cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Det tapte paradis
Innhold
Fortellingen om Adam og Evas fristelse og fall er fundamentalt annerledes og en ny form for epikk: en hjemlig epikk. Adam og Eva er presentert for første gang i kristen litteratur som i forhold, men fortsatt uten synd. De har lidenskap og adskilte personligheter. Satan, forkledd i form av en slange, greier med hell å friste Eva til spise fra Kunnskapens tre ved å benytte seg av hennes forfengelighet og lurer henne med sin retorikk. Senere etter at Adam har sett at Eva har syndet begår han bevisst den samme synden. Han erklærer for Eva at ettersom hun var blitt gjort fra hans legeme er de bundet til hverandre. Om hun dør må han selv dø. På dette viset framstiller Milton Adam som en heroisk figur, men også som en dypere synder enn Eva ettersom han er bevisst at hva han gjør er galt.
Etter å ha spist frukten fra Kunnskapens tre har Adam og Eva begjærlig sex. I begynnelsen er Adam overbevist om at Eva hadde rett i å tro at frukten ville være gunstig for dem, men så snart de faller i søvn får de fryktelige mareritt, og etter at de har våknet opp opplever de skyld og skam for første gang. De innser at de har begått en forferdelig handling mot Gud, og de beskylder hverandre gjensidig for å ha havne i uføret.
Imidlertid får Evas unnskyldninger til Adam til at de blir forsont. Hennes oppmuntring får dem til å oppsøke Gud, for å «bow and sue for grace with suppliant knee», bøye og be om nåde med ydmykt kne, og for å motta Guds nåde. Adam er vist i en visjon av erkeengelen Mikael alt som vil skje med menneskeheten fram til Syndfloden. Ettersom Adam er opprørt av denne visjonen om menneskehetens framtid forteller Mikael ham også om menneskehetens forløsning fra den opprinnelige syn gjennom Jesus Kristus (som Mikael kaller for «Kong Messias»).
Adam og Eva blir deretter forvist fra Paradiset, og Mikael sier at Adam må finne «a paradise within thee, happier far», et paradis i seg selv. Adam og Eva har nå et fjernere forhold til Gud som allestedsnærværende, men usynlig (i motsetning til den tidligere konkrete Far i Paradiset).
Tolkning og kritikk
Forfatteren og litteraturkritikeren Samuel Johnson skrev at Det tapte paradis viste Miltons «eiendommelig evne til å forbause» og at Milton «synes å ha vært godt kjent med sitt eget geni, og å vite det var at Naturen skjenket ham mer gavemildt enn på andre: evnen til å framvise det vidstrakte, opplyse det storartete, håndheve det fryktelige, formørke det dystre, og forverre det forferdelige.»
Angående krigen i diktet mellom Himmelen og Helvete, skrev John Leonard at:
Leonard har merket seg at en del kritikere, som den kjente kristne forfatteren C. S. Lewis, har argumentert for at det var ingen motsigelse i det hele tatt ettersom det i henhold til Lewis, «Milton trodde at Gud var hans 'naturlige overordnete' og at Karl Stuart var det ikke.» Andre, som litteraturkritikeren William Empson, argumenterte at «Milton fortjener anerkjennelse for å gjøre Gud ondskapsfull [i diktet] ettersom kristendommens Gud er for Empson 'en ondskapsfull Gud'.» Leonard plasserer Empsons fortolkning «i den [romantiske fortolknings]tradisjonen til Blake og Shelley.»
Hurrahølet
Hurrahølet er et sted, et dalsøkk, i tidligere Askim kommune, vest for Askim sentrum. Om morgenen 13. april 1940 hadde de tyske styrkene brutt gjennom ved Fossum bro og rykket østover. Det var her ved Hurrahølet at de norske styrkene forsøkte å gå til motangrep, men dette ble slått tilbake.
Det tapte paradis
Tolkning og kritikk
Som poeten William Blake skrev, «Årsaken til at Miltorn skrev i lenker da han skrev om englene & Gud, og om frihet da om djevler & helvete, er at han var en sann poet og av djevlenes parti uten vite det.» Dette kjente sitatet representerer kortfattet den måten som 1700- og 1800-tallets engelske romantiske poeter vurderte Milton. Imidlertid er Empsons syn mer komplekst. Leonard peker på at «Empson aldri benektet at Satans plan er ondskapsfull. Hva han benekter er at Gud er uskyldig av dens ondskapsfullhet: 'Milton driver håndfast hjem at Guds innerste hensikt var menneskets lykkelige fall; uansett hvor ondskapsfull Satans plan enn er, er det Guds plan også [ettersom Gud i Det tapte paradis er avbildet som både allvitende og allmektig].»
Hurrahølet
Ved Hurrahølet finnes det blant annet en av Norges største REMA 1000-butikker. Deltagruppen og en Husqvarnaforhandler holder også til her, samt Askim Frukt- og Bærpresseri.
Navnet Hurrahølet skal komme av at det før i tida var en skysstasjon for reisende på vei til Oslo, hvor det var mye drukkenskap. En annen forklaring av stedets navn er at det var her barnetoget fra Rom Skole begynte å rope hurra i 17. mai-toget.
Vilhelm Christian Marius Ødegaard
Han var sønn av Johannes Ødegaard og Sofie Amalie Brandt Berg. Han ble offiser i 1870, premierløytnant i 1876, kaptein i 1889, oberstløytnant i 1902 og oberst i 1907.
Han ble gift 1876 med Inga Hedvig Holst, datter av trelasthandler og skipsreder Frederik Julius Holst.
Ødegaard var også frimurer, og var Ordførende Mester i St. Andreaslogen Oscar til den flammende Stjerne 1922–1928 og Ordenens Overarkitekt og medlem av Den Norske Frimurerordens høye råd. Han var svigerfar til kirurg og president i Norges Røde Kors Nikolai Nissen Paus og morfar til kirurg og stormester i Frimurerordenen Bernhard Paus.
Narrestrek
En narrestrek, også kalt skøyerstrek, fantestrek, rampestrek (avledet av narr, skøyer, fant og ramp), gapestrek, pek, knep, spillopperi, spilloppmakeri, sprell, lureri, guttestrek, ablegøyer og annet, eller på engelsk practical joke («praktisk vits eller morsomhet»), er en spøkefull handling eller fleip, et påfunn eller en uskyldig rampestrek som på en konkret måte tuller med, lurer eller går ut over et offer, men som har som formål å skape en morsom situasjon for de involverte eller tilskuerne. Narrestreker kan være mer eller mindre grove, pinlige eller sårende, og kan føre til negative reaksjoner hos ofrene hvis de føler at deres ære og selvfølelse blir krenket eller de blir gjort narr av og ledd ut i full offentlighet. Et klassisk eksempel på en harmløs narrestrek er å binde en tynn snor i en lommebok, legge den på veien og trekke lommeboka vekk idet en uvitende forbipasserende bøyer seg ned for å ta den opp.
