cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valle
Geologi
Denne nordlige delen av Agder tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedeforldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 - 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1 250 - 1 000 mill år gammelt, og stedvis 1 550 - 1 480 millioner år gammelt). I kommunen er det ca. 1 000 millioner år gammel svekonorvegisk granitt, samt et 1 270 - 1 000 millioner år gammelst lag av sandstein, konglomerat, ryolitt og basalt helt i øst, som dominerer de øverst strukturene. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går både i sørvest-nordøst retning, og i sør-nord retning hvor det går en stor forkastningslinje.
Naturvern
Den vestlige delen av kommunen er en del av Setesdal Vesthei - Ryfylkeheiane Landskapsvernområde, hvor Europas sørligste villreinstamme holder til.
Kommunikasjoner
Riksvei 9 følger hoveddalføret og danner forbindelse sørover mot Evje og Kristiansand, og nordover mot Bykle og Haukeli. Riksvei 9 er eneste helårs veiforbindelse fra og til Valle. Setesdalsruta har rute langs veien til Kristiansand og Arendal i sør og øst, og til Haukeli i nord. På Haukeli er det korrespondanse med busser til Haugesund og Oslo.
Fylkesvei 450 krysser Valle fra Sirdal sørvest til Tokke i nordøst, denne veien er en høyfjellsvei som går opp i over 1000 m.o.h. og er vinterstengt.
I eldre tid var stiene på fjellet de mest brukte, kommunikasjonsforholdene var slik at Valle og resten av Setesdal var svært isolert fra resten av landet. I vest var Lysebotn lenge et møtepunkt mellom fjordfolk på Vestlandet og setesdølene. Stiene på Setesdal austhei førte til Åmli og helt til Arendal. Valle ble, som de andre kommunene i Setesdal, knyttet til Kristiansand da en fikk jernbane fra Kristiansand til Byglandsfjord og dampbåt videre på Byglandsfjorden til Ose.
Bebyggelse
Det er to sentre i kommunen, Valle og Rysstad, med kommuneadministrasjonen lokalisert i Valle. Begge steder er det butikker og kirker, og på Rysstad holder Setesdalsmuseet til.
Likevel har hverken Valle sentrum eller Rysstad befolkning stor nok til å tilfredsstille SSBs formelle krav til et tettsted; etter SSBs lister er det pr. 2006 ingen tettsteder i Valle kommune.
Det aller meste av bebyggelsen i kommunen ligger i dalføret som Otra renner gjennom. Den fordeler seg på flere grender og gårder. Fra sør mot nord ligger Besteland, Hedde, Rysstad, Nomeland, Brokke og Uppstad på vestsiden av elva og Straume, Bjørgum og Hovet på østsiden. Alle disse grendene ligger i den gamle Hylestad. I Valle er Sandnes, Kveste, Tveiten, Valle, Tveitebø, Homme, Flateland og Rygnestad på østsiden av elva, mens Bø, Åmlid, Nomeland, Øyne, Dale, Løyland og Røysland ligger på vestsiden.
I kommunen er det etablert to større hytteområder. Det ene ligger ved Store Bjørnevatn på østsiden av dalføret, ved fylkesvei 45 på veien mot Dalen. Det andre ligger ved Furustøyl på vestsiden av dalføret, i området Setesdal Vesthei, ved veien til Sirdal.
Rygnestadtunet er et fredet gårdstun hvor våningshuset har tømmer fra 1200-tallet og hvor Rygnestadloftet fra 1590 utmerker seg som bygning. Anlegget er en del av Setesdalsmuseet og et mye besøkt turistmål om sommeren.
Flere andre gårder har svært gamle hus, men mange bygninger er også solgt ut av dalen til oppkjøpere. Bygninger fra Valle er også å finne på Folkemuseet i Oslo.
Utdanning
Foruten grunnskolene Valle skule og Hylestad skule har Valle kommune den videregående skoleavdelingen Avdeling Valle, som er en del av Setesdal vidaregåande skule. Skolen har det landsdekkende utdanningstilbudet Vg2 Design og gullsmed håndverk og Vg3 Gullsmedfag med internasjonal utveksling, og Valle huser dermed gullsmedelever fra hele Norge samt utlandet.
Vannkraft
Vannkraft er en viktig inntektskilde for kommunene Valle og Bykle. Utbyggingen av kraftverk i Valle startet på 60-tallet. Otra Kraft, som holder til ved Brokke kraftverk på Nomeland, driver flere kraftstasjoner i Setesdal. Det første kraftverket småkraftverkselskapet Småkraft bygget, var Bjørgum kraftverk.
Historie
Valle er, som resten av Setesdal, kjent for sin særpregede folkekultur, og mye av særpreget skyldes at dalen var vanskelig tilgjengelig. Ferdselsveiene gikk tidligere i fjellet, østover til Skagerrak gjennom Åmli, og vestover til Ryfylke. Det var først etterat Setesdalsbanen ble bygd til Evje at Valle fikk en naturlig forbindelse til Kristiansand.
Dialekt
Valle er kjerneområde for setesdalsdialekten.
Folkedrakt
Drakttradisjonen knyttet til Setesdal har også sitt kjerneområde i Valle kommune. Setesdalsdrakten er en tradisjon som har gått direkte fra folkedrakt til bunad, og det betyr at det finnes god dokumentasjon av denne draktskikken.
Folkemusikk
Stev og kveding har tradisjoner i Valle, og i nyere tid er disse videreført bl.a. av Kirsten Bråten Berg.
Munnharpe er et viktig instrument i tradisjonen fra Valle, sammen med felespill. Felespilltradisjonene føres videre, bl.a. av Gunnar Stubseid.
Sølvsmedhandverk
Sølvsmedhandverket filigran har spesielle tradisjoner i Valle, og kommunens videregående skole Avdeling Valle har et landsdekkende utdanningstilbud i gullsmed faget med spesiell vekt på filigranssølvsmedfaget.
Kulturminner
Valle er rik på faste kulturminner, både arkeologiske kulturminner og bygninger. Her er gravhauger fra jernalder og vikingtid og gårdsbebyggelse fra middelalderen til vår egen tid.
Setesdal i nasjonal kultur
Som et resultat av nasjonalromantikken kom mange kunstnere til å kaste sitt blikk mot Valle og Setesdal og la seg inspirere til ny kunstnerisk produksjon. Dette gjaldt bl.a. maleren Carl Sundt-Hansen og dikteren Hans Henrik Holm. En egen del av Setesdalsmuseets faste utstillinger er viet ham.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er skoleområdet; Setesdal vgs avdeling Valle, Valle skule, barnehagen og idrettshallen.
Verdens største munnharpe er kommunens tusenårsmonument.
