cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trygve Thue
Liv og karriere
Han drev fra 1976 studio, inntil 1999 som Bergen Lydstudio, der han produserte for blant andre Bjørn Eidsvåg, Jan Eggum, Johannes Kleppevik, Nurk Twins, Hole in the Wall, Cactus, Ivar Medaas, Sissel Kyrkjebø, Knutsen & Ludvigsen, Gustav Lorentzen, Lollipop, Ole Paus, Bergen Blues Band, Rolv Wesenlund og Harald Heide-Steen jr., Ole Amund Gjersvik, Mads Eriksen, Rune Larsen og Fabel. Han spilte inn Magna Carta Live og bortimot 200 LP-er og CD-er.
Elzéar-Alexandre Taschereau
Elzéar-Alexandre Taschereau  (født 17. februar 1820 i Sainte-Marie de la Beauce ved Québec i Canada, død 12. april 1898 i Québec) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Québec 1870–1898.
Han ble kreert til kardinal i 1886 av pave Leo XIII, med Santa Maria della Vittoria som tittelkirke. Han ble med dette historiens første kanadiske kardinal.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Nordiske rekorder i svømming
Nordiske rekorder i svømming.
Menn
Gjeldende nordiske rekorder er som følger:
Kvinner
Rekorder med et pluss (+) ved siden av er også gjeldende verdens rekorder.
Potseluj babotsjki
Potseluj babotsjki (originaltittel: Поцелуй бабочки) er en russisk film fra 2006 regissert av Anton Sivers.
Aziz Sancar
Aziz Sancar (født 8. september 1946) er en tyrkisk biokjemiker og molekylærbiolog med DNA-reparasjon, cellesyklus og den biologiske klokke som spesialfelt. I 2015 ble han tildelt Nobelprisen i kjemi sammen med Tomas Lindahl og Paul L. Modrich for deres mekanistiske studier av DNA-reparasjon.
Han er også medgrunnlegger av Aziz and Gwen Sancar Foundation som er en ideell organisasjon som jobber for å fremme tyrkisk kultur og støtte tyrkiske studenter i USA.
Wilhelm Wien
Wilhelm Carl Werner Otto Fritz Franz Wien eller Willy Wien (født 13. januar 1864 i Gaffken nær Fischhausen i Samland i det gamle Østpreussen, død 30. august 1928 i München) var en tysk fysiker. Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1911 for sine arbeider om varmestråling.
Aziz Sancar
Biografi
Hans lengstvarende stuide hadde med fotoflyase å gjøre. I artikkelen hans fra PNAS har sier han at dette studiet har vart i over 20 år.
Sancar ble valgt til medlem ved National Academy of Sciences i 2005 som det første tyrkisk-amerikanske medlemmet. Han er gift med Gwen Boles Sancar, som også er professor. Hun er professor i biokjemi og biofysikk ved University of North Carolina. Sammen grunnla de Aziz and Gwen Sancar Foundation, som er en ideell organisasjon som jobber for å fremme tyrkisk kultur og støtte tyrkiske studenter i USA.
Wilhelm Wien
Etter å ha gjort ferdig sin første utdannelse i 1882 ved et gymnas i Königsberg, studerte han ved universitetene i Göttingen og Berlin. I 1886 fikk han sin doktorgrad og ble ansatt som assistent hos Hermann von Helmholtz ved Physikalisch-Technische Reichsanstalt (PTR) i Berlin. Det var i denne perioden han kom frem til sine fundamentale lover for energifordelingen i varmestråling.
Vitenskapelige bidrag
I årene i Berlin ved PTR ble han opptatt av egenskapene ved lys og varme. Hans doktorgradsarbeid omhandlet diffraksjon av lys og hvordan dets farger ved refleksjon avhenger av materialegenskaper.
Et par år senere brukte han denne innsikten til å foreslå en generell formel for den spektrale strålingsintensiteten som kalles Wiens strålingslov. Den ble utledet ved tilsvarende argumenter som ligger bak Maxwell-Boltzmanns fordelingslov for hastighetene til molekylene i en gass. Denne loven viste seg ikke å være riktig for store bølgelengder og var dermed viktig i oppdagelsen av den universelle strålingsloven til Max Planck. Den spilte også en sentral rolle i arbeidene til Einstein som kunne vise at strålingen kan beskrives som en kvantegass av fotoner.
På denne tiden var han overbevist om at alle fundamentale fenomen var av elektromagnetisk natur. Dette gjaldt for eksempel for massen til alle partikler som skulle være gitt som m = 4E/3c2 hvor c er lyshastigheten og E er den elektriske energien til partikkelen. Denne formelen er ikke bare en forløper for Einsteins masseenergilov m = E/c2, men også til Higgs-mekanismen som forklarer massene til elementærpartiklene i Standardmodellen.
Men Wien gjorde ikke bare teoretisk fysikk, men hadde også utført eksperimenter gjennom hele sin karriere. I 1898 påviste han kanalstråler ved elektriske utladninger ved høye spenninger i gasser. Her kunne han senere identifisere en positiv ladet partikkel med masse omtrent den samme som for et hydrogenatom. Dette var den første påvisning av et proton og var begynnelsen på moderne massespektrometri. Lignende arbeid ble videreført av J.J.Thomson og hans gruppe i England.
Gordon R. Dickson
Gordon Rupert Dickson (født 1. november 1923 i Edmonton, Alberta i Canada, død 31. januar 2001 i Richfield, Minnesota i USA) var en canadisk science fiction-forfatter. Han var mest kjent for bøkene om Dorsai og The Final Encyklopedia («Childe Cycle»). Selv om han var født i Canada, bodde han det meste av livet i Minneapolis, Minnesota. Tildelt i alt tre «Hugo Awards».
Dickson var 1969–1971 president i Science Fiction and Fantasy Writers of America.
Childe Cycle
Menneskene har et begrenset antall planeter å slå seg ned på. Mennesker som har fellestrekk i livsholdning og -filosofi slår seg samme på planeter der de lenge får utvikle sine særtrekk. Teknokratene har sitt sted, psykokrater med zen-ballast får sine planeter. Dorsai er den planeten hvor de naturlige ressursene er tynnest. Fraktkostnadene er tunge, kunnskap blir viktig ressurs. Den som har kunnskapen leies ut på kontrakt, hvor planeten som «eier» ham/henne får kreditert betalingen. Dorsaiene har kunnskap om krigskunst. Det samme har de religiøse planetene som kalles «The Friendlies». «De andre» er en gruppering som vil samle universet under en ledelse, mens Hal Mayne finner løsningen feil. Hvis de andre vinner, vil der først bli stagnasjon, så nye kriger og deretter barbari i uoverskuelig framtid. Mer om dette er skrevet på siden om Dorsai.
