cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Air Greenland
Den fastvingede flåten
De Havilland Canada Dash-7 er Air Greenlands primære fly; det opererer på ruter mellom alle innenlandske flyplassene. Dørene til cockpiten på alle Dash-7 er dekorert med original kunst fra Grønland. Flyene som selskapet kjøpte i 1980, har blitt testet i vanskelige værforhold på Grønland. De har fire motorer og krever hyppige reparasjoner, og skaper dermed høye vedlikeholdskostnader ifølge selskapet. I 2010 kjøpte flyselskapet sitt første de Havilland Canada Dash-8 Q200 og et annet ble bestilt. Det nyere Dash-8 med to motorer vil være selskapets primære fly i fremtiden.
Air Greenland flyr følgende fly (per 24.05.2010):
Helikopterflåte
Bell 212 er det primære helikopteret som brukes til bygdeoperasjoner. De eldre Sikorsky S-61N er stasjonert i Ilulissat lufthavn og Qaqortoq heliport. Med en kapasitet på 25 passasjerer brukes S-61 på Sør-Grønland til overføring av passasjerer som ankommer fra København, mellom den transatlantiske flyplassen i Narsarsuaq og de øvrige sør-grønlandske byene og bygdene. Salget av Boeing 757 i april 2010 har bidratt til demontering av flyplassen på lang sikt, og flyselskapet har vurdert å ta det gamle helikopteret ut av flåten. Tre av helikoptrene Bell 222 er trukket tilbake fra aktiv tjeneste og er nå stasjonert ved Kangerlussuaq lufthavn og lagt ut for salg.
Historisk flåte
Tidligere brukte Air Greenland følgende fly:
Økonomi og næringsliv
Air Greenland tilbyr fleksibel og begrenset økonomiklasse med gratis snacks og drikke på alle flygninger med fastvingede fly. På transatlantiske flygninger til København er både økonomi- og business class-seter tilgjengelige med in-flight-måltider på alle klasser. Air Greenland utgir kvartalsmagasinet Suluk (som betyr «vinge» på grønlandsk), et in-flight magasin med generell informasjon om aktuelle politiske og kulturelle begivenheter på Grønland og med nyheter fra flyselskapet.
Bygdebilletter
Air Greenland opererer helikopterflyvninger til de fleste bygder på Grønland under kontrakt med selvstyret på Grønland. Flyreisene er klassifisert som bygdeflygninger (bookingklasse A) og er subsidiert av selvstyret. Bygdereiser vises ikke i planen, men kan bestilles på forhånd.
Avgangstider for disse tjenestene som opplyst ved bestilling, er pr. definisjon omtrentlige. Bygdeservicen søkes optimalisert avhengig av lokal etterspørsel på en gitt dag. Bygdeflygninger i Diskobukta-området gjennomføres bare vinter og vår. Om sommeren og på høsten betjenes bosetninger kun med havtransport. Diskoline, en passasjer- og godsferge basert i Ilulissat utfører seilasen.
Arctic Umiaq Line
Med en eierandel på 50 % er Air Greenland medeier i Arctic Umiaq Line, en passasjer- og godsferge som forbinder kystsamfunn fra Ilulissat i nord til Narsaq i sør.
Dreiing
Dreiing er en metode for forming av materiale ved bruk av et stasjonært skjær på et roterende arbeidsstykke, for eksempel av metall-, plast- eller tremateriale, slik at man kan forme det til ønsket diameter og form.
Air Greenland
Reiselivsbedrifter
Air Greenland er eneeier av Hotel Arctic A/S, et hotell og reisebyrå basert i Ilulissat, som delvis eier World of Greenland, et outfitt-selskap basert i Ilulissat. Flyselskapet eier også Greenland Travel, et pakkereisebyrå med base i København.
Dreiing
Dreiing utføres som regel med en dreiemaskin (kalt dreiebenk), men kan også gjøres for hånd eller med fotkraft.
Procrastination Blues
Medvirkende musikere
Basic tracks recorded in New Orleans & Flekkefjord. overdubs done all over the place. Engineered, Mixed & Produced at Løviggada digital by Arne Skage.
Avinguda Diagonal
Avinguda Diagonal er en av de lengste og viktigste gatene i den katalanske byen Barcelona. Den starter ved Plaça de Llevant, som ligger like ved Fòrum nede ved kysten, og går diagonalt gjennom byen, til kommunen Esplugues de Llobregat. Avenyen er rundt 11 kilometer lang og har en konstant bredde på 50 meter.
Gisle Gjestrum Larsen
Gisle Gjestrum Larsen (1971-2001) var en norsk motorsykkelfører innen trial som representerte KNA Larvik.
Han vant 7 NM-gull i perioden 1989–1996. Han vant kongepokalen i 1991 og 1996.
Promenaden
Promenadekafeen holdt opprinnelig til i Hjertnespromenaden 7, men flyttet i 2004 til Castberggården i Hjertnespromenaden 13. Castberggården ble tegnet av arkitekt Jacob Wilhelm Nordan for hvalfangstpioneren Christopher Castberg i 1870 og regnes som det første arkitekttegnede huset i Sandefjord.
I november 2007 opphørte driften av Promenaden etter konkurs. Stedet gjenoppstod i 2012, men kulturtilbudet er sterkt redusert.
NetOnNet
NetOnNet er en nettbutikk og varehuskjede som selger hjemmeelektronikk. Selskapet ble stiftet 10. mars 1999 av Roger Sandberg, Anders Halvarsson og Hans-Krister Andersson. Hovedkontoret og sentrallageret ligger i Borås i Sverige. Totalt har NetOnNet ca. 700 ansatte.
I Norge ble NetOnNet etablert i 2006, først som en ren nettbutikk, men senere med såkalte Lagershopper, slik som i Sverige. NetOnNet åpnet sitt første fysiske lagerutsalg på Kvadrat kjøpesenter i Sandnes den 9. november 2016. I 2017 åpnet de ytterligere to lagerutsalg på Liertoppen kjøpesenter ved Drammen og på Alnabru i Oslo.
Per 2019 har NetOnNet totalt 32 lagerutsalg fordelt på Norge og Sverige.
Suzi Quatro
Susan Kay «Suzi» Quatro (født 3. juni 1950 i Detroit i USA) er en amerikansk låtskriver, vokalist, bassist og skuespiller. Hun hadde en rekke hit-singler på 1970-tallet som fikk større suksess i Europa enn i hennes hjemland USA. Hun hadde en rolle i den amerikanske sitcomen Happy Days.
