cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korgfjellet
Jugoslaviske krigsfanger
Krigsfangene ble sendt gjennom Sentral-Europa til Stettin ved Østersjøen. På veien til Norge hadde de vært innom forskjellige tyske fangeleirer. Transporten videre fra Stettin gikk med skip til enten Bergen eller Trondheim, og videre nordover. Benevnelsen «blodveien» er mer korrekt forbeholdt en veistrekning nordøst for Rognan i Saltdal i Nordland, som også ble bygget av krigsfanger under andre verdenskrig. Veien var en ny parsell av riksvei 50 mellom Rognan og Langset på østsiden av Saltdalsfjorden. I Saltdal bygget okkupasjonsmakten Botn-leiren. Men Korgfjellveien omtales også som en av to veistrekninger i Nordland som utgjør «blodveien». Kommandanten for Osen-leiren, Sturmbannführer Dolph, hadde i tillegg overoppsyn med Botn-leiren og Korgen-leiren.
Den 23. juni 1942 ble 400 jugoslaviske krigsfanger plasserte i hver leir under kontroll av Schutzstaffel (SS) og norske fangevoktere.
Allerede i juli 1942 var det uutholdelige tilstander ved anlegget, og høsten 1942 ble det utøvd terror og massemord i begge leirene. Fangene ble tvunget til å arbeide uten mat. Deretter ble de stilt opp mot en fjellskrent i en bakkekant mot vest, og drept én etter én, mens norske arbeidere ble tvunget til å se på henrettelsene. 627 krigsfanger døde under arbeidet for den tyske okkupasjonsmakten. De fleste var serbiske krigsfanger, men også kroater og bosniere bøtet med livet.
Arvid Holmberg
Arvid H. Holmberg (født 10. oktober 1886, død 11. september 1958) var en svensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1908 i London.
Korgfjellet
Jugoslaviske krigsfanger
Ifølge dommen fra Eidsivating lagmannsrett i 1947 var formålet å utrydde samtlige fanger: ''«Det synes utvilsomt at man her står overfor rene tilintetgjørelsesleirer og at formålet var systematisk å utrydde samtlige fanger. Ved sult, mishandling og hårdt arbeid ble fangenes helse planmessig nedbrudt, hvoretter de enten døde eller ble avlivet som ubrukelige».''
I 1946 oppga sognepresten i Hemnes at 280 navngitte jugoslaver var gravlagt på kirkegården ved gården Knutli, og ved Fagerlimoen i Korgen var gravlagt 200-300 i flere massegraver. Tidlig på 1950-tallet ble det bestemt å anlegge en felles krigskirkegård i Botn ved Rognan og levningene ble gravd opp og flyttet. Krigsgravkontoret registrerte 205 gravlagte ved Fagerlimoen, men det er anslått at 220 mistet livet. I 1946 ble det reist ei minnestøtte ved Fagerlimoen der graven lå. Til 40 års minnedagen i 1982 ble det holdt en minnehøytid der med tidligere fanger fra Jugoslavia som gjester.
Arvid Holmberg
Holmberg ble olympisk mester i turn under OL 1908 i London. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp foran Norge. Det var åtte lag som deltok i lagkonkurransen i mangekamp og hvert lag hadde mellom 16 og 40 turnere.
Korgfjellet
Jugoslaviske krigsfanger
Også på selve Korgfjellet, ved siden av Korgfjellet Fjellstue, står det i dag en minnestøtte.
Etter andre verdenskrig ble det opprettet et vennskapssamband mellom Norge og Jugoslavia. Hemnes fikk Prokuplje som sin vennskapskommune og Vefsn fikk Gornji Milanovac.
Harald Tyrdal
Harald Tyrdal er navnet til flere personer:
Korgfjellet
Norsk Arbeidstjeneste (AT)
Våren 1944 besluttet nazimyndighetene å skrive norsk ungdom i vernepliktig alder til arbeidstjeneste (AT). Det ble bygd to nye leirer, en i Korgen og en i Luktvatnet, hver med plass til 400 gutter og 25 befal fra Nasjonal Samling. Leiren var i drift fra juni til oktober 1944. Arbeidstjenestens effektivitet var begrenset som et tillegg til vegvesenets mer enn hundre arbeidere.
Hsiao Mei-yu
Hsiao Mei-yu (født 7. januar 1985) er en taiwansk syklist som konkurrerer i banesykling. Hun representerte Kinesisk Taipei under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 17 i omnium. Hun deltok også i landeveisrittet.
Korgfjellet
Norsk Arbeidstjeneste (AT)
Den 1. november 1944 var Korgfjellveien såvidt farbar med mange juksefyllinger på snø og is. De første brukerne av veien var tvangsevakuerte flyktninger fra Finnmark og generaloberst Lothar Rendulics slagne Finlandsarmé (den 20. Gebirgsarmé) på ca. 300 000 mann, som brukte fire måneder på å passere fjellet.
Trigonophorus dilutus
Trigonophorus dilutus er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Korgfjellet
Etter krigens slutt
Høsten 1945 begynte det frigjorte Norge ved vegvesenet arbeidet for å gjøre Korgfjellveien til en sikker helårsvei.
Trigonophorus dilutus
Utseende
En middelsstor (26-29 millimeter), skinnende grønn gullbasse. Begge kjønn har et flatt, T-formet framspring i pannen (slektsnavnet betyr "trekant-bærer"), på sidene av dette med rundede lapper, og også et rundet framspring som går fra bakhodet forover. Kroppen er ganske fint punktert, uten tydelige punktstriper på dekkvingene.
Korgfjellet
Etter krigens slutt
Veien ble utvidet til 4 meters bredde og innkortet med skjæringer og bedre fyllinger over myrer. To brøytestasjoner (Steyr beltebiler og Hornschleyder snøfreser) ble opprettet med helårsbemanning og østerriksk utstyr for snørydding. I 1967 ble veien utvidet til 5 meter og asfaltert, samtidig som brøytestasjonen i Svalvassdalen ble flyttet til Hesthagen i Korgen.
Trigonophorus dilutus
Utbredelse
Arten lever på Taiwan.
Korgfjellet
Flaskehals langs E6
Før åpningen av Korgfjelltunnelen den 16. september 2005, var fjellovergangen blitt en flaskehals for vogntogtransporten. Perioden 1968–1981 var uten særlig trafikkproblemer. Den økte bruken av vogntog fra 1982 medførte hyppige uhell og stengninger av veien. Forholdene sist på 1990-tallet var preget av kaos og tvang fram tunnelen. Så snart det ble snø og is i de bratte stigningene, kjørte flere vogntog seg fast og sperret veien for annen trafikk. Viking Redningstjeneste og Falck Redning hadde døgnberedskap på fjellet fra september til mai.
