cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tore Hund
De historiske kilder
Snorres innslag om Tore Hund er blitt sammenlignet med Den eldste saga om Olav den hellige hvor innslagene av direkte tale er betydelig kortere. Forskerne mener det er sannsynlig at det i begge tilfeller egentlig dreier seg om et sammendrag fra et felles skriftlig forelegg. Det vil si at begge sagaene har benyttet en saga som siden er gått tapt. I tillegg er også Fagrskinna et sammenligningsgrunnlag. Det er sannsynlig at Snorre kan ha oppholdt seg i Nidaros vinteren 1218–1219 og nedtegnet sagn han har hørt av nordlendinger eller skrevet av fra en norsk saga om høvdingene i Hålogaland. Til sammenligning er flere irske krøniker fra middelalderen satt sammen fra overleverte tekster for å gjenskape tapte, eksempelvis Irlandskrøniken eller Connacht-annalene, men i motsetning til Irland og andre land, har man ikke forsøkt å rekonstruere tapte sagaer i Norge.
Fjellkjede
Fjellkjede, i geologien kjent som orogen, er betegnelsen på et større område med sammenhengende fjellformasjon. Eksempler på fjellkjeder er Alpene og Pyreneene i Europa, Ural og Kaukasus mellom Europa og Asia, Atlasfjellene i Afrika, Himalaya i Asia, Rocky Mountains i Nord-Amerika og Andesfjellene i Sør-Amerika.
Norske fjellkjeder tilhører Kaledonidene som ble dannet fra slutten av prekambriumtiden til permtiden. Kaledonidene strekker seg fra Grønland og Svalbard i nord gjennom Skandinavia og Vest-Europa og over Atlanterhavet til Øst-Canada og USA helt ned til Florida.
Tore Hund
De historiske kilder
Ut fra en detalj i Fagrskinna har Jan R. Hagland i en artikkel fra 1975 argumentert overbevisende for at forfatteren har hatt tilgang til en prosatekst som har ledsaget kvadet. Øyvind var som kjent Håreks far.
Fjellkjede
Lokale fjellkjeder i Norge:
Tore Hund
De historiske kilder
Filologen Alfred Jakobsen har i en artikkel i Nordlands historie (bind 2, 1994) gått Berntsens hypoteser etter i sømmene og finner dem meget sannsynlige. Forfatteren av Den eldste saga har de samme kunnskapene som Snorre, men de to benytter dem ulikt. Snorre er mest opptatt av kronologi, mens forfatteren av Den eldste saga interesserer seg mest for slaget ved Stiklestad og mangler Snorres kompositoriske grep, eller, som Jakobsen konstaterer, han er urutinert ved at han både foregriper begivenheter og samtidig stryker begivenheter som har betydning for framdriften. I forbindelse med omtalen av Hårek sier Snorre: «...og det er mange store frasagn om stridene mellom Åsmund og Håreks sønner.»
Snorres eget utsagn er i seg selv en indikasjon som bekrefter at en tapt saga faktisk har eksistert ved at han viser til kilder som ikke passet inn i hans kronologi. Også i teksturen finner Jakobsen spor. Således er den lokalkjente beskrivelsen av nordnorsk topografi noe man ikke kan forvente at en islending ville kjenne til. Jakobsen konstaterer at fortellingen om Tore Hund som Snorre gjenforteller, er et sannsynlig utdrag fra en antatt Håløygenes saga, sannsynligvis tematisk lik Orknøyingenes saga, og antagelig har det også eksistert en saga om Ladejarlene.
SIBO
SIBO er en militær forkortelse for strid i bebygd område, og kalles også urban krigføring. Dette innbefatter all slags strid i bebygde områder, både angrep og forsvar. Allerede de første byer var fristende mål og hadde gjerne bymurer for å holde en angriper ute. Fram til 1700-tallet var som regel innledningen til kamper i bebygde områder en beleiring i forkant.
Etter kruttet ble oppfunnet og mobilt artilleri ble praktisk, forsvant betydningen av bymurer. En forsvarer måtte nå nytte byens egen topografi. Moderne byer er svært store, og inneholder mange solide bygninger som kan befestes. Generell militær tankegang sier at byer er kostbare å erobre, men de er derfor også attraktive å forsvare, spesielt for en underlegen styrke.
Det norske forsvarets største treningsområde for SIBO er kalt Rødsmoen og ligger på Rena leir.
En nyere fellesbetegnelse for SIBO og OIBO (operasjoner i bebygd område) er det amerikanskinspirerte MOUT (militære operasjoner i urbant terreng/military operations in urban terrain), men også MOBO (militære operasjoner i bebygd område) har vært brukt. Den nåværende amerikanske betegnelsen er urban operations (UO), men den tidligere betegnelsen MOUT er fremdeles i bruk. De britiske betegnelsene er OBUA (operations in built-up areas) og FIBUA (fighting in built-up areas). I uformell sjargong mellom soldater brukes også FISH (fighting in someone's house), og FISH and CHIPS (fighting in someone's house and causing havoc in people's streets).
Bakgrunn
Militære styrker ender opp med å slåss i byer av forskjellige årsaker. En er at byer historisk sett ligger ved strategiske punkter. Noen ganger har dette kommersielle årsaker, som når en by blir anlagt ved en naturlig havn, og noen ganger har en by vokst opp rundt en militær installasjon ved et strategisk viktig punkt.
En annen årsak er at byer har viktig politisk, sosial og kulturell symbolverdi. Den ene eller den andre siden i en konflikt kan se det å holde byen som viktig for de mer høyereliggende målene sine. Et eksempel er Stalingrad under andre verdenskrig, som var viktigere symbolsk enn strategisk, nettopp fordi byen var oppkalt etter den sovjetiske lederen.
Byer inneholder også makt- og administrasjonssenter. Å erobre eller forsvare disse kan være viktig. Et eksempel er det tyske angrepet på Norge, hvor de forsøkte et overraskelsesangrep mot Oslo for å ta kongen og Stortinget.
Historie
Allerede den kinesiske militæranalytikeren Sun Tzu skrev rundt 500-tallet f.Kr. om vanskelighetene med å angripe og ta forsvarte byer, og rådet leserne av hans storverk Krigskunsten til å anse strid om forsvarte byer som den laveste form for krigføring.
