble Ithaka, sammen med de øvrige joniske øyene, avgitt til Hellas som et vennligsinnet diplomatisk håndslag av vennskap overfor Hellas' nye og anglofile kong Georg I av Hellas. Britene beholdt landets privilegerte bruk av havnen på Korfu.
Mykensk tid
I løpet av mykensk tid (1500–1100 f.Kr.) hadde Ithaka sitt høyeste nivå i sin antikke historie. Hovedsakelig basert på Odysseen og muntlig tradisjoner er det antatt at øya ble hovedstaden i et jonisk kongedømme. Det omfattet også omliggende land og ble omtalt som en av de mektigste statene på denne tiden. Øyboerne ble karakterisert som dyktige sjøfolk og utforskere som gjorde dristige sjøreiser til andre deler av Middelhavet.
De episke diktene til Homer, Iliaden og Odysseen har spredt noe lys på bronsealderens Ithaka. Disse diktene er generelt antatt å ha blitt diktet en gang på 800- eller 700-tallet f.Kr., men kan ha gjort bruk av eldre mytologiske og poetiske tradisjoner; deres beskrivelser av helten Odyssevs og hans kongedømme over Ithaka og de omliggende øyene og fastlandet, har antagelig bevart en deler minner om den politiske geografi, skikker og samfunn på denne tiden.
Etter den mykenske perioden synes det som om øyas innflytelse minsket og den ble isteden underlagt den største av de nærmeste øyene.
Hellenistisk tid
I løpet av klassisk tid (800–180 f.Kr.), fortsatt uavhengig organisert liv på de nordlige og sørlige delene av øya. I sør i området ved Aetos, ble byen Alalcomenae grunnlagt. Fra denne perioden er det funnet mange objekter av betydelig historisk verdi. Blant disse er det mynter med navnet Ithaka preget og bildet av Odyssevs, noe som kan antyde av øya var selvstendig og selvstyrt.
I henhold til de ulike periodene, erobringer og omstendigheter, har øya befolkning endret seg. Selv om det ikke finnes noen fast numerisk informasjon før på tiden under republikken Venezia, er det beregnet at fra den mykenske til den bysantinske tiden var antallet øyboere opp til et par tusen. Disse levde hovedsakelig på den nordlige delen av øya. I middelalderen minsket befolkningen grunnet angrep fra pirater og tyrkere, noe som tvang befolkning til etablere samfunn i fjellene.
Osmansk tid
I 1470 nådde tyrkiske styrker øya og mange av øyboerne flyktet fra den i frykt for de nye muslimske herskerne. De som ble igjen skjulte seg i fjellene for å unngå pirater som kontrollerte sundet mellom Kefallinia og Ithaka og buktene på øya. I de neste fem årene gjorde både tyrkerne og venetianere diplomatisk krav på øya. Besittelsen ble til sist tatt av det tyrkiske, osmanske rike fra 1484 til 1499. I denne perioden ble venetianere langt sterkere og en betydelig maktfaktor med en organisert flåte. De forfulgte sine interesser på De joniske øyer, og i 1499 brøt det ut krig med osmanerne. Den allierte flåtene til venetianere og spanjolene beleiret Ithaka og de andre øyene. Fra 1500 og framover kontrollerte Venezia øyene. I henhold til en avtale av 1503 skulle Ithaka, Kefallinia og Zakynthos bli kontrollerte av Venezia, men Lefkada ble avgitt til tyrkerne.
Den franske perioden
Noen få år etter den franske revolusjonen havnet De joniske øyer under styret til den første franske republikk (1797–1798), og Ithaka ble gjort hedershovedstad av Kefallinia, Lefkada og deler av det greske fastlandet som ble gjort til det franske département Ithaque (prefekturet var ved Argostoli på Kefalonia).
Befolkningen ønsket franskmennene velkommen og som tok kontroll over de administrative og lovmessige systemer, men senere førte tung skattlegging til raseri blant øyboerne. I løpet av denne korte historiske perioden kom nye ideer om system og sosial struktur til prege befolkningen. Mot slutten av 1798 ble franskmennene fordrevet av Russland og Det osmanske rike i fellesskap (1798–1807). Korfu ble den nye hovedstaden for de joniske stater og dens styre var demokratisk med et senat bestående av fjorten medlemmer hvor Ithaka hadde en av dem.
Ithakas skipsflåte fikk en vekst da den fikk lov til frakte last opp til havnene i Svartehavet. I 1807, i henhold til en enighet med Det osmanske rike, havnet De joniske øyer atter under fransk styre (1807–1809). Franskmennene forberedte seg på å møte den mektige britiske flåten ved å bygge en festning i Vathy.
