cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dún Laoghaire
Havn
En obelisk som står på fire granittkuler som ligger nær den gamle fergeterminalen ved havnen, minnes kong Georg IVs avgang og omdøpingen til stedet til Kingstown.
László Bodrogi
I 2008 fikk han fransk statsborgerskap.
De tretten kolonier
Karibia
I Vestindia erklærte formelt de valgte forsamlinger i Jamaica, Grenada og Barbados sympati med amerikanernes sak, og etterlyste mekling; de andre karibiske koloniene forble ganske lojale. Storbritannia forsøkte omhyggelig ikke å legge seg ut med de rike sukkerplantasjenes eiere (hvorav mange bodde i London); og plantasjeeiernes voksende avhengighet av slaveriet gjorde at de anerkjente behovet for britisk militærbeskyttelse fra eventuelle slaveopprør. Mulighetene for åpne handlinger ble sterkt begrenset av Den kongelige marines overveldende tilstedeværelse på øyene. Under krigen eksisterte det på tross av dette noe opportunistisk handel med amerikanske skip.
I Bermuda og Bahamas var de lokale guvernører og ledere frustrerte over matmangelen som skyldtes britenes blokade av amerikanske havner. Det var en voksende sympati for amerikanernes sak, inkludert smugling, og begge kolonier ble ansett som passive allierte av USA gjennom krigen. Da en amerikansk marineskvadron ankom Bahamas for å gripe kruttbeholdninger ble det ikke ytt noen motstand fra kolonien.
Dún Laoghaire
Havn
Et fyrtårn var ved enden av East Pier, mens det nye hovedkvarteret til Commissioners of Irish Lights er lokalisert ved Harbour Road.
De tretten kolonier
Karibia
Øst-Florida og Vest-Florida var territorier som ble overført fra Spania til Storbritannia via traktat etter Den franske og indianske krig. De få britiske kolonistene der hadde behov for beskyttelse fra indianertokt samt spanske kaperangrep. Etter 1775 ble Øst-Florida en betydelig base for den britiske krigsinnsatsen i sør, særlig i invasjonene av Georgia og Sør-Carolina. Spania hærtok derimot Pensacola i Vest-Florida i 1781, og gjenvant Florida gjennom freden i Paris som avsluttet krigen i 1783. Spania endte til slutt med å overføre Florida til USA i 1819.
Dún Laoghaire
Promenade og park
Sør for havnen ligger Scotsman's Bay, hvor det var et viktoriansk fornøyelsesområde ved sjøen, med turer, tilfluktsrom og bad. Turene og tilfluktsrommene er stort sett intakte. Dún Laoghaire Baths har vært nedlagt i mange år, men ble malt på nytt i lyse farger i 2012.
Undulat
Nyttig om undulathold
Undulaten bør for dens helses skyld ha god plass å flyve på. Enten ved hjelp av et sikkert, stort rom med plass eller et stort bur (volier). Her bør det være nok å finne på slik at fuglen ikke kjeder seg og utvikler atferdsproblemer ut ifra det.
De tretten kolonier
Historiografi
Det første britiske imperiet var sentrert rundt de tretten amerikanske koloniene, som tiltrakk seg store grupper bosettere fra hele Storbritannia. Mellom 1900-tallet og 1930-tallet hadde the Imperial School med Herbert L. Osgood, George Louis Beer, Charles M. Andrews og Lawrence Gipson i spissen et fordelaktig syn på imperiets fordeler, og vektla blant annet imperiets vellykkede økonomisk integrering.
Det sjokkerende nederlaget Storbritannia led i 1783 forårsaket en radikal revidering av deres kolonipolitikk, noe som dermed førte til det historikere kaller slutten av Det første britiske imperium – selv om Storbritannia fortsatt hadde Canada og visse vestindiske øyer som besittelser. Ashley Jackson skriver:
Mye av historiografien vedrører årsakene til at de amerikanske innbyggerne gjorde opprør på 1700-tallet, og var lyktes i sitt forsøk på løsrivelse. Siden 1960-tallet har størstedelen av historiografi vektlagt økningen i amerikansk bevissthet og nasjonalisme, og deres republikanske verdisystem mot de britiske embetsmennenes aristokratiske synspunkt. I analysen av revolusjonens fremvekst har historikere i nyere tiår hovedsakelig brukt en av tre innfallsvinkler: Det atlantiske historie-synspunktet plasserer den amerikanske historien i en større kontekst, inkludert revolusjonene i Frankrike og Haiti. Den tenderte til å reintegrere Den amerikanske revolusjons og Det britiske imperiets historiografier; Den nye sosialhistoriens innfallsvinkel undersøker samfunnets sosialstruktur for å finne splittelser som ble forstørret til koloniale splittelser; den tredje innfallsvinkelen er sentrert rundt republikanismen i USA. Republikanismen dikterte at det ikke skulle være noe kongelighet, aristokrati eller nasjonalkirke. Den tillot en fortsettelse av den britiske common law, som amerikanske advokater og jurister forstod, godkjente, og benyttet i deres daglige praksis. Historikere har undersøkt hvordan den fremadvoksende amerikanske rettsprofesjon tilpasset den britiske sedvaneretten til å inkorporere republikanisme ved selektiv revidering av rettslige sedvaner, og ved å introdusere flere valg for domstolene.
Dún Laoghaire
Promenade og park
En liten og tradisjonell park i viktoriansk stil, Folkets park, ligger i den østlige enden av George's Street. Den har en lekeplass, tribune, fontener og siden 1997 også terom. Pavilion Gardens ble åpnet i 1903 og fikk etterhvert kino og teater. Det lå tidligere i sentrum av Dun Laoghaire, bygget på det tidligere tankfeltet, og var det en dekorativ hage. På 1980-tallet manglet stedet ressurser til å fortsette og stengte i 1984. I 2001 ble det gjenåpnet med Pavilion Theatre, også en kino og kunstsenter.
Museum
National Maritime Museum of Ireland, Det nasjonale maritime museum i Irland, ligger i den tidligere protestantiske kirken Mariners' Church, som tidligere tjente Royal Navy. Det er rett inn i landet fra East Pier. Bygningen har blitt fullstendig renovert og gjenåpnet.
Biblioteker
Med utsikt over havnen og ved siden av det maritime museet ligger DLR Lexicon, det sentrale biblioteket og kultursenteret til DLR County Council. Det åpnet i 2014, og erstattet Carnegie-biblioteket som ble åpnet i 1912 på Library Road. Den nye bygningen kostet anslagsvis €36,6 millioner, og vakte mye kritikk før åpningen på grunn av størrelsen og utformingen. Den store bygningen inneholder også fylkesbibliotekets hovedkvarter.