Mellom 1973 og 1980 fikk Quatro seks Bravo Otto-statuetter. I 2010 ble hun stemt inn i Michigan Rock and Roll Legends Online Hall of Fame. Hun skal ha solgt over 50 millioner plater verden over og opptrer fortsatt live. Quatros seneste studioalbum ble sluppet i 2021, og hun er fortsatt aktiv i radiokringkasting.
Oppvekst og familie
Quatro er født og oppvokst i Detroit. Farfaren var en italiensk innvandrer til USA. Familienavnet Quattrocchi" ("fire øyne", som betyr "med briller") ble forkortet til Quatro. Quatros familie bodde i Detroit da hun ble født. Hun har tre søstre, en bror og en eldre halvsøster. Foreldrene hadde også flere fosterbarn da hun vokste opp. Faren Art, var halv-profesjonell musiker og jobbet på General Motors, og moren Helen, var av ungarsk avstamning.
Søsteren Arlene er mor til skuespilleren Sherilyn Fenn. Søsteren Patti ble med i Fanny, et av de tidligste rockebandene kun med jenter, som fikk oppmerksomhet i hele USA. Også broren Michael Quatro er musiker.
Å se Elvis Presley opptre på TV som seksåring, hadde stor innflytelse på henne. Hun har sagt at hun ikke hadde noen direkte kvinnelige forbilder, men var inspirert av Billie Holiday og likte klesstilen til Mary Weiss fra the Shangri-Las "fordi hun brukte stramme bukser med en frakk over – hun så kul ut".
Som barn tok Suzi Quatro pianotimer og fikk undervisning i slagverk. Som gitarist og bassgitarist er hun autodidakt. Faren ga henne en 1957 Fender Precision bassgitar i 1964, som hun fremdeles eide i 2007.
Tidlig karriere og the Art Quatro Trio
Quatro spilte trommer og perkusjon fra ung alder som del av hennes fars jazzband, The Art Quatro Trio. Kildene varierer med tanke på om hun begynte å spille i bandet som syv- eller åtteåring, og om instrumentet hun spilte var et trommesett eller perkusjon (bongo eller conga). Deretter figurerte hun på lokalt fjernsyn (som Go-go danser) i en serie om popmusikk.
The Pleasure Seekers og Cradle
Etter å ha sett the Beatles på TV i 1964, startet Quatros storesøster Patti et garasjerock-band som het the Pleasure Seekers sammen med to venninner. Quatro ble også med, og tok artistnavnet Suzi Soul mens Patti kalte seg Patti Pleasure. Suzi spilte bass og sang i bandet. Senere fikk bandet også med søsteren Arlene. I begynnelsen var det mer fokus på utseendet enn på musikk. Noen ganger fikk de spillejobber på betingelse av at de stilte i miniskjørt og parykker, noe Suzi Quatro senere omtalte som nødvendige onder i jakten på suksess. Likevel ble de kjent i det blomstrende og eksplosive musikkmiljøet i Detroit.
The Pleasure Seekers spilte inn tre singler og ga ut to: Never Thought You'd Leave Me/What a Way to Die (1966) og Light of Love/Good Kind of Hurt (1968). Den andre ble sluppet av Mercury Records som de hadde en kort kontrakt med, før de brøt med dem på grunn av uenighet om bandets retning. Sent i 1969 endret bandet navn til Cradle, og skiftet musikalsk uttrykk. Ikke lenge etter ble enda en quatrosøster, Nancy, med i bandet mens Arlene sluttet fordi hun hadde fått barn.
Samarbeid med Mickie Most
Quatro flyttet til England i 1971 etter å ha blitt oppdaget av plateprodusenten Mickie Most, som på denne tiden hadde dannet sin egen label, Rak Records. Most hadde blitt overtalt til å se Cradle av Michael, quatrosøstrenes bror, som hadde fått en manager-rolle for bandet. Som mange andre i platebransjen på den tiden, så Most etter en kvinnelig rockeartist som kunne fylle tomrommet etter Janis Joplins død. Ifølge Encyclopedia of Popular Music, ble oppmerksomheten hans rettet etter Quatro på grunn av "hennes tiltalende vesen og ferdigheter som bassist, sanger og hovedattraksjon i Cradle."
Artabanes IV av Partia
Artabanes var en monark av ukjent opprinnelse, men muligens av iransk, kanskje også gresk opphav. På en mynt som han preget fra 80 kaller han seg Arsakes Artabanes. Disse myntene minner om en del av myntene som ble utgitt under styret til Artabanes II. I henhold til det er det mulig at han kan oppfattes som en mulig sønn av Artabanes II.
Suzi Quatro
Samarbeid med Mickie Most
Hun hadde også tiltrukket seg oppmerksomhet fra Elektra Records og forklarte senere at "Ifølge sjefen i Elektra, kunne jeg bli den nye Janis Joplin. Mickie Most tilbød å ta meg med til England og gjøre meg til den første Suzi Quatro – Jeg ville ikke være noen andre." Most hadde ingen interesse for de andre bandmedlemmene og hadde på dette tidspunktet ingen anelse om hvordan han kunne markedsføre Quatro. Hun bodde et år på hotell, forsørget av Most, der hun utviklet sine ferdigheter og ble mer moden. Most sa senere at dette gjenspeilte personligheten hennes.
Quatros første singel, "Rolling Stone", ble bare en suksess i Portugal, der den ble nr. 1 på hitlistene. Dette var en solopptreden, selv om den også fikk hjelp av folk som Duncan Browne, Peter Frampton og Alan White. Hun holdt senere audition for et band for å bli med henne, med Mosts velsignelse. Det var også etter denne platen at Most introduserte henne for låtskrivingen og produksjonsteamet til Nicky Chinn og Mike Chapman, som skrev sanger som var skreddersydd til imaget hennes. Hun var enig med Mosts vurdering av imaget sitt, og sa at hans innflytelse, som noen av hans artister – som Jeff Beck og Rod Stewart – var motvillige mot, ikke var påtatt og at "Hvis han prøvde å lage en Lulu av meg, ville jeg ikke ha noe av det. Jeg hadde sagt 'dra til helvete' og gått derfra." Dette var glam rockens høydepunkt på 1970-tallet og Quatro, som hadde på seg lær, portretterte et vilt, androgynt image mens hun spilte musikk som "mest av alt hang fast i hardrocktoner under tekster hvor rytmikk trumfet innhold."
Artabanes IV av Partia
Artabanes var på et tidspunkt sterk nok til å støtte romerske Terentius Maximus som gjorde krav på den romerske keisertronen fra Anatolia under navnet til keiser Nero. Imidlertid klarte han seg ikke mot Pacorus II.
