cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tenerife-ulykken
Etterforskning
En samarbeidsgruppe på 70 personer fra USA, Nederland og Spania satte i gang en etterforskning av ulykken. Fra taleregistratoren ble det klart at KLM-kapteinen hadde vært overbevist om at han hadde avgangstillatelse. Meldingene fra kontrolltårnet og Pan Am-flyet inntraff samtidig og forpurring av meldingene bidro til denne misforståelsen.
Oras
Barangayer
Oras er inndelt i 42 barangayer per 30. september 2019.
Tenerife-ulykken
Etterforskning
Som resultat av ulykken ble det hierarkiske systemet i førerkabinen tonet ned, med større krav om enighet om situasjonen blant de om bord. Det ble i tillegg lagt ned et betydelig arbeid i utviklingen av bedre evakueringsrutiner, og det ble også introdusert et radiosystem hvor frekvensene ikke «lammer» hverandre slik at miskommunikasjon ikke kan oppstå ved at to parter snakker samtidig.
Etter ulykken ble det bygget en ny flyplass på sørsiden av Tenerife som var mindre utsatt for tåke. Los Rodeos brukes fortsatt som lokalflyplass.
Flyene
Begge flyene var Boeing 747-maskiner som fløy for selskapene Pan American World Airways og KLM.
Pan Am-flyet
Pan Am-flyet var en Boeing 747-121-maskin registrert N736PA med serienummer 19543 operert av Pan American World Airways som Flight 1736. Flyet fløy første gang julaften 1969, og var dermed syv år og tre måneder gammelt. Det hadde fløyet totalt 25,725 timer, fordelt på 7,195 flyvninger (regnet frem til mellomlandingen 27. mars 1977 på JFK lufthavn). Flyet hadde 396 personer om bord, hvorav 335 omkom. Det var dette flyet som takset, og krysset rullebanen.
Kaptein var Victor F. Grubbs (født 18. mai 1920) fra USA. Han hadde totalt 21 043 flytimer, 564 timer i 747, og omtrent 54 timer siste 30 dager før ulykken.
Andrepiloten var Robert L. Bragg (født 14. september 1937). Han hadde totalt 10 800 flytimer, 2796 i 747. Både kaptein Grubbs og andrepilot Bragg var sertifisert for Boeing 747 og 707.
Flyingeniøren var George W. Warns (født 12. desember 1930). Han hadde totalt 15 210 flytimer, 559 i 747.
KLM-flyet
KLM-flyet var en Boeing 747-206B-maskin registrert PH-BUF med serienummer 20400. Den fløy første gang 14. juli 1971, og var dermed fem år og syv måneder. Maskinen hadde vært i lufta i 21,195 timer, på 5202 flyvninger. Det var 248 personer om bord; alle omkom.
Kapteinen var Jacob Veldhuyzen van Zanten, en kjent og svært erfaren pilot for KLM. Han hadde kommersiell flylisens siden 18. april 1950, og var sertifisert til å fly 747 siden 21. januar 1971, en sertifisering som skulle vare til 16. juni 1977. Han hadde totalt 11 700 timer i lufta, med 1545 timer i 747.
Andrepilot var Klass Meurs (14. februar 1935) fra Nederland. Han fikk kommersiell flylisens 2. mars 1950, og var godkjent på 747 siden 19. januar 1977. Han hadde totalt 9 200 timer flytid, og bare 95 timer i 747.
Flyingeniøren var Willem Schreuder (født 30. august 1928), også fra Nederland. Han fikk ingeniørsertifisering på B747 22. april 1975 og hadde fløyet 543 timer, totalt 17 031.
Katarzyna Bachleda-Curuś
Katarzyna Anna Bachleda-Curuś (født 1. januar 1980 i Sanok) er en polsk skøyteløper som har spesialisert seg på allround mesterskap siden hun mestrer alle distanser, men nesten aldri er blant de beste på enkeltdistanser. Hennes fødenavn er Wójcicka, og hun bor i Zakopane.
I Polen er hun en av de beste skøyteløpere gjennom tidene, og hun har allerede vunnet femten nasjonale titler. Wójcicka debuterte i verdenscupen på Hamar i november 1998.
Hun hadde stor fremgang i 2005 og kom på 12.-plass i EM Allround og 14.-plass i VM Allround. Hun deltok i Vinter-OL 2006 hvor hun endte på 10.-plass på 3,000 meter, 8.-plass på 1,000 meter, 11.-plass på 1,500 meter og 16.-plass på 5,000 meter. Ett år senere returnerte hun til Torino og deltok i Vinteruniversiaden 2007 hvor hun vant gullmedalje på 1,500 meter.
Berømmelsens hus
Berømmelsens hus (The House of Fame) er lyrisk verk av Geoffrey Chaucer (ca. 1343 – 1400), et av hans tidligste verk, sannsynligvis skrevet en gang mellom 1379 og 1380.
Diktet består av mer enn 2000 linjer i tre bøker, formet som en drømmevisjon og diktet som versepar med åtte stavelser. Forfatteren selv, Geffrey, som presenterer seg selv som en leser, faller i søvn og i drømmen befinner han seg i et glasshus bestående av bilder av berømte mennesker og deres bedrifter. Med en engel som veileder mediterer han over berømmelsens natur og påliteligheten i de overleverte nedtegnelser. Det tillater Geffrey å betrakte og gruble over poetens rolle i å fortelle om livene til kjente og berømte og om hvor mye sannhet det er i det som kan fortelles.
Diktet er ansett som det første i Chaucers italiensk periode og man finner ekko av verkene til Ovid, Vergilius’ Æneiden og spesielt Dante Alighieris Den guddommelige komedie. Den tredelte strukturen og de tallrike navnene synes å antyde at diktet var ment som en parodi på eller som etterligning av Den guddommelige komedie, men fremstår som en svakere fremstilling av begge deler. Verket viser likevel en betydningsfull framgang i Chaucers kunst fra hans tidligere dikt Hertuginnens bok. En referanse mot slutten av diktet til en «mann av stor autoritet» som rapporterer tidende om kjærlighet har blitt tolket som en referanse til ekteskapet til Rikard II og Anna av Böhmen, eller om forlovelsen til Filippa av Lancaster og Johan I av Portugal, men det neppe er sannsynlig ved at de ikke behandles nærmere.
Som med flere av Chaucers andre verker er diktet uferdig, men selv om slutten er ukomplett er det et åpent spørsmål om den har gått tapt, eller om det fra Chaucers side var blitt bevisst etterlatt slik som et retorisk virkemiddel.