Redningstjenester
En livbåt til kysten og til havs som drives av RNLI er basert i Dún Laoghaire havn. Offshorebåten er normalt fortøyd ved siden av Carlisle Pier. Kystbåten er lagret i et steinskur ved foten av East Pier. Inntil nylig ble livbåtmannskaper kalt til tjeneste ved å alarmere med en maroon-rakett (høyt smell og lys) sjøsatt fra landbasen.
Vennskapsbyer
Dún Laoghaire har følgende vennskapsbyer:
Musikkåret 1433
Musikkåret 1433 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1433.
Archidike
Archidike (også gjengitt som Archidice, gresk αρχιδικη) var en kjent hetære (prostituert) fra den greske byen Naukratis i Egypt i antikken.
Hennes berømmelse spredte seg over hele Hellas, og det ble anmerket av greske historikeren Herodot og av Claudius Aelianus. Herodot hevder at Archidice «ble et notorisk emne i sanger over hele Hellas» og hun er den ene av kun to hetærer som han nevner ved navn i forbindelse med denne profesjonen (den andre var Rhodopis)
Archidike hadde et rykte for å være arrogant og eiesyk og for å ha krevd høye priser for sine tjenester. En anekdote fortalt om henne er om en ung egypter som ble heftig forelsket i henne. Han tilbød henne alle sine eiendeler for en eneste natt med kjærlighet, men Archidike avviste hans tilbud. Han ba da kjærlighetsgudinnen om å gi ham i en drøm hva Archidike ikke ville gi ham i våken tilstand. Bønnen be besvart, men da Archidike fikk høre om dette fikk den unge mannen arrestert, dratt framfor dommeren og hvor hun krevde at han skulle betale henne for at hun hadde deltatt i hans drøm. Dommeren besluttet at Archidike skulle be til kjærlighetsgudinnen for en drøm om sølv som betaling for den fiktive kjærlighetsnatten.
Snåsningen
Snåsningen er en lokalavis som utgis på Snåsa i Nord-Trøndelag. Snåsningen utkommer ukentlig hver onsdag, men ikke om sommeren. Avisen ble startet i 1995 av Lothar Viem og solgt til Trønder-Avisa i september 2010.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.
Kaspisk ulv
Beskrivelse
Kaspisk ulv er noe mindre enn vår hjemlige type, men ellers svært lik. Fargene kan differensiere noe, i det denne ulven gjerne er noe blekere i kontrastene og kan være noe mer rødlig i fargen.
Klassifisering
Noen systematikere mener at denne ulven må sees som en variant av vanlig ulv (Canis lupus lupus), på linje med flere andre typer som nylig har fått en slik klassifisering.
Rolvsøy Idrettsforening
Rolvsøy Idrettsforening (stiftet 17. april 1920 som Evje Fotballklub) er et idrettslag på Evje i Fredrikstad. Klubben har i 2010 ca. 640 medlemmer, hvor barne- og ungdomsgruppa består av ca. 440 medlemmer. Rolvsøy består av to særidrettsgrupper – fotball og håndball, samt en barneidrettsgruppe for de yngste, opp til 10 år.
Kaspisk ulv
Eksterne lenker
Steppe Wolf Kaszpi-farkas Kaukaasiansusi
Rolvsøy Idrettsforening
Rolvsøy har klubbhuset sitt i Svaneveien på Evje. Ved klubbhuset finnes to fotballbaner, en kunstgressbane og en gressbane. Kunstgressbanen kom i 2008, 51 år etter forrige bane.
Rolvsøy sin visjon er: «Flest mulig, lengst mulig». Klubben er stadig i vekst og er en sterk bidragsyter til et positivt oppvekstmiljø.
Taonan
Taonan (kinesisk: 洮南; pinyin: Táonán) er et byfylke i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Baicheng.
Befolkningen var på 433,670 innbyggere i 1999.
Wilhelm Gustloff
Wilhelm Gustloff (født 30. januar 1895 i Schwerin i Keiserriket Tyskland, drept 4. februar 1936 i Davos i Sveits) var en tysk meterorolog og nazistisk politiker. Han var ved sin død var leder for NSDAP/AO i Sveits, det vil si nazistpartiets utenlandsavdeling i Sveits. Han ble skutt og drept av den jødiske studenten David Frankfurter (1909–1982).
Bakgrunn
Wilhelm Gustloff ble født i Schwerin i Storhertugdømmet Mecklenburg-Schwerin. Han fullførte middelskole og gikk så i lære som bankmann. Han hadde en kronisk lungelidelse og ble derfor ikke innkalt til soldattjeneste i første verdenskrig.
I 1917 flyttet han til Davos i Sveits for å prøve å kurere sin lungelidelse. Her ble han ansatt ved det sveitsiske fysikalsk-meteorologiske forskningsinstitutt.
Nasjonalsosialist
I 1921 ble han medlem av Deutschvölkischer Schutz- und Trutzbund, og i 1929 av Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (NSDAP). Fra 1932 var han Landesgruppenleiter for NSDAP-Auslandsorganisation (NSDAP/AO) i Sveits og samtidig også «Hilfskassen-Obmann». Etter nasjonalsosialistene fikk makten i Det tyske rike i januar 1933 forsterket Gustloff sine aktiviteter og bygde opp et nettverk av «støttepunkter» i Bern, Glarus, Lausanne og Zuoz, og «Ortsgruppen» i Davos, Lugano, Zürich og Basel. I midten av 1934 var det blitt 27 støttepunkter og 14 Ortsgruppen; på syv steder var det Hitlerjugend- og BDM-grupper, og det var en utviklet landsorganisasjon med sekretariat, adjutant, propagandaleder, skattemester og presseleder. Frem til 1936 hadde han blant de 100 000 utenlandstyske i Sveits klart å verve 5000 som NSDAP-medlemmer, og fant også støttespillere blant den sveitsiske nasjonale befolkning. Men målet å vinne den sveitsiske offentlighet var lagt unna.
Han hadde også som ansvar å distribuere den antisemittiske propagandaskriftet Sions vises protokoller og la meget innsats i dette, i den grad at sveitsiske jøder saksøkte bokens distributø, altså den sveitsiske NSDAP/AO, for bakvaskelse.
De sveitsiske myndigheter så med voksende bekymring på Gustloffs virksomhet, og den ble tatt opp i parlamentet. Man overveide å utvise ham. Fra tysk side ble det meldt at man hadde til hensikt å gjøre ham til attache ved ambassaden og dermed gi ham diplomatisk immunitet; sveitserne meldte tilbake at de alltids hadde muligheten å erklære ham persona non grata.