Idrett
Valle Idrottslag organiserer idretten i hele kommunen. Sammen med Sirdal Idrettslag arrangerer klubegårsheiben et av Norges største turrenn, Sesilåmi. Turmarsjen Bispevegmarsjen fra Fyresdal til Valle har også vært populær. Etter at Valle tettsted fikk idrettshall har breddeidretten blomstret.
Kjente personer med tilknytning til Valle
Personer fra Valle kalles ofte valldøler, personer fra Hylestad kalles ofte hylstringer.
Krympet hode
Krympet hode eller «Tsantsa» som de innfødte kaller det, er et hode som ble behandlet etter et rituale utført av indianere av Shuarstammen (tidligere Jivaro) fra Ecuador og Nord-Peru. Ritualet ble utført av Jivarostammen [Hivarro`] frem til rundt 1950-tallet, da det ble forbudt.
Indianerne tok hoder fra sine fiender som trofeer, etter kriger mot nabostammer. Dette ble gjort for å overta sin fiendes styrke. For å fange en hevnlysten sjel (Muisak) ble leppene forseglet med trepinner, som senere ble erstattet med snorer av bomull. Øynene ble sydd igjen fra innsiden med tynt plantefiber, og en snor ble festet til toppen av hodet, slik at man kunne ha det rundt halsen som en amulett. Det hendte også at bare skalpen ble tatt, eller hodet av dovendyr, hvis et menneske ikke var tilgjengelig, eller at hodejakten ble mislykket.
Krympeprosessen
Huden ble fjernet fra kraniet, ved å lage et snitt opp nakken til toppen av hodet, for så å flå av hodeskinnet i ett stykke. Kuttet opp nakken ble så sydd igjen med plantefiber eller spunnet bomull. En bøyle av lianetre ble også sydd fast rundt halsåpningen, for å holde den åpen under prosessen og muligens for å hindre at hodet krympet for mye. Denne bøylen ble ofte fjernet etter at hodet var ferdig. Hodeskallen ble kastet i elva, som en offergave til anakondaguden.
Skinnet med påsittende hår, ble vrengt før koking, for å forhindre at håret skulle falle av under prosessen. Hodet ble deretter kokt til det var skrumpet inn til ca. en tredjedel av naturlig størrelse. Etter kokingen ble så hodet vrengt tilbake og innsiden ble fylt med varm småstein, som kontinuerlig ble ristet frem og tilbake for å brenne bort fett og kjøtt. Når hodet hadde blitt så lite at steinene ikke ville rulle lenger, brukte man varm sand. Hodet ble deretter polert og smurt inn med kull, slik at sjelen i hodet ikke kunne se ut gjennom huden. Munnen ble forseglet med trepinner, for at den hevnlystne sjelen "Muisak" ikke skulle komme ut og ta hevn på sin morder (tsantsaram)
Seremonier
Når hodet var ferdig, ble det arrangert en fest, hvor man danset i ring rundt hodet på en påle. Det ble holdt tre seremonier, hvor i den tredje, trepinnene ble fjernet fra leppene, og erstattet med lange snorer av spunnet bomull, ofte på lengde med håret. Disse snorene ble også farget med røde striper, noe som sannsynligvis skulle symbolisere blodet som ble spilt under prosessen.
Ikke-seremonielle hoder
Mange krympede hoder som er utstilt på museer osv, er ofte av annen opprinnelse enn Jivarostammen. Forfalskere fikk ofte råvarene sine fra syke og likhus, for så å selge dem som ekte Jivarovare, disse kalles ikke-seremonielle hoder. Dette er som sagt ekte menneskehoder, men ikke av Jivaro-opprinnelse. Disse hodene har ikke de karakteristiske, lange snorene av bomull hengende fra leppene, men kortere snorer som ser mer ut som hampetau eller lignende.
Hodene er som regel mer avrundet, som et ukrympet hode. En ekte Tsantsa har et mer ovalt og sammenpresset utseende. Ekte Jivarohoder (seremonielle) har ofte det lange, mørke håret, som alltid har vært ettersøkt blant samlere. Munnen er sydd igjen med snorer av spunnet bomull, og huden har en mørk farge som ligner lær. Ekte Jivarohoder har også større hull enn snorene som leppene er bundet igjen med, siden det tidligere var trepinner der.
Hoder av dyreskinn
Hoder av dyreskinn er lette å gjenkjenne, siden de ikke har de detaljene som et ekte menneskehode, som for eksempel manglende detaljer i ørene, øyebryn og vipper som vokser i feil retning. Falske hoder er også av mye tynnere skinn og nesten gjennomsiktige under sterkt lys. Hoder av dyreskinn ble produsert for å mette etterspørselen av krympede hoder, da de ble veldig populære som suvenirer på 50-tallet.
De fleste hodene av dyreskinn er laget av geitehud med hår, som er strukket over en mal og tørket, for så å barbere bort håret i ansiktet. Mange forfalskninger har skjegg og hestehale. De fleste har heller ikke nesebor og andre ansiktsåpninger, slik som et ekte hode. Som nevnt tidligere, finnes det også krympede hoder av dovendyr, disse ble også laget av Jivarostammen, og regnes derfor ikke som imitasjoner.
Aurlandssko
Aurlandssko er en tradisjonsrik mokasinsko i naturfarget eller svart lær. Nils Tveranger (født 1874 i Solund, død 1953 i Aurland) var utlært skomaker fra USA da han kom til Aurland som ung, og startet produksjon etter å ha hentet inspirasjon fra i irokeserindianernes mokasiner. En tidlig versjon av aurlandsskoen kom trolig på markedet i 1908.
Skoens nåværende design stammer fra 1930-tallet. I 1950- og 1960-tallet produserte nitti ansatte i Tveitangers bedrift i Aurland rundt 25 000 par hvert år, og enda flere kom fra rundt ti andre skofabrikker i bygden. I dag blir det produsert 3 – 4 000 par ved den eneste gjenværende fabrikken i Norge, Aurland Skofabrikk, der aurlandsskoen er et varemerke.
De indianske mokasinene har ellers inspirert varianter i mange land – i USA kalles de penny loafers, slip-on shoes eller weejuns (en forkortelse for Norwegians, dvs. nordmenn). Selv om opprinnelsen til disse er indiansk, er den mest populære utformingen av skoene (med lomme til en blank mynt) hentet fra de norske skoene. Skofabrikkene i Aurland eksporterte betydelige mengder aurlandssko på midten av 1900-tallet.
I dag kan skoene kjøpes fra nettbutikk.
