cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den 4. parallell
Innhold
Science fiction-temaet parallelle verdener og muligheten for at individer kan kommunisere eller bevege seg mellom disse danner seriens røde tråd. De to første bøkene har dessuten bærende motiv bygd over teoretiske eller lite forståtte naturvitenskapelige prosesser. Bok 1 bygger på Lasarus-syndromet (at klinisk døde spontant restarter blodsirkulasjonen og våkner til live), mens bok 2 bygger på en Carrington-hendelse (teoretisk mulighet for at en solstorm kan slå ut all elektronikk på Jorden, navngitt etter Richard Carringtons observasjon av historiens hittil kraftigste registrerte solstorm i 1859). Bok 3 er lagt til en verden med en alternativ historie, hvor Aksemaktene vant andre verdenskrig og USA er delt mellom Tyskland og Japan. I bok 4 veves tidsreiser inn i plottet.
Engen (Bergen)
Engen er et strøk i Bergen i bydelen Bergenhus, og er et av byens mest sentrumspregede strøk. Det grenser til strøker Sentrum i øst og sør, til Sydnes i vest og til Nøstet i nord.
Geografi
Engens grense går fra Nøstets grense ved Sydneskleiven (Sukkerhusengen), Rosenbergsgaten, Vestre Torggaten (Rosenbergsengen), så på skrå over Vaskerelven, Vaskerelvsmauet, Øvre Ole Bulls plass, Veiten (Engen) til Chr. Michelsens gate, Kalmarhuset, Gartnergaten, til Kjellersmauet der man igjen treffer Nøstets grense og tilbake til utgangspunktet.
Grunnkretsen Engen hadde 474 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 0,05 km². I tillegg ligger deler av grunnkretsene Jonsvollen, Rosenbergsgaten, Vaskerelven og Vestre Torvgaten innenfor strøkets grenser.
Historie
Navnet Engen kommer av de gode gressmarkene som lå i området og innbefatter Jonsvollen (tilhørte St. Jonsklosteret), Sukkerhusengen og Rosenbergsengen. Engen var slagmark i 1181 under kampene mellom kong Sverre og bondehæren, og i 1198 under slaget på Jonsvollene mellom birkebeinere og baglere. I 1599 ble Jonsklosterets eiendom overdratt til byen.
Fra 1624 ble området brukt som ekserserplass for borgervæpningen. På 1700-tallet stod her en gapestokk, og fra denne tiden og på første del av 1800-tallet ble området brukt som byens festplass. Vaskerelven er en gammel ferdselsåre, og bebyggelsen langs denne gaten er den eldste i strøket.
Kultur- og næringsliv
I området ligger Bergen kino, Den Nationale Scene, Kalmarhuset, Logen Teater og Sentralbadet, forøvrig mest bygårder, butikker, hoteller og restauranter. Konsertpaléet fra 1918 var byens konserthus før Grieghallen ble oppført i 1978. Like ved lå Komediehuset på Engen fra år 1800 som ble ødelagt av bomber under en flyangrep på Bergen 29. oktober 1944. I Teaterparken står det statuer av Henrik Ibsen, Nordahl Grieg og Bjørnstjerne Bjørnson.
Blekbrynsanger
Blekbrynsanger (vitenskapelig navn Phylloscopus humei) er en fugl i sangerfamilien.
Boksing under Sommer-OL 2008 – Weltervekt
Dette er resultatene fra weltervekt-klassen i boksing under Sommer-OL 2008. Konkurransen er den femte tyngste klassen som det ble konkurrert i under lekene, og klassen er for de bokserne som veier mellom 64 og 69 kg. Det ble ikke bokset noen bronsefinale, så det ble delt ut to bronsemedaljer.
27 boksere var kvalifisert til konkurransen etter Verdensmesterskapet i boksing 2007, og ni andre kvalifiseringsturneringer.
Kalender
Alle tidspunkt er China Standard Time (UTC+8)
Mad Grandiose Bloodfiends
Mad Grandiose Bloodfiends er et musikkalbum utgitt av Ancient i 1997.
København rådhus
Dagens København Rådhus ligger på Rådhusplassen i København.
Det er tegnet av arkitekten Martin Nyrop, som var inspirert av Rådhuset i Siena, Italia. Han vant konkurransen dengang, og rådhuset ble oppført i perioden fra 1892 til 1905. Rådhuset ble offisielt innviet den 12. september 1905.
Rådhuset domineres av den imponerende fasaden, den gyldne statuen av Absalon like over balkongen og det høye, slanke tårnet. Rådhustårnet er en av de høyeste bygninger i København (105,6 m), og lyden av det store tårnurs klokker er kjent. Rundt hallen finnes borgerrepresentasjonens møtesal, vielsessalen og kommunens festsal.
Rådhuset ble fredet i 1981.
I rådhuset befinner Jens Olsens verdensur seg, det ble satt i gang 15. desember 1955 kl. 15 av kong Frederik 9. og Jens Olsens yngste barnebarn Birgit.
Historie
Før København Rådhus flyttet til Rådhusplassen, har det ligget forskjellige steder. Københavns første rådhus lå ved Gammeltorv. Det andre rådhuset er den nåværende Bispegård på hjørnet av Nørregade og Studiestræde, som ble overtatt av Københavns Universitet i 1479. Det tredje rådhuset lå ved Gammeltorv/Nytorv og eksisterte fra ca. 1479 til det brant ned i 1728 under Københavnbrannen.
Det fjerde rådhuset ble bygget i 1728 og var tegnet av J.C. Ernst og J.C. Krieger. På Gammeltorv kan man den dag i dag se hvor de to rådhusene har stått, ettersom det er felt inn flisert i brolegningen som markerer hvor rådhusets fundament lå før i tiden. Dette rådhuset brant i 1795.
Først i 1815 ble det oppført et nytt rådhus. Dette var det femte av byens rådhus. Bygningen ble reist på Nytorv, og huset både rådhus og domhus. Denne bygningen står stadig, og ble brukt som rådhus frem til 1903. I dag holder Københavns Byret til der.
Fylkesvei 1638
Fylkesvei 1638 går mellom Nadderud og Nedre Voll i Bærum. Veiens lengde er 1,5 km.
NOF
NOF kan referere til
Fylkesvei 1638
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 169.
Verdensby
Verdensby er en alminnelig betegnelse for en by som spiller en sentral rolle innen global kultur og økonomi.
Cristiano Marques Gomez
Cristiano «Cris» Marques Gomez (født 3. juni 1977) er en brasiliansk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for den franske klubben GOAL FC.
Verdensby
Generelt anses New York, London, Tokyo og Paris for å være de fire dominerende verdensbyene. Deretter kommer «sekundære» verdensbyer som Hongkong, Singapore, Milano, Berlin, Toronto, Chicago, Los Angeles med flere.