Drap, begravelse
I 1936 ble Gustloff skutt og drept med revolver av den kroatiske jødiske studenten David Frankfurter (1909–1982), som oppsøkte ham i hans bolig i Davos. Gustloff var da akkurat returnert fra Berlin der han hadde deltatt på treårsjubileet for den nazistiske maktovertagelse.
Gustloff fikk tysk statsbegravelse i Schwerin. Hans båre ble transportert med et eget tog fra Davos til Schwerin, med opphold i Stuttgart, Würzburg, Erfurt, Halle, Magdeburg og Wittenberg. Til stede ved begravelsen var Adolf Hitler, Joseph Goebbels, Hermann Göring, Heinrich Himmler, Martin Bormann og Joachim von Ribbentrop; tusener av Hitlerjugend stod langs begravelsesprosesjonen. Gustloffs enkke, mor og bror fikk ved begravelsen Hitlers personlige kondolanser.
Gustloff ble utropt til Blutzeuge (blodvitne) for den nasjonalsosialistiske sak, og hans endelikt ble del av den propaganda som tjente til begrunnelse for pogromen Kristallnacht i 1938. Hans enke Hedwig, som hadde vært Hitlers sekretær, fikk fra Hitler personlig en månedlig «æreslønn» på 400 Reichsmark.
Drapsmannen
David Frankfurter begrunnet sin handling med Gustloffs antisemittiske aktivisme. Han overgav seg straks til sveitsisk politi og dømt til livsvarig fengsel. Etter annen verdenskrig ble han benådet og utvist. Han dro til Palestina og ble etterhvert ansatt ved det israelske forsvarsmilisterium og ble offiser.
Oppkallinger
En våpenfabrikk ble oppkalt til ære for ham under annen verdenskrig.
Det tyske passasjerdampskipet Wilhelm Gustloff fikk navn etter ham. Skipet skulle egentlig ha fått navnet «Adolf Hitler», men Hitler endret beslutningen. I 1945 transporterte skipet tyske soldater og mange sivile flyktninger fra Østpreussen og ble torpedert av en sovjetisk ubåt. Mange tusener mistet livet.
Lerret
Lerret er et vevd tekstilmateriale der renning og innslag (de loddrette og vannrette trådene i toskaftbinding) er like stramme og av samme fiber og tykkelse. Stoffet er vevd slik at overflaten har et rutete preg, men er ellers forholdsvis glatt. Trådene kan være av lin, bomull eller silke og i dag også av kunstfibre. Lerret er vanligvis litt grovt og har ikke mønster.
Lerret har vært brukt til de fleste ting der tekstiler har behøvdes. Den fineste bomullstrådtypen har blitt til dunlerret, som er blitt brukt til dyner, puter og vinterovertrekksplagg. Mange bunadsskjorter og bluser er i lerretsvevd bomull. Seilduk er den groveste lerretstypen.
Etymologi (ordbakgrunn)
Ordet lerret kommer fra norrønt lérept. På dansk er formen lærred. Ordet kan brukes om selve stoffet og om stykker av slikt stoff, for eksempel lerreter til å male på eller vise film på. På svensk kan lerret oversettes med enten linne (egentlig «lintøy»), filmduk (eller projektorduk) og målarduk (etymologisk tilsvarer det på svensk lärft).
Malergrunn
Lerret i lin eller bomull har vært brukt til grunnlag for malerier i århundrer. Limt på en stabil plate, er det en holdbar løsning som samtidig gir kunstneren fri fra å bekymre seg for om grunningen holder seg på treplaten. Lerretet må prepareres slik at oljen i malingen ikke trekker gjennom, noe som kan gi både misfarging av maleriet og tendenser til oppløsning av fibrene i lerretet. De fleste grunninger som brukes i dag er fri for slike problemer. Den vanligste måten å ha lerretet på for en maler, er å spenne det opp på en blindramme, grunne lerretsoverflaten og så male på det. Slike fås ferdig montert og grunnet i forskjellige butikker. Det fins også fiberplater med pålimt grunnet lerret.
Gulfstream GA-7
Gulfstream GA-7 er et to-motors sportsfly produsert av den amerikanske flyprodusenten Gulfstream American Corporation.
Lerret
Malergrunn
Kombinasjonen av lerret og blindramme blir i dagens kunstnersjargong også kalt lerret.
Gulfstream GA-7
Gulfstream produserte to varianter, standardvarianten GA-7 og GA-7 Cougar som var utstyrt med blant annet mer avansert avionikk. Dårlig salg førte til at produksjonen stanset allerede etter et år.
I 1995 kjøpte den franske flyprodusenten SOCATA rettigheten til GA-7 med tanke på å sette flytypen i produksjon igjen under betegnelsen TB 360 Tangara. Denne ble utviklet og sertifsert, men er per i dag ennå ikke satt i produksjon.
Lerret
Projeksjonsduk
Lerret, ofte i sammensetninga filmlerret, kan på norsk også brukes om en oppspent, hvit, glatt duk av lerretstøy eller liknende materiale, som filmer og lysbilder blir projisert på. Slike lerreter kan i dag bli produsert av kunstmaterialer som for eksempel reflekterer lyset bedre.
Meuse (departement)
Meuse er et fransk departement i Lorraine i regionen Grand Est. Hovedbyen er Bar-le-Duc.
Det er tre arrondissementer, 31 kantoner og 500 kommuner i Meuse.
MC
MC, Mc, mc eller mC kan vise til:
Georgios Karaiskakis
Georgios Karaiskakis (gresk: Γεώργιος Καραϊσκάκης; født 23. januar 1780 eller 1782 i et kloster nær landsbyen Mavrommati, død 23. april 1827) var en gresk militærleder.
Han ble under den greske uavhengighetskrigen mot Det osmanske riket, utnevnt til øverstkommanderende for de greske patriotiske styrkene i Rumeli. Som øverstkommanderende oppnådde han en blandet respons både blant sine underordnede og blant andre ledere. Han unnlot ofte å samarbeide effektivt med andre ledere innen den greske uavhengighetsbevegelsen eller med utenlandske sympatisører som slåss på samme side som grekerne. Han fikk flere militære suksesser i krigen mot osmanene.
Han var en berømt gresk militær kommandant som ble utropt til nasjonal helt av den greske revolusjonen og uavhengighetskrigen mot Det osmanske riket. Mens han tjenestegjorde i den greske hæren utmerket han seg som smidig, slu, modig og hensynsløs. Han steg raskt i gradene, ble etter hvert utnevnt til løytnant.
Amerikanske urfolk
thumb|450px|«Amerikanske folk» framstilt på en opprinnelig tysk plansje gjengitt i [[Nordisk familjebok fra 1904.