Sun Wen
Sun begynte visstnok som fotballspiller etter oppmuntring fra sin far. Hun spilte mye fotball på skolen, og som 12-åring kom hun inn på en sportsskole. Hun markerte seg tidlig som fotballspiller, og allerede som 17-åring debuterte hun på det kinesiske landslaget. Hennes første store turnering var VM på hjemmebane i 1991, året etter hun debuterte. Hun lyktes i å score et mål i uavgjortkampen mot Danmark. Sun markerte seg litt mer i påfølgende VM, og i OL i Atlanta i 1996, men det var i VM i USA at Sun Wen virkelig markerte seg som en svært dyktig spiller. USAs landslagstrener Toni DiCicco sa om Wen at: «she has a good eye for the game and she reads it like no-one else I’ve seen. She creates openings for her teammates, makes intelligent passes, is hits the target when shooting at goal – to put it simply, she is world class.» Dette fikk Norge merke da hun og Liu Ailing scoret to mål hver på den regjerende verdensmesteren. Sun bel tildelt «Gullstøvelen» som toppscorer (delt med brasilianske Sissi og «Gullballen» for turneringens beste spiller. Så godt inntrykk gjorde Sun at hun ble kåret til «Århundrets beste spiller» i 2000 sammen med Michelle Akers. Hun ble også som første kvinne kåret til «Årets fotballspiller fra Asia»
Hun ble også tilbudt en kontrakt med WUSA-laget Atlanta Beat. Sun var med i Beat til WUSA ble lagt ned, og la deretter opp som fotballspiller. Hun gjorde et lite comeback den 15. desember 2005, men la opp igjen året etter. Hun ga sprikende beskjed i forhold til om hun skulle bli fotballtrener, fra benektende til nær bekreftende. Imidlertid har hun ikke tatt noen skritt i den retningen per januar 2011.
Sam Gwynne
Samuel Luke Gwynne (født 17. desember 1987 i Hereford, Herefordshire) er en engelsk fotballspiller, som spiller for.
Gwynne ble med i Hereford Uniteds ungdomslag via Pershore College football academy ved Holme Lacy. Han satt som ubrukt innbytter i en rekke førstelagskamper i 2004/05-sesongen og startet i GLS Conference Cup mot Northwich.
Hans debut kom sesongen etter, da han kom inn som innbytter mot Stevenage Borough. I siste del av sesongen ble han sittende på innbytterbenken. Han var kaptein i en Herefordshire Senior Cup-kamp mot Kington.
Han signerte en ny kontrakt i juni 2006, men var den eneste spilleren som ikke spilte noen liga-, FA-cup- eller Ligacupkamper i løpet av 2006/07-sesongen. Den 18. august 2007 gjorde han sin ligadebut, da han kom inn som innbytter i sluttminuttene i kampen mot Barnet. Da Lionel Ainsworth forlot Hereford, fikk Gwynne sjansen i startelleveren og spilte 16 kamper.
Anne-Elizabeth Stone
Anne-Elizabeth Stone (født 31. desember 1990) er en amerikansk fekter.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i andre runde.
Westhafen stasjon
Westhafen stasjon er en jernbanestasjon i Berlins bydel Mitte. Den ble åpnet i 1897 og har idag S- og U-banetrafikk.
San Gavino Monreale
San Gavino Monreale (sardisk: Santu 'Èngiu) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 8 671 innbyggere og ligger rundt 54 meter over havet.
Victor-Félix Bernadou
Victor-Félix Bernadou (født 25. juni 1816 i Castres ved Albi i Frankrike, død 15. november 1891 i Sens) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Sens 1867–1891.
Han ble kreert til kardinal i 1886 av pave Leo XIII.
Childebert III
Childebert III, kalt den rettferdige (fransk: le Juste) (født 670 eller antagelig 683, død 23. april 711), var sønn av Teoderik III og Clotilda (eller Doda) og var frankernes konge (695–711). Han var tilsynelatende en marionett av rikshovmesteren Pipin av Heristal, selv om hans placita viser ham når han dømmer etter sin egen vilje, selv mot pipinideklanen. Hans kallenavn har ingen fornuftig begrunnelse uten at det muligens er et resultat av disse avgjørelsene, for Liber Historiae Francorum kaller ham en «berømt mann» og en «rettferdig mann av godt rykte».
Froskemannstjenesten
Froskemannstjenesten, eller redningsdykkertjenesten, er en tjeneste som har som formål å drive redningsdykking for å hindre tap av liv og/eller store verdier.
Childebert III
Han giftet seg i 697 med Edonne og fikk en sønn med henne kalt Dagobert som etterfulgte ham. Det er mulig, men ikke særlig sannsynlig, at Klotar IV også var hans sønn. Han tilbrakte nesten hele livet i en kongelig vila ved Oise.
Froskemannstjenesten
Historie
Tjenesten har vært etablert enkelte steder helt tilbake til slutten av 1950-årene, men få steder har hatt kontinuerlig beredskap. Det er i størst grad større byer, som Oslo (siden 1957) og Bergen (siden 1969), som har hatt denne typen tjeneste, og den har i stor grad vært utført av brannvesen, politi eller Falken.
Childebert III
Det var under hans styre på seksten år at biskopen i Avranches, Aubert av Avranches, i 708 grunnla, på oppfordring fra Erkeengelen Mikael, klosteret i Mont-Saint-Michel.
Froskemannstjenesten
Historie
Tjenesten er de senere år blitt knyttet mer og mer til brannvesenet, dette på grunn av likheter i arbeidets art. Men noen steder er man fremdeles avhengig av det arbeidet frivillige redningsdykkere utfører når ulykken er ute.
Childebert III
Da han døde 23. april 711, begynte det sørlige Gallia å bli uavhengig. Burgund under biskop Savarik av Auxerre, Aquitaine under hertug Odo den store og Provence under Antenor. Han ble gravlagt i kirken til St Stefan ved Choisy-au-Bac nær Compiègne.
Froskemannstjenesten
Utdanning
Fra 1. januar 1999 ble det krav om egen utdannelse for å drive redningsdykking.
1982
1982 (MCMLXXXII) i den gregorianske kalenderen var et år uten skuddag som begynte på en fredag.
Max Dessoir
Max Dessoir (født 8. februar 1867, død 19. juli 1947). Han jobbet som professor i Berlin. Han var tysk filosof, og var mest kjent for det arbeidet han gjorde innenfor fysiologi og psykologi.