I Kina på 100-tallet, flere hundre år etter Sun Tzu, ble byer nøkkelmål i krigføringen. I Europa ble det slik i middelalderen. Fra tidlige tider hadde innbyggere i byer innsett at å bygge en bymur hadde to fordeler: Man kunne skattlegge de som passerte inn og ut gjennom byportene, og man kunne med et beskjedent antall soldater forsvare seg mot fiender. Befestede byer hadde overtaket på beleirende feltstyrker helt til kruttet og innføringen av mobilt artilleri påvirket krigføringen på 1400-tallet. I mellomtiden hadde man en periode med stadig mer avanserte beleiringer.
En hær i middelalderen hadde ikke mobilitet nok til å foreta et overraskelsesangrep på en fiendtlig by, og måtte ofte beleire byen først. Utfallet av en beleiring var noen ganger kamp i selve byen.
Eksempler på overraskelsesangrep i senere tider var i 1597, da spanske styrker inntok den franske byen Amiens med list. En liten gruppe spanske soldater kledde seg ut som bønder og gikk fram til byportene. Der lot de som om vognen deres fikk ødelagt hjulet, og i forvirringen som fulgte stormet de og erobret porten. Et annet eksempel var i 1702, da østerrikske soldater erobret byen Cremona nord i Italia. Byen var da under spansk styre. Østerrikske elitestyrker infiltrerte byen gjennom en akvedukt.
Et vanlig utfall av at byer ble stormet etter beleiringer var at angriperne begikk overgrep mot sivilbefolkningen. Dette var spesielt hvis beleiringen hadde vært lang, de var udisiplinerte eller motivert av hat til fienden. Erobringen av Magdeburg under tredveårskrigen er et eksempel. I mars 1631 erobret katolske styrker under grev Johann Tserclaes Tilly byen etter en to måneders lang beleiring. Angriperne hadde prøvd et desperat angrep på byen, da de sultet og ventet at en svensk hær snart ville ankomme som forsterkninger til forsvarerne. Etter et hardt to timer langt angrep inntok Tillys styrker byen, hvorpå han mistet kontrollen og tre dager med plyndring og slakt fulgte. Byen ble brent til grunnen, og estimater av sivile tap varierer mellom 20 og 40 000.
Etter hvert som artilleriet ble bedre ble murer upraktiske. Kampene flyttet seg da ofte inn i bebygde områder allerede fra starten av. Hurtigskytende skytevåpen gjorde da enhver bygning til en mulig befestning. Utviklingen og de stadig større byene har gjort en moderne by, med sine solide bygninger, til et slagfelt bestående av hundrevis små befestninger som kan gi hverandre gjensidig støtte.
SIBO i praksis
Krigføring i bebygd område er forskjellige fra krigføring i åpne landskap. Faktorer som gjør SIBO vanskelig inkluderer sivilister på slagmarken, korte skuddhold og mange dekningsrom, vanskeligheter med luftstøtte og legale begrensninger ovenfor sykehus, religiøse og kulturelle institusjoner.
Bebygde områder inneholder mange gode dekningsrom og korte skuddhold. En underlegen forsvarer vil ofte trekke mot bebygde områder for å benytte dette til sin fordel. Den kompliserte topografien i byen gjør at skarpskyttere kan finne gode plasser å skyte fra, både med hensyn på skjul, dekning, observasjon og rømningsveier. Soldater med panservernvåpen kan finne høye punkter hvor pansrede kjøretøyer kan beskytes ovenfra. Dette har de to fordelene at panseret som regel er tynt oppå kjøretøyer og at våpnene ikke kan heves høyt nok til å skyte nesten rett opp. Mangelen på framrykningsveier gjør at feller kan settes opp og landminer plasseres ut med god effekt.
Det er også vanskelig å bruke luftstøtte effektivt i bebygde områder. Høye bygninger og kabler er i veien og det er masser av dekningsrom for luftvern.
Samband er også vanskelig for den angripende part. Angriperen må nødvendigvis bruke radio, da han beveger seg framover. Bygninger i veien vil skape problemer med å skygge for eller reflektere radiosignalene. Forsvareren, derimot, har muligheten til å bruke byens eksisterende sambandsnett, eller trekke egen telefonkabel for å bruke felttelefoner. Et eksempel på dette er da vestallierte styrker begynte å krysse grensene til Tyskland under andre verdenskrig. Der de før hadde fått god etterretning fra Ultra, som snappet opp og dekrypterte tysk radiosamband, fikk de nå nesten ingenting, da tyske styrker brukte eksisterende telegraf- og telefonsamband.
Et eksempel: Groznyj 1994–95
11. desember 1994 rykket russiske styrker inn i Tsjetsjenia for å slå ned intern uro, avvæpne irregulære styrker og gjeninnsette russisk-vennlig styre. Tidligere sovjetisk flyvåpengeneral Dzjokhar Dudajev hadde tatt kontrollen over hovedstaden, og krevd uavhengighet for republikken. Den legale basisen for russisk intervensjon var den russiske grunnlovens artikkel 88.
Russiske styrker var satt sammen av styrker fra innenriksministeriet og hæren. Avdelingene ble satt sammen på kort varsel, og hadde ikke hatt tid til å trene sammen. Den opprinnelige planen til russerne var å rykke inn i landet, erobre hovedstaden Groznyj og sikre seg spesielt presidentpalasset og radio- og TV-stasjoner og til slutt stabilisere regionen og avvæpne alle styrker som ikke var under kontroll av regjeringen.
Russiske estimater av tsjetsjensk styrke i byen var 10 000, men visepresidenten Yanderbaiyev estimerte de til 4-5 000. Antallet er altså usikkert. Styrkene besto av alt fra helt utrente rekrutter til erfarne tidligere sovjetoffiserer. Russerne oppga sine egne styrker til å være nesten 24 000 mann, av disse var 19 000 fra de væpnede styrker og 4 700 fra innenriksministeriet. Hærstyrkene besto av 34 bataljoner, blant annet 5 motoriserte, to panserbataljoner og syv luftmobile. Samlet utstyr var blant annet 90 helikoptre, 80 stridsvogner, 208 BMP-2 og 182 artilleriskyts. Kvaliteten på styrkene gikk fra de erfarne luftmobile ned til helt «grønne» utrente vernepliktige.
Den russiske planen i Groznyj var først å isolere byen i to ringer. Den innerste ringen skulle være forsvarets ansvar, mens den ytterste ringen skulle være innenriksministeriets ansvar. De militære styrkene skulle så rykke inn i byen langs seks akser. Russerne mente at de tsjetsjenske styrkene i byen hadde forberedt tre ringer med forsvarsverker.
De russiske styrkene utgrupperte mot slutten av desember. Allerede i omringningsoperasjonen ble det forsinkelser, og spesielt forsinket ble styrkene som skulle holde sørsiden av byen. Resultatet ble at flyktninger strømmet ut sørover, og tsjetsjenske forsyninger og forsterkninger kom inn i byen samme vei.