En rapport fra 1999 anslo fjellovergangens årlige merkostnader for tungtransport til 2.3 millioner norske kroner grunnet forsinkelser, og 5.4 millioner kroner for økt slitasje.
På vinterstid var det ikke uvanlig med kolonnekjøring. I tillegg kom utgiftene ved sanding og brøyting. Veien var også spesielt utsatt for trafikkulykker, der både personbiler og trailere var involvert. Utgiftene grunnet materielle skader fordelt på omkring 500 ulykker per vinter, lå på omkring 10 millioner kroner. I perioden 1995–1998 var veien på vinterstid i gjennomsnitt stengt 6 dager på grunn av uvær, og 41 dager på grunn av bilberging. I tillegg var det i gjennomsnitt 12 dager med kolonnekjøring vinterstid.
Kommunal vei fra 2005
Den 16. september 2005 ble veien over fjellet omdannet til kommunal vei (Korgfjellveien).
Den er en omkjøringsvei til E6, og en ferdselsåre for hytteeiere, turister og besøkende av Korgfjellet Fjellstue (Korgfjellveien 162). Veien over fjellet har siden 2005 vært vinterstengt, og er åpen for vanlig trafikk mellom april og november.
Korgfjellet Fjellstue
Turisthytta Korgfjellet ble åpnet sommeren 1958 for anleggsarbeidere som hadde deltatt i utbyggingen av damanlegget til Nedre Røssåga kraftverk i Korgen.
I perioden 1983/1984 ble serveringskapasiteten bygget ut, før turistanlegget gjenåpnet påsken 1984. Standarden på anlegget var etter utbyggingen hevet, og turistanlegget holdt nå åpent hele året og sysselsatte omkring 5 årsverk. Antallet sysselsatte var stabilt med 5 årsverk i 21 år helt til Korgfjelltunellen ble åpnet i 2005.
Den 2. januar 1989 endret selskapet navn fra Turisthytta Korgfjellet til Korgenfjellet Kro & Motell AS. Den 16. august 2017 endret selskapet på nytt navn til Korgfjellet Fjellstue.
Wade Murphy
Wade Murphy (født 22. oktober 1993 i Victoria i Canada) er en kanadisk ishockeyspiller som siden 2020 spiller løper for Fjordkraftligaen-klubben Vålerenga Ishockey.
Korgfjellet
Korgfjellet Fjellstue
Korgfjellet Fjellstue ligger på Korgfjellveiens høyeste punkt, 555 moh. Kommunegrensen mellom Vefsn og Hemnes går langsetter høydedraget på toppen. Korgfjellet er et populært utfartsområde på Indre Helgeland. Om sommeren går det oppmerkede turstier til Okstinden, Okstindbreen og Rabothytta. Rabothytta ble åpnet for besøkende 16. august 2014. Om vinteren åpnes skiløyper som passer de fleste turløpere.
Wade Murphy
Murphy spilte juniorhockey hos South Island Thunderbirds U18, og senere hos klubbene Victoria Grizzlies, Penticton Vees, University of North Dakota Fighting Hawks og Arizona State University. Fra 2016/17-sesongen spilte Murphy i amerikanske Manchester Monarchs. Året etter var han i Worcester Railers og Kalamazoo Wings, før han hadde et opphold i ECHL-klubben Maine Mariners.
Korgfjellet
Korgfjellet Fjellstue
På toppen av Korgfjellet er det mot nord utsikt over fjellmassivet Okstindan, som med sine 1916 moh. er det høyeste fjellet i Nord-Norge. Omkring fjelltoppene Okstinden, Oksskolten, Vesttinden og Bessedørtinden ligger Okstindbreen, som er Norges åttende største isbre. Mot nord kan man også skimte deler av Svartisen, som er Norges nest største isbre. Mot vest og sørvest er det utsikt mot Lukttinden, som har en høyde på 1343 moh. Mot sør troner Geittinden i det fjerne; med sine 1556 moh. er den høyeste punkt i Vefsn kommune.
Shizong
Shizong (kinesisk: 师宗县; pinyin:  Shīzōng Xiàn) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Qujing.
Administrative enheter
Shizong består av fire storkommuner og fire kommuner, hvorav tre nasjonalitetskommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.
Gammarus inberbus
Gammarus inberbus er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Den er ikke funnet i norske farvann eller i nordlige Atlanterhavet.
Lejonbacken
Anlegget Lejonbacken var foreslått allerede for det gamle slottet Tre Kronor. Da det brant ned i 1697, ble denne planen overført til det nye slottet og anlegget, med bronseløver, stod klart allerede i 1704, før selve slottet ble ferdigstilt. De siste delene, tilknytningen til gateplanet, ble sluttført 1826-1834 etter Per Axel Nyströms tegninger.
Slottsløvene på Lejonbacken er utført i bronse av den franske skulptøren Bernard Foucquet, med en antikk marmorløve ved Villa Medici i Roma som modell. Modellene til løvene ble godkjent i 1700 av Karl XII, deretter ble bronseløvene støpt i et støperi på Norrmalm i henholdsvis 1702 og 1704. De ble deretter stilt opp på Lejonbacken som et kongelig maktsymbol. Bronsen til løvene kom fra en brønn tatt som krigsbytte på slottet Kronborg ved Helsingør, under Karl X Gustavs felttog i Danmark. Soklene består av granitt og er 1,9 x 2,7 x 1,2 meter.
Under Lejonbacken ligger inngangen til Museum Tre Kronor der man blant annet kan se rester av Tre Kronors murer mot nord.
Peter Norton
Peter Norton (født 14. november 1943) er en amerikansk programvareprodusent og filantrop.
Norton ble født i Aberdeen i Washington og studerte ved Reed College i Oregon, hvorfra han graduerte i 1965. På 1980-tallet laget han et populært verktøy for å gjenopprette slettet data fra DOS-disketter, som ble fulgt opp av flere andre verktøy utgitt som programvarepakken Norton Utilities, samt Norton Commander og flere andre programmer.
I 1990 solgte Norton selskapet sitt, Peter Norton Computing, til Symantec, som fortsatt bruker Norton-varemerke på en rekke av sine produkter. Det mest kjente av disse er antivirusprogrammet Norton AntiVirus. Nortons ansikt ble brukt på innpakningen frem til 2001.
