cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
«J. W. Clise»
Diverse kuriosa
Skubadykkernettsteder søker etter informasjon fra dykkere som har besøkt vraket.
Derek Bourgeois
Derek Bourgeois (født 16. oktober 1941 i Kingston upon Thames, død 6. september 2017 i Poole) var en engelsk komponist.
Derek Bourgeois hadde sin utdannelse fra University of Cambridge og Royal College of Music, der han blant annet studerte under Herbert Howells. Bourgeois skrev over 50 symfonier, 15 konsertsoloer, flere større verk for kor og orkester, to operaer og en musikal. Han skrev dessuten en rekke verk for brassband, deriblant Blitz, Forest of Dean, The Devil and the Deep Blue Sea og Apocalypse.
Rupert of Hentzau (film 1915)
Rupert of Hentzau er en britisk stumfilm fra 1915, regissert av George Loane Tucker. Filmen er basert på Anthony Hope-romanen Rupert of Hentzau (1898), oppfølgeren til The Prisoner of Zenda (1894).
Handling
Når en konge blir myrdet av sin rival, tar kongens engelske dobbeltgjenger over kongenns plass.
Men senere blir dobbeltgjengeren også skutt.
Hellas’ parlament
Hellas' parlament (gresk: Βουλή των Ελλήνων, transkribert Vouli ton Ellinon) er Hellas' lovgivende forsamling og finnes på Syntagmaplassen i landets hovedstad Athen. Parlamentet har ett kammer med 300 medlemmer som velges i allmenne valg for fire år.
Parlamentet velger landets president for fem år av gangen. Landets regjering utgår fra og er ansvarlig overfor parlamentet.
Historie
Før byggingen av parlamentsbygningen i Athen holdt regjeringen til i Nafplio. Kong Otto flyttet regjeringen til Athen i 1834. Den første parlamentsbygningen ble oppført i Stadiougaten og inneholder idag det nasjonale historiske museum.
Gjeldende grunnlov i Hellas er fra 1975 under Den tredje greske republikk. Parlamentsmedlemmene ble fra samme år heltidspolitikere. Før dette hadde de hatt alminnelige yrker som hovedbeskjeftigelse.
Strømpebåndsnok
Strømpebåndsnok (Thamnophis sirtalis) er en slange som er vanlig i store deler av Nord-Amerika. Den tilhører slekten strømpebåndsnoker.
The Whirlwind
The Whirlwind er det tredje studioalbumet fra progressiv rock supergruppen Transatlantic, utgitt oktober 2009. Albumet består av komposisjonen «The Whirlwind», som er delt opp i tolv satser og er 77 minutter og 54 sekunder lang. Albumet er utgitt i tre versjoner; en enkel CD, en dobbel-CD med fire nye Transatlantic-låter og fire coverlåter, og en «deluxe»-versjon som består av nevnte dobbel-CD med ekstramateriale og en DVD med en 105 minutter lang dokumentarfilm om innspillingen av albumet.
Mahasti
Mahasti (født som Eftekhar Dadehbala 16. november 1946, død 25. juni 2007 i hennes hjem i Santa Rosa i California) var en legendarisk persisk sanger og diva. Hun var den yngre søsteren til sangeren Hayedeh.
Eftekhar Dadehbala var en iransk sanger. Hennes far var fra Tabriz i Sør-Aserbajdsjan og hennes mor fra Rasht i Nord-Iran. Hun var yngre søster av en sanger som ble kjent under artistnavnet Hayedeh. Mahasti og hennes stemme ble oppdaget av maestro Parviz Yahaghi, en iransk komponist og fiolinist. Mahasti var blant en gruppe sangere som begynte sin karriere på det tradisjonelle persiske radioprogrammet Gol ha dere Rangârang i 1963.
Corydoras semiaquilus
Corydoras semiaquilus er en art i gruppen pansermaller. Det er en tropisk ferskvannsfisk som finnes i vestre deler av elva Amazonas i Brasil og Peru. Den blir opptil 6 cm lang. Den lever i vann med en pH mellom 6,0 og 8,0, en hardhet på 2-25 dGH og en temperatur mellom 22 og 26 °C). Den lever av makk, krepsdyr, insekter og plantemateriale. Den legger egg i tett vegetasjon; de voksne fiskene vokter ikke eggene.
Arbo Høeg
I 2007 var det containerfrakt selskapet drev mest med. I tillegg til dette, drev også Arbo Høeg med blant annet shipping, frakt og spedisjon, oversjøisk containerfrakt og stykkgodsfrakt, havne- og terminaltjenester, logistikk og havnetransport. De var importør av kull gjennom store deler av 1900-tallet.
Arbo Høeg hadde 20 ansatte i 2008, og inngikk som en del av NTN-gruppen.
Denis Villeneuve
Denis Villeneuve (født 3. oktober 1967) er en kanadisk filmregissør.
Villeneuve langfilmdebuterte med Un 32 août sur terre (1998). Han fulgte opp med de prisbelønte Maelström (2000) og Polytechnique (2009).
Hans film Incendies fra 2010 ble nominert til Oscar for beste fremmedspråklige film, mens Villeneuve selv ble nominert til beste regissør for Arrival i 2016.
Ved nyttår 2018 ble Villeneuve utnevnt til offiser av Order of Canada. I 2019 ble han utnevnt til ridder av Québecs nasjonalorden.
Yesan
Yesan (Yesan-gun) er et fylke i provinsen Sør-Chungcheong i Sør-Korea.
Heidi Pelttari
Heidi Pelttari (født 2. august 1985 Tammerfors) er en finsk kvinnelig ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 2006 i Torino og 2010 i Vancouver.
Pelttari vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 2010 i Vancouver. Hun var med på Finlands kvinnelandslag i ishockey som kom på tredjeplass etter å ha beseiret Sverige med 3-2 i bronsefinalen.
Fortidsminneforeningen, Romsdal avdeling
Fortidsminneforeningen, Romsdal avdeling opprinnelig Forening til norske Fortidsminnemerkers Bevaring Romsdal avdeling ble stiftet 14. november 1975. De første årene var foreningens hovedoppgave å øke kunnskapen om og forståelsen for å ta vare kulturminner i nærområdet. Mye tid gikk med til å kartlegge bevaringsverdige miljøer og bygninger.
Måttmjøl-nytt var et tidsskrift som kom mellom 1982 og 1987. Senere kom tidsskriftet ut med enkelte nummer på nytt under navnet Våre omgivelser. Bladet utkommer uregelmessig.