Framtredende borgere fra Ithaka deltok i den hemmelige greske motstandsbevegelsen Filiki Etairia som var medvirkende i å begynne den greske revolusjonen og uavhengighetskrigen i 1821 mot den osmanske undertrykkelsen, og greske soldater søkte tilflukt på øya. I tillegg deltok øya i beleiringen av Messologi, og i sjøslagene med osmanske skip i Svartehavet.
Odyssevs' hjem
Siden antikken er Ithaka blitt identifisert som hjemmet til den mytologiske helten Odyssevs. Det er blitt hevdet at Homers beskrivelse ikke stemmer overens med topografien til dagens Ithaka. Tre trekk i Homers beskrivelse er blitt pekt på som problematiske. Først, Ithaka er beskrevet som «lavtliggende» (χθαμαλή), men Ithaka er fjellrikt. For det andre, «lengst ut mot havet, mot solnedgangen» (πανυπερτάτη εἰν ἁλὶ ... πρὸς ζόφον) er vanligvis tolket som at Ithaka må være øya som ligger lengst til vest, men øya Kefalonia ligger lengre vest enn Ithaka. Sist, det er uklart om dagens øy korresponderer med Homers Doulichion og Same.
Den greske geografen Strabon, som skrev på 100-tallet e.Kr., identifiserte Homers Ithaka med dagens Ithaka. Ved å følge tidligere kommentatorer tolket han ordet oversatt over som «lavtliggende» til å bety «nær fastlandet», og frasen oversatt som «lengst ut mot havet, mot solnedgangen» til å bety «fjernest av alle mot nord». Strabon identifiserte Same som dagens Kefalonia, og mente at Homers Doulichion var en av øyene som i dag er kjent som Ekhinadene. Ithaka ligger lengre nord enn Kefalonia, Zacynthos og øya som Strabon identifiserte som Doulichion, samsvarende med tolkning at Ithaka som «fjernest av alle mot nord».
Strabons tolkning har ikke vunnet gjennomgående anerkjennelse. I de siste århundrene har forskere argumentert for at Homers Ithaka ikke var dagens Ithaka, men en helt annen øy. Kanskje det beste kjente forslaget er det til Wilhelm Dörpfeld som mente at den nærliggende øya Leukas var Homers Ithaka.
Det er også blitt foreslått at Paliki, den vestlige halvøya av Kefalonia, er Homers Ithaka. Det er blitt argumentert med at på Homers tid var den vestlige halvøya adskilt fra Kefalonia av en kanal og siden blitt lukket av et jordskjelv. Det er imidlertid ingen vitenskapelige publikasjoner tilgjengelig som støtter denne teorien.
Til tross for vanskelighetene med Homers beskrivelse av øya, i klassisk og romersk tid ble øya som i dag er kalt for Ithaka, gjennomgående forstått som hjemmet til Odyssevs. Hellenistiske identifikasjoner av homeriske steder, slik som identifikasjonen av Lipari som øya til Aiolos, er vanligvis sett på med tvil, og tilskrevet antikkens turisthandel.
Øya har vært kjent som Ithaka fra tidlig dato, noe mynter og inskripsjoner viser. Mynter har hyppig hatt portrettet til Odyssevs, og en inskripsjon fra 200-tallet f.Kr. viser til en lokal heltehelligdom for Odyssevs og leker kalt for Odysseia. Det arkeologiske stedet «Homers skole» på dagens Ithaka er det eneste sted mellom triangelen Lefkas-Kefalonia-Ithaka hvor Linear B er blitt funnet, i nærheten av kongelige levninger. Dagens forskere har generelt akseptert identifikasjonen av dagens Ithaka med Homers Ithaka, og forklarer uoverensstemmelsene mellom Odyssens beskrivelser og den faktiske topografien som et produkt av mangel på førstehåndskunnskap om øya, eller poetisk frihet.
I 2010 ble det publisert informasjon om at arkeologer på Ithaka har avdekket et kongelig palass som det hevdes er hjemmet til Odyssevs. Palassruinene er rundt 2800 år gamle, noe som stemmer med perioden Odyssevs skal ha vært konge på Ithaka. Arkeologene har også funnet rester av helladisk keramikk og en brønn som skal ha vært 3300 år gammel. «Om oppdagelsen kan knyttes til Odyssevs eller ikke er til en viss grad spennende, men det viktigste er oppdagelsen av et kongelig palass», uttrykte den italienske arkeologen Adriano La Regina til den britiske avisen Telegraph.
I dag
Øya ble rammet av store ødelegger under jordskjelvet i 1953. På 1970-tallet ble Kalamos adskilt fra provinsen og ble en del av prefekturet Lefkada, og provinsen Ithaka ble en ikkeprovinsiell kommune.
Bronsealderen
Bronsealderen er en betegnelse på en periode i menneskets historie som fant sted mellom steinalderen (noen steder «kobberalderen») og jernalderen. Bronsealderen begynte da menneskene gikk over fra å lage sine verktøy av stein (som i steinalderen) til å lage noen av dem av bronse. Bronsealderen ble avløst av jernalderen da jern ble tatt i bruk som viktigste materiale for verktøy og våpen.