Anthonis van Dyck
Bakgrunn
Anthonis van Dyck var syvende barn av en velstående tekstilhandler. Han viste seg raskt å være en begavet tegner. Allerede i en alder av ti år fikk han undervisning av maleren Hendrick van Balen (1575–1632) Van Balen arbeidet som skaper av elegante småformats mytologiske scener for samlere i Antwerpens middelklasse. De verker som er kjent fra Van Dycks tidligste virke oppviser i små detaljer en tydelig innflytelse fra læremesteren.
Maler
Allerede som 19-åring arbeidet Van Dyck som uavhengig og anerkjent mester. Snart kom han i berøring med kretsen rundt Rubens. Anthonis van Dyck ble snart Peter Paul Rubens' fremste elev. I 1615 begynte Van Dyck å arbeide selvstendig, og han utførte blant annet et antall malerier med motiver fra bibelen. Fra denne tiden kommer Susanna og gubbene og Den hellige Hieronymus (det sistnevnte bildet henger på Nasjonalmuséet i Stockholm).
I 1620 reiste han til London med forhåpningen å få kontrakt med kong Jakob I, hvilket mislyktes. Etter fire måneder vendte han tilbake til Flandern. Han reiste også til Italia, der han var i 6 år for å studere de store italienske mesterne. Hans erfaringer der kom til å bli grunnleggende for hans framgang som portrettmaler. I 1627 var han tilbake i Antwerpen, og i de følgende årene fullførte han en lang rekke mesterverker.
Ryktet om hans kvaliteter nådde den engelske monarken Karl I, som kalte Van Dyck til London. Hans fremgang i England gikk i rekordfart, og allerede etter kort tid var han berømt. Han malte portretter av kongen, dronningen, kongebarna og en lang rekke hoff-funksjonærer, så som dvergen og gjøgleren Jeffrey Hudson, og til og med kongens elskerinne Margaret Lemon.
I juli 1632 ble Van Dyck adlet, og året derpå ble han utnevnt til kongelig hoffmaler, og han ble tildelt en betydelig pensjon og giftet seg med datteren til Lord Ruthven. Under den senere delen av sitt liv gjorde han hovedsakelig sluttjusteringer av portretter, som ble malt av hans elever etter hans direktiv. En av hans elever var William Dobson.
Van Dyck fikk stor innflytelse på engelsk portrettmaleri og visse kunsthistorikere anser ham for å være skaperen av den engelske malerskolen. Han var kjent for å male personer med et kort, spisst skjegg, som etter ham har blitt kalt Van dyke.
Anthony van Dyck er begravet i St Paul's Cathedral i London.
Honduras under VM i svømmesport 2009
Honduras deltok under VM i svømmesport 2009 i Roma i Italia mellom 17. juli og 2. august 2009.
Catharine von Storm
Catharine von Storm (født 5. november 1756, død 12. april 1802) var en norskfødt adelsdame, gift grevinne Wedel Jarlsberg.
Hun var yngste datter av kammerherre og stiftamtmann Caspar Herman Storm og Ida Sophie von Mangelsen (1736–1766). 15 år gammel ble hun sommeren 1772 i København gift med gardekaptein, senere dansk minister, Frederik Anton Wedel-Jarlsberg (1748–1811). De fikk flere barn, men ekteskapet var ikke lykkelig.
Reiser i Europa
Wedel Jarlsberg oppga sin militære karriere pga. svakelighet, og skiftet i stedet over til diplomatiet. Familien flyttet med ham rundt i Europa; barna fødtes i forskjellige land og fikk derved en rekke fyrstelige gudfedre og gudmødre. I Haag betrodde grevinnen til legasjonssekretær Herman Schubart, at hennes ektemann var en hustyrann som mishandlet sine tjenere og lot sitt onde lune gå ut over familien.
Flukt og skilsmisse
I 1791 fikk grevinnen sitt siste barn, Helene Margrethe (1791–1857) i London, hvor hele familien var samlet. Greven oppdro barna strengt, lot dem gå i gamle filler og holdt dem fra å pleie omgang med andre jevnaldrende. Han hadde ingen sans for tidens nye sosiale og politiske strømninger, imotsetning til grevinnen, som var liberal og tilhenger av kvinnens rettigheter. Spenningen steg mellom ektefellene og etter er voldsomt opptrinn, hvor en av sønnene måtte gå imellom, besluttet grevinnen seg for å flykte med sin eldste datter, komtesse Juliane (1775–1861). På vei mot kysten ble de overfalt og frarøvet pengene, men det lyktes dem allikevel å komme seg på et skip mot Danmark.
I januar 1798 ble paret separert ved kongelig bevilling. Sønnene fikk føle farens stokk, og under dramatiske omstendigheter flyktet også de fra ham i 1799 og reiste via Norge etter moren, som de gjenså i Esrom på Sjælland.
Grevinnen døde 12. april 1802 på Esrom, og ble bisatt den 19. ds. i Holmens kirkes gravkapell. Kisten ble stående i mange år før den i 1884 førtes til gravkapellet på Jarlsberg.
Michael Opitz
Michael von Opitz (1613—1676) var en tysk offiser i dansk-norsk tjeneste.
Han fødtes i Bentzlau i Schlesien, hans slektning var den lærde dikter Martin Opitz (1597—1639). Opitz kom til landet sammen med de tropper som ble hvervet til Hannibalsfeiden og gjorde ganske raskt militær karriere. I 1645 nevnes han som kaptein, og i juni 1649 fikk han bestalling som major under et av de akershusiske regimenter. I juni 1657 ble han oberstløytnant og nevnes 1665 som kommandant på Akershus. 1667 kalder han seg selv oberstløytnant, og sjef for det Blaa Agershusiske Regiment.
Opitz eide en del jordegods på Romerrike og i Ullensaker, deriblant gården Storebjørn som han gjennom stattholderen fikk utvirket skatte- og avgiftsfrihet på. Han døde i 1676 på sin gård Øvre Risebro. Hustruen Margaretha von Sessen, som han hadde fire barn med, døde i 1688 på Sessvoll gård.
Michael van Opitz er foreviget på et maleri som hang i salen på Stubljan med følgende undertekst:
''Mandhafte Michel Opitz du her seers med Farver skrevet var Comendant paa Aggershus, saa Obriste og blefuet Det Huide-Biørnens schiønne Brug hand havde udi Eye, men til Hr. Raadmand Møller hand det Solte har med nøye.
Rena (elv)
Rena er ei elv som renner gjennom Rendalen og Åmot kommuner i Innlandet. Elva har en lengde på 165 kilometer, og med et nedbørsfelt på km² er det et av Norges 20 største vassdrag. Elva har sitt utspring i fjellområdet som kalles Fonnåsfjellet, øst for Tron, og renner sammen med Glåma ved tettstedet Rena.