Prosjekter
I 1908 overtok Fortidsminneforeningen (nasjonalt) ansvaret for Rødven stavkirke og da lokallaget ble stiftet falt dette ansvart over på Romsdalsavdelingen. Stavkirken hadde til da blitt tatt vare på av bønder i Rødven. Fra 1929 til 1977 hadde Knut K. Rødven hatt ansvar, fra 1977 Knut Otto Rødven. I 1977 mottok foreningen en kulturpris fra Romsdals Fellesbank på kr. 10 000 kroner. Den gikk til arbeidet med Rødven stavkirke, som utgjør foreningens største og kanskje viktigste prosjekt. I perioden 2003-2005 gjennomgikk Rødven stavkirke en omfattende restaurering.
Andre mer eller mindre omfattende proskjekt har vært:
Stortingsvalget 1820
Stortingsvalget 1820 ble avholdt i 1820 i Norge som indirekte valg til det 3. ordentlige storting. Det 3. ordentlige storting var samlet 1. februar 1821 til 21. august 1821.
De samme representantene ble innkalt til det 2. overordentlige storting som var samlet fra 16. september 1822 til 16. november 1822.
Parlamentarismen var ikke innført, så statsrådet fungerte uten formell kontakt med stortinget.
Valgordning
I hvert prestegjeld hadde sognepresten ansvar for å holde valgting som utpekte valgmenn. Sognepresten hadde også ansvaret for å vite hvem som var kvalifisert for stemmerett. Hvert kjøpsted holdt valgting og oppnevnte én valgmann for hver femti stemmeberettigede. Hvert prestegjeld på landet oppnevnte én valgmann for hvert påbegynte 100 stemmeberettigede.
Valgmennene møttes til valgmannsting. På landet hadde hvert av de femten amtene og to grevskapene valgmannsting, og utpekte inntil tre hver av 50 stortingsrepresentanter. 5-14 valgmenn valgte én stortingsrepresentant, 15-24 valgmenn valgte to. En krets med flere enn 24 valgmenn utpekte tre stortingsrepresentanter.
Kjøpstedene var oppdelt i 16 valgdistrikter. Disse valgdistriktene hadde én eller flere representanter, dels valgte flere kjøpsteder sammen én representant. En kjøpstad med færre enn 150 stemmeberettigede (Holmestrand, Sandefjord, Porsgrunn, Risør, og Molde) valgte tingmann sammen med nærmeste større kjøpstad. 3-6 valgmenn i en kjøpstadsvalgkrets hadde én representant, 7-12 hadde to, 11-14 kunne hatt tre, flere enn 14 hadde fire.
Kvalifisert for stemmerett var menn over 25 år med eiendom av en viss størrelse. I tillegg var embedsmenn kvalifisert. For å være stemmeberettiget måtte de i tillegg avlegge ed til grunnloven ved innføring i manntall. Allmenn stemmerett for menn ble innført i 1898. Kvinner hadde ikke stemmerett.
Den totale folkemengden var anslått til 968 850. Det er beregnet at 62 026 hadde stemmerett. Det er ikke kjent hvor mange av disse som stemte. 321 valgting i landdistriktene utpekte totalt 730 valgmenn. 21 valgting i byene utpekte totalt 107 valgmenn. De ordinære valgmannstingene ble holdt i perioden 26. mai 1820 til 17. november 1820.
Politikk
Viktige vedtak av det 3. ordentlige Storting:
Resultater
Valgmennene kunne stemme på hver enkelt stortingsplass i sitt valgmannsting. Kandidatene måtte tilhøre valgkretsen, og kunne ikke stemme på seg selv.
Kjøpstedene
{{legend|lightblue|gjenvalgt stortingsrepresentant}} {{legend|lightgreen|ny stortingsrepresentant}}
Amtene og grevskapene
{{legend|lightblue|gjenvalgt stortingsrepresentant}} {{legend|lightgreen|ny stortingsrepresentant}}
Annette Huygens Tholen
Annette Huygens Tholen (født 1. januar 1966) er en australsk sandvolleyballspiller.
Hardin-Simmons University
Hardin-Simmons University er et privat, baptistisk universitet i Abilene i delstaten Texas, USA. Det ble grunnlagt i 1891.
Annette Huygens Tholen
Hun representerte Australia under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor hun ble nummer 19.
Hardin-Simmons University
I 2006 var det i alt 2 372 studenter og 184 vitenskapelig ansatte ved Hardin-Simmons , og skolepengene dette året var på US$ 16 946.
Studiene tilbys opp til doktorgradsnivå.
Grane (andre betydninger)
Grane er en kommune i Nordland. Ordet kan også bety:
Kalvatn
Kalvatn er ei bygd i Volda kommune på Sunnmøre. Den ligger i den sørøstlige delen av kommunen, ca. 7 km fra Austefjorden. Bygda har navnet sitt fra vannet den ligger ved.
Værsgo
Værsgo er Kim Larsens første soloalbum utgitt i 1973, mens han stadig var medlem av Gasolin'. Albumet er med i Danmarks kulturkanon og regnes av mange for å være det beste danske rockalbum noensinne.
Selv om alle medlemmer av Gasolin' medvirker på platen, er Værsgo et Kim Larsen-soloalbum. Platen inneholder et par gamle numre, men det allermeste er originalmateriale fra Larsens hånd.
Informasjon om sangene
«Nanna» er skrevet av Grete Quist Holm med musikk av Kim Larsen. Gasolin' har likeledes laget en rockversjon av dette nummer på albumet Gasolin 2 fra 1972.
Det vites ikke, hvem som opprinnelig har skrevet «Hubertus». Sangen er én av flere traditionals, som er å finne på Værsgo. Ifølge Paul-Jørgen Budtz' bok «Gasolin» fra 1976 skulle teksten være skrevet av dikteren Sigfred Pedersen, som tidligere blant annet hadde skrevet danske viseklassikere, som f.eks. «Nyhavnsnætter».
«Joanna» er skrevet av Kim Larsen, men sunget av Søren Bernbom.
«Byens hotel» er skrevet av Kim Larsen, Mogens Mogensen, Thomas Grue og Ib Oskar Hansen. Melodien er en engelsk folkesang, «The House Carpenter», som blant andet er innspilt av den amerikanske folkesangerinne Joan Baez.
«Det rager mig en bønne», «Blaffersangen» og «Sylvesters drøm» er alle skrevet av Kim Larsen.
«Hvis din far gi'r dig lov» er skrevet av Mogens Mogensen med musikk av Kim Larsen. Den fikk et musikalsk comeback da det danske band Juncker tok fatt i det.
«Guleroden» er skrevet av Kim Larsen.
«Maria» er skrevet av Kim Larsen og Ole Christensen.
«Er du jol mon?» er skrevet av Kim Larsen.
«Den rige og den fattige pige» er enda en gammel dansk traditional. Musikken dertil er skrevet av sangeren og gitaristen Stig Møller.
