cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Optikk
Polarisering
Polarisasjon er en generell egenskap ved bølger som beskriver svingningenes orienteringen i rommet til. Mange elektromagnetiske bølger er transversalbølger der polarisering beskriver orienteringen av svingningene i planet vinkelrett på bølgeretningen. Svingningene kan være orientert i en enkelt retning (lineær polarisasjon), eller svingningens retning kan dreie seg når bølgen forplanter seg (sirkulær- eller elliptisk polarisasjon). Sirkulært polariserte bølger kan rotere mot høyre eller mot venstre i fartsretningen, og hvilke av disse to rotasjonene som er til stede i en bølge kalles for kiralitet.
Anekdotisk bevisføring
Eksempler
I disse tilfellene ville man ved vitenskapelig bevisføring kunne bruke statistiske undersøkelser eller dobbeltblindede studier for å komme frem til en mer pålitelig konklusjon.
José Monteiro
I to perioder var han viseprovinsial i Kina (1698-1702 og 1704-1707) og forsvarte patrene Ferdinand Verbiests og Adam Schalls verker. Kongen av Portugal nominerte ham til biskop i Nanjing men dette ble ikke bekreftet av Roma.
Optikk
Polarisering
Den typiske måten å vurdere polarisering på er å holde rede på orienteringen av det elektriske feltets vektor når den elektromagnetiske bølgen forplanter seg, se illustrasjon nedenfor. Den elektriske feltvektoren i en plan bølge kan oppdeles vilkårlig i to vinkelrette vektorkomponenter merket x og y (med z som angir hastighetens retning). Formen som skapes i xy-planet av den elektriske feltetvektoren er en Lissajousfigur som beskriver polarisasjonstilstanden. Figurene nedenfor viser noen eksempler på utbredelsen av den elektriske feltvektoren (sort), med tiden (vertikale akser, z-akse), ved et spesielt punkt i rommet, sammen med dens x- og y- komponenter (rød/venstre og blå/høyre), og projeksjonen til vektoren i planet (lyseblå): Samme utbredelse ville oppstått om en ser kun på det elektriske felt på et bestemt tidspunkt, mens det utbrer seg i rommet med motsatt retning av forplantningsretningen.
Anekdotisk bevisføring
Utbredelse innen markedsføring
I henhold til den norske markedsføringsloven er anekdotiske bevis ikke regnet som tilstrekkelig dokumentasjon på en påstand om et produkt eller en tjeneste.
Optikk
Polarisering
I figuren i midten er det to ortogonale komponenter som har samme amplituder og er 90° ute av fase med hverandre. I dette tilfellet er en komponent null når den andre komponent har maksimal eller minimal amplitude. Det er to mulige faseforhold som tilfredsstiller denne tilstanden; nemlig at x-komponent kan være 90° foran y-komponenten, eller den kan være 90° bak y-komponenten. I dette spesielle tilfellet beskriver den elektriske vektoren en sirkel i planet, derfor kalles denne polarisering sirkulær polarisasjon. Rotasjonsretningen i sirkelen er avhengig av hvilken av de to faseforhold som eksisterer, og benevnes høyrehånds sirkulærpolarisering og venstreshånds sirkulærpolarisasjon.
I det tredje tilfellet hvor de to komponentene enten ikke har samme amplituder og/eller deres faseforskjell hverken er null eller et multiplum av 90°, oppstår en polarisasjonen som kalles elliptisk polarisasjon. Årsaken til navnet er at den elektriske vektoren beskriver en ellipse i planet (en polariserings ellipse). Dette er vist i figuren over helt til høyre. Detaljerte matematisk beskrivelse av polarisering er gjort ved hjelp av såkalt Jones-beregninger, som videre beskrives av de såkalte Stokes' parametere. Elliptisk polarisering Sirkulær polarisering Lineær polarisering
Endring av polarisering
Medier som har ulike brytningsindekser for ulike polarisasjons-moduser kalles dobbeltbrytende. Velkjente sammenhenger der denne effekten skjer er i en optisk kompensator (lineære modi) og i faradayeffekt/optisk dreining (sirkulær modus). Dersom lengden av det dobbeltbrytende mediumet er tilstrekkelig, vil plane bølger gå ut av materialet med en signifikant annerledes forplantningsretning enn inn, dette på grunn av lysbrytning. For eksempel er dette tilfelle med makroskopiske krystaller av kalsitt, som gir observatøren to offset, det vil si ortogonalt polariserte bilder av det som sees gjennom det, se figur til høyre. Det var denne virkningen som førte til den første oppdagelse av polarisering av Rasmus Bartholin i 1669. I tillegg er faseforskyvningen, og således endringen i polarisasjonstilstanden, vanligvis frekvensavhengig noe som sammen med dikroisme ofte gir opphav til lyse farger og regnbuelignende effekter. I mineralogi er slike egenskaper kjent som pleokroisme, noe som ofte utnyttes for å identifisere mineraler ved hjelp av polariseringsmikroskoper. I tillegg er det mange plastmaterialer som normalt ikke er dobbeltbrytende, men som blir det når de utsettes for mekaniske påkjenninger, et fenomen som er grunnlaget for fotoelastisitet. Ikke-dobbeltbrytende metoder for å rotere lineær polarisering av lysstråler omfatter bruk av prismatiske polarisasjonsrotorer som anvender totalrefleksjon i et prismesett som er utformet for effektiv kolineære overføringer.
Mediumer som reduserer amplituden til visse polarisasjonsmodi kalles dikroiske. Enheter som blokkerer nesten alle bølger i en modus kalles polarisasjonsfiltre eller bare polarisatorer. Malus' lov som er oppkalt etter Étienne-Louis Malus, sier at når en perfekt polarisator er plassert i en lineært polarisert lysstråle vil intensiteten I av lyset som passerer gjennom være gitt av:
der I0 er den opprinnelige intensiteten og θi er vinkelen mellom lysets opprinnelige polarisasjonsretning og aksen til polarisatoren.
En stråle av upolarisert lys kan betraktes som å inneholdende en ensartet blanding av lineære polarisasjoner i alle mulige vinkler. Siden den gjennomsnittlige verdien av er 1/2, blir transmisjonskoeffisienten:
I tillegg til dobbeltbrytning og dikroisme i media med en viss utstrekning, kan polariseringseffekter også forekomme på (reflekterende) grensesnitt mellom to materialer med forskjellig brytningsindeks. Disse effektene blir behandlet av Fresnels ligninger. En del av bølgen blir overført, og en del reflekteres, idet forholdet avhenger av innfallsvinkelen og brytningsvinkelen. På denne måten gjenopptar den fysikalske optikken Brewsters vinkel. Når lyset reflekteres fra en tynnfilm på en overflate, kan interferens mellom refleksjonene fra filmens overflater produsere polarisering i det reflekterte og overførte lyset.