Som med mange av Chaucers dikt finner man de første skriftlige referanser til enkelte engelske ord. Dette diktet har gitt begreper som galaksen (galaxy) og Melkeveien (Milky Way)
Maria Canals Barrera
María Canals Barrera (født María Pilar Canals, 28. september 1966) er en amerikansk skuespiller av cubansk avstamning. Hun er mest kjent for sin rolle som Theresa Russo i serien Magikerne på Waverly Place og rollen som moren til Mitchie (Demi Lovato) i Camp Rock som gikk på Disney Channel.
Ivar Medaas
Ivar Medaas (født 9. april 1938, død 7. januar 2005) var en norsk visesanger fra Alversund i Lindås i Nordhordland. Han ble landskjent med visen «Dar kjem dampen», som var en hyllest til rutebåten DS «Oster». Teksten ble skrevet av døvepresten Ragnvald Hammer. Sammen med sin kone Kari Medaas, ga han ut en rekke viser og album under navnet Vestlandsduoen.
Karriere
Han hadde en lang karriere bak seg i norsk revy- og musikkliv, der han særlig skildret menneskene langs vestlandskysten. Ivar Medaas spilte inn noen få plater sammen med Ellen Fredriksen under navnet Vestlandsduoen. I 1962 giftet han seg med Kari, og sammen fikk de tre barn. Etter kort tid år tok Kari over Ellen Fredriksens plass i Vestlandsduoen, og det ble langt flere innspillinger. De sang på strilemål. I 2002 mottok de målprisen. Medaas opptrådte også sammen med Dizzie Tunes, Wenche Myhre og Øystein Sunde. Medaas samarbeidet med Jon Eikemo (også han stril) og Jakob Sande.
Fram til 1955 bodde Ivar Medaas i Alversund, men flyttet så til Oslo. Fem år senere debuterte han hos Jens Book-Jenssen og arbeidet deretter på Chat Noir i fire år, og så på ABC Teatret og Oslo Nye Teater, ett år på hvert sted. Sammen med brødrene Kjartan (trekkspill) og Jan Spurkeland (vokal og gitar) dannet han musikkgruppen Trio Intim i årene 1957–1960. Medaas var i utgangspunktet felespiller innenfor folkemusikalsk tradisjon, mens Trio Intim var et danseband som spilte popmusikk. Medaas spilte elektrisk bassgitar i bandet og ifølge Spurkeland var dette den første el-bassen i Bergens-distriktet. Medaas reiste i 1960 til Ås for å gå vinterlandbruksskolen.
Han spilte rollen som den halvsprø lensmannen som hadde ansvaret for en veipost ute på bygda, i Olsenbanden: Operasjon Egon fra 1969. Han portretterte en skrulling som hoppet rundt på ett ben og glad-skjøt i taket med haglen sin.
I 1981 var Medaas igjen fremme i media da gruppen Prima Vera laget en parodi på den populære sangen fra samme år, «Bette Davis Eyes» som ble gjort kjent av Kim Carnes, kalt «Ivar Medaas øyne». Saken endte i retten og Medaas krevde 25,000 kroner i erstatning. Herodes Falsk uttalte til VG at Medaas ofte selv var frampå og fleipet med sin skjeløydhet i det offentlige rom; ergo gjorde Medaas også narr av andre personer med samme handicap. Faktisk hadde Medaas muligheten til å fleipe tilbake igjen med Prima Vera, siden de hadde stavet etternavnet hans feil på albumomslaget/plateetiketten. Der skrev de Medås i stedet for Medaas. Da sangen kom med på samlealbumet Absolute Prima Vera i januar 1994, ble etternavnet til Medaas skrevet riktig på bakcoveret.
Foruten «Dar kjem dampen» huskes han for viser som «Draumen om fred» («Last Night I Had the Strangest Dream»/«I natt jag drömde»), «Sildefiske på Dogger bank», «Eg hadde ein gong ein båt» («Sloop John B») og «Når eg er 67» («When I'm Sixty-Four», opprinnelig en Beatles-låt). Ivar Medaas gav også ut en plate med tekster av Herbjørn Sørebø, og samarbeidet med blant andre Lillebjørn Nilsen, Ove Thue, Øystein Dolmen og Gustav Lorentzen. Han fikk Gammleng-prisen i klassen veteran i 2001.
Medaas ble rammet av hjerneslag i 1995, og ble sittende i rullestol resten av livet. I 2004 måtte han amputere den ene foten. Han døde 7. januar 2005, 66 år gammel.
Ivar Medaas som deltaker i Melodi Grand Prix
* Sammen med Kari Medaas
Portretter ved Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom
Denne artikkelen tar for seg fiktive portretter ved Galtvort i bok- og filmserien Harry Potter av J.K. Rowling.
Den trinne dame
Den trinne dame er vaktposten ved inngangen til Griffings oppholdsrom, og blir ofte oppskaket hvis noen skal komme inn sent på kvelden/natten og vekker henne. I Harry Potter og De vises stein dro hun på besøk til et annet portrett midt på natten, og låste dermed Harry Potter, Ronny Wiltersen og Hermine Grang ute fra sovesalen sin. I Harry Potter og Fangen fra Azkaban ble den trinne dame angrepet av Sirius Svaart og det tok litt tid før hun våget å vokte Griffingtårnet igjen. Mens hun var borte var det Ridder Callagal som fikk oppgaven å vokte over inngangen.
I den første filmen (Harry Potter og De vises stein) ble den trinne dame spilt av Elizabeth Spriggs. Hun opptrådte ikke i den andre filmen, men i den tredje filmen (Harry Potter og Fangen fra Azkaban) var hun tilbake, spilt av Dawn French. Den trinne dame opptrådte heller ikke i den fjerde filmen.
Ridder Callagal
Ridder Callagal er et portrett av en eksentrisk ridder. Han fikk oppgaven å vokte inngangen til Griffings oppholdsrom ved Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom i Harry Potter og Fangen fra Azkaban, da den trinne dame ble ødelagt etter sitt møte med Sirius Svaart.
Ridder Callagal ble mislikt av alle siden han brukte halvparten av tiden foran inngangen til oppholdsrommet med å utfordre folk til duell, og resten på å komme på vanskelige passord som han forandret ofte.
Han fikk ikke sparken før etter at han hadde latt Sirius Svaart komme inn, etter at Sirius hadde lest samtlige passord for den uken på en liste (som Nilus Langballe hadde satt sammen da han ikke greide å følge med på alle de nye passordene).