Sofiane Daid
Sofiane Daid (født 6. november 1982) er en algerisk svømmer.
Rena (elv)
Renas tilløp er to mindre elver: Tysla, som danner Tylldalen vest for Fonnåsfjellet, og Unnsetåa eller Finnstadåa, som renner sørover helt fra Tolga kommune og videre nedover øst for Fonnåsfjellet. I siste istid var Tylldalen demmet opp av ismasser, som på et tidspunkt brast, og store mengder vann flommet gjennom fjellveggen i vest og dannet Jutulhogget.
Tysla og Unsetåa renner sammen til Rena ved stedet Elvål, og 5 kilometer nedenfor dette ligger kirkestedet Øvre Rendal med tettstedet Bergset. Etter 15 kilometer danner Rena Lomnessjøen på 255 moh., ved kirkestedet Ytre Rendalen og tettstedet Otnes. Fra Kvernesodden sør i Lomnessjøen går et 3 kilometer langt elveløp ned til møtet med Mistra ved Åkrestrømmen og utløpet i Storsjøen på 251 moh. Storsjøen er en av Hedmarks største innsjøer. Nederst i Storsjøen renner elva inn i Åmot kommune.
Dalføret er skogrikt, særlig barskog.
Bundesplatz stasjon
Bundesplatz stasjon er en tunnebanestasjon på Berlins forstadsbane og Berlins undergrunnsbane og befinner seg nær Bundesplatz.
San Giovanni Suergiu
San Giovanni Suergiu (sardisk: Santu Giuànni Suèrgiu, SantuJuanniSruèxu) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 6 055 innbyggere og ligger rundt 16 meter over havet.
Norika Tamura
Norika Tamura (født 20. juni 1991) er en japansk fekter.
Poslednij zaboj
Poslednij zaboj (originaltittel: Последний забой) er en russisk film fra 2006, regissert av Sergej Bobrov.
Handling
De tre hovedpersonene er gruve-arbeidere, men av forskjellige generasjoner. For å løse problemene deres, og i håp om å forbedre livene til slektningene deres, planlegger de å sprenge både gruven og dem selv i luften - slik at familiene deres kan få økonomisk kompensasjon.
Det juridiske fakultet
Det juridiske fakultet kan vise til:
David Eisenhower
Dwight David Eisenhower II (født 31. mars 1948 i West Point, New York) er en amerikansk forfatter.
Sergej Bobrov
Sergej Valentinovitsj Bobrov (Сергей Валентинович Бобров; født 1967 er en russisk regissør.
Hennigsdorf stasjon
Hennigsdorf stasjon er en jernbanestasjon i byen Hennigsdorf i Brandenburg i Tyskland.
Da Berlinmuren ble opprettet 13. august 1961 ble Hennigsdorf endestasjon på DDRs side av muren. Stasjonen har fremdeles ikke gjennomgående trafikk, den betjener regional- og godstrafikk mot nord, og siden 1998 S-Bahn mot syd.
David Eisenhower
Han er barnebarn til tidligere president Eisenhower og gift med Julie Nixon Eisenhower. Sangen «Fortunate Son» av Creedence Clearwater Revival er skrevet om dem.
Vincenzo Peruggia
Tyveriet
I 1911 begikk Vincenzo Peruggia hva som har blitt beskrevet som det største kunsttyveriet på 1900-tallet. Den tidligere ansatte ved Louvre i Paris skjulte seg i museet søndagen den 20. august vel vitende om at museet ville være stengt den påfølgende dagen. Mandag morgen kom han fram fra sitt skjulested, ikledd en hvitt kittel som museets ansatt tidvis benyttet og var således ikke til å skille fra andre som arbeidet der. Da Salon Carré hvor Mona Lisa hang var tom for mennesker, løftet han maleriet ned fra veggen og tok det med til en stengt trapp. Der fjernet han bildet fra sin beskyttende kasse og ramme, og skjulte maleriet under kittelen. Han forlot Louvre med det, passerte en vaktstasjon som hadde blitt etterlatt ubevoktet av en vakt som hadde gått for å hendte seg ei bøtte med vann.
Vincenzo skjulte maleriet i sin leilighet i Paris. Angivelig, da politiet kom for å undersøke hans leilighet og utspørre ham, aksepterte de hans alibi at han hadde arbeidet ved at annet sted på den dagen da tyveriet skjedde.
Etter å ha holdt maleriet skjult i en koffert i sin leilighet i over to år, reiste han til Italia med det. Han skjulte det deretter i sin leilighet i Firenze, men ble utålmodig og tok til sist kontakt med Alfredo Geri, eieren av et kunstgalleri i Firenze. Geris fortelling er ikke i overensstemmelse med den som Peruggias fortalte senere, men det er klart at Peruggia forventet en belønning for å ha tilbakelevert maleriet til det som han mente var dets «rette hjemland». Geri tilkalte Giovanni Poggi, direktør for Uffizigalleriet, som bekreftet maleriets ekthet. Etter at Poggi og Geri hadde oppbevart maleriet på et trygt sted kontaktet de politiet som arresterte Peruggia på hans hotell.
Etter at tyven var blitt arrestert ble maleriet sendt på utstilling over hele Italia med plakat som feiret dets tilbakekomst til Italia, og i 1913 ble det levert tilbake til Louvre.
Peruggia ble løslatt fra fengselet etter en kort tid, og tjenestegjorde i den italienske hæren under den første verdenskrig. Han giftet seg senere og fikk tre barn, en av dem var Vincenzo Peruggia junior som flyttet til Frankrike og åpnet en malebutikk. Peruggia senior ble født den 8. august i Dumenza i Italia og døde pussig nok på den samme dato i 1925 i byen Annemasse i Frankrike. Hans død ble ikke omtalt i avisene, men først da nekrologen for hans sønn Vincenzo Peruggia junior døde i 1947 at media ble mistenksomme.
Motiver
Det er to dominerende teorier til tyveriet av Mona Lisa.
Peruggia uttalte at han gjorde det av patriotiske grunner: han ønsket å føre maleriet tilbake til Italia etter at det hadde blitt stjålet av Napoléon Bonaparte. Peruggia var således ikke kjent med at det var Leonardo da Vinci selv som tok med seg maleriet som en gave til kong Frans I av Frankrike da han flyttet til Frankrike for å bli kunstner ved franskekongens hoff. Mona Lisa var således, i motsetning til mange andre italienske verker, ikke et offer for ulovlig bortførelse fra Italia.
Peruggias «patriotisme» har også blitt betvilt på grunner av at om han var en patriot ville han ha donert maleriet til et italiensk museum framfor forsøket på å profittere på salget av det, skjønt det kan ha vært en «venn» som forsøkte å profittere da Peruggia bekjentgjorde sin hemmelighet i nær to år.