Naturlig lys
De fleste kilder til elektromagnetisk stråling inneholder et stort antall atomer eller molekyler som sender ut lys. Orienteringen av de elektriske feltene produsert av disse emitterne kan ikke være korrelert, i slike tilfeller sies lyset å være upolarisert. Hvis det er delvis korrelasjon mellom emitterne er lyset delvis polarisert. Hvis polariseringen er konsistent over hele spekteret til kilden, kan delvis polarisert lys beskrives som en superposisjon av en helt upolarisert komponent og en annen fullstendig polarisert komponent. En kan da beskrive lyset i form av graden av polarisering, og parametrene til polarisasjonens ellipse.
Lys som reflekteres av glinsende transparente materialer er delvis eller fullstendig polarisert, bortsett fra når lyset er normalt (vinkelrett) på overflaten. Det var denne effekten som fikk matematikeren Étienne-Louis Malus (1775-1812) til å gjøre målinger for å kunne utvikle de første matematiske modeller for polarisert lys. Polarisering oppstår når lyset blir spredt i atmosfære. Det spredte lyset produserer lysstyrken og fargen på den klare himmelen. Delvis polarisering av spredt lys kan bli utnyttet ved å bruke polarisasjonsfiltre for å mørkne himmelen på bilder. Optisk polarisering er prinsipielt viktig i kjemien på grunn av sirkulærdikroisme og optisk rotasjon (sirkulær dobbeltbrytning) forårsaket ved optisk aktive molekyler (Kiralitet).
Moderne optikk
Moderne optikk omfatter fagområder innenfor optisk- og ingeniørvitenskap som ble populære på 1900-tallet. Disse områdene av optisk vitenskap relatere seg typisk til de elektromagnetiske eller kvantemekaniske egenskapene til lys, men tar også med andre emner. Et stor delfelt av moderne optikk er kvanteoptikk der det legges spesielt vekt på de kvantemekaniske egenskapene til lys. Kvanteoptikk er ikke bare teoretisk; noen moderne apparater som for eksempel laseren bygger på prinsipper som er avhengige av kvantemekanikk. Lysdetektorer som for eksempel fotomultiplikatorer og elektronmultiplikatorer er så følsomme at de er i stand til å reagere selv på bare enkelt fotoner. Elektroniske bildesensorer, som for eksempel CCD-er, gir en type støy som korresponderer med statistikk for hendelser relatert til enkeltfotoner. Lysdiodeer og solcelleer kan heller ikke forstås uten kvantemekanikk. I studiet av disse enhetene kan kvanteoptikk ofte overlapper med kvanteelektronikk.
Spesialområder innenfor forskning på optikk omfatter studiet av hvordan lys samvirker med spesifikke materialer som i krystalloptikk og metamaterialer. Annen forskning fokuserer på fenomenologien i tilknytning til elektromagnetiske bølger som i singulære optikk, non-avbildningsoptikk, ikke-lineær optikk, statistisk optikk og radiometri. I tillegg har datateknologien hatt interesse for forskning på integrert optikk, maskinsyn og databehandling basert på lys som mulige komponenter i "neste generasjons datamaskiner''.
Lasere
En laser er en enhet som emitterer lys (elektromagnetisk stråling) gjennom en prosess som kalles stimulert emisjon. Begrepet laser er en akronym for «Light Amplification by Stimulated Emission of Radiation». Laserlys er vanligvis romlig koherent, noe som betyr at lyset enten slippes ut i en smal, lavt-divergerende stråle, eller kan omdannes til en slik ved hjelp av optiske komponenter som linser. Enheter som avgir mikrobølger og radio kalles for masere.
Den første brukbare laser ble demonstrert den 16. mai 1960 av Theodore Maiman (1927-2007) ved Hughes Research Laboratories. Etter at den ble oppfunnet ble laseren kalt «en løsning på jakt etter et problem.» Siden da har laserteknologi blitt storindustri, der disse nå finnes i tusenvis av svært forskjellige apparater og systemer. Den første bruken av lasere i dagliglivet var strekkode-skannerne brukt i dagligvarebutikker som ble introdusert i 1974. LaserDisc-spillerne som kom på markedet i 1978 var den første vellykkede forbrukerproduktene som inkluderte en laser, men CD-spilleren var den første laser-enhet fikk stor utbredelse blant vanlige forbrukere, noe som startet i 1982. Disse optiske lagringsenhetene bruker en halvleder laser, som er mindre enn én millimeter bred til å skanne overflaten av platen for registrering av lagringsdata. Fiberoptisk kommunikasjon er avhengig av lasere for å overføre store mengder informasjon med lysets hastighet. Andre vanlige anvendelser for lasere er laserskriveren og laser pennen. Lasere brukes innenfor medisin i felter som ublodige operasjoner, laseroperasjoner for synskorigering og laser capture mikrodisseksjon. Militære applikasjoner er systemer for rakettforsvar, direktivt infrarødt mottiltak (DIRCM) og LIDAR. Lasere brukes også i hologrammer, bubblegramer, laserlys-show og hårfjerning.
Tregt lys
Når lyset forplanter seg gjennom et materiale beveger det seg med lavere fart enn i vakuum, c. Dette er en endring i fasehastigheten til lyset og kan sees som fysikalske effekter som for eksempel lysbrytning. Denne reduksjonen i hastigheten er kvantifisert ved forholdet mellom c og fasehastigheten, dette forholdet kalles som før nevnt brytningsindeksen for materialet. Tregt lys er et fysikt fenomen der gruppehastigheten til lyset er dramatisk redusert, ikke fasehastigheten. Trege lyseffekter oppstår imidlertid ikke på grunn av unormalt store brytningsindekser.
Den enkleste bilde av lys er gitt av bølgemodellen i klassisk fysikk, der lys er en bølge eller forstyrrelse av det elektromagnetiske feltet. I en vakuum forutsier Maxwells ligninger at disse forstyrrelsene vil bevege seg med en bestemt hastighet, altså (c). Postulatet om lysets konstante hastighet i alle referansesystemer er basalt i den spesielle relativitetsteorien, dette har gitt opphav til en populær forestilling om at lysets hastighet alltid er den samme. Men i mange tilfeller er lys mer enn en forstyrrelse i det elektromagnetiske feltet, og lyshastigheten kan variere.
