cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Niels Henrik Abel
Europa-reisen
Crelle hadde lenge ønsket å gi ut et matematisk tidsskrift som kunne ta opp kampen med de veletablerte franske, og møtet med Abel gjorde at dette ble til virkelighet. Det fikk navnet Journal für die reine und angewandte Mathematik, og ble snart omtalt som Crelles Journal. Allerede et par måneder etter ankomsten hadde Abel ferdig tre artikler som skulle publiseres her. En av dem var en utvidet og forbedret versjon av hans bevis for at en generell femtegradsligning ikke kan løses ved rotutdragning med tittel Démonstration de l'impossibilité de la résolution algébrique des équations générales qui passent le quatrième degré. Den ble oversatt til tysk og trykt i journalens første nummer som utkom våren 1826. Her skulle Abel publisere det meste av det han skrev, og det var mye på grunn av artiklene til Abel at tidsskriftet raskt fikk ry som ett av Europas ledende.
I mellomtiden hadde Søren Rasmusen fratrådt sitt professorat i Christiania for å bli Zahlkasserer. Både Abel og Holmboe var aktuelle for å overta stillingen. I desember 1825 ble det bestemt at den skulle gå til Holmboe. Dette var primært basert på at Abel ennå var så ung og kanskje ville ha problemer med å undervise mer elementær matematikk på en forståelig måte. Dette var selvsagt en stor skuffelse for Abel som ikke hadde noen stilling i Norge å gå tilbake til etter utenlandsoppholdet.
På nyåret 1826 fikk de norske studentene i Berlin besøk av Mathias Keilhau som studerte bergvitenskap i Freiberg i Sachsen. Etter en måned sammen der bestemte de seg for å gjennomføre en større reise gjennom Sentral-Europa og ned til Nord-Italia. Abel måtte skrive til Hansteen for å unnskylde avviket fra den fastsatte reiseplanen. Han forklarte det med at Gauss var lite tilgjengelig, men at han ville prøve senere. Abel og Keilhau reiste først og ankom Freiberg i slutten av februar. Abel ble der en måned og fikk videreført sine forskjellige, matematiske undersøkelser.
Etter å ha møttes igjen i Dresden, begynte de fem studentene sin reise med Wien som første mål. Der ble de i seks uker etter et kort opphold i Prag. Derfra fortsatte de via Graz og Trieste til Venezia hvor de ankom i begynnelsen av juni måned. Abel begynte å bli utålmodig etter å komme seg til Paris som var grunnen for stipendiet han hadde fått. Reisen videre gikk via Padova og Verona til Bolzano, hvor gruppen splittet opp. I midten av juli måned kom Abel til Paris etter en reise via Innsbruck og sentrale deler av Sveits. Husly fant han med hjelp av maleren Johan Gørbitz som også lagde det eneste, kjente portrettet av den norske matematikeren i løpet av året 1827.
Oppholdet i Paris
På Abels tid representerte Paris det viktigste matematiske miljøet i verden. Her virket store matematikere som Cauchy, Poisson, Legendre og Fourier. Laplace var ikke lenger aktiv, men Abel hadde studert arbeidene hans og hadde stor respekt for ham. Men det viste seg snart at det ikke var lett å komme i kontakt med disse matematikerne. Abel var utålmodig etter den lange reisen med å komme i gang igjen med sine matematiske arbeid. Han hadde stor tro på at hans snart ferdigskrevne avhandling om addisjonsteoremet for elliptiske integral og dets generaliseringer, ville kunne åpne mange dører. I tillegg ville han samle alle sine resultat om elliptiske funksjoner i et større verk som kanskje Crelle kunne utgi som egen bok.
I midten av august kom Keilhau til Paris og ble der i to måneder. Dette virket oppmuntrende på Abel og vennskapet dem imellom ble styrket. Den 30. oktober ble avhandlingen Mémoire sur une propriété générale d'une classe très étendue de fonctions transcendantes om addisjonsteoremet presentert for Vitenskapsakademiet i Paris. Legendre og Cauchy ble oppnevnt som sakkyndige for å vurdere den. Avhandlingen var på nesten sytti sider og var matematisk meget krevende. Abel hørte ikke noe mer fra akademiet etter denne fremleggelsen. I ettertid viste det seg at denne «Paris-avhandlingen» inneholdt hans største resultat og viktigste innsikter, men var tilsynelatende blitt oversett og henlagt. Den ble endelig trykt først i 1841, lenge etter Abels død.