Norton og hans fraseparerte kone Eileen Harris Norton eier en av verdens største samlinger av moderne kunst.
Lydia Olsrud
Lydia Olsrud (Lydia Olsrud Norland) (født 11. desember 1884, død 18. mai 1983) var forretningsdrivende i Mosjøen fra 1927 til omkring 1980, det meste av tiden som kioskeier.
Lydia Olsrud ble født og vokste opp på gården Olsrud i Grane av foreldrene Kristine Lovise Jensdotter og Svein Erik Davidsson, en svensk skredder som hadde kommet til distriktet gjennom sølvgruvedriften i Svenningdalen. Gjennom faren var hun halvsøster til forfatteren Andreas Haukland.
Som nykonfirmert 15-åring fikk hun tjeneste hos sogneprest Ole Tobias Olsen i Hattfjelldal, siden flyttet hun til Mosjøen og fikk butikkarbeid. I 1907 var hun med å stifte Øvre Vefsn Ungdomslag, en tid var hun kasserer i laget. I 1927 startet hun egen forretning, og i 1927 kjøpte hun egne lokaler der hun solgte tobakk, frukt, grønnsaker og sjokolade. Noen år etter andre verdenskrig ble lokalene revet, men da hadde hun alt kjøpt kiosken som frem til den brant i 1976, var kjent som Lydiakiosken.
I 1930 ble hun gift med stavangermannen Harald Norland. Han døde vinteren 1945.
Lydiabrygga, som ble et forbilde for restaureringsarbeidet av Sjøgata i Mosjøen, var det lenge Lydia Olsrud som eide.
Johnny Griparic
Johnny Griparic (født 15. april 1969 i Jönköping, Sverige) er en svensk-født bassgitarist bosatt i USA. Per oktober 2016 spilte han i Walter Trouts band.
Drammens Jernstøberi
Drammens Jernstøberi eller '''Drammens Jernstøberi & Mek. Værksted''' som var det fulle navnet, lå på Tangen i Drammen.
Jernstøperiet holdt på i over 130 år og var en av Norges største bedrifter i sitt slag. Den var en mangfoldig teknologibedrift med et meget bredt produktspektret.
Starten med de første ovnene
Det hele startet med Berent Christian Blichfeldt (1821-1863), som kom fra Drammen, han hadde en tid arbeidet som materialforvalter ved jernverket Eidsfos Verk i Hof. Han startet jernstøperi et i 1846 som hadde to kuppelovner som benyttet engelsk råjern, basert på koks og en dampmaskin som drev blåseviftene til ovnene.
Fabrikken lå nede ved Drammensfjorden og her var det også et mekanisk verksted.
Alt fra vedovner til statuer
I 1857 ble Poul E. Schmidt (1827-1889) ansatt som bestyrer, en stilling han hadde til 1889. Støpejern var mye benyttet på den tiden. Jernstøperiet vokste og det ble laget mange forskjellige produkter som vedovner, vedkomfyrer, bryggepanner, gryter og kakejern. Produksjonen av ovner varte i 130 år.
Det ble også laget statuer og byster av bronse. Av disse kan nevnes statuen av Wergeland (Brynjulf Bergslien) i Studenterlunden i Oslo, Anton Martin Schweigaard (Julius Middelthun) på Universitetsplassen i Oslo, Johannes Brun (Brynjulf Bergslien) på Bankplassen i Oslo, løvene (Lars Utnes) på Nasjonalteatrets inngangsfasade i Oslo. Av byster kan man nevne Johan Jørgen Schwartz (Gustav Vigeland) på Strømsø torg i Drammen, Paul Erik Schmidt (Brynjulf Bergslien) på Tangen kirkegård i Drammen, Fritjof Nansen (Anders Svor) og Bjørnstjerne Bjørnson (Mathias Skeibrok). Det ble støpt over 100 statuer og byster frem til 1914.
Brannen og dampfartøyer
En stor brann i 1870 ødela hele støperiet. Det ble bygget et nytt fabrikkanlegg og det ble startet med skipsreparasjoner og senere bygging av nye dampfartøyer. De bygget 23 mindre (50-200 fot) dampfartøyer som «Stadshauptmand Schwartz» som gikk på Eikeren og «Gyldenløve I» som var en godsbåt i trafikk mellom Drammen og Christiania. De eksporterte også dampskip, blant annet til Finland og Russland.
Produktutvalget ble stadig større, alle slags redskaper, maskindeler, jern og metal varer ble produsert.
I 1872 ble Jernstøperiet omdannet til aksjeselskap.
Vannkraft og annen industri
Fabrikken begynte også å levere til vannkraft industrien, Hans Gerard Stub (1855-1946) som var direktør fra 1892 sørget for at Jernstøperiet var i spissen for turbinteknologien, spesielt Francisturbiner. I tillegg til turbiner produserte de også turbinregulatorer, dampkjeler og dampmaskiner. Senere også regulerbare luker av forskjellige slag.
Det ble også produsert maskiner og utstyr til tresliperier, cellulosefabrikker, papirfabrikker og sildeoljefabrikker.
Ingeniør Stub moderniserte Jernstøperiet før han tok med seg turbin-teknologien til sin neste arbeidsplass Kværner i 1900. Hos Kværner bygget han opp Norges fremste turbinverksted, som også internasjonalt var en av de fremste til helt til ut på 1980-årene.
Myrens Verksted og kranproduksjon
Økonomien var ikke bra så i 1908 Myrens Verksted (J&A Jensen og Dahl) gikk inn som medeier og samarbeidspartner, og skipsbyggingen ble overført til Fredrikstad Mek. Værksted.
I 1913 ble det installert et elektrisk stålstøperi slik at de kunne støpe ulike stållegeringer. Manganstål til slitedeler i knuseverk etc. hadde tidligere blitt innført fra utlandet.
Man avsluttet produksjonen av dampkjeler og satset på lastekraner, spesielt havnekraner. I mange år ble kranproduksjonen en stor del av virksomheten, de var meget allsidige og leverte blant annet traverskraner til industri og vannkraftverk, beddingkraner til skipsverft, svingportalkraner til havner, losseapparater til skip og vinsjanlegg til rørgater og gruvedrift. Løftekapasiteten var på slutten opp til 275 tonn.
Kjøleanlegg
Også kjøleanlegg ble det satset på og Myrens kjøleavdeling ble flyttet til Drammen, den tyske ingeniøren Gustav Pfeffer (1878-1951) som var en nøkkelperson innen kjøleteknikk ble også med til Jernstøperi. De var i mange år landets eneste produsent av kjøleanlegg.