Cristiano Marques Gomez
Forsvarsspilleren Cris begynte karrieren i 1995 hos Corinthians i São Paulo. Med klubben vant han allerede første sesong Copa do Brasil, og i 1988 det brasilianske mesterskapet. Deretter spilte han for Cruzeiro Esporte Clube i Belo Horizonte, hvor han også var med på vinne Copa do Brasil (2000) og det brasilianske mesterskapet (2003). Siden 2004 har Cris vært i den franske Olympique Lyon, som i 2005 vant det franske mesterskapet.
Cris debuterte på 7. april 1999. Med landslaget vant han Copa América sommeren 2004. Cris var også med i troppen til VM 2006 i Tyskland.
Verdensby
Kjennetegn ved en verdensby er dens rolle innenfor forskjellige deler av samfunnet; at det er statlige myndigheter i byen, store internasjonale virksomheter, børser, storbanker og internasjonale organisasjoner.
Listen til Globalization and World Cities Research Network (GaWC)
I 1999 offentliggjorde Globalization and World Cities Study Group & Network (GaWC) på Loughborough University i Storbritannia en liste over verdensbyer i økonomisk forstand, på bakgrunn av deres betydning på ulike områder: Bokføring, reklame, bankvesen og adokatvesen. For hvert av de fire tjenesteytende områdene ble det fastslått sentre og tildelt poeng. Ledende sentre fikk tre poeng, større sentre to poeng og mindre sentre et poeng. Poengene ble lagt sammen for hver by. Den oppdaterte lista fra 2010 er som følger:
Transversalplan
Transversalplan (horisontalplan) er et geometrisk uttrykk som også brukes som et medisinsk uttrykk for planet som går horisontalt gjennom en oppreist kropp og deler denne i en øvre (superior) og nedre (inferior) del.
The Cainian Chronicle
The Cainian Chronicle er et musikkalbum utgitt av Ancient i 1996.
Washingtonia filifera
Washingtonia filifera er en palme som vokser sørvest i ørkenen i USA mot grensen til Mexico.
Washingtonia filifera er nært beslektet med Washingtonia robusta, men er noe mer sentvoksende, har tykkere stamme og blir sjelden høyere enn 23 meter. Palmen overlever kortvarige temperaturer ned mot -12 °C, men vil få store skader på palmebladene ved så lave temperaturer.
Boklotteriets stipendiater 1949
Forfattere som mottok stipend
Bokotteriet har alltid søkt så allsidig som mulig å spre stipendene. Således har interessentene hvert år fått en viss sum til å fordele innen sine respektive virksomhetsområder.
Stipender fra Arbetarnas bildningsförbund:
Martaholmen
Martaholmen er en øy i Larvik kommune, like utenfor Kjerringvik, tilgjengelig med småbåt. Arealet er litt over 60 dekar. Høyeste punkt er 26 meter over havet.
Øya har fått navn etter seilskuten Marta som forliste her.
Pisidia
Geografi
Selv om Pisidia lå nært kysten av Middelhavet på kartet, kom det varme klimaet i sør over høyden på Taurusfjellene. Grunnet klimaet var det ikke skog, men landbruksvekster som vokste i området som fikk vann fra fjellene. Den årlige nedbøren er på rundt 1000 mm på toppene og 500 mm i fjellskråningene. Vannet gir vekst til sletten og de pisidiske byene, hovedsakelig i fjellskråningene, drar fordeler fra denne fruktbarheten. Den irrigerte jorden er meget velegnet for både landbruk og husdyrhold.
Tidlig historie
Området Pisidia har vært befolket siden paleolittisk tid, den første perioden i steinalderen, og med en del bosetninger kjent fra historisk tid som strekker seg i tid fra 7000-tallet til 2000-tallet f.Kr. Forfedrene til oldtidens pisidiere var sannsynligvis tilstede i region før 1300-tallet f.Kr. da hettittiske nedtegnelser viser til en område i fjellene til Salawassa, et sted som er identifisert med det senere stedet Sagalassos. På den tiden synes det som om Pisidia har vært en del av den regionen som hettittene kalte for Arzawa. Pisidisk språk er dårlig kjent, men det er antatt at det tilhørte den anatolisk gren av den indoeuropeiske språkfamilien.
Den greske historikeren Herodot nevnte det pisidiske folket i en tekst hvor de ble kalt for «Lakuna», men dette var et av navnene som ble gitt til pisidiske stammer som okkuperte en liten fjellregion nord for Antalyabukten. Pisidierne er kjent for å være blant de folkene som ga støtte og krigere til perserne i deres kriger mot antikkens Hellas.
Det kan være liten tvil om at pisidierne og pamfylierne var det samme folket, men skillet mellom de to enhetene synes å ha blitt etablert ved en tidlig tid. Herodot, som ikke nevner pisidierne, talte opp pamfylierne blant de folkene i Lilleasia, mens Eforos nevner dem begge, og korrekt inkluderer den ene blant nasjonene i innlandet, den andre blant de ved kysten. Pamfylia mottok tidlig kolonier fra Hellas og andre land, og fra denne årsaken, kombinert med større fruktbarhet på deres område, ble mer sivilisert enn sin nabo i innlandet. Pisidia forble et vilt, usivilisert fjellregion og et av de vanskeligste områdene for statsmakter utenfor å kontrollere.
Så langt tilbake som til den hettittiske perioden har Pisidia hatt uavhengige og selvstendige samfunn som ikke var underlagt hettittenes overherredømme. De var kjent for sine krigerske fraksjoner, forble hovedsakelig uavhengige av Lydia og selv Persia som erobret Anatolia på 500-tallet f.Kr. og delte området inn i satraper for bedre kontroll, men greide ikke å hindre stadige opprør og uro i Pisidia.
Den hellenistiske periode
Aleksander den store hadde større suksess, erobret Sagalassos på vegen til Persia, skjønt byen Termessos trasset ham. Etter at Aleksander død ble regionen en del av landområdene til Antigonos I Monofthalmos, og muligens Lysimakhos av Trakia. Etterpå tok Selevkos I Nikator, grunnleggeren av selevkide-dynastiet i Syria, kontroll over Pisidia. Under selevkidene ble greske kolonier grunnlagt på strategisk viktige steder og den lokale befolkningen ble hellenisert. Likevel synes det som om de hellenistiske kongene aldri hadde full kontroll, delvis for at Anatolia ble et landområde hvor kontrollene ble utfordret mellom selevkidene, attaliddynastiet i Pergamon, og av et nytt folkeslag i Anatolia, galaterne, et keltisk folk som invaderte Lilleasia fra Europa. Byene i Pisidia var blant de siste i vestlige som til sist tilpasset seg gresk kultur og språk og til å prege sine egne penger.