Lysets bevegelse innenfor et medium er ikke lenger en forstyrrelse utelukkende av det elektromagnetiske feltet, men snarere en forstyrrelse av feltet, samt posisjonene og hastighetene av de ladede partikler (altså elektronene) i materialet. Bevegelsen til elektronene bestemmes av feltet som beskrives av Lorentz-kraften, men samtidig bestemmes feltet også av posisjonene og hastighetene av elektronene (gitt av Gauss' lov og Ampères lov). Oppførselen til en forstyrrelse gitt av denne kombinerte elektromagnetiske feltet og ladnignstettheten er fremdeles bestemt av Maxwells ligninger, men løsningene er kompliserte på grunn av den komplekse sammenheng mellom mediet og feltet.
I 1998 ledet den danske fysikeren Lene Hau (1959-) forskere fra Harvard University og Rowland Institute for Science som lyktes i å bremse en lysstråle til rundt 17 meter per sekund. Hau har senere lyktes med å stoppe lyset helt, og utviklet metoder som kan stoppe lys, for derretter å starte det igjen senere. Dette har blant annet sammenheng med forskning for å utvikle datanettverk med større hastighet og kapasitet.
Fysiologisk optikk og anvendelser
Svært mange biologiske skapninger har syn eller andre visuelle systemer, noe som viser den sentrale rollen optikk spiller som en av de fem sanser. Fysiologisk optikk omfatter teoriene for syn, bildedannelse i øyet, etterbildedannelse, samt optiske illusjoner og andre effekter med det menneskelige syn. Den ligger i grenseområdet mellom fysikk, fysiologi, og psykologi. Mange mennesker dra nytte av briller eller kontaktlinser, og optikk er en integrert funksjon i mange forbruksvarer som for eksempel kameraer eller kikkerter. Regnbue og speiling er eksempler på optiske fenomener i atmosfæren. Optisk kommunikasjon er selve ryggraden for både Internett og moderne telefoni.
Det menneskelige øyet
Det menneskelige øyet fungerer ved å fokusere lys på et lag med fotoreseptorceller kalt netthinnen (Retina). Fokusering oppnås ved hjelp av en rekke transparente deler. Lyset inn i øyet passerer først gjennom hornhinnen (cornea), som bevirker mye av øyets optiske effekt. Lyset fortsetter gjennom et fluid like bak hornhinnen fremre øyekammer (Camera anterior bulbi oculi), deretter passerer det gjennom pupillen (Pupilla). Lyset passerer så gjennom øyelinsen (lens crystallin) som fokuserer lyset videre og foretar justering av fokus. Lyset passerer videre gjennom hoveddelen av fluidet i øye, det såkalte glasslegemet (humor vitreus), og treffer til slutt netthinnen. Cellene i netthinnen utgjør bakre overflate i øyet og er lysfølsom over det hele, bortsett fra der synsnerven (Nervus opticus) har sin utgang: Dette resulterer i en blind flekk. Aller mest lysfølsom er den gule flekk (Macula lutea) der øyets synsskarphet ivaretas.
Det finnes to typer fotoreseptorceller som kalles tapper og staver. Disse er følsomme for ulike aspekter av lyset. Stavene er følsomme for intensiteten av lys over et bredt frekvensområde, og dermed er ansvarlig for svart/hvitt-synet. Stavceller er ikke tilstede på fovea, området av netthinnen som er ansvarlig for det sentrale synet, og er ikke så responsivt som tappcellene for romlige og tidsmessige endringer i synsinntrykket. Det er imidlertid tjue ganger flere stavceller enn tappceller i retina, men stavcellene på den andre siden er tilstede over et større område. På grunn av bredere utstrekning er stavene ansvarlig for sidesynet.
I motsetning til stavene er tappcellene mindre følsom for den totale intensiteten av lyset, men finnes i tre varianter som er følsomme for forskjellige frekvensområder, dermed anvendes disse for oppfatningen av farge og fotopisk syn (høylys-syn). Tappene er sterkt konsentrert i fovea og har en høy synsskarphet, noe som betyr at de er bedre til romlig oppløsning enn stavcellene. Siden tappene ikke er så følsom for svakt lys som stavcellene, er nattsyn for en stor del begrenset til stavcellene. Siden tappcellene er i fovea er det disse som tar seg av sentralsynet, altså det som brukes for å gjøre det mest av lesning, studere fine detaljer som ved sying, eller nøye undersøkelse av objekter.
Ciliærmuskelen rundt øyelinsen sørger for at øyets fokus justeres fortløpende, noe som kalles akkommodasjon. Nærfokus og fjernfokus definerer den nærmeste og fjerneste avstand fra øye som et objekt kan bringes i skarpt fokus. For en person med normalt syn, er fjernfokus uendelig langt unna. Posisjonen for nærfokus avhenger av hvor mye musklene er i stand til å øke krumningen på linsen, og hvor lite fleksibel linsen har blitt med alderen. Øyeleger og optikere vil vanligvis vurdere en hensiktsmessig nærfokus å være nærmere enn normal leseavstand, omtrent 25 cm
Den optiske effekten av korrigerende linser måles med enheten diopter, en verdi lik den resiproke av brennvidden målt i meter. En positiv brennvidde svarende til en konvergerende linse, og en negativ verdi for brennvidde svarende til en divergerende linse. For linser som korrigerer for astigmatisme i tillegg, må tre tall angis: Et tall for henholdsvis sfærisk og sylindrisk forsterkning, samt et for vinkelorientering av astigmatisme.
Visuelle effekter
Optiske illusjoner (også kalt optiske bedrag) er et fenomen der visuelt persiperte bilder skiller seg fra hvordan de er i virkeligheten. Informasjonen som samles inn med øyet blir behandlet i hjernen der en feilaktig persepsjon oppstår, altså noe som avviker fra objektet som synet egentlig registrerer. Optiske illusjoner kan være et resultat av en rekke fenomener inkludert fysiske effekter som skaper bilder som er forskjellig fra de objektene som i utgangspunktet skaper bildene en person ser. De fysiologiske virkningene på øynene og hjernen av overdreven stimulering (for eksempel lysstyrke, skråstilling, farge, bevegelse), og kognitive illusjoner hvor øyet og hjernen skaper såkalt bevisstløs inferens.
En annen type optisk illusjon utnytter «ødelagte mønstre» til å lure hjernen til å oppfatte symmetrier eller asymmetrier som ikke er til stede. Noen eksempler på slike er Café vegg-, Ehrenstein-, Fraser spiral-, Poggendorffs- og Zöllner illusjoner. Relaterte, men ikke strengt tatt illusjoner, er mønstre som oppstår på grunn av overlagring av periodiske strukturer. For eksempel transparente vevede stoffer med rutenettstruktur som produserer figurer kjent som moarémønster. Overlagring av periodiske gjennomsiktige mønstre oppfattes som parallelle ugjennomsiktig linjer eller kurver som produserer Line moiré-mønstre.