Martin Sivertsen
Martinus (Martin) Nikolai Sivertsen (født 16. mars 1849 på Skjølberg i Orkdal, død 23. juli 1931) var handelsmann, dampskipsekspeditør, poståpner, fyrvokter, offiser, lokalpolitiker og stortingspolitiker for partiet Venstre.
Suzi Quatro
Samarbeid med Mickie Most
I 1972 reiste Quatro på en turne som supportartist på en UK-turné med Thin Lizzy og headlineren Slade. Rak Records ordnet at hun kunne bruke Thin Lizzy sitt nyanskaffede PA anlegg, som medførte en leie på £300 i uka som gjorde at det irske bandet fikk kjøpt det selv, uten kostnad. I mai 1973 ble hennes andre singel "Can the Can" (1973) – som  Philip Auslander beskriver som  "tilsynelatende meningsløse og nærmest uforståelige tekster" – en nr. 1 hit i deler av Europa og Australia.
"Can the Can" ble fulgt av tre andre hits: "48 Crash" (1973), "Daytona Demon" (1973) og "Devil Gate Drive" (1974). "Can the Can", "48 Crash" og "Devil Gate Drive" solgte over en million eksemplarer hver og fikk gullplate, selv om de fikk liten suksess i hjemlandet, USA, hvor hun hadde turnert som supportartist for Alice Cooper. Rak Records' artister hadde, grovt sett, ikke hatt suksess i USA med sine første album. Suzi Quatro ble kritisert av Alan Betrock for mangel på variasjon, for Quatro-skrevne "annenrangs fyllåter" og for stemmen hennes, beskrevet som "ofte for høy og skrikete, med mangel på punch og frasering." Greg Shaw var også misstemt i Rolling Stone, og sa at albumet "kanskje er en nødvendig begynnelse".
Skive kommune (1970–2006)
Skive kommune er en tidligere kommune i Viborg amt i Danmark, opprettet ved Kommunalreformen (1970) fra 1. april 1970. Ved Kommunalreformen i 2007 ble kommunen innlemmet i den nye storkommunen Skive kommune i Region Midtjylland sammen med Sallingsund kommune, Spøttrup kommune og Sundsøre kommune.
Martin Sivertsen
Sivertsen var sønn av kirkesanger Martinus (Martin) Sivertsen (1806–1896) og Margrete Nikoline Lindbak (1806–1876).
Suzi Quatro
Samarbeid med Mickie Most
I 1973 spilte Quatro på Cozy Powell sin hit "Dance With the Devil", et spor skrevet av Mickie Most den gang Powell var en del av Rak Records' lineup. Musikere som var med i backingbandet hennes i denne perioden, inkluderte Alastair McKenzie, Dave Neal og Len Tuckey, med Robbie Blunt også nevnt som en kilde. Tuckeys bror, Bill, var turnémanager.
Martin Sivertsen
Sivertsen var medlem av Frøya herredsstyre fra 1886 til 1907, herav ordfører i 12 år. Han hadde tallrike andre lokale verv.
Sivertsen var stortingsrepresentant for partiet Venstre fra Søndre Trondhjems amt i perioden 1903–06, og fra Ytre Fosen krets i periodene 1906–09, 1910–12, 1916–18 og 1919–21. De to første og i siste periode var han medlem av sosialkomiteen, de to andre militærkomiteen og gasje- og pensjonskomiteen.
Sivertsen ble tildelt 7. juni-medaljen. Han var æresmedlem i Norges Fyrvokterforening og amtets fiskerlag.
Suzi Quatro
Mike Chapman og Dreamland Records
I 1980, etter at Quatros kontrakt med Mickie Most hadde utløpt, signerte hun med Chapmans plateselskap Dreamland Records.
Samme år ga hun ut Rock Hard; både albumet og tittelsporet solgte til platina i Australia. Rock Hard ble også brukt i kultfilmen Times Square fra 1980, og var med på soundtrack-albumet. Singelen ble nr. 11 i Australia, men bare nr. 68 i Storbritannia på grunn av distribusjonsproblemer. Det var på dette tidspunktet tydelig at hennes hitsingelkarriere begynte å dabbe av. En annen singel fra Rock Hard som het "Lipstick", ble sluppet i februar i 1981, men radiokanalene ville ikke spille den fordi den lignet for mye på bandet Them s utgivelse Gloria. Suzi Quatro's Greatest Hits, som ble sluppet i 1980, havnet på en fjerdeplass på hitlistene i Storbritannia, og ble hennes høyest plasserte album der.
Uavhengighet
Etter at Dreamland Records kastet kortene i 1981 hadde Suzi Quatro ikke lenger kontrakt med et plateselskap.
Etter Heart of Stone sent i 1982, tok det en god stund før hun fikk en ny hit i Storbritannia. I 1983 ga hun ut singelen Main Attraction. Den kom ikke inn på listene, men ble en moderat hit på radio. Hun kommenterte i en artikkel i Kerrang! i 1983, etter å ha spilt et vellykket show på Reading-festivalen den 27. august, at hun ikke brydde seg om å være på listene, men var mer interessert i å gi ut den musikken hun selv valgte. Hun viste til at hun hadde begynt karrieren i 1964 og at det hadde tatt ni år før hun slo igjennom. "Jeg ville aldri akseptere at andre skulle bestemme over min karriere (---) Jeg har jobbet kontinuerlig selv om jeg ikke har vært på listene." På denne tiden spilte Quatro inn et nytt album som ble liggende på is til 1997, da det ble gitt ut som Unreleased Emotion. Like etter gikk hun på nytt i studio for å spille inn to nye singler; den ene var I Go Wild, som ble gitt ut i 1984, og i 1985 ga hun ut singelen Tonight I Could Fall in Love/Good Girl (Looking for a Bad Time), som ble nummer 140 på listene i Storbritannia. Quatro samarbeidet også med Bronski Beat og medlemmer av the Kinks, Eddie and the Hot Rods og Dr. Feelgood på en cover-versjon av David Bowie s Heroes, som ble gitt ut i 1986, samme år som BBC ga ut singelen Children in Need. Quatro spilte også inn en cover-versjon av bandet The Troggs' Wild Thing i november i 1986, som duett med The Troggs-sangeren Reg Presley. I 1987 ga hun ut en ny versjon av Can the Can/Devil Gate Drive som singel, og fikk en 87. plass på hitlistene i Storbritannia. Hun var også med på Ferry Aid-singelen Let It Be, som ble nummer 1 på hitlistene i Storbritannia, 13 år og 26 dager etter Quatros forrige britiske listetopp.