Narrestreker, det vil si praktiske lurerier og arrangert tull, forekommer særlig i forbindelse med aprilsnarr, halloween (der huseierne må velge mellom «knask eller knep»), russefeiring og utdrikningslag. Også aviser og andre medier kan bli utsatt for fantestreker, og enkelte uskyldige spøker kan ende opp som vandrehistorier og avisender. Practical jokes kan også skape historier og anekdoter som blir viktige i det sosiale fellesskapet og vennegjengen etterpå. Flere underholdningsprogram og -innslag i fjernsyn og radio benytter narrestreker og fleiper i form av skjult kamera og tulletelefoner, for eksempel til kjendiser.
Kjente norske narrestreker
Torodd Fuglesteg lurte VG i 2008 til å tro at en bøtte rakfisk i leiligheten hans hadde utløst dødsalarm i Strathclyde politidistrikt i Skottland. Journalistene som fulgte opp saken kom fra flere av Skottlands mest seriøse aviser. Avisen har tidligere skrevet om nordmannens liv i Skottland, og kunne i 1998 utførlig berette om hvordan han ble angrepet av en mannevond sau og havnet i en hekk under en sykkeltur.
Pål Brekke Indregard ble kjent i 2005 da han lurte Dagbladet til å tro at han hadde funnet rosinen i pølsa. Indregard arbeidet for Aftenposten da han fabrikkerte dette stuntet. Han kontaktet Dagbladet, som tilsynelatende gikk god for bløffen og lagde en artikkel om saken. Rosinpølsen fikk stor publisitet fordi spøkefuglen ble straffet med oppsigelse av sin arbeidsgiver. Indregard ble også invitert til Fredrik Skavlans talkshow Først & sist for å fortelle om stuntet. Hans arbeidsgiver likte dårlig spøken og han ble bedt om å slutte.
En mannlig programleder fra Mess TV kledde seg ut som Britney Spears i 2004 og «lurte» seg inn på utestedet Ett Glass i Oslo. Tidligere samme kveld hadde Spears hatt konsert i Oslo. Ganske raskt gikk ryktet og de fikk et haleheng av paparazzifotografer etter seg.
Vålerengas Árni Gautur Arason og Lillestrøm Gylfi Einarsson lærte bort islandske gloser til Dagbladet i 2004, og en av glosene de lærte bort var «Klar for lókur» – klar for kamp. Dagbladet sjekket ikke riktigheten av de islandske glosene og tok'n helt ut i oppslaget. «Lókur» er slang for mannlige genitalia.
Bandet Black Debbath ble tildelt Spellemannprisen i 2000 for sitt album Tung, tung politisk rock, men prisen ble raskt tatt fra dem, da det viste seg at det i virkeligheten var bandet The Kovenant som skulle ha prisen. Prisutdeleren, Kristopher Schau, var en venn av bandmedlemmene og leste med vilje opp galt navn.
Sommeren 1992, mens EU-kampen var på det mest intense, ble det sendt ut en pressemelding om en demonstrasjon utenfor Stortinget. Pressemeldingen resulterte i et oppslag på NRK Dagsrevyen, samt forsiden i Dagbladet og VG dagen etter. De oppdaget for sent at «Homser mot EF» var et utdrikningslag.
På forsommeren 2014 demonstrerte en gruppe kalt «La menn være menn» utenfor Stortinget med slagord som at menn er blitt for feminine og at mangfoldet var i krise, og at samfunnet tilpasses mer og mer til kvinner og mindre til menn. Lederen for gruppen hevdet at «hvis mannen blir presset inn i en liten firkant, hvor det ikke er rom for urinstinktet, så vil ikke samfunnet være bærekraftig på sikt». Demonstrasjonen resulterte i et lengre innslag på TV 2s nyhetssending. Dagen etter ble det klart at opptrinnet bare var et utdrikningslag.
Pedinorrhina mhondana
Utseende
En middelsstor (20-25 millimeter), litt flat, svart gullbasse, dekkvingene med gule tegninger.
Utbredelse
Arten er utbredt i Kenya og Tanzania.
Systematisk plassering
Slekten har gjerne vært kjent som Plaesiorrhina, men dette navnet bør trolig brukes på slekten fra Madagaskar som tradisjonelt har vært kjent som Bothrorrhina.
Zeev Sternhell
Zeev Sternhell (født 10. april 1935, død 21. juni 2020 ) var en israelsk historiker og en av verdens ledende eksperter på fascismen. Sternhell ledet fakultet for statsvitenskap ved Det hebraiske universitetet i Jerusalem og skrev for avisen Haaretz. Sternhell ble tildelt Israel Prize for sitt arbeid innen statsvitenskap i 2008.
Ennis gasskraftverk
Ennis gasskraftverk er et varmekraftverk i Texas i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 343 MW, fordelt på 1 blokk. Operatør er energiselskapet UDF Suez. Utstyret er vesentlig levert av Parsons og Nooter.
Transamericapyramiden
Transamericapyramiden er den høyeste og lettest gjenkjennelige skyskraperen i bybildet til San Francisco. Skyskraperen rager 260 meter over bakken og inneholder 48 etasjer med butikk- og kontorlokaler. Bygningen ble påbegynt i 1969 og sto ferdig oppreist i 1972. Den er for tiden regnet som den 76. høyeste bygningen i verden (2007).
Selv om bygget ikke lenger er hovedkvarteret til Transamerica Corporation har bygget fremdeles nær tilhørighet til selskapet og er en del av selskapets logo. Bygningen skaper ofte assosiasjoner til San Francisco og har etterhvert blitt et av de mange symbolene på byen. Bygget ble tegnet av arkitekten William Pereira, og møtte mye motbør under planleggingen og byggingen. I 1999 ble Transamerica Corporation oppkjøpt av det nederlandske forsikringsselskapet AEGON. Da de ikke-forsikringsrelaterte delene av det som tidligere var Transamerica ble solgt til GE Capital, beholdt AEGON bygningen for investeringsformål.