Lee Min-hye
Lee Min-Hye (født 11. oktober 1985, død 12. november 2018) var en sørkoreansk syklist som konkurrerte i banesykling. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 15 i omnium.
Drammens Jernstøberi
Kjøleanlegg
Senere ble Jernstøperi storleverandør av kjølemaskiner til skip, hvalkokeriet Kosmos III var et eksempel på det. Også slakterier, bryggerier og annen næringsindustri hadde behov for kjøling og frysing. Idrettsarenaer som Jordal Amfi (1951) og Valle Hovin (1966) fra Jernstøperiet.
Veihøvler
Drammenseren Jørgen Ringstad (1878-1948), som var sjef for Marinens Mine- og Torpedoverksted i Horten, overtok Myrens Verksted sin store aksjepost og den daglige ledelsen av Jernverket, han var direktør i 33 år.
Dravn veihøvler ble lansert i 1927 og var en selvdreven veihøvel (Norsk Vegmuseum har en tegning av veihøvelen i logoen). Veihøvlene fikk lukket førerhytter på 1930-tallet og produksjonen holdt på til ut på 1950-tallet.
Nedleggelse
I tillegg til støperiet var også det mekaniske maskinverkstedet omfattende med plate og sveiseverksted, en maskinpark med store bor og freseverk, NC-styrte maskiner og monteringsverksted.
Det gikk nedover med økonomien på 1970-tallet, så støperiet ble stanset i 1979 og i 1981 var det kun 120 ansatte igjen. Bedriften ble solgt til entreprenør Ole K. Karlsen (OKK-gruppen). Han startet Drammen Stål AS i 1982, men det ble nedlagt allerede i 1986.
Türk Telecom İzmir Cup
Türk Telecom İzmir Cup er en profesjonell tennisturnering for menn som blir spilt på hardcourt. Den er en del av Challenger-touren, og ble opprettet i 2008.
Den blir spilt hvert år i İzmir i Tyrkia.
The Players Championship 2018
The Players Championship 2018 ble arrangert på TPC at Sawgrass i Ponte Vedra Beach, Florida i USA i 2018.
FC Sion
FC Sion er en sveitsisk fotballklubb som spiller i toppdivisjonen Axpo Super League. Klubben ble stiftet i 1909, og spiller sine hjemmekamper på Stade Tourbillon i byen Sion. Klubben har vunnet ligaen to ganger, og cupen hele elleve ganger.
Erik Bolstad
Erik Bolstad (født 1977 i Oslo) er en norsk journalist. Han er daglig leder i foreningen Store norske leksikon og sjefredaktør for Store norske leksikon, Norsk biografisk leksikon og Store medisinske leksikon.
FC Sion
Spillerstall
Oppdatert 21. april 2023.
Erik Bolstad
Han er opprinnelig journalist, og studerte medievitenskap og statsvitenskap ved Universitetet i Oslo. Han arbeidet 15 år i NRK, der han utviklet værtjenesten yr.no i 2007, var redaksjonssjef for NRKbeta, NRK TV og NRK Radio og satt i ledergruppen i NRK Nye medier i seks år. Han var også språksjef i NRK i 2014. I august 2015 ble han kommunikasjonssjef og redaktør i Store norske leksikon.
Bolstad overtok stillingen som sjefredaktør i Store norske leksikon da Anne Marit Godal sluttet i november 2016.
Sveriges herrelandslag i bandy
Sveriges herrelandslag i bandy representerer Sverige i internasjonal bandy for menn. Laget trenes av Jonas Claesson og administreres av Svenska Bandyförbundet. Sveriges første landskamp ble spilt mot Finland i Helsingfors i 1919 med resultat 4-1 til finnene. Sverige har vunnet verdensmesterskapet i bandy 11 ganger, senest i 2012. Sverige vant turneringen da bandy var demonstrasjonsgren i OL i Oslo i 1952.
Messier 65
Messier 65 (også kjent som M65 eller NGC 3623) er en spiralgalakse beliggende rundt 35 millioner lysår unna i stjernebildet Løven. Galaksen ble oppdaget av Charles Messier i 1780, og innlemmet i hans katalog over stjernehoper, galakser og kometer. M65, M66 og NGC 3628 utgjør det som er kjent som Løve-tripleten, en liten gruppe av galakser.
Guangnan
Befolkningen var på 715,600 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Reed-ryggen
Reed-ryggen er en flattoppet, snødekket rygg som strekker seg 3 nautiske mil (6 km) nordvest fra vestsiden av Ford-massivet i Thiel-fjellene. Rygge utgjør den vester veggen av Compton-dalen. Reed-ryggen ble kartlagt av United States Geological Survey (USGS) basert på undersøkelser og flyfotografier fra U.S. Navy i 1959-61. Den ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) etter Dale R. Reed, ionosfære-meteorolog ved Ellsworth-stasjonen i 1958 og Byrd-stasjonen i 1960.
Neotoxoscelus
Neotoxoscelus er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Små, avlange, blanke, mørke praktbiller med metallisk glans. Oversiden er nokså ujevn og knudrete.
Utbredelse
Slekten lever i Sørøst-Asia.
Magnus Devold
Magnus Trygve Olsen Devold (født 13. november 1986 i Oslo) er en norsk komiker, programleder og skuespiller. Han er oppvokst på Tåsen i Oslo.
Liv og virke
Devold har vært programleder og deltager i en rekke programmer på TVNorge. Han har laget flere reiseprogrammer der han reiser lange strekninger med bil uten å ha førerkort, som Kjør meg til OL, der han ble kjørt fra Norge til OL i hhv. Pyeongchang 2018 og Tokyo 2020, og Slep meg på ferie, der han reiste Norge på langs med campingvogn. I 2022 vant Kjør meg til OL Humorprisen for beste underholdningsprogram og ble nominert til tre priser under Gullruten.
Trigonophorus yunnanus
Trigonophorus yunnanus er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Magnus Devold
Liv og virke
I tillegg har han medvirket i programmer som I kveld med Ylvis, Kongen Befaler, På Holmen med Ylvis, Calle og Magnus, Praktisk info med Jon Almaas og Kjendiskveld med Magnus Devold.
Trigonophorus yunnanus
Utseende
En middelsstor (26-29 millimeter), skinnende grønn gullbasse. Begge kjønn har et flatt, T-formet framspring i pannen (slektsnavnet betyr "trekant-bærer"), på sidene av dette med rundede lapper, og også et rundet framspring som går fra bakhodet forover. Kroppen er ganske fint punktert, uten tydelige punktstriper på dekkvingene.