I 1989 ga Quatro ut singelen Baby You're a Star i Storbritannia, men den kom ikke inn på hitlistene. På slutten av åttitallet ble det klart at Quatros hitkarriere var over, selv om hun fortsatt spilte inn jevnt og trutt til tross for mangel på listesuksess. På 1990-tallet slapp Quatro fire nye album, selv om Unreleased Emotion hadde blitt spilt inn flere år tidligere. What Goes Around - Greatest & Latest ble sluppet i 1995 og bestod for det meste av nyinnspilte gamle hits; dette ble en suksess i Danmark. Bortsett fra Free the Butterfly i 1999, et selvhjelpsalbum, skulle det ta nye 11 år før Quatro ga ut et nytt album. Back to the Drive i 2006 viste frem et gjensyn på Quatros hardrockrøtter, i motsetning til de mykere lydene fra hennes foregående album. Back to the Drive fikk også Quatro inn på listene verden over – det første albumet siden 1980-tallet til å gjøre dette, Rock Hard. Back to the Drive hadde også med kun en nedlastbar singel "I'll Walk Through the Fire with You". Quatro slapp In the Spotlight i 2011 med singelen, "Whatever Love Is". Quatro markerte sitt 50-årsjubileum i musikkbransjen med antologien Girl from Detroit, i 2014 med sine to nye spor.
Rundt 2005, ble en en dokumentar som viste kronologien i Quatros liv laget, Naked Under Leather, oppkalt etter et bootleg-album fra 1975 og spilt inn i Japan, regissert av et tidligere medlem i the Runaways, Victory Tischler-Blue, men dette har aldri blitt sluppet. I februar 2006 utga Quatro Back to the Drive, produsert av Sweet-gitaristen Andy Scott. Albumets tittelspor ble skrevet av hennes tidligere samarbeidspartner Chapman. I mars 2007 slapp Quatro en coverversjon av Eagles-sangen Desperado, etterfulgt av selvbiografien Unzipped. På dette tidspunktet hadde Quatro solgt 50 millioner plater. Den 11. juni 2010 var hun trekkplasteret på 'Girls Night Out' på Isle of Wight-festivalen. Quatro ble også innlemmet i Michigan Rock and Roll Legends online Hall of Fame i 2010, etter en avstemming på nettet.
I august 2011 slapp Quatro sitt femtende studioalbum, In the Spotlight (og singelen, "Spotlight"). Dette albumet er en blanding av nye sanger skrevet av Mike Chapman og Quatro selv, med noen coverlåter. En annen singel fra albumet "Whatever Love Is", ble sluppet etterpå. Den 16. november i 2011 ble en musikkvideo (av Tischler-Blue) til sporet Strict Machine sluppet på YouTube-kanalen Suzi Quatro Official. Sporet er en cover av Goldfrapps "Strict Machine", men Quatros versjon har med to linjer fra "Can the Can", som en referanse til likheten mellom de to sangene.
I april 2013 opptrådte hun i Amerika for første gang på 30 år, på Detroit Music Awards hvor hun mottok sin "Distinguished Lifetime Achievement Award", delt ut av søsteren Patti.
I 2017 ga Quatro ut sitt sekstende studioalbum, med Andy Scott fra Sweet på gitar og Don Powell fra Slade på trommer.
Skuespill og radiovert
Quatro er trolig mest kjent i USA for rollen som bassisten Leather Tuscadero i TV-serien Happy Days. Produsenten, Garry Marshall, tilbød henne en rolle uten audition etter å ha sett et bilde av henne på veggen i datterens rom. Toby Mamis, som var hennes representant i USA på den tiden, hjalp henne med å lage en avtale og få stor medieoppmerksomhet rundt det, noe som hevet Quatros profil i hjemlandet. Leather var den yngre søsteren til Fonzies tidligere kjæreste, hot-rod-sjåføren Pinky Tuscadero. Leather frontet et rockeband hvor hovedkarakteren Joanie Cunningham ble med. Karakteren kom tilbake i andre gjesteroller, inkludert en gang på en date til en formell anledning med Ralph Malph. Marshall tilbød Quatro en Leather Tuscadero spin-off, men hun avslo, og sa at hun ikke ville bli typekastet.
Andre skuespillerroller inkluderer en episode av den britiske TV-serien Minder (kalt "Dead Men Do Tell Tales") fra 1982, som Nancy, den syngende kjæresten til Terry (spilt av Dennis Waterman). I 1985 spilte hun en sinnsforvirret ex-MI5-agent i Dempsey and Makepeace – "Love you to Death". I 1994 gjorde hun en cameo-opptreden som sykepleier i "Hospital"-episode av komedien Absolutely Fabulous. Hun ble også filmet i Clive Barker s skrekkfilm fra 1990, Nightbreed, men karakteren hennes ble klippet vekk i regien. I 2006, spilte Quatro stemmen til Rio i Byggmester Bob-filmen Built to Be Wild, og opptrådte i en episode av den andre sesongen av Rock School, in Lowestoft. Hun har også opptrådt i en episode av Midsomer Murders, i rollen som «Mimi Clifton».
Quatro har også opptrådt på teater. I 1986 spilte hun hovedrollen som Annie Oakley i en London-oppsetning av musikalen Annie Get Your Gun, og i 1991 spilte hun hovedrollen i en musikal om livet til skuespilleren Tallulah Bankhead. Musikalen ble kalt Tallulah Who? og ble skrevet av henne selv og Shirlie Roden, med utgangspunkt i en biografi skrevet av Willie Rushton. Musikalen ble spilt fra 14. februar til 9. mars i Hornchurch i England, hvor den ble lansert som "Du vil bli overrasket av hva Tallulah gjorde, med hvem, og hvor ofte!" Stykket fikk gode anmeldelser fra de fleste anmelderne.
Marc Zwiebler
Marc Zwiebler (født 13. mars 1984 i Bonn) er en tysk badmintonspiller. Han har ingen større internasjonale mesterskapstitler, men har en andreplass fra det norske mesterskapet i 2004. Zwiebler var tatt ut til å representere Tyskland under Sommer-OL 2008, der han røk ut i tredje runde mot Lee Hyun-il fra Sør-Korea.
Suzi Quatro
Skuespill og radiovert
I den senere tid har Quatro hatt ukentlige rock and roll-programmer på BBC Radio 2. Det første ble kalt Rockin' with Suzi Q, og det andre programmet fikk tittelen Wake Up Little Suzi.
Låtskriving
Hun begynte med å skrive låter alene og samarbeidet senere med andre låtskrivere (som Len Tuckey, Rhiannon Wolfe og Shirley Roden), og skriver nå for det meste sanger alene igjen.
Quatros tidlig innspilte egenskrevne låter var med vilje begrenset til albumspor og B-sidene til singler. Hun sa på slutten av 1973 at "...  albumsporene er en ganske annen historie enn singlene. En tominutts, iøynefallende kommersiell singel vil ikke komme ut av min hjerne, men jeg bekymrer meg lite for det."