Referanser
<References />
Eksterne lenker
ଲୋଫର୍
Chris Moneymaker
Chris Moneymaker (født 1975 i Atlanta i USA) er en amerikansk profesjonell pokerspiller. Da han vant WSOP i 2003 var han en amatør som hadde kvalifisert seg gjennom en «satellite turnering» på Pokerstars.com. Etter seieren, som var hans første live-turnering, sluttet han i jobben sin og begynte å representere Pokerstars.com på fulltid. Han skrev også boken «Moneymaker: How an Amateur Poker Player Turned $40 into $2.5 Million at the World Series of Poker» (ISBN 0-06-076001-X).
Navnet
Etternavnet Moneymaker er ikke et pseudonym, men hans faktiske familienavn. I hans tilfelle kan det sees som en tilfeldig aptronym (navn som beskriver personen), men dette har sin bakgrunn i hans forfedre som var myntslagere og endret navn fra det tyske Nurmacher.
16. serierunde i Tippeligaen 2010
16. serierunde i Tippeligaen 2010 startet lørdag 10. juli med seks kamper. Runden fortsatte med en kamp søndag 11. juli, kampen mellom Kongsvinger og Strømsgodset på Gjemselund Stadion klokka 16:00. Runden ble avsluttet mandag 12. juli klokken 19:00 med Odd Grenland mot Vålerenga.
Olza
Olza (tsjekkisk: Olše; tysk: Olsa) er en elv i Polen og Tsjekkia, og en av Oders sideelver fra høyre. Olza renner fra De schlesiske Beskidene, gjennom sørlige deler av Polen, og gjennom Okres Frýdek-Místek og Okres Karviná i Tsjekkia. Flere steder danner elven grensen mellom Polen og Tsjekkia.
Elven har en lengde på 99 km, hvorav 16 km i Polen og 83 km i Tsjekkia, og har et nedslagsfelt på 1 118 km² (479 km² i Polen). Andre kilder oppgir en lengde på 86,2 km.
Elven er et symbol på området Zaolzie, og den uoffisielle nasjonalsangen til Tsjekkias polske befolkning, «Płyniesz Olzo po dolinie», omhandler elven.
Byer og landsbyer langs elven
(fra kilde til munning)
Franklin Opuama
Franklin Opuama (født 8. mai 1987 i Nigeria) er en nigeriansk fotballspiller som spiller back og ving for Skeid. Han kom til Skeid fra Oslo City foran 2009-sesongen.
Brudd (geologi)
Brudd eller en oppsprekkning er uttrykk innenfor geologien som blir brukt for å beskrive sprekker som har oppstått i en geologisk formasjon, en bergart eller et mineral. Dette må ikke forveklsles med kløv som brukes til å beskrive et minerals eller bergarts evne til å dele seg innenfor bestemte retninger skapt av indre struktur.
Brudd brukes også av geologer som generelt beskrivende ord i tilknytning til andre former for oppsprekking av fjell.
Andre betydninger
Brudd kan også være et sted der stein eller malm brytes i dagen, se dagbrudd eller steinbrudd.
Bermuda Bowl
Bermuda Bowl er navnet på verdensmesterskapet i bridge for nasjonslag. Turneringen har fått navn etter den første turneringen som ble arrangert på Bermuda i 1950. Turneringen arrangeres hvert annet år (årstall med oddetall). Totalt spilles det 469 kamper og 8 096 spill over 14 dager.
Parallelt med Bermuda Bowl spilles Venice Cup, som er damenes verdensmesterskap i bridge, og Senior Bowl, som er verdensmesterskap for seniorspillere (59 år eller eldre).
Historie
I begynnelsen var det en konkurranse mellom USA, Europa og Storbritannia. Den første turneringen ble vunnet av USA. Turneringen har vært gjennom flere forandringer opp gjennom årene. De første årene som en kamp mellom det antatt beste laget i Europa mot det antatt beste laget i USA. Senere er deltagerantallet gradvis steget. Fram til 1979 ble turneringen arrangert nærmest hvert år, fra 1979 hvert annet år.
Gjennomføring
Etter dette spiller de 8 beste lagene videre i et sluttspill etter cup-systemet.
Carryover
I alle kampene i sluttspillet vil det laget som seiret over motstanderen i round robin oppgjøret få tildelt ekstra IMPs (carryover – C/O) som utregnes slik at dersom dette laget ble bedre plassert i round robin, vil de bli tildelt halvparten av differansen i IMP fra det tidligere oppgjøret. Hadde laget en dårligere plassering, blir det tildelt 1/3 av differansen.
Maksimum carryover i kvart- og semifinalene er 16 IMP, i finalen 20 IMP.
Kvartfinalene
Kampene i kvartfinalene settes sammen ved at det laget som vant round robin velger motstander blant de som ble nr. 5, 6, 7 eller 8. Andreplassen i round robin velger så motstander blant de gjenværende som vinneren ikke valgte. Tredjeplassen velger så motstander etter samme prinsipp. De to lagene som da gjenstår spiller mot hverandre. Kvartfinalene spilles over 2 dager med 96 spill i hver kamp.
Semifinalene
Semifinalene spilles over 2 dager med 96 spill i hver kamp.
Play off
Taperne i semifinalene spiller om 3.-plassen i turneringen i en kamp med 48 spill. Kampen går parallelt med første del av finalen.
Finalen
Finalen spilles over 3 dager med 128 spill.
Tidligere mesterskap
Den 38. utgaven av Bermuda Bowl ble arrangert i Shanghai i Kina mellom 30. september og 13. oktober 2007 og Norge ble verdensmestere for første gang. Det norske laget besto av Geir Helgemo-Tor Helness, Boye Brogeland-Erik Sælensminde, Glenn Grøtheim-Ulf Tundal).
I 2009 arrangeres turneringen i São Paulo, Brasil fra 29. august til 12. september. Det norske laget: Per Erik Austberg-Erik Sælensminde, Glenn Grøtheim-Ulf Tundal, Espen Lindqvist-Boye Brogeland). Laget ble nummer to i round robin, men ble slått ut av Kina i kvartfinalene. Verdensmestre ble USA 2 (Bob Hamman, Ralph Katz, Zia Mahmood, Jeff Meckstroth, Nick Nickell, Eric Rodwell), foran Italia.
Bermuda Bowls 1950-2009
Championnat du monde de bridge
Langavatnet (Stondalen)
Langavatnet er en innsjø øverst i Stondalen i Aurland kommune i Sogn og Fjordane. Det ligger 1 415 meter over havet og har et areal på 2,14 km². Langavatnet er regulert som magasin for Aurland II kraftverk. Etter oppdemmingen flyter Langavatnet sammen med Adamsvatnet i sørvest, og via en senketunnel kan Adamsvatnet også tappes ned til samme nivå som Langavatnet. Langavatnet er regulert med en fyllingsdam. Adamsvatnet er i tillegg regulert med en liten sperredam mot Snøgjuvvotni.
Aesthetics
Aesthetics (2009) er det første albumet til det norske bandet Maribel.