I rettssaken ble domstolen enig om å akseptere at Peruggia hadde begått tyveriet til en viss grad av patriotiske grunner og ga ham en formildende dom. Han ble sendt i fengsle for et år og femten dager, men ble feiret som en stor italiensk patriot og satt kun noen få måneder i fengsel.
En annen teori har kommet til senere. Tyveriet kan ha blitt oppmuntret eller satt i verk av Eduardo de Valfierno, en svindler som bestilt fra den franske kunstforfalskeren Yves Chaudron til å frambringe kopier som han kunne selge som den tapte originalen. Kopiene ville ha steget i verdi om originalen var stjålet. Denne teorien, basert utelukkende på en artikkel av den tidligere Hearst-journalisten Karl Decker i The Saturday Evening Post i 1932. Decker hevdet å ha kjent «Valfierno» og hørt historien fra ham i 1913, og gitt løfte om ikke å trykke den før han hadde fått høre om Valfiernos død. Det er ingen annen bekreftelse på denne fortellingen.
Svelg
Svelget (gr.; farynx, lt.; fauces) er den delen av både fordøyelsessystemet og respirasjonssystemet. Det er et muskuløst og nærmest rørformet, slimhinnekledd organ som ligger foran virvelsøylen, fra undersiden av kraniet til spiserøret.
ŠKF Sereď
ŠKF Sereď (stiftet 28. juni 1914) er en slovakisk fotballklubb fra Sereď.
Svelg
I fordøyelsessystmet ligger svelget etter munnhulen og foran spiserøret. Hos pattedyr er svelget der fordøyelseskanalen og luftveiene krysser hverandre, gjerne kalt strupen (som også omfatter strupehodet og stemmebåndene).
Svelging kan deles inn i tre faser; den orale fasen (blandefasen i munnhulen), pharynx-fasen (svelgefasen i svelget), og esophagus-fasen (transportfasen i spiserøret).
Per Ola Dalsbø
Per Ola Dalsbø (født 1960) er en norsk tidligere vektløfter som representerte Nidelv IL.
Svelg
Etter at maten er tygget, dytter tungen maten bakover til svelget. Dette setter i gang en svelgerespons, hvor mange muskler samarbeider om å presse maten ned i spiserøret. Tidligere kalte man det svelgerefleks, men det har man i senere år gått bort fra siden det ikke er noe spesifikt punkt man kan trykke på som automatisk setter i gang svelging (alâ sparkerefleksen som oppstår av trykk på et punkt ved kneet). Derfor kaller man det i dag en svelgerespons. Åpningen opp til nesehulen blir stengt, og strupelokket legger seg over luftrøret. Fra spiserøreret transporteres maten videre til magesekken.
Per Ola Dalsbø
Han vant 5 NM-gull, 3 NM-sølv og 4 NM-bronse i perioden 1982–1990.
Florești
Florești er en rumensk kommune som ligger i Cluj fylke. I 2002 hadde byen 7 504 innbyggere.
Per Ola Dalsbø
Dalsbø ble rangert som nummer 501 på listen over de 1000 beste idrettsutøverne i Trøndelag på avisa Nidaros sin kåring i 2020.
Fylkesvei 4724
Fylkesvei 4724 går mellom Juvshaugen og Sauda rådhus i Sauda.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 713.
Spiserør
Spiserøret (Latin øsofagus) er en transportkanal for mat, den delen av fordøyelsessystemet som forbinder svelget (pharynx) med magesekken (ventrikkelen).
Årets nordmann
Årets nordmann er en utmerkelse som deles ut av ukemagasinet Ny Tid. Prisen ble innstiftet i 2007. Prisen gis til en borger som har utmerket seg innenfor Ny Tids globalt orienterte verdier.
Navnet henspiller på en e-post Språkrådet sendte til Ny Tid i oktober 2006, et svar som førte til stor mediedebatt. Språkrådet likestilte i e-posten begrepene «nordmann» og «etnisk norsk», noe de fikk mye kritikk for. Til slutt beklaget Norsk Språkråd og direktør Sylfest Lomheim. Etter lengre debatt måtte Språkrådet beklage innholdet i e-posten. Ny Tid opprettet prisen som en reaksjon på Norsk Språkråds definisjon av begrepet nordmann. Det første året møtte da prisen også reaksjoner på at den gikk til en nordmann med mørk hudfarge, og redaktøren og avisa anmeldte den høyreekstreme grupperingen Norgespatriotene for trusler i forbindelse med dette.
Jim Piper
Han representerte Australia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter bryst.
Martin Gustavsson
Martin Gustavsson (født 5. november 1980) er en svensk svømmer.
Han representerte Sverige under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter bryst.
Women’s Royal Air Force
Women's Royal Air Force (WRAF) var en kvinnelig lotteorganisasjon av Royal Air Force som fantes på slutten av første verdenskrig og etter andre verdenskrig.
Det første WRAF var en støtteorganisasjon til Royal Air Force. Intensjonen bak organisasjonen var å bruke kvinner som mekanikere, for å frigjøre menn til fronttjeneste. Organisasjonen opplevde stor pågang som gjorde at rollene ble utvidet. Det første WRAF ble langt ned i 1920.
Navnet ble tatt opp igjen i 1949 som en omdøping av Women's Auxiliary Air Force som hadde fungert under andre verdenskrig. WRAF og RAF vokste seg stadig mer sammen etter som flere og flere deler av RAF ble åpnet opp for kvinner. RAF og WRAF ble slått sammen i 1994.
HMS «Warrior» (1905)
HMS «Warrior» var en panserkrysser av Warrior-klassen som ble bygget for Royal Navy tidlig på 1900-tallet. Da første verdenskrig brøt ut i 1914 var hun stasjonert i Middelhavet og tok del i jakten på de tyske krigsskipene SMS «Goeben» og SMS «Breslau». Hun ble overført til Grand Fleet i desember 1914. I 1916 tok hun del i Jyllandsslaget, der hun ble sterkt skadet. Dette førte til at hun sank på sokkelen, sør for 62 gr N.
Taiwanske urfolk
Taiwanske urfolk er en betegnelse på urfolket fra Taiwan. Nyere forskning beskriver at de bosatte seg på øya Taiwan 8000 år før Han-kinesere kom på 1600-tallet.
De fleste stammene som er regnet som urfolk av Republikken Kina bor i høylandet på Taiwan og snakker ulike formosiske språk, som er regnet som en gren av de austronesiske språkene. I 2004 var det til sammen om lag 400 000 innbyggere som tilhørte disse stammene. Dette utgjør rundt 2 % av innbyggerne på Taiwan.