Hun beskriver å lage en ny sang som følger: "Fra å sitte ved pianoet i forværelset mitt og skrive en tittel (gjøres først), plukke opp bassen, finne grooven, gå tilbake til pianoet ... jobbe med teksten, spille elgitar ... og til slutt skriver jeg ut teksten. Kun da er det offisielt en sang. Deretter havner det på min lille 8-track, med meg som spiller alt ...dette er metoden alle musikere bruker til å komme inn i tonen ... så inn i studio og så tar vi det derfra."
Holdninger
I et intervju i 2012, ble Quatro spurt om hva hun mente hun hadde oppnådd for kvinnelige rockeartister, generelt. Hun svarte: "Før jeg gjorde det jeg gjorde, hadde vi ingen plass i rock'n'roll. Ikke egentlig. Du hadde Grace Slick  og alt det der, men det er ikke det jeg gjorde.  Jeg var den første som ble tatt alvorlig som kvinnelig rockemusiker og sanger.  Det hadde ikke blitt gjort før.  Jeg lekte med gutta i deres egen lekegrind.  For dem som kom etter, var det litt enklere, som er bra.  Jeg er stolt av det.  Har jeg et ettermæle, så er det det.  Det er ikke noe jeg tar lett på. Det kom til å skje før eller senere. I 2014, vil jeg ha gjort denne jobben i 50 år.  Det kom til å bli gjort av noen, og jeg tror det falt på meg å gjøre det fordi jeg ikke ser på kjønn.  Jeg har aldri gjort det.  Det slår meg ikke at om en 183 høy fyr gjør meg forbanna, så skal jeg ikke skvære opp med ham.  Sånn er jeg bare. Ville jeg spille en bassolo, slo det meg aldri at jeg ikke kunne gjøre det.  Da jeg så Elvis for første gang som femåring, bestemte jeg meg for  at jeg ville bli ham, og det slo meg aldri at han var mann. Derfor måtte det falle på en som meg."
I et intervju i 1973 uttrykte Quatro sympati med mange av meningene bragt til torgs av kvinnebevegelsen, selv om hun distanserte seg fra den fordi hun anså medlemmene som: "... fullstendig hyklerske. Lederne deres står der og sier, 'Vi er invivider, bla, bla, bla', og likevel følger de alle som en saueflokk. For meg, så går ikke de to tingene ihop ... Jeg snakker om massene som følger [bevegelsens ledere som får medieoppmerksomhet] og ikke har noe å si i det hele tatt. Det stiller det hele i et falskt lys.  Jeg håper de kan finne en måte å anvende det i sine egne liv, fordi at å gå i flokk tar bort hele kvinnefrigjøringens essens." Intervjueren, Charles Shaar Murray, vurderte synspunktet hennes som "... noe aparte, fordi om ikke kvinnen det snakkes om er kjent, har hun ingen åte å få folk til å høre henne hvis hun ikke slår seg sammen med andre kvinner som velger en talsperson." Han merket seg også en tilsynelatende motsetning i at Quatro virket stolt av at jenter skrev til henne at de hermet etter hennes look og attitude. I 1974 trodde Quatro at i motsetning til menn, var kvinner belemret med følelsesmessige responser og at det dermed var vanskeligere for kvinner å oppnå suksess i musikkbransjen fordi de er mer eslet for sjalusi, og at et kvinnelig publikum derfor tenderer til ikke å kjøpe innspillingene til kvinnelige artister.
Hennes uvanlig friske bruk av banneord i samtaler ble ofte plukket opp av intervjuere på sent 1970-tall, tillike med hennes spedbygdhet og gutteaktige natur. I 1974 sa Philip Norman: "Av alle kvinnelige rockesangere, virker hun som den mest frigjorte: en liten jente som leder en gruppe med bare menn der hun selv spiller bass. Imaget er en tomboy, vilt hår, stram rompe, to tatoveringer, en rocker, en grubler, en ensom ulv, en knivbærer, en helveteskatt, en villkatt, et stormbarn, en flyktning fra den forskremte byen Detroit."
Priser og æresbevisninger
Quatro fikk i oktober i 2016 et æresdoktorat i musikk på Anglia Ruskin University i Cambridge i Storbritannia sammen med Dr. Feelgoods Wilko Johnson.
Den 15. august i 2018 hadde en australsk film om Quatros liv premiere i Melbourne i Victoria. "Suzi Q" er den første offisielle dokumentaren publisert om henne. Den ble beskrevet av Quatro som en "med-vorter-og-alt"-kikk på karrieren hennes, med fokus både på suksess og utfordringer langs veien, spesielt da hun forlot sine søstre i Detroit for å søke en solokarriere i London. Quatro slo fast at hun ønsket at den Melbourne-baserte regissøren Liam Firmager skulle lage filmen, "Fordi selv om han likte musikken var han ikke spesifikt 'en fan', som gjorde ham objektiv og ville ikke bruke all tiden sin på å fortelle hvor super jeg var..... jeg liker det, han var rett mann for jobben.".
Bravo Otto
Bravo er det største tenåringsbladet i det tyskspråklige Europa. Leserne av dette bladet velger Bravo Otto-prisvinnere hvert år.
Quatro har vunnet de følgende Bravo Otto-prisene:
Queens of British Pop
BBC TV utpekte i april 2009 Quatro som en av tolv Queens of British Pop.
Journalister og kritikeres syn
Simon Frith pekte i august 1974 på et problem med formelen som fungerte utenfor USA, og sa: "Suzi møter en liten [kommersiell] krise: Chinn og Chapman, som har demonstrert poenget sitt, har mistet sin interesse. Hun har aldri hatt deres beste materiale (de leker ikke mye med henne) og alle singlene hennes har vært mindre gripende enn de tidligere. Om de ikke forestiller seg noe nytt, står hun i fare for å fisle ut, og hun mangler ressursene til å slå tilbake. Ikke noe av hennes eget musikktalent har vært nødvendig, slik at det har blitt oversett (bortsett fra ubetydelige B-sider), og der Sweet og Mud har sine historier og seg selv å veksle på som støtte, har ikke Suzis nåtid noe med fortiden hennes å gjøre, og gruppen hennes ble dannet bare for å spille Chinnichap-musikk. Mud kan ha bli en topp revygruppe og Sweet en respektert rockegruppe, men Suzi vil bare bli et minne. Mickie Mosts ferdigheter på 60-tallet var å lage popmusikk av britisk blues og R&B og folk; Chinn og Chapmans ferdigheter på 70-tallet var å lage popmusikk av et publikum. Når dette publikummet blir eldre og forandrer seg, så gjør også musikken det, og Suzi Quatro vil bare ha vært en følelsesladet del av oppveksten."