26. desember ga russiske myndigheter klarsignal for angrepet. De trodde mesteparten av Dudajevs styrker befant seg i byen. Regulære hærstyrker skulle trenge inn i kolonner langs fire akser, og da de kom inn i byen skulle de koordinere med troppene fra utenriksdepartementet, det føderale sikkerhetsbyrået og spesialstyrker. Teiggrensene mellom styrkene var langs jernbanen, elva og en stor gate. Styrkene som rykket inn fra øst og vest skulle ta nøkkelposisjoner og senere presidentpalasset. Styrkene fra nordøst og nord skulle avskjære tsjetsjenske forsterkninger og blokkere fiendtlige bevegelser.
De forventede Tsjetsjenske forsvarsverkene hadde helt klart ikke eksistert. Det tsjetsjenske operasjonsmønsteret gikk ut på at små mobile grupper på 10-12 mann, en med granatkaster, to skarpskyttere og resten med automatvåpen, opererte ganske uavhengig, men i radiokontakt med hovedkvarteret. De benyttet sin overlegne kunnskap om byen til å forflytte seg mellom russiske styrker, og klarte ofte å provosere russiske avdelinger til å skyte på hverandre ved å legge seg mellom de og skyte på begge avdelingene før de trakk seg ut.
Tsjetsjenske bakhold fulgte et mønster med grupper på 25 mann. Gruppene besto av tre lag med to tunge mitraljøser, to med panservernvåpen, en skarpskytter og tre geværmenn. Tre av disse gruppene, støttet av to 82 mm bombekastere satte opp bakhold som en 75 manns avdeling. Tre av lagene satte seg opp langs en framrykningsvei, i nedre etasjer for å unngå artilleriild. Resten av styrken blokkerte for forsterkninger til avdelingen som var i bakhold. Russisk mottrekk mot denne taktikken var å legge ned artilleriild langs framrykningsakser.
I begynnelsen av januar brakte opprørerne de russiske styrken til stillstand i byen. Senere artikler av russiske offiserer i fagtidsskrifter la mye av skylden på dårlig opplæring og hastig sammensatte avdelinger. Den militære og sivile etterretningen ble også beskyldt for å ha vært for dårlig.
De to sidenes håndtering av mediene var også dramatisk forskjellig. Russerne nektet reportere tilgang til russiske soldater, mens Dudajev inviterte journalister inn for å vise de rundt og fortelle sin versjon av historien. Mediabildet ble da kraftig farvet av den ene versjonen journalistene kunne forholde seg til.
Rundt 7. og 8. januar la russerne om taktikken. De jobbet intenst for å bygge opp igjen det tsjetsjenske politiet, og forsøkte samtidig å overtale Tsjetsjenske opprørere til å overgi seg og legge ned våpnene. Rundt 10. januar hadde russerne to åpne veier inn i sentrum, hvor de kunne ta inn forsterkninger og bringe ut sårede. I tiden etter ble det også forsøkt å få gjennom flere våpenhviler, men ingen var i effekt mer enn noen timer.
Øvingsområder for SIBO
Øvingsområder for feltoperasjoner er forholdsvis enkle å lage i forhold til øvingsfelt for SIBO. Et øvingsområde må konstrueres med robuste bygninger som tåler slitasjen øvelsen påfører.
Norges største SIBO-område er på Rødsmoen ved Rena leir. Anlegget ble bygget fra 2002 til 2004 for en kostnad på 42 millioner kroner. Det består av 12 bygninger som skal forestille blant annet bolighus, skysstasjon og fengsel, med et totalt bruttoareal på rundt 4 000 m². Alle bygningene er oppført i betong, med unntak av ett trehus. Dette skal benyttes av ingeniørvåpenet for søking og rydding, og er spesialtilpasset dette. En annen av bygningene er spesialtilpasset å brukes små sprengladninger på. Det er satt opp lettvegger i tre som kan sprenges under øvelser. Bygningene er satt opp som en gammel bydel, og blant fasilitetene er 140 meter med kloakk under bakken. Denne kan benyttes til forflytning. Det finnes også lignende anlegg på Heistadmoen, Terningmoen og Skjold.
Den britiske hæren har et SIBO-område kalt Copehill Down, eller mer uformelt German Village (engelsk: Tysk landsby), på Salisbury Plain. Det ble bygget i 1986, og består av 80 bygninger med til sammen 2000 rom. Det ble bygget under den kalde krigen for å se ut som en tysk landsby, altså den forventede slagmarken for den britiske hæren. I senere år har den blitt modifisert til å være en landsby i eks-Jugoslavia, hovedsakelig ved å bytte ut gateskiltene.
Den amerikanske hæren har sitt største anlegg på Fort Polk, Louisiana. Området dekker 7 × 8 km og er sentrert rundt en landsby kalt Shughart-Gordon, med 29 bygninger. Den er bygget for å se ut som en landsby fra den tredje verden. I tillegg er det en simulert flyplass med åtte bygninger og en simulert militærleir med fem bygninger.
Kjøretøyer
Under andre verdenskrig tok tyskerne fram en rekke kjøretøyer beregnet for å gi støtte til infanteri under SIBO. Det første av disse var Sturminfanteriegeschütz 33, basert på den lette stridsvognen Panzer II og bevæpnet med en 150 mm infanterikanon. Det ble produsert 24 av disse, alle i 1942, og de ble brukt på Østfronten, inkludert ved Stalingrad. Etter denne kom en Sturmpanzer IV Brummbär i 1943 og til sist kom Sturmtiger, et kampkjøretøy basert på den tunge stridsvognen Tiger. Den hadde en 38 cm bombekaster/rakettkaster som kunne fyre av både høyeksplosive og hulladningsgranater. Hensikten med disse kjøretøyene var å gi styrkene god gjennomslagskraft mot bygninger. Fiendtlig infanteri forskanset i stein- og betongbygninger har svært godt dekning mot håndvåpen som geværer og maskingevær.
Fra 1960-tallet har Israel brukt bulldosere under SIBO. I senere år har de pansret tunge bulldosere og brukt de i fremste linje for å klarere veisperringer og rive hus. USA har kjøpt noen pansringssett for tung Caterpillar D9-bulldosere av israelerne og brukt de på samme måte i irakske byer, for eksempel for å rive hus hvor mistenkte snikskyttere oppholdt seg.