Ridder Callagals portrett var allerede velkjent ved Galtvort i Rulle Wiltersens dager.
Portretter av Galtvorts rektorer
Portrettet til *Finius Persilius Svaart – En av forgjengerne til Sirius Svaart, og kjent for å være den minst populære rektor noen sinne.
Portrettet til Rektor Kronian – En tidligere rektor ved skolen.
Portrettet av *Armando Duppel – Forgjengeren til Albus Parsifal Ulfrik Brian Humlesnurr, beskrevet som skallet og med grått skjegg.
Ordre Reaux Croix
Ordre Reaux Croix er en martinistorden som ble formelt stiftet i 2002, på 250års jubileet for Ordens grunnleggelse.
O.'.R.'.C.'. er en internasjonal orden med sin Storlosje i Norge.
Organisasjon
Ordre Reaux Croix skiller seg fra andre martinistordener, i og med at den opererer alle tre formene for martinisme under ett banner. Disse tradisjonene er:
Alt opptak begynner i Voie Cardiaque, og etter en minstetid på to års studier, er det mulig å bli med i de øvrige grenene. Ordenens Storloge er i Norge, og har i øyeblikket jurisdiksjoner i Sverige, Canada, Argentina, Spania og England.
Orden har ingen tilknytning til frimureri, og operer full likestilling mellom menn og kvinner.
Lære
Ordenens lære hviler på tre grunnvoller: Kristen mystikk, kabbalah, og martinisme, kalt «læren til våre forfedre i Tradisjonen»; Louis-Claude de Saint-Martin, Martinez de Pasqually og Jean-Baptiste Willermoz.
I motsetning til de fleste samtidige martinistordener, er innholdet i O.’.R.’.C.’., både nåværende og kommende, basert direkte på de tre grunnleggernes lære og arv, og formidles derfor innen et kristent symbolspråk. Dette til tross, så inviterer ordenen 'alle velvillige begjærsmennesker, med en tro på et høyere vesen' uavhengig av religiøs overbevisning.
Ordenens lære formidles fra person til person i et Oratorium, eller Tempel. Og alle aspekter av arbeidet er basert på et nært forhold mellom mentor og student.
Ordenen stammer fra, og inkorporerer autentiske linjer og materiale fra Elus Cohens, C.’.B.’.C.’.S.’., Ordre Martiniste, og de russiske Martinistene og Teoristene.
Ordenen har som mål å gi menn og kvinner veiledning i det største av alle arbeid, selverobringen.
Å formidle til dem den lære og de verktøy som forpaktes av Tradisjonen, slik at de selv kan bryte de segl som hindrer mennesket fra å se sitt Opphav, sitt Livs Natur, og sin Bestemmelse.
Det er mange steg på denne veien, og vår lære formidles derfor gradvis igjennom strengt hemmeligholdte innvielser som reflekterer menneskets tilblivelse og utfoldelse. Ordenen vil kun akseptere kandidater som er nitid, modige og ærlige i sitt begjær og sine bestrebelser etter større selverkjennelse.
Ordenen er dypt esoterisk i sin natur, og leser den Kristne doktrine og skrift med mystiske øyne. Vår grunnvoll er læren om menneskets fall fra sin første tiltenkte posisjon i skaperverket, forståelsen av vår nåværende tilstand og veien tilbake dit hvorfra vi kom.
O.'.R.'.C.'. i Norge
I dag er den største norske selvstendige martinistordenen, Ordre Reaux Croix. O.R.C. har templer i 7 land, deriblant Norge, og opererer både Hjertets Vei (de tre Papus gradene), Elus Cohens og Chevaliers Beneficiantes de la Cite Sainte. Ordnen har både menn og kvinner som likestilte medlemmer, og har ingen religiøse krav til medlemskapet utover en tro på én guddom.
Eksterne lenker
Ordre Reaux Croix
691 Lehigh
691 Lehigh er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 11. desember 1909 av Joel Hastings Metcalf fra Taunton i Massachusetts, USA. Den er oppkalt etter Lehigh University i Bethlehem, Pennsylvania, hvor J. B. Reynolds som beregnet banen jobbet.
Samsara
'Saṃsāra' (sanskrit; også kalt «Livshjulet») betyr å flyte eller strømme, men oversettes med gjenfødelse. Saṃsāra er innen hinduisme, buddhisme og jainisme den gjenfødelsessyklus som man gjennomgår. En som gjennomgår samsara kalles samsari.
Uttrykket beskriver sjelens vandring gjennom ulike tilblivelsesprosess som begynner ved fødselen, endres til lidelse og død for deretter å bli gjenfødt på nytt. Denne sirkulære tenkningen adskiller seg fra den lineære tenkningen med fødsel/død og skapelse/dommedag i de tre store monoteistiske religionene kristendom, jødedom og islam.
I hinduismen og buddhismen er frelsesmålet å unngå denne vandringen i gjenfødelser (hinduismen: moksha, buddhismen nirvana). Som universet ellers har denne sirkelen av gjenfødsler ingen begynnelse eller slutt. Hinduene tror at når man dør vandrer sjelen (atman) inn i nye vesener som fødes. Atman dør ikke. Denne sirkelen av tusener av gjenfødelser kaller hinduene samsara.
Den flyvende hollender (opera)
Den flyvende hollender (tysk: Der fliegende Holländer), WWV 63, er en tyskspråklig opera med musikk og libretto av Richard Wagner, komponert i 1841, uroppført den 2. januar 1843 i Dresden med Wagner selv som dirigent.
Datalagring
Datalagring er lagring av elektroniske data, normalt brukt om lagring av trafikkdata fra elektronisk kommunikasjon (telefoni, e-post, internettrafikk). I 2006 vedtok EU et direktiv – datalagringsdirektivet – som pålegger medlemslandene og EØS-landene å implementere obligatorisk lagring av nærmere angitte trafikkdata fra landenes tele- og internettilbydere.
Den flyvende hollender (opera)
Operaen består av tre akter, men Wagner ønsket den oppført uten pause – et eksempel på Wagners forsøk på å bryte med tradisjonen. Noen av dagens operahus følger Wagners ønske, men den blir oftest oppført med to innlagte pauser. Operaens sentrale tema er forløsning gjennom kjærlighet, et tema Wagner vender tilbake til i de fleste av sine etterfølgende operaer.
Datalagring
Teleselskapene lagrer idag i ulik grad og varighet trafikkdata for faktureringsformål – dataene beviser at trafikken har funnet sted i tilfelle tvist om faktura. Når Norge implementerer datalagringsdirektivet i norsk rett, vil dataene lagres i 6 måneder for å kunne stilles til disposisjon for Politiet for etterforskningsformål.