Billedforklaring: 1. Aleuter; 2. ; 3. 4. Inuitter (kvinne og mann); 5; 6. Crow (Kråkeindianer); 7. Svartfot; 8. Ojibwa; 9. 10. ; 11. Shoshone; 12. Dakota-sioux; 13. ; 14. Mandanere; 15. Apache; 16. Puebloindianer; 17. Meksikansk indianer; 18. ; 19. Omagua; 20. 21. Aimoréfolket (mann og kvinne); 22. 23. Tikunafolket (mann og kvinne); 24; 25. Peruaner fra Cerro de Pasco; 26. ; 27. ; 28; 29. Moxofolket; 30; 31. Urfolk fra Patagonia; 32. Mapuche; 33. Ildlendere;]]
Amerikas urfolk bodde i Nord- og Sør-Amerika før den europeiske oppdagelsen og koloniseringen av Amerika fra 1492. Deres etterkommere bor fremdeles i verdensdelen.
I henhold til den rådende modellen for innvandring til Amerika, skjedde folkevandring av mennesker fra Asia, i særdeleshet fra Nord-Asia og over Beringlandbrua, en landbro som knyttet de to kontinentene Amerika og Asia sammen over det som i dag er Beringstredet. Forskning antyder at den tidligste vandringen over Beringlandbrua skjedde for minst 13 500 år siden, skjønt motstridende forskning indikerer at mennesker faktisk innvandret langt tidligere, kanskje for 40 000 år siden. Disse tidlige ur-indianerne spredde seg over både Nord- og Sør-Amerika, adskilte et mangfold av kulturelt forskjellige folk, stammer og nasjoner. I henhold til muntlige fortellinger til mange urfolk i Amerika, har de alltid levd der siden sin skapelse, beskrevet i omfattende rekke av skapelsesmyter.
Oppkomsten av betegnelsen «indianer» skyldes en misforståelse hos oppdageren Christofer Columbus, som i sin søken etter en sjøvei til Asia mente at han hadde kommet til «Vest-India». Amerika ble således kjent som Vestindia eller De vestindiske øyer, et navn som fortsatt benyttes for å vise til øyene i Karibia. Det førte til at det opprinnelige folket der ble omtalt som indianere, en betegnelse som ikke er akseptert av urbefolkningen, men som har blitt rådende etter anvendelse i over to århundrer. Samtidig omfatter ikke begrepet indianer urbefolkningen helt i nord av Amerika, inuitter og andre beslektede folk kollektivt omtalt som eskimoer. De første europeere i Nord-Amerika, norrøne bosettere på Grønland og Vinland på 1000-tallet, kalte urbefolkningen de møtte skrælinger, en historisk betegnelse som ikke lenger er i bruk.
Urbefolkningen i Amerika var opprinnelig jegere og samlere, og noen er det fortsatt, særlig i Amazonasregnskogen. Noen utviklet bofaste jordbrukskulturer, som utviklet seg til høvdingdømmer og andre avanserte statsdannelser, i noen tilfeller med monumental arkitektur og urbane, velorganiserte storbyer.
Mange deler av Nord- og Sør-Amerika er fortsatt bosatt av de opprinnelige amerikanere; en del land har betydelige befolkninger, særlig Belize, Bolivia, Colombia, Ecuador, Grønland, Guatemala, Mexico og Peru. På Grønland innvandret de dog først etter at de norrøne beboerne forsvant. Minst ett tusen forskjellige opprinnelige språk snakkes i Amerika, og noen av disse snakkes av flere millioner. Mange har også opprettholdt aspekter av sin opprinnelige praksis i ulik grad, inkludert religion og sosial organisering. Som med mange kulturer har også urbefolkningenes kulturer utviklet seg over tid og tatt til seg moderne behov. Noen urfolk lever fortsatt i relativ isolasjon fra det moderne samfunn, og noen få er helt uten kontakt.
Terminologi
Betegnelsen urfolk er nokså ny. For urfolk over hele verden benyttet man tidligere ord som innfødt, urinnvånere og lignende. For urfolket i Nord-Amerika er det mest vanlige begrepet på norsk indianer, avledet av den engelske betegnelsen Indian, som betyr inder. Columbus mente at han var kommet til India, og kalte dermed folket han møtte for indianere. Denne forestillingen avspeiles også i betegnelsen Vestindia.
På språk som engelsk og spansk er indian og indio, som betyr det samme, nå forsøkt erstattet av mer korrekte og bredere indigenous og indígena. Dette gjelder ikke bare om urfolk i Amerika, men ordene brukes også om urfolk fra resten av verden. Den norske tilsvarende betegnelsen er urfolk, som for eksempel brukes av og om samene. Bruken av norske ordet indianer står imidlertid sterkere i Norge ettersom det norske ordet ikke er identisk med betegnelsen for mennesker fra India i motsetning til på engelsk og spansk. Dette har Norge til felles med de fleste andre europeiske land.
Et problem i bruken av betegnelsen «urfolk i Amerika», er at ordet indianere vanligvis defineres som alle urfolk i Nord-Amerika (unntatt inuitter og aleuter) og Sør-Amerika. Betegnelsen «urfolk i Nord-Amerika og Sør-Amerika» må nødvendigvis omfatte inuitter og aleuter også, siden de også eksisterte ved den europeiske «oppdagelsen» av Nord-Amerika. Mens betegnelsen indigenous people er vanlig i USA, bruker kanadiere uttrykket people of the first nations, det vil si «folk fra de opprinnelige stammene», i sin omtale av indianere og inuitter.
Store norske leksikon fjernet i 2017 betegnelsen «indianer» fra sine artikler. Begrunnelsen var at betegnelsen ble innført av europeiske kolonister og har rasistisk undertone. Ifølge religionshistoriker Lars Kirkhusmo Pharo reflekterer betegnelsen også kunnskapsløshet om urbefolkningen i Amerika. Pharo uttalte at «amerikansk urfolk» (native Americans) heller ikke er tilfredsstillende fordi det legger til grunn en felles identitet som ikke finnes, det dreier seg om en rekke forskjellige kulturer og historier. Det engelske indian og det spanske indio blir stadig mindre brukt. Språkviter Rolf Theil mener «indianer» ikke har samme negative klang på norsk som på engelsk.