I tillegg var han blitt syk, og han følte seg spesielt dårlig etter at Keilhau var reist. Oppholdet i Paris ble en skuffelse for Abel. Han opplevde den store Cauchy som både sær og arrogant, og Poisson, Fourier og andre av matematikerne fra Paris jobbet stort sett nesten bare med mer anvendt matematikk. Men likevel fortsatte han sitt arbeid og begynte å skrive sammen sine resultat om elliptiske funksjoner. I denne forbindelsen viser han hvordan lemniskaten kan deles med kun bruk av passer og linjal i like lange buelengder på samme måte som Gauss tidligere hadde delt sirkelen.
Crelle hadde hele støttet og oppmuntret Abel. Han var klar over at Abel var en sjelden matematisk begavelse som snart kunne stå uten penger og fast stilling i Norge. Han begynte derfor nå å undersøke mulighetene for at Abel kunne få hjelp fra miljøet i Berlin. Blant annet prøvde han å ta kontakt med Alexander Humboldt som øvde stor innflytelse i slike saker. Men dette ble det ikke noe av.
Tilbake til Christiania
I begynnelsen av mai, 1827 er Abel tilbake i Christiania etter noen dager i København. Der hadde han møtt sin forlovede som var flyttet til sin søster i Aalborg. Sammen med sin onkel Tuxen ble det lagd planer om å finne en ny stilling for henne som guvernante i Norge. For at han skal kunne forsørge seg selv og kunne gifte seg, måtte han ha en fast stilling. Ingen i Christiania kunne love han noe sånt, noe som kan skyldes at resultatet av utenlandsoppholdet ikke ble vurdert som spesielt vellykket. Ikke hadde han truffet den store Gauss, og hans arbeid var publisert i en ny journal som få visste om. Men likevel bevilget kollegiet 200 spesidaler for året som fulgte.
Høsten 1827 hadde Christine Kemp fått seg en ny stilling ved Frolands verk. Abel arbeidet videre på andre delen av den store avhandlingen om elliptiske funksjoner hvor han beskrev deres transformasjoner og lemniskatens deling. Han hadde nå oppgitt tanken på å utgi dette som en bok og ville i stedet publisere innholdet i mindre artikler. Parallelt med dette fortsatte han arbeidet med ligningsteori. Gjennom sine publikasjoner i Crelles Journal begynte han å oppnå berømmelse og anerkjennelse i utlandet. Men hjemme i Norge levde han stadig i trange økonomiske kår etter de store utleggene han hadde hatt på Europa-reisen. Han måtte ta opp nye lån og søkte arbeid som privatlærer. Heldigvis ble det klart på denne tiden at Hansteen ville behøve en vikar i forbindelse med sin forskningsreise til Sibir. Abel skulle ta over undervisningen ved universitetet og på den militære høyskolen hvor han skulle forelese mekanikk og astronomi. Da han begynte med dette i begynnelsen av 1828, hadde han utsikt til en samlet årslønn på omtrent 500 spesidaler. Men han var nå merket av sykdommen som han hadde lidd av siden oppholdet i Paris. Det viste seg å være tuberkulose.
Andre del av verket om elliptiske funksjoner var ferdig i februar, 1828. Men da var han blitt klar over at Carl Gustav Jacobi hadde publisert et arbeid i Astronomische Nachricthen som omhandlet transformasjoner av elliptiske integral. Abel klarte å få med en kommentar til dette i sin egen artikkel hvor han påpeker at Jacobis resultat lett kan utledes fra hans egne transformasjonsformler. Men noen uker senere får Abel virkelig et sjokk da han blir kjent med et nytt arbeid av Jacobi hvor han benytter elliptiske funksjoner som Abel allerede hadde oppdaget, uten å referere til dette arbeidet. Abel ble ganske bleeg og måtte ta en bitter snaps. Men snart har han ferdig en kommentar til Jacobis arbeid som blir sendt til Schumacher i Hamburg på slutten av mai måned. Spøkefullt omtalte Abel dette arbeidet som «min dødelse av Jacobi». Midt oppi denne kontroversen gjør han et nytt verk ferdig om ligningsteori som Crelle vil trykke. Her undersøkte han nærmere det som mange år senere blir omtalt som «Abelske ligninger».