Sultan Aji Muhamad Sulaiman lufthavn
Flyplassen ble i 2012 trafikkert av over 6,6 millioner passasjerer, noe som gjør Sultan Aji Muhammad Sulaiman lufthavn til Indonesisk fjerde største lufthavn, etter Sultan Hasanuddin lufthavn.
Wu Peifu
Wu Peifu (forenklet kinesisk: 吴佩孚, tradisjonell kinesisk: 吳佩孚, pinyin: Wú Pèifú, Wade-Giles: Wu P'ei-fu; født 22. april 1874 i Yantai i provinsen Shandong i Kina, død 4. desember 1939) var en sentral kinesisk krigsherre i de kampene mellom krigsherrer som dominerte Kinas historie fra 1916 til 1927.
Sultan Aji Muhamad Sulaiman lufthavn
Fasiliteter
Sultan Aji Muhammad Sulaiman lufthavn dekker et område på totalt 3 kvadratkilometer, med én rullebane og to terminaler.
Wu Peifu
Han hadde tilnavnet «Jademarskalken».
Sultan Aji Muhamad Sulaiman lufthavn
Terminalen
Terminalen er på 17 000 kvadratmeter og er 275 meter lang. Omtrent 6% av lufthavnens inntekter kommer fra detaljhandel. Det er rundt 6 spisesteder spredt rundt om i terminalen, i tillegg til enkelte butikker som fører blant annet elektronikkvarer, bøker, kioskvarer, suvernirer og merkeklær.
Wu Peifu
Tidlig karriere
Wu Peifu fikk en tradisjonell kinesisk oppdragelse, og begynte etterhvert på Baoding-Militærakademiet (保定軍校) i Beijing og ble yrkesmilitær. Han steg raskt i gradene. Han sluttet seg til Den nye armé (新軍, fra 1902 kalt Beiyangarmeen) opprettet av den moderniserende Qing-generalen Yuan Shikai. Etter Qing-dynastiets fall i 1911 og etter at Yuan ble president for Republikken Kina og hans senere feilslåtte forsøk på å kåre seg selv til keiser, ble den politiske makten i landet raskt fragmentert mellom en rekke regionale militære kommandanter. Dette innledet den epoken som går under navnet «krigsherretiden».
Zhiliklikken
Etter Yuans død i 1916 ble Beiyangarmeen splittet i en rekke rivaliserende fraksjoner, og maktkampene mellom dem pågikk i flere år. Noen av de viktigere fraksjonene var Anhuiklikken under Duan Qirui, Fengtianklikken under Zhang Zuolin, og Zhiliklikken under Feng Guozhang – som også Wu Peifu var med i. Duan Qiruis frasjon dominerte Beijing politisk mellom 1916 og 1920, men måtte balansere delikat i forhold til Feng Guozhangs fraksjon for å opprettholde noenlunde stabilitet. De to var uenige i hvordan man skulle håndtere uroen i sør; Duan ønsket en militær erobring mens Feng foretrakk forhandlinger.
Sultan Aji Muhamad Sulaiman lufthavn
Kunst og arkitektur
Terminalen har et enkelt design, hvor hovedelementene brukt i konstruksjonen var betong, tre og glass. Man finner også flere skulpturer rundt om i terminalbygningen. Ved innkjøringen til lufthavnen står det også en skulptur av en 7 meter høy Dajak mønster.
Rullebane og flytrafikkontroll
Lufthavnen har en rullebane, med retningene 07/25. Den rullebanen måler 2 495 meter. Lufthavnen er utstyrt med taksebaner til å håndtere opptil 7 flybevegelser i timen. Rullebanen er utstyrt med ILS, kategori 1. Kontrolltårnet er 25 meter høyt. Det er det høyeste i Borneo.
Wu Peifu
Zhili-Anhui-krigen
Fiendlighetene brøt ut i juli 1920. Wu Peifu ble øverstkommandør for anti-Anhui-styrkene. Til å begynne med gikk det ikke så bra for Zhili-styrkene; de ble presset til retrett av Anhui-styrkene over hele fronten. Så foretok imidlertid Wu en dristig omgående manøver på frontens vestre flanke, og angrep ikke bare Anhui-styrkene fra siden, men også raskt etter selve deres hovedkvarter. Det ble en viktig seier, ikke minst fordi Wu fikk tatt til fange mange av hovedkvarterets ledende offiserer. Anhui-styrkene falt fra hverandre i løpet av en uke etter dette, og Duan Qirui flyktet til den japanske konsesjon i Tianjin. Wu Peifu fikk æren som mesterstrategen bak den uventede, raske seieren.
I etterkant av konflikten ble Zhili- og Fengtian-klikkene enige om en maktdeling, og det ble dannet en koalisjonsregjering. Men Zhang Zuolin, leder av Fengtianklikken, ble stadig mer uroet av Wu Peifus kraftige antijapanske holdninger som han mente truet den sårbare overenskomst som Zhang hadde inngått med japanerne i hans maktbase i Mandsjuria. Wu og Zhang kunne heller ikke enes om hvem som skulle være statsminister. Det tok ikke lang tid før koalisjonen mellom Zhili og Fengtian brøt sammen, og fiendligheter var ikke til å unngå.
Første Zhili–Fengtian-krig
I denne krigen var Wu Peifu atter hærfører for Zhili-styrkene. Kamphandlingene fant sted over en bred front sør for Beijing og Tianjin og stod på fra april til juni 1922. Til å begynne med hadde Zhili-hæren igjen en rekke tilbakeslag; Fengtian-hæren var bedre utstyrt. Men igjen klarte Wu Peifu å vende krigslykken. Han foretok flere flankemanøvrer som tvang Fengtian-hæren tilbake mot Beijing, og så narret han dem inn i en felle ved å late som om han retirerte. Resultatet var at Fengtian-hærens vestre flanke ble fullstendig tilintetgjort, og det gjorde situasjonen for den egentlig bedre stilte østre flanken svært anstrengt. Zhang Zuolin ble tvunget til å beordre en generell tilbaketrekning mot Shanhaiguan, og slik fikk Wu og Zhili-klikken kontroll med hovedstaden.
Selv om seieren var deres, overtok Zhili-klikken under Cao Kun og Wu Peifu nå en regjering som hadde et langt svakere grep om makten i provinsene enn tidligere. Mandsjuria var nå de facto uavhengig under Zhang Zuolin og den fremdeles formidable Fengtianklikken, mens de sørlige områder var oppdelt av en myriade av krigsherrehærer, blant dem restene av Anhuiklikken og av Sun Yat-sens Kuomintang.