Pisidia ble offisielt gitt videre fra Selevkideriket og til Attaliddynastiet som et resultat av avtalen ved Apamea, påtvunget Antiokos III av Syria av romerne i 188 f.Kr. Etter at Attalos III, den siste konge av Pergamon, lot Roma arve hans kongedømme i 133 f.Kr. som gjorde det til provinsen Asia, ble Pisidia gitt videre til kongedømmet Kappadokia, som derimot ikke var i stand til å styre det. Pisidierne slo seg sammen med røvere- og piratdominterte Kilikia og Pamfylia inntil romerne gjeninnførte lov og orden i 102 f.Kr.
I 39 f.Kr. overga Marcus Antonius Pisidia til galaternes klientkonge Amyntas og krevde at han fikk fjernet en røverbande i Tarusfjellene som truet vegene og handelen som knyttet Pisidia med Pamfylia, men Amyntas ble drept i kampen i 25 f.Kr. Romerne gjorde da Pisidia til en del av den nye provinsen Galatia.
Romersk og bysantinsk tid
I løpet av den romerske perioden ble Pisidia kolonisert med veteraner fra den romerske hæren for å opprettholde kontroll. Kolonistene, som kom fra de fattigere delene av Italia, må jordbruket ha vært områdets fremste tiltrekning. Under Augustus ble åtte kolonier etablert i Pisidia, og Antiokia og Sagalassos ble de fremste bysentrene. Provinsen ble gradvis latinisert. Latin forble det formelle språket i området til slutten av 200-tallet.
Pisidia var viktig i den tidlige spredningen av kristendommen. Apostelen Paulus besøkte Antiokia på hver av hans misjonsreiser og var med på å bygge opp et senter for den nye troen i byen. Etter at Konstantin den store gjorde kristendommen til statsreligion i 311, spilte Antiokia en viktig rolle som metropolitanbispedømme. Etterpå ble den hovedby i den kristne pisidiske provins, grunnlagt på 300-tallet, og byen Parlais ble dets titulærbispedømme. De fleste pisidiske byer var tungt befestet på denne tiden grunnet borgerkriger og utenlandske invasjoner.
Området ble herjet av jordskjelv i 518, en pest raste i tiden 541-543, og en ny jordskjelv fulgt av herjinger fra arabere på midten 600-tallet. Da muslimene erobret Syria ble handelsrutene forstyrret, og området mistet inntekter og forfalt i betydning. På 700-tallet økte angrepene og på 1000-tallet erobret seldsjukkene (tyrkere) området og grunnla Rum-sultanatet i sentrale Anatolia. Kontrollen over Pisidia endret seg mellom Østromerriket og tyrkere flere ganger fram til 1176 da sultan Kilij Arslan II beseiret keiser Manuel I Komnenos i slaget ved Myriokephalon 11. september 1176, noe som etablerte muslimsk styre i området.
Viersanger
Viersanger (vitenskapelig navn Phylloscopus schwarzi) er en fugl i sangerfamilien. Dens vitenskapelige artsepitet har den fått til minne den tyske astronomen Ludwig Schwarz (1822–1894).
Utbredelse
Den har sitt fremste utbredelsesområde i taigaen i sørøstlige Sibir, fra Novosibirsk og Altaj i vest, til Sakhalin øst og videre østover gjennom provinsen Heilongjiang i Kina til Nord-Korea. Arten er en trekkfugl som har sitt overvintringsområde i sørlige Asia.
Ĉ
Ĉ (C med cirkumfleks) er den fjerde bokstaven i esperantos alfabet, og den har verdien /tʃ/. I så måte er den identisk med den slovenske bokstaven č som representerer den samme lyden. Esperantos C uttales som /ts/, forholdet mellom ĉ (/tʃ/) og c (/ts/) tilsvarer derfor forholdet mellom ŝ (/ʃ/) og s (/s/).
Se også
Sirkumfleks
Ridderturnering
En ridderturnering var en konkurranseform mellom riddere i middelalderen og renessansen, særlig fra 12. til 16. århundre. Turneringene bestod av krigslignende leker hvor ridderne kunne vise sin dyktighet og sitt mot. Premiene kunne være verdifulle og man kunne vinne mye ære, men det var også fare forbundet med flere av grenene. Kostnadene var også store for deltagerne, og under turneringer ble formuer både vunnet og tapt.
Ved kong Hans' kroning i 1483 ble det avholdt en ridderturnering i København - en av de få gangene vi vet at en slik er blitt holdt i Norden.
Opphav
Krigsleker som en form for trening og oppvisning er kjent langt tilbake i tid, men formaliserte turneringer oppstod ikke før i det 11. århundre. I middelalderen fantes det myter om turneringenes opphav. En krønikeskriver i Tours på slutten av det 12. århundre skrev at baron Geoffroi de Preulli som døde i 1066, fant opp turneringer, mens Rüxners Thurnierbuch fra det 16. århundre forteller at Henrik I av Tyskland (919–936) skrev turneringsregler.
Konkurransens form
Den viktigste delen av turneringen var mêléet, en flerkamp der riddere delt i to grupper kjempet mot hverandre. Dysting, som for tilskuerne nok var det mest spektakulære, og som er det man i moderne tid mest forbinder med turneringer, var ikke hovedattraksjonen for deltagerne.
Standardformen for turneringer er kjent allerede fra 1160- og 1170-årene, særlig gjennom Life of William Marshal og Chrétien de Troyes' romanser. De kunne holdes til alle tider på året unntatt i fasten. Vanligvis ble de holdt på mandager og tirsdager, men man kunne bruke en hvilken som helst dag unntatt fredag og søndag. Stedet ble normalt annonsert to uker på forhånd. De meste kjente turneringsstedene var i det nordøstlige Frankrike, mellom Ressons-sur-Matz og Gournay-sur-Aronde nær Compiègne. Flere hundre riddere fra forskjellige europeiske land kunne komme for å delta.
Ridderne bodde i en eller to leire opprettet for dem. Selve turneringen foregikk på en slette utenfor leiren. Det ble satt opp tribuner for tilskuerne. Før starten av mêléet ble ridderne ofte delt inn i lag etter hvilken leir de bodde i, hvis det var to leire.
Kvelden før turneringen ble det holdt store fester av arrangørene, og noen dyster ble gjennomført som oppvisninger av riddernes talenter. På selve turneringsdagen paraderte begge sider og ropte sine krigsrop. Det var så dysting mellom to linjer av riddere. Særlig unge riddere som ikke hadde fått vist sine talenter tidligere, benyttet denne muligheten.