Optiske instrumenter
En enkelt linse alene benyttes i en rekke forskjellige apparater som objektiver i kameraer, synskorrigerende linser og forstørrelsesglass, mens ett enkelt speil brukes i parabolske speil og vanlige speil. En kombinasjon av en rekke speil, prismer og linser gir sammensatte optiske instrumenter som har mange praktiske anvendelsesområder. For eksempel har et periskop (til bruk på undervannsbåter) bare to plane speil innrettet for å muliggjøre syn over hindringer. De mest kjente sammensatte optiske instrumenter er mikroskop og teleskop. Disse ble begge oppfunnet i Nederland på sent 1500-tall.
Mikroskopet ble først utviklet med bare to objektiver: objektivet og okularet. Objektivlinsen er i det vesentlige et forstørrelsesglass med meget liten brennvidde, mens okularet generelt har en lengre brennvidde. Effekten av dette blir et forstørret bilde av nære objekter. Vanligvis er en ekstern lyskilde nødvendig siden forstørrede bilder er svakere, dette kan forklares med energiprinsippet og spredning av lysstrålene over et større overflateareal. Moderne mikroskoper, også kjent som sammensatte mikroskop har mange objektiver (vanligvis fire) for å optimalisere funksjonalitet og forbedre bildestabiliteten. En litt annen type mikroskop er sammenligningsmikroskopet som benyttes for å se på like objekter plassert side ved side for å skape en stereoskopisk forstørrelse. For det menneskelige syn vises dermed et tredimensjonal bilde.
De første teleskoper ble kalt refraktorer, og ble også utviklet med et enkelt objektiv og okular. I motsetning til mikroskopet, ble objektivlinsen på teleskopet utformet med stor brennvidde for å unngå optiske aberrasjoner. Objektivet fokuserer et bilde av en fjern gjenstand på sitt fokuspunkt som er justert for å være midtpunktet i et okular med en mye mindre brennvidde. Hovedmålet med et teleskop er ikke nødvendigvis forstørrelse, men i stedet å samle mest mulig lys, noe som er bestemt av den fysiske størrelsen av objektivlinsen. Dermed beskrives teleskoper vanligvis med diameteren av objektivet i stedet for sin forstørrelse. Forstørrelsen kan uansett endres ved å bytte okularer. På grunn av at forstørrelsen et teleskop gir er lik brennvidden til objektivet dividert med brennvidden til okularet, vil okularer med mindre brennlengde føre til større forstørrelse.
Siden produksjon av store linser er mye vanskeligere enn å lage store speil, er de fleste moderne teleskoper speilteleskoper, det vil si at de bruker et primærspeil i stedet for et objektiv. De samme generelle optiske betraktninger gjelder for speilteleskoper som for refraktorer. Nemlig at jo større hovedspeil, jo mer lys blir samlet, og forstørrelsen er fremdeles lik brennvidden av det primære speilet dividert med brennvidden til okularet. Generelt har ikke profesjonelle teleskoper okular, i stedet plasseres en sensor (ofte en CCD) i fokus slik at en kan se bildet på en skjerm.
Fotografering
Fotografi involverer optikk både når det gjelder objektivet og mediet der den elektromagnetiske lyset blir registrert, enten det er snakk om en fotografisk film eller CCD. Ved fotografering må en vurdere gjensidighet mellom kameraet og eksponering som er oppsummert av forholdet:
der f er brennvidde og D er diameteren til blenderåpningen. Etter konvensjonen blir "f /#" behandlet som et enkelt symbol og bestemte verdier av f/# blir skrevet ved å erstatte nummertegnet med verdien. Det er to måter å øke f-nr på; enten ved å redusere diameteren på blenderåpningen eller endre til en lengre brennvidde (med en zoomlinse kan dette enkelt gjøres ved å justere objektivet). Høyere f-nr gir også en større dybdeskarphet som kan forklares med at objektivet nærmer seg å være et hullkamera (et kammer med et meget lite hull istedenfor linse). Et hullkamera er i stand til å fokusere alle bilder perfekt, uavhengig av avstand, men krever svært lange eksponeringstider.
Synsfeltet til linsen vil forandres avhengig av brennvidden til den. Det er tre klassifikasjoner som er basert på forholdet mellom den diagonale størrelse på filmen (ofte 35 mm for amatørkameraer), eller sensorstørrelsen til kameraet, dividert på objektivets brennvidde:
Moderne zoomobjektiver kan ha noen eller alle av disse egenskapene.
Den absolutte verdien for eksponeringstiden som kreves avhenger av hvor stor følsomhet filmen eller sensoren som brukes har. Dette måles ved hjelp av filmhastighet eller for digitale kameraer med kvanteutbyttet. I fotograferingens barndom ble det brukt film som hadde svært lav lysfølsomhet, dermed måtte eksponeringstidene være lange, selv for svært lyse bilder. Etterhvert som teknologien har blitt bedre har følsomheten til filmkameraer og digitale kameraer blitt betydelig større.
Andre resultater overført fra fysisk og geometrisk optikk har å gjøre med kameraoptikk. For eksempel er den maksimale oppløsningsevnen til et bestemt kameraoppsett bestemt av diffraksjonsgrensen som er assosiert med størrelse av blenderåpningen og grovt angitt med Rayleigh-kriteriet.
Atmosfæreoptikk
De unike optiske egenskapene til atmosfæren forårsaker et bredt spekter av spektakulære optiske fenomener. Den blå fargen på himmelen er et direkte resultat av Rayleigh-spredning, noe som forårsaker omdirigering av sollys med høyere frekvenser (blått lys) tilbake til synsfeltet til observatøren på bakken. Fordi blått lys spres lettere enn rødt lys, får solen en rødaktig fargetone når den observeres gjennom en tykk atmosfære, for eksempel under en soloppgang eller solnedgang. Andre partikler i luften kan spre forskjellige farger i ulike vinkler og skape en fargerik glødende himmel ved skumring og daggry. Spredning av iskrystaller og andre partikler i atmosfæren kan forårsake halo, aftenrøde, korona, tussmørkestråler og bisol. Disse fenomenene har variasjoner på grunn av ulike partikkelstørrelser og geometri.