Den flyvende hollender (opera)
Komposisjon
Tidlig i 1839 var den 26 år gamle Wagner ansatt som orkesterleder ved hoffteateret i Riga. Sammen med sin kone, skuespillerinnen Minna Planer, levde Wagner ekstravagant og overmåte luksuriøst. Denne livsstilen førte til at Wagner oppbygget en enorm gjeld som ble umulig å tilbakebetale. På denne tiden skrev Wagner Rienzi og planla å unnslippe kreditorene sine i Riga for så å flykte til Paris via London og slå gjennom ved å fremføre Rienzi i Paris-operaen. Denne planen gikk i vasken da reisedokumentene hans ble beslaglagt av myndighetene på vegne av kreditorene. Wagner og Minna bestemte seg for å ta en farefull og illegal ferd over den prøyssiske grensen, under denne ferden led Minna en spontanabort. Da de steg om bord i skipet Tethis lot kapteinen dem reise uten pass. Sjøferden med Tethis ble hindret av uvær og høy sjø, skipet måtte søke tilflukt ved norskekysten, i Sandviken på Borøya, i nærheten av Tvedestrand. Ferden skulle opprinnelig ta åtte dager, men det tok til slutt tre uker før Wagner og Minna ankom London.
Wagners erfaring i Paris ble også katastrofal. Han var ikke i stand til å finne arbeid som dirigent og den parisiske Opéra ønsket ikke å fremføre Rienzi. Wagner og Minna ble redusert til fattigdom og Wagner måtte livnære seg på å skrive artikler og å kopiere partiturer. Wagner fikk så ideen om en opera basert på legenden om den flyvende hollender som han håpte kunne fremføres ved operaen. I et brev skrev han følgende: "«Reisen gjennom de norske skjærene gjorde et fantastisk inntrykk på fantasien min; legenden om den flyvende hollenderen, som sjømennene stadfestet, fikk en særegen, merkelig fargelegging som bare mine sjøeventyr kunne ha gitt den.»" Wagner skrev det første utkastet til fortellingen i Paris tidlig i mai 1840. Han baserte historien på Heinrich Heines satire Aus den Memoiren des Herrn von Schnabelewopski, publisert i Der Salon i 1834. I Heines fortelling ser fortelleren en forestilling av et fiktivt scenespill som omhandler en sjøkaptein dømt til å seile verdenshavene til evig tid, siden han spottet Gud. Heine introduserer karakteren som en vandrende jøde, og la også til temaet som Wagner benyttet i denne og mange påfølgende operaer: hollenderen kan bare forløses ved kjærligheten til en trofast kvinne. I Heines versjon presenteres dette som et middel for ironisk humor; imidlertid tok Wagner dette temaet bokstavelig og i utkastet er kvinnen trofast til døden.
Ved slutten av mai 1841 hadde Wagner fullført librettoen eller diktet som han foretrakk å kalle det. Komposisjonen av musikken hadde begynt i løpet av mai til juli året før, 1840, da Wagner skrev Sentas ballade, sangen til de norske sjømennene i akt 3 (Steuermann, lass die Wacht!) og den påfølgende fantomsangen til hollenderens mannskap i samme scene. Disse ble komponert for en prøve ved operaen i Paris, sammen med skissen av handlingen. Wagner solgte skissen til regissøren ved operaen, Léon Pillet, for 500 franc, men klarte ikke å overbevise ham om at musikken var verdt noe. Wagner komponerte resten av Der fliegende Holländer sommeren 1841. Overturen ble skrevet sist, og i november 1841 var orkestreringen av partituret fullført. Mens dette partituret ble skrevet for å spille kontinuerlig i en enkelt akt, delte Wagner senere stykket opp i en tre-akt versjon. Ved å gjøre det endret han imidlertid ikke musikken vesentlig, men avbrøt overganger som opprinnelig var laget for å flyte sømløst (den opprinnelige en-akt versjonen er gjenopprettet i noen forestillinger).
I sitt opprinnelige utkast satte Wagner handlingen til Skottland, men han endret stedet til Norge kort tid før den første produksjonen ble oppført i Dresden og dirigert av ham selv i januar 1843.
I essayet «Eine Mitteilung an meine Freunde» fra 1851 hevdet Wagner at hollenderen representerte en ny start for ham: "Herfra begynner min karriere som dikter, og mitt farvel til den enkle oppkoker av opera-tekster." Faktisk er operaen fortsatt den tidligste av Wagners verker som blir fremført ved Bayreuth-festivalen, og den markerer starten på den modne Wagner-kanonen.
Orkestrering
Den flyvende hollender er komponert for følgende instrumenter:
sceneorkester:
Akt 1
På sin hjemreise blir sjøkapteinen Daland tvunget av uvær til å søke tilflukt i en bukt nær Sandwike i Sør-Norge. Han lar styrmannen være på vakt, og han og sjømennene trekker seg tilbake. (styrmannens sang: Mit Gewitter und Sturm aus fernem Meer). Styrmannen sovner etter hvert. Et spøkelsesaktig fartøy dukker opp akterut og støter mot Dalands skip ved sjøen, gripekrokene holder skipene sammen. Usynlige hender kaster seilene. En mann med blekt aspekt, kledd i svart, ansiktet innrammet av et tykt svart skjegg, går i land. Han lamenterer sin skjebne (arie: Die Frist ist um). Siden han en gang påkalte Satan, er den spøkelsesaktige kapteinen dømt til å streife hvileløst omkring havene helt til dommedag. En engel tok med seg innløsningsvilkårene: hvert sjuende år vil bølgene kaste ham på land; hvis han kan finne en kvinne som vil være tro mot ham, vil han bli løst fra forbannelsen. Daland våkner og møter den fremmede. Den fremmede hører at Daland har en ugift datter, Senta, og han ber om hennes hånd i ekteskap. Han tilbyr en skattekiste i gave. Fristet av gull godtar Daland ekteskapet. Søravinden blåser og begge fartøyene setter seil mot Dalands hjemkyst.
Akt 2
En gruppe med unge piker synger og spinner i Dalands hus (spinnekoret: Summ und brumm, du gutes Rädchen). Senta, Dalands datter, ser drømmende på et portrett av den legendariske hollenderen som henger på veggen; hun ønsker å redde ham. Mot sin amme Marys vilje synger hun for venninnene sine historien om hollenderen (Sentas ballade) om hvordan Satan hørte ham banne og tok ham på ordet. Hun lover å redde ham ved sin troskap.