Midt på morgenen stilte ridderne seg opp i angrepsposisjon. På et signal red de mot hverandre med felte lanser, dersom dette inngikk i øvelsen. De som fortsatt var til hest etter det første sammenstøtet, snudde raskt og fant seg en motstander. Kampen gikk så over til en rekke mindre sammenstøt over et stort område; arenaen kunne være flere kvadratkilometer stor. Målet var først og fremst å ta motstanderne til fange og kreve løsepenger for dem. Kampen fortsatte til alle var utslitt, eller til mørket falt på. Hvis en side brøt sammen, kunne dysten avsluttes tidligere. Under kampen var det væpnede soldater til stede som man kunne søke tilflukt hos, dersom kampen kom ut av kontroll. Det ble gitt priser til beste ridder på begge sider, som ble delt ut på en bankett etter turneringen.
Våpen
Det er uklart i hvor stor grad man brukte spesielle turneringsvåpen. Kilder viser at man opprinnelig brukte vanlige våpen, noe som må ha ført til stor fare for deltagerne. Innen midten av det 13. århundre må dette ha endret seg, slik at man begynte å ta i bruk sløve våpen. I dystingen begynte man å bruke butte lanser i stedet for spisse. Edvard I av England nedla i loven Statute of Arms fra 1292 forbud mot skarpe kniver og sverd. Hvis noen likevel medbrakte slike i dysten, ville de bli fratatt både hest og våpen.
Referanser
<References />
Memurudalen
Memurudalen er en dal i Lom kommune i Innlandet fylke. Nederste del av dalen begynner ved den nordlige bredden av Gjende, ved Memurubu, går vestover og dreier så nordover mot Memurutindan. Elven Muru renner gjennom hele dalen. Stien opp til Surtningssue går også gjennom mesteparten av dalen.
Oslo Inn
Oslo Inn er et rockeband som spiller ny bølje musikk. Bandet spiller egenprodusert musikk og alle tekstene er på norsk. Bandet består av tre medlemmer: Sjur Vidje (gitar), Arild Røberg (bass) og Håvard Tørum (trommer). Historien til Oslo Inn begynner i 1994. Da begynte Sjur og Mads (tidligere trommeslager) å spille sammen i gruppa Tchernobyl Rain Makers (TRM), sammen med to andre som senere skulle bli en del av rap trioen URO. Året etter ble TRM oppløst, og gruppa Lilladent ble startet. Etter flere utskiftniger ble etterhvert de tre som idag er Oslo Inn samlet i denne gruppa. Det var i Lilladenttiden at stilen og musikken som idag kjennetegner Oslo Inn, begynte å bli synlig. Lilladent ble oppløst i 1999. I 2004 ble bandet Oslo Inn startet av Sjur, og i 2005 ble de tre igjen samlet. Idag spiller de sammen i det gamle øvingslokalet til Kjøtt på Vålerenga i Oslo.
I 2011 ga de ut albumet "Slike Dager", produsert av Marius Kristiansen.
Norge i Junior Eurovision Song Contest
Norge debuterte i Junior Eurovision Song Contest i 2003 i København i Danmark, med sangen «Sinnssykt gal forelsket», framført på norsk av gruppa 2U. Bidragene ble valgt gjennom den nasjonale finalen Melodi Grand Prix junior, som ble arrangert av NRK. I 2004 arrangerte Norge Junior Eurovision Song Contest i Håkons Hall i Lillehammer. Nadia Hasnaoui og Stian Barsnes-Simonsen var programledere i finalen, og 18 land deltok.
Norge deltok i de tre første utgavene av konkurransen, men trakk seg i forkant av 2006-utgaven. Norge har ikke deltatt i Junior Eurovision Song Contest siden. Årsaken er at NRK mener at konkurransen legger for stort press på de deltakende barna. I stedet startet NRK, DR og svenske SVT opp igjen MGP Nordic i 2006, og Finland ble med i 2007, slik at det ble en nordisk finale. Siden 2010 har det ikke blitt arrangert noen nordisk finale, og de norske MGPjr-vinnerne har derfor ikke gått videre til noen nordisk eller internasjonal finale.
Lerkendal (bydel)
Bydelen Lerkendal er en av de fire administrative bydelene i Trondheim kommune. Bydelen omfatter fra 1. januar 2005 disse områdene:
Frontalplan
Frontalplanet (også kalt koronalplan) er et medisinsk uttrykk som beskriver en deling av kroppen i en bakre (posterior) og en fremre (anterior) del.
Jökulsá á Dal
Jökulsá á Dal eller Jökulsá á Brú er den lengste elven på østsiden av Island. Det er en typisk breelv og renner fra Brúarjökli gjennom Jökuldal, der den har gravd ut canyonene Hafrahvammagljúfur og Dimmugljúfur. Sammen med Lagarfljót danner Jökulsá á Dal et stort delta, Héraðssandur, ved utløpet i Héraðsflói på østkysten.
Hamad ibn Isa al-Khalifah av Bahrain
Hamad ibn Isa al-Khalifah (født 28. januar 1950 i Riffa i Bahrain) er konge av Bahrain. Han har vært konge siden 2002 og var emir før tittelen ble skiftet til konge ved en grunnlovsendring i 2002.
Bakgrunn
Al Khalifah er svært interessert i å bevare kulturarv, og dyrker sine hobbyer falkejakt, golf, fisking, tennis og fotball. Hans store interesse for arabiske hester gjorde at han opprettet Amiri-stallene i juni 1977, som ble registrert i World Arabian Horse Organisation (WAHO) i september 1978.
I oktober 1977 begynte Hamad å lære seg å fly helikopter, og bestod opplæringen i januar 1978. Han arbeide så for opprettelsen av Bahrain Amiri Air Force, som ble virkeliggjort i 1987 da luftforsvarsdelen av det nasjonale forsvar ble utskilt som flyvåpen.
Regent, konge
Etter å ha etterfulgt sin far som Bahrains monark i mars 1999 igangsatte Al-Khalifah flere politiske reformer. Alle politiske fanger ble satt fri, kvinner fikk stemmerett, og det ble avholdt parlamentsvalg. Det ble dessuten foretatt en grunnlovsendring. Reformene ble beskrevet av Amnesty International som «en historiske periode for menneskerettighetene.»
Bahrain var tidligere ansett som et emirat, og ble offisielt kalt en «stat», men ble erklært et kongedømme i 2002.
Familie
Han og hans kone, Sheikha Sabika bint Ebrahim al-Khalifah, har fire levende barn:
Kongens sjette sønn, Sjeik Faisal ibn Hamad al-Khalifah (født 12. februar 1991), døde 15 år gammel i en bilulykke 13. januar 2006.