Bronse var det mest avanserte materialet man hadde for tilvirkning av redskap, våpen og smykker på den tiden. Bronse er en legering som består av ca. 90 % kobber og 10 % tinn. Den var svært kostbar, og man brukte derfor fortsatt en mengde steinredskaper helt fram til romersk jernalder.
Oppdelingen av oldtiden i tre perioder; stein-, bronse- og jernalder, ble opprinnelig formulert av den danske arkeologen Christian Jürgensen Thomsen. Denne oppdelingen kalles treperiodesystemet. I andre deler av verden inklusivt større deler av Afrika sør for Sahara har utviklingen tatt andre retninger og andre klassifiseringssystem blir benyttet.
Innledning
Bronsealderen var en tid da en ny elite, svært dyktige håndverkere og spesialister og et helt nytt og mer hierarkisk samfunnssystem vokste fram. Det var i denne tiden de første egentlige statene oppsto. Mange arkeologer har ment at stater oppstod med jordbruksrevolusjonen, men i Asia oppstod de første virkelige statene først etter bronsealderen, gjerne 3 000–4 000 år etter at jordbruket ble innført. I Europa gikk det enda lengre tid – her oppstod de første virkelige stater først omkring 1000-500 f.Kr., det vil si i jernalderen, 5 000 år etter at jordbruket ble introdusert.
Den nye samfunnsmessige lagdelingen i bronsealderen ble understøttet av nye religioner og ny religiøs makt. Det som utmerker denne tiden var betydningen av langvarige reiser og handelsforbindelser, i alle fall sammenlignet med den tidligere perioden, den neolittiske perioden eller bondesteinalderen. Nye guder kom til og gamle guder ble redefinert. Guder for krig, for håndverk, for reiser og lignende oppsto. Reisene medførte at ulike forestillinger fikk spredning over et stort område. Denne forestillingsverden kan blant annet studeres i historier som for eksempel eposet om Gilgamesj, Iliaden og Odysseen, og de keltiske sagnene som ble skrevet ned langt senere.
Bronsealderen inntreffer til forskjellige tider, avhengig av hvilke steder man snakker om. De eldste kjente bronsegjenstander er fra Midtøsten (Egypt og Mesopotamia) ca. 3500 f.Kr. Herfra brer det seg til Hellas 3200 f.Kr., Øst-Europa 2500 f.Kr., Vest-Europa 2200 f.Kr., Kina 2000 f.Kr., og Norden 1700 f.Kr. I Norge regnes bronsealderen fra 1700-500 f.Kr., da den avløses av jernalderen.
Opprinnelse
Når og hvor bronsen ble oppdaget er omdiskutert, og det mest sannsynlige er at bronse ble oppdaget uavhengig av hverandre på flere steder. Det tidligste kjent tinn-bronse er fra det området som nå er Iran og Irak og dateres tilbake til slutten av 3000-tallet f.Kr., men det har blitt hevdet at man har funnet spor av tinn-bronse på 4000-tallet f.Kr. i Thailand. Arsenikkbronse ble laget i Anatolia og på begge sider av Kaukasus ved begynnelsen av 2000-tallet f.Kr. Noen forskere daterer noen gjenstander av arsenikkbronse til maykopkulturen i nordlige Kaukasus og i sørlige Russland så tidlig som på 3000-tallet f.Kr., noe som vil gjøre funnene til de eldste kjente, men andre forskere daterer den samme maykop-gjenstandene til 2000-tallet f.Kr.
Midtøsten og det østlige middelhavsområdet
Bronsealderen i Midtøsten er delt inn i tre hovedperioder (datoene er tilnærmete):
Hver hovedperiode kan bli delt inn i kortere underkategorier som EB I, EB II, MB IIa etc.
Bronsealderen i Midtøsten og i det østlige middelhavsområdet ble preget av perioder av sentralisering og desentralisering. Dog var den politiske og økonomiske grunnen bystater og disses regionale områder. I visse perioder ble områder kontrollert og sentralisert av en dominerende by eller herskerfamilie.
Den første var Uruk og dennes urbanisering skjedde i begynnelsen og midten av 3000-tallet f.Kr. Deretter kom området til å bestå av konkurrerende bystater hvor kontrollen over større områder bare kunne opprettholdes i løpet av kortere tid. Etter denne tiden kom en tid med politisk sentralisering som begynte med Sargon av Akkad. Deretter var det igjen konkurrerende bystater som kriget om makten. Denne perioden ble etterfulgt mellom ca. 1500 f.Kr. til 1200 f.Kr. av Mykene i dagens Hellas, hettittene i dagens Tyrkia, Assyria, Babylonia og Egypt. Disse statene hadde en nedgangsperiode i løpet av 1200-tallet f.Kr., noe som resulterte i folkevandringer og uår.