Stridsvogner har det tøft i bebygde områder. Som tidligere nevnt kan fiendtlige soldater med panservernvåpen lett komme til stridsvognen sårbare områder, som er bak og oppå, hvor panseret er tynnere. Amerikanske erfaringer i Irak har gjort at de har utviklet et tilpasningssett for stridsvognen M1 Abrams, kalt TUSK eller Tank Urban Survival Kit (engelsk: Urbant Overlevelsessett, Stridsvogn). Det består av reaktivt panser på sidene og et gitter som skal beskytte mot hulladningsgranater ved å detonere de for tidlig bak. Med «for tidlig» menes før granaten er i kontakt med stridsvognen og ladningen fungerer optimalt. Et skjold og termisk sikte er lagt til laderens 7,62 mm mitraljøse, og vognkommandørens 12,7 mm mitraljøse kan nå fjernstyres med luka stengt. En telefon på utsiden av vogna lar infanteri på utsiden kommunisere med mannskapet.
Våpen
På håndvåpensiden gjør de korte skuddholdene og plutselige møtene mellom styrker at korte automatvåpen som maskinpistoler og automatgevær er foretrukket av soldatene. Under andre verdenskrig, hvor infanterister ofte var bevæpnet med rifle med sylinderlås, som ofte hadde 5-8 skudd i magasinet og måtte manuelt lades mellom hvert skudd, var fiendens erobrede maskinpistoler alltid populære.
Maskingeværer brukes over åpne plasser og langs gater. Noen få maskingeværer kan effektivt isolere en bygning ved å skyte langs gatene som avgrenser kvartalet bygningen står på. Noe mindre egnet er maskingeværet å dra med seg fra rom til rom inne i bygninger.
Med en samling sprengstoff og fenghetter kan en rekke feller settes opp for fiendtlige soldater. I tillegg kan sprengstoffet brukes til å ta seg gjennom vegger eller sperringer, eller å sprenge hus for å hindre at fienden bruker dem. Et alternativ er også å sprenge akslene på tunge kjøretøyer for å gjøre det vanskelig å rydde framrykningsveier langs gater. Håndgranater kan brukes til improviserte feller. Norske militærmanualer fra under den kalde krigen viser mange måter å lage improviserte feller i bygninger, eller å bruke miner mest mulig effektivt.
648 Pippa
648 Pippa er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaga den 11. september 1907 av August Kopff fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter tittelpersonen i Gerhardt Hauptmanns roman Und Pippa tanzt.
In Concert ’87
Albumet ble innspilt i 1987 og utgitt på Roadrunner Records 7. desember 1990.
Sporliste
Alle tekster av King Diamond.
Zhenxing
Zhenxing (kinesisk: 振兴区; pinyin: Zhènxīng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Dandong i provinsen Liaoning.
Det har et areal på 80 km² og teller ca. 380 000 innbyggere (2004).
Administrative enheter
Storkommune:
Jevgenij Trefilov
Trefilow var aktiv som spiller i 15 år, først med SKIF Krasnodar, og senere for Urosjai Krasnodar, Dynamo Astrakhan og Burevestnik Krasnodar.
Hans trenerkarriere begynte i 1984 i hjembyen Krasnodar. Fram til 1990 trente han damelaget Kuban Krasnodar, som under hans ledelse vant seriemesterskapet i 1988. Fra 1992 var han trener for Rossijanka Volgograd. Fra 1993 til 1995 var han assistenttrener for det russiske kvinnelandslaget, og var deretter trener for kvinnenes juniorlandslag. I 1997 ble han assistenttrener under den legendariske Vladimir Maksimov for det russiske herrelandslaget, som vant VM-gull samme år.
1997 vendte Trefilov igjen tilbake til kvinnehåndball da han ble trener for AdyIF Majkop. Året etter overtok han treneransvaret for HC Lada Togliatti, som ble seriemestere i 2002, 2003, 2004, 2005 og 2006. I 2002 vant de også Cupvinnercupen. I 2006 forlot han Lada Togliatti for å overta som trener for Zvezda Zvenigorod. Under hans ledelse ble Zvezda seriemestere i 2007, og vant samme år også den europeiske EHF-cupen. I 2008 førte han klubben til seier i Champions League.
Den 22. desember 1997 overtok Trefilov også treneransvaret for det russiske kvinnelandslaget, som vant VM-gull i 2001, 2005, 2007 og 2009. De vant også sølv i EM i 2006 og sølvmedalje i OL i 2008.
Trefilov regnes som en autoritær trener, og kan ofte reagere svært emosjonelt under kampene.
Sør-Korea under Vinter-OL 2010
Sør-Korea deltok i Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada i 2010 med tilsammen 42 deltakere; 23 menn og 19 kvinner.
Etter Vinter-OL i 2010 har landets vinteridrettsutøvere vunnet tilsammen 45 medaljer, det aller meste fra kortbaneløp. I denne idretten har landet vært dominerende siden idretten ble tatt med i det offisielle OL-programmet i Albertville i 1992.
Under åpningsseremonien til Vinter-OL i 2006 marsjerte de sørkoreanske og de nordkoreanske idrettsutøverne sammen under Koreas gjenforeningsflagg. Det ble ikke oppnådd enighet om et slikt arrangement i 2010, selv om det var et ønske fra IOC. Landets olympiske komite er Koreas olympiske komité.
J.C. Heuch
Johan Christian Heuch (født 23. mars 1838 i Kragerø, død 13. februar 1904 i Kristiansand ) var en norsk teolog og biskop i Christiansand stift 1889–04.
Bakgrunn
Heuch var sønn av kjøpmann og stortingsrepresentant Johan Christian Heuch d.e. og Christine Elisabeth Bonnevie. Han var gift med Kirsten Elieson, datter av John Collett Postumus Elieson.
Geistlig løpebane
J.C. Heuch ble cand.theol. i 1861. Han virket fra 1865 til 1871 som personellkapellan hos Jørgen Moe i Bragernes og Vestre Aker. I 1875 ble han styrer for Det praktisk-teologiske seminar ved Det teologiske fakultet, før han i 1880 ble sokneprest i Uranienborg. Biskop: Han var biskop i Kristiansands Stift (tilsvarende dagens Stavanger bispedømme og Agder og Telemark bispedømme) fra 1889 til sin død i 1904.
Heuch var en arg motstander av kvinnefrigjøring, og leverte et av de kraftigste angrepene mot allmenn stemmerett for kvinner mens han var vararepresentant i Stortinget i 1890.
Stortingsaktivitet
Heuch var 1. suppleant fra Kristiania, Hønefoss og Kongsvinger 1883–1885 og 1886–1888. I perioden 1889–1891 var han 2. suppleant og møtte for Emil Stang d.e. fra Høyre i 1890 og til 7. mars 1891. Han var medlem av kirkekomiteen.