Jegeren Erik, Sentas tidligere kjæreste, kommer og hører henne; Mary og pikene forlater. Erik advarer henne og forteller henne om drømmen sin, der Daland kom tilbake med en mystisk fremmed som bar henne bort til sjøen. Hun lytter med glede, og Erik drar fortvilet.
Daland ankommer med den fremmede; Senta betrakter den fremmede mannen i trollbundet stillhet. Daland blir knapt lagt merke til av datteren, selv når han presenterer gjesten som hennes forlovede. Daland forlater. I den følgende duetten, som avslutter akten, sverger Senta å være trofast til døden.
Akt 3
Senere på kvelden kommer pikene til Dalands mannskap med mat og drikke. De inviterer mannskapet på det merkelige fartøyet til å være med på festen, men forgjeves. (Steuermann lass die Wacht). Pikene forlater i undring; det spøkelsesaktige mannskapet våkner plutselig til liv, og Dalands menn trekker seg tilbake i frykt.
Mens hollenderen setter seil, kaster Senta seg i havet og forteller at hun vil være trofast mot ham inntil døden. Dette er hans frelse. Spøkelsesskipet forsvinner, Senta og hollenderen blir sett stige opp til himmelen.
Zeeland
Store deler av provinsen befinner seg under havnivå, den siste store oversvømmelsen fant sted i 1953. Turisme er en viktig inntektskilde, spesielt besøker mange tyskere Zeeland. I enkelte områder firedobles befolkningen om sommeren.
Amin Maalouf
Amin Maalouf (arabisk: أمين معلوف; født 25. februar 1949 i Beirut i Libanon) er en libanesiskfødt fransk forfatter og journalist. Han har levd i Frankrike siden 1976. Selv om hans morsmål er arabisk, skriver han på fransk, og hans verker har blitt oversatt til mange språk. Han mottok Prix Goncourt i 1993 for romanen Le rocher de Tanios (norsk utgave Tanios-klippen). Han ble innvalgt til Académie française, det franske akademi, den 23. juni 2011 til sete 29 som tidligere tilhørte den franske antropologen Claude Lévi-Strauss. Maalouf er den første fra Libanon i akademiet.
Skulptur
En skulptur (av latin sculpere, «hugge ut») er et tredimensjonalt kunstverk av enhver type. Tradisjonelle skulpturer kan være hugget i stein eller tre, eller være fremstilt av materialer som bronse, gips eller porselen. Moderne skulpturer kan være laget av industrielle materialer som aluminium eller plast, og skulpturer kan også være ferdig produserte gjenstander (readymades) som kunstneren har valgt ut i en bestemt hensikt.
Amin Maalouf
Bakgrunn
Maalouf ble født i en kristen arabisk familie som det andre av fire barn. Hans foreldre stammet fra fjellandsbyen Ain el Kabou. Maalouf gikk på en franskspråklig jesuittskole, og studerte sosiologi ved Université Saint-Joseph i Beirut. Han arbeidet som direktør for avisen an-Nahar i Beirut frem til utbruddet av borgerkrigen i 1975, da han kom til Paris som flyktning.
Zeeland
Geografisk
Halvøyene og de tidligere øyene er:
Skulptur
Forskjellige former
Den tradisjonelle skulpturen framstår ofte som en representasjon knyttet til erindring. Den er gjerne figurativ, står på et bestemt sted og forteller i et symbolsk språk om dette stedets mening eller bruk.
Zeeland
Geografisk
De viktigste fjordene er:
Amin Maalouf
Forfatter
Maalouf skriver på fransk, og hans arbeider har blitt oversatt til mange språk. Verkene er preget av hans opplevelser av borgerkrig og migrasjon. Det sentrale temaet i hans bøker er møtet mellom religioner og kulturer, og han behandler særlig historiske temaer.
Skulptur
Forskjellige former
Den modernistiske skulpturen er i sammenligning stedløs, abstrakt og selv-referensiell.
Zeeland
Geografisk
Middelburg er provinshovedstad, mens Vlissingen og Terneuzen er viktige havnebyer med store industriområder. Sentralt i provinsen ligger Goes. Disse fire byene har fra 30 000 til 50 000 innbyggere og er de største bosetningene i provinsen. Hulst og Zierikzee har rundt 10 000 innbyggere. I Zeeland ligger flere historiske småbyer som for eksempel Veere, Tholen og Sluis, ved siden av mange landsbyer og tettsteder.
Amin Maalouf
Forfatter
For romanen Tanios-klippen (Le Rocher de Tanios) fikk han Prix Goncourt i 1993. I Korstogene sett fra arabernes side forsøker Maalouf å beskrive korstogene slik araberne så dem; mer som en okkupasjonskrig enn som en kristen dyd.
Skulptur
Forskjellige former
Etter at 1970-årenes konseptkunst og ulike former for postmoderne, stedsspesifikke kunstpraksiser utvidet definisjonen av «skulptur», kan begrepet betegne nesten alle former for kunstneriske aktiviteter. Særlig mange kunstnere fra den amerikanske avant-garden fra siste halvdel av 1960-tallet, som Robert Smithson, Robert Morris og Gordon Matta-Clark, har vært viktige for utviklingen innen samtidig skulptur. Skulpturbegrepet relaterer i dag like gjerne til ulike former for landskapsprosjekter, arkitektoniske problemstillinger og sosiale mekanismer, som til modernismens fokus på «god form» eller tidligere tradisjoners gjengivelse av menneskekroppen.
Zeeland
Geografisk
I Zeeland er jordbruk og jordbruksrelaterte næringsveier viktig. Fruktdyrking drives i området som kalles Zak van Zuid-Beveland, blomsterdyrking på Tholen, og store områder med drivhus finnes ved Rilland og Kapelle.
Amin Maalouf
Forfatter
Med Les Identités meurtrières ( Identitet som dreper) fra 1998 vendte han tilbake til essayformen. Her tok han opp problem knytter til identitet i konflikt mellom ulike kulturer i samband med modernitet og globalisering. Lignende tema tok han også opp i Origines fra 2004, som fulgue det omskiftelige livet til farfaren hans i Levanten.
Cardiganshire
Cardiganshire walisisk Sir Aberteifi) er et tradisjonelt grevskap i Wales, som tilsvarer dagens hovedområde Ceredigion. Administrasjonssenteret var Cardigan.