Mellom hver periode av sentralisering og desentralisering ble etterfulgt av en tid med krise og krig, invasjoner fra ulike stammer og etterfølgende ødeleggelser av byene. En del av disse krisene kan forbindes til klimaforandringer, eksempelvis de forandringer som skjedde rundt 2300 f.Kr. og tilsvarende da Uruk kollapset rundt 3000 f.Kr. med folkeforflytninger som resultat.
I løpet av hele bronseperioden kan man skimte en større evne til å kontrollere territorier og til å kreve tributter og skatter. I begynnelsen av 2000-tallet f.Kr. finnes det store områder i bystatene av frie jordbrukseiere utenfor byenes kontroll mens det i slutten av 2000-tallet f.Kr. hadde bystatene full kontroll over undersåttene.
Privatiseringen økte i løpet av 2000-tallet f.Kr. i Mesopotamia, spesialisering og selvstendige handelsmenn organisert i familieforetak og laug ble utviklet parallelt med Midtøstens bystater og man kan se selvstendige handelsforetak fra begynnelsen av 1000-tallet f.Kr. bli stadig mer tydelig i de arkeologiske funnene i karavanerutene mellom Assur og Kanesh.
Balansen mellom tempel og palass-samfunnet og den private foretaksvirksomheten av frie bønder, håndverkere og slaver ble endret gradvis over tid. En følge av denne var at skyldsettingen hos privatpersoner økte og ettersom staten ikke lenger utjevnet all skyld som man av tradisjon hadde gjort tidligere innebar det at mennesker flyttet til andre områder og land. Bystatene var således multietniske og flere språk ble talt av beboerne, fra handelskoloniene til innvandrede grupper som håndverkere, handelsmenn, bønder og soldater. Disse kom i bestemte perioder til å dominere og tok over når statene var på nedgang. Hurritter i det nordligere Mesopotamia og Syria, kassitter i Babylonia og hyksoser i Egypt er eksempler på dette. Lojaliteten lå ikke i det etniske eller til et bestemt språk, men hos kongen i bystatene. Det er en av forklaringene til det enorme kontaktnettet som ble utviklet i Eurasia i løpet av bronsealderen.
Lederskaper var teokratisk og lederne hadde en direkte forbindelse til gudene. Kongene gjennomførte ritualer som om de var guder og guder kunne stundom være mennesker. Stilen og ritualene varierte, men båndene mellom gud og lederskapet var sterke. Handel, reiser og esoterisk kunnskap var en integrert del av maktutøvelsen.
Den egeiske bronsealder
På 2000-tallet f.Kr. oppsto det rike bysamfunnet i Lilleasia og det egeiske området som ble en forutsetning for videre spredning av bronse til resten av Europa. På Kreta vokste den minoiske kulturen fram og hadde sin storhetstid rundt 2000 f.Kr. og fra ca. 1600 f.Kr. ble tyngdepunktet flyttet til det greske fastlandet og til Mykene.
Kobber og tinn eksisterer sjelden i samme område. Den egeiske kulturens bronsealdersivilisasjonen etablert et langtrekkende nettverk som importerte tinn og trekull til Kypros hvor kobber ble utvunnet, og således kunne legeres med tinn for å produsere bronse. Bronsegjenstander ble deretter eksportert vidt omkring og stimulerte også annen handel. Isotopiske analyser av tinn i noen bronseredskaper fra middelhavsområdet, har indikert at noe kom fra så fjerne steder som Cornwall. Den minoiske sivilisasjon med sentrum i Knossos synes å ha koordinert og beskyttet denne bronsealderhandelen.
Hvordan bronsealderen sluttet i denne regionen, blir fortsatt forsket på og diskutert. Det finnes klare hentydninger til at flere minoiske vasallstater miste store andeler av sin respektive befolkning på grunn av ekstreme sultkatastrofer og/eller pest. Den minoiske kulturens kornlager, som befant seg i området nord for Svartehavet, mistet også brått store deler av befolkningen, slik at eksporten derfra avtok.
Andre teorier har vendt blikket mot Knossos. Vulkanutbruddet på øya Santorini (Thera) i Egeerhavet, kun 65 km nord for Kreta, skjedde på denne tiden. Noen forskere har spekulert i om en tsunami eller flodbølge etter vulkanutbruddet ødela viktige byer på Kreta. Noen har ment at flodbølgen ødela den kretiske flåten i havnene på Kreta og at sivilisasjonen således mistet sitt militære overtak. Uansett synes det som om at de viktigste byene på Kreta brant og ble ødelagt en gang rundt 1450 f.Kr. og at den mykenske sivilisasjonen tok over. En teori er at jernredskaper ble vanligere. Slik mistet tinnhandelen sin betydning. Uten avsetning på tinn ble de minoiske koloniene utsatt for katastrofer som tørke, sult og krig, eller en kombinasjon av disse faktorer, som det minoiske riket ikke hadde noe å stille opp mot.