Intravenøs infusjon
Infusjon betyr innen helsevitenskaper det å føre en væske direkte inn i kroppen, som oftest i en vene. Dette skjer ved hjelp av et venekateter, gjennom intravenøs terapi. Eksempler på andre former for infusjoner er når lokalbedøvende legemidler føres inn i epiduralrommet eller inn til nerver under henholdsvis epiduralblokkade og regional nerveblokkade, og infusjon av flytende ernæring via en nasogastrisk eller PEG-sonde. Infusjoner kan gjøres enten ved hjelp av gravitasjon ved å henge infusjonsvæsken høyere enn infusjonsstedet, eller mekanisk ved hjelp av en infusjonspumpe.
John Campbell, baron Campbell av Eskan
John Campbell, baron Campbell av Eskan, (født 8. august 1912, død 26. desember 1994) var første leder for Milton Keynes Development Corporation.
14. januar 1966 ble han utnevnt til baron på livstid som baron Campbell av Eskan, etter Camis Eskan i Dunbartonshire. På grunn av den skotske tittelen ble han mens han jobbet i MKDC kjent som «Jock» Campbell – Jock er et vanlig kallenavn på skotter.
Den største parken i Milton Keynes, Campbell Park, er oppkalt etter ham.
Mariakirken i Kraków
Fra det nordlige tårnet spilles hver time en trompetmelodi (Hejnał) som er svært kjent for de fleste polakker. Melodien er kort og brytes av plutselig, til minne om en kjent trompetblåser fra det 13. århundre som ble truffet av en pil i halsen mens han spilte melodien for å advare byens borgere mot et mongolsk angrep. Hejnał kan høres over hele landet klokken 12:00 da den sendes live på den polske statsradioen Polskie Radio Program I.
Paflagonia
Paflagonia (gresk: Παφλαγονία, Paphlagonía) var i antikken et område ved kysten av Svartehavet nord for sentrale Anatolia, lokalisert mellom Bitynia i vest og til Pontos i øst, og skilt fra Frygia (senere Galatia) av en forlengelse til øst av bityniske Olympos. I henhold til Strabon dannet elven Parthenios den vestlige grensen til region og det var grenset i øst av elven Halys. Navnet Paphlagonia er avledet fra legendene om Papfagon, en sønn av Phineus, en legendarisk konge av Trakia.
Geografi
Den større delen av Paflagonia består av et ulendt fjellrikt land, men det inneholder fruktbare daler og produserer en stor overflod av hasselnøtter og frukt – særlig plommer, kirsebær og pærer. Fjellene er kledd med tette skoger, og av den grunn var kysten besatt av grekere fra tidlig av. Blant disse var den blomstrende byen Sinop, grunnlagt av kolonister fra byen Miletos en gang rundt 630 f.Kr. Amastris, noen få mil øst for elven Parthenios, ble viktig under styret til de makedonske monarkene; mens Amisos, opprettet av kolonister fra Sinop, er lokalisert en kort distanse øst for elven Halys (og av den grunn ikke strengt liggende i Paflagonia slik landet er definert av Strabon), og vokste til bli bortimot en rival av sin moderby.
Historie
Selv paflagonerne knapt har spilt noen rolle i historien var de en av de eldste nasjonene på Anatolia. I hettittisk tid var Paflagonia bosatt av Kaskafolket. Deres nøyaktige etniske forhold til paflagonerne er usikkert. Det synes som om de var beslektet med folket i det tilstøtende landet, Kappadokia, og som antagelig snakket en form for anatolsk utgave av de indoeuropeiske språkene. Deres språk synes å ha vært særskilt, i henhold til Strabon.
Paflagonerne ble nevnt av Herodot blant de folkene som ble erobret av Krøsus fra Lydia, og de sendte en større andel soldater til hæren til Xerxes I av Persia i 480 f.Kr. Forfatteren og historikeren Xenofon nevner dem som styrt av en fyrste som kom fra dem selv, uten noen referanse til nabosatrapene, en frihet som kanskje hadde sin årsak til at deres land lå høyt opp i fjellene og utilgjengelig til. Alle disse fyrstene av Paflagonia synes ha hatt navnet Pylaimenes, antagelig som et tegn på de hevdet å nedstamme fra en høvding som figurerte i Homers Iliaden som en leder av paflagonerne.
Under kongedømmet Pontos
I en senere periode kom Paflagonia inn under kontrollene til kongene i Makedonia, og etter at Aleksander den store døde, ble de gitt videre, sammen med Kappadokia og Mysia, til Eumenes av Kardia. Det fortsatte dog å bli styrt av lokale fyrster inntil landet ble oppslukt av det ekspanderende makten lenger øst, Pontos. Herskerne av dynastiet i Pontos fikk kontrollen over den større delen av Paflagonia så tidlig som styret til Mithridates Ctistes (302–266 f.Kr.), men det var ikke før i 183 f.Kr. at Farnakes I fikk den greske byen Sinop under sin kontroll. Fra denne tiden var hele provinsen lagt inn under kongedømmet Pontos fram Mitridates VI av Pontos ble beseiret av romerne i 65 f.Kr.
Romerske og bysantinske riker
Pompeius, som hadde overvunnet Mitridates VI, slo sammen flere av kystdistriktene med Paflagonia og med en større del av Pontos for å danne den romerske provinsen Bitynia. Det indre av Paflagonia overlot han til lokale fyrster inntil deres familier døde ut og hele landet ble lagt inn under Romerriket. Navnet Paflagonia ble fortsatt benyttet av geografer, skjønt dets grenser var ikke nøyaktig definert av geografen Klaudios Ptolemaios. Paflagonia gjenoppsto som en egen provins på 400-tallet e.Kr. På 600-tallet ble det en del av det bysantinske thema Opsikion og senere av thema Bucellarion for det ble utskilt på nytt en gang rundt 820 for atter å utgjøre en egen provins.
Gjendesheim
Gjendesheim er en turisthytte som ligger ved øst i Jotunheimen, i Vågå kommune i Innlandet. Gjendesheim ligger ved østenden av Gjende, omtrent 2 km fra Maurvangen ved Rv51 og er ca. 1 000 meter over havet. Gjendesheim har vært turisthytte for Den Norske Turistforening (DNT) siden 1878. Gjendesheim har 170 sengeplasser, de fleste på 2- og 4-sengs rom, 4 sovesaler og noen få enkeltrom.
De som går den populære fjellturen over Besseggen begynner ofte turen på Gjendesheim. Turistene har valget mellom å gå fra Gjendesheim over Besseggen til Memurubu, og derfra ta rutebåten tilbake til Gjendesheim, eller ta båten til Memurubu og gå over Besseggen tilbake til Gjendesheim. Det er mest populært å ta båten til Memurubu og gå tilbake til Gjendesheim. Dusj og toalett er i et fellesanlegg.