Tender Prey
Tender Prey er et musikkalbum med Nick Cave & the Bad Seeds. Det kom ut i 1988 på plateselskapet Mute Records.
Tender Prey åpner med den klassiske Cave-sangen «The Mercy Seat», som i etterkant har blitt spilt på nesten alle gruppens konserter, og som også har blitt utgitt som coverlåt av Johnny Cash.
Albumet har en gjennomgripende mørk og dyster tone. Dette kommer av den vanskelige livssituasjonen til Cave på tidspunktet platen ble innspilt, han var rusmisbruker på denne tiden.
Religion i Romania
Det store flertallet av rumenerne, over 80 %, tilhører Den rumensk-ortodokse kirke. Andre retninger av kristendommen, hovedsakelig protestantismen og katolisismen, har også en del tilhengere, rundt 10 % til sammen. Det finnes også en liten muslimsk minoritet på 0,3%.
Pinsebevegelsen i Romania er i sterk fremmarsj, spesielt på landsbygda.
Romania er generelt et veldig religiøst land: cirka 92% av befolkningen tror på Gud, og 22% går i kirken en gang i uken.
Alfred Freiherr von Oppenheim
Alfred Freiherr (baron) von Oppenheim (født 5. mai 1934 i Köln, død 5. januar 2005 i Köln) var en tysk bankier.
Oppenheim, etterkommer etter Salomon Oppenheim, som 1789 grunnla en privatbank i Köln, studerte til 1960 ved Amherst og Harvard-universitetene. I 1964 ble han personlig ansvarlig medeier av bankhuset Sal. Oppenheim jr. & Cie. KGaA, og i 1978 overtok han ledelsen av banken.
Oppenheim var også visepresident for den tyske industri- og handelskammerdagen og president for det tysk-franske handelskammer i Paris. Han grunnla Alfred-Freiherr-von-Oppenheim-Stiftung zur Förderung der Wissenschaft.
14. oktober 2004 fikk han staten Nordrhein-Westfalens fortjenstorden.
Privat
Oppenheim bodde i Rio de Janeiro under Koreakrigen av frykt for sovjeterne. Under sine studier i USA møtte han sin kone Jeane. De giftet seg i 1962 og har tre barn. Hans hobbyer var militærhistorie, modelljernbaner og seiling.
Drøbak mannskor
Drøbak mannskor er et kor etablert i Drøbak i 1918 med Søren Samuelsen som første dirigent. Koret teller (våren 2011) ca. 25 aktive sangere. Koret synger barbershop, evergreens, Taube og Bellman, noe tradisjonelt for mannskor og noe kirkemusikk, samt nyere populærmusikk med norske og engelske tekster. Koret gjennomfører hvert år 5–8 lokale opptredener, samt 4–6 i lokaler utenfor lokalsamfunnet. Koret er hjemmehørende i Frogn kommune, med tettstedet/byen Drøbak som base. Koret feiret sitt 90-årsjubileum i mai 2008.
Historie
De første kor det fortelles om i Drøbak er et blandet kor og et mannskor som kom i gang i 1870-årene på initiativ av to lærere, som også var organister i Drøbak kirke. Noen lang levetid hadde ikke disse korene – og man kan jo spekulere på årsaken. Gjennom årene ble det gjort stadig nye forsøk, og byen fikk kor fra Den frie Misjonsforening, dobbeltkvartetten «Brage», avholdsforeningens «Fjeldljom», det blandede kor «Fremtid» og «Fjeldklang». Den siste konsert «Fjeldklang» holdt, var til inntekt – tragisk nok – for orgel i byens gravkapell! Noen lang levetid hadde ingen av disse og mange andre forsøk ble gjort, inntil Drøbak Mannskor så dagens lys 22. mai 1918.
Tross de dårlige tider var 40 mannfolk i gang med sine øvelser og 22. mai annonserte Drøbak Mannskor sin tilblivelse. Utover høsten vågde man seg på mindre lokale tilstelninger, men debutkonserten kom først 2. påskedag året etter. Skolens gymnastikksal, på torget, var festlig dekorert og proppfull av et begeistret publikum. Dirigent Søren Samuelsen, som normalt ikke brukte taktstokk, hadde i en plutselig innskytelse grepet fatt i en fyllepenn. Og under et heftig crescendo havnet pennens innhold på kunstmaler Anton Thoresens nystrøkne hvite skjortebryst!
Suksessen var ubetinget og man bestemte seg for å fortsette. Kontingent ble fastsatt til kr. 0,50 pr. prøve og ved avslutning av første sesong kunne man gjøre opp en positiv balanse på hele kr. 30,-.
Oppdragene uteble ikke og fra første opptreden ble koret kjent for sine optimistiske sanger og sitt smittende humør. Med sine mange gode sangeremner opplevde koret i 1920-årene en strålende tid, som i dag betegnes som «gullalderen». Og man deltok på stevner og holdt konserter over hele Østlandet og viet mye tid også til veldedige formål. I 1926 fikk man inn hele 5000 kroner ved innsamling og utlodning, et beløpet som i sin helhet gikk til Drøbak kirkes oppussing i anledning kirkens 150-årsjubileum. I 1920 ble koret opptatt i Smaalenenes sangerforbund, og det innledet et nytt kapitel i korets historie. Koret ble så populært at det ble satt opp som det kor som avsluttet konsertene, noe som bare ble de beste til del. Sangerstevnene var årets begivenhet og det ene fulgte det andre, med strålende kritikker. Særlig husket man lenge det minneverdige stevne i Sarpsborg i 1922 da koret leide egen båt, «Beta», og man gikk om bord kl. 0500 en deilig sommerdag og danset på dekk da solen rant. Sjøen var blank som et speil, solen skinte, og turen gikk med liv og lyst mellom øyer og skjær, mens mandoliner klimpret og sangen ljomet. Oppover elven forbi Fredrikstad sang man av hjertens lyst og over alt sto publikum og lyttet og vinket.
30-årene var harde og man opplevde mye motgang før det endelig en gang i 1933 var litt oppgang, inntil andre verdenskrig kom til Drøbak. Det ble en trang og vond tid og koret gikk i dvale til 1942. Da var savnet av sang og kameratskap blitt så stort at man så ingen annen utvei enn å begynne på nytt, med Anton Thoresen som dirigent. 60 sangere! Og igjen kunne man holde konserter, synge for de gamle og på sykestua og være med på stevner og holde konserter.