Sentral-Europa
Kunnskapen om metall bredte seg gradvis over hele vestlige Asia og Europa, men det tok mer enn 2 000 år før kobber og bronse var alminnelig utbredt. Kobber forekommer sjeldent, og tinn enda mer sjeldent. En fordel med bronse i forhold til redskaper av stein var at når bronseredskapene ble skadet kunne de smeltes om og bli nye redskaper eller våpen.
Antagelig reiste etter hvert smeder rundt i hele Europa og tilbød sin imponerende kunnskap. Omkring 2500 f.Kr. brukte man kobber som strakte seg fra Portugal og Danmark i vest til Pakistan i øst. Tusen år senere var man gått over til bronse i de samme områdene, men da var allerede et nytt metall, jernet, i sin begynnelse i Lilleasia.
Únéticekulturen er den tidligste bronsealderskulturen i Sentral-Europa, dateres til omkring 2400 – 1800 f.Kr. Kulturen er oppkalt etter et gravfelt i Tsjekkia. Kulturen har mindre undergrupper som kulturene i Straubingen, Adlerberg og Hatvan. Noen svært rike gravfelter, som en lokalisert i Leubingen med gravgaver i gull, peker på at et økende sosialt hierarki var allerede til stede i Únéticekulturen. Samlet var likevel gravplasser sjeldne og av liten størrelse i denne perioden.
Únéticekulturen ble etterfulgt av høygravskulturen i den midterste bronsealderen (1600 f.Kr. -1200 f.Kr.), karakterisert av store, kollektive gravhauger. I østlige Ungarn så den tidlige bronsealderen begynnelsen på mako-kulturen, fulgt av ottomány-kulturen og gyulavarsánd-kulturen.
Den sene bronsealderens urnemarkskultur (1300 f.Kr. – 700 f.Kr.), er navngitt etter dens gravskikk med å kremere. Den inkluderer kulturer i østlige Tyskland og Lausenitz-kulturen i Polen (1300 f.Kr. – 500 f.Kr.). Det vokste fram viktige gruve- og produksjonssentra med stor produksjon for eksport til hele Europa. Alpene var et viktig gruve- og produksjonsområde, mens mye av bronsefunnene i Danmark fra urnegravtiden skriver seg fra et intensivt produksjonsområde i det nordlige Ungarn.
Store deler av bronsealderen var klimatisk sett relativt varm og tørr, og løvskog med hassel og varmekjære trær vokste så langt nord som Finland. I bronsealderen ble mye av Sentral-Europa uthogd og det åpne bondelandskapet over store områder oppstod. I den sene bronsealderen, fra omkring 1.200 f.Kr, var det en betydelig befolkningsvekst i Europa og sterkere konsentrasjon av jordbruk, bosettinger, befestede borger og hødvingemakt i hele Sentral-Europa. De befestede stedene fikk gradvis mer makt, de beskyttet handelen og skrev etterhvert ut skatter og avkrevde militærtjenestene fra bondebefolkningen. Ved overgangen til jernalderen utviklet det seg befestede, meget store landsbyer med palisader og forsvarstårn, slik som Biskupin i Polen.
Den sentraleuropeiske bronsealderen ble etterfulgt av jernalderen og hallstattkulturen, omkring 700 f.Kr. – 450 f.Kr. Den forbindes med kelterne, men vi snakker fortsatt ikke om egentlige statsdannelser i Sentral-Europa selv på denne tiden.
Storbritannia og Irland
På De britiske øyer er det antatt at bronsealderen varte fra rundt 2100 f.Kr. til 700 f.Kr. Innvandring brakte nye befolkningsgrupper til øyene fra kontinentet. Nyere isotopiske undersøkelser av tannemaljer i bronsegraver rundt Stonehenge indikerer at en del av de nye folkene kom fra områder rundt dagens Sveits. Traktbegerkulturen viste en annen oppførsel enn de tidligere neolittiske folkene og det kulturelle skiftet var markant. Sammensmeltingen av de ulike folkene gikk antagelig fredelig for seg.
En rik kultur utviklet seg i Wessex i sydlige England. På samme tid var det klimaendringer og hvor det tidligere var varm og tørt ble det mye våtere, noe som tvang befolkningen vekk fra lettforsvarte befestninger i de høyereliggende områdene og ned i dalene hvor det var mer fruktbart. Store kvegfarmer utviklet seg på lavlandet, noe som bidro til økonomisk vekst, men også nedhogging av skogsområdene.