Magnus Devold
Liv og virke
Han har også han laget flere kortformatserier for nett-tv, som Svensker er mennesker for NRK og Norges beste fest, Verdens beste ferie og TV-Ekstra for VGTV. Han var reporter i TVNorges sendinger fra Vinter-OL 2018.
Trigonophorus yunnanus
Utbredelse
Arten lever i Kina (Yunnan).
Magnus Devold
Liv og virke
Devold er utdannet ved teaterlinjen på Romerike Folkehøgskole og tekstforfatterlinjen ved høyskolen Westerdals School of Communication. I årene rundt 2010 deltok han i flere skolerevyer i Oslo, som skuespiller og som instruktør, og vant Revyprisen i 2010 som instruktør for Lambertseterrevyen sammen med Hasse Hope og Christian Valeur. Han var med i podcasttrioen Dustene (2015–2020) sammen med Fanny Vaager og Hasse Hope.
Sommerdagan
Blant artistene som har deltatt på festivalen finner vi Pink Division, Madrugada, Bjørn Eidsvåg, DDE, Tre Små Kinesere og Under the kilt.
Magnus Devold
Familie
Magnus Devold er barnebarn av journalist, forfatter og musiker Simon Flem Devold.
Sommerdagan
Arrangementene under festivalen er spredt rundt om i hele kommunen. Blant annet holdes de store konsertene i Ørneshallen og på Furøy camping.
I tillegg til konserter arrangeres det også en rekke kurs og andre aktiviteter.
Mytilene internasjonale lufthavn
Mytilene internasjonale lufthavn (også kjent som Odysseas Elytis lufthavn) (IATA: MJT, ICAO: LGMT) er en internasjonal lufthavn i Mytilene på øya Lésvos i Hellas. Lufthavnen har en liten terminal som betjener både internasjonale- og innenlands flyreiser. Lufthavnen ligger ca. 8 kilometer fra Mytilene. Den ble etablert i 1948 med en brolagt rullebane på 1200 meter lang og 30 meter bred. Senere ble rullebanen asfaltert og i år 2000 foregikk den siste forlengelsen av rullebanen til 2400 meter. Flyplassen har en taxfree-butikk, kafé, bar og to bilutleiefirmaer.
Bortinus Ydsti
Bortinus Kjelbergsen Ydsti (1826–1879) var en norsk gårdbruker og politiker. Han var Nedre Stjørdals ordfører 1868–1871.
Han vokste opp på Søndre Ydsti i Stjørdal (hovedsognet). Foreldrene var gårdbruker og kirketjener Kjelberg Bårdsen Ydsti og Sigrid Hofstad. Han giftet seg i 1854 med Olivie Ottarsdatter Skatvold. Samme år fikk han skjøte på Ydsti etter sin far.
Bortinus Ydsti kom relativt tidlig med i kommunalt styre og stell. Han var medlem av Nedre Stjørdal herredsstyre 1858–1861 og 1864–1875, medlem av formannskapet fra 1864 og ordfører 1868–1871.
Alpencup i langrenn 2019/20
Alpencup i langrenn 2019/20 (OPA Cup) var den var den regionale cupen i langrenn for land i Alpene, i sesongen 2019/20. Den gikk over 12 renn, fra 7. desember 2019 til 9. februar 2020.
De tre planlagte rennene i Zwiesel i mars 2020 ble avlyst på grunn av koronaviruspandemien.
Clara Sanchez
Clara Sanchez (født 20. september 1983) er en fransk syklist som konkurrerer i banesykling.
Hun ble verdensmester i keirin i 2004 og 2005.
Anh Vu
Anh Vu (født 15. mars 1986 i Sandnes) er en norsk sanger og skuespiller oppvokst i Sandnes.
Hun deltok i Idol 2004, og kom på delt tiendeplass sammen med Roald Haarr. Hun var før finalerundene startet en av de største favorittene til å vinne, og mange ble overrasket da hun gikk ut allerede etter første runde.
I 2005 og 2006 spilte hun rollen som Maria Magdalena i musikalen Jesus Christ Superstar sammen med Erik Røe (Jesus) og Sigurd Sele (Judas). Hun har også hatt en birolle i den norske ungdomsfilmen Tommys inferno, hvor hun spilte Mai.
Carl Holmberg
Carl H. Holmberg (født 9. mars 1884, død 1. desember 1909) var en svensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1908 i London.
Holmberg ble olympisk mester i turn under OL 1908 i London. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp foran Norge. Det var åtte lag som deltok i lagkonkurransen i mangekamp og hvert lag hadde mellom 16 og 40 turnere.
Guernseys historie
Guernseys historie er historien om øya Guernsey i Den engelske kanal og de andre Kanaløyene som er de siste restene av Hertugdømmet Normandie fra middelalderen. Navnet Guernsey kommer av green(s)ey, eller den grønne øy. Sammen med Jersey utgjør Guernsey øygruppen Kanaløyene, beliggende i St. Malo-bukten utenfor Bretagne. Guernsey er en øygruppe i seg selv og består av øyene Guernsey, Alderney, Sark, Herm, Jethou, Brecqhou og Lihou, foruten et antall mindre, ubebodde øyer. Øyene Alderney og Sark er selvstyrte besittelser med egne myndigheter. Da Normandie ble erobret av Frankrike i 1204 valgte Guernsey å forbli lojale til England, en beslutning som har preget øyas historie siden. Øya har vært utsatt for de tallrike stridene mellom Frankrike og England. Under den andre verdenskrig var øya okkupert av Tyskland.
Neolittisk tid
Inntil 6 500 f.Kr. var Kanaløyene en del av fastlandet inntil istiden ebbet ut. Rundt 6000 f.Kr. omformet havhevingen omformet Guernsey først til enden av en halvøy som stakk ut i Den engelske kanal og slapp deretter løs fra kontinentale Europa og ble en øy.
På denne tiden bosatte neolittiske bønder seg langs kysten og på øyene. Arkeologiske undersøkelser har vist spor av bosetning tilbake til 5 000 f.Kr. da steinalderbosetninger, antagelig fra Spania, flyttet hit. Det er spor fra neolittisk virksomhet i forsvarsverker av jord, stående steiner (menhir) og dysser (gravkammer). Guernsey har tre skulpturerte stående steiner av stor arkeologisk interesse; en dysse kjent som L'Autel du Dehus inneholder også en guddom (dolmen deity) kalt for Le Gardien du Tombeau. Den største dyssen er La Varde Dolmen som måler 11 meter lang og fire meter bred. Den har dekkstein som er fire meter lang og en meter tykk. Andre dysser finnes ved Hougue de Dehus, Le Creux es Feies («alvegrotten») og Le Trepid i nærheten av Le Catioroc som Victor Hugo hevdet var hjemsøkt av skrikene av kvinner.