Sommeren 1828 fikk Abel vite fra Crelle at han kunne få en stilling der som «privatdosent». Men Abel hadde liten lyst å forlate Christiania selv om han der fremdeles var i stadige vanskeligheter grunnet sin dårlige økonomi. Han måtte i stor grad også forsørge moren og flere av sine søsken. Etter et ferieopphold på Froland med sin forlovede, fikk han overraskende kontrabeskjed fra Crelle at det likevel ikke ble noe av stillingen i Berlin. Dette var på tross av at Abel nå var blitt berømt ved europeiske læresteder på grunn av kappestriden med Jacobi og den nye matematikken han hadde utviklet. Han innså det nå nødvendig å bekjentgjøre sitt store addisjonsteorem da han ennå ikke hadde hørt noe fra Paris. Tidlig på høsten har han derfor skrevet ferdig en kortere artikkel Remarques sur quelques propriétés générales d’une certaine sorte de fonctions transcendantes som han igjen sender til Crelle. Her bruker han teoremet på det spesielle tilfellet med hyperelliptiske integral og hvor for første gang det begrepet oppstår som mange år senere vil ble kalt genus til en algebraisk kurve.
Abel fortsatte intenst med sine arbeider, men ble stadig mer svekket av sykdommen. Mens Jacobi skrev sammen sin resultater om elliptiske funksjoner Fundamenta Nova Theoriae Functionum Ellipticarum som han ville få trykt som bok for egen regning, bestemte Abel om å gjøre det samme i et større verk Précis d’une théorie des fonctions elliptiques som Crelle lovet å trykke uten at det ville koste Abel noe. I utlandet var det blitt kjent under hvilke vanskelige forhold Abel arbeidet, og i september 1828 sendte Legendre, Poisson, Lacroix og Baron de Maurice et brev til kong Karl Johan om situasjonen til Abel. Målet var å få opprettet en stilling for Abel ved vitenskapsakademiet i Stockholm. Samtidig arbeidet Crelle på nytt for å få skaffe Abel noe lignende i Berlin. Den store Paris-avhandlingen var fremdeles forsvunnet. Uten å nevne denne, tar Abel kontakt med Legendre i Paris. Fra deres korrespondanse går det klart frem at Legendre ser på Abel og hans arbeid med stor beundring.
Julen 1828 tilbrakte Abel sammen med sin Crelly på Froland verk. Han var stadig mer preget av sykdommen og da julefeiringen var over, klarte han ikke å returnere til Christiania. Da han forsto at det begynte å gå mot slutten, skrev han ned et elegant bevis Démonstration d’une propriété générale d’une certaine classe de fonctions transcendentes på to sider for det som nå kalles Abels addisjonsteorem slik at det ikke skulle gå tapt. Dette ble sendt til igjen sendt til Crelle. Den 6. april 1829 endte Abel sine dager i sykdom og fattigdom på Froland verk, bare 26 år og 7 måneder gammel. Kun få dager senere og ennå uvitende, sendte Crelle ham et brev der han kunne meddele at nå var Abel sikret fast stilling og en lysende framtid i Berlin.
Matematikk
For mange så er det nok femtegradsligningen som forbindes med Niels Henrik Abel, men Abel har satt store spor etter seg i matematikken på flere områder. Arbeidene hans har nok hatt størst innvirkning på tre hovedområder: ligningsteori, teoriene om elliptiske funksjoner og uendelige rekker.