Kontroll over Beiyang-regjeringen
Selv om Zhilis makt syntes sikret, begynte det å brygge opp en krise i sør, og dessuten truet en ny konfrontasjon med Fengtian-klikken. Stridens kjerne var Shanghai, som var landets økonomiske kraftsentrum. Byen var del av provinsen Jiangsu, som var under Zhilis kontroll, men i praksis ble Shanghai administrert fra Zhejiang, regjert av restene av Anhuiklikken. Da Zhili forlangte at Shanghai ble tilbakeført til deres administrasjon, ble dette avvist. Kamphandlinger brøt ut. Zhang Zuolin i Mandsjuria og Sun Yat-sen, da i Guangdong, erklærte raskt støtte til Anhuiklikken og begynte krigsforberedelser. Wu Peifu sendte sin underordnede og protesjé, Sun Chuanfang, sørover for å ta seg av Anhuiklikken og et eventuelt angrep fra Suns kuomintangstyrker, mens Wu selv forberedte seg på en ny konfrontasjon med Zhangs Fengtian-hær.
Annen Zhili–Fengtian-krig
Wu Peifu, nå med tilnavnet Jademarskalken (玉帥), var nå generelt ansett som Kinas dyktigste strateg, var forventet å vinne krigen, og at hans seier endelig ville bringe de mange oppsplittede halvselvstendige regionale krigsherreområdene til opphør. Wus var blant Kinas best trente, og den hadde betydelig stridserfaring.
Hundretusener av soldater kjempet i denne avgjørende striden mellom Zhangs Fengtian-hær og Wus Zhili-styrker. I et kritisk øyeblikk deserterte en av Wus hovedallierte, Feng Yuxiang, trakk seg tilbake fra fronten og marsjerte mot Beijing. Med det såkalte Beijingkuppet (Beijing zhengbian) styrtet han regjeringen og utropte et nytt og mildt progressivt styre. Wu Peifus militære strategi kom i ulage av denne katastrofen bak linjene, og han ble beseiret av Zhangs styrker nær Tianjin. Etter Fengtian-klikkens seier ble Duan Qirui gjort til statsoverhode, og han utropte en provisorisk regjering.
Nordekspedisjonen
Wu klarte å opprettholde en maktbase i de sentrale provinsene Hubei og Henan, helt til han ble konfrontert med Guomindang-hæren under Nordekspedisjonen i 1927. Wu ble tvunget til å trekke seg tilbake til Zhengzhou i Henan.
Wus ry var blitt vesentlig svekket da han med rå kraft slo ned en streik ved den viktige Hankou-Beijing-jernbanen. Hans soldater drepte 34 arbeidere og såret mange flere.
Senere år
Etter utbruddet av den annen sino-japaneske krig nektet Wu å samarbeide med japanerne. I 1939 tilbød japanerne ham å bli leder for deres marionetteregjering i Nordkina. Da svarte Wu i en tale med at han gjerne ville bli Nordkinas leder på vegne av «Den nye orden i Asia», men bare etter at den siste japanske soldat på kinesisk jord hadde forlatt sin post og vendt hjem til Japan.
Han trakk seg så tilbake, og døde senere under omstendigheter som noen fant mistenkelige. Han var en nasjonalhelt da han døde, en status han aldri tidligere hadde vært i nærheten av i sine velmaktsdager.
Catuna
Utseende
Middelsstore, brunlige sommerfugler med litt avrundede vinger. Forvingen er mørkbrun med et lyst nettmønster. Bakvingen er gul eller oransje med mørk for- og bakkant og en mørk, kileformet flekk i midten.
Langavatnet (Eidland)
Langavatnet er navnet på en innsjø ved Eidland i Gjesdal kommune i Rogaland.
Catuna
Levevis
Disse artene lever i regnskog, der larvene utvikler seg på planter i familien Sapotaceae. De voksne sommerfuglene flyr hvileløst omkring noen få centimeter over bakken, og setter seg bare sjelden ned.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i det sørlige og vestlige Afrika.
Bjørkeflatvikler
Bjørkeflatvikler (Acleris notana) er en sommerfugl som tilhører familien viklere (Tortricidae).
Utseende
En middelsstor (vingespenn 14-19 millimeter), gulbrun vikler. Arten er svært variabel i fargen og kan være ganske vanskelig å skille fra eikeflatvikler (Acleris ferrugana), som også varierer mye. Forvingen er jevnbred, ytterkanten er litt innbuktet bak spissen slik at den blir en tanke sigdformet. Grunnfargen er gjerne lys gulbrun. Midt på ved framkanten er det gjerne tre svarte eller mørkbrune flekker, disse kan være sammenvokst til en V-formet tegning. Bakvingen er hvit meg grå pudring på årene.
Levevis
Larvene utvikler seg på bjørk (Betula spp.), enten inne i et sammenbrettet blad eller mellom to sammenspundne, holdt sammen med silke. De voksne sommerfuglene flyr gjerne i oktober, og igjen etter overvintring om våren.
Utbredelse
Arten er utbredt over praktisk talt hele Europa og også i det nordlige Asia og Nord-Amerika. I Norge finnes den trolig over hele landet.
HTC Advantage X7500
HTC Advantage X7500, også kjent som HTC Athena er en Windows Mobile 5.0-basert mobiltelefon (smarttelefon) som ble produsert av HTC. Den ble lansert i mars 2007.
Den er også solgt som Dopod U1000 og T-Mobile Ameo.
HTC Advantage X7501 er Windows Mobile 6.0-versjonen, som ble lansert i juli 2007, som en ikke-operatørlåst GSM-telefon, primært for det nordamerikanske markedet. Denne modellen har ikke sekundært kamera, slik X7500 hadde, til bruk for videokonferanser.
Hjortspringbåten
Hjortspringbåten er en båt fra førromersk jernalder (tidfestet til ca. 300-400 f.Kr. med karbondatering) som benyttet padleårer for framdrift og ble funnet helt sør i Danmark. Den ble funnet i Hjortspring Mose på Als i Sønderjylland i 1915, men først gravd ut i 1921–1922. Båten har en slående likhet med avbildinger av båter i bronsealderens helleristninger.
Båten er klinkbygget og ca. 13,3 m lang innvendig (ca. 19 m med de doble snabelformede stevene) og snaut 2 m bred. I hver ende av båten var det en festeanordning for en styreåre. Den har hatt plass til et mannskap på 22–23. I tillegg til båten ble det funnet en stor mengde våpen, deriblant 131 keltiske skjold, 33 skjoldbuler, 138 spydspisser i jern, 10 sverd av jern og rester av 20-24 brynjer.
Hjortspringbåten kan ha blitt benyttet fram mot 300 f.Kr., og er dermed det eldste bordkledde fartøyet som er funnet i Skandinavia, er trolig av baltisk opprinnelse. Bordplankene, som var sydd sammen av lindebast og tettet med harpiks, er ca. 3 cm tykke nærmest kjølplanken, mens de nærmere relingen bare er omkring 1,5 cm tykke. Det var ikke brukt metall i konstruksjonen, og bare på enkelte plasser var det brukt trenagler.