Rundt 800 f.Kr. synes det som om det har kommet en ny innvandring av keltisktalende fra fastlandet. Utgravninger ved Jerbourg har avdekket jordverker fra jernalderen og lange spydhoder og perlehalsbånd har blitt funnet i gravene. På stedet hvor festningen i Vale står hadde tidligere en festning som ble bygget en gang rundt 550 f.Kr. Dammer hvor jernalderens mennesker utvant salt ved fordamping er også funnet på øya Herm.
Romere
Romerne kom til Guernsey og tok øya i besittelse. Flere utgravninger i havnen St Peter Port har bekreftet at romerne benyttet øya som en handelsstasjon i tiden fra 56 f.Kr. og ble på øya i antagelig 250 år. En viktig handelsvare var italiensk vin til Britannia og blant annet slaver den andre vegen.
Et romersk skipsvrak fra rundt 200-tallet e.Kr. ble oppdaget i munningen av havnen St Peter Port i 1982. Det er i dag utstilt i festningen Castle Cornet. Forut denne oppdagelsen hadde dykkere funnet flere fullstendige amfora ikke langt unna. I hjertet av St. Peter Port ligger La Plaiderie. I årene 1983–1985 viste utgravninger her to store steinbygninger, antagelig lagerhus, som hadde erstattet tidligere bygninger i tre. I nærheten av den ene bygningen ble det funnet kremasjonsgrav i keramikkurne og det ble funnet mange gallo-romerske levninger av mange typer.
Romernes navn på Kanaløyene synes å ha vært Lenurøyene, inkludert Sarnia eller Lisia (Guernsey) og Angia (Jersey). Det ble tidligere antatt at øyas opprinnelige navn var Sarnia, men nyere forskning indikerer at det kan ha vært det latinske navnet for Sark; skjønt Sarnia har forblitt øyas tradisjonelle betegnelse.
Etter romerne
Etter at Romerriket kollapset på 400-tallet synes det som Kanaløyene falt tilbake til mindre aktivitet, skjønt mottok bosettere fra Britannia, britonenes utvandring fra sørlige England og til Armorica, eller Bretagne som området etterhvert ble kjent som.
Kristendommen ble introdusert på Guernsey en gang etter 400, men det var ikke før rundt 525 at den hellige Samson av Dol kom for å etablere en mer håndfast etablering av kirken at befolkningen som helhet ble omvendt. Sampson kom opprinnelig fra kongedømmet Gwent i Wales. En kirke og et prestegjeld nordvest på øya er oppkalt etter ham, St Sampson.
Normannere
Da hertugdømmet Bretagne ble underlagt hertugdømmet Normandie kom også Kanaløyene inn under Normandie. I 933 la hertug Vilhelm I av Normandie øyene formelt under hertugdømmet. Ved 1028 ble Guernsey delt i to store len holdt av to normanniske herrer. I 1050 ble Guernsey underlagt bispedømme Coutances i dagens nordvestlige Frankrike.
Normannernes invasjon av England og påfølgende erobring i 1066 av hertug Vilhelm Bastarden av Normandie førte Guernsey enda tettere til England ved at anglo-normannisk lov og språk ble gjeldende i et felles rike som dekket begge sider av Den engelske kanal. På denne tiden etablerte Benediktinerordenen et kloster i Vale og senere på øya Lihou. De kom dog ikke frivillig, men ble forviste av hertug Rikard I av Normandie fra Mount Saint Michael for lastefull oppførsel. Konsentrasjonen av kirker økte i løpet av 1100-tallet som ble etablert på 10 kirkegjeld på øya.
Under England
Et vendepunkt kom da den franske kongen Filip II August erobret hertugdømmet Normandie i 1204 fra den engelske kongen Johan av England som ikke klarte å holde på de besittelser han hadde arvet. Guernsey var under kontroll av Pierre de Preaux som herre over Kanaløyene, og mens han overga sin besittelser i Normandie greide han å holde Kanaløyene utenfor vilkårene for underkastelse. Dette var antagelig et bevisst forsøk på å behage seg overfor kong Johan da de Preaux også hadde store gods i England slik han også hadde i Frankrike. Som gjenytelse for at Kanaløyene forble lojale overfor den engelske krone ytet kong Johan øyene flere rettigheter og privilegier i 1215 for deres lojalitet, noe som ga øyene bortimot selvstyre. På begynnelsen av 1200-tallet etablerte Guernsey seg som en handelsstasjon i vinhandelen mellom England og Gascogne, Englands siste besittelse i Frankrike.
En grunn for den engelske kongens interesse for Guernsey var øyas strategiske verdi for en framtidig invasjon av Normandie. Formelt fortsatte den engelske kongen å herske over Guernsey i egenskap som hertug av Normandie. I 1254 ga Henrik III av England Kanaløyene til sin sønn, den framtidige Edvard I av England, på betingelse av at øyene aldri skulle bli atskilt fra den engelske krone. Ved Paris-traktaten av 1259 oppga den engelske kongen tittelen som hertug av Normandie, men hans besittelse av Kanaløyene ble bekreftet, en posisjon som fortsatt står den dag i dag.
Som en del av øyas strategiske betydning ble festningen Castle Cornet på berget ved munningen av havnen til Saint Peter Port ble bygget i årene 1206 og 1256. Andre mindre festningsverker som hadde vært benyttet som tilfluktssted for pirater og lokale konflikter ble også forsterket. Den politiske atskillelsen fra Frankrike førte til en rekke angrep fra fastlandet, og i 1294 angrep franskmennene Saint Peter Port og drepte minst en fjerdedel av befolkningen.
Særlig under hundreårskrigen var Guernsey utsatt for gjentatte angrep. Guernsey falt i franske hender på nytt i 1338 og Castle Cornet ble erobret ved minst to anledninger. I løpet av århundrene skiftet engelsk og fransk kontroll over Guernsey fram og tilbake minst seks ganger. I 1372 ble Guernsey angrepet av spanske leiesoldater fra Aragón under ledelse av Owain Lawgoch fra Wales (i Frankrike husket som Yvon de Galles) som var betalt av den franske kongen.