Innvandring til Amerika
Detaljene til den paleo-indianske innvandring til og gjennom Amerika, inkludert datoer og reiseruter, er fortsatt emne for pågående forskning og akademisk diskusjon. I henhold til arkeologiske og genetiske bevis, ble Nord- og Sør-Amerika de siste kontinentene som ble befolket av menneskeheten. I løpet av Wisconsin-istiden, 50 000-17 000 år siden, ble havnivået så lavt at det gjorde det mulig for mennesker å bevege seg over Beringlandbrua som knyttet Sibir i nordøstlige Asia til Alaska i nordvestlige Nord-Amerika. Alaska var isfri grunnet lite snøfall, noe som gjorde det mulig for en liten befolkning å eksistere. Innlandsisen dekket det meste av Nord-Amerika under kvartærtiden og forhindret nomadisk bosetning og begrenset dem til Beringlandbrua for tusenvis av år. Genetiske undersøkelser av urbefolkningen antyder at de første bosetterne i Amerika delte en enkelt liten befolkning som de nedstammet fra, en som utviklet seg i isolasjon, begrenset til Beringlandbrua.
Denne isolasjonen i og ved Beringlandbrua kan ha vart mellom 10 000 og 20 000 år. Rundt 16 500 år siden begynte isbreene å smelte og gjorde det etter hvert mulig for denne befolkningen å bevege seg sørover og østover inn i Canada og bortenfor. Disse folkene er antatt å ha blitt fulgt av flokker av pleistocentidens nå utdødde megafauna (store dyr som eksempelvis mammut) langs de isfrie korridorene som åpnet seg. Andre reiseruter som kan ha ført til innvandring, enten til fots eller ved primitive båter, ville ha gått langs Stillehavets nordvestlige kyst til Sør-Amerika. Bevis på det siste ville ha vært dekket av økning av havnivået til mer enn 120 meter siden siste istid.
Tidsrekkevidden på 40 000–16 500 er vanskelig å begrense nøyaktig og er åpen for akademisk diskusjon. Hva som er fastlagt er følgende:
Cloviskulturen, den tidligste bestemt daterte forhistoriske paleo-indianske kulturen i Amerika, oppsto en gang rundt 11 500 RCBP (karbondaterte år før nåtiden) tilsvarende med mellom 13 500 til 13 000 kalenderår siden. I 2014 ble autosomal DNA av et barn som er 12 500+ år gammel sekvensert; barnet ble funnet i Montana funnet i nærheten av flere levninger som tilknyttet cloviskulturen. Disse dataene indikerte at dette individet var fra en befolkning som direkte var forfedre til dagens urbefolkning i Nord- og Sør-Amerika. Implikasjonen her er at det var en tidlig divergens mellom befolkningene mellom nordlige og sentrale og sørlige Amerika. Hypotesen som hevdet at det var innvandringer senere enn cloviskulturen har blitt utelukket.
Døpefont
En døpefont er en beholder eller et kar som inneholder dåpsvann til bruk under dåpsseremonien i kristne kirker. Døpefonten er en av de viktigste delene av kirkeinventaret, og kan være utført av stein, tre eller metall. Fonten er ofte rikt dekorert.
Amerikanske urfolk
Innvandring til Amerika
Tilsvarende har skjelettet til en tenåringspike (døpt til «Naia» etter en vannymfe fra gresk mytologi) funnet i 2007 i et oversvømmet grottesystem i Sistema Sac Actun øst på Yucatánhalvøya i Mexico. Hennes DNA har blitt undersøkt og ved å være 13 000 år gammel er hun betraktet som det eldste genetisk intakte skjelettet som er funnet på den vestlige hemisfære. Hennes DNA indikerer at hun var fra en avstamning som var avledet fra Asia og er i overensstemmelse med DNA i dagens urbefolkning.
Redskaper framstilt av stein, særskilt skrapere og pil- og spydspisser, er de fremste arkeologiske bevis på menneskelig aktivitet i Nord- og Sør-Amerika. Litisk analyse, steinaldermenneskenes teknikk på å slå flak av steinredskaper for å spisse og bearbeide dem, er den teknikken som benyttes av arkeologer for å klassifisere kulturepoker i den forhistoriske tiden (se Steinverktøy).
Førkolumbisk tid
Førkolumbisk tid innebærer alle perioder i forhistorisk og historisk tid i Nord- og Sør-Amerika før den første kontakten, invasjonen og innvandringen fra Europa og siden Afrika gjorde seg gjeldende med sin innflytelse. Det er en tid som strekker seg fra den opprinnelige bosetning i senpaleolittisk tid og fram til den europeiske kolonisering under tidlig moderne tid.
Døpefont
Døpefat og vannkanner
I de senere hundreårene har det blitt vanlig å legge et døpefat av metall oppi døpefonten og benytte en døpekanne for å fylle vann i fonten.
Døpefonter i middelalderen
Døpefonter av stein ble laget fra 1100-tallet og fremover i både Norge, Norden og ellers i Europa. De er vanligvis utformet som en sirkulær eller mangekantet steinskål eller steinkum på en smalere fot som er plassert på en vid sokkel. Utsiden av skålen, foten og sokkelen er gjerne rikt utsmykket med relieffer og mer eller mindre frittstående figurer som har vært malt i skarpe farger. Mange av døpefontene er tatt vare på i kirker og på muséer, men malingen er for det meste vekk; kun enkelte spor her og der stadfester at det har vært vanlig å fargelegge steindøpefontene.
Amerikanske urfolk
Førkolumbisk tid
Mange førkolumbiske sivilisasjoner etablerte vesenstrekk og kjennetegn som omfattet faste eller urbane bosetninger (storbyer), jordbruk, sivile og monumental arkitektur og komplekse sosiale hierarkier. En del av disse sivilisasjoner hadde lange forsvunnet før den første betydelige europeiske ankomsten på slutten av 1400- og begynnelsen av 1500-tallet, og er kjent kun gjennom muntlige fortellinger og via arkeologiske undersøkelser. Andre var samtidige med denne perioden og er også kjent fra historiske vitnemål på tiden. Noen få, som mayaene, olmekere, mixtekere og nahuafolket, hadde sine egne skriftlige nedtegnelser. Imidlertid var de europeiske kolonistene, særlig de spanske conquistadorene, på denne tiden opptatt med å fjerne og ødelegge alle spor av ikke-kristne trosforestillinger, og kristne bål brant opp mange førkolumbiske skriftlige nedtegnelser. Kun noen få dokumenter forble skjulte og overlevde, og etterlot seg samtidig historie med glimt fra en oldtidskultur og kunnskap.
I henhold til både den opprinnelige amerikanske og europeiske redegjørelser og dokumenter, hadde de amerikanske sivilisasjonene på den tiden europeerne kom, oppnådd mange og store prestasjoner. Eksempelvis bygde aztekere en av de største byene i verden, Tenochtitlan, oldtidsbyen på det samme sted hvor dagens Mexico by nå ligger, og hadde en beregnet befolkning på rundt 200 000. Amerikanske sivilisasjoner hadde også imponerende prestasjoner innenfor astronomi og matematikk. Domestiseringen av mais eller korn krevde tusenvis av år med selektiv foredling.