I 1996-1999 ble laget en fullskala kopi av båten for å teste egenskapene. Trente padlere nådde en toppfart på mellom 7,6 og 8,2 knop. I sjøgang klarte båten 3,5 knop, noe som regnes som en realistisk fart om man ville krysse Skagerrak til Norge. En slik tur ville med andre ord ta ca. 17-18 timer.
Skumsikader
Skumsikader er en familie gruppe blant sikadene (Auchenorrhyncha). De lever av å suge ut plantesaft og tilhører nebbmunnene og har ufullstendig forvandling. De regnes som skadedyr, særlig når de er på jordbær og prydplanter.
Utseende
Skumsikader er mellom 3,5 og 12 mm lange. Alle har sett disse insektene, som gjør små hopp når de blir skremt. De kan opptre svært tallrikt, ofte på trær eller i gress og busker.
De er ofte lyse eller mørkere brun. Mange har mørkere eller lyse partier på vingene, gjerne som flekker eller striper.
Hos de «store skumsikadene» går overgangen mellom forryggen og hodet i en vinkelformet innskjæring, og ikke i som en jevn bue, slik som de «små skumsikadene».
Issen er ofte spiss, framoverettet og går over i pannen i en litt butt bue. Munnen er plassert langt ned, nesten under hodet. På denne måten får hodet en slags «båtform» (baugen).
Munnen (rostrum), er en flerleddet sugesnabel, som den bruker til å stikke inn i planter og bladnerver, for å suge plantesaft. Den korte snabelen ligger bakover bøyd, under hodet og mellom fremste lår, når den ikke er i bruk. Antennen hos flere arter er ganske kort, de første ledd er noe tykkere og kortere enn resten. Øynene er runde og sitter godt ut på siden av hodet.
De har kraftige bakbein og kan gjøre lange hopp, om de blir skremt.
Camel
Ordet Camel har forskjellige betydninger:
Skumsikader
Levevis
Skumsikader lever gjerne på litt lune og soleksponerte steder. Alle lever av å suge plantesaft fra vertsplanten. Noen arter lever på flere planteslag, mens andre har bare en vertsplante.
Eggene legges på plantevev i noen små snitt i planten, hunnen lager under eggleggningen.
Nymfene har flere hudskift og ligner mer og mer på de voksne (imago), for hvert hudskifte. Skumsikader har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet, går gradvis gjennom flere nymfestadier.
Systematisk inndeling
En rekke afrikanske og asiatiske slekter som har vært plassert i Aphrophoridae, er i dag plassert som Cercopoidea uten sikker familietilknytning. Disse blir muligens etter hvert plassert i Machaerotidae, Clastopteridae eller i nye familier. Dette gjelder slektene Abbalombe Distant, Nyanja Distant, Patriziana Lallemand, Pseudomachaerota Melicham, Sepullia Stål og Tremapterus Spinola fra Afrika og Beesoniella Lallemand og Grellaphia Schmidt fra Asia.
Ingrid Thulin
Ingrid Lillian Thulin (1926–2004) var en svensk skuespiller og regissør kjent fra flere av Ingmar Bergmans filmer. Hun ble i 1958 belønnet med prisen for beste skuespillerinne ved Filmfestivalen i Cannes. I 1964 ble hun tildelt Guldbaggen for sin rolle i Tystnaden.
Thulin vokste opp i Sollefteå i Nord-Sverige som datter av Nanna (pikenavn Larsson) og fisker Adam Thulin. Hun begynte å ta ballett-timer som barn og i 1948 kom hun inn på Dramaten.
Thulin filmdebuterte i den svenske filmen Jørgen smed (1948). Hun hadde etter det sentrale roller i filmer som blant annet Smultronstället (1957), The 4 Horsemen of the Apocalypse (1962), Tystnaden (1963), Vargtimmen (1968) Salon Kitty (1976) og Alarm på Nord-Ekspressen (1976). Hun arbeidet flere år sammen med den kjente regissøren Ingmar Bergman. I 1970- og 1980-årene medvirket hun i en rekke italienske filmer. Hennes siste filmrolle var i den italienske dramafilmen La casa del sorriso, fra 1991.
I 1992 utgav selvbiografien Nagon jag kande.
Thulin bodde i Roma fra midten av 1960-tallet og frem til hun flyttet tilbake i Sverige i 2003 for å få behandling ved Karolinska Universitetssjukhuset. Hun døde i 2004, etter lengre tids sykdom.
Selemdzja
Selemdzja (russisk: Селемджа) er ei elv i Amur oblast i Russland. Den er den største sideelva til Zeja. Den er 647 km lang, med et nedbørfelt på 68 600 km². De største sideelvene er Ulma og Nora. Selemdzja fryser til først i november og er islagt til først i mai.
Robert Coffy
Han ble kreert til kardinal i 1991 av pave Johannes Paul II, med San Luigi Maria Grignion de Montfort som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Geir Helgemo
Geir Helgemo (født 14. februar 1970 på Vinstra) er en norsk profesjonell bridgespiller.
Helgemo ble verdensmester i lag i 2007 sammen med Boye Brogeland, Glenn Grøtheim, Tor Helness, Erik Sælensminde og Ulf Tundal da Norge vant finalen over USA i Bermuda Bowl i Shanghai. I 2008 ble han europamester. På laget spilte i tillegg til Helgemo, Terje Aa, Jørgen Molberg, Børre Lund, Boye Brogeland og Espen Lindqvist.
Han har også to sølvmedaljer fra turneringen i 1993 og 2001 da Norge tapte finalen til henholdsvis Nederland og USA. VGs daglige bridgespalte blir forøvrig skrevet av Helgemo.
Gjerpen MSK
Gjerpen MSK speidergruppe (grunnlagt 8. januar 1956) er en speidergruppe under Grenland krets av Norges speiderforbund. Gruppen har tilholdssted på Misjonskirken Betel. Speidergruppas navn var tidligere Gjerpen NmU, men endret dette til Gjerpen MSK ved årsskiftet 2009-2010.
Some of Us Will Make It
Some of Us Will Make It er Morten Abels femte soloalbum og ble utgitt i 2006. Albumets første singel og mest kjente låt var «Big Brother», den andre singelen var «Stars».
Ferenc Gyurcsány
Ferenc Gyurcsány (født 4. juni 1961 i Pápa) er en ungarsk politiker. Han var Ungarns statsminister mellom 29. september 2004 og 14. april 2009
The Register
The Register ("El Reg" eller "The Reg" innen egen stab og blant mange lesere) er et britisk nettsted innen teknologi. Det ble grunnlagt av John Lettice og Mike Magee i 1994 som et nyhetsbrev pr. e-post: "Chip Connection". Mike Magee forlot The Register i 2001 og startetThe Inquirer, og senere IT Examiner og sist TechEye.