Ligningsteorien
De gamle babylonerne kunne løse andregradsligninger, mens italienske regnemestere som Cardano, Tartaglia og Ferrari fant metoder for å løse ligninger av tredje og fjerde grad. På Abels tid var en av de største utfordringene å finne en metode for å løse femtegradsligninger på samme måte som en kan løse ligninger av andre, tredje og fjerde grad. Man ønsket altså å finne en metode for å finne røttene av en generell femtegradsligning av typen:
Allerede mens Abel var elev ved Katedralskolen hadde han funnet en formel for å løse slike femtegradsligninger, og hverken Abel eller noen andre matematikere i Norge klarte å finne noen feil i formelen. Men etter at Ferdinand Degen i København hadde stilt seg skeptisk til dette, ble Abel han mer og mer overbevist om at det ikke fantes noen slik generell løsning, og at femtegradsligninger ikke kunne løses ved hjelp av en slik generell formel. På den tiden visste ikke Abel at italieneren Paolo Ruffini hadde levert et bevis for dette omtrent 25 år før, men etterhvert fant Abel ut at hverken Ruffinis bevis eller hans eget første forsøk på et slikt bevis var holdbare. Abel leverte etter hvert to helt fullstendige beviser for dette, og setningen kalles i dag Abel-Ruffinis teorem.
Det er derimot viktig å være klar over at Abel-Ruffinis teorem ikke sier at generelle femtegradsligninger er uløselig. Det setningen viser er at de ikke lar seg løse ved rotutdragning, slik tilfellet er for andre-, tredje- og fjerdegradsligninger. I algebraens fundamentalteorem viste Gauss lenge før Abels tid at alle slike ligninger har en løsning uttrykt ved komplekse tall. Abel prøvde å finne betingelsene som en slik ligning må oppfylle for at den skal ha en algebraisk løsning. Kan denne uttrykkes kun ved kvadratrøtter, kan den konstrueres ved bruk av passer og linjal.
Elliptiske funksjoner
Elliptiske funksjoner kan sees på som en generalisering av trigonometriske funksjoner (som for eksempel sinus- og cosinus-funksjonene). De oppstår for eksempel i forbindelse med beregning av buelengden til ellipser eller svingetiden for en pendel. Resultatet kan da uttrykkes ved bestemte, elliptiske integral som først var blitt grundig studert av Adrien-Marie Legendre. Etter reisen til København i 1823 arbeidet Abel mye med disse integralene. Abels genistrek var å betrakte dem på en helt annen måte enn det som var blitt gjort til da. I stedet for å studere selve integralene, så han på de omvendte eller inverse funksjonene. Dette fortalte han i et brev til Holmboe allerede i 1823. Året etter i et brev til Degen kunne han fortelle at disse funksjonene har to perioder. Men først i 1827 publiserte han det første arbeidet om elliptiske funksjoner.
Den tyske matematikeren Carl Gustav Jacobi publiserte sitt første arbeid om lignende funksjoner senere samme år. Det utviklet seg snart et slags kappløp mellom ham og Abel, særlig fordi han i begynnelsen synes å ha oversett Abels arbeid. Abel brukte derfor mye av sin energi gjennom sine to siste leveår for å unngå at Jacobi skulle ta for mye av æren for oppdagelsen av disse funksjonene. Det er i dag alminnelig enighet at Abel var først ute med å finne disse funksjonene selv om han ventet lenge med å publisere sine resultat.
Uendelige rekker
I matematikken er en rekke en sum av en endelig eller uendelig følge av tall. En endelig rekke kan behandles med verktøy fra elementær algebra, mens en uendelig rekke krever verktøy fra matematisk analyse.
To av de mest anerkjente matematikerne på Abels tid var Gauss og Cauchy, og de hadde ledet an i prosessen om å gjenopprette logisk stringens i matematikken. Abel var også opptatt av at matematiske setninger skulle ha strenge bevis. Ett av de områdene Abel kritiserte for mangel på stringente bevis dreide seg om uendelige rekker, og spesielt divergente rekker. I en avhandling om binomialformelen, som Abel mente ennå ikke var blitt bevist på en ordentlig måte, viste han hvordan uendelige rekker kunne behandles på en stringent måte. Dette blir nå kalt for Abels konvergensteorem. Dermed lyktes han å bevise at binomialformelen også er gyldig for komplekse eksponenter. Gjennom denne avhandlingen ga dermed Abel et viktig bidrag til formaliseringen av teoriene om uendelige rekker.