Bygningen er en høy, firesidet pyramide med to fløyer på hver sin side av bygget. Fløyen på østsiden av bygget inneholder en heissjakt, mens fløyen på vestsiden inneholder trapper og et røyktårn. Toppen av bygningen er et spir som inneholder fire kameraer rettet mot hver sin himmelretning, og som fungerer som en virtuell utsiktsplattform. Fire skjermer i resepsjonen viser utsikten fra disse kameraene hele døgnet. Bygningen inneholder også en utsiktsplattform i 27. etasje, men denne ble stengt etter terroristangrepene 11. september 2001, og erstattet med den virtuelle utsiktsplattformen. Toppen av bygget er dekket med aluminiumsplater. Rundt juletider, høsttakkenfesten («Thanksgiving») og uavhengighetsdagen, 4. juli, blir det tent et sterkt, hvitt lyst på toppen av bygningen.
Transamericapyramiden var den høyeste skyskraperen vest for Mississippi-elven i perioden 1972–1974 (overgikk Bank of America Center i San Francisco), da det ble forbigått, noe ironisk, av Aonsenteret i Los Angeles, som ble tegnet av Pereiras tidligere forretningspartner Charles Luckman.
Bygningen er regnet for å ha vært mål for terroristangrep som ble avverget i 1995.
Buckingham Palace
Buckingham Palace har siden 1837 vært den britiske monarks offisielle residens i London. Palasset ble opprinnelig bygget i 1703 av John Sheffield, hertug av Buckingham og Normanby, som såkalt «townhouse». Daværende Buckingham House ble kjøpt av George III i 1761. Palasset var ment som en presang til hans gemalinne, dronning Charlotte. Året etter startet omfattende oppgradering av palasset og det fikk siden navnet «Queen's House». Etter flere ombygninger, særlig på 1800-tallet, omfatter Buckingham Palace i dag over 600 rom, med tilhørende områder på 20 hektar. I slottet finnes også et betydelig kunstgalleri.
Dallas/Fort Worth Metroplex
Dallas/Fort Worth Metroplex eller bare The Metroplex er den vanligste betegnelsen på en vidstrakt flerkjernebyregion som strekker seg over 12 fylker (counties) nord i staten Texas i USA, med senter i storbyene Dallas og Fort Worth. Den offisielle betegnelsen på området er Dallas–Fort Worth–Arlington metropolitan area, men det uformelle og oppfunnede navnet «Dallas/Fort Worth Metroplex» er hva innbyggerne selv kaller det. «North Texas» er også en vanlig brukt betegnelse.
Den offisielle 2010 folketellingen har 6.371.773 innbyggere i Dallas-Fort Worth Metroplex som gjør byområdet til det størte byområde i Sørstatene.
Metroplex-området omfatter et område på 23.955 km², som er større enn delstaten New Jersey, og nesten like stort som Oppland fylke.
Peter Frenette
Peter Frenette (født 24. februar 1992 i Port Jefferson) er en amerikansk skihopper.
Han har debutert i verdenscupen i skihopping, men har deltatt i en rekke renn i kontinentalcupen.
Frenette representerte USA under Vinter-OL 2010.
DeCordova gasskraftverk
DeCordova gasskraftverk er et varmekraftverk i Texas i det sørlige USA.
Kraftverket har en installert effekt på 260 MW, fordelt på 4 like store blokker som har vært i drift siden 1990. Operatør er energiselskapet Luminant. Utstyret er vesentlig levert av General Electric. Det opprinnelige anlegget fra 1975 med en installert kapasitet på 800 MW ble stengt ned i 2013.
Brenselkilden er naturgass.
Stepin Fetchit
Stepin Fetchit (født 30. mai 1902, død 19. november 1985) var en amerikansk skuespiller og komiker.
I en alder av tolv år rømte Fetchit hjemmefra og ble med et karneval, hvor han tjente til livets opphold i noen år som sanger og danser. Fetchit ble en artist innenfor vaudeville før han begynte son profesjonell skuespiller. Han var en av de første skuespillerne med en afrikansk bakgrunn som hadde en vellykket skuespiller-karriere i USA. Han ble tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Fetchit skal ha konvertert til islam i 1960 og han skal ha vært en nær venn av tungvektsmesteren Muhammad Ali. I 1976 ble Fetchit tildelt prisen Special NAACP Image Award. Et hjerneslag i 1976 gjorde slutt på Fetchit s karriere som skuespiller, og han flyttet inn i Motion Picture & Television Country House and Hospital. Han døde den 19. november 1985 av lungebetennelse i en alder av 83 år.
FK Zebra
FK Zebra er en norsk reality-TV-serie som gikk på TV 2 Zebra i 2008. Her skulle fotballtrener Egil «Drillo» Olsen trene opp 16 «nerder» til å bli «gode» fotballspillere på to måneder. Serien var en oppfølger til Heia Tufte! som tidligere hadde gått på TVNorge. Nordisk Film solgte Tufte-konseptet til TV 2. Det ble dermed dannet et helt nytt lag med navnet FK Zebra. Hjemmebanen til laget var Haraløkka.
Serien hadde en snitt på 76 000 seere.
Spillerstallen 2008
Laget består av:
Trenere: Egil «Drillo» Olsen og Kenneth Wilsgård
Bernard John Joseph McQuaid
Bernard John Joseph McQuaid (født 15. desember 1823 i New York City i USA, død 18. januar 1909 i Rochester i delstaten New York) var katolsk biskop av Rochester.
Prest
Bernard John Joseph McQuaid gikk til skole i Chambly. McQuaid studerte deretter filosofi og katolsk teologi ved St. John's Seminary i Fordham. Den 16. januar 1848 mottok han prestevielsen for bispedømmet New York.
Så ble Bernard John Joseph McQuaid prest i Madison. I 1853 ble han rektor for Cathedral of the Sacred Heart i Newark. I tillegg ble McQuaid generalvikar for bispedømmet Newark i 1866. Han var også den første presidenten for Seton Hall College i South Orange.
Ved utbruddet av den amerikanske borgerkrig var han den første geistlige i Newark som offentlig støttet unionens sak; han meldte seg frivillig til feltprest og ledsaget New Jersey Brigade til krigsskueplassen, og ble i løpet av tjenesten tatt til fange av den konføderative side.
Biskop
Den 3. mars 1868 utnevnte pave Pius IX ham til biskop av Rochester. Erkebiskopen av New York, John McCloskey, bispeviet ham 12. juli samme år ved St. Patrick's Cathedral i New York City; medkonsekratorer var biskopen av Newark, James Roosevelt Bayley, og biskopen av Burlington, Louis De Goesbriand.