«De fjorten astronauter» er skrevet av Kim Larsen og Ole Alstrup Frederiksen, kjent som Ole Frø. Vokalen er sunget av Søren Bernbom.
«På en gren i vort kvarter» er skrevet av Mogens Mogensen med musikk av Kim Larsen.
I «Jacob den Glade» stammer musikken fra en gammel amerikansk musiker, som brukte musikken til teksten «The Bells of Rhymney». The Byrds innspilte en versjon av denne traditional i 1960-årene, som også kom på deres Greatest Hits i 1967. Den danske tekst er skrevet av Kim Larsen. Etter sigende skulle melodien være av den amerikanske folkesanger Pete Seeger.
«Christianshavn Kanal» er skrevet av Flemming Quist Møller med musikk av Kim Larsen. Sangen var, ifølge Paul-Jørgen Budtz' bok «Gasolin» fra 1976, opprinnelig skrevet til sangeren Povl Dissing.
Værsgo 2
I 2005 ble der laget en gjeninnspilling av albumet (Værsgo 2) hvor forskjellige danske kunstnere fortolkede de enkelte numre.
Kjeller FF9 Kaje
Kjeller FF9 Kaje var et norsk-bygget skole- og speidefly som ble bygget ved Kjeller Flyfabrikk for Hærens flyvevæsen.
Hasköy
Hasköy er særlig kjent for sin minoritet av karaittiske jøder, som ble anvist plass her av sultan Mehmet IV etter at det kvarteret de hadde holdt til i lengre nede på høyre bredd var blitt herja av brann i 1660, og deretter skulle bebygges med moskeen Yeni Cami. Et halvt hundre karaittiske familier bor fortsatt i Hasköy.
Kjeller FF9 Kaje
FF9 Kaje ble bygget i tre serier mellom 1921 og 1926 i tilsammen 19 eksemplarer. Flykroppen var konstruert i Norge, tegnet av Einar Sem-Jacobsen, mens vingen var lisensbygget av tysk konstruksjon (Göttingen-profil). Vingene ble tilvirket i av trespanter kledd med duk. Under vingens midtpunkt mellom øvre og undre vinge var det montert to vertikale trestøtter som var forbundet til flykroppen med to metallstag. Flykroppen var i en fagverkskonsruksjon av furulister kledd med finer og duk. Motorkappen var av aluminium. Understellet bestod av et par hovedhjul plassert i framkant med den undre vingen og en haleski som tok opp belastningen fra kroppens bakre del. Lærer og elev/observatør satt i hver sin åpne sittebrønn i førerkabinen, plassert i tandem.
I den første serien Kaje I, som ble bygget i 1921–1922, ble det bygget ti fly. Da Hærens flyvevæsen hadde behov for flere fly, ble byggingen tatt opp igjen i 1925, samtidig ble det innført mindre forandringer, og serien fikk derfor navnet Kaje II. Et år senere ble det bygget ytterligere fem eksemplarer som fikk betegnelsen Kaje III. Mellom de tre versjonene ble det foretatt mindre endringer; vingespennet, rorflatene og vingeprofilen ble endret basert på erfaringer med foregående modell. Hærens flyvevæsen gjorde også en del tester med å bevæpne flyet, samt forsøk på trådløs kommunikasjon.
Flyet var i bruk frem til 1937. På Norsk Luftfartsmuseum i Bodø finnes et bevart eksemplar utstilt.
Kanskje kommer aldri
Kanskje kommer aldri er en juniorroman skrevet av Tania Kjeldset. Den kom ut i 2005 på Cappelen forlag og har ISBN 9788202253752.
Magesyre
Magesaft eller magesyre er en fordøyelsessaft som lages i magesekken. Saften består av vann, saltsyre (HCl), kaliumklorid og natriumklorid. Magesaft har normalt en surhetsgrad (pH) på ca. 1-3. Magesyrens viktigste funksjon er å drepe mikroorganismer. Betydningen av dens funksjon i forbindelse med nedbrytning av mat er relativt liten. Derimot er den nødvendig for å omdanne pepsinogen til pepsin, som i sin tur er essensiell for nedbrytning av proteiner.
Misjonsmuseet
Misjonsmuseet ble etablert i 1864 og er dermed er Stavangers eldste museum.
Historikk
Museet lå tidligere i underetasjen i fakultetsbygget på Misjonshøgskolen. I 2011 vedtok høgskolestyret å la Misjonsarkivet overta ansvaret for driften av museet. Ved fusjon med tre andre høgskoler ble Misjonshøgskolen (MHS) en del av VID vitenskapelige høgskole i januar 2016, og Misjonsarkivet gikk samtidig inn i VID historiske arkiv. I 2017 endret VID historiske arkiv navn til Misjons- og diakoniarkivet, VID (forkortet MDA). MDA forvalter Misjonsmuseet i henhold til en deponeringsavtale med Det Norske Misjonsselskap (NMS), inngått mellom NMS og MHS i september 2015. Avtalen innebærer at NMS eier Misjonsmuseets gjenstander.
Om samlingen
Museet har omtrent 5000 gjenstander av etnografisk og misjonshistorisk interesse fra de forskjellige misjonsfeltene, slik som Sør-Afrika, Madagaskar, Kamerun, Mali, Etiopia, Kina, Hongkong, Taiwan, Japan og Thailand.
Misjonsmuseet har ikke vært i drift siden tidlig på 2000 tallet. Misjons- og diakoniarkivet har imidlertid fotografert og registrert alle gjenstandene, og det er opprettet et utstillingsmagasin på VIDs campus på Misjonsmarka.
Klimafølsomhet
Klimafølsomhet beskriver den global temperaturen ved likevekt som oppstår i atmosfæren etter en endring av strålingspådrivet. En økning av klimagasser endrer strålingspådrivet noe som har betydning for jordens klima, for eksempel gjennomsnittlig temperatur. Varmeinnholdet ved jordens overflate bestemmes av energibalansen mellom styrken av strålingen fra solen og (den usynlige) varmeutstrålingen fra jorden tilbake til verdensrommet, kjent som drivhuseffekten. En ubalanse fører til oppvarming eller nedkjøling, mens balanse gir stabil temperatur. Noen faktorer som gir ubalanse er endringer i styrken av solstråling, skyer i atmosfæren, konsentrasjon av partikler og klimagasser. Ved en ubalanse, for eksempel økt konsentrasjon av klimagasser, vil temperaturen stige helt til en ny energibalansen er opprettet. Det flere etablerte definisjoner av klimafølsomhet.