Journalisten Tom Hibbert skrev i 1983 at Quatro kan ha overvurdert sin rollel som et ledelys blant kvinnelige rockemusikere. Han sa: "... det var i kjølvannet av punkrevolusjonen i 1977 at rocketradisjonene ble snudd opp-ned og kvinnelige musikere virkelig stod frem. Men Suzi Quatro med sine tomboy-snerr, sin og sine overbevisende tenåringsmelodier, hadde i hvert fall utfordret et mannsdominert rockeestablissement. Quatro formidlet fremdeles energi og interesse på scenen på 80-tallet –  og hun manglet fremdeles klasse.""
Akademikeres syn
I sitt paper fra 2008 kalt Suzi Quatro: A prototype in the archsheology [sic] of rock, skrev Frank Oglesbee "Rockeopprøret var først og fremst et rockeopprør; kvinnene – ofte tenåringer på 1950- og 1960-tallet — i rock sang vanligvis sanger sunget som personligheter avhengige av sine macho kjærester". Han beskrev Quatro som "en kvinnelig rockepioner, på noen måte den kvinnelige rockepioneren ... en hjørnestein i rockens arkeologi." Videre sa han at hun vokste frem som "den første kvinnelige hovedsanger og -bassist, en elektrisk øksekvinne, som sang og spilte likte fritt som mennene, noe som inspirerte andre kvinner."
Philip Auslander sier at "Selv om det var mange kvinner i rocken på sent 1960-tall, så opptrådte de fleste kun som sangere, en tradisjonelt feminin rolle i populærmusikken.". Selv om noen kvinner (som Quatro selv) spilte instrumenter i amerikanske garasjerockeband med bare kvinner, var det ingen av disse som oppnådde mer enn regional suksess. Så de "var ikke solide maler for en kontinuerlig kvinnelig deltakelse i rocken". Da Quatro kom i 1973, "var det ingen annen fremtredende kvinnelig musiker virksom i rocken som sanger, instrumentalist, låtskriver og bandleder samtidig". Auslander legger til at i 2000 så Quatro seg selv som å ha "sparket ned den mannlige døren i rock'n'roll og bevist at en kvinnelig musiker ... og dette er et poeng jeg er veldig opptatt av ... kunne spille like bra, hvis ikke bedre enn gutta".
Artister og band påvirket av Quatro
Quatro har påvirket mange forskjellige kvinnelige musikere. Musikeren Tina Weymouth som spilte bass i Talking Heads og Tom Tom Club blant andre band, lærte seg å spille bass ved å høre på Quatro-plater.
Quatro hadde også innflytelse på the Runaways og Joan Jett, såvel som Girlschool og Chrissie Hynde. Musikeren Kathy Valentine, også mest kjent for sitt arbeid som bassist for The Go-Go's, nevnte Quatro som en stor innflytelse i sin selvbiografi fra 2020 All I Ever Wanted.
Det amerikanske indie rock-bandet Tuscadero fra 1990-tallet var oppkalt etter Quatros Happy Days-karakter Leather Tuscadero, og sangen deres, "Leather Idol", fra albumet The Pink Album fra 1994, var en hyllest både til Quatro og TV-karakteren..
På coveret til den skotske singer-songwriteren KT Tunstall sitt album Drastic Fantastic fra 2007, er Tunstall kledd som Quatro, som en tilsiktet hyllest.
Den 24. oktober i 2013 fikk Quatro Woman of Valor-prisen fra organisasjonen Musicians for Equal Opportunities for Women (MEOW) for rollen hun spilte for å inspirere og påvirke flere generasjoner kvinnelige musikere. Prisen ble delt ut av Kathy Valentine på en middag til hennes ære i Austin, Texas, på Renaissance Hotel i Austin. Quatro gjorde fem låter med et lokalt band som inkluderte hennes søster Patti, samt Tony Scalzo fra bandet Fastball på "Stumblin In".
Neocoridolon
Neocoridolon er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
En middelsstor, langt og slank, gråbrunlig trebukk. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er rundet med en innsnevring ved roten, slik at det er en markert "stilk" mellom pronotum og de parallellsidige dekkvingene.
Suzi Quatro
Musikkstil
Med The Pleasure Seekers ble musikkstilene og sjangrene power pop, garasjerock og Motown inkludert. Quatro spiller også i musikaler.
Neocoridolon
Utbredelse
Arten lever i det sørøstlige Brasil.
Suzi Quatro
Personlig
Quatro giftet seg med sin mangeårige gitarist, Len Tuckey i 1976. De fikk to barn sammen, (Laura i 1982 og Richard Leonard i 1984) og ble skilt i 1992. Til 1993 bodde Quatro med sine to barn i et herskapelig hus i Essex i England som hun kjøpte i 1980.
Hun giftet seg med den tyske impresarioen Rainer Haas, i 1993. I 2006 flyttet datteren og barnebarnet inn i huset igjen. Mot slutten av 2008 flyttet Quatros barn ut av huset, og hun la det midlertidig ut for salg, og sa at hun hadde tomt rede-syndrom. Quatro bor fortsatt i Essex og Hamburg, og noen ganger i Detroit.
Siden 2011 har hun gitt ut musikk på YouTube. Den 31. mars i 2012 brakk Quatro høyre kne og den venstre vristen da hun gikk ombord på et fly i Kiev i Ukraina, der hun hadde spilt kvelden før. Hun måtte avlyse sin opptreden på Detroit Music Awards, hvor hun skulle innlemmes i Detroit Hall of Fame med sine søstre, etter planen 27. april. Dette hadde vært hennes første opptreden i USA på over 30 år. Quatro måtte også flytte på noen konsertdatoer, samt avlyse andre.
Singler
Litt av informasjonen i denne tabellen er hentet fra The Great Rock Discography.
Noter
<references group="lower-alpha"/>
.lt
.lt er Litauens nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for internett.
Registrering
Registreringer foretas direkte på andre nivå.
Eksterne lenker
Toppdomän
Christian Haldenwang
Christian Haldenwang (født 14. mai 1770 i Durlach, død 27. juni 1831 i Rippoldsau) var en tysk kobberstikker.
Haldenwang gikk ti år i lære hos Christian von Mechel i Basel. I 1796 ble han ansatt ved Chalkographische Gesellschaft i Dessau. I 1804 ble han hoffkobberstikker i Karlsruhe.
Som landskapskunstner forente Haldenwang styrke med skjønnhet og det frie maleriske kunstverk med en omhyggelig perfeksjon.