Bernard John Joseph McQuaid deltok på Det første Vatikankonsil.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Msida
Msida er en havneby i den sentrale regionen på Malta. Det har en befolkning på 8 545 (mars 2014). Byen ligger like vest for Valletta på nordøstkysten av Malta. Byen har Middelhavs-klima med varme, tørre, solrike somre og korte, kjølige vintre.
University of Malta ligger i en del av Msida kjent som Tal-Qroqq som ligger over byen.
Jonathan D. Spence
Jonathan D. Spence (egenvalgt kinesisk navn: 史景迁, pinyin: Shǐ Jǐngqiān, født 11. august 1936 i Surrey i England, død 25. desember 2021) var en amerikansk sinolog og historieprofessor ved Yale University i New Haven i USA. Hans forsket primært på kinesisk historie fra første opiumskrig og fremover.
Jonathan Spence studerte først historie ved University of Cambridge. Sinologien kom han i berøring med under et utvekslingsår ved Yale University, der forelesninger av historieprofessor Mary Wright om kinesisk historie vekket hans interesse. Han tok doktorgraden med en avhandling om den tidlige Qing-tiden, og avhandlingen ble fulgt opp med verket To Change China: Western Advisers in China. Etter dette fikk han i 1971 en lærestol i historie ved Yale. Flere publikasjoner fulgte.
Mellom 1983 og 1986 var Spence dekan for Yales historiske fakultet, og i årene 1988/1989 ledet han Whitney Humanities Center. I 1990 kom hans berømte verk The Search for Modern China.
Jonathan Spence mottok mange æresdoktorater og andre utmerkelser. I 2004/2005 var han president for American Historical Association.
Himation
Himation (gresk: ἱμάτιον) var en firkantet kappe av ulik størrelse i den greske antikken. Plagget ble båret av både kvinner og menn, oftest over en kort eller sid khiton, en enkel underkjortel, eller en fotsid peplos (for kvinner). Himationer ble båret på litt ulike måter. Vanligvis ble kappen drapert slik at den høyre armen var fri, mens et stykke av kappen ble lagt over den venstre skulderen og festet med ei spenne. De gamle mennenes kapper var lengre enn de unges, og kvinnenes var mer fargerike. Når himation ble båret aleine, altså uten khiton og tjente som både khiton og kappe, ble den kalt akhiton.
Bruken av himation forsatte i Østromerriket, der den var vanlig som ikonografisk drakt på framstillinger av Jesus og andre bibelske personer. Der ble kappen trolig også båret som ytterplagg av gamle menn med lav posisjon i samfunnet.
Liknende plagg
Himation tilsvarte romernes pallium, et langt klede som ble drapert rundt skuldrene på embetsmenn og seinere utviklet seg til en ullkrage for erkebiskoper og paver. Himation var mindre stoffrik og voluminøs enn togaen i Romerriket, en drapert ytterkappe som opprinnelig ble båret av frie borgere av begge kjønn, men seinere ble fornem mannsdrakt.
Ungdoms-VM i håndball for kvinner 2006
Ungdoms-VM i håndball for kvinner 2006 ble arrangert i Sherbrooke i Canada i 2006.
Øremusling
thumb|right|Venstreøret hos mennesket Øremuslingen, ytterøret eller aurikkelen er en utvekst på hver side av hodet som samler lyd fra relativt lang avstand til ørets indre deler. Innen zoologi (for dyr) brukes også betegnelsen pinna.
Øremuslingen samler opp lyd, og virker som en trakt som forsterker og retter lyden mot den ytre øregangen.
Ytterøret brukes også til å støtte brilleglass og å utsmykkes med øreringer.
Enkelte dyrearter, som katter og kaniner, kan bevege øremuslingene uavhengig av hodet. Øremuslingene kan også (hos blant annet elefanter) brukes til å regulerer kroppstemperaturen.
Vi maler byen rød
«Vi maler byen rød» er en dansk slager som er komponert av Søren Bundgaard med tekst av Keld Heick. Låten ble fremført av Birthe Kjær i Dansk Melodi Grand Prix i 1989, hvor den vant med 32 poeng, og ble dermed Danmarks bidrag i Eurovision Song Contest i Lausanne samme år.
I den internasjonale finalen ble «Vi maler byen rød» fremført som den 12. melodien, med Henrik Krogsgaard og Benoît Kaufman som dirigenter. Under fremførelsen «inviterte» Kjær Krogsgaard opp på scenen, hvor han bidro som bakgrunnsvokalist siste halvdel av låten. Melodien havnet på tredjeplass med 111 poeng, hvorav Sverige, Finland og Nederland ga 12 poeng mens blant andre Norge og Island ga den 10 poeng.
Den engelske versjonen av sangen har tittelen «I'm Chasing Butterflies». «Vi maler byen rød» ble gitt ut på singel av EMI i 1989.
Poeng gitt i Eurovision Song Contest
Oversikt over hvor mange poeng som ble gitt fra enkeltjuryer til «Vi maler byen rød» i Eurovision Song Contest 1989:
Før musepekeren over flagget for å se landsnavnet. Land som ikke ga poeng til Danmark er ikke med i oversikten.
Gråtorvlibelle
Utbredelse
Grå torvlibelle er utbredt i [mellom- og i det østlige Europa. Den finnes i og det sørøstlige Danmark, Sverige og Finland. I sørøstlige Norge langs kysten til Telemark. Arten er påvist i et mindre område i Sørøst-Norge og på Sørlandet. Habitatet er ofte større meso/dystrofe tjern i lavlandet. Det er ingen tegn på vesentlig reduksjon i bestanden. Arten er vanligere enn tidligere antatt og kvalifiserer ikke lengre til å bli rødlistet etter IUCN-kriteriene.
Utseende
Kjønnene er noe ulike. Hunnens bakkropp er mørk brun-svart med gule flekker. Hanner har mørk bakkropp med røde flekker. Eldre hanner får gjerne en blåpudring på bakkroppen. Analvedhenget, bakerst på bakkroppen, er hvitt. Pannen (frons) hvit, sammen med noe av munnen (labialpalpene).
Victoria av Tyskland
Victoria av Sachsen-Coburg-Gotha (født prinsesse Victoria Adelaide Mary Louisa av Storbritannia og Irland den 21. november 1840 på Buckingham Palace, London, død 5. august 1901 på Schloss Friedrichshof, Kronberg im Taunus) var keiserinne av Tyskland og dronning av Preussen i 1888.