Luftspeiling er et optiske fenomener der lysstråler blir avbøyd på grunn av termiske variasjoner i brytningsindeksen for luft. Dette gir forskjøvne eller sterkt forvrengte bilder av fjerne objekter. Andre mer dramatiske optiske fenomener knyttet til dette er blant annet Novaja Semlja-effekt hvor solen ser ut til å stige tidligere enn normal og med en forvrengt form. En spektakulær form for brytning oppstår ved temperaturinversjon, nemlig Fata morgana hvor objektene i horisonten eller bortenfor horisonten, for eksempel øyer, klipper, skip eller isfjell, virker strukket og forhøyet, som «eventyrslott»
Regnbue er et resultat av en kombinasjon av intern refleksjon og spredt brytning av lyset i regndråper. En enkelt refleksjon på baksiden av regndråper gir en regnbue med en vinkelstørrelse på himmelen som varierer fra 40° til 42° med rødt på utsiden, se figuren til høyre. Doble regnbuer oppstår med to interne refleksjoner mellom regndråper med vinkelstørrelse på 50,5° til 54° med fiolett på utsiden. Fordi regnbuer oppstår med solen 180° fra sentrum av regnbuen, er fenomenet mer fremtredende jo nærmere solen er horisonten.
Frostatinget
Frostatinget (norrønt: Frostuþingslǫg) var navnet på Trøndelagens lovområde (Þrœndalǫg), hvor Frostatingsloven gjaldt. Fellestinget hadde sete på Logtun på Frosta i Trøndelag. Dagens Frostating, Frostating lagmannsrett, omfatter fylkene Trøndelag og Møre og Romsdal, og har sete i Trondheim.
Lovens område
Inntrøndske: Uttrøndske:
På 900-tallet ble også Nordmøre, Romsdal og Namdalen en del av Frostatinget. Fosen var på dette tidspunkt en del av Nordmøre. Ifølge Magnus Lagabøtes landslov skulle hvert fylke i Uttrøndelag være representert med 60 mann, hvert fylke i Inntrøndelag 40, mens tilsvarende for Romsdal og Namdalen var to fra hvert skipreide og Nordmøre inkludert Fosen tre fra hvert skipreide og det samme fra Oppdal.
Frostatingseglet
Frostatingseglet viser kong Magnus Lagabøte på St. Hansdag i 1274 idét han sitter på tronen og gir lagmannen for Frostatinget den nye Frostatingsloven. Tingbøndene – tre stykker – står på kongens venstre side, kongen i midten med kronen på hodet og septeret i hånden, og med den norske loven under føttene. Nederst i seglet er det to bueskyttere; den ene sikter på et ekorn, mens den andre sikter på en fugl. Både ekornet og fuglen sitter i hvert sitt tre.
Sabrina Richter
Sabrina «Erbse» Richter (født Neukamp; 10. mai 1982 i Hagen) er en tysk tidligere håndballspiller.
Karriere
Richter startet som håndballspiller i TuS 03 Hagen. Hun spilte også for Hasper SV og HSG Blomberg-Lippe. I sesongen 2002/03 var den 1,76 m høye høyrekantspilleren toppscorer i den andre Bundesliga. Fra 2004 til 2008 hadde hun kontrakt med Bundesligalaget Bayer Leverkusen. Siden da spiller hun igjen for Blomberg-Lippe.
Richter hadde sin landslagsdebut den 24. mai 2002 mot Frankrike. Hun representerte Tyskland under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor de kom på 11.-plass. Hun deltok også i Håndball-VM 2009 i Kina, Håndball-EM 2010 i Danmark og Norge samt Håndball-VM 2011 i Brasil.
Hitratunnelen
Utbyggingskostnadene for fastlandsforbindelsen ble delt mellom staten (51 %), fylket og kommunene (11 %) og bompengefinansiering (38 %). Bompengeinnkreving var opprinnelig antatt å finne sted inntil 2012. Et vesentlig større trafikkgrunnlag enn beregnet samt at to av de tre prosjektene ble fullført under budsjett gir prosjektet en bedre økonomi enn forutsatt. Det ble da besluttet å nedlegge bomstasjonene på Dolmøya og Ansnes 31. januar 2003, bomstasjonen på Sandstad sto helt til 20. februar 2010. Bompengeinnkrevingen skjedde av selskapet Hitra Frøya Fastlandssamband.
Bedre økonomi i bompengeselskapet grunnet økt trafikk, gjorde at bompengeinnkrevingen ble avviklet 20. februar 2010, to år før planlagt.
Rindal Idrettslag
Rindal Idrettslag er et idrettslag i Rindal på Nordmøre og tilhører Sør-Trøndelag idrettskrets. Laget ble etablert etter en sammenslåing i 2013 mellom klubbene Rindals-Troll, Idrettslaget Rindøl og Rindal Fotballklubb. Laget overtok organisasjonsnummer og stiftelsesdato fra det eldste laget, Idrettslaget Rindøl, som var 11. februar 1906.
Hovedaktivitetene til klubben er: fotball, langrenn, håndball, trim og friidrett. Spesielt innen friidrett har klubben hevdet seg bra, og klubbens elitelag vant bl.a. St. Olavsloppet i 2009 og 2013.
Idrettslaget Rindøl
Idrettslaget Rindøl (IL Rindøl) ble stiftet som Idrottslaget Nansen 11. februar 1906. I 1946 skiftet laget navn til Øvre Rindal Idrottslag og i 1948 til Idrottslaget Rindøl. Hovedaktivitetene var ski og fotball, i tillegg til litt barneidrett og aerobic m.m. Den mest meritterte skiløperen i laget var Thorvald Heggem som vant kongepokalen i Gråkallrennet i 1929. Han vant også kongepokalen i 1933 og 1937, men da representerte han Orkanger IF.
IK Rindals-Troll
Innen ski hevdet SK Troll seg bra, og hentet hjem medaljer fra både nasjonale og internasjonale konkurranser. Blant de mest kjente skiløperne som representerte SK Troll var Sigurd Røen, John Røen, Edvin Landsem og Magnar Ingebrigtsli.
Troll hadde to spillere på det norske A-landslaget for kvinner: Eli Landsem (1980–1985) og Marit Bjørkli (1982–1983). Eli Landsem ble også senere landslagstrener kvinnelandslaget.
Rindal Idrettslag (1932–1987)
Idrettslaget Gnist ble startet 11. juni 1932 og skiftet navn til Rindal Idrettslag i 1948. Laget drev med ski, fotball, friidrett og håndball. I 1987 ble laget slått sammen med Sportsklubben Troll til IK Rindals-Troll.
Rindal Fotballklubb
Rindal Fotballklubb startet som et samarbeid om felles lag for aldersbestemte lag mellom IL Rindøl og IK Rindals-Troll i 1999. Rindal Fotballklubb ble offisielt stiftet 9. desember 2006.