Paris-avhandlingen
Selv om Abels opphold i Paris ble en stor skuffelse, var det en periode hvor han var svært kreativ og produktiv. Det var her han skrev sin store avhandling om integraler av elliptiske funksjoner. Da han leverte den inn i slutten av oktober 1826 skrev han i et brev hjem: «Jeg tør uden Bram sige at den er god. Jeg er nysgjerrig efter at høre Institutets Dom.» I denne avhandlingen viste han sammenhenger mellom algebra, matematisk analyse og geometri som ingen tidligere hadde sett.
Det var den store Cauchy som fikk i oppdrag å bedømme Abels avhandling ved vitenskapsakademiet. Cauchy var derimot langt mer opptatt av egne ideer, og avhandlingen ble lagt til side og glemt. Like etter Abels død ble avhandlingen funnet igjen i Paris. Det franske akademiet bestemte da at den skulle trykkes, og at Abel skulle få akademiets store pris. Så ble avhandlingen borte igjen, og da Holmboe skulle gi ut Abels samlede verker i 1839 var det ikke mulig å få tak i den. Endelig ble den funnet igjen i 1841, og da ble den til slutt trykket. Kort tid etter dette ble avhandlinga sporløst borte igjen. Den ble ikke funnet før i 1959, da den norske matematikeren Viggo Brun til slutt klarte å spore den opp i Firenze.
Arv
I 1841 ble Abels store Paris-avhandling trykt, og denne er også med i Abels samlede verker, som kom i 1881. Denne store tobinds-utgaven ble redigert og kommentert av to andre av Norges store matematikere, Sophus Lie og Ludvig Sylow.
Ved Abels hundreårsdag i 1902 var det planlagt en stor minnefest i Oslo, det skulle reises et monument, og det var snakk om å opprette en Abel-pris. Abel-festen ble avholdt i september 1902. I anledningen ble det skrevet dikt og kantater, og det ble arrangert fakkeltog til minne om matematikeren. I 1908 ble Gustav Vigelands Abel-monument reist i Slottsparken, på det som nå kalles for Abelhaugen. Planene om en Abel-pris ble skrinlagt av ulike grunner. Først i forbindelse med markeringen av Abels 200-årsjubileum ble ideen om en slik pris realisert, og nå er Abelprisen opprettet til minne om Niels Henrik Abel.
Flere matematiske begreper bærer hans navn, som abelske grupper og abelske kategorier.
Superdatamaskinen Abel, tilhørende Universitetet i Oslo, er også oppkalt etter ham.
Steder oppkalt etter Abel
Abel er kanskje tidenes best kjente norske matematiker, og rundt om i verden er det flere steder som er oppkalt etter ham. Alle de største byene i Norge har gater eller plasser oppkalt etter Abel. Oslo har sin Niels Henrik Abels vei samt Abelhaugen, Bergen har en Abelsgate, Trondheim har en allé/gate oppkalt etter Abel, mens Stavanger har både Niels Abels gate og Abelstrappa. Berlin var en av de byene Abel tilbragte mest tid i på sine utenlandsopphold, og her finnes også en Abelstrasse. I Paris finnes det en gate kalt Rue Abel, som også er oppkalt etter Abel.
Det er også flere bygninger som er oppkalt etter Abel, blant annet Niels Henrik Abels hus ved Universitetet i Oslo og Niels Henrik Abels hus ved Universitetet i Agder. På Blindern ved universitetet finnes dessuten en liten bydelskafe: Cafe Abel.
I Sandnes har Jærmuseets avdeling Vitenfabrikken en egen utstilling som har fått navnet Abelloftet. Dette er en utstilling som har fokus på matematikk i ulike former.
Gjerstad hvor Abel vokste opp har sin Niels Henrik Abels vei, som går fra Gjerstad togstasjon til Gjerstad kirke. Holmen Gård i Gjerstad har en egen overnattingsfløy oppkalt etter Abel og hvor alle overnattingsrommene har fått sine egne navn, oppkalt etter Abel, hans verker, viktige personer rundt Abel og viktige steder i Abels liv.
Asteroiden 8525 Nielsabel er også oppkalt etter ham.