Hun var datter og eldste barn av prins Albert av Sachsen-Coburg-Gotha og dronning Victoria av Storbritannia, og gift med Fredrik III av Tyskland. Hun var mor til keiser Vilhelm II. Hun var en svært liberal person, og påvirket sin mann med sine liberale synspunkter.
Alle breve hun og hennes mor sendte hverandre er bevart, totalt sendte Victoria av Tyskland ca 4.000 brev til sin mor dronning Victoria og dronning Victoria sendte 3.777 brev tilbake. Disse brevene gir godt innsyn i livet ved hoffene.
Gråtorvlibelle
Levevis
Flygetiden er fra slutten av mai til juli.
Victoria av Tyskland
Victoria døde i august 1901 i Friedrichshof av kreft, og ble begravet ved siden av sin mann i mausoleet i Friedenskirche i parken i slottsanlegget Sanssouci i Potsdam utenfor Berlin. Begge gravene ble bevart under og etter den andre verdenskrig.
Gråtorvlibelle
Levevis
Grå torvlibelle har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
Victoria av Tyskland
Barn
Hun fødte åtte barn:
Gråtorvlibelle
Fredet i Norge
Grå torvlibelle er en av tre norske arter av libeller som er fredet etter Bern-konvensjonen. Dette fordi de har hatt stor tilbakegang, grunnet at leveområdene (habitatene) har forsvunnet. Noen arter krever helt spesielle livsbetingelser.
Adamstuen
Adamstuen er et boligstrøk sørvest for Ullevål sykehus i Oslo som grenser til boligstrøkene Fagerborg, Valleløkken og Lindern. Strøket hører til bydel St. Hanshaugen som ligger på Oslo Vest. Adamstuen blir betjent av en holdeplass på Ullevål hageby-linjen.
Mikhail Stakhovitsj
Mikhail Aleksandrovitsj Stakhovitsj (Михаил Александрович Стахович) (født 1861 i Orjol, død 1923 i Aix-en-Provence) var en russisk politiker, jurist og embetsmann.
Adamstuen
Etymologi
Området har navn etter kjøpmann Adam Reutz Steen som var eier da han døde i 1807. Kjøpmann P.A.I. Bergh, svigerfar til Emil Stang, og gartner Cederholm var andre eiere på 1800-tallet.
Mikhail Stakhovitsj
Han studerte jus og arbeidet i distriktsforvaltningen. Han satt i Dumaen i 1906 og 1907.
Fra mars til september 1917 var han av Russlands provisoriske regjering utsendt som generalguvernør i Finland. Han frasa seg stillingen 17. september 1917, og ble i 2 måneder etterfulgt av Nikolaj Vissarionovitsj Nekrasov.
Sakarya
Sakarya (tyrkisk Sakarya Nehri, gresk Σαγγάριος, Sangarios) er den tredje lengste elva i Tyrkia. Den renner gjennom områdene som i antikken ble kalt Frygia og Bitynia.
Adamstuen
Historie
Området ble i Oslo kalt Adamstua frem til midten av 1980-tallet, da Oslo Sporveier endret nummereringen på sine linjer. I denne forbindelse endret de navnet til Adamstuen. I Jan Erik Volds «Trikkeskinnedikt» (1968) omtales Adamstua.
Veterinærhøgskolen
I 2008 vedtok Stortinget etter forslag fra Stoltenberg II-regjeringen å flytte Veterinærhøgskolen fra Adamstuen til Ås i Akershus. Denne beslutningen ble umiddelbart svært kontroversiell, og ble kritisert av både politikere og forskere. Flyttingen ble gjennomført i 2021. Også Veterinærinstituttet flyttet til Ås, lokalisert på samme sted som NMBU Veterinærhøgskolen.
Plassen der Ullevålsveien, Thereses gate og Sognsveien møtes
I 1909 ble det anlagt trikkelinje langs Thereses gate til Adamstuen og kommunen kjøpte eiendommen Adamstuen i 1911. Trikkelinjen ble i 1925 forlenget til John Collets plass etter at Ullevål hageby ble anlagt på 1920-tallet. Strøkets kjerne er plassen der Ullevålsveien, Thereses gate og Sognsveien møtes. Plassen er avrundet fordi Oslo Sporveiers linje 7 snudde der. Sentralt på plassen står et lindetre. Ved plassen og et kvartal til sidene finnes butikker og spisesteder. Adamstuen holdeplass for trikken til sentrum og Rikshospitalet ligger i Sognsveien ved plassen. Den og plassen ble oppgradert med ferdigstillelse i 2012, da plassen fikk nytt dekke i granitt og kvartsittgrus. Som en skjerm mot Sognsveien ble det plantet en dobbelhekk av agnbøk og barlind. Trikkesløyfen på plassen, der trikken snudde frem til slutten av 80-tallet, er ikke i bruk. Ansvarlig landskapsarkitekt var Gabrielle Røkenes.
Røhrts vei (Oslo)
Røhrts vei (1-35B, 2-80) er en gate i øvre del av den nordvendte Ekebergskrenten i Oslo. Veien går mellom Ekebergveien nær Ekebergsletta og Barnehjemsveien. Navnet ble vedtatt av Bystyret 30. juni 1926.
Gaten er oppkalt etter høkeren i Christiania stamhusbesitter Søren Andreas Sørensen Røhrt (1725–1781) som kjøpte Ekeberg gård i 1778 og opprettet stamhuset Ekeberg. Veien ligger på Ekeberg i Oslo og går mellom Ekebergveien og Enoks vei.
Grøtvedt
Grøtvedt er et sted i Askim kommune i Østfold.
Her finnes blant annet Eid barneskole, Grøtvedt ungdomsskole, Grøtvedt Plantesenter, Askim Golfpark og Grøtvedt Menighetssenter.
Willy Messerschmitt
Wilhelm Emil «Willy» Messerschmitt (født 26. juni 1898 i Frankfurt am Main, død 15. september 1978 i München) var en tysk flykonstruktør og industriherre. I 1923 grunnla han en flyfabrikk i Augsburg i Tyskland kjent som nettopp Messerschmitt. I perioden fra 1931 til 1945 produserte han et stort antall jakt- og bombefly.