Historie
Opprinnelig skulle Gjendesheim bygges ved Leirungen som ligger lengre opp mot Valdresflya. Siden det ikke var mulig å få tomt der ble Gjendesheim bygd der den er i dag.
I «Meddelelser til medlemmene» fra Den Norske Turistforening står det: «Den nye hytte ved Gjende blev ferdig sommeren 1878 og samme år besøkt av 125 turister. Den 4. mars 1879 fikk den navnet Gjendesheim.»
Lappsanger
Lappsanger (Phylloscopus borealis) er en monotypisk langdistansetrekkfugl i sangerfamilien (Phylloscopidae) og inngår i den tallrike gruppen av bladsangere (Phylloscopus). Arten hekker fra lengst nord i Norge (Troms og Finnmark) og østover gjennom det nordlige Fennoskandia, Russland med Sibir, det nordlige Mongolia og det aller nordøstligste Kina, samt i det vestligste Alaska. Fuglene overvintrer i Sørøst-Asia.
Gjendesheim
Historie
Viktige årstall:
Lappsanger
På Norsk rødliste for arter 2021 klassifiseres arten som sterkt truet, som i rødlista for 2015. Hekkebestanden ble i 2015 anslått til 30–200 individer i Norge og cirka 100 individer i Sverige, mens den i 2011 ble anslått til cirka 1 000–4 000 individer i Finland. På den internasjonale rødlista regnes den som livskraftig.
Gjendesheim
Historie
Etter 1976 er det ikke oppført nye hus, men det har pågått stadig ombygging, påbygging og oppussing av alle hus. Gamlebygningen er påbygt i begge retninger, og den eldste delen fra 1878 eksisterer fortsatt i bygningen.
Lappsanger
Etymologi
Det vitenskapelige slektsnavnet Phylloscopus stammer fra de to gammelgreske uttrykkene phullon (φυλλον) og skopos (σκοπος), som betyr løvsøker eller undersøker løv. Selve artsnavnet, borealis, følger av det gammelgreske uttrykket boreas (βορεας), som betyr nord eller nordlig. Epitetet refererer ikke bare til nordlige breddegrader, men også til en fordeling eller rekkevidde nord for tidligere kjente former.
Campbell Park
Campbell Park er et verdslig sogn i Milton Keynes i England. Det er også navnet på en park i området. Sognet ble opprettet i 2001, og er avgrenset av Portway (H5, A509), Brickhill Street (V10), Dansteed Way (H4), M1, elven Ouzel, Chaffron Way (H7), A5, Childs Way (H6) og Marlborough Street (V8).
Lappsanger
Taksonomi
Lappsanger ble tidligere regnet som konspesifikk med kamtsjatkasanger (P. examinandus) og honshusanger (P. xanthodryas), men disse er nå skilt i tre arter. Kamtsjatkasanger og honshusanger blir imidlertid fortsatt referert til som lappsangere i flere østlige land, noe som kan gjøre det vanskelig å bestemme arten i land der den overvintrer.
Gjendesheim
Historie
Bestyrere på Gjendesheim:
Campbell Park
Parken
Parken dekker det meste av distriktet. Den har navn etter den første lederen for Milton Keynes Development Corporation, John Campbell, baron Campbell av Eskan. Parken strekker seg fra teaterdistriktet i Central Milton Keynes til Grand Union-kanalen. Pr. 2007 er en marina under konstruksjon ved kanalen. En planlagt ny gren av kanalen, den såkalte Bedformgrenen, skal komme inn ved marinaen.
Flere boligområder med utsikt mot parken er planlagt.
Lappsanger
Biologi
Lappsanger blir cirka 11–13 cm lang og veier cirka 10 g, og er noe større enn løvsanger (P. trochilus). Den har lange og tydelige øyenbryn og en linje gjennom øye og et smal hvit vingebånd. Hodet er relativt lite og nebbet rett og mørkt. Undernebbet har gul-oransje base. Fjærdrakten er grålig olivengrønn på oversiden og mer skittenhvit på undersiden. Stjerten er ganske kort.
I hekketiden trives arten i det nordligst skogbeltet, i Norge typisk der det vokser dvergbjørk, men lenger østover også i barskog, typisk furuskog ispedd bjørk, poppel og vier med sporadiske innslag av gran. I høyder opp til 2 500 moh også rhododendronkratt, og over tregrensen også fjellkratt. I overvintringsområdene er den sjelden å finne over 1 800 moh, som oftest i områder med blandet løvskog og eviggrønn skog og i regnskogkanter og i områder med sekundærvekst, inkludert skogkledde bekker, i kantsoner av dyrket mark, mangoplantasjer, hager og mangrover.
Dietten består av insekter og andre små virvelløse dyr, som fuglene fanger fra vegetasjonen. Døgnfluer (Ephemeroptera), steinfluer (Plecoptera), flere typer rettvinger (Orthoptera), støvlus (Psocoptera), nebbmunner (Hemiptera), dvergsikader (Cicadellidae), bladlus (Aphidoidea), nettvinger (Neuroptera), sommerfugler (Lepidoptera) og mange andre arter står på menyen.
Olivier Krumbholz
Olivier Krumbholz (født 12. september 1958 i Longeville-lès-Metz) er en fransk håndballtrener, som er landslagssjef for det franske kvinnelandslaget.
Trener
På slutten av sin spillerkarriere, tok han i 1986 over trenerjobben i Metz Handball, hvor han blant annet vant fire seriemesterskap. I perioden 1992–95 var han både hovedtrener i Metz og trener for det franske juniorlandslaget, før han i 1998 tok over det franske kvinnelandslaget etter Carole Martin. Han var trener for Frankrike fram til og med EM 2012 og igjen fra januar 2016.
Med A-landslaget har Krumbholz vunnet gullmedalje i Håndball-VM 2003 i Kroatia, VM 2017 i Tyskland og EM 2018 på hjemmebane, samt sølvmedalje i 1999-VM og 2009-VM, og tre bronsemedaljer i 2002-EM, 2006-EM og 2016-EM. Krumbholz har også ledet laget i olympiske leker, i OL 2000, OL 2004, OL 2008, OL 2016 og OL 2020 arrangert i 2021, med gull i 2021 som beste prestasjon.
Lappsanger
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Eventuelle navn i parentes er midlertidige og mangler et offisielt norsk navn.
Møller
Møller (Sylvia curruca) tilhører sangerfamilien og er den minste av artene i den tallrike slekten Sylvia, som teller i alt 30 arter og hører til i sangerfamilien (Sylviidae). Seks underarter anerkjennes, hvorav nominatformen hekker i deler av Norge og Skandinavia forøvrig.