Størrelsen er sentral for å forstå global oppvarming, både dagens tilstand, og fremtidig temperaturøkning. Klimafølsomheten er avhengig av den opprinnelige klimatilstanden, som kan utledes nøyaktig fra presise paleoklimatologiske data. Langsomme tilbakekoblinger, spesielt endringer av utbredelsen til iskapper og innhold av atmosfærisk karbondioksid (CO2), forsterker det totale klimasystemets følsomhet med en størrelse som avhenger av tidsskalaen som vurderes.
Det er utviklet avanserte simuleringsmodeller for å beregne jordens klimafølsomhet. Disse tar hensyn til en svært stor mengde parametre og sammenhenger mellom disse. Spesielt er det utfordrende å lage modeller for skydannelse, da skyer og vanndamp i atmosfæren har spesielt stor betydning for jordens klima, men er vanskelige å modellere. Også langtidsvirkninger av redusert utbredelse av is og snø i Arktis og Antarktis er eksempel på usikkerhetsfaktorer, fordi mye is reflekterer sollys mens reduksjon fører til absorpsjon og oppvarming. Imidlertid er det også gjort en rekke andre tilnærmelser for å beregne jordens klimafølsomhet ut fra observasjoner og enkle regnestykker. En annen tilnærming er å teste om klimamodellene kan etterligne historiske klimaendringer, for eksempel de siste års endringer eller utviklingen mange tusen år tilbake.
Historie
Konseptet klimafølsomhet er tillagt den svenske kjemikeren Svante Arrhenius, og hans arbeid i 1896 gir et estimat for hvor stor denne er: «temperaturen i de arktiske områdene vil stige rundt 8 eller 9 grader Celsius hvis karbondioksiden  økter med 2,5 til 3 ganger dens nåverdi».
Klimafølsomhet evalueres ofte i forhold til endringen i likevektstemperatur på grunn av strålingspådriv på grunn av drivhuseffekten. Ifølge Arrhenius er strålingspådrivet (og dermed temperaturendringen) proporsjonal med logaritmen av konsentrasjonen av gasser i atmosfæren som absorberer infrarød stråling, dermed fås formelen:
Forskjellige former for klimafølsomhet
Klimafølsomhet er den global temperaturforandringen som gir likevekt som respons på endring av strålingspådrivet. Klimafølsomheten er avhengig av den opprinnelige klimatilstand, men kan potensielt utledes nøyaktig fra presise paleoklimatologiske data. Langsomme tilbakekoblinger i klimasystemet, spesielt endringer av størrelsen av iskapper og innhold av atmosfærisk CO2, forsterker det totale klimasystemets følsomhet med en størrelse som avhenger av tidsskalaen som vurderes.
Likevektsklimafølsomhet (ECS) er en referanse til likevektsendringen i global gjennomsnittlig lufttemperatur ved jordens overflate som skyldes en fordobling av atmosfærisk (ekvivalent) karbondioksidkonsentrasjon (ΔTx2). Som er estimert av IPCCs femte hovedrapport «er det 'høy sannsynlighet' for at ECS er 'ekstremt usannsynlig' mindre enn 1 °C og 'middels sannsynlighet' for at ECS er sannsynlig mellom 1,5 °C og 4,5 °C og svært usannsynligstørre enn 6 °C». Dette er en endring fra IPCCs fjerde hovedrapport, som sa at den var «sannsynlig å ligge i området 2 til 4,5 °C med et best estimat på omtrent 3 °C, og at den er svært lite sannsynlig å være mindre enn 1,5 °C. Verdier som er vesentlig høyere enn 4,5 °C kan ikke utelukkes, men sammenhengen mellom modeller med observasjoner er ikke så bra for disse verdiene». IPCCs tredje hovedrapport sa at den var «sannsynlig å være i området fra 1,5 til 4,5 °C».
En størrelse som er enklere å beregne er den såkalte transiente klimaresponsen (TCR) som er definert som gjennomsnittlig temperaturrespons over en tjueårsperiode sentrert om dobling av CO2 i en transient simulering med økning av CO2 med 1 % per år. Transientresponsen er lavere enn likevektsfølsomheten på grunn av «tregheten» for oppvarming av vannmassene i verdenshavene (høy varmekapasitet).
Over en tidsskala på 50-100 år vil klimaresponsen på grunn av endret pådriv sannsynligvis være i kategorien transient klimafølsomhet, mens for å vurdere klimastabilisering på lang sikt er likevektsklimafølsomhet mer nyttig.
Et mindre vanlig konsept, jordsystemets klimafølsomhet, inkluderer effektene av langsommere tilbakekoblinger, for eksempel endringen i albedo på grunn av smeltingen de store iskappene som dekket mye av den nordlige halvkule under siste istids maksimum. Disse ekstra tilbakekoblingene gjør jordsystemets klimafølsomhet større enn likevektsklimafølsomhet. Muligens blir den da dobbelt så stor, men det betyr også at den muligens ikke gjelder for dagens forhold.
Klimafølsomhet som parameter eller som kompleks sammenheng
Selv om klimafølsomhet vanligvis brukes i forbindelse med strålingspådraget gitt av karbondioksid (CO2), regnes det som en generell egenskap for klimasystemet: En endring i overflatetemperatur (ΔTs) etter en enhetsendring i strålingspådraget uttrykkes den således med enheten °C/(W/m2), (ofte skrevet °C (Wm−2)−1 eller K (Wm−2)−1). For at dette skal være nyttig må parameteren være uavhengig av naturen til pådrivet (for eksempel fra klimagasser eller solvariasjon). Klimafølsomheten spesielt på grunn av CO2 blir ofte uttrykt som temperaturendringen i °C ved en fordobling av konsentrasjonen av karbondioksid i jordens atmosfære.
For sammenkoblede globale klimamodeller som tar med koblinger som den mellom atmosfæren og hav, er klimafølsomheten en emergensegenskap: Det er ikke en modellparameter, men snarere et resultat av en kombinasjon av modellens fysikk og parametere. Dette i motsetning til enklere energibalansemodeller som har klimafølsomhet som en eksplisitt parameter. Matematisk uttrykkes dette slik:
der λ er klimafølsomheten, ΔTs er endringer i global overflatetemperatur og ΔF er endring i globalt strålingspådriv.
Strålingspådriv på grunn av dobling av CO2
Klimafølsomhet for CO2 har en direkte komponent på grunn av strålingspårdivet gitt av CO2, og ytterligere bidrag som kommer fra tilbakekoblinger, som er både positive og negative. «Uten tilbakekoblinger vil en dobling av CO2 (som utgjør et pådrag på 3,7 W/m2) resultere i en global oppvarming på 1 °C, noe som er lett å beregne og er ubestridte. Den gjenværende usikkerheten skyldes helt og holdent tilbakekoblinger i systemet, nemlig tilbakekobling på grunn av vanndamp, albedo, skykoblingsprosess og tilbakekoblingenes responstid», summen av disse tilbakemeldingene fører til en verdi av følsomheten for CO2-fordobling på rundt 3 °C ± 1,5 °C, som tilsvarer en verdi av λ, fra formelen over, på 0,8 K/(W/m2).