Messerschmitts formentlig viktigste flymodell var Messerschmitt Bf 109 som han tegnet i 1934 sammen med Walter Rethel. Bf 109 ble det viktigste jagerfly i Luftwaffe da Tyskland gjennoprustet før annen verdenskrig. Det er det jagerfly som er fremstilt i størst antall, ca. 35.000 stykk. Et annet Messerschmitt-fly, som først fikk betegnelsen Bf 109R, var spesialbygd til å sette rekorder, men fikk senere betegnelsen Messerschmitt Me 209, brøt rekorden for absolutt flyhastighet og holdt verdensrekorden for propelldrevne fly inntil 1969. Hans firma fremstilte også den første jetjager som ble tatt i bruk, Messerschmitt Me 262, skjønt det ikke var Messerschmitt selv der hadde tegnet det.
Etter andre verdenskrig har fabrikken også produsert motorsykler og symaskiner samt utenlandske fly på lisens.
Bakgrunn
Han var sønn av en vinhandler. Hans stefar var den amerikanske maler og professor ved kunstakademiet i München Carl von Marr.
Allerede da han var ti år gammel bygde han flymodeller, og senere bygde han – mens han fremdeles gikk i skole – glidefly, som han utprøvde sammen med sine venner. Som 13-årig skolegutt lærte han glideflypioneren Friedrich Harth å kjenne, og denne kom til avgørende å påvirke hans livsløp. Ved krigsutbruddet i 1914 gikk Harth inn i krigen, og mens han var borte fortsatte Messerschmitt med å arbeide på en av Harts modeller.
Umiddelbart etter sin studentereksamen ble Messerschmitt i 1917 innkalt til militærtjeneste under første verdenskrig.
Starten av selvstendig karriere
I 1923 ble Harth og Messerschmitt uenige og gikk hver sin vei, og Messerschmitt grunnla sin egen flyfabrikk i Augsburg. I begynnelsen bygde Messerschmitt glidefly, men i løpet av to år udviklet det seg via motorglidefly til små motorfly – sportsfly og reisefly. Disse kulminerte med Messerschmitt M 17- og Messerschmitt M 18- modellerne som Messerschmitt solgte til BFW i 1927, da den bayerske stat tilskyndet til en sammenlegning av de to selskaper.
Disse modeller ble fulgt av det lette transportfly Messerschmitt M 20 i 1928, som viste seg å være en katastrofe for BFW og Messerschmitt. To Lufthansa M 20'ere var involvert i alvorlige styrt kort etter flyene var tatt i bruk, og det førte til at flyselskabet annullerte ordrene på ytterligere fly. Det skapte et alvorlig likviditetsproblem for selskapet, og førte til dets konkurs i 1931. M 20-styrtene betød også at Messerschmitt fikk en mektig fiende i skikkelse av Erhard Milch, lederen av Lufthansa, som hadde mistet en nær venn ved et av styrtene.
Nazityskland og annen verdenskrig
Han ble medlem av NSDAP i 1933. Etableringen av Reichsluftfahrtministerium (Riksluftfartsministeriet – RLM) av den nazistiske regjering i 1933, ledet av Milch, førte til en gjenoplivning av den tyske flyindustri og en gjenoplivning av BFW. I samarbeid med Robert Lusser tegnet Messerschmitt det gjenoppståtte selskapets flaggskik – et lavtvinget sportsmonoplan med betegnelsen Messerschmitt M 37, som er bedre kjent under dens senere RLM-betegnelse Bf 108 Taifun. Året etter inkorporerte Messerschmitt mange av designelementerne fra dette fly i Bf 109-jagerflyet.
Allikevel var det kun de bånd som Messerschmitt hadde skapt til ledende nazister som Rudolf Hess og Hermann Göring (gjennom Theo Croneiss) som reddet ham fra å dele skjebne med en annen av Milchs fiender Hugo Junkers. For å holde sin forretning i gang på tross av at Milch sikret seg at han ikke fikk regjeringskontrakter, hadde Messerschmitt underskrevet en kontrakt med Romania om salg av M 37 og et transportfly, Messerschmitt M 36. Da Milch hørte om dette, tok han offentlig avstand fra Messerschmitt og kalte ham en forræder. Gestapo ble satt på saken og utspurte ham og andre ledere i BFW. Formodentlig på grunn av Croneiss' intervensjon kom det ikke mer ut av saken.
Da Messerschmitt Bf 109 i 1936 vant RLMs ensetets jagerkonkurranse om å bli en av hovedtypene ved Luftwaffe, fikk Messerschmitt og hans fabrikk en viktig rolle i RLMs opprustningsplaner, og den ble enda større da Messerschmitts Bf 110 også vant konkurranse for langtrekkende jagerfly.
Den 11. juli 1938 ble Messerschmitt utpekt til formann og administrerende direktør for Bayerische Flugzeugwerke og firmaet ble omdøpt til Messerschmitt AG. Samme år begynte virksomheten utviklingen av det som med tiden ble til Me 262 og Messerschmitt Me 210, som var planlagt som etterfølger til Bf 110. Me 210 viste seg å være plaget av voldsomme utviklingsproblemer, som kun ble løst ved å utvikle typen til Messerschmitt Me 410, og de resulterende problemer og forsinkelser var igjen ved å skade både Messerschmitts og hans firmas rykte.
Rettssak og karriere etter krigen
Etter annen verdenskrig ble Messerschmitt stilt for en denazifiseringsdomstol for å ha brukt slavearbeidere, og i 1948 ble han dømt for å være en medløper. Etter to år i fengsel ble han løslatt, og vendte tilbake som leder av sitt firma. Da Tyskland ikke fikk fremstille fly inntil 1955, endret han firmaet så det i stedet fremstilte prefabrikerte hus, symaskiner og små biler – mest bemerkelsesverdig var Messerschmitts kabinescooter. Hans designet Hispano HA-200 jet-treningsflyet for Hispano Aviacion i Spania i 1952, innen han til slutt fikk lov til å vende tilbake til å bygge fly i Tyskland, hvor han bygde Fiat G91 på lisens og senere Lockheed F-104 Starfighter for det vesttyske luftvåpen. Senere tegnet han overlydsjageren Helwan HA-300.
Messerschmitt brakte sitt firma gjennom fusjoner, først med Bölkow i 1968 og derpå med Hamburger Flugzeugbau i 1969, hvorved selskapet ble til MBB (Messerschmitt-Bölkow-Blohm, som nå er en del av EADS) med Messerschmitt som styreformann inntil 1970 da han gikk i pensjon.
Han døde åtte år senere på et hospital i München.