Deverel-Rimbury-kulturen begynte å komme til syne i den siste halvdelen av den midterste bronsealderen, ca. 1400 f.Kr. – 1100 f.Kr. Cornwall var en betydelig leverandør av tinn, for det meste til Vest-Europa, og kobber utvunnet av gruver som Great Orme i nordlige Wales. Sosiale grupper synes å ha inngått i et stammesystem, men med voksende kompleksitet og hierarki. De tidligere fellesgravene ble individuelle.
Bronsealderen på Irland er spesielt karakterisert av det relativt store antallet av gravhauger.
Bronsealderen i Norden
Bronsealderen i Skandinavia deles i to faser:
I nordlige Tyskland, Danmark, Sverige og til dels også Norge lagde bronsealderens beboere mange distinkte og vakre gjenstander, eksempelvis paret med lurer som ble oppdaget i 1797 i Danmark. Urindoeuropéisk kan ha nådd frem til det nordlige Europa og Norden en gang rundt 2000 f.Kr, og ble opphav til de fleste européiske språk som snakkes i dag.
Tidligere mente flere arkeologer at Norge i liten grad hadde noen bronsealder, men at steinalderen i virkeligheten fortsatte med noen få metallgjenstander til pynt. Bosetningen ble antatt å ha ligget langs raene, der jorden er fruktbar og godt drenert. Slettene med leirete jord ble regnet som umulige å dyrke med ard. Men under utvidelsen av E6 i Østfold til firefelts motorvei i 2003-6, fant man rester etter langhus på Stensrød ved Svinesund. Leirslettene ble altså dyrket opp også i bronsealderen, og byggeskikken viser at folk i Østfold levde som bronsealderbøndene på kontinentet. På Solberg gård i Sarpsborg kommuneble det under E6-utgravningen i 2004/5 oppdaget et femten meter langt langhus med en indre stolperekke til å bære taket. (I yngre bronsealder ble et treskipet hus vanlig, med to stolperekker som delte boplassen inn i tre områder.) Reisverket var av tømmer, med vegger flettet av kvist og halm, klint tett med en blanding av leire, strå og kumøkk.
Bronsens utbredelse i Norden skyldtes sannsynligvis at det pågikk en form for organisert handel, og den må ha vært styrt av en mektig overklasse, for det kan ikke ha vært billig å utruste de lange sjøturene som denne handelen krevde.
Michelle Paver
Michelle Paver (født 7. september 1960 i Malawi) er en britisk forfatter av bøker for voksne og for barn og ungdom. Hun har mottatt en rekke priser for sitt forfatterskap.
Liv og virke
Michelle Paver er født i Nyasaland (i dag Malawi) i sentrale eller sørøstlige Afrika. Hennes mor var belgisk fra Flandern og hennes far var sørafrikaner. De drev avisen Nyasaland Times. Da hun var tre år gammel bosatte hennes foreldre seg i Wimbledon i England hvor hun senere gikk på skolen The Study and Wimbledon High School. Etter å ha studert biokjemi på Lady Margaret Hall ved Universitetet i Oxford, hvor hun tok en grad av første klasse, ble hun partner i et advokatfirma i London. Hennes fars død i 1996 fikk henne til å ta et sabbatsår hvor hun reiste rundt i Frankrike og Amerika, og hvor hun kom til å skrive sin første bok, Without Charity. Hun sa opp fra advokatfirmaet da hun kom tilbake for å konsentrere seg om sitt forfatterskap.
Ulvebror
Chronicles of Ancient Darkness, eller Ulvebror på norsk, forteller om Torak, en tenåring uten familie, og om hans venner Renn og Wolf. Hovedfortellingen sirkler om Torak og hans søken etter å beseire Sjel-eterne, en gruppe onde trollmenn som vil drepe alt liv i skogen der de bor. Settingen er i et forhistorisk Nord-Europa i steinalderen, neolittisk tid.
Den første boken i serien, Wolf Brother ble utgitt i 2004 og som en helhet har bøkene solgt mer enn 1 millioner eksemplarer i Storbritannia. Den sjette boken i serien, Ghost Hunter, vant Guardian Prize for barne- og ungdomslitteratur i 2010. Regissøren Ridley Scott har opsjon på filmatisering av serien.
1083 Salvia
1083 Salvia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 26. januar 1928 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Einar Økland
Einar Andreas Økland (født 17. januar 1940 i Valevåg i Sveio) er en norsk essayist, lyriker, dramatiker, forfatter og kritiker som skriver på nynorsk.
Han debuterte som lyriker med diktsamlingen Ein gul dag i 1963, og har en omfattende litterær produksjon. Økland var sentral i kretsen rundt tidsskriftet Profil.
Økland var litterær hovedkonsulent i Det Norske Samlaget i nær 20 år. Han har vært redaksjonsmedlem i Impuls 1961-1963, Profil 1964 og 1966-1968, Fossegrimen 1964-1967 og Basar 1976-1981. Han har vært styremedlem i Den norske Forfatterforening 1989-1994, formann i Det litterære råd og har vært medlem av juryen for Nordisk råds litteraturpris,
Økland var i 1992 festspilldikter for Festspillene i Bergen og ved Dei nynorske festspela i 2002.