Etymologi
Det er usikkert hva som er opprinnelsen til det vitenskapelige artsnavnet (curruca), men det har blitt spekulert i om Carl von Linné i 1746 lot seg inspirere av den tidligere svenske benevnelsen på en møller; kruka.
Taksonomi
Møller var inntil ganske nylig delt inn i flere arter, men nyere forskning med mtDNA kan ikke stadfeste en slik inndeling vitenskapelig. De tidligere artene mørkryggmøller, gansumøller og ørkenmøller har derfor blitt tilbakeført som underarter av møller.
Det har også blitt foreslått en rekke nye underarter, men de geografiske forskjellene er i hovedsak kliniske og kan ikke forankres vitenskapelig. Dette gjelder blant annet caucasica og zagrossiensis, som vanskelig lar seg skille fra nominatformen; likeledes er telengitica inkludert i margelanica. Videre lar den foreslåtte rasen snigirewskii seg ikke skille fra minula, mens jaxartica faller innenfor halimodendri. Den lite differensierte chuancheica inkluderes i margelanica. Fugler fra Altaj og Pamir blir av og til separert som monticola, men differensiering fra althaea er tvilsom.
Biologi
Møllere blir cirka 12,5–14 cm lange og veier omkring 9,5–18 g (typisk 11–13 g). Arten ligner litt på tornsanger (S. communis), men er mørkere på kinnet og mangler rødbrunt på vingene. Oversiden er i hovedsak gråbrun med et skimmer av olivenbrunt på skuldrene, mens undersiden er tilnærmet hvit fra strupen. Nominatformen har noe mørkere øredekkere enn de andre underartene. Issen og den moderat lange stjerten er grå, mens ekstremitetene er mørkegrå. Nebbet er ganske kort og nesten sort. Kjønnene er like.
Møller er en langdistansetrekkfugl, som fra våre områder trekker til det sentrale og nordøstre Afrika (eventuelt også Midtøsten) for å overvintre. Fuglen hekker i det meste av Europa, sørover til det nordlige Frankrike, men ikke i Sør-Frankrike, Den iberiske halvøy, Italia og Hellas. Den hekker heller ikke i Irland, på Island og Nordkalotten. I Norge hekker den i Sør-Norge og nordover til Bodø, men den er mest vanlig på Østlandet. Videre hekker fuglene østover gjennom det boreale barskogbeltet til områdene vest for Okhotskhavet.
Arten trives best i åpent kulturlandskap og habitat med småskog, kratt og høy undervegetasjon som grenser opp mot skog, herunder også klaringer i skog med tilsvarende vegetasjon. Den hekker imidlertid fra havnivået og opp mot fjellet, opp mot 2 200 moh i Østerrike og 2 350 moh i Sveits. I Norge opp mot bjørkebeltet. Vinterkvarterene består ofte av savanne som er sparsomt bevokst av trær, palmer og vegetasjon (spesielt Tamarix og Acacia) nær vannveier.
Møllere leter etter føden på blader, kvister og barken på trær. De livnærer seg i hovedsak av insekter og insektlarver, som sommerfugllarver, edderkopper, biller, fluer, maur, og små snegler med mer, men de kan også ete noe bær, nektar og pollen. Ungene mates imidlertid for en stor del opp på larver. Sangen minner litt om tørkede erter som ristes i en blikkboks, og kanskje er det derfor den på svensk kalles ärtsångare. Sangen gir et klaprende inntrykk og består av en høylytt serie med tell-tell-tell-tell-tell-lyder.
Døde ringmerkede individer viser at domestiserte predatorer står bak cirka 18 % av dødsfallene, utilsiktet menneskelig aktivitet cirka 44 %, og tilsiktet menneskelig aktivitet cirka 32 %, men cirka 6 % av dødsfallene har andre årsaker. Det eldste individet som er registrert ble 7 år.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020).
Derog Gioura
Derog Gioura (født 1. september 1932 i Ubenide, død 25. september 2008 ) var en politiker og president i Nauru. Da hans forgjenger Bernard Dowiyogo døde som president 10. mars 2003, ble han valgt fra parlamentet som assisterende president. I parlamentsvalget 3. mai stilte han som kandidat, sammen med Ludwig Scotty og Kinza Clodumar. 29. mai fikk han hjerteinfarkt, og trakk sitt kandidatur. Han ble innlagt på sykehus i Melbourne og behandlet. Samme dag ble Ludwig Scotty valgt til ny president. Etter at han hadde blitt frisk, dro han tilbake til Nauru, og støttet René Harris i hans suksessfulle mostillitsforslag mot Scotty, og ble kvinne- og familieminister.
22. juni 2004 fikk Harris et mistillitsforslag mot seg, og Gioura mistet plassen som minister, men forble parlamentsmedlem. Ved avviklingen av parlamentet i oktober 2004, mistet han imidlertid dette vervet. Ved det etterfølgende valget ble han ikke gjeninnvalgt.
Norge under VM i friidrett 2011
Andreas Thorkildsen vant Norges eneste medalje med sølv i spydkonkurransen. Norge fikk ytterligere to utøvere til finale: Jaysuma Saidy Ndure løp inn til fjerdeplass på 200 meter, mens Ingvill Måkestad Bovim overrasket med sjetteplass på 1500 meter.
Kappgjengeren Håvard Haukenes og hekkeløperen Christina Vukicevic var også kvalifisert og uttatt til VM, men måtte trekke seg på grunn av skader. 25 ganger norsk mester i kappgang, Erik Tysse ble også påmeldt til mesterskapet, siden en behandling av hans anke på dopingdommen for bruk av dopingmiddelet CERA var pågående til etter mesterskapets start. Om anken hadde blitt tatt til følge kunne Tysse i prinsippet delta unnder mesterskapet, men den 29. august ble det offentliggjort at Den internasjonale voldgiftsretten for sport (CAS) forkastet anken fra Tysse, og utestengelsen frem til 7. juli 2012 ble opprettholdt.
Eerily Howling Winds
Eerily Howling Winds er en demo-EP utgitt av Ancient i 1993.
Charles Ogier
Charles Ogier (født 1595, død 11. august 1654) var en fransk forfatter som skrev en reiseskildring på latin om en reise han foretok som sekretær for den franske utsendingen til de nordiske landene på 1630-tallet. Boken er en viktig kilde til 1600-tallets historie i Norden.