I en rapporten fra NAS fra 1979, ble effekten av en fordobling av konsentrasjonen av CO2 anslått til å være 4 W/m2, som beregnet for eksempel av klimaforskeren Veerabhadran Ramanathan. I 2001 bestemte IPCC en revidert verdi på 3,7 W/m2, forskjellen tilskrives en «stratosfærisk temperaturjustering». En sammenlikning av konstanter for atmosfærisk strålingsoverføring (Collins 2006) viste uoverensstemmelser mellom klimamodeller og mellom klimamodeller og mer eksakte konstanter for atmosfærisk strålingsoverføring for strålingspådriv som tilskrives fordoblet CO2 selv i skyfri himmel. Formodentlig vil forskjellene være enda større hvis pådrivet ble evaluert i nærvær av skyer på grunn av forskjellig behandling av skyer i forskjellige modeller. Forskjellen i pådrivet ved en dobling av CO2 i ulike klimamodeller bidrar til forskjeller i tilsynelatende sensitiviteter i modellene, selv om denne effekten er antatt å være liten i forhold til de egentlige forskjellene i følsomhetene til modellene selv.
De første klimamodellene for å beregne klimafølsomhet
En komité for menneskeskapt global oppvarming satt sammen i 1979 av USAs National Academy of Sciences ledet av meteorologen Jule Gregory Charney estimerte klimafølsomheten til å være 3 ℃ ± 1,5 ℃. Bare to sett med modeller var tilgjengelige. En av modellene laget av klimaforskeren Syukuro Manabe viste en klimafølsomhet på 2 ℃, og den andre etablert av klimaforskeren James Hansen viste en følsomhet på 4 ℃. «Ifølge Manabe valgte Charney 0,5 ℃ som en ikke urimelig feilmargin, subtraheret den fra Manabes tall og tilføyet den til Hansens. Således oppstod intervallet 1,5 ℃ til 4,5 ℃ som den sannsynlige klimafølsomhet som senere har dukket opp i alle vurderinger av drivhuseffekten siden den gang…»
Kapittel 4 i den såkalte Charney-rapporten skrevet av Charney sammenligner modellens prediksjoner: «Vi konkluderer med at prognosene…i utgangspunktet er konsistente og gjensidig støttende. Forskjellene i modellresultater er relativt små og kan tilskrives forskjeller i modellegenskaper og forenkling av antagelser.»
I 2008 skrev klimatologen Stefan Rahmstorf om Charney-rapportens opprinnelige intervall for usikkerhet: «På den tiden var dette intervallet satt på usikker grunn. Siden da har mange velfungerende modeller blitt utviklet av en rekke sentre for klimaforskning rundt om i verden. Nåværende toppmoderne klimamodeller spenner fra 2,6-4,1 ℃, der de fleste ligger rundt 3 °C».
FNs klimapanel
IPCCs første hovedrapport fra 1990 anslo at likevektsklimafølsomhet for dobling av CO2 lå mellom 1,5 og 4,5 °C, med et «beste anslag i lys av dagens kunnskap» på 2,5 °C. De brukte modeller med sterkt forenklede representasjoner av havdynamikken. IPCCs tilleggsrapport fra 1992 brukte en global klimamodell med havets dynamikk inkludert, men så allikevel «ingen tvingende grunn til å legitimere en endring» fra dette estimatet, og IPCCs andre hovedrapport fant at «ingen sterke grunner har kommet for å forandre» disse estimatene, mye på grunn av usikkerheten tilskrevet prosesser rundt skyer. Som nevnt beholdt IPCCs tredje hovedrapport utsagnet om at det sannsynlige området ligger mellom 1,5 til 4,5 ℃.
Forfatterne av IPCCs fjerde hovedrapport sa i en kommentar at tilliten til estimater for likevektsklimafølsomhet hadde økt vesentlig siden deres tredje hovedrapport. Den fjerde hovedrapport var basert på en kombinasjon av flere uavhengige bevistyper, inkludert observerte klimaendringer og styrken av kjente tilbakekoblingsmekanismer simulert i en generell sirkulasjonsmodell. Deltagerne i klimapanelet konkluderte med at den globale gjennomsnittlige likevektsoppvarming for fordobling av CO2 (til en konsentrasjon på 560 ppm) eller likevektsklimafølsomhet, er mest sannsynlig større enn 1,5 ℃ og vil sannsynligvis ligge i området 2 til 4,5 ℃, med en sannsynlig verdi på cirka 3 ℃. Grunnleggende fysiske årsaker så vel som databegrensninger, gjør at kilmapanelet ikke utelukker en klimafølsomhet høyere enn 4,5 ℃. Imidlertid er samsvar for slike verdier med observasjoner og klimaproxy generelt dårligere, sammenlignet med verdiene mellom 2 til 4,5 ℃.
Brøndbyhallen
Brøndbyhallen er en idrettshall i Brøndby, Danmark. Hallen brukes til alle former for innendørsaktivitet, samt til kongresser og konferanser. Bruce Springsteen spilte sin første konsert i Danmark her, 2. mai 1981. Hallen ble anlagt i 1973, gjennomgikk en total modernisering i 1990-årene, og har 5 600 sitteplasser.
Cha Du-ri
Cha Du-ri (født 25. juli 1980 i Frankfurt am Main, Tyskland) er en sørkoreansk fotballspiller som spiller for Scottish Premier League-klubben Celtic. Han spiller som forsvarer.
Mark Boal
Mark Boal (født 1973) er en amerikansk journalist og manusforfatter.
Boal skrev og var med-produsent på spenningsfilmen The Hurt Locker, om et militært bomberydderlag, regissert av Kathryn Bigelow. Boal ble tildelt en Oscar for beste originalmanus for manuset.
Boal har også skrevet for The Village Voice og Rolling Stone Magazine.
Cha Du-ri
Tidlige år
Cha ble født i Tyskland mens hans far, Cha Bum-kun spilte for Eintracht Frankfurt (og senere Bayer 04 Leverkusen) i Bundesliga, og bodde derfor sine første leveår i Tyskland.
2002
Cha ble oppdaget av Guus Hiddink da det spilte en treningskamp mot Korea-universitetet. Han var sterk og aggressiv og spilte amatørfotball, da han ble tatt ut til å spille på det sørkoreanske landslaget i fotball. Laget overrasket alle ved å komme seg til semifinalen i VM i fotball 2002.