Boring
Boring er en maskineringsprosess hvor man utvider et hull som allerede har blitt boret eller støpt ved hjelp av et roterende skærende verktøy. Boring brukes for å få bedre nøyaktighet på diameteren til et hull, og kan brukes til å forme sylindriske såvel som koniske hull. Boring kan sees på som innvendig motparten til dreiing, som brukes til å forme ytterdiameteren av et arbeidsstykke.
Ingvar Andersson
Carl Ingvar Andersson (født 19. mars 1899 i Norra Sandby, Hässleholm kommune i Skåne, død 14. oktober 1974 i Stockholm ) var en svensk forfatter og historiker.
I årene 1950 til sin død i 1974 hadde han Stol 2 i Svenska Akademien.
500 segelbåtar i test
500 segelbåtar i test er et svensk oppslagsverk om seilbåter utgitt i 2005 av Nautiska biblioteket og skrevet av Curt Gelin. Boken er en oppfølger til 300 segelbåtar i test og omhandler seilbåter i perioden 1937 til 2005 fra lille Pop 16 til Sweden Yachts 70 med hovedvekt på svenske båtkonstruksjoner. Boken ble etterfulgt av 700 segelbåtar i test i 2010.
Testene er inndelt i tolv kapitler etter båtenes lengde. Hvert kapittel strekker seg over to fot og er alfabetisk inndelt. Hver båt er illustrert og bakgrunn, konstruksjon, innredning og seilegenskaper er beskrevet. I tillegg er hovedfakta presentert i en oversiktlig faktaboks.
Østmarka naturreservat
Østmarka naturreservat ble opprettet ved kongelig resolusjon 21. desember 1990, og utvidet 13. desember 2002. Reservatet ligger i Rælingen, Lørenskog og Enebakk kommuner, sentralt i Østmarka. Oslo kommune overtok som eier av skogsområdet i 1965, og området ble allerede da administrativt fredet.
Formålet med fredningen er å bevare et skogområde som økosystem med alt naturlig plante- og dyreliv. Dette store naturreservatet utgjør et verdifullt typeområde for sin region.
Landskapet er kupert med mange markerte daler, og det finnes både små tjern og større vann i reservatet. Høyden varierer fra 200 til 368 meter over havet, med Tonekollen som den høyeste toppen. Vegetasjonstypene veksler med terrenget. I reservatet er det registrert over 20 nøkkelbiotoper, som er særlig viktige fordi de inneholder sjeldne naturtyper eller arter.
Det er rikt dyreliv i reservatet. Her finnes foruten elg og rådyr, også bever og gaupe, tidvis også ulv.
Farlig kontakt
Farlig kontakt (originaltittel: The Fury) er en amerikansk thriller fra 1978 regissert av Brian De Palma. De ledende rollene spilles av Kirk Douglas, John Cassavetes, Charles Durning og Amy Irving. Filmen omhandler mennesker med paranormale evner. En ung mann med slike evner kidnappes av en hemmelig amerikansk etterretningsorganisasjon og føres inn i en institusjon hvor hans evner testes med tanke på utnyttelse. Hans far tar opp jakten for å finne sin sønn.
Handling
Forskeren Peter Sandza er lederen for et psykologisk institutt som driver med parapsykologiske tester sammen med sin sønn som selv er i besittelse av slike evner. En dag blir han utsatt for et attentat. Hans sønn Robin, som tror faren er drept, blir bortført av en hemmelig amerikansk etterretningsorganisasjon og fraktet til en hemmelig institusjon der hans parapsykologiske evner testes. Sandza skyr ingen midler i jakten på sin sønn og på Ben Childress, mannen som utsetter Robin for eksperimentene og som var hans kollega. Sandza treffer Gillian, en jente med lignende psykiske krefter. Med hjelp av hennes psykiske krefter får han vite hvor sønnen befinner seg og drar dit for å redde ham, samt ta hevn over Childress.
Om filmen
Filmen ble forholdsvis godt mottatt av kritikerne og har fått 77 % på Rotten Tomatoes.
Filmen vant en Saturn Award for beste make-up.
I rollene
(utvalg)
Røysum kapell
Røysum kapell er et kapell fra 1980 ved Røysumtunet (Diakonistiftelsen Røysum) i Gran kommune, Innlandet fylke.
Komsomolskaja Pravda
Komsomolskaja Pravda (russisk: Комсомо́льская пра́вда) er en avis som utgis i Moskva i Russland. Avisens første utgave ble publisert 24. mai 1925 og den var et talerør for ungdomsbevegelsen Komsomol og ble distribuert i hele Sovjetunionen.
Røysum kapell
Byggverket er i tømmer og har 60 plasser.
Komsomolskaja Pravda
Etter Sovjetunionens oppløsning fortsatte avisen som en russisk dagsavis. I perioden 2002 – 2007 eide det norske medieselskapet A-pressen en blokkerende minoritetsandel av avisen.
Røysum kapell
Harmonium fra Vestre’s orgel & pianofabrikk, Haramsøy.
Komsomolskaja Pravda
Utgaver
I tillegg til den russiske utgaven av Komsomolskaja Pravda, som utgis i regionale utgaver i ulike byer, finnes det andre utgaver av avisen i andre land i det tidligere Samveldet av uavhengige stater, slik som Komsomolskaya Pravda v Ukraine (Ukraina), Komsomolskaya Pravda v Belorussii (Hviterussland) og Komsomolskaya Pravda v Moldove (Moldova).
Røysum kapell
Kapellet er opprinnelig et stabbur, bygget i 1920.
Chydeniusbreen
Chydeniusbreen er en 10 lang og 5 km bred isbre på Ny-Friesland, nordøst på Spitsbergen på Svalbard. Den munner ut i Vaigattbogen i Hinlopenstretet.
Breen har navn etter den finske astronomen og fysikeren J.K.E. Chydenius (1833-64), som var medlem i Otto Torells ekspedisjon til Svalbard i 1861.
Oskar Steinvik
Oskar Steinvik (født 10. april 1908, død 24. august 1975) var ordfører i Nord-Frøya kommune fra 1952–1955 og 1960–1963. Han var også ordfører i Frøya kommune fra 1968–1975, og representerte Ap. Han var også vararepresentant til Stortinget mellom 1958 og 1961.
I 1967 ble han tildelt Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs minnemedalje i sølv.
Friidrett under Sommer-OL 1920 – 3 000 meter lag menn
3000 meter lagløp for menn var en av løpøvelsene i friidrett under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Det var femte gangen lagløp var med på det olympiske programmet og andre gangen 3000 meter lagløp var med, første gsngen var under OL 1912 i Stockholm. Trettien deltakere fra seks nasjoner deltok i konkurransen som ble avviklet 21. og 22. august 1920. Kun de tre beste løperne på hvert lag fikk medalje.