Koret har holdt på sine tradisjoner i hele etterkrigstiden og er fremdeles kjent for sine «optimistiske sanger og smittende humør» og drar fremdeles på stevner og minifestivaler og sangertreff. 17. mai er koret i aktivitet fra flaggheis til langt på dag. Borgertog og sang for de gamle hører ennå med.
Repertoaret har endret seg, ved siden av tradisjonell mannskorsang og noe kirkemusikk har koret gradvis tatt i bruk nye nyere sanger. Sangerlua bæres fremdeles med når anledningen tilsier det, på 17. mai og ved særskilte høve, men for det meste er den i trygg forvaring hjemme.
Montessoriskolen i Bergen
Montessoriskolen i Bergen, Torgny Segerstedts vei 27, er en montessoriskole som ligger i Fyllingsdalen bydel i Bergen. Skolen er en privat grunnskole for elever fra 1. til 10. klassetrinn, og har 149 elever og 27 lærere i skoleåret 2018/2019.
Frihetsminnesmerket
Frihetsminnesmerket (Freiheitsmahnmal) var et minnesmerke for ofrene for Berlinmuren, som eksisterte fra 31. oktober 2004 til 5. juli 2005. Minnesmerket ble bygget i tilknytning til Murmuséet i Haus am Checkpoint Charlie av Arbeitsgemeinschaft 13. August, og bestod av 120 originale mursegmenter og 1 607 kors til minne om murens ofre.
Minnesmerket, som var oppført på privat initiativ, var gjenstand for sterk debatt, og den sittende byregjeringen bestående av bl.a. kommunistpartiet SEDs etterfølger Die Linkspartei var svært kritisk. Derimot ble minnesmerket raskt en turistmagnet og fikk mye ros i utlandet, som det første momumentale minnesmerket for murens ofre.
Det var i utgangspunktet bare gitt en midlertidig tillatelse til å bygge minnesmerket som «kunstaksjon», og både tillatelsen så vel som leiekontrakten for området løp ut i 2005. Murmuseets leder Alexandra Hildebrandt nektet å fjerne minnesmerket, og eieren av grunnen, Bankaktiengesellschaft Hamm, gikk derfor rettens vei. Den omstridte rivningen ble fullført 5. juli 2005 til sterke protester fra SED-ofre og protester fra utlandet. I forbindelse med rivningen lenket demonstranter seg fast til minnesmerket og måtte fjernes av politiet.
Alexandra Hildebrandt arbeider for å gjenoppbygge minnesmerket.
Quentin Burdick
Quentin Northrup Burdick (1908–1992) var en amerikansk politiker. Han representerte delstaten Nord-Dakota i Senatet fra 1960 til sin død i 1992. Han tilhørte North Dakota Democratic-Nonpartisan League Party.
I 1987 ble han formann i Senatets komité for miljøvern og offentlige arbeider.
Da senator Burdick døde, ble hans ektefelle Jocelyn Burdick oppnevnt av guvernør George Sinner som senator for resten av valgperioden.
Quentin Burdick var sønn av kongressmannen Usher L. Burdick.
Margaret Mead
Margaret Mead (født 16. desember 1901, død 15. november 1978) var en amerikansk antropolog. Mead var i store deler av karrieren tilknyttet American Museum of Natural History i New York. Hun utgav flere populærvitenskapelige debattbøker om antropologi, og vakte særlig oppsikt gjennom sitt syn om at kjønnsroller var kulturelt skapt fremfor å være biologisk gitt. Hun deltok også i andre debatter om amerikanske samfunnsspørsmål, blant annet om synet på menneskets ulike aldre (barndom, ungdom alderdom osv.). Hun drev feltarbeid blant annet på Ny-Guinea og Samoa, og sammen med ektemannen Gregory Bateson på Bali. I 1976 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Bakgrunn
Mead ble født i Philadelphia. Allerede som barn kom hun i kontakt med samfunnsforskning. Hennes foreldre var akademikere, moren Emily Fogg innen sosiologi og faren Edward Sherwood Mead innen økonomi. Morens forskning gjaldt italienske immigranter og Margaret fikk følge henne i feltarbeidet. Hun var feminist og arbeidet for kvinnelig stemmerett og innprentet i datteren alle menneskers likeverd uansett rase og nasjonalitet. Mormoren, Martha Ramsey, var lærer og betød meget for Margaret i hele oppveksten, ikke minst gav hun Margaret en ukuelig selvtillit. Hun gav barnebarnet «forskningsoppdrag», som å studere og notere sine søskens personlighetstrekk og talemåte.
Margaret Mead tok 1923 B.A. i psykologi ved Barnard College, et college for kvinner tilknyttet Columbia University i New York City og i 1925 en mastergrad ] (M.A.) i emnet ved Columbia University. Ved Columbia ble hun sterkt påvirket av antropologen Franz Boas og hans elev Ruth Benedict og deres kulturrelativistiske synsmåter.
Karriere
I 1925 tiltrådte Margaret Mead en stilling ved Hawaiis største museum, Bernice Pauahi Museum. I dets tjeneste reiste hun til Samoa for å utprøve Franz Boas' tese at en tenårings oppførsel var mer kulturelt betinget enn biologisk. Ni måneders feltstudier ble i 1928 beskrevet i Coming of age in Samoa. Boken gjorde henne umidelbart berømt. Hennes fortellerstil og bokens emne gjorde den tilgjengelig for både lek og lærd. Hun mente at tenårene ikke trengte å være kriseartede, at biologien ikke determinerer hvordan et menneske utvikles i ungdommen men at dette beror på den kultur det vokser opp i. Hun fortalte om et samfunn som i meget skilte seg fra det amerikanske, ikke minst hadde ungdommen på Samoa en friere og mer avspent syn på seksualitet. Depresjoner, selvmord og forbrytelser var også mindre vanlige på Samoa.
Etter hjemkomsten fra Samoa i 1926 ble Margaret Mead intendent ved American Museum of Natural History i New York City. Hun forble knyttet til museet frem til sin død. Mead tok sin doktorgrad i antropologi ved Columbia University i 1929. På 1920- og 1930-årene gjorde hun sammen med sin andre make Reo Fortune og sin tredje make Gregory Bateson omfattende feltstudier på Ny Guinea, på øya Manus nord for Ny Guinea, på Bali og blant indianere i Nebraska.