2006
Han ble ikke tatt ut på landslaget til VM i fotball 2006, og ble i stedet fotballkommentator for MBC, sammen med faren sin. Den sørkoreanske treneren Pim Verbeek til Cha med i troppen som skulle kvalifisere seg til 2007 AFC Asian Cup.
2007
Cha signerte i 2007 en kontrakt med Koblenz i andredivisjon i Bundesliga. Han byttet også posisjon fra høyreback til ving, etter at han ikke hadde klart å tilpasse seg høyreback-posisjonen hos Mainz.
2009
Cha forlot TuS Koblenz etter to år og signerte en toårskontrakt med SC Freiburg.
14. oktober 2009 ble Cha kalt tilbake til det sørkoreanske landslaget i en kamp mot, for første gang siden 2006.
2010
Fra sesongen 2010-2011 spiller han for Celtic. Han debuterte for sin nye klubb i tredje kvalifiseringsrunde til UEFA Champions League mot Braga, hvor de tapte 3–0. Han gjorde sin debut i Scottish Premier League 14. august mot Inverness Caledonian hvor de vant 1–0. Cha scoret sitt første mål for Celtic mot St Johnstone i Scottish Premier League 26. desember 2010.
2012
8. juni 2012 ble det meldt at han forlot Celtic til fordel for retur til Tyskland og Fortuna Düsseldorf.
Spesialiteter
Cha er ansett som en svært rask spiller (han gjør 100 meter under 11 sekunder) og kan også hoppe høyt. Han spiller en kamp med stor utholdenhet og er også bygd for en typisk angriper; 184 cm høy, 75–78 kg tung.
Personlig
Han er sønn av Cha Bum-kun, som av mange anses som Asias beste fotballspiller gjennom tidene.
Annet
Cha snakker, leser og skriver flytende koreansk, tysk og nederlandsk (lært av Guus Hiddink).
Arkitekturåret 1816
Arkitekturåret 1816 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1816.
Klimafølsomhet
FNs klimapanel
Klimapanelets tredje hovedrapport brukte ordet «sannsynlig» i en kvalitativ forstand for å beskrive sannsynligheten for at 1,5 til 4,5 ℃ er riktig. Den fjerde hovedrapporten kvantifiserer imidlertid det sannsynlige spekteret av klimafølsomhetsestimater: 2-4,5 ℃ er «sannsynlig», det vil si større enn 66 % sannsynlighet for å være korrekt. Mindre enn 1,5 ℃ er «svært usannsynlig», det vil si mindre enn 10 % sannsynlighet.
IPCC femte hovedrapport fastholder at likevektsklimafølsomhet er sannsynlig i området 1,5 til 4,5 ℃ (høy sannsynlighet), den er ekstremt usannsynlig mindre enn 1 ℃ (høy sannsynlighet), og svært lite sannsynlig større enn 6 °C (middels sannsynlighet). Den er basert på Bayesian-sannsynlighetsfordeling, selv om de er basert på en ekspertvurdering av tilgjengelig bevis, er alle bayesianske prosedyrer basert på en beslutningsregel.
Beregninger av klimafølsomhet
Avhengig av metoden for bestemmelse oppstår forskjellige verdier for klimafølsomheten. I 2005 kunne det bekreftes via målinger at jorden opptar 0,85 W/m mer energi enn det stråler ut i verdensrommet. I en målerekke over 8 år er det observert en økning i langbølget atmosfærisk tilbakestråling på grunn av menneskeskapt drivhuseffekt. Der de aller fleste av de målte ytterligere strålingspådriv var forventet å være positive på grunn av tilbakekobling på grunn av skyer og vanndamp. Imidlertid er slike målinger ikke egnet for å beregne klimafølsomhet, siden mange tilbakekoblinger som virker i klimasystemet blir ignorert. Ulike metoder brukes til å redusere usikkerhetene i bestemmelsen av klimafølsomhet, og avsnittene under forklarer noen av disse.
Eksempelberegning ved bruk av måledata siden industrialiseringen
Rahmstorf gir i boken Global warming – Looking Beyond Kyoto et enkelt eksempel på hvordan klimafølsomhet kan estimeres empirisk. Innledende premiss er at den globale temperaturforhøyelsen siden begynnelsen av industrialiseringen er rundt 0,8 °C, og økt strålingspådriv på grunn av CO2 og andre klimagasser som er utsluppet siden industrialiseringen er rundt 2,6 W/m2. Uten noen tilbakekoblinger vil en dobling av konsentrasjonen av CO2 i atmosfæren føre til et strålingspådriv på 3,7 W/m2 og gi en global oppvarming på 1 °C. Hvor mye oppvarming som i virkeligheten vil oppstå er knyttet til tilbakekoblinger på grunn av økt vanndamp i atmosfæren, skydannelse, endring av albedo på grunn av reduserte iskapper og adiabatisk temperaturendring (lapserate). Dette er mer usikre faktorer. Om en så ser på klimafølsomheten for oppvarmingen gjennom 1900-tallet, så var temperaturøkningen altså 0,8 °C. Men strålingspådrivet 2,6 W/m2 tar ikke med oppvarming av verdenshavene, som er på 0,6 W/m2. Denne oppvarmingen bidrar med en nettoendringen av varmebalansen slik at denne blir redusert til 2,0 W/m2. Klimafølsomheten blir da: 0,8 °C ·(3,7 W/m2) / (2,0 W/m2) = 1,5 °C.
Aerosoler i atomsfæren spiller også inn og en ytterligere justering av klimafølsomheten kan gjøres på grunn av dette bidraget. Strålingspådrivet på grunn av aerosoler kan beregnes på bakgrunn av saltelittmålinger. Selv om disse målingene gir forskjellige tall kan bidraget grovt settes til 1,0 W/m2 for den gjennomsnittlige globale effekten. Dette tallet trekkes fra nevneren, slik at regnestykket blir slik: 0,8 °C ·(3,7 W/m2) / (2,0 W/m2 - 1,0 W/m2) = 3,0 °C. Enda en faktor er økt intensitet for solstrålingen gjennom 1900-tallet, økningen er vurdert til å være 0,3 W/m2, og med denne økningen i nevneren blir formelen: 0,8 °C ·(3,7 W/m2) / (2,0 W/m2 - 1,0 W/m2 + 0,3 W/m2) = 2,3 °C. Dette tallet ligger innenfor klimapanelets intervall for klimafølsomhet.