Zeeland
Geografisk
Jordsmonnet i Zeeland er hovedsakelig leirjord, med mange tidligere bekker og kanaler (vaart). I den sørlige delen av Zeeuws-Vlaanderen er det sandjord. Utenfor dikene ligger leirbanker (kwelder) som i tidens løp har blitt så høye at de kun oversvømmes ved en ekstremt høy vannstand og sandbanker (slik) som ligger under vann ved høyvann. Zeeland har sanddyner langs kysten, de bredeste finnes på Schouwen-Duiveland, Zeeuws-Vlaanderen og Walcherens nordkyst, mens sanddynene på Walcherens sørlige kyst er meget smale.
Cardiganshire
Det ble opprettet i 1282 av Edvard I av England etter at han hadde erobret Wales. Navnet Cardigan var en anglifisering av det walisiske Ceredigion, navnet på et historisk kongedømme.
Amin Maalouf
Forfatter
Maalouf ble tildelt International IMPAC Dublin Literary Award i 2004 og Fyrsten av Asturias' pris for litteratur for 2010.
Zeeland
Steinalderen
Zeeland var bebodd allerede før romerne kom til landet. Dette bevises av fossile benrester av for eksempel mammut, urokse og andre forhistoriske dyr som regelmessig blir funnet i zeelands elver og vann. Benøkser med hull til skaft, av og til med rester av skaftet i hullet, er bevis på at mennesker bodde her i steinalderen. Et slikt funn ble gjort i 1993 ved Colijnsplaat. Det antas at den enten ble brukt til trearbeider, eller som redskap på en bondegård. Ved nærmere undersøkelser viste det seg at skaftet er laget av kristtorn.
Romersk jernalder
Fra den Romerske jernalderen er andre funn gjort, som for eksempel votivstener som hadde blitt vasket opp på strendene og en statue av gudinnen Nehalennia som ble funnet av fiskere i Oosterschelde. 5. januar 1657 oppdaget man på stranden ved Domburg at en romersk helligdom hadde blitt avdekket av en langvarig storm. Flere votivstener og andre objekter ble reddet og plassert i Domburgs kirke. De fleste votivstenene var viet Nehalennia. Mange av votivstenene gikk tapt da kirken brant i 1848. I Zeeuws museumsdepot befinner det seg en sten der gudinnen er avbildet stående med venstre fot hvilende på stavnen til et skip. Denne stenen er datert til mellom år 180 og 230.
Den tidlige middelalderen
Kampen mot vannet har vært en rød tråd i Zeelands historie siden den tidlige middelalderen. Nesten hele provinsen befinner seg på havnivå eller lavere, med unntak av områder med sanddyner. Det menneskene i Zeeland hadde vunnet fra havet, tok det regelmessig tilbake. I dag kan landskapet best beskrives som et lappeteppe av tidligere havbunn og diker, og landskapet har gjennomgått store forandringer i tidens løp. Små øyer har vokst sammen til dagens (halv)øyer, mens andre tidligere bebodde områder står under vann.
Urolige tider for Zeeland
Provinsen var et område som både grevene av Holland og grevene av Flanderen gjorde krav på. I 1299 fikk greven av Holland kontrollen over Zeeland, i 1432 ble det en del av Nederlandene, og som senere gikk over i de 17 provinsene. Via giftermål ble disse Habsburgernes eiendom i 1477.
Skulptur
Norske skulpturer
Ørnulf Bast og Skule Waksvik er blant de norske skulptører som er representert over hele landet.
Cardiganshire
Størsteparten av den østlige delen består av De kambriske fjellene. Høyeste punkt er Plynlimmon på 757 moh.. Fem elver har sitt utspring der: Severn, Wye, Dulas, Llyfnant og Rheidol. Elven Teifi markerer grensen til Carmathenshire og Pembrokeshire langs store deler av sitt løp.
Zeeland
Zeelands blomstringstid
Zeelands blomstringstid falt sammen med Hollands i det 16. og 17. århundre. Byer som i dag er relativt små (Middelburg, Vlissingen, Goes og Zierikzee), spilte den gang en viktig rolle i Nederlandene. Zeelands styrke lå i sjøfart – fiske, handel og marine var sentrale næringsveier. Takket være sjøfarten har provinsen en fortid innen slavehandel og handel med de nederlandske koloniene. Det nederlandske ostindiske kompani (ned. VOC / Vereenigde Oost-Indische Compagnie) spilte en viktig rolle, såvel i slavehandelen som i handel med koloniene. I Middelburg var Zeelands admiralstab forlagt, og videre hadde provinsen et antall orlogshavner.
Cardiganshire
Viktige byer
Turisme og landbruk er viktigste næringsveier.
Zeeland
18. århundre og 19. århundre
Etter den franske okkupasjonen, der Zeeland ble kalt Bouches-de-l'Escaut (ned.: Monden van de Schelde (Scheldes utløp)) og konstitusjonen av det nederlandske kongedømmet i 1815, oppstod provinsen Zeeland slik vi kjenner den i dag.
Fotball i Norge
Det er per 31. desember 2012 1,909 registrerte fotballklubber i Norge og 28,146 lag. Det er per 2011 470,535 registrerte fotballspillere i Norge.
1891 Gondola
1891 Gondola er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 11. september 1969 av Paul Wild ved Observatorium Zimmerwald i Zimmerwald.
Liste over norske arkitekter
Liste over norske arkitekter er en oversikt av et utvalg fremstående arkitekter innen norsk arkitektur, det vil si arkitekter født i Norge, Danmark-Norge, eller andre arkitekter med betydelig del av sitt virke i Norge.
Listen omfatter arkitekter som er tildelt viktige arkitekturpriser og har fått bred omtale i arkitekturfaglig litteratur. For hver arkitekt er de viktigste verkene, utmerkelsene og stilretningene nevnt.
Zeeland
18. århundre og 19. århundre
I det 19. århundre ble Zuid-Beveland og Walcheren forbundet med fastlandet (Noord-Brabant) via jernbanen. Fra 1870 kunne Vlissingen, Middelburg og Goes nås med tog fra Bergen op Zoom og Roosendaal (Zeeuwse linje).
20. århundre
Takket være Zeelands strategiske plassering ble det under den andre verdenskrig blant annet bombardert og satt under vann (se også slaget ved Schelde og Ardenneroffensiven). Landskapet på Walcheren og byen Middelburg var spesielt utsatt, og ble sterkt forandret etter dette.