Fornestunnelen
Fornestunnelen er en veitunnel i Rana kommune i Nordland. Tunnelen er en del av fylkesvei 17. Den er 146 meter lang.
Arne Dagfin Dahl
Nøytralitetsvakt
Dahl fikk kommando over Alta bataljon i januar 1938. Bataljonen ble 14. oktober 1939 innkalt til nøytralitetsvakt og i slutten av november gruppert i Pasvikdalen. Under Finlandskrigen landsteg Sovjetunionen i Petsamo. De angrep langs Ishavsveien, som var den eneste farbare vei mellom Nord- og Sør-Finland. Ishavsveien gikk like ved grensen. Bataljonen så for første gang total krig i praksis.
Han skriver selv: «Den gradvise tillemping til krigsforhold som den norske grensevakt under denne vintermåned gjennomgikk, hadde sin store psykologiske betydning for Alta bataljons befal og soldater, som etter hvert vennet seg til å tenke på krig som en realitet, og ikke som noe de hadde lest om i historiebøkene.»
Slaget om Narvik
Alta bataljon ble mobilisert igjen den 9. april 1940, og Dahl ledet den i slaget om Narvik.
Storbritannia og USA
Dahl forlot Norge ombord på en skøyte fra Havøysund den 12. juni 1940 og ankom Thorshavn 19. juni, og videre til Liverpool den 30. juni. I Storbritannia gikk han inn i hæren. Senere tjenestegjorde han i Storbritannia og USA, og han var i 1941 den første norske elev ved den amerikanske hærs stabsskole ved Fort Leavenworth, Kansas, USA.
Låvesaken
Våren 1955 begynte generalmajor Dahl å kjøpe opp noen smågårder på forskjellige steder på Sørlandet. I konsesjonssøknadene sto det at han ville plante skog på eiendommene. Han kjøpte et småbruk i Laudal for 25,000 kroner. Det var disposisjonene rundt dette småbruket som fikk navnet «låvesaken». Dahl overlot småbruket til sin datter, samtidig inngikk han som DK-sjef en avtale om at låven på småbruket skulle leies av Forsvaret til mobiliseringsdepot. Etter gjeldende normer skulle Forsvaret betale 2,500 kroner per år. Avtalen skulle gjelde i ti år. På ti år ville generalens datter ha inntjent det småbruket kostet ved leie av låven. Men låven var ikke i særlig god stand. De militære myndigheter på Sørlandet bevilget 12,000 kroner til oppussing. Saken ble satt ytterligere på spissen da det ble kjent at et arbeidskompani som var innkalt til øvelse, var blitt beordret til å sette låven i stand og bygge vei.
Jens Haugland tok saken opp i Stortingets spørretime. Han uttalte at dette var misbruk av stilling og offentlige midler. Dahl ble dømt i krigsretten til 45 dagers vaktarrest og 500 kroner i saksomkostninger. Han ble i statsråd frabeordret stillingen og stilt til rådighet for sjefen for Hæren.
Utmerkelser
Dahl mottok en rekke utmerkelser:
Retur av Sovjet-medalje
Etter Sovjetunionens invasjon av Tsjekkoslovakia den 21. august 1968 leverte Dahl tilbake medaljen han hadde fått. I brev til Sovjetsamveldets ambassade skrev Dahl: «De siste dagers handlinger har tvunget meg til å revidere min oppfatning av de sovjetiske myndigheters ærlige vilje til internasjonalt samarbeide for en fredelig sameksistens mellom nasjonene. Den voldsakt som Sovjetunionen har begått overfor den tsjekkoslovakiske befolknings frihet og selvbestemmelsesrett ved å besette landet med våpenmakt, er en skammelig krenkelse av menneskerettighetene og en hån mot de grunnleggende prinsipper for internasjonalt samarbeide.»
Samfundsvernet
En noe ukjent rolle Dahl hadde i mellomkrigstiden, er hans deltakelse i organisasjonen «Samfundsvernet», en paramilitær privat organisasjon som bla drev med våpenopplæring. Dahl hadde en lederposisjon i Oslo.
Grønland (strøk)
Grønland er et strøk i indre by i Oslo, rett øst for sentrum, beliggende i bydel Gamle Oslo. Det er avgrenset av Vaterland med Akerselva i vest, Tøyen m/ Enerhaugen i nord, Gamlebyen i øst og sørøst, og sporområdet til Oslo S (men ikke selve stasjonen) i sør. Grønland er også navnet på hovedgaten i området.
Grønland har mye kulturell variasjon. Det er, sammen med nabostrøket Tøyen, et sentralt sted for Oslos innvandrerbefolkning, som i 2010 utgjorde rundt 35–40 prosent.
Historie
Området var opprinnelig strandsonen øst for Akerselvas utløp, og navnet kan henspille på gressletter ved vannet. Gatene Grønland og Grønlandsleiret var den gamle strandlinjen og regnes som den historiske nordgrensa mot Bjørvika. Grunnen til at dette har endret seg er tildels landhevning, men hovedsakelig at nettopp Bjørvika er blitt massivt fylt ut gjennom flere århundrer.
De nåværende gatene Grønland og Grønlandsleiret (tidligere Leiret) var veien mellom forstaden Oslo og Christiania, via Vaterlands bru (første bro bygget 1654). Forstaden Grønland ble innlemmet i Christiania 1859. Grønland kirke (1869), skolen og Grønland brannstasjon (1866) ble bygget i nærheten av det nylig reiste Bodsfængslet på 1860-tallet. Grønland har en meget mangfoldig bebyggelse, og leiegårdene fra siste halvpart av 1800-tallet (murbyen) utgjør her en mindre del.
Veier
Gaten Grønland er hovedåren i strøket, ved endepunktet fortsetter denne videre som Grønlandsleiret. Denne igjen slutter der den møter Schweigaards gate og fortsetter som Oslo gate.
Schweigaards gate er også en viktig gate i strøket med mye trafikk. Gjennom strøket går den fra Nylandsveien til Oslo gate. Gaten fortsetter videre inn i Gamlebyen sør for Grønlands park – Botsparken også, men er her miljøgate uten noe privatbiltrafikk.
Kollektiv
Oslo bussterminal ligger helt vest på Grønland. Denne har også en buss- og trikkeholdeplass like utenfor seg. På Grønland torg i gaten Grønland ligger Grønland stasjon – en T-banestasjon med alle nettets linjer.
Fu Lei
Fu Lei (kinesisk: 傅雷, stilnavn Nu'an 怒安, født 1908 i Nanhui nær Shanghai i Kina, død 1966) var en kinesisk oversetter og kunstkritiker.