Beregning ved hjelp av måleprøver fra istiden
I 2008 skrev Farley artikkelen «The Scientific Case for Modern Anthropogenic Global Warming» som dreide seg om undersøkelser av temperaturendring og solstråling i perioden mellom istid og mellomistid. Temperaturendringen som kan finnes fra iskjerneprøver er på 5 °C, mens forandringen i solinnstrålingen er på 7,1 W/m2. Den beregnede klimafølsomheten er derfor 5/7,1 = 0,7 K(W/m2)−1. Dette empirisk avledede tallet for klimafølsomheten kan brukes for å forutsi temperaturstigningen på grunn av et påtrykk på 4 %, som skyldes en fordobling av atmosfærisk CO2fra nivået for industrialiseringen. Resultatet er en forventet temperaturøkning på 3 °C.
Basert på analyse av usikkerhet i totalt strålingspåtrykk, i antarktisk kjøling, og i forholdet mellom global og antarktisk avkjøling under siste istids maksimum i forhold til nåtid, gir Ganopolski og Schneider von Deimling (2008) et intervall på 1,3 til 6,8 °C for klimafølsomhet bestemt av denne tilnærmingen.
En lavere følsomhet ble beregnet i en artikkel av Schmittner (2011), hvor kombinasjon av temperaturkonstruksjoner fra siste istids maksimum med simulering av klimamodeller for å komme frem til en global oppvarming fra fordobling av atmosfærisk karbondioksid med en median på 2,3 °C og usikkerhet 1,7-2,6 °C (66 % sannsynlighet). Mindre enn de tidligere estimatene på 2 til 4,5 °C med 66 % sannsynlighetsintervall. Schmittner uttalte at deres «resultater innebærer mindre sannsynlighet for ekstreme klimaendringer enn tidligere antatt.» Deres arbeid antyder at klimafølsomhetene større enn 6 °C «ikke kan forenes med paleoklimatiske og geologiske bevis, og dermed kan dette gis tildeles nær null sannsynlighet.»
Paleoklimatiske metoder
Flere paleoklimatologiske studier har forsøkt å bestemme klimasensitivitet de siste millioner år. En artikkel publisert i tidsskriftet Nature i 2007 undersøker klimasensitiviteten i løpet av de siste 420 millioner år. Den globale gjennomsnittstemperaturen og konsentrasjonen av klimagasser ble undersøkt i denne meget lange perioden med sterke svingninger. Strålinspådriv fra solen økte over disse årene, ved at solkonstanten økte med omtrent 4 %, noe som er en god forutsetning for en estimering av klimasensiviteten med liten feilmargin. Det klimaarkivet som iskjerneprøver gir går ikke mer enn en million år tilbake i tid, og plasseringen av jordens landmassene har gjennomgått betydelige endringer i løpet av denne tiden. Derfor vil mange klimaparametere som finnes ut fra slike prøver ha stor usikkerhet. Dette gir en relativt usikkerhet på 1,5 °C som den nedre grense og 6,2 °C som den øvre grenseverdien, samt 2,8 °C som det beste estimatet.
I en rapport fra 2012 ble resultatene fra flere studier vurdert samlet, og disse hadde de siste 65 millioner år i fokus. Disse ga en anslått sannsynlighet på 95 % for at verdien for klimafølsomhet er et tall mellom 2,2 °C og 4,8 °C.
Etter en paleoklimatisk analyse for de siste 784 000 år med åtte komplette sykluser av kalde og varme faser i den kvartær istid, kom forskerne av en undersøkelse fra 2016 til den konklusjon at klimafølsomheten i stor grad er temperaturavhengig. Følgelig er klimafølsomhet i løpet av en kald periode slik som Würm eller Weichsel på rundt 2 °C og øker under varme perioder som holocen omtrent til det dobbelte.
Taean
Taean (Taean-gun) er et fylke i provinsen Sør-Chungcheong i Sør-Korea.
Klimafølsomhet
Følsomhet for solstrålingspådriv
Solar irradians er cirka 0,9 W/m2 kraftigere under solmaksimum enn under solminimum, disse variasjonene har å gjøre med syklusen for solens aktivitet. Analyser viser at dette korrelerer med en variasjon på ± 0,1 °C i målt gjennomsnittlig global temperatur mellom topp og minimum av den 11-årige solsyklusen. Fra disse dataene (inkorporerer jordens albedo og det faktum at solabsorpsjonens tverrsnitt er 1/4 av jordens overflateareal), kommer en frem til at en oppnådd forbigående følsomhetsverdi på 0,69-0,97 °C/(W/m2). Dette ville korrespondere med en transient klimafølsomhet for dobling av karbondioksid på 2,5 til 3,6 °C. Imidlertid er dette en forbigående respons på en 11-årig syklus. På grunn av systemets treghet anslås det at likevektsklimafølsomhet ville være omtrent 1,5 ganger så høyt, eller i intervallet 3,8 til 5,4 °C.
Klimamodeller
For å få kunnskap om hvordan fremtidig klima vil utvikle seg er klimamodeller det viktigste verktøyet som brukes. En klimamodell er et dataprogram bygget opp av matematiske likninger som beskriver hvordan jordens klimasystem fungerer. Disse beskriver blant annet atmosfærens temperatur, lufttrykk, vind, vanndamp, skyer og nedbør, og hvordan disse faktorene sammen responderer på energi fra solen og varmestråling fra jordoverflaten. Størst usikkerhet knyttes til skydannelse og -spredning, dette igjen har betydning for klimasystemets absorpsjon solens energi.
Klimafølsomhet blir undersøkt i disse modellene, og dette har stor betydning for hvorfor modellene gir forskjellige prognoser for fremtidig klima. Det er utviklet mange klimamodeller for å håndtere dette, og spesielt knytter det seg usikkerhet til havets opptak av klimagasser, og interne tilbakekoblingsprosesser som demper eller forsterker strålingspådrivet. For å evaluere forskjellige modellers evne til å håndtere klimafølsomhet testes modellene på hvordan de reproduserer fortidens klima. Siste istids maksimum, klimaet gjennom 1900-tallet og siden 2000 blir brukt som referanser. En annen tilnærming er å studere viktige tilbakekoblingsprosesser som har betydning for klimafølsomheten. Det at klimamodellene greier å simulere siste istids maksimum demonstrerer at de er istand til å reprodusere storskala mønstre som er svært forskjellige fra dagens klimatilstand.
Fremdeles i klimapanelets femte hovedrapport fra 2013 blir skyer og skydannelse nevnt som en utfordring, og at dette forklarer den store spredningen som forskjellige klimamodeller gir for fremtidig klimaendringer. Det rapporteres også om fremgang innenfor denne forskningen.