Sex and temperament in three primitive societies, 1935 bygger på feltarbeide blant arapesh-, mundugumor- og tchambalifolkene på Ny Guinea. Den er basert på Benedicts teorier om hvordan adferd preges av kulturen og, i mindre grad, på Carl Gustav Jungs personlighetstypologi. De tre studerte samfunnene, hevder Mead, har «valgt» forskjellig personlighet. I en gruppe er menn og kvinner fredelig, i en annen er menn og kvinner aggressive og i den tredje gruppen er kjønnsrollene motsatte de som er vanlige i USA. Kvinnene er altså «maskuline» og mennene «feminine». Mead konkluderte at maskulinitet og femininitet ikke er biologisk gitte men sosiale konstruksjoner. Hun poengterte også at mangfold i et samfunn er noe positivt som skal oppmuntres. Boken ble publisert i en tid og i en sammenheng da totalitære og rasistiske regimer vokste seg sterke og kan ses som et innlegg mot denne utviklingen.
Etter Andre verdenskrig ble Margaret Mead mer engasjert i de aktuelle samfunnsspørsmål. Hun uttalte seg i presse, radio og tv i en mengde spørsmål («alt fra kjernefamilien til atomkrig» ) og så antropologien som en vitenskap som burde brukes til å forbedre menneskers kår i den utviklede del av verden (men antropologisk feltarbeide i «primitive» kulturer skulle ikke brukes til å «forbedre» disse). Hun ble bedt om å lede komiteer, tale ved konferanser og organisere forskningsprosjekt.
The Good Son
The Good Son er et musikkalbum av Nick Cave & the Bad Seeds. Det utkom i 1990 på plateselskapet Mute Records.
Margaret Mead
Karriere
I boken Male and female (1949) nyanserte hun sitt syn på mannlig og kvinnelig og mente at selv biologisk betingede forskjeller burde utforskes. Den ledende amerikanske feminist Betty Friedan kritiserte henne på 1960-tallet for dette omsvinget som Friedan mente motvirket kvinners frigjøring. Mead fremstår ikke desto mindre som en av de viktigste tidlige representanter for et sosialkonstruktivistisk syn på genus.
The Good Son
Platen er veldig forskjellig fra forgjengeren Tender Prey, sangene har et mye roligere tempo, og musikken er mindre intens.
Sangene «The Ship Song» og «The Weeping Song» ble sluppet som singler.
Meise
Meise er et sted og en kommune i den belgiske provinsen Flamsk Brabant.
Tony Meredith
Tony Meredith er en profesjonell selskapsdanser og koreograf. Han har representert USA 12 ganger i The Professional World Latin-American Championships sammen med partneren Melanie LaPatin. De har fått over 100 1.-plasser i selskapsdanskonkurranser i USA. Meredith har også vært med i diverse filmer, inkludert Dance with Me, The Thomas Crown Affair, Let it be Me og The Last Days of Disco. Han har også vært programleder og koreograf i America's Ballroom Challenge. Meredith er veldig kjent for å ha koreografert mange numre i konkurransen So You Think You Can Dance, mest sammen med Melanie LaPatin.
Roy Helge Olsen
Roy Helge Olsen (født 19. januar 1965) er en norsk fotballdommer fra Trondheim. Han debuterte som dommer i 1979 og var FIFA-dommer 1992–2002. Han har også dømt over 30 landskamper på forskjellige alderstrinn både på dame- og herresiden, samt 28 europacupkamper. I tillegg har han dømt cupfinalen mellom Strømsgodset og Rosenborg i 1991 og mellom Vålerenga og Strømsgodset i 1997 samt Europamesterskapet for U-18 i England i 1993. Olsen representerer Flekkerøy Idrettslag og er ansatt i Forsvaret.
Han har dømt 318 kamper i Tippeligaen.
Springfield (Illinois)
Springfield er hovedstaden i den amerikanske delstaten Illinois og har ca. 112 000 innbyggere. Springfield har vært hovedstad i Illinois siden 1837 (statens tredje hovedstad gjennom tidene).
USAs tidligere president Abraham Lincoln startet sin politiske karriere i Springfield, og er byens mest berømte innbygger. Han bodde i byen i 24 år fra 1837 til han ble president i 1861, og ligger gravlagt her. Noen av byens største turistattraksjoner er historiske steder som kan knyttes til Lincoln.
I 1908 brøt det ut raseopptøyer i byen som endte med at minst 7 personer døde. Opptøyene førte til dannelsen av National Association for the Advancement of Colored People (NAACP).
Den 10. februar 2007 erklærte Barack Obama sitt formelle kandidatur til presidentvalget i USA 2008 i en tale fra trappen av byens tidligere capitol-bygning, samme sted som Abraham Lincoln hadde holdt en epokegjørende tale i 1858.
Kommunen eier og driver Dallman kraftverk.
Alexandra Hildebrandt
Alexandra Hildebrandt (født 27. februar 1959 i Kiev) er en ukrainskfødt tysk kunstner og enke etter frihetskjemperen Rainer Hildebrandt, som hun giftet seg med i 1995. Siden mannens død har hun vært direktør for Murmuseet i Haus am Checkpoint Charlie. Hildebrandt ble blant annet kjent for å oppføre Frihetsminnesmerket.
Alexandra Hildebrandt fullførte gymnaset i 1976 og studerte elektronikk i Kiev frem til 1980. Hun arbeidet en tid i rustningsindustrien, før hun brøt over tvert i 1986 og begynte å studere kunst. Hun holdt sin første utstilling i 1990 i Berlin. I den forbindelse ble hun kjent med Rainer Hildebrandt, og i 1991 flyttet hun til Berlin.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1934
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1934 ble vunnet av Mjøndalen etter finaleseier 2-1 over Sarpsborg den 14. oktober. Målscorere for Mjøndalen var Einar Andersen som scoret i det 74. minutt og Jørgen Hval som scoret i det 116. minutt på straffe. Målscorer for Sarpsborg var Harald Gundersen som scoret i det 64. minutt. 8 000 tilskuere overvar kampen som ble spilt på Sorgenfri gressbane i Trondheim. Dommer var Kolbjørn Dæhlen fra Skeid. Dette var andre gang Mjøndalen vant et norgesmesterskap.
Mjøndalens vinnerlag: Sverre Nordby, Oscar Skjønberg, Hans Andersen, Arthur Simensen, Oddmund Andersen, Bjarne Pettersen, Sigurd Andersen, Einar Andersen, Jørgen Hval, Trygve Halvorsen og Arthur Andersen.
1. runde
De største sensasjonene i denne runden var at Odd og Larvik Turn tapte mot henholdsvis Skotfoss og Solberg. Det ble også betegnet som en sensasjon at Rosenborg slo ut Frosta-klubben Neset.