Døpefont
Døpefonter i middelalderen
Motivene på middelalderfontene kunne være hentet fra fortellinger i Bibelen eller fra legender og sagn. Men det er også mange motiver som gir til kjenne en eller annen form for kristent budskap ved hjelp av symbolikk som er vanskelig å tolke i vår tid, men som må ha vært lett å forstå med den kunnskapen om hedenske forestillinger som folk hadde i middelalderen. Dessuten kan enkelte motiv trolig være knyttet til hendelser eller lokale forhold som man ikke kjenner til å våre dager.
Amerikanske urfolk
Førkolumbisk tid
Både inuittene, urbefolkningen i Alaska og det nordlige Canada, og amerikanske indianere har opphavsmyter som forteller et mangfold av fortellinger om opphavet til de respektive folkene. En del har «alltid vært der», eller ble skapt av guder eller dyr, en del innvandret fra et særskilt kompasspunkt, og andre kom fra «over havet».
Den europeiske koloniseringen
Den europeiske koloniseringen av Nord- og Sør-Amerika endret for alltid livene og kulturene til de eksisterende folkene på kontinentene. Selv om den nøyaktige antallet i befolkningen før europeerne ankom er ukjent, har forskere beregnet at de innfødte befolkningene ble minsket med mellom 80 og 90 prosent innenfor det første århundret. Den største årsaken var sykdommer. Kontinentene ble herjet av epidemier av sykdommer som kopper, meslinger og kolera. Disse sykdommene ble fraktet over av europeere og spredte seg raskt i de nye områdene, selv der hvor hvite ennå ikke hadde ankommet. Urbefolkningen led under høy dødelighet grunnet at de ikke hadde immunforsvar mot for dem ukjente sykdommer. Tapene av liv førte til konflikter mellom kolonistene og de innfødte. Kolonistene bedrev også jevnlig massakrer på den innfødte befolkningen og gjorde dem til slaver. I henhold til Det amerikanske folketellingsbyrået (1894) førte indianerkrigene i USA på 1800-tallet til at rundt 19 000 hvite ble drept og rundt 30 000 indianere.
Den første gruppen av urbefolkningen som møtte Columbus var de rundt 250 000 fra tainofolket på Hispaniola, øst for Cuba. De representerte den dominerende kulturen i Antillene og Bahamas. I løpet av de neste tretti årene var rundt 70 prosent av tainoene utryddet. De hadde ingen immunitet mot sykdommene fra Europa, og utbrudd av meslinger og kopper herjet befolkningen. Samtidig ble de også straffet for å motsette seg tvangsarbeid, til tross for grep foretatt av encomienda, et formynderskapsystem under den spanske koloniseringen for å trygge arbeidskraften mot andre indianerstammer og samtidig indoktrinere urbefolkningen i den katolske tro. Den umenneskelige slavetilværelsen førte til den siste store tainoopprøret. Ved 1507 var de rundt 60 000 og ved 1548 var den opprinnelige befolkningen mindre enn 500 mennesker. På 1530-tallet kunne spanjolene rapportere tilbake til de spanske myndighetene at det ikke lenger fantes noen igjen av tainofolket.
Døpefont
Døpefonter i Danmark
Det finnes også flere eksempler på symbolske motiver som er ansett som upassende for kirkelig bruk i vår tid, men som i tidligere tider har vært både naturlige og oppbyggelige. På en del av utsiden av skålen på en romansk døpefont av granitt i Vester Tørslev kirke på Jylland i Danmark er det for eksempel fremstilt en mann med en velvoksen erigert penis som står mellom bakparten på to løver. Mannen har begge armene strukket ut til hver side på samme måte som den korsfestede Kristus i triumfstilling på de romanske krusifiksene fra middelalderen.
Amerikanske urfolk
Den europeiske koloniseringen
Utforskningen av Karibia førte til oppdagelsen av arawakfolket i de små øyene i Antillene. Deres kultur var ødelagt ved 1650, men inngifte førte til at genene deres fortsatte i den moderne befolkningen. I Amazonasregnskogen har urfolk forvitret i århundrer med kolonisering.
Døpefont
Døpefonter i Danmark
I Danmark har nesten alle landsbykirker døpefonter fra Valdemarstiden; altså 11-1200-tallet. De er som regel av granitt og er forskjellige fra landsdel til landsdel. Mouritz Mackeprangs bok om de danske døpefontene fra 1941 er fremdeles standardverket om emnet og her omtales 1494 middelalderfonter. Det svarer til 86% av døpefontene i de danske landsbykirkene.
Amerikanske urfolk
Den europeiske koloniseringen
Kontakt med sykdommer fra Europa som kopper og meslinger drepte mellom 50 og 67 prosent av urbefolkningen i Nord-Amerika i løpet av de første hundre etter at europeerne ankom. Rundt 90 prosent av den innfødte befolkningen i nærheten av Massachusetts Bay-kolonien døde etter en epidemi av kopper i 1617–1619. I 1633 ble de innfødte i Plymouth smittet av kopper og som andre steder i Amerika raderte sykdommen ut hele befolkningen. Viruset nådde Ontariosjøen i 1636 og landområdene til irokeserindianerne ved 1679. I løpet av 1770-tallet hadde koppersmitten drept minst 30 prosent av indianerne ved den amerikanske vestkysten. Kopperepidemier kom og gikk i 1780–1782, og på nytt i 1837–1838, og førte til ødeleggelser og drastisk befolkningsreduksjon blant prærieindianerne. I 1832 etablerte det amerikanske myndighetene et vaksinasjonsprogram for indianerne (The Indian Vaccination Act of 1832).
Gitt det fragmentariske vesen av informasjonene er det vanskelig å beregne den førkolumbisk befolkningen, men urbefolkningenes antall før kontakt med europeere har blitt beregnet ved å ekstrapolering små data. Således kan det ha eksistert opptil 37 millioner mennesker 1496 på begge kontinenter, fordelt på blant annet rundt 6 millioner i aztekerriket, 8 millioner i mayastatene, 12 millioner i inkariket, og rundt 11 millioner i hva som i dag er Brasil. Den laveste beregningen gitt en dødelighet grunnet sykdom på 90 prosent ved slutten 1600-tallet, gir til sammen 9 millioner i 1650. I dag (2010) er det rundt 800 000 brasilianere som klassifiserer seg selv som tilhørende urbefolkningen. Tallet er nok noe høyere. I januar 2007 rapporterte Fundação Nacional do Índio (FUNAI), Den nasjonale indianerstiftelsen tilstedeværelsen av 67 ulike stammer som lever isolert og uten kontakt med den globale verden.