Langavatnet (Kvinnherad)
Langavatnet er en innsjø i kommunene Kvinnherad og Ullensvang i Vestland. Den er regulert som magasin for kraftverkene Jukla og Mauranger.
The Wall
The Wall er et dobbelt konseptalbum utgitt av Pink Floyd i 1979. I tillegg utviklet det seg til å bli et konsertshow – også omtalt som rockeopera – og en film. The Wall blir regnet som Pink Floyds største suksess etter The Dark Side of the Moon fra 1973. Det regnes også som verdens mest solgte dobbeltalbum, selv om det bare nådde 3.-plass på den britiske albumlisten. I USA derimot toppet The Wall salgslistene. Pink Floyd fikk også sin første og eneste nr. 1 singel på den britiske singel-lista og Billboard Hot 100 med «Another Brick in the Wall pt. 2».
Musikk og tekst
Hovedpersonen i konseptet er Pink som mistet sin far under andre verdenskrig (slik også Waters gjorde). Han hadde en overbeskyttende oppvekst hvor både moren og samfunnet rundt ham bidrar til å gjøre ham isolert. Han begynner å lage sin egen fantasiverden der hver negative opplevelse i livet er en stein i muren som han begynner å bygge rundt seg selv i sitt eget hode. Til slutt innser han at han er innestengt bak muren, og tilkaller hjelp, men innser at det er for sent. Til slutt tror Pink at han er fascist, og må sette i gang en rettssak mot seg selv. Dommeren i hans eget hode beordrer ham til å rive ned muren slik at han kan åpne seg mot verden på utsiden igjen. Hovedpersonen Pink bygger ikke bare på Waters' egne livserfaringer. I likhet med Wish You Were Here (1975) har også dette albumet klare referanser til Pink Floyds første frontfigur Syd Barrett. Noen trekk hos Pink tar også utgangspunkt i keyboardist Richard Wrights livskrise, som han opplevd på samme tid som albumet ble laget.
Musikalsk er albumet i mindre grad preget av David Gilmours gitarer enn de to foregående albumene Wish You Were Here og Animals (1977), men inneholder likevel det som av mange regnes som hans mest berømte gitarsolo («Comfortably Numb»), i tillegg til videreutvikling av hans gitarlyd i sanger som «Another Brick In The Wall» (alle tre delene) og «Run Like Hell». Bandet hentet inn Bob Ezrin til å produsere albumet sammen med Gilmour og Waters, og han arbeidet sterkt for utstrakt bruk av symfoniorkester på albumet. Samtidig var det også Ezrin som påvirket David Gilmour til å utvikle «Another Brick in the Wall Part 2» i en nærmest discoaktig retning. Den samme sangen er også berømt for bruken av elevene fra Islington Green School til å synge det ene verset. Referansene til andre verdenskrig har i lydbildet fått et snev av militære rytmer. Da de andre medlemmene for første gang fikk høre demoen til The Wall, presenterte også Roger Waters et annet konsept for bandmedlemmene. Han ga Gilmour, Mason og Wright valget om hvilket de ville satse på, og hvilket Waters skulle lage som et soloalbum. Konseptet som ble avvist var grunnlaget for det som skulle bli The Pros and Cons of Hitch Hiking som Waters ga ut i 1984. Dessuten ble noen av låtene som ble forkastet fra The Wall funnet frem igjen på The Final Cut.
På grunn av plassmangel måtte Pink Floyd droppe sangen «What Shall We Do Now» fra originalinnspillingen. Det var en fortsettelse av «Empty Spaces», som både er funnet plass til i filmen, og under konsertshowet.
Innspilling og produksjon
Wrights problemer var medvirkende årsak til at innspillingen var preget av interne stridigheter i bandet, noe som blant annet førte til at Wright ble tvunget til å forlate bandet. Roger Waters mente at Wright ikke bidro med noe som helst til albumet. Da Wright ikke gikk med på å forkorte ferien en uke for at bandet skulle klare å bli ferdige med albumet innen sin selvpålagte deadline, ga Waters ultimatet om at Wright enten måtte slutte, eller så ville det ikke bli noe album som ville hjelpe bandet til å nedbetale den store gjelden de hadde pådratt seg etter noen uheldige økonomiske transaksjoner. Heller ikke David Gilmour var særlig fornøyd med Wrights innsats på denne tiden. Wright var likevel til en viss grad med på å gjøre albumet ferdig, selv om Gilmour, Waters, Bob Ezrin og en innleid studiomusiker måtte spille tangentinstrumenter på deler av platen.
Også da bandet la ut på turné med materialet senere, var Richard Wright med. Som betalt per konsert var han den eneste i bandet som tjente på turnéen som ellers gikk med store tap fordi den var så dyr å produsere. Først da The Final Cut ble lansert i 1983 ble det kjent for omverdenen at Wright hadde sluttet i bandet, for øvrig det eneste albumet utgitt av bandet der Wright ikke medvirker.
Mottagelse
The Wall er bandets mest kjente album ved siden av The Dark Side of the Moon. Da albumet ble lansert i november 1979, nådde The Wall nummer én på Billboard 200. Albumet ga Pink Floyd internasjonal anerkjennelse. The Wall oppnådde 23 x platina-status i USA, dobbel diamant – som er det samme som 20 x platina – i Canada, og platina-status i Storbritannia og Nederland.
Jono El Grande
Jono El Grande, artistnavnet til Jon Andreas Håtun (født 29. juli 1973), er en norsk komponist og kunstner fra Bærum. Han leder Norges Symfoniorkester (Norway Symphony Orchestra) fra 2017. Han er en selvlært komponist, bandleder, gitarist og dirigent.
The Wall
Mottagelse
Stephen Thomas Erlewine ved Allmusic uttalte: «Vanligvis er de fullt utviklete sangene blant de fineste av Pink Floyds senere arbeid, men The Wall er først og fremst en triumf av en produksjon: den lukkede overflaten, blandingen av melodiske fragmenter og lydeffekter som gjør dens musikalske mangler og tvilsomme tekster lett å ignorere. Men går man The Wall nøyere etter i sømmene faller den fra hverandre, siden den ikke har nok bra sanger til å støtte sine ambisjoner, sitt budskap og sin briljante produksjon, som arter seg som et relikvie fra slutten av 70-årene.»
Jono El Grande
Jono El Grande har utgitt fem album, og har også opparbeidet seg et navn utenlands. I Norge er han best kjent for performance/dada-inspirerte live-opptredener, og som sentralt medlem av kunstnerfraksjonen Den Nye Vinen på nittitallet. I 2000 dannet han The Jono El Grande Orchestra, som hadde sin debutopptreden live i studio på den Oslobaserte TV-kanalen Metropol. Bandet skiftet navn i 2005 til Jono El Grande & The Luxury Band.