Vurderinger
Messerschmitts fly var karakterisert ved et klart fokus på prestasjoner, særlig ved å strebe etter lettvektskonstruksjoner, men også ved å minimere luftmotdstanden fra de aerodynamiske overflater. Hans kritikere beskyldte ham for å gå for langt i denne retning på noen modeller. Hans uenighet med Harth dreide seg blant annet om modeller som Harth følte var for ustabile, og Me 210 utviste også ustabilitet, noe bare kunne bemestres ved å gjøre vingene og de aerodynamiske overflater større, noe som økte luftmotstand og vekt.
Æresbevisninger
Messerschmitt ble utpekt til æresprofessor av TU München i 1930, og visepresident for Deutsche Akademie für Luftfahrtforschnung. Den tyske regjering tildelte ham også titel av Wehrwirtschaftsführer (forsvarsindustrileder). I 1938 tildelte Adolf Hitler ham Ehrenzeichen des Deutschen Nationalpreises für Kunst und Wissenschaft.
Shaoshan (Shaoshan)
Shaoshan er en kommune i byfylket Shaoshan i byprefekturet Xiangtan i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina. Kommunen har et areal på 65,62 km² og hadde ved utgangen av 2011 et folketall på rundt 24.200 innbyggere (befolkningstetthet 368,8 innb./km²).
En nøyaktig kopi av det nedbrente fødehuset til Mao Zedong, gjenreist på samme sted, er blitt museum, er et populært besøksmål for innenlandske og utenlandske turister. Andre attraksjoner knyttet til Mao er blant annet et minnesmerke av bronse, et Mao Zedong-museum, og familien Maos forfedretempel. Flere restauranter drives av fjerne slektninger av Mao. Her serveres, reklameres det, nøyaktig de matretter fra hunankjøkkenet som Mao selv elsket.
Administrative enheter
Shaoshan består av 17 landsbyer:
Tormod Morset
Tormod Morset (født 27. juni 1920 i Selbu, død 7. oktober 1997 samme sted) var en motstandsmann under andre verdenskrig. Tormod var sønn av Peder og Marit Morset. Han er kjent for sitt motstandsarbeid under andre verdenskrig i Selbu og trøndelagsområdet.
Kurer og agent under 2. verdenskrig
Fra sommeren 1942 tok Tormod Morset på seg en rekke farlige oppdrag, blant annet som kurér med post og radiosendere mellom svenskegrensen og Selbu og Trondheim.
1. mars 1943 slo Gestapo og Rinnanbanden til mot Morset-familiens hjemgård Kleset i Selbu, og hele familien måtte flykte. Angriperne var først og fremst ute etter å arrestere nettopp Tormod, som de hadde funnet ut drev med illegal virksomhet.
Tormod Morset kom seg til Sverige over fjellet, og fortsatte med motstandsarbeidet. Han lærte opp nye kurerer og etterretningsfolk, og bygde også opp etterretnings- og postruter mellom Trondheim og Stockholm over Selbu og Tydal. Han deltok også i forarbeidet til sabotasjeaksjoner mot Thamshavnbanen og bygde opp motstandsnettverk i området. 6. juni 1944 ble han fløyet (fra Sverige) til Skottland, og han gjennomførte kurs/utvelgelsesprosess på Isle of Man, før han fikk beskjed 27. juni 1944 om at han var blitt tatt ut til tjeneste i Secret Intelligence Service .
I oktober 1944 hoppet han i fallskjerm over Gauldalsfjellene sammen med Karl Johan Breida fra Trondheim. De to agentene etablerte en etterretningssentral like ved heimgården Kleset i Selbu, hvor det nå var nazister som holdt til. Etter hvert flyttet de operasjonssentralen til Kalvsjøbua, som ligger i Bringenfjellet. Herfra sendte de rapporter til England om trafikken på Trondheim havn, alle transporter av militær art over Trondheim jernbanestasjon og tyskernes disposisjoner ved ubåtbasen på Persaunet.
Tormod Morset var fenrik i de norske styrkene etter krigen, men valgte å ikke satse på noen militær karriere. I juli 1945 ble han dimittert og reiste tilbake til Selbu. Han vitnet i rettssaken mot Henry Rinnan i Frostating lagmannsrett, som pågikk i fem måneder i 1946.
Engasjement for skog og politikk
Etter krigen ble han bonde på Kleset, og hadde en lang rekke tillitsverv, blant annet formann i Selbu skogeierlag, styremedlem i Sør-Trøndelag skogeierlag og formann i Sør-Trøndelag skogselskap.
Tage Johansen
Tage Johansen (født 17. april 2003) er en norsk fotballspiller som spiller for, på lån fra.
Tormod Morset
Engasjement for skog og politikk
Han var også formann i den såkalte sliperikomiteen som ble en forløper til Norske Skog.
Han satt i hovedstyret for Statens Landbruksbank i seks år. Tormod Morset var også formann i Sau- og geitavlslaget i Sør-Trøndelag. I tillegg var han formann i Selbu Venstre, og satt tre perioder i kommunestyret, samt en periode i formannskapet. Ved stortingsvalget i 1965 stilte han til valg for Sør-Trøndelag fylkes venstrelag, og sto som nummer fem på lista. I 1969 stilte han også som kandidat, og sto da som nummer fire på lista.
Tormod Morset var også foreleser for rekruttene på Værnes i mange år.
Hans Rotmo skrev sangen «Tormod Morset» som ble utgitt på albumet Spællet om Trøndelag i 1979.
Freestone gasskraftverk
Freestone gasskraftverk er et varmekraftverk i Texas i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1 000 MW, fordelt på 2 like store blokker med kogenerasjon. Operatør er energiselskapet Calpine Corp. Utstyret er vesentlig levert av General Electric og Nooter.
Kraftverket ble utbygd omkring årene 1995–2000. Brenselkilden er naturgass.
Pål H. Christiansen
Pål Herman Christiansen (født 9. september 1958 i Oslo) er en norsk roman- og barnebokforfatter.
Biografi
Christiansen tok Forfatterstudiet i Bø i Telemark i 1985. Han debuterte som forfatter i 1989 med romanen Harry var ikke ved sine fulle fem, og har siden gitt ut i alt fem romaner og elleve barnebøker. I 2001 ble han tildelt Tiden-prisen for sitt forfatterskap og den poetiske kjærlighetsromanen Humle & Honning. I 2002 fikk romanen Drømmer om storhet stor oppmerksomhet i media og blant a-ha fans verden over på grunn av hovedpersonens forkjærlighet for popgruppen og særlig gitarist og låtskriver Paul Waaktaar-Savoy. Christiansen er medlem av Den Norske Forfatterforening fra 1996
Ved siden av forfatterskapet var han frilansmedarbeider i bransjeavisen Dagligvarehandelen, der han fra 1993-2004 skrev flere hundre petiter i spalten Hermans Hjørne.