Språk
Tidligere bestod Zeeland av isolerte øyer med egen dialekt. Likevel er det mange overenskomster mellom de ulike øyene og Goeree-Overflakkee (Zuid-Holland), som gjøre at de relativt sett utgjør en enhet med hensyn til språk. Zeeuws former overgangen mellom hollandsk og vestflamsk. I Zeeuws-Vlaanderen avviker dialektene meget fra det som snakkes på øyene. I den vestlige og sentrale delen snakkes vestflamsk, mens øst-flamsk snakkes rundt Hulst. I en del landsbyer er fremdeles dialekten den herskende språkformen.
Kultur
Store deler av Zeeland har lenge beholdt sine egne skikker, spesielt gjelder dette jordbruksdistriktene. Eksempler på dette er de zeeuwske bunadene, som fremdeles brukes daglig av en del eldre kvinner – mens de av flere brukes ved ulike spesielle anledninger. På Walcheren holder bøndene tradisjonen ringsteken levende, på en festdag i august prøver man fra hesteryggen å stikke en lanse gjennom en ring. Lokale spesialiteter slik som boterbabbelaars (en slags hard fløtekaramell) og bolussen (variant av kanelsnurrer) er populære blant turistene. Dialektene (se språk) regnes også til provinsens kulturarv.
Våpen
Zeelands våpen tolkes ofte galt: man tror det er en løve som slåss mot bølgene, og mottoet, luctor et emergo (Latin for «jeg kjemper og overvinner») mener man da at refererer til landvinningen som fant sted her. Om man ser bedre etter, består våpenet av to deler: i den øverste delen sees en klatrende løve, og i den underste seks bølgende baner. Mottoet er knyttet til kampen mot Spania under åttiårskrigen.
Infrastruktur
Zeelandbroen forbinder siden 1965 Schouwen-Duiveland med Noord-Beveland. Siden 2003 forbinder Westerscheldetunnelen Zuid-Beveland med Zeeuws-Vlaanderen, og ble fergeforbindelsen over Westerschelde opphevet.
Zeeland og New Zealand
Den første europeeren som fortalte om New Zealand (maorisk: Aotearoa) var nederlenderen Abel Janszoon Tasman. Han kalte landet opprinnelig Staten Landt, noe som senere ble forandret av de nederlandske myndighetene. De gav landet det latinske navnet Nova Zeelandia og det nederlandske Nieuw Zeeland. Kaptein James Cook forandret navnet senere til New Zealand på engelsk. Mellom det gamle og det nye navnet er det bare en bokstav som gjør at navnet ikke er hundre prosent engelsk, New Sealand. Det sies at Z-en ble beholdt for å beholde den nederlandske uttalen av navnet. En annen teori påstår at kaptein Cook antok at Nieuw Zeeland hadde blitt oppkalt etter den danske øyen Sjælland (engelsk: Zealand). New Zealand er mer enn 100 ganger større enn den nederlandske provinsen, og har omtrent 10 ganger så mange innbyggere.
Ull (norrøn mytologi)
Ull (Ullr), også kalt skiguden, bueguden, jaktguden og skjoldguden i norrøn mytologi, er sønn av Siv, tordenguden Tors hustru. Siv fikk Ull med en annen, før hun ble gift med Tor, som tok Ull som sin fostersønn. Hans far kan ha vært Egil Orvandill (Aurvandil), som var bueskytter og smed. Ull betyr «den ærerike». Andre navn på Ull er Ullr, Ullin, Uller, Vuldr og Oller.
FLAC
Free Lossless Audio Codec (FLAC) er et fritt, tapsløst lydformat fra organisasjonen Xiph.org. FLAC-prosjektets referanseimplementasjon er tilgjengelig under BSD-lisensen.
Ull (norrøn mytologi)
Ull giftet seg med Skade, datteren til jotnen Tjatse, etter at hun skilte seg fra Njord. Skade er i likhet med Ull en dyktig skiløper og bueskytter (ref. Gylfaginning). Hun omtales som «ondurgud», det vil si skigudinne.
FLAC
Virkemåte
At formatet er tapsløst vil si at den lagrede lyden er identisk med den digitale lydkilden (f.eks. CD). Algoritmen baserer seg på lineær prediksjon. Korte segmenter komprimeres uavhengig av hverandre, slik at informasjon fra andre segmenter ikke trengs for å gjenskape et segment. Dette gjør at formatet kan spilles av selv om man bare har tilgjengelig deler av datastrømmen på et gitt tidspunkt, eksempelvis nettradio og avspilling av lineære lagringsmedier som CD. Dessuten vil en feil bare ødelegge et tidsavgrenset område av lyden. Lyd i FLAC-formatet kan enten lagres som .flac-filer eller lagres i et konteinerformat, vanligvis ogg.
Ull (norrøn mytologi)
Ulls bolig i Åsgard het Ydalar («Barlind-dalen»). Den ligger i utkanten av Åsgard. Barlind ble mye brukt til buer (eksempelvis hadde ismannen Ötzi en bue av barlind).
Ull, som er sterk og fager, er en god bueskytter og så flink til å gå på ski at ingen kan kappes med ham. Han kalles noen ganger skiguden, bueguden, jaktguden og skjoldguden. Han var også sterkt knyttet til tvekamp. Han brukte et par snøsko (skiene hans?) som var lagd av bein. Det var heller ingen, ikke mange i alle fall, som slo Ull i Holmgang.
Hans fremste våpen er buen. Han er en dyktig kriger, og påkalles ofte i strid. Han har også en ring som det kan legges ed på, noe som gjelder mange guder, og Ull hadde neppe enerett på rett og edsavleggelser. Skaldene brukte noen ganger Ulls navn i kjenninger, for eksempel kunne de kalle skjold for «Ulls skip». I Edda står det at «Ullr àtti skip that, er Skjöldr hét» – «Ull eier et skip som heter Skjold».
Snorre la til grunn at en skigud måtte fare mye til fjells og jakte med bue. Snorre bruker betegnelsen ǫndur-ás om Ull og antar ǫndur- betyr ski en betydning som fortsatt finnes i noen vestnorske dialekter. Ottar Grønvik betviler Snorres forklaring at Ull ifølge den tids forestillinger var på fjellet og drev jakt.