San Nicolò Gerrei
San Nicolò Gerrei (sardisk: Paùli Gerrèi, Pàùli Xrexèi) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 774 innbyggere og ligger rundt 365 meter over havet.
Lacey
Navnet Lacey deles av:
1. serierunde i 2. divisjon avdeling 3 2007
'''1. serierunde i 2. divisjon avdeling 3 2007''' startet 14. april og endte med Viking 2 – Os den 16. april 2007.
FK Pohronie
FK Pohronie (stiftet 2012) er en slovakisk fotballklubb fra Žiar nad Hronom.
Carl Mörner
Carl Carlsson Mörner af Tuna (født 1. desember 1755 i Björkö ved Jönköping, død 24. juni 1821 i Stockholm) var en svensk greve, offiser og embetsmann.
Han innledet sin karriere som kadett i 1771 og ble utnevnt til underløytnant (fenrik) i 1772. I 1811 var han generalløytnant og kommanderende over de svenske styrkene i Pommern. En kort periode var han visestattholder samme sted. Han var knyttet til kong Gustav IV Adolfs hoff helt fram til denne ble avsatt i 1809.
Han var overstattholder i Stockholm fra 1812 og Mörner viste sin administrative dyktighet og kronprins Carl Johan ble kjent med ham mens han satt i dette embetet.
Han var riksstattholder i Norge 1816–1818, og ble utnevnt til feltmarskalk i 1816, rett for utnevnelsen til embetet i Norge. Han vant raskt tillit i Norge, og da han etter to år fratrådte sin stilling var det med «Nationens Agtelse og Erkjendlighed for den Dygtighed och hæderlige Nidkjærhed, hvormed han havde bestyret de ham anbetroede Embeder».
Orla Lehmann
Orla Lehmann (født 19. mai 1810 i København, død 13. september 1870) var en dansk liberal politiker, minister og jurist.
Han var sønn av konferensråd Martin Lehmann og dennes første kone Frederikke Louise Bech. Orla Lehmann var en av de mest fremtredende lederskikkelsene i den liberale opposisjonen mot eneveldet, medstifter av avisen Fædrelandet og medlem av Københavns borgerrepresentasjon i 1840.
I 1841 holdt han en tale i Nykøbing Falster der han oppfordret bøndene til å bli med i arbeidet for en fri forfatning for Danmark. Talen medførte at han ble straffet med fengsel i tre måneder, noe som bare øket hans popularitet. Noen år senere var han med på å stifte ''Bondevennernes Selskab.
Lehmann var hovedtaler ved Casinomøtet den 20. mars 1848 hvor man på vegne av Københavns borgerrepresentasjon utformet en henvendelse til kong Frederik VII om en fri forfatning – se Marsrevolusjonen. Den 24. mars ble han medlem av Marsministeriet.
Lehmann var også med på å redigere D.G. Monrads grunnlovsutkast.
Han ble han kommandør av Dannebrogordenen i 1859. Han ligger begravet med sin kone Arnette Marie Bolette Puggaard på Holmens kirkegård.
Emil Tahirovič
Emil Tahirovič (født 30. desember 1979) er en slovensk svømmer.
Han representerte Slovenia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i forsøksheatet på 100 meter bryst.
San Sperate
San Sperate (sardisk: Santu Sparàu) er en italiensk kommune i provinsen Sud Sardegna i regionen Sardinia. Den har 8 312 innbyggere og ligger rundt 41 meter over havet.
Norway Station
Norway Station var hovedbasen til Den norske antarktisekspedisjonen 1956–60 til Dronning Maud Land. Blant ekspedisjonsdeltagerne ble den kalt Fimbul. Stasjonen ble anlagt 55 moh. på isbremen Fimbulisen, omtrent 36 kilometer fra barrierekanten.
Norway Station bestod av tre bygninger anlagt ved siden av hverandre, og disse var forbundet med en 60 meter lang gang bygget opp av proviant- og utstyrskasser. Bygningene var konstruert for å motså tyngden av snøen som etter hvert begravde basen, og mot slutten av ekspedisjonen måtte man klatre opp en 6,5m høy stige for å komme seg ut. I tillegg til de tre hovedbygningene, ble det anlagt flere hytter, instrumenthus, bur og antennemaster, samt en hundegård til over 40 hunder.
Det største huset var på 78 kvadratmeter og inneholdt lugarer til de 14 overvintringsmedlemmene. Hver lugar var på om lag 2x2 meter. Et hus inneholdt kjøkken med messe og kontorer, mens det siste inneholdt meteorologirom, radiorom og legekontor.
Da den norske ekspedisjonen forlot Norway Station i november 1959, ble stasjonen overdratt til South African National Antarctic Expedition (SANAE) for en symbolsk sum. SANAE I var i drift i tre år før en stasjon nærmere kysten ble etablert.
Liste over Barbados’ statsministre
Under følger en liste over Barbados' statsministre:
La Leyenda de los Volcanes
La Leyenda de los Volcanes («Sagnet om vulkanene») er et populært sagn fra precolumbisk tid i Mexico. Jesús Enrique Helguera ble i 1940 kjent for et maleri som formidler dette sagnet. Kopier av dette maleriet kan man finne overalt i Mexico.
I aztekisk mytologi var Popocatépetl en kriger som elsket Iztaccíhuatl. Faren til Iztaccíhuatl sendte ham til krig i Oaxaca og lovet Popocatépetl at han kunne gifte seg med hans datter om han returnerte (Noe som Iztaccíhuatl sin far antok at han ikke ville gjøre.) Når Iztaccíhuatl mottok nyhetene om at hennes elskede var død i kamp, da døde hun av sorg. Da Popocatépetl returnerte og han fikk vite om det tragiske dødsfallet til sin kjære, så døde også han av sorg på grunn av sin elskedes bortgang. Gudene ble rystet over dem og dekket dem med sne for å gjøre de om til fjell. Fjellet Iztaccíhuatl ble kalt for «Den hvite kvinne» fordi man kan ganske tydelig se formen av en liggende kvinne i dette fjellet. Popocatépetl ble forvandlet til en vulkan, som slynger ut ild mot jorden med et blindt raseri over tapet av sin elskede.
Majak (2006)
Majak (originaltittel: Маяк) er en russisk-nederlandsk film fra 2006, regissert av Marija Saakjan.
Handling
Men samtidig som Lena blir værende for å hjelpe dem gjenoppbygge området etter krigen, begynner hun å innse at hun virkelig hadde savnet denne tilværelsen som hun hadde valgt å forlate flere år tidligere.