I 1360 oppga Frankrike krav på Kanaløyene som gjenytelse for britisk anerkjennelse av bispedømmet Coutances, men fransk angrep på øyene fortsatte. Lokal forsvar, senere kjent som «Militia» ble satt etablert, men Guernsey fortsatte å være utsatt for angrep fra lovløse som herjet landsbygda og drepte lokalbefolkningen fram til midten av 1400-tallet. Guernsey ga støtte til Jersey mot franske angrep, og ble gitt fordelaktige handelsrettigheter av den engelske krone, inkludert ull som ga et løft til tekstilindustrien. I 1481 erklærte pave Sixtus IV Kanaløyene for å være nøytrale for å oppmuntre handelen i krigstid.
Tidlig på 1300-tallet ble det sentrale markedet flyttet til St Peter Port fra Castel. Den lokale økonomien hvilte på vinhandel og fiskeri, og da handelen med Normandie hadde gått tapt økte handelen med Gascogne. Guernsey ble også benyttet for skipsbygging, blant annet for Henrik V av England, som sjøsatte et skip i 1415. På 1460-tallet kom fiske ved Newfoundland i gang. Franskmannen Jacques Cartier fra Bretagne hadde Guillaume de Guernese fra Guernsey med seg da han oppdaget De store banker (Grand Banks) utenfor Newfoundland. Havnebyen St Peter Port fortsatte å blomstre til tross for konfliktene med franskmennene.
Guernsey under Tudorene
De religiøse konfliktene på 1500-tallet under de engelske Tudorkongene påvirket også Guernsey. Henrik VIII av England beordret kirkene på øya til å oppgi hvor mye de årlige inntektene var. En undersøkelse, Valor Ecclesiasticus, ble gjort, men denne underslo flere av kirkene. I 1546 startet byggingen av festningsverker på Alderney da Henrik VIII ønsket at Guernsey skulle fungere som en marinebase.
Året etter viste Kanaløyene sin støtte for den engelske kongen ved først å oppgi og deretter å forfølge den katolske tro. I 1553 ble Henrik VIIIs datter Maria dronning av England og hun innførte katolsk herredømme igjen. På Guernsey ble protestantiske Catherine Cauchés og hennes døtre anklaget for kjetteri og brent på bålet i St Peter Port i 1556 som heks. Mens ofrene brant fødte en av døtrene et barn. Barnet ble reddet ut av flammene av en kanonér fra Castle Cornet, men barnet ble kastet tilbake i flammene av lensmannen, bailiffen.
I 1558 døde Maria og Elisabeth I av England ble dronning. Da ble protestantisme igjen tillatt. I 1560 bekreftet et charter fra dronning Elisabeth Guernseys rett til fri handel med England. I 1563 ga dronning ordre om at en skole, Elizabeth College, skulle bygges i St Peter Port. Det var den fjerde skolen som ble grunnlagt på øya. Noe av hensikten var at folk på Guernsey snakket normannisk, og var kulturelt knyttet til Frankrike, men de mer ambisiøse på øya innså viktigheten av å snakke engelsk og framstå som engelske.
I 1585 ble det første trykte sjøatlas med diagrammer og annen informasjon om Kanaløyene produsert av Abraham Waghenauer. Dronning Elisabeth ga sjømenn på Guernsey i 1598 retten til å opptre som lovlige pirater, privateer, for å angripe franske skip. Det ble etterhvert en betydelig inntekt for øya.
Borgerkrig og piratvirksomhet
Under den engelske borgerkrigen (1641–1651) valgte Guernsey å ta parlamentets side. Guernseys beslutning var hovedsakelig knyttet til den store andelen av kalvinister og flere reformkirker. Det var også skuffelse over at Jakob I av England ikke hadde gjort nok for å frigi sjømenn fra Guernsey som var tatt til fange av barbareskpirater. Lojaliteten var dog splittet, og det var en del mindre rojalistiske opprør sørvest på øya, og Castle Cornet ble okkupert av guvernøren, Peter Osbourne og hans rojalistiske soldater. Festningen ble konstant beskutt fra St. Peter Port inntil den overga seg 1651 som det siste rojalistiske festningen under borgerkrigen.
I 1660 ble Karl II av England innsatt som konge, og rettighetene og privilegiene til Guernsey ble gjeninnført. Året etter ble en av Oliver Cromwells stedfortreder, John Lambert, fengslet i Castle Cornet på ordre av kongen. I 1672 eksploderte festningstårnet på Castle Cornet, og i eksplosjonen ble guvernørens hustru drept.
John Wesley, grunnleggeren av Metodistkirken, besøkte Guernsey i 1787, og deretter blomstret metodismen på øya.
Vekst på 1800-tallet
John Doyle utviklet nye veger og festningstårn som forsvar mot franskmennene. Han ble utnevnt til viseguvernør av Guernsey i 1803 og ble gjort til baronett i 1805. I 1804 ble Chateau de Rocquaine ombygd til Fort Grey. I løpet av sitt første år som guvernør erklærte Doyle unntakstilstand på øya som varte fram til Napoléon Bonaparte ble endelig beseiret i 1815.
I løpet av 1800-tallet kom det sterk økonomisk framgang for Guernsey på grunn av suksess i den globale sjøfartshandelen, og en økning øyas steinindustri, særlig eksport av granitt. William Le Lacheur fra Guernsey etablerte kaffehandel fra Costa Rica til Europa. Skipsbygging fortsatte å være en betydelig industri og det ble etablerte flere skipsverft langs østkysten av øya. De skipene som ble bygd strakte seg fra små fiskebåter til fullriggere for tehandelen med Kina og kaffehandelen med Sør- og Mellom-Amerika.
Et besøk ved Les Vardes i 1811 fikk Frederick Corbin Lukis, sønn av en framgangsrik vinhandler i St. Peter Port, interessert i arkeologi. En fetter, Joshua Gosselin, hadde tatt Lukis med på å se på en forhistorisk ganggrav ved L’Ancresse Common som var full av bein, redskaper, våpen og keramikk. Denne oppdagelsen fikk Lukis til å etablerte det som ble det første museum på Guernsey.
1834 ble den første turistboken om Guernsey utgitt, og 1846 besøkte dronning Victoria av Storbritannia og ektemannen Albert øya for første gang. Det var også første gang noen regjerende monark besøkte øya. En liten granittstein ble lagt ned på det sted hvor dronningen først hadde gått i land i St Peter Port. Det påfølgende året ble den skotske arkitekten William Colling bedt om tegne et tårn som minne om dronningens besøk. Victoria Tower ble bygget ferdig i løpet av året etter og innviet av øyas guvernør. Etter dette begynte turismen å ta av. Victor Hugo kom i 1855 og Pierre-Auguste Renoir i 1883.