Selv om virus var det dødeligste våpen, var europeiske angrep ødeleggende i seg selv. Det spanske conquistadorene var profesjonelle krigere som benyttet avansert europeisk militær taktikk, skytevåpen, kanoner og kavaleri. Deres enheter var ofte spesialisert i ulike former for kamp som krevde omfattende trening. Spanjolene hadde hester og muldyr til å frakte seg, griser til leve av, og hunder som kjempet for dem. De innfødte krigerne var stort sett infanteri utstyrt med håndvåpen og rustninger som varierte geografisk, og en del grupper besto av unge menn uten erfaring med krigføring. De innfødte hadde stort mot, fordelen av etablerte bosetninger, og i begynnelsen et stort tallmessig overtak. Europeernes taktikk med å splitt og hersk, å spille de ulike stammene opp mot hverandre, bidro til den innfødtes nederlag. For å beseire inkasivilisasjonen støttet de den ene siden i en borgerkrig. De veltet aztekersivilisasjonen ved å alliere seg med innfødte som hadde vært undertrykket av mer mektige stammer og kongeriker. Den hæren som Hernán Cortés beleiret Tenochtitlan med besto av 200 000 menn, derav soldater, hjelpere og annen støtte, men rundt 1 prosent var faktisk spanjoler.
Spanjolene viste også en grusomhet og hensynsløshet i sin erobring og undertrykkelse av de stedegne sivilisasjoner. Francisco Pizarro, en fjern fetter av Hernán Cortés, ledet to ekspedisjoner mot Peru for å erobre inkariket i 1524 og 1526. Begge feilet grunnet inkaenes motstand, dårlig vær og mangel på provisjoner. En tredje ekspedisjon forlot Panama i 1530. Med en liten styrke greide Pizarro og hans menn å overfalle og ta til fange inkaherskeren Atahualpa den 16. november 1532. Spanjolene drepte deretter tusenvis av hans rådgivere, kommandanter og ubevæpnede betjening på den store plaza i Cajamarca mens den store inkahæren utenfor byen flyktet. Det markerte begynnelsen på erobringen av Inkariket. Spanjolene krevde løsepenger for inkaherskeren, og for oppfylle sin gulltørst, fylte inkaene et rom med gull og to rom med sølv i løpet av to måneder. Likevel valgte Pizarro kvitte seg med Atahualpa. Etter en liksomrettssak hvor han ble funnet skyldig i opprør mot den spanske kronen, for å praktisere avgudsdyrking, og for å ha drept sin bror, og dømt til å brennes til døde. Atahualpa ble redselslagen da inkaene trodde at sjelen ikke kunne gå til etterlivet om legemet ble brent. Han lot seg da døpe til katolikk og ble deretter henrettet ved garottering.
Jordbruk
I løpet av tusenvis av år, domestiserte, avlet og kultiverte urbefolkningen i Amerika en stor rekke av plantearter. Disse artene utgjør i dag 50–60 prosent av alle avlinger i verden. I bestemte tilfeller utviklet urfolket fullstendig nye arter og stammer gjennom kunstig utvelgelse, noe som var tilfellet med domestisering og kultiveringen av mais fra en gressart i dalene i sørlige Mexico. Tallrike slike landsbruksprodukter har beholdt sine opprinnelige navn på andre språk.
Høylandene i Sør-Amerika var et senter for tidlig jordbruk. Genetisk undersøkelser av stort mangfold av oppdyrkelige og ville arter antyder at poteten har en enkelt opprinnelse i området av sørlige Peru, fra en art i ''Solanum tuberosum ssp. tuberosum''. Over 99 prosent av alle moderne kultiverte poteter verden over er etterkommere av en underart stedegen til sørlige og sentrale Chile, ''Solanum tuberosum ssp. tuberosum'', hvor den ble kultivert så lenge siden som 10 000 år siden. I henhold til George Raudzens, «Det er åpenbart at i førkolumbiske tider strevde en del grupper med å overleve og ofte led under matmangel og sult mens andre hadde en variert og vesentlig diet.» Den vedholdende tørken i tiden rundt 850 e.Kr. som sammenfalt med sammenbruddet til den klassiske mayasivilisasjonen, og «sulten i En Hare», det vil si år 1454 e.Kr. var en betydelig katastrofe i Mexico. «En Hare» er det første året av 52-årige aztekiske kalendersyklus.
Innfødte i Nord-Amerika begynte å praktisere jordbruk for omtrentlig 4 000 år siden, sent i den arkaiske perioden i de nordamerikanske kulturer. Teknologien hadde hatt framgang til det punkt hvor keramikk var blitt vanlig og skogrydding i liten skala var blitt mulig. Samtidig hadde arkaiske indianere begynt å kontrollere ild. Det ble utført bevisst nedbrenning av vegetasjonen, svedjebruk, men kanskje også for å begrense konsekvensene av naturlige branner. Med skogrydding var det lettere å reise og gjorde det mulig å dyrke urter og bærplanter som var viktige både som medisin, smakstilsetning og mat.
I de store elvedalen til elven Mississippi merket europeerne at urbefolkningen administrerte skogslunder med nøtte- og frukttrær ikke langt fra byene og landsbyene, og deres hageanlegg og oppdyrkede marker. Lengre unna ble bevisst brenning benyttet i skog- og prærieområder for menneskeskapt landskapsendring.
Mange av avlinger ble først domestisert av urbefolkningen i Amerika er i dag framstilt og benyttet globalt. Det fremste blant disse landbruksproduktene er mais. Andre viktige landbruksprodukter som er blitt vanlige og som har opphav i opprinnelige kulturen i Amerika er maniok (kassava), chiafrø, gresskar, pintobønner, hagebønner, limabønner, tomat, potet, avokado, peanøtter, kakao, vanilje, hagejordbær (først dyrket i Bretagne etter å ha blitt krysset fram av to planter fra Amerika på 1750-tallet) paprika (inkludert ulike varianter av pepperfrukter, jalapeño, chilipepper), solsikkefrø, gummi, brasiltre, chicle (benyttet for lage tyggegummi), tobakk, koka (som har gitt både Coca-Cola og kokain) og en del arter av bomull.