Paul Goudime-Levkowitch
Paul Goudime-Levkowitch (født 6. desember 1873 i St. Petersburg, død 16. april 1953 i La Napoule nær Cannes) var en russisk adelsmann, offiser og samler.
Biografi
Goudime-Levkowitch ble født i St. Petersburg i Russland. Han var sønn av general Paul Konstantinovich Goudime-Levkowitch (1842-1907). Han ble i oktober 1906 gift med Evelyn Green (1880-1944).
Goudime-Levkowitch blev utdannet på Den Kejserlige Pageskole i St. Petersborg og virket efter utnevnelsen til løytnant som offiser i forskjellige gardeenheter i St. Petersburg. I 1904-05 deltok han i den Russisk-japanske krig, hvor han ble hårdt såret. I 1909-1917 var han russisk militærattaché i Athen, men efter den russiske revolusjon i 1917 ønsket han ikke å tjene Sovjetunionen og bodde derfor i en årrekke i la Napoule nær Cannes i Frankrike. Her skapte han en særdeles omfattende samling av førrevolusjonære russiske uniformer, våpen, medaljer og annet militært materiale, som han samlet inn fra andre eksil-russiske offiserer. Samlingen kalte han Det Keiserlige Russiske Hærmuseum. I 1943 overførte han samlingen til Tøjhusmuseet i København, og kom også selv til København, hvor han bistod med samlingens nærmere registrering. Han bodde i Danmark frem til 1952 da han reiste hjem til La Napoule, hvor han døde i 1953.
Goudime-Levkowitch' samling er en av verdens fornemste av keiserlige russiske militære gjenstander. Den har vært gjenstand for flere spesialutstillinger og inngår nu som en av de samlinger som presenteres i den basisutstilling som ble åpnet på Tøjhusmuseet i 2013.
Thomas Eide
Thomas Eide (født 1992) er en norsk vektløfter som representerer Stavanger VK.
Han vant fem NM-gull, ett NM-sølv og to NM-bronse i perioden 2009–2016.
Hønefossrevyen
Hønefossrevyen er et underholdningshow i Hønefoss som har vært avholdt årlig siden 2000. Den består hovedsakelig av satire over det siste årets begivenheter, gjennom humoristiske sketsjer, parodier og musikalske innslag. Revyen har siden starten vært skrevet og regissert av Jonas Rønning og Bror Andersen, og har hatt en rekke profilerte artister og skuespillere både som faste medvirkende og som gjester. De første årene gikk arrangementet under navnet "Sommerrevyen i Hønefoss", men skiftet etterhvert navn til Hønefossrevyen. Det er selskapet TBA Arrangementer AS som står bak produksjonen, og som også driver kultur- og serveringsbygget Gledeshuset, der revyen har vært arrangert siden 2018.
Historie
Revyen ble først arrangert sommeren 2000, i et innleid telt som ble reist ved siden av Hotel Ringerike. De opprinnelige medvirkende var Jonas Rønning, Marie Risan (da Marie Gisselbæk), Morten Grøtnes, Svein Kåre Skjelbostad og Marte Helleseter. Kapellmester var Jørn Dahl. De første par årene hadde revyen hovedsakelig fokus på lokale begivenheter og omgivelser, men fikk allerede tidlig rosende anmeldelser fra Aftenposten (ved Mona Levin). I 2003 kom revyen til nasjonal oppmerksomhet etter forhåndsomtale og påfølgende terningkast 6 etter anmeldelse i VG, og har senere fått gjennomgående gode anmeldelser i riksmedia.
Publikumstallene har vokst fra et par tusen ved starten til ca 20 000 på det meste, og Hønefossrevyen har siden ca 2005 vært vekselsvis det største, eller ett av de største, sommershowene i sitt slag i Norge.
I 2005 ble revyen også satt opp på Chat Noir i Oslo, i regi av Jan Fredrik Karlsen.
Hønefossrevyen har to ganger vært nominert til Komiprisen (2003 og 2008).
Anneliese Rubie-Renshaw
Anneliese Rubie-Renshaw (født 22. april 1992) er en australsk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun representerte landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing, der hun ble slått ut i semifinalen på 400 meter.
I 2021 deltok hun på Frankrikes lag som ble slått ut i forsøksheatet på 4 × 400 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo.
Administrasjonsutvalg
Administrasjonsutvalg er et eller flere utvalg som skal eksistere i alle kommuner og fylkeskommuner, med bakgrunn i kommunelovens §25. Administrasjonsutvalget skal være satt sammen av både tillitsvalgte for de ansatte og politikere som arbeidsgivere, og skal behandle saker som angår saker mellom arbeidstagere og arbeidsgiver.
Golf i Norge
Golf har vært spilt i Norge siden begynnelsen av 1900-tallet. Aktiviteten er i dag organisert under Norges Golfforbund, som har over 125,000 medlemmer og med det er Norges idrettsforbunds tredje største særforbund. Medlemmene er fordelt på 174 golfklubber, og andelen jenter og kvinner er på 23 prosent. Suzann Pettersen er Norges mest meritterte golfspiller gjennom tidene, mens Viktor Hovland har hatt best resultater på herresiden.
Historie
Tidlige kilder indikerer at det ble spilt en form for golf på Svalbard så tidlig som i 1633, og muligens allerede i 1597. Svalbard ble først en del av Norge i 1920.
Den neste banen, og den eldste som fortsatt er i bruk, ble påbegynt på Bogstad i Oslo i 1924. I Arbeidernes Leksikon fra 1933 heter det at golf «er litet utbredt i Norge og er en typisk overklassesport». Ved opprettelsen av Norsk Golfforbund 28. mai 1948 var det fire golfbaner i Norge: Oslo, Borregaard (1927), Høsbjør (1932) og Bergen (1937). Alf Monrad Aas fra Oslo Golfklubb ble valgt til forbundets første president.
På 1950-tallet kom det tre nye baner, og på 1960-tallet kun én ny. Norsk Golfforbund ble tatt opp som medlem i Norges Idrettsforbund i 1963 og endret i 1964 navn til Norges Golfforbund. På 1970-tallet ble det bygget fire nye baner, mens antallet baner mer enn doblet seg fra 1985 til 1990, med 25 nye 9- og 18-hullsbaner.
Per juni 2021 hadde Norges Golfforbund over 118,000 medlemmer og var dermed Norges Idrettsforbunds fjerde største særforbund.
Golfbaner
Per 20. juni 2021 finnes det 165 golfbaner i Norge og 174 golfklubber.
I Golf Worlds kåring av de 100 beste banene på det europeiske kontinentet i 2021 ble Lofoten Links rangert som nr. seks, og den beste i Norden, mens Kongsvingers Golfklubb var nr. 63 på listen. I samme kåring i 2019 ble Oslo Golfklubb nr. 55. Golf World kåret i 2020 Lofoten Links til verdens 96. beste golfbane.