John Belushi
John Adam Belushi (født 24. januar 1949 i Chicago, død 5. mars 1982 i Los Angeles) var en amerikansk komiker, skuespiller og musiker. Han er kjent for sine mange opptredener i det amerikanske TV-programmet Saturday Night Live og filmene Deltagjengen og The Blues Brothers.
Oppvekst
Han ble født i Humboldt Park, et nabolag i vest-Chicago. Foreldrene hans var henholdsvis første- og annen-generasjons albansk-amerikanere. Han vokste opp i Wheaton, som er en forstad til Chicago. Han hadde tre søsken, deriblant skuespilleren James (Jim) Belushi. I 1965 startet Belushi bandet Ravens, som gav ut singelen «Listen to Me Now»/«Jolly Green Giant» der han spilte trommer. Den store suksessen uteble, og bandet ble oppløst da han begynte på College of DuPage i 1968.
Karriere
I 1971 etablerte Belushi komikerensemblet The West Compass Trio sammen med Tino Insana and Steve Beshekas. Det gikk ikke lang tid før han begynte å få et navn som en dyktig komiker. Regissør og komiker Bernard Sahlins så en av trioens forestillinger i 1971, og inviterte deretter Belushi til å bli med i improvisasjonsgruppen The Second City, som Sahlins hadde startet. Der møtte Belushi Harold Ramis og Brian Doyle-Murray. I 1972 ble Belushi tilbudt en rolle sammen med Chevy Chase og Christopher Guest i forestillingen National Lampoon: Lemmings, en harselas over Woodstockfestivalen som spilte off-Broadway. Belushi flyttet til New York City og startet å arbeide som forfatter, regissør og skuespiller for radioshowet The National Lampoon Radio Hour. I 1974 dro han til Toronto for å se hva som rørte seg blant komikere der, og da møtte han Dan Aykroyd. Aykroyd og Belushi ble gode venner og etter hvert kolleger.
Fra 1975 til 1979 var John Belushi med i TV-serien Saturday Night Live. Også Dan Aykroyd medvirket i dette showet. Skuespillerne i Saturday Night Live ble snart kjent over hele USA. I 1979 forlot Belushi showet for å satse på en filmkarriere. Hans mest kjente filmer er Deltagjengen (1978) og Blues Brothers (1980).
Privat
Belushi giftet seg med Judith Jacklin den 31. desember 1976. Han døde i 1982 av en overdose kokain og heroin, en kombinasjon kalt «speedball». Han ble funnet av sin personlige trener i et rom på hotellet Chateau Marmont i Hollywood. John Belushi ble 33 år gammel.
Ettermæle
Den 1. april 2004, tjue år etter hans død, ble Belushi posthumt tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
I 2015 ble Belushi kåret av Rolling Stone som den største av alle skuespillerne i Saturday Night Live. «''Nobody embodied the highs and lows of Saturday Night Live like Belushi. […] Belushi was the "live" in Saturday Night Live, the one who made the show happen on the edge. We should have gotten a lot more years with him than we did. But no.''»
Peter Hognestad
Han tok artium i 1886 ved Stavanger katedralskole. På Lars Oftedals guttehjem i Stavanger ble han kjent med Nikolaus Gjelsvik. Den foreldreløse Gjelsvik ble ofte med Hognestad hjem til Time i feriene. Vennskapet mellom de to fikk betydning for utvikling og utbredelse av nynorsk, blant annet bruk av nynorsk på Jæren. Hognestad holdt den første gudstjenesten på nynorsk i Kristiania
Han ble cand.theol. i 1891 (Universitetet i Oslo). Senere arbeidet som notarius (hjelpelærer) ved Det teologiske fakultet (UiO) (1892–95), sekretær i Stavanger Ynglingeforening (1895), lærer ved Notodden private lærerhøgskole (1896–1903), stiftskapellan i Oslo bispedømme (1903–08) og som lærer i Det gamle testamente ved Det teologiske menighetsfakultet (1908–16). Han var fakultets første lærer i GT.
Fra 1916 var han biskop i Bjørgvin bispedømme. Hognestad er blant annet kjent for å ha oversatt julesalmen Det hev ei rosa sprunge og salmene Leid milde ljos og Fager kveldssol smiler.
Ernst August, kronprins av Hannover
Under første verdenskrig ble han og hans familie fratatt sine britiske titler og æresbevisninger. Hans etterkommere har rett til å få familiens britiske titler gjenopprettet dersom de gir avkall på sine tyske titler, men de har ikke gjort dette.
Ernst August var gift med Thyra, datter av Christian IX av Danmark.