Semifinaler
Begge semifinalene ble avviklet lørdag 21. august 1920.
Lagresultat Individuelt resultat
Lagresultat: Individuelt resultat:
Finale
Individuelt resultat:
Farvel Broder Aage
Farvel Broder Aage er det tolvte albumet til Håkon Banken. Det ble gitt ut i 1988. Tittelsporet har Banken skrevet som en hyllest til da nylig avdøde Aage Samuelsen, en artist som Banken hadde sunget flere viser av på plate. Banken har også med en nyinnspilling av «På veien hjem» som opprinnelig var å finne på Hvordan tror du verden ser på meg fra 1978. Kassetten ble utgitt på selskapet Schlager 87 og besto av slagere fra Norge og Sverige. Heller ikke denne produksjonen solgte spesielt godt.
Maltheba
Utbredelse
Arten er utbredt i Australia.
Mount Natib
Mount Natib er en sovende stratovulkan som har en høde på 1.253 meter over havet. Den ligger i Zambalesfjellene, inord på Bataanhalvøya i Bataan nasjonalpark, sør for vulkanen Pinatubo. På toppen hat Natib en 6 × 7 km stor caldera og den mindre Pasukulancalderaen.
Noe utbrudd av Natib er ikke kjent, men det formodes at vulkanens siste utbrudd var enten i senere pleistocen eller i tidlig holocen. Her var det flere varme kilder, som Mamot-kilden, Tigulangin-kilden, Uyong-kilder og Paipit Springs; de har vannetemperatur på mellom 30 og 56 °C.
Natib betraktes av «Philippine Institute of Volcanology and Seismology» som «potensielt aktiv».
Dragica Đurić
Dragica Đurić (serbisk: Драгица Ђурић; født 26. mars 1963 i Šabac) er en tidligere jugoslavisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.
Đurić ble olympisk mester i håndball under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun var målvakt på det jugoslaviske laget som vant håndballturneringen for damer foran Sør-Korea og Vest-Tyskland. Hun spilte alle fem kampere i turneringen som målvakt.
Fire år senere, under Sommer-OL 1988 i Seoul da Jugoslavia kom på fjerdeplass, spilte hun alle fem kampene som målvakt.
300 segelbåtar i test
300 segelbåtar i test er et svensk oppslagsverk om seilbåter utgitt i 1998 av Nautiska förlaget og skrevet av Curt Gelin. Boken er en samling av seilbåttester forfatter har gjort for ulike svenske båtmagasiner fra 1970 og fram til 1998. Boken omhandler 308 tester av seilbåter fra Stortriss til Swan 40 med hovedvekt på svenske båtkonstruksjoner. Boken ble etterfulgt av 500 segelbåtar i test i 2005.
Testene er inndelt i tolv kapitler etter båtenes lengde. Hvert kapittel strekker seg over to fot og er alfabetisk inndelt. Hver båt er illustrert og bakgrunn, konstruksjon, innredning og seilegenskaper er beskrevet. I tillegg er hovedfakta presentert i en oversiktlig faktaboks. Boken inneholder i tillegg til testene en oversikt 50 raskeste båter i boken mht. LYS.
Det Kongelige Teater
Det Kongelige Teater er et teater i København i Danmark, som siden 1748 har holdt til ved Kongens Nytorv, først som kongens teater og siden som Danmarks nasjonalteater. Teateret har alle fire kunstarter; skuespill, opera, ballett og orkester (Det Kongelige Kapel) innenfor samme organisasjon.
Forgjengerne
I mars 1720 begynte den franske teatermaleren, maskinmesteren og vinhandleren Etienne Capion å sette opp forestillinger i Det lille Gjethus (også kalt Tjærehuset) på Kongens Nytorv. Det ble imidlertid ikke noen suksess – ikke minst fordi forestillingene ble oppført på fransk og tysk – og kongen trakk snart tillatelsen tilbake. Capion gikk i stedet sammen med en annen fransk teatermann, René Montaigu for å etablere Lille Grønnegade-teatret hvor det skulle oppføres komedier på dansk. Som navnet antyder lå teateret i Lille Grønnegade som senere har skiftet navn til Ny Adelgade.
Det var åpningsforestilling den 23. september 1722 med en oversettelse av Molières Gnieren. Fra første stund av ble det også oppført stykker av Ludvig Holberg. Dette ble heller ingen suksess og da Capion ble slått konkurs i 1727, måtte teateret stenge. I 1728 brant byen og da Christian VI ble konge i 1730 ble mulighetene for å utfolde seg svært begrenset. Den nye kongen var pietistisk og dypt religiøs og det medførte at det i hans regjeringsperiode ikke ble gitt tillatelse til offentlige forlystelser. Lille Grønnegade-teateret ble bygget om til leiligheter i 1738.
Under Frederik V begynte teaterlivet å spire på nytt. Etter hans inntreden på tronen ble det snart fremsatt planer om å etablere et teater igjen. Planene tok fastere form og det kom i gang med deltakelse av enkelte skuespillere fra Capions gamle teatertrupp og med Holberg som en sentral person. Det begynte i 1747 med et beskjedent teater i Læderstræde og deretter ble det oppført forestillinger forskjellige steder i byen.
Firozabad (distrikt)
Firozabad (hindi: फ़िरोज़ाबाद ज़िला, urdu: فیروزآباد ضلع ) er et distrikt i den indiske delstaten Uttar Pradesh. Distriktets hovedstad er Firozabad.
Berit Opheim
Berit Opheim (1967) er en norsk sanger, kjent fra flere innspillinger med folkemusikk.
Firozabad (distrikt)
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 2,496,761 innbyggere i distriktet, mot 2,052,958 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 33,33 % av befolkningen.
Det Kongelige Teater
Komediehuset oppstår
Ved kongelig resolusjon av 11. november 1747 ble det vedtatt at det skulle oppføres et Komediehus på Kongens Nytorv etter tegninger av hoffbyggmester Nicolai Eigtved. Byggingen ble fullført i ekspressfart; grunnstenen ble lagt den 4. juli 1748 og åpningsforestillingen fant sted den 18. desember samme år.
Firozabad (distrikt)
Demografi
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 14,82 % i 2011 mot 19,50 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 887 i 2011.
Berit Opheim
Hun er utdannet ved Bergen Musikkonservatorium (1987–90) og Norges musikkhøgskole (1990–92), og har siden 1992 arbeidet ved Ole Bull-akademiet på Voss, samt hatt engasjement hos NTNU og Norges musikkhøgskole.