Jono El Grande var festivalkomponist for Happy Days 2007, presentert av Ny Musikk, den norske seksjonen for ISCM (International Society For Contemporary Music). I 2009 var han jubileumskomponist for 5-årsmarkeringen av Bærum Kulturhus.
The Wall
Pink Floyd: The Wall
Pink Floyd: The Wall er en britisk film utgitt av Metro-Goldwyn-Mayer og regissert av Alan Parker i 1982 basert på albumet Pink Floyd-albumet The Wall, som ble lansert i 1979 av Pink Floyd. Filmmanuset ble skrevet av Pink Floyd-vokalisten og bassisten Roger Waters. I utgangspunktet var Waters selv tiltenkt hovedrollen, men valget ble ptilslutt på Bob Geldof. Denne rollen var mer eller mindre basert på biografien til både Roger Waters og det tidligere bandmedlemmet Syd Barrett, som begge var grunnleggende medlemmer av bandet.
Filmen baserte seg på musikken fra det opprinnelige Pink Floyd-albumet, hvor mye ble innspilt av bandet på nytt, med ekstra orkestrering ledet av Michael Kamen og med små forandringer i tekst og musikk. To sanger fra albumet ble ikke inkludert i filmen («The Show Must Go On» og «Hey You»), mens to sanger som ikke er med på albumet var inkludert i filmen: «When the Tigers Broke Free» (som ble skrevet spesielt til filmen av Roger Waters) og «What Shall We Do Now?» (som originalt var innspilt til albumet, men ikke gitt ut før filmversjonen, selv om den ble spilt på konsertene). Låten «Empty Spaces» ble utstrakt til to minutter for å passe til en animasjonssekvens.
Jono El Grande
Jono El Grande bor i Oslo. Han var gift med forfatteren og helsejournalisten Anbjørg Sætre Håtun fram til hennes død i 2014. Han giftet seg med designer Ingunn Birkeland i 2017.
Diskografi
Soloalbum: EP:
Singler:
The Wall
Roger Waters
Konsertalbumet fra 1990, The Wall – Live in Berlin, er hentet fra Waters sin konsert Pink Floyd's The Wall i Berlin. Konserten holdt til minne om Berlinmurens fall. Den ble filmet og gitt ut på VHS og senere på DVD i 2003. Denne konserten var større enn de som ble holdt av Pink Floyd. Waters bygget en 168 meter lang, og 25 meter høy vegg på scenen under konserten, som også ble revet ned på slutten.
Waters dro på en solo- verdensturne med The Wall Live, turneen startet 15. september 2010 og varer frem til 21. september 2013. Han forsøker å gjenskape Pink Floyd showet som er delt i to deler, hvor en vegg bygges foran scenen i første halvdel av showet, deretter kommer det en pause, og etter pausen fortsetter konserten med deler fremført både bak, foran og gjennom deler av veggen i den andre halvdelen av showet. I andre halvdel av showet vises flott animasjon på veggen.
Jono El Grande
Diskografi
Bidragsyter:
The Wall
Roger Waters
Roger Waters har også arbeidet med å få oppført The Wall som en musikal.
Jono El Grande
Biografi
Jono El Grande ble født på Bærum sykehus i 1973. Han vokste opp med to eldre brødre på Rykkinn (1973 - 83) og Bekkestua (1983 - 92). I 1983 skapte Jono El Grande sitt første dada-inspirerte bandkonsept The Handkerchiefs. Han fikk sin første gitar i 1987 og dannet sitt første liveband i 1989 - et teenage-kunstrockprosjekt ved navn Mannes Fatales, som fremførte surrealistisk poesi kombinert med dynamisk støy. Jono El Grande var vokalist og tekstforfatter. Mannes Fatales holdt bare tre konserter før de ble oppløst i 1990. Mellom 1990 - 1992, dannet Jono El Grande atskillige konseptband ment for éngangsforestillinger: Terrorduoen, The Pez Dispensers, Black Satan, Acetated Beat og As Drosera. Han jobbet i platebutikken Musikk og Foto i Sandvika i 1989 - 90. Fra 1991 - 92 jobbet Jono El Grande som programleder ved nærradiostasjonen Radio Express. To timer hver søndag ble viet utelukkende Frank Zappa- og kunstrock-relatert musikk. Han var også gjesteprogramleder for progrock-programmet Uhørt, et program som eksisterer fremdeles i dag på FM 99,3. I 1992 - 93 gikk han på scenografilinjen ved Romerike Folkehøgskole. I 1993 - 94 gikk Jono El Grande på Kunstskolen i Bergen (KIB) og jobbet som programleder for programposten Brunt Platå på Studentradioen i Bergen. I 1994 hadde Jono El Grande jobb som dekoratør på Norsk Film, der han jobbet på Pakten (movie) (Waiting For Sunset) med Hollywood-veteranen Robert Mitchum. I 1995 sa han opp denne jobben for å bli komponist. Jono El Grande var et sentralt medlem av den Oslo-baserte kunstnergruppen Den nye vinen, med forfatter Ari Behn, fotograf Per Heimly, lyriker Bertrand Besigye, popartist Alexander Stenerud og smykkedesigner Owe Egon Grandics. Han er fadder til Prinsesse Märtha Louise og Ari Behns andre datter Leah Isadora Behn. Smykkedesigner og venn Owe Egon Grandics har oppkalt et par sølvmansjetter "Jono El Grande".
Verkliste
Bestillingsverk:
Solo:
Greg Raymer
Gregory (Greg) P. «Fossilman» Raymer (født 1964 i Minot i Nord-Dakota) er en profesjonell amerikansk pokerspiller. Han jobber nå for PokerStars, som er hovedsponsor for EPT.
Han er mest kjent for å ha vunnet WSOP i 2004. Han deltok også i 2001 og 2002. Før han vant WSOP og begynte å jobbe for Pokerstars, var han patentadvokat.
Langavatnet (Ullensvang)
Langavatnet er en liten innsjø i Ullensvang kommune i Vestland. Den ligger på Hardangervidda og er en del av Eidfjordvassdraget. Vatnet har utløp mot øst til Skuggabjørgselvi.
Victor Demba Bindia
Victor Demba Bindia (født 6. august 1989) er senegalesisk fotballspiller som spiller for den jordanske klubben Al-Wehdat SC.
I juli 2012 ble han kalt inn i Senegal troppen for 2012 Sommer-OL. Han ble dessverre skadet i en vennskapskamp i forkant av åpningskampen mot Storbritannia, noe som resulterte i at Bindia gikk glipp av hele turneringen.