Johan Mellbye
Johan Georg Hansteen Mellbye (født 9. desember 1835 i Trøgstad, død 21. september 1913 i Vestre Aker ) var en norsk offiser som ble generalløytnant.
Han ble offiser i 1855, kaptein i 1870. Fra 1860 var han ordonannsoffiser og adjutant i Stockholm for kong Karl XV (1836–1872), inntil kongens død i 1872. Fra 1874 var Johan sjef for den norske garden i Stockholm. I 1882 forfremmes han major idet han ble sjef for det norske jegerkorpset i Kristiania. I 1894 ble han generalmajor og sjef for den kristiansandske infanteribrigaden. I 1885 ble han oberstløytnant, i 1889 oberst og i 1894 generalmajor da han ble sjef for den Kristiansandske brigade. Året etter ble han sjef for den 2. akershusiske infanteribrigaden og kommandant på Akershus festning. I 1901 ble han utnevnt til generalløytnant. Han tok avskjed i 1904.
Mellbye var formann i skytterkomiteen 1884–85, medlem av artilleri- og konstruksjonskomiteen, av den permanente geværkomiteen og av de svensk-norske geværkomiteene av 1889 og 1893. I den norske hæren innførte han Krag-Jørgensen-geværet. I 1899 var han formann i komiteen som skulle drøfte forsvaret av Kristiania og hadde en vesentlig andel i dens innstilling om bygging av grensefestningene. Han var dessuten formann i komiteen for restaurering av Akershus festning.
Familie
Johan Mellbye var sønn av lensmann Gudbrand Mellbye (1792–1867) og bror av stempelpapirforvalter Ove Caspar Gunner Mellbye (1823–94), lensmann Andreas August Mellbye (1831–1913), og trafikkdirektør Jens Christian Mellbye (1833–1910). Han var onkel av politikeren Johan E. Mellbye.
Frankrikes Grand Prix 2008
Frankrikes Grand Prix 2008 var det åttende løpet i Formel 1-sesongen 2008. Det ble arrangert 20. juni – 22. juni på Circuit de Nevers Magny-Cours utenfor Magny-Cours.
Rapport
Det som lenge så ut til å bli en ferd i triumf for Kimi Räikkönen ble snudd til frustrasjon da han fikk problemer med eksosanlegget på sin Ferrari. Lettelsen hos Ferrarivar nok likevel stor da han klarte å ta bilen til mål og sikre andreplassen.
For Felipe Massa derimot ble det en strålende dag på jobben og han kunne cruise inn til enda en seier og han tar dermed også over ledelsen i førermesterskapet.
Rett bak de to Ferrariene gjorde Jarno Trulli et svært bra løp for Toyota. Etter en utrolig spennende kamp mot Heikki Kovalainen sikret han seg sin første pallplassering siden Spanias Grand Prix 2005.
Robert Kubica tok femteplassen men viste at BMW ikke helt hadde farten til å kunne være med å kjempe om tredjeplassen.
Kvalifisering
Noter til tabellen:
Løpet
Noter til tabellen:
Jang Bahadur Rana
Jang Bahadur Kunwar Rana (transkriberes også Jung) (født 18. juni 1816 i Katmandu, død 25. februar 1877 samme sted) var statsminister i Nepal (som på den tida hadde navnet Gorkha) fra 1846 til 1877. Hans opprinnelige navn var Bir Narsingh Kunwar. Han fikk navnet Jang Bahadur av sin onkel på morssida, Mathebar Thapa.
Familiebakgrunn
Jang Bahadur tilhørte chhetri-kasten. Hans familie var høytstående statsledere og offiserer på både mors- og farssida. Hans mors onkel var Bhimsen Thapa, Nepal/Gorkhas første store statsminister på 1800-tallet. Hans oldefar på farssida var en viktig militær leder under kong Prithvi Narayan Shah på 1700-tallet. Hans bestefar var en viktig militær leder i krigen mot Kina i 1791–1792 og ble en av de fire administrative lederne av staten (kaji). Faren hans, Kunwar Bala Narsingh Rana (opprinnelig Bala Narsingh Kunwar) var tilstede ved hoffet den dagen kong Rana Bahadur Shah ble myrda, og drepte morderen på stedet. For det ble han belønna med å bli Kaji, og stillinga ble gjort arvelig i hans familie.
Ungdom og første år ved hoffet
Jang Bahadur gikk inn i hæren i 1832–1833, da han var 16 år. Da hans bestefar Bhimsen Thapa falt på slutten av 1830-tallet, mista han stillingen og eiendom. Han levde i Nord-India i noen år før han kom tilbake og ble artillerikaptein i den nepalske hæren i 1840. I november 1841 ba kong Rajendra Bikram Shah ham om å bli med i kongens livgarde. I januar 1842 begynte han å arbeide som kaji i palasset.