Det finnes mange stedsnavn oppkalt etter Ull. Blant dem finnes fortsatt Ullensaker kommune rundt de tre gårdene Ullern, «det gamle tempelsted» (til Ull) (jf. Ullensaker, En bygdebok, bind II, s. 107). Ullern gårder finnes også i Oslo, Ullern bydel; i Sør-Odal, i Ullern sogn; og i Tinn. Ullershov ligger i Ullensakers nabokommune Nes på Romerike. Ullsfjorden ligger i Troms. Ullerål finnes på Ringerike. I Hardanger er Ullensvang, med nabogården Frøynes. Ulland ligger i Hordaland, samt andre steder. Ullerøy finnes flere steder, blant annet i Sarpsborg, og Vågå prestegård heter også Ullinsvin. Ullandhaug i Stavanger kommune, Rogaland, tar også navn etter guden. Her kan man også finne et nærliggende hotell som tar navn etter gudens bolig, Ydalar, og Jernaldergården, en rekonstruert gård fra folkevandringstid.
Det tyder på at disse stedene må ha vært kultsteder for Ull. Det tyder også på at Ull tidlig har vært en svært betydningsfull gud, og i bronsealderen, som solgud, kanskje den aller viktigste, men at Odin etter hvert overtok hans posisjon. Ull omtales også ofte i sammenhengen «Ull og gudene hans», noe som bekrefter han svært sentrale rolle tidlig. Nok en bekreftelse på dette ser vi i Grimnismål, der gudenes boliger ramses opp; her nevnes først Tors Trudvang, deretter Ulls bolig, Ydalir.
Grand Theft Auto: Liberty City Stories
Ting som er utelatt fra spillet er evnen til å klatre og evnen til å svømme - kontakt med dype vannmasser er øyeblikkelig dødelig. Spillet er basert på det opprinnelige Liberty City-oppsettet, men er betydelig mindre enn i San Andreas. Historien foregår tidlig i 1998, i den fiktive Liberty City. I 1998 returnerer gangster Antonio "Toni" Cipriani, tvunget til å bo i utlandet i fire år etter drapet på en rivaliserende gangster, endelig hjem til Liberty City. Hans sjef, Don Salvatore Leone, ønsker ham velkommen tilbake og gir ham beskjed om å arbeide under en annen Leone-gangster, Vincenzo "Lucky" Cilli.
Mottagelse
Grand Theft Auto: Liberty City Stories fikk generelt god kritikker, blant annet ni av ti fra IGN.
Skipseksportkampanjen
Skipseksportkampanjen er betegnelsen på det omfattende norske motkonjunkturtiltaket for å redde den norske verftsindustrien på 1970-tallet. På grunn av oljekrisen på 1970-tallet stoppet bestillingen av nye skip opp hos norske verft. I 1975 ble det klart for myndighetene at et stort antall verft ikke hadde oppdrag ut over 1976. Dette truet et stort antall norske arbeidsplasser, særlig i distriktene og langs kysten. For å motvirke denne krisen bestemte myndighetene seg for å lete opp prosjekter i utviklingsland og tilby disse landene gunstige lånebetingelser mot at de kjøpte skip fra norske verft.
Lånene og garantiene
Lånene (eksportkredittene) ble gitt mellom 1976 og 1980. Noen av landene som tok lån var Myanmar, Vietnam, Sudan, Ecuador, Egypt, Peru, Jamaica, Ghana og Guinea. Norge eksporterte tilsammen 156 skip og fartøy til 21 land, og det ble gitt lån for 3,7 milliarder kroner. I tillegg ble det gitt såkalt rentestøtte for mellom 1,2 og 1,5 milliarder. Rentestøtte var gaver, gitt for å lette lånebyrden.
Lånene ble gitt ved hjelp av eksportkredittgarantier fra GIEK. Hvis kjøper ikke betalte for seg, ville GIEK utbetale erstatning til kreditor og overta fordringen. Dette skjedde med et stort antall lån.
1892 Lucienne
1892 Lucienne er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 16. september 1971 av Paul Wild ved Observatorium Zimmerwald i Zimmerwald.
Skipseksportkampanjen
Lånene og garantiene
GIEK benyttet to ulike garantiordninger, den "alminnelige" eksportkredittordningen og "særordningen" for eksport til utviklingsland. Bruk av den alminnelige ordningen forutsatte at kjøpere var kredittverdige. I den spesielle situasjonen, hvor markedet for skip egentlig var borte, var det få kredittverdige kjøpere. Derfor ble denne ordningen benyttet for bare 0,2 milliarder, mens særordningen ble benyttet for de resterende 3,5 milliardene. Bruk av særordningen forutsatte i utgangspunktet at Norad godkjente leveransene som "utviklingsfremmende". Men under kampanjen ble denne regelen fjernet. Det resulterte i at det ble garantert for 2,4 milliarder uten at Norad var inne i bildet. Det ble garantert for ytterligere 1,1 milliard som Norad var med å behandle, men hvor de helt klart uttrykte skepsis til både effekten av leveransene og av risikovurderingene. Det må også bemerkes at også GIEK i liten grad selv avgjorde om garanti skulle stilles. I stor grad var dette allerede bestemt på politisk nivå i Handelsdepartementet.
Tapene
Fra 1979 ble det meldt om misligholdte lån. Det begynte smått, men utover på 1980-tallet ble erstatningsutbetalingene store. Og tapene kom nærmest utelukkende etter garantier gitt over særordningen. Den alminnelige ordningen var bare benyttet til et fåtall garantier, og bare de mest kredittverdige kjøperne. Dilemmaet lå da i hvordan utbetalingene skulle skje. Særordningen forutsatte egentlig at bistandbusjettet skulle bli belastet, men garantiene var gitt for å redde norske arbeidsplasser, og ikke ut fra bistandshensyn. Arbeiderpartiet gikk i regjering for å bruke bistandbudsjettet. Men i 1980 vedtok Stortinget at bare de garantiene Norad hadde behandlet skulle dekkes over bistandbudjsettet. Hovedandelen ble deretter dekket over Handelsdepartementets budsjett. Høyre fortsatte denne praksisen etter at partiet overtok regjeringsmakten i 1981. Etter at KrF og Senterpartiet gikk inn i regjeringen i 1983, ble det uenigheter innad i regjeringen. Det var både fordi tapene nå begynte å bli virkelig store, og fordi KrF ikke anså disse utbetalingene som bistand. Denne løsningen fortsatte likevel til Arbeiderpartiet igjen tok over regjeringsmakten i 1986. Sammen med SV og KrF vedtok de at tapsutbetalingene skulle flyttes til Handelsdepartementets budsjett.
Gjelden og gjeldslette
Gjelden utviklingsland hadde til Norge på grunn av skipseksportkampanjen var frem til 1988 på 3,7 milliarder kroner. På grunn av de store gjeldsproblemene de fleste utviklingslandene hadde, vokste denne gjelden istedenfor å bli nedbetalt.