Bakgrunn
Ogier studerte i Bourges og Valence og ble parlamentsadvokat i Paris, men da han ikke lyktes i dette yrket, søkte han stillingen som sekretær for Claude de Mesmes, greve av Avaux, da denne ble sendt som ekstrordinær utsending til de nordiske hoffene. Reisen hadde flere formål: Avaux skulle overbringe Frankrikes gratulasjon i forbindelse med prins Christian av Danmarks bryllup, kondolere i anledning av kong Gustav Adolfs død og gratulere i anledning av dronning Christinas tronbestigelse, men først og fremst skulle han forsøke å opprettholde freden mellom Sverige og Polen. Reisefølget brøt opp fra Paris 11. juni 1634. Ogier vendte tilbake fra reisen i 1636, men han hadde da fått en skade på synet og ble senere angrepet av en lungesykdom, slik at han måtte ta avskjed. I 20 år levde han som syk i forstaden St. Victor utenfor Paris.
Ogiers reisebeskrivelse
Etter hjemkomsten fra reisen ble Ogier oppfordret av sin venn, professor Nicolas Borbon, til å utarbeide sitt verk Ephemerides sive iter Danicum, Svecicum, Polonicum («Dagbøker eller reise til Danmark, Sverige og Polen») etter opptegnelser han hadde gjort under reisen. D’Avaux fikk ham imidlertid til å love å vente 20 år med utgivelsen, av hensyn til staten. Derfor ble boken først utgitt i 1656, to år etter Ogiers død, av hans bror, François Ogier.
Boken er svært sjelden, og var det allerede på Ludvig Holbergs tid, for Holberg skriver at den «formedelst dens Rarhed er saa kostbar, at den vejes op med Guld». Den er skrevet på latin, men deler av den ble oversatt til tysk av den danske historikeren Johan Heinrich Schlegel i 1774. I 1780 ble den delen som omhandler Sverige trykket i svensk oversettelse i Stockholms magasin. Oversettelsen ble utgitt som bok i 1828, og i 1914 kom en moderne oversettelse forsynt med noter ved Sigurd Hallberg. Samme år kom den delen som omhandler Danmark ut i dansk oversettelse som Det store bilager i Kjøbenhavn 1634 i serien Memoirer og breve.
Harald Brede
Betjent Harald Brede er en fiktiv person fra serien om Oslodetektiven Knut Gribb. Sammen med overkonstabel Finn Jerven er han Gribbs faste medarbeider, og opptrer ved detektivens side i brorparten av fortellingene. Brede er noen år eldre enn Gribb, og i de tidlige historiene var han noe av en kvinnebedårer, men ettersom serien og personene utviklet seg tok Brede etter hvert rollen som matglad, lett overvektig familiefar, mens rollen som kvinnebedårer ble overtatt av Jerven.
Brede er født og oppvokst på Toten, og i nyere hørespill fremstilles han med Hedmarksdialekt.
Brede beskrives slik av tidligere Gribb-produsent og Radioteater-sjef Nils Nordberg:
I hørespillene og de nyere Gribb-bøkene er Brede født 1890, på Toten. Hans eldre bror arvet gården, og Harald tok underoffisersskolen og søkte seg deretter til politiet – slik mange bondegutter gjorde på hans tid.
Han er den eneste av de tre som er gift, kona heter Marie og er født Evenrud, og å den tid vi møter ham, bor ekteparet Brede i en treværelses leilighet i Myklegårdsgate, like ved Harald Hårdrådes plass, og har tre mer eller mindre voksne barn, sønnen Lille-Harald og døtrene Tordis og Randi.
Brede har lyse krøller og blå, blide øyne, og måler 190 cm på strømpelesten. Han er en habil tungvekstbokser og vant i sine yngre år fire NM i brytning. Han er bomsterk og kan bøye jernstenger med nevene, men er ellers en godmodig og hjemmekjær mann som røyker snadde med Tiedemanns Blå Mix.
Altmarkt (Dresden)
Altmarkt er Dresdens historiske midtpunkt. Torget ble første gang nevnt i et dokument fra 1370 som omtaler det som byens markedsplass. Rett ved siden av det ligger Kreuzkirche, den viktigste hellige kirken i byen i århundrer. Dagens kirke ble reist mellom 1764 og 1792 etter at den første var blitt ødelagt i sjuårskrigen; den ble helt ødelagt i 1945, men er gjenoppbygd med stor nøyaktighet etter krigen. Det årlige Striezelmarkt, et av de eldste julemarkedene i verden blir avholdt på Altmarkt. Det har blitt holdt siden 1434.
Mye av de historiske bygningene på Altmarkt ble ødelagt i andre verdenskrig. Bare korskirken ble rekonstruert. Rekonstruksjonen av vestsiden og østsiden samt de tilstøtende kvartalene fant sted på 1950-tallet i henhold til de 16 prinsippene for byutvikling i en arkitektonisk stil som fortsetter kulturarven og er basert på det barokke bybildet i Dresden. I motsetning til disse planene ble en modernistisk ensom bygning, Kulturpalast, bygget på nordsiden. Etter slutten av DDR ble sørsiden av torget stengt i 1990 med to bygninger som stilistisk var løst tilpasset nabobygningene.
Verftet (Bergen)
Verftet er et strøk i Bergen i området Nordnes i bydelen Bergenhus, på vestsiden av Nordneshalvøyen. Verftet grenser mot Puddefjorden fra Nordre Nøstekaien til Georgernes verfts grense mot Nordnesparken, så opp i fjellet på oppsiden av Fredriksberg fort, Galgebakken, Haugeveien til Klosteret og ned Vestre Holbergsallmenningen. Strøket grenser dermed til Nøstet i sør, strøkene Strandsiden og Nordnes i øst og Nordnes i nord.
Strøket omfattes av Fredriksberg grunnkrets som hadde 582 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 0,08 km².
Trond Martin Sæterhaug
Trond Martin Sæterhaug (født 26. juli 1978 i Levanger i Nord-Trøndelag) er en norsk kulturleder og tidligere politiker (utmeldt av SV i 2017).
Verftet (Bergen)
I 1786 fikk Georg Vedeler og Georg Brunchorst privilegium på å anlegge verft nedenfor Fredriksberg fort, det såkalte Georgernes verft. I 1850-årene ble driften av verftet overtatt av Ananias Dekke som anla dokken som ble hetende «Dekke-dokken» eller «Dikke-dokken». I tilknytning til verftsvirksomheten vokste her fram en liten bydel med boliger for arbeidsfolk. Dette var en tett og variert trehusbebyggelse som fikk vokse frem uten regulerte gater. Mot slutten av 1800-tallet ble her reist enkelte leiegårder, men strøket fikk aldri noen massiv leiegårdsbebyggelse.
Trond Martin Sæterhaug
Han er kulturleder i Grong kommune og kulturhussjef for Kulturhuset Kuben.