Monumenter og frimerker
I 1902 ble det utlyst en konkurranse om et monument over Abel. Ingebrigt Vik vant konkurransen, men det viste seg etterhvert at det ble Gustav Vigelands bidrag som fikk oppgaven som det offisielle minnesmerket. Hans Abelstatue i Slottsparken ble først vist offentlig på Høstutstillingen i 1904, og en ferdig utgave ble avduket i 1908. Vigeland var også involvert i utsmykkingen av Abels bautaen ved Froland verk i 1905.
Ingebrikt Viks bidrag til konkurransen ble ikke støpt før i 1966/67, og står nå foran Niels Henrik Abels Hus ved Universitetet i Oslo, og på Vikmuseet i Øystese. Gustav Lærum har skapt en statue i gips, og denne står nå på Froland verk. Ved Gjerstad kirke, like ved prestegården i Gjerstad står det en byste av Abel og minnesmerket "Paraskatellipse" som er laget av kunstneren Knut Odden, og på Brokelandsheia, utenfor Abelsenteret i Gjerstad står minnesmerket Abelstolen laget av kunstneren Oskar Tore Brendalsmo. På Abels fødested Finnøy står det også et minnesmerke over den store matematikeren.
Den 6. april 1929, nøyaktig hundre år etter sin død, prydet Abel fire norske frimerker. Frimerkene var gravert av Professor Schirnböck i Wien og kom i fire valører Abel var dermed den andre ikke-kongelige som var blitt portrettert på norske frimerker, bare Henrik Ibsen kom før ham, i 1928.
Den 5. juni 2002, to hundre år etter sin fødsel, ble Abel igjen hedret på norske frimerker. Da med ett frimerke med valør 5,50 (NK1469) og ett med valør 22,00 (NK1470).
Abel var portrettert på den norske 500-kroneseddel utgitt 1948–76. Portrettet var etter tegning av Johan Gørbitz.
Den 6. april 2016 ble det avdekket en minnetavle ved det huset Abel bodde i under sitt første opphold i Berlin 1825-1826.
Første del av samlede verker
Abels samlete verker ble redigert, utvidet og utgitt for andre gang i 1881 av Ludvig Sylow og Sophus Lie. Arbeid som opprinnelig var skrevet på norsk eller tysk, ble oversatt til fransk. Denne samlingen sammen med den første som Bernt Holmboe lagde i 1839, ligger på Abelprisens nettside. Sylow skrev også noen kommentarer til de forskjellige arbeidene.
Ishockey-VM i Wien
Ishockey-VM i Wien kan vise til
Skalarfelt
Et skalarfelt er i matematikken en funksjon som tilordner en skalar verdi til et hvert punkt i rommet. Skalaren kan være et reelt eller komplekst tall og representerer i det første tilfelle ofte en fysisk størrelse. For eksempel vil temperaturen definert som en funksjon av posisjonen i rommet være et skalarfelt T(x,y,z) som er bare ett av mange andre felt i fysikken.
Formell definisjon
Et skalarfelt er en funksjon der definisjonsmengden er en delmengde av et  euklidsk vektorrom og verdiområdet er en mengde av skalarer, for eksempel mengden av relle eller komplekse tall.
Potensialteori
I potensialteori studerer en vektorfelt F som kan representeres av et skalarfelt V ved sammenhengen
V kalles da et potensial eller et potensialfelt knyttet til F. Et vektorfelt som kan representeres ved et potensialfelt kalles et konservativt felt.
Bruk i fysikk
Skalarfelt er mye brukt i matematisk modellering i fysikk, for å representere fysiske størrelser som har en romlig variasjon. For eksempel kan trykk og temperatur i en matematisk modell brukt i værvarsling være representert ved skalarfelt.
Kraftfelt som representerer gravitasjon, elektrostatiske eller  magnetiske krefter kan i mange tilfeller representeres ved et potensialfelt. I væskemekanikk kan vektorfelt som representerer væskehastighet under visse ideelle forhold knyttes til et potensialfelt.