Han studerte kunst og kunstteori i Frankrike fra 1928 til 1932. Etter hjemkomsten underviste han i Shanghai og virket som journalist og kunstkritiker til han begynte med oversettelsesarbeid. Hans oversettelser var høyt skattet, og omfattet verker av blant annet Voltaire, Balzac og Romain Rolland. Han utviklet sin egen stil, Fu Lei-stil, og sin egen oversettelsesteori.
Han ble brennemerket som høyreorientert i 1958, men holdt det gående til 1966, da han ved kulturrevolusjonens tidligste fase begikk selvmord sammen med sin hustru.
Hans familiebrev til sønnen Fou Ts'ong, en kjent pianist som bosatte seg i London i 1958, ble publisert posthumt og ble en bestselger i Kina. Hans andre sønn, Fou Min, var lærer.
Shawan
Shawan kan være:
Johannes Hevelius
Johannes Hevelius (polsk Jan Heweliusz; tysk Johann Hewelke, Johannes Höwelcke eller Johannes Hewel), (født 28. januar 1611, død 28. januar 1687) var en astronom og borgermester fra Danzig (Gdańsk). Han er kjent for å være grunnleggeren av forskningsområdet selenografien (månens topografi).
Bakgrunn
Han var sønn av Abraham Hewelke (1576–1649) og Kordula Hecker (1576–1655). Han ble født i en familie av velstående bryggere av bøhmisk avstamning. Etter å ha fullført gymnaset studerte han jus i Leiden i 1630, og reiste senere i årene 1632–1643 til Sveits, London og Paris, hvor han ble kjent med flere astronomer, blant annet Pierre Gassendi (1592–1655).
I 1634 kom han tilbake til hjembyen Danzig for å fullføre jusstudiene og samtidig arbeide på familiens bryggeri. Det var også da han fattet større interesse for astronomi. I 1635 giftet han seg med Katharine Rebeschke, som var hans nabo. Etter hennes død 1662 giftet han seg på ny i 1663 med Elisabetha Koopman, som han fikk fire barn med.
Karriere som astronom
I 1639 bygde han sitt eget astronomiske observatorium. Observatoriet ble blant annet besøkt av Polens dronning Maria Gonzaga i 1660 og Polens konge Jan III Sobieski i 1678, som støttet åpent (og økonomisk) Hevelius’ arbeid. Gjennom sitt liv innehadde Hevelius også administrative stillinger – han var rådsmann og senere borgermester i Danzig.
Hevelius konstruerte selv sine sikteinstrumenter og bestemte stjerneposisjoner med det blotte øye med stor nøyaktighet, som overgikk Tycho Brahe og de optiske teleskopers målinger. Han laget det første detaljerte kart over månen (Selenographia 1647), og er av den grunn blitt kjent som selenografiens grunnlegger. Navnene han satte på mange av objektene på måneoverflaten brukes helt frem til i dag.
Hans Cometographia (1688) inneholder beskrivelsen av mange kometer, som Hevelius selv oppdaget ni av. I 1673 ble første del av hans verk Machina coelestis utgitt, med beskrivelser av hans observatorium og instrumenter; den andre delen – dedikert til den polske kongen Jan III Sobieski – ble utgitt i 1697 og omfatter Hevelius’ observasjoner.
Hevelius laget en katalog med 1564 stjerner (datidens mest komplette) og et kart over stjernehimmelen. Han oppdaget og innførte sju nye stjernebilder: Scutum Sobiescianum (Sobieskis skjold – til ære for den polske kongen Jan III Sobieski; forandret i 1922 av IAU til Scutum – Skjoldet), Canes Venatici (Jakthundene), Lacerta (Firfislen), Leo Minor (Den lille løve), Lynx (Gaupen), Sextans (Sekstanten) og Vulpecula (Reven). Hans største verk Prodromus Astronomiae (utgitt av hans kone Elisabetha i 1690) inneholder både stjernekatalogen og kartet over stjernehimmelen (Firmamentum Sobiescianum sive Uranographia). I 1652 tok Hevelius i bruk pendeluret, to år før den nederlandske fysikeren Christian Huygens.
Hevelius var en av sin tids fremste og mest anerkjente astronomer. I 1664 ble han medlem av det engelske Royal Society, og i 1666 fikk han tilbud om å lede det nybygde observatoriet i Paris, men takket nei. Hevelius gjennomførte mange observasjoner av månen, planetene og Solen. I 1644 observerte han planeten Merkurs faser. Hans observasjoner av Solen ble publisert som tillegg i hans verk Selenographia, Cometographia og Machinae Coelistis. Hevelius utnyttet sine egne observasjoner av solflekkene til å bestemme Solens rotasjonshastighet med større nøyaktighet enn sine forgjengere. Han gav navnet faculae (entall facula) til de lyse områdene rundt solflekkene, og denne betegnelsen brukes også i dag. Hevelius oppdaget også månens lengdegradslibrasjon.
Kirkeasyl
Kirkeasyl er en praksis hvor kirkerommets spesielle status gir beskyttelse til den som befinner seg i det. Da kristendommen kom til Norge ble det raskt vanlig at forfulgte og fredløse kunne finne trygghet for en kort periode i kirken. Selv ikke den modigste konge turte utfordre kirkemakten ved å bringe med seg våpen inn i et gudshus. I de fleste kriger opp igjennom historien i Europa har kirkebygg og klostre blitt brukt som provisoriske sykehus da det kunne gi de sårede soldater noe vern mot overgrep fra fienden.
Historikk
Historisk er asyl brukt om et hellig sted hvor en forfulgt ikke kunne gripes (se Fjerde Mosebok 35). Dette var praksis i greske templer i antikken og i kristne kirker, klostre og hospitaler.
Norge
Kirkeasyl ble brukt i borgerkrigstiden i Norge, og det hadde «en viktig funksjon siden det ikke fantes noen sentral statsmakt som kunne garantere sikkerhet mot vilkårlig vold. Men etter … [innførselen av] enekongedømmet gikk kirkeasyl ut av bruk» i over 750 år. Slutten på borgerkrigstiden - og middelalderens bruk av kirkeasyl, var drapet på hertug Skule etter at han søkte kirkeasyl og deretter ble «tvunget ut og hogget ned» på 24. mai 1240.