Jordsystemets klimafølsomhet
Smeltingen av store mengder is som finnes på Grønland eller i Antarktis, vil ta mange århundrer. Denne oppvarmingen vil kunne forsterkes, for eksempel på grunn av tilbakekoblinger ved endret areal dekket av is og endret albedo, slik at selv en fullstendig stans av utslipp av klimagasser, ikke dette kunne stoppe prosessen innenfor en slik tidsskala. I tillegg fører klimaendringer til vegetasjonsendringer. Skog absorberer signifikant mer innfallende stråler i forhold til den forholdsvis lyse overflaten av tundra.
De aller mest avanserte klimamodellene i dag tar hensyn til forskjellige biokjemiske prosesser som blant annet karbonsyklusen, fosforsyklusen, endringer i ozonlaget, og tilbakekoblinger relatert til endret albedo på grunn av endret utbredelse av is. Disse kalles for jordsystemmodeller.
Omtrent 40 % av den karbondioksid som har blitt sluppet ut i atmosfæren tas opp i verdenshavene (som karbonsyre) og i biosfæren. Ettersom løseligheten av CO2 er temperaturavhengig i vann, vil oppvarming av havene redusere lagringsevnen for denne klimagassen. Modellstudier indikerer at biosfæren fra omtrent slutten av 2000-tallet vil gå fra å være et karbonsluk til en utslippskilde. Fra analyser av iskjerner vet en at oppvarming tidligere har ført til en økning av konsentrasjonen av klimagasser med en viss tidsforsinkelse, og at oppvarmingen har blitt ytterligere forsterket. Selv nøyaktig kunnskap om klimafølsomhet og utslipp av klimagass er ikke nok for estimering av fremtidig klimautvikling. I klimapanelets rapport fra 2007 ble denne forsterkningen tatt i betraktning i scenario A2 med én ekstra celsiusgrad temperaturstigning frem til år 2100.
Jordens klimasensitivitet inkluderer også disse klimaresponsene. Hvis konsentrasjonen av CO2 blir doblet, er klimasensitiviteten i jordsystemet cirka 4-6 °C hvis tilbakekoblingene på grunn av albedo på grunn av iskappene og vegetasjon er inkludert. Den er enda høyere når tilbakekoblingene fra klimagasser også er tatt med i betraktning. Hansen beregnet i 2013 at jordsystemet har en verdi for klimafølsomhet på 3-4 °C basert på et scenario med 550 ppm CO2 i atomsfæren. M. Previdi beregnet i 2013 på grunnlag av klimasensitiviteten i jordsystemet omkring 4-6 °C uten hensyn til tilbakekoblinger relatert til klimagasser.
Betydning for situasjonen i dag og i fremtiden
CO2-konsentrasjonen i 2007 på rundt 380 ppm resulterte i et menneskeskapt strålingspådriv på 2,6 W/m2 sammen med de andre klimagassene metan, dinitrogenoksid (N2O), klorfluorkarboner og svovelheksafluoride (SF6). Dette strålingspådrivet skulle ha ført til en global oppvarming på 2 °C, når den forventede sannsynlige verdi for klimasensitivitet er på 3 °C. Imidlertid vil ikke oppvarming nå sitt maksimum før etter flere tiår, da klimaet reagerer svært tregt på grunn av den høye varmekapasiteten til vannmassene i verdenshavene. Selv om konsentrasjonen av klimagasser skulle ha blitt frosset ved 2000-nivå, ville oppvarmningen ha fortsatt helt ut til slutten av århundret og gitt en global temperaturøkning på 0,6 °C. Den global oppvarming frem til 2007 på 0,7 °C er bare halvparten til to tredjedeler av den globale oppvarmingen som forventes med den daværende CO2-konsentrasjonen.
Ved en fullstendig stans av klimagassutslipp vil den atmosfæriske konsentrasjonen av CO2 reduseres av naturlige årsaker, men det vil ta flere århundrer. For å stoppe menneskeskapt oppvarming er derfor en stor reduksjon i klimagassutslippene ikke tilstrekkelig.
Brenning av alt tilgjengelig fossilt brensel er estimert å føre til atmosfærisk CO2-konsentrasjon på omtrent 1500 ppm, noe som vil føre til at atmosfæren over kontinentene vil få en gjennomsnittlig temperatur på 20 °C og ved polene på 30 °C. Men selv om utslippene i fremtiden skulle bli vesentlig redusert, vil de menneskeskapte glimagassene som allerede er sluppet ut gi oppvarmingsprosesser som vil vare i lang tid fremover. Studier anslår at på jorden i løpet av 23 000 til 165 000 år vil oppnå klimatiske forhold slik de var før den menneskelige påvirkningen av klimasystemet.
Se også
Naturens tålegrense
Ruses, Rhymes and Roughnecks
Ruses, Rhymes and Roughnecks er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Hal Roach.
Klimafølsomhet
Noter
<references group="lower-alpha"/>
Ruses, Rhymes and Roughnecks
Handling
Historien forteller om Oscar Weeban, som er dypt forelsket i Maisie. Han har lovet å ta henne med til Garbage Gentlemen's Rally, den årlige selskapsbegivenheten i den lille byen hvor de bor.
En av ekspertene ved stevnet forsøker å sette en ny verdensrekord. Men Oscar og Maisie kommer i veien for vinner-kastet, og dette ødelegger rekorden som er i ferd med å bli satt.
Bergen Mekaniske Verksted
Bergens Mekaniske Verksted (BMV) var et skipsverft som ble etablert i Solheimsviken i Bergen i 1855. Verftene bygde dampskip i jern – som var nytenkende i en tid der trebåtene dominerte på «de syv hav». Ved overgangen til år 1900 var det over 1500 arbeidere i sving på verftsområdet. I 1929 ble BMV slått sammen med Laxevaag Maskin & Jernskibsbyggeri på Laksevåg. Aktiviteten var stor ved verftene frem til 1970-tallet, deretter ble det gradvis dårligere tider for tradisjonelle norske skipsverft.
Solheimsviken
Bergens Mekaniske Verksted ble anlagt i Solheimsviken i 1855 med Michael Krohn som pådriver. Krohn ønsket å etablere et verksted som kunne reparere og vedlikeholde de nye dampskipene. Noe slikt fantes nemlig ikke i nærheten av Bergen.
BMV var planlagt som et allsidig mekanisk verksted, men på grunn av den ustabile etterspørselen ble driften snart vanskelig. Ledelsen bestemte seg derfor for å starte med båtproduksjon i tillegg til de andre oppgavene. Et nytt kaianlegg sto ferdig i 1866, og verftet begynte med skipsbygging i stor stil. I 1875 hadde verftet full bemanning med 400 personer i arbeid, de fleste voksne, men også en del barn. Mange av oppgavene måtte utføres av fagfolk, og verkstedet ble også en utdanningsanstalt for folk med fagkunnskaper på alle nivå.