Følgende tabell fra Jared Diamond gir en sammenstilning av utviklingen for de ulike deler av Amerika (sammenlignet med England i Den gamle verden). Under punktet for dyrehold er hunden utelatt da den ble domestisert tidligere enn andre til matproduksjon i både Eurasia og Amerika. Høvdingdømmer er utledet fra arkeologiske funn fra gravfunn, arkitektur og bosetningsmønstre. Tabellen er svært forenklet fra komplekse mengder av historiske data. Et forbehold er tidsforløpet at det er akademisk diskusjon om hvor gammel matproduksjonen for Amrika, og er stadig under revurdering.
Kultur
Kulturell praksis i Nord- og Sør-Amerika synes å ha vært delt hovedsakelig innenfor geografiske soner hvor folk som ikke var direkte beslektet tilpasset seg lignende teknologier og sosiale organisasjoner. Et eksempel på et slikt sosiokulturelt område er Mesoamerika (den sørlige delen av Nord-Amerika). Her førte en tusenårig historie med sameksistens og delt utvikling blant folkene i regionen til en noenlunde felles kultur med et komplekst sosialt og landbruksmønster. Et annet eksempel er den nordamerikanske prærien hvor mange ulike stammer fram til utpå 1800-tallet delte de kulturelle trekkene til nomadiske jegere og samlere basert hovedsakelig på bisonjakt.
Skriftsystemer
Utviklingen av skriving er blant de mange prestasjonene og innovasjonene av de førkolumbiske kulturene i Amerika. Uavhengig fra utviklingen av skrivesystemer i andre verdensdeler, frambrakte den mesoamerikanske regionen flere stedegne skrivesystemer på begynnelsen av 1000-tallet f.Kr. Hva som kan ha vært det eldste kjente eksempelet på en omfattende tekst er Cascajalblokken, en steintavle funnet i Mexico tilhørende olmekkulturen. Olmekskrift er en form for hieroglyfer som har blitt indirekte datert fra keramikkskår funnet i den samme kontekst på den tiden da denne sivilisasjonen begynte forfalle i San Lorenzo Tenochtitlán en gang rundt 900 f.Kr. Olmekerne satte antagelig mønster for senere kulturer, som mayaene, zapotekerne og aztekerne. Derfor blir de ofte omtalt som Mesoamerikas modersivilisasjon.
Mayaenes skriftsystemer (også kalt for hieroglyfer fra en overfladisk likhet med oldtidens egyptiske skriftsystem) var en kombinasjon av fonetiske symboler og logogrammer. Det er ofte klassifisert som et logografisk eller et logosyllabisk skrivesystem hvor hvert stavelsetegn spilte en betydelig rolle (likt i funksjon med japansk skrift). Det er et førkolumbiske skrivesystem kjent for å representere talespråket i sitt samfunn på fullstendig vis. Totalt sett hadde skriftsystemet mer enn tusen ulike ideogrammer (tegn), skjønt noen få er variasjoner av det samme tegnet eller meningen, og mange opptrer kun sjelden eller knyttet til særskilte lokaliteter. Ved en tid var det ikke mer enn rundt fem hundre tegn i bruk, rundt to hundre av disse (inkludert variasjoner) som hadde en fonetisk eller stavelsetolkning. De eldste inskripsjonene som er funnet er datert til 200-tallet f.Kr. ved det arkeologiske stedet San Bartolo i Guatemala. Mayaskriften fortsatte å være i bruk over hele Mesoamerika fram til kort tid før ankomsten av conquistadorene på 1500-tallet, og i isolerte områder helt fram til 1700-tallet, slik som Nojpetén, hovedstaden i det siste mayakongedømmet som ble erobret av conquistadorene.
Aztekiske kodekser ble skrevet med førkolumbiske billedspråk. Disse bøkene er blant de fremste skriftlige kildene til den aztekiske kulturen. Aztekiske kodekser skiller seg fra europeiske kodekser ved at de er i stor grad er illustrerte; de hadde ikke til hensikt å symbolisere talte eller skriftlige fortellinger. Aztekisk skrift er også et piktografisk og ideografisk skriftsystem som blei brukt i det sentrale Mexico for å skrive klassisk nahuatl. De aztekiske skrifttegna har ingen fast verdi, og tekstene må leses omtrent på samme måte som en rebus. De eneste standardiserte tegnene er for enkelte planter, dyr, kroppsdeler, naturfenomener og kulturelle objekter, samt navnene på de tjue første dagene i kalenderen.
Spanske munker på 1500-tallet lærte seg urbefolkningens skrivere i deres samfunn å skrive deres språk med latinske bokstaver, og det er et stor antall lokale dokumenter på nahuatl, zapotekansk, mixtekisk og mayiske språk fra kolonitiden, mange av disse dokumentene var av juridisk art. den rike litteraturen på mayaspråk skrevet med det latinske alfabetet etter den spanske koloniseringen danner et viktig grunnlag for dagens forståelse av Amerikas førkolumbiske historie sett fra urbefolkningens synsvinkel.
Aliens vs. Predator: Requiem (spill)
Aliens vs. Predator: Requiem er et tredjepersonsactionspill utviklet av Rebellion Developments, og publisert av Sierra Entertainment, kun for PlayStation Portable. Spillet ble lansert i november 2007 i Nord-Amerika og Europa, og i desember 2007 i Australia.
Amerikanske urfolk
Skriftsystemer
De nordamerikanske ojibwaindianerne benyttet wiigwaasabak til å skrive på, det vil si tekstsruller på barken av bjørk (et enkelt skrivemateriale også norrøne folk i Norden og Russland også benyttet for runer). Ojibwaene skrev i en form for skriftsystem bestående av et komplekse mønstre og former. Den kanadiske stammen micmac (eller mi'kmaq) benyttet et lignende form for skrivesystem fra og med 1600-tallet bestående av hieroglyfer, et fonetiske system av logogrammer. De kalte det komqwejwi'kasikl, det vil si «sugefisk-skriving», en referanse til de sporene som sugefisker etterlater seg på den gjørmete bunnen av elvene.
Aliens vs. Predator: Requiem (spill)
Handling
Hovedpersonen er en Predator som nettopp har kommet til jordkloden på grunn av et tidligere nødsignal sendt fra et annet romvesen. Ved ankomst til den lille byen Gunnison i Colorado, får Predator vite at romvesener har begynt å terrorisere den lokale befolkningen. Spillerens oppdrag går ut på å ødelegge forskjellige romvesen, og eliminere aller spor etter deres aktivitet.
Amerikanske urfolk
Skriftsystemer
Urbefolkningen i Canada benyttet også et skrivesystem som kalles Abugida og som er bygd opp av tegn som står for en konsonant med en innebygd vokallyd. Språkgruppene algonkinsk, eskimoisk-aleutisk og athabaskisk var kjent med dette systemet. Det kalles på engelsk for Canadian Aboriginal syllabics.