Kirkeasyl oppstod i moderne tid i Norge i 1993, som følge av krigen på Balkan. Elise Kipperberg (høgskolelektor ved Universitetet i Stavanger), ledet prosjektet "barn i kirkeasyl" i samarbeid med Redd Barna samme år. Prosjektet gikk ut på å vurdere i hvilken grad hensynet til hva som var det beste for barna og deres situasjon, var tatt med i vurderingen for å få innvilget opphold i Norge. Det kom tilsynelatende frem at det i behandlingen av søknadene ikke ble tatt hensyn til detaljene rundt barnas liv. I februar 1993 begynte Norge å returnere asylsøkere til Kosovo-området. I juli samme år hadde Redd Barna et møte med daværende justisminister Grete Faremo, for å ta opp deres bekymring rundt saksbehandling av asylsøkerbarn. Resultatet av møtet ble studien «Elle, melle, deg fortelle». Det viste seg at myndighetene ikke fulgte opp sine egne retningslinjer ved innhenting av informasjon, i de alt 50 sakene som inngikk i studien.
Norge presenterte sin første rapport til FNs ekspertkomité for barns rettigheter i 1994. Komiteen kritiserte Norge særlig for å sende ut barnefamilier som satt i mottak, i saker hvor barn hadde sprunget inn i kirker, og foreldrene likevel hadde blitt sendt ut av landet. To år senere, i 1996, satt det 15 familier i kirkeasyl i Norge. Justisminister Anne Holt opprettet en kirkeasylkommisjon som skulle vurdere de humanitære sidene knyttet til hvert barn som satt i kirkeasyl, og legge særlig vekt på barnets beste. Kirkeasylkommisjonen konkluderte med at 11 av 15 familier burde innvilges oppholdstillatelse. Regjeringen gikk på nytt gjennom kirkeasylsakene, og 17. Juli 1997 kom pressemeldingen; 11 familier med 20 barn fikk innvilget oppholdstillatelse.
I Norge har kirkeasyl hovedsakelig blitt brukt av asylsøkere. I 2017 gikk imidlertid en norsk kvinne i kirkeasyl med sitt barn i en barnefordelingssak. Barnet ble senere hentet ut av kirkeasyl av namsmannen.
Det er ingen etablert ordning eller praksis, og det finnes ingen sanksjonsmuligheter hvis myndighetene skulle bestemme seg for å bryte kirkeasylet og hente ut dem som oppholder seg der. Justis- og beredskapsdepartementet har imidlertid valgt å avstå fra å hente ut kirkeasylanter (instruks til politimestrene i 1993). Instruksen ble opphevet i 2023.
Kirkeasylet oppstår når noen ikke frivillig forlater kirkerommet i den hensikt å unngå pågripelse. Kirkeasyl, i motsetning til vanlig asyl, innvilges ikke av noen og man kan derfor heller ikke nektes kirkeasyl. Siden kirkeasylet kan gi opphav til forskjellsbehandling er dette en problematisk sak for kirken. Den norske kirkes biskoper har da også påpekt at man bør unngå tiltak som kan bidra til å institusjonalisere fenomenet, som f.eks. å bevilge ekstra ressurser til menigheter som huser asylanter eller la menigheten opptre som talspersoner for asylanten. Tross dette har flere mennesker sittet i kirkeasyl i mange år. Blant annet satt en kurdisk kvinne i kirkeasyl i over syv år på Mysen før hun fikk opphold i desember 2007.
Danmark
Den danske kong Knut den hellige søkte i 1086 kirkeasyl i den fynske Skt. Albani Kirke, men ble dog drept av opprørere inne i kirken.
Fredag 15. mai 2009 søkte omkring 60 avviste irakiske asylsøkere som hadde fått beskjed om å forlate landet, tilfulkt i Vor Frue Kirke, men flyttet 18. mai til Brorsons Kirke på Nørrebro på grunn av plassmangel. En del av dem oppholdt seg der til natten den 13. august, hvor politiet i en aksjon trengte inn i kirken og fjernet de gjenværende 19 mannlige irakerne, og satte kvinner og barn ut av kirken. De 19 irakiske mennene ble anholdt og ført til Ellebæk fengsel i Sandholmlejren. Herfra var de blant de 22 avviste asylsøkerne som den 2. september 2009 ble sendt med fly til Baghdad fra Odense lufthavn.
I mediene ble saken behandlet ut fra en politisk synsvinkel, hvor partiene fra Socialdemokraterne til Dansk Folkeparti støttet ryddingen av Brorsons Kirke,, hvorimot Enhedslisten og venstrefløyen kritiserte eller fordømte ryddingen.
Rengsjö
Rengsjö er et tettsted i Bollnäs kommune i Gävleborgs län i landskapet Hälsingland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 264 innbyggere.
Tinnoset
Tinnoset er en tettbebyggelse i sørenden av Tinnsjø i Notodden kommune i Vestfold og Telemark. Her ligger fergeleiet for jernbanefergen over Tinnsjø til Mæl, som utgjør en del av banen til Rjukan. Her ligger også slippen der ferjene blir ettersett, og Tinnoset stasjon.
MS «Sauda» (1945)
MS «Sauda» var i perioden 1950-1969 en lokalrutebåt tilhørende Det Stavangerske Dampskibsselskab, Stavanger og ble benyttet i dette selskapets lokalruter i Ryfylke. «Sauda» var en av tre lokalrutebåter som utrolig nok hadde fortid som krigsbygde landgangsfartøy (de to andre var Stavangerskes «Sand» og AS Jøsenfjord Rutelags «Hjelmelandsfjord».
Haus der Kulturen der Welt
Haus der Kulturen der Welt ble grunnlagt i 1989, og har sete i Kongreßhalle. Bygningen ble på grunn av sitt futuristiske utseende brukt som kulisse for science-fiction-filmen Æon Flux.
Love over Gold
Love over Gold er det fjerde studioalbumet fra den britiske rockegruppen Dire Straits, utgitt i september 1982. Elleve dager etter utgivelsen av albumet ble EP-platen ExtendedancEPlay, også kalt Twisting by the Pool, spilt inn med en slags jazz og rockabilly-stil. Albumet lå som nummer 1 i en måned på britiske platelister og var på britiske platelister i nesten fire år. Originalopptakene ble gjennomgått og overført til digitalt format (CD) i 1996.
Etter innspillingen av EP-en ga bandet seg ut på den berømte Alchemy-turneen, der opptak fra turneen senere ble gitt ut på konsertalbumet og videoen Alchemy. Den ble senere også utgitt på DVD og som dobbel-CD.
Sporliste
Aller sanger er skrevet og produsert av Mark Knopfler.
Andre medvirkende
Gitarer:
Alchemy-turneen
Spilleliste for Alchemy-turneen i 1983:
Motiv (jus)
Et motiv er en juridisk betegnelse for en naturlig (logisk) begrunnelse for en utført handling.