J. D. Hayworth
John David «J.D.» Hayworth Jr. (født 12. juli 1958) er en amerikansk radiovert og politiker som representerer Republikanerne. Han satt i Representantenes hus fra 1995 til 2007 for Arizonas femte distrikt. I kongressvalget 2010 utfordret han den republikanske senatoren John McCain i primærvalget i Arizona, men han fikk bare 32% av stemmene.
649 Josefa
649 Josefa er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 11. september 1907 av August Kopff fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Bakgrunnen for navnet er ikke kjent.
Yuanbao
Yuanbao (kinesisk: 元宝区; pinyin: Yuánbǎo Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Dandong i provinsen Liaoning.
Det har et areal på 81 km² og teller ca. 180 000 innbyggere (2004).
Administrative enheter
Subdistrikter:
Storkommune:
VM i skiskyting 1999
Det '''34. verdensmesterskapet i skiskyting''' skulle etter planen ha vært arrangert fra 5. til 14. februar 1999 i Kontiolax i Finland.
Det var to endringer i øvelsesprogrammet: For første gang var fellesstart på programmet, og lagkonkurransen var tatt ut.
På grunn av uvanlig streng kulde og temperaturer ned mot -25 °C, måtte åpningsrennene (sprint) utsettes seks ganger, før de til slutt kunne arrangeres 12. februar. Jaktstarten og stafettene ble arrangert de neste to dagene.
De gjenværende øvelsene (normaldistansene og fellesstartrennene) ble utsatt til verdenscuprennene i Holmenkollen 11. og 13. mars.
Emilian
Emilian er et mannsnavn, som er en rumensk form av Emil.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Arendalsk
Arendalsk (Ændalsk) er dialekten i Arendal.
Arendalittene har som ellers på Sørlandskysten bløte konsonanter, hvor konsonantene p – t – k blir uttalt b – d – g, som i kage, bide og gabe. Endingen -er i standard riksmål blir ofte til -å på arendalsdialekt, som i kjellå, hestå, fiskå. Skarre-r er også vanlig. Det er også typisk for talemålet i Arendal med bortfall av R-lyden, som for eksempel i ord som tån (tårn), fæve (farge), Jøgen (Jørgen), fæma (firma), jåbæ (jordbær) og Bæbu (Barbu).
Rockebandet Ændal fra Arendal synger på arendalsk.
Rhysodidae
Rhysodidae er en liten gruppe av primitive biller som lever i død ved. Ingen arter finnes i Norge, men én art, Rhysodes sulcatus, er funnet i Sverige der den er ganske sjelden. Rhysodidae blir ofte regnet som en undergruppe av løpebiller (Carabidae). Kroppen er ganske flat. De er ganske små, slanke biller, gjerne rødlige eller brune på farge, ryggskjoldet (pronotum) har dype lengdefurer og dekkvingene har kraftige punktrader. Hodet er trekantet med små fasettøyne og kraftige, trådformede antenner. Disse billene presser seg gjennom død ved uten å etterlate seg synlige tunneler – veden lukker seg bak dem. De lever sannsynligvis av slimsopp.
GNOME Filer
GNOME Filer, også kjent som Nautilus, er den offisielle filbehandleren i skrivebordsmiljøet GNOME. Nautilus erstattet Midnight Commander i GNOME 1.4 og ble standard fra versjon 2.0.
Alpes-Maritimes
Alpes-Maritimes er et fransk departement i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur. Hovedbyen er Nice.
GNOME Filer
Nautilus var flaggskipet til Eazel Inc.
Alpes-Maritimes
Det er to arrondissementer, 27 kantoner og 163 kommuner i Alpes-Maritimes.
GNOME Filer
Galleri
<Gallery> Nautilus2.png Nautilus-browser.png GNOME-Nautilus.png GNOME Filer (Nautilus).png </Gallery>
Revolusjonær organisasjon 17. november
Aksjoner
N17 har gjort en rekke aksjoner fra 1975. Fram til 2002 hadde ingen medlemmer av gruppen blitt identifisert. Gruppen tok sitt navn etter datoen 17. november 1973 da et studentopprør fant sted i mot militærjuntaen og minst 20 studenter ble drept. Diktaturet ble støttet av USA som en del av anti-kommunist-kampanjen gjennom Truman-doktrinen.
Dette motiverte den nye gruppen til å velge en amerikansk embetsmann som sitt første offer. Gruppens første angrep skjedde i desember 1975 da CIAs sjef i Athen Richard Welch ble skutt ned utenfor sitt hjem. Gruppen begikk flere drap, som regel med ett .04 kaliber håndvåpen eller .38 kaliber pistol som de stjal etter drapet på en politimann i 1984.
I begynnelsen ble operasjonene rettet mot greske og amerikanske embedsmenn, men i løpet av 1980 og 1990-tallet ble operasjonene utvidet til bombeangrep og EU-mål. Gruppen var også i mot Tyrkia og NATO, men selv om det første målet var en amerikansk embedsmann var de fleste av de 103 angrepenes mål i løpet av 27 år rettet mot høyreorienterte greske politikere og selskaper. Totalt var 19 angrep rettet mot amerikanske mål, mens 9 var rettet mot tyrkiske mål. Deres «signatur» var at de ofte angrep ansikt til ansikt, de brukte bomber og raketter i over 55 tilfeller. Første gang var da de angrep en gresk politibuss hvor en ble drept og 14 såret. Andre ofre omfattet blant annet sersjant George Tsantes jr., lederen for JUSMAGG (Joint United States Military Aid Group to Greece) som ble skutt 15. november 1983 sammen med sin sjåfør, en av hans etterfølgere kaptein William Nordeen ble drept av en bilbombe 28. juni 1988. Sersjant i luftforsvaret Ronald O. Strong ble drept av en bilbombe 12. mars 1991 i en protest mot gulfkrigen.
Gruppen har annonsert at de vil fjerne amerikanske baser fra Hellas, tyrkisk militært personell fra Kypros og kutte båndene til NATO og Den europeiske union
29. juni 2002 ble Savvas Xeros arrestert etter et mislykket bombeangrep. Dette førte til et gjennombrudd som avslørte to tilfluktssteder og arrestasjonen av ytterligere seks mistenkte, blant annet to brødre av Xeros. Gruppens leder, Alexandros Giotopoulos, ble arrestert 17. juli på øya Leipsi. 5. september samme år overga Dimitris Koufodinas, lederen for oppdragene, seg til myndighetene. Totalt ble 19 personer dømt for til sammen 2500 punkter relatert til gruppens aktiviteter. Ingen av sakene fra før 1984 kunne behandles fordi sakene var foreldet etter 20 år.