SS Stella var en passasjerferge på 1 060 tonn som gikk på et skipbrudd den 30. mai 1899 utenfor Casquets etter å ha krysset fra Southampton, England, til Guernsey. Skipet gikk ned i løpet av åtte minutter med tap av 86 passasjer og 19 av mannskapet. Tidligere hadde det også vært flere dramatiske skipsforlis ved øya. I 1807 gikk HMS Boreas ned med tap av 127 liv, men det største tapet var HMS Victory utenfor granittrevene ved Casquets i 1744. Det ble ikke funnet noen overlevende av mer enn 1 100 offiserer og mannskapet.
Den første verdenskrig
Under den første verdenskrig tjenestegjorde rundt 3 000 av Guernseys menn i British Expeditionary Force (den britiske hærens styrker som ble sendt til Frankrike og Belgia). Av disse var rundt 1 000 i regimentet Royal Guernsey Light Infantry som ble dannet fra Royal Guernsey Militia i 1916. De tok del i kampene ved Somme i 1916 og soldatene fra Guernsey fikk store tap og ble til sist oppløst tidlig i 1918. Flere ble utmerket med medaljer.
Antallet soldater fra Guernseys var høyt i forhold til folketallet. I 1821 var det 9 327 menn og 11 102 kvinner, totalt sett 20 339. I 1911 var antallet 20 661 menn og 21 197 kvinner, totalt sett 41 858. Etter den første verdenskrig var antallet sunket, i 1921 var antallet menn 18 246 og 20 069 kvinner, totalt sett 38 315.
Mange antall kvinner på Guernsey hadde arbeidet i fabrikkene siden siste halvpart av 1800-tallet, men de aller fleste var hjemmeværende, og de yrkesaktive sluttet straks de ble gift. De store tapene under krigen endret dette kjønnsrollemønsteret. Brått ble kvinner oppmuntret til ta arbeid som tradisjonelt var forbeholdt menn, noe som også frigjorde mennene for aktiv krigføring.
En artikkel i lokalavisen Guernsey Weekly Press for den 3. mars 1917 kalt «Can Women Dig?» («Kan kvinner grave?»). En søknad på mannlige arbeidere hadde gitt intet resultat, men da søknaden ble endret til kvinnelige arbeidere kom det 37 svar. Artikkelen forteller videre at «To har blitt ansatt, og gjør generelt arbeid på gården og i drivhuset for vinranker. Imidlertid, de to kvinnene, frøknene Laura Le Page og Elsie Sebire, har blitt betalt langt mindre enn menn, og mennene har faktisk fått en økning i lønnen da kvinnene ble ansatt...»
Den andre verdenskrig
Den 15. juni 1940 besluttet den britiske regjeringen at Kanaløyene ikke var av strategisk betydning og ville ikke bli forsvart. Beslutningen ble holdt hemmelig for fienden Tyskland. Mange av øyboerne rakk å bli evakuert før invasjonen og på Guernsey ble alle skolebarn evakuert. Da tyskerne ikke visste at Kanaløyene var blitt demilitarisert gikk de forsiktig til verks. Den 28. juni 1940 ble havnene i Guernsey og Jersey bombet fra luften. 44 øyboere ble drept i angrepene. Mens den tyske hæren forberedte å landsette en angrepsstyrke for å erobre øyene, nødlandet et tysk rekognoseringfly på Guernsey den 30. juni og øya overga seg offisielt til denne piloten. Deretter brakte tyskerne over infanteri og etablerte kommunikasjoner og luftforsvar. De etablerte også luftlinje til Frankrike og samlet inn britiske tjenestemenn. For Tyskland tjente Kanaløyene kun en propagandahensikt ved at de hadde blitt erobret uten at «et eneste skudd var blitt avfyrt».
Tyskerne bygde fire konsentrasjonsleirer på Alderney, de eneste tyske konsentrasjonsleirer på britisk jord. Leirene var operative fra januar 1942 og hadde totalt rundt 6 000 konstrasjonsfanger. Fangene ble benyttet som slavearbeidere til å bygge forsvarsanlegg. Fangene kom særlig fra Øst-Europa; russere, polakker, jøder og andre.
Det var ingen motstandsbevegelse på Kanaløyene, noe som var vanskelig da det var én tysk soldat for hver øyboer og få muligheter til å skjule seg. I tillegg hadde det meste av befolkningen i militær alder allerede blitt innrullert i den britiske hæren. Hva som gjensto var passiv motstand, inkludert mindre sabotasje, skjule og hjelpe rømte slavearbeidere, og utgi undergrunnsaviser med nyheter fra BBC radio. Man fulgte også Winston Churchills kampanje med V-tegnet hvor bokstaven V (for Victory = seier) ble malt over tyske skilt. Kanaløyenes politikk var passivt samarbeid. De kvinner som innledet forhold til tyskerne ble nedlatende kalt for «Jerry-bag». Under okkupasjonen ble flere fra Guernsey, rundt 2 200 fra Kanaløyene i alt, deportert til konsentrasjonsleirer sørvest i Tyskland, særlig til Biberach og internert i Lindele-leiren. Blant de som ble deportert var Ambrose Sherwill, født på Guernsey, president for statskontrolleringskomiteen og var faktisk overhode for den sivile befolkningen. Han ble senere bailiff av Guernsey.
Som en del av Atlanterhavsvollen bygget tyskerne omfattende festningsverker langs kysten på Kanaløyene, og var den delen av Atlanterhavsvollen som ble best befestet, særlig Alderney, som lå nærmest Frankrike. Et stort antall av disse er fortsatt synlige og kan besøkes av publikum.
I løpet av juni 1944 da de allierte styrkene gikk i gang med Operasjon Overlord, «D-Dag», og frigjøringen av Frankrike begynte, besluttet de å omgå Kanaløyene. Konsekvensene for Kanaløyene var at de tyske forskyningslinjene ble brutt, og snart brøt det ut sult for både okkupasjonsstyrkene og befolkningen på Guernsey. Churchills reaksjon over tilstanden var «la dem råtne», selv det også betydde at de britiske øyboerne ville forgå sammen med tyskerne. Etter måneder med forhandlinger fikk Røde Kors tillatelse til å sende et skip med nødhjelp i desember 1944. Det kom ytterligere fem turer før Kanaløyene ble frigjort i mai 1945.
Den 9. mai 1945 kom krigsskipet HMS Bulldog til St Peter Port og de tyske styrkene overga seg betingelsesløst. De britiske styrkene gikk i land og ble møtt av glade, men utsultede øyboere.