Kveif
Kveif eller kveiv, på engelsk kalt coif, er en liten, hetteliknende lue som var vanlig i Europa i middelalderen. Hodeplagget ble vanligvis laget av lerret og var enkelt i snittet. Det satt tett inntil hodet, dekket ørene og nakken og ble knyttet fast med bånd under haken som en kyse. Opprinnelig ble kveif båret som et beskyttelsesplagg under krigernes ringbrynjehetter, men ble seinere også et sivilt plagg, først for menn, siden for begge kjønn.
Feiostunnelen
Feiostunnelen er en 772 meter lang tunnel i Vik i Vestland. Den er en del av fylkesvei 602 og ligger på sørsiden av Sognefjorden mellom Vangsnes og Feios.
Tunnelen fikk et 37 m langt overbygg i 2007.
Kveif
Historikk
Det har vært ulike typer knytteluer og små underhetter opp gjennom historien, og bruken og navnene varierer. Kraftigere kveifer av lær eller av foret eller vattert tøy ble båret som beskyttelse under ringbrynjer og hjelmer tidlig i middelalderen. Kveifer ble også båret under hatter og større luer. Det kunne for eksempel være under baretter, flate luer som var populære på 1400- og 1500-tallet, eller under ulike typer hodelin og andre hodeplagg for kvinner. Innendørs var det vanlig å bruke slike luer uten noe over, særlig for barn. Det gjaldt også eldre menn, som i England ofte bar svarte kveifer. Lua kunne for øvrig bæres med snorene bundet sammen oppå hodet.
På De britiske øyer ble kveif beholdt langt inn på 1800-tallet som hodeplagg for barn og kvinner på landet.
Etymologi
Ordet kveiv har på norsk også blitt brukt om et høyt, bispelueliknende seremonielt stasplagg brukt tidlig i middelalderen.
Coif
På engelsk brukes ordet coif om flere typer hodeplagg som minner om middelalderens hetteluer. Coif betegner også en spesiell lue som ble båret under slør, for eksempel av nonner. Coif kan også være et hvitt hodeplagg som var verdighetstegn for visse britiske advokater, såkalte serjeants-at-law, fram til 1800-tallet. Coif blir også brukt som betegnelse på denne gamle advokatstanden. Coif brukes i tillegg om en solid hue av stål, lær eller vattert tøy som ble båret under en hjelm eller ringbrynjehette. Ordet brukes tidvis også om selve brynjehetta.
Circuito de Jerez
Circuito de Jerez (tidligere Circuito Permanente de Jerez) er en 4,428 km lang racerbane i Jerez de la Frontera, langt inne i det sherry-produserende sør-Spania. Banen ble bygget av Alessandro Rocci, som også styrte Circuito Permanente del Jarama prosjektet.
Banen ble åpnet 8. desember 1985. Under 1986 var banen arrangør for det første internasjonale motorsykkel løpet i Spania i mars og Spanias Grand Prix i Formel 1 i april. Banens plassering var avsides som hindret storemengder tilskuere å komme, men det kan komme opptil 125 000 tilskuere. På grunn av dette flyttet F1 til Barcelona etter Spanias Grand Prix 1990.
På grunn av arrangeringen av Europas Grand Prix 1994 ble banen forbedret og sikrere en løpet i 1990, med en ny sjikane (Senna kurve) i svingen der Martin Donnelly hadde en kollosal ulykke. Jerez var også arrangør for Europas Grand Prix 1997 med kampen om tittelen mellom Michael Schumacher og Jacques Villeneuve, som kolliderte under løpet.
Marco Charpentier
Marco Charpentier (født 23. januar 1980, Montréal i Canada) er en canadisk ishockeyspiller som for øyeblikket spiller for den norske eliteserieklubben Lørenskog. Han kom til klubben foran 09/10-sesongen.
John Liu Shigong
John Liu Shigong (født 1928 i Wulannao i Siziwang i Wulanchabu i Indre Mongolia i Kina, død 9. juni 2017) var katolsk biskop i bispedømmet Wumeng (Ulanqab Meng, kurienavn Jining) i den autonome regionen Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.
Liv og virke
Liu Shigong ble presteviet i 1956 for Jining/Wumeng (byen endret navn omtrent på den tid).