Christiansen var redaktør for bilaget Butikk i Praxis fra 1999-2005. Han driver også Forlaget Fabula.
Bibliografi
Pål H. Christiansen utviklet sammen med Morten N. Pedersen universet Mons og Mona for Opplysningskontoret for frukt og grønt (OFG) i 2010. Der omfatter universet blant annet fire pixibøker (også som lesevideoer på youtube) ment for barn i barnehagealder. Fra 2017 utgis disse og nye titler på Cappelen Damm.
Film
Deltar i:
Inghill Johansen
Inghill Johansen (født 9. juni 1958) er en norsk forfatter og lærer. Hun er utdannet adjunkt. I 1990 fikk hun sin første tekst på trykk i tidsskriftet Vinduet, og i 1991 debuterte hun med romanen Hjertehvitt.
Johansen mottok Tanums kvinnestipend for 2002.
Oljeutslippet fra «Full City» i 2009
Oljeutslippet fra «Full City» i 2009 skjedde da det Panama-registrerte lasteskipet MS «Full City» grunnstøtte på Såstein sør for Langesund natt til 31. juli 2009. Skipet var under kontroll av det kinesiske statseide rederiet COSCO.
Årsak
Bulkskipet «Full City» grunnstøtte på Såstein utenfor Langesund natt til 31. juli 2009. Dette skjedde etter at skipet slet seg på grunn av en kraftig storm i Skagerrak, etter å ha ankret opp utenfor Såstein. Kystverket opplyste 3. august at «Full City» begynte å drive klokken 23:50, 30. juli. Skipet drev så i nordlig retning i omtrent en halvtime før det gikk på grunn ved Såsteinen kl. 00:23, 31. juli. En losbåt observerte skipet mens det var i drift, men skipet selv varslet ikke om ulykken. Klokka 00:40 ble meldingen om havariet mottatt hos Hovedredningssentralen.
Omfang
Olje ble observert på utsiden av Jomfruland utenfor Kragerø, ved Bamble og i retning Risør. Skip på svenskekysten, ved Koster, observerte også olje der fra havaristen. Kystverket anslo mengden olje som slapp ut i sjøen til å være mellom 50 og 200 tonn. Oljen var, ifølge Kystverket, tungolje (bunkersolje) av typen IF 180. Lengst sør, mot Risør og Lyngør, ble det 2. august observert tynn oljefilm og noen oljeklumper. Mandag 3. august ble det meldt at oljen var blitt funnet på land så langt sør som Grimstad.
Tilsammen regnet man som et grovt estimat at rundt 120 km av kystlinjen mellom Grimstad og Larviksfjorden ble tilgriset av olje og måtte vaskes for hånd. Oljen traff land 180 steder og 250 personer måtte arbeide med opprydding fram til desember.
Vinteren 2009/2010 klarte ikke å fjerne den resterende forurensningen, slik at problemet fortsatte gjennom 2010.
Skadevirkninger
Den første dagen ble 120 fugler avlivet av viltnemnda i Bamble. Avlivingen av fugl ble støttet av Norges Miljøvernforbund, som argumenterte med at dette var det mest humane. 2. august la Direktoratet for naturforvaltning ned forbud mot mere skyting av tilsølt fugl, da truede fuglearter må berges, og varslet at all tilsølt fugl skulle vaskes. Norsk Ornitologisk Forening, NOAH - for dyrs rettigheter, Verdens Naturfond (WWF) og Norges Naturvernforbund bidro i forbindelse med vaskingen. Tre av artene som ble rammet av oljesølet, teist, hettemåke og makrellterne, er alle på Norsk rødliste for arter over arter som er truede eller sårbare. I deler av de rammede områdene var ca. ⅔ av fuglebestanden berørt. WWF varslet om at de hadde observert tilsølte steinkobber i nærheten av havaristedet. Situasjonen avslørte at det er stor faglig uenighet om hvordan skadet sjøfugl skal behandles og om vasking av disse har noen hensikt. Problemstillingen med vask av fugl kontra avliving går på hva som er mest humant. Forkjemperne for vasking mener man skylder fuglen et forsøk, og henviser til at 60 – 90 % av fuglen overlever frem til utsetting (normalt etter 3 – 4 uker (eller mer). Motstanderne mener fuglen har lidd nok og argumenterte med at fanging, transport, foring og vasking påfører villfuglen et unaturlig stress.
På grunn av de topografiske forholdene på stedet, hvor blant annet store deler av strendene og havbunnen består av rullesteiner som vil holde på oljen, er det fryktet at det kan ta så mye som 10 – 15 år før skadevirkningene er borte.
Kystverket anslo at kostnadene forbundet med opprydding og berging kunne komme opp i 200 millioner kroner. Men det var også anslag som lå opp mot 500 millioner. Det var usikkert hvor mye av dette som vil bli dekket av rederens forsikring i reassuransegruppen The London P&I Club.
Opprydningsarbeidet
IUA Telemark, IUA Vestfold og IUA Aust-Agder (IUA=Interkommunalt utvalg mot Akuttforurensing) leder opprydningsarbeidet langs land. Kystverket har hovedansvaret for hele opprydningsarbeidet. Det nederlandske bergingsselskapet «Smith Salvage» fikk i oppdrag å losse skipet for olje og dette arbeidet startet 2. august. Sivilforsvaret ble engasjert i forbindelse med oppryddingen på land. Veolia Miljø var også engasjert og deltok med flere slamsuger-biler. Heimevernet har deltatt med flere 100 personer. I tillegg har frivillige blitt mobilisert. Den svenske Kustbevakningen sendte et av sine skip for å bistå. Den 3. august var så mange som 25 skip i arbeid med opprydding. Oppryddingen vil vare fram til desember med dagens innsatsnivå. Skipet skal etter planen trekkes av grunnen mandag 17.august, for så å bli slepet inn til Ekstrand, der det vil bli lagt ved kaianlegget til nedlagte Langesund tankanlegg (Nato-anlegget).
Etter å ha blitt tømt for olje og klargjort for videre slep, ble fartøyet 14. september slept videre til Göteborg for nærmere undersøkelser.
Reaksjoner
Miljøvernminister Erik Solheim nektet å koble ulykken sammen med temaet om oljeleting i Lofoten og Vesterålen og uttalte at «Det er ikke riktig, midt oppi dette, å gjøre norsk innenrikspolitikk av saken». Solheim sa også at «Dette er en miljøkatastrofe».