Norgesmesterskap
Det har vært arrangert norgesmesterskap i golf, da benevnt Åpent Norsk Mesterskap, siden 1925 for herrer og 1932 for kvinner (med unntak av årene 1940–46 og 1950). Frem til stiftelsen av Norges Golfforbund i 1948 var mesterskapet nærmest som et klubbmesterskap i Oslo Golfklubb å regne. Golfforbundet overtok ansvaret for mesterskapene i 1949, men det ble fortsatt arrangert av og spilt på banen til Oslo Golfklubb frem til 1959. Benevnelsen norsk mesterskap ble brukt fra 1956.
Anniken Langaard (Oslo Golfklubb) har vunnet det individuelle norgesmesterskapet flest ganger på damesiden (åtte mellom 1959 og 1966), mens Olaf S. Heyerdahl (Oslo Golfklubb) har flest titler på herrsiden (ti mellom 1930 og 1951). Vinnerne har siden 1970 (for menn) og 1976 (for kvinner) mottatt kongepokalen.
I dag arrangerer Golfforbundet også NM i matchspill, NM for lag (klubblag), junior-NM, junior-NM for lag, senior-NM, NM Mid-amatør (laveste alder 25 år), NM for funksjonshemmede og døve og NM i matchspill for funksjonshemmede og døve.
Damer
Suzann Pettersen er Norges mest meritterte golfspiller gjennom tidene. Hun vant som første nordmann en turnering på Ladies European Tour i 2001, da hun også ble kåret til årets nykommer, og endte med syv seire mellom 2001 og 2013. Pettersen vant som første nordmann pengelisten på Ladies European Tour i 2013. Hun ble også første nordmann til å kvalifisere seg til den amerikanske LPGA-touren i 2003, der hun vant 15 turneringer i perioden 2007–2015. Pettersen vant majorturneringene LPGA Championship i 2007 og Evian Championship i 2013 og har andreplasser fra hver av de tre øvrige majorturneringene. Hun var nummer to på verdensrankingen ved flere anledninger mellom 2007 og 2013. Pettersen representerte Europa i Solheim Cup ni ganger mellom 2002 og 2019, hvorav fire endte med seier til det europeiske laget. Hun skal være kaptein for det det europeiske Solheim Cup-laget i 2023.
Marianne Skarpnord har vunnet tolv turneringer som profesjonell, hvorav fem på Ladies European Tour (mellom 2009 og 2021), og var på sitt beste rangert som nr. 87 i verden (i 2009). Skarpnord spilte også én sesong på LPGA-touren, i 2010, som andre nordmann noensinne. Også Marita Engzelius kvalifiserte seg til LPGA-touren i 2013, mens Celine Borge ble fjerdemann foran 2023-sesongen.
Cathrine Schrøder Norderhaug var Norges første kvinnelige profesjonelle golfspiller og den første som spilte fast på Ladies European Tour i 1987–1988. Caroline Westrup er eneste nordmann som har vunnet på Symetra Tour (Sioux Falls GreatLIFE Challenge i 2015, etter å ha blitt norsk statsborger tidligere samme år).
Herrer
På herresiden har Viktor Hovland hatt best resultater, både som amatør og profesjonell. Etter seieren i US Amateur i 2018 var han kvalifisert til både The Masters Tournament og US Open Championship i 2019. Her endte han på henholdsvis delt 32.-plass og delt 12.-plass og ble beste amatør i begge turneringer. Da han ble profesjonell dagen etter US Open, var han rangert som verdens beste amatør. Med sin tredjeplass på verdensrankingen (etter Dubai Desert Classic i 2022) er Hovland den høyest rangerte norske herregolferen noensinne. Han er også den eneste som har vunnet på PGA-touren (tre ganger) og på Europatouren (to ganger).
Henrik Bjørnstad var første nordmann til å oppnå fast spillerett på PGA-touren (i 2006 og 2010). Senere har Kristoffer Ventura og Hovland oppnådd det samme, begge foran 2020-sesongen. Ventura er den eneste som har vunnet på Korn Ferry-touren (to ganger, begge i 2019).
Per Haugsrud ble den første nordmannen som kvalifiserte seg til Europatouren før 1991-sesongen. Haugsrud ble samme år første nordmann til å vinne på Challengetouren (to ganger), og i 1997 ble han første nordmann til å spille en turnering som inngikk i PGA-touren da han deltok i The Open Championship. Thomas Nielsen deltok i Sarazen World Open i 1998, en uoffisiell turnering på PGA-touren. Den beste sesongen på Europatouren hadde Henrik Bjørnstad i 2002, med 61.-plass på rankingen, inntil Viktor Hovland ble nummer 17 i 2021. Bjørnstad sto også for det beste enkeltresultatet, med andreplass i Hong Kong Open i 2001, inntil Hovlands første seier i 2021. Også Øyvind Rojahn oppnådde en andreplass i Cannes Open i 1995.
Tore Sviland deltok i The Open som amatør i 1981, som første nordmann i en major-turnering, etter å ha kommet seg gjennom den åpne kvalifiseringen. Sviland endte på sisteplass. I 2006 ble Marius Thorp den første norske herrespilleren til å klare cuten i en major da han ble nummer 48 og beste amatør i The Open. Thorp var invitert etter å ha vunnet European Amateur i 2005.
Espen Kofstad vant pengelisten på Challenge Tour i 2012, som første nordmann på en av de store tourene.
De olympiske leker
Suzann Pettersen har den beste norske plasseringen i OL med tiendeplassen fra Rio de Janeiro i 2016. Dette var første gang nordmenn deltok i golf under olympiske sommerleker, og første gang golf var på programmet siden 1904. Viktor Hovland har vært best på herresiden med en delt 14.-plass i Tokyo i 2021.
Profesjonelle golfturneringer
Følgende profesjonelle golfturneringer på tourer som gir poeng på verdensrankingen for damer eller herrer har vært arrangert i Norge:
Tyler Weir
Tyler Weir (født 21. desember 1990 i Hereford, Herefordshire) er en engelsk fotballspiller.
Han begynte fotballkarrieren på Hereford Uniteds ungdomslag, og skrev under en spillerkontrakt for denne klubben i mai 2009. Hans debut kom sesongen 2009/10 i semi-finalen i Johnstone's Paint Trophy mot Milton Keynes Dons. Senere samme sesong spilte han i to ligakamper. Sesongen 2010/11 spilte han to liga kamper og en FA-Cup kamp før han ble sendt på lån til Gloucester City.