Han ble etter myndighetsbestemte prosedyrer valgt til biskop av prestene i bispedømme den 15. mars 1995. Han ble bispeviet 12. oktober 1995 i Hohhot av biskop John Baprist Liu Jingshan av Yinchuan. Paven har senere legitimert hans bispeembede.
Bispedømmet hadde vært uten biskop i over 30 år, helt siden biskop Joseph Fan Heng'an døde i 1962.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Flotsam and Jetsam
Flotsam and Jetsam er et speed metal/thrash metal-band fra Phoenix, Arizona, USA. De ble stiftet som Paradox i 1982, skiftet navn først til Dredlox og så til Flotsam and Jetsam, som er navnet de har opptrådt under siden 1983. Jason Newsted ble med i bandet i 1982. Debutalbumet deres, Doomsday for the Deceiver, ble svært godt mottatt; blant annet ga anmelderen i det britiske rocke-magasinet Kerrang! albumet seks K-er – på en skala som egentlig gikk til fem.
Balanseror
Balanseror er delen bak, ytterst på vingen på fly. Når balanseroret går opp, presses vingen nedover. Balanseroret er koblet til stikka og til balanseroret på den andre vingen. Når stikka skyves til høyre, går høyre vinge ned og venstre vinge opp. Flyet roterer rundt en akse langs flykroppen.
Når flyet svinger må balanseror, høyderor og sideror brukes koordinert slik at resultantkraften av tyngdekraft og sentrifugalkraft virker vinkelrett i forhold til flyets horisontalplan. Hvis disse rorene ikke brukes koordinert vil flykroppen skli sidelengs gjennom lufta og gi større luftmotstand.
I sving er det mer løft på vingen i yttersving enn vingen i innersving. Da brukes balanserorene som motror for å motvirke at flyet roterer "inn i svingen".
Siden luften under vingene er litt tettere enn over vingen, kan balanseroret som beveges nedover få større luftmotstand enn balanseroret på andre vingen som beveges oppover. Flyet kan derfor svinge mot den siden der balanseroret beveges nedover. Denne svingeeffekten kalles balanserorenes sekundæreffekt. Den kan motvirkes ved samtidig bruk av sideroret. Skal flygeren vippe med vingene og fly rett fram, må siderorene brukes slik at svingeeffekten oppheves, noe som er en egen koordinasjonsøvelse.
Erling Tambs
Erling Tambs (født 25. mai 1888 i Larvik, død	29. januar 1967) var en norsk forfatter og seiler.
Han var bosatt i Larvik, i henholdsvis Sigurds gate 5 og Sigurds gate 14.
Familie
Tambs ble født som sjette barn av advokat Victor Emanuel Tambs og dennes hustru Dina. Som barn mistet han faren og en bror da de begge druknet under en seiltur.
Han var gift med Julie f. Jørgensen. Sammen fikk de barna Tony, Tui, Erling og Gjertrud.
Liv
Sommeren 1927 kjøpte han en Colin Archer-skøyte som han døpte «Teddy». Omtrent samtidig traff han Julie Jørgensen, og paret giftet seg få måneder senere. I 1928 la de ut på langtur med «Teddy». De måtte i all hemmelighet snike seg ut fra havnen, fordi myndighetene ikke ville la dem seile ut på grunn av manglende utsrustning på skipet.
Et knapt år etter starten ble deres sønn Tony født på Kanariøyene. Seks uker senere startet de Atlanterhavskryssingen. Over Trinidad og Panama nådde de Sydhavet. Cocos Island, Marquesasøyene og Selskapsøyene lå langs reiseruten. I 1931 ble datteren Tui født i New Zealand.
I 1932 dro Tambs-familien ut fra Auckland. En tid etter at de hadde forlatt New Zealand drev «Teddy» inn i steiner på Challengerøyas rev. Tambs skar løs Tony, som var fastbundet til relingen, og hoppet opp på et nes med sønnen. Julie ble skylt overbord, og kjempet seg mørbanket til land. Tambs reddet også Tui. Brenningene knuste skipet.
I 1935 annonserte Cruising Club of America en atlanterhavsregatta, og Tambs bestemte seg for å delta. Tambs kjøpte den tidligere redningsskøyta RS «Sandefjord», som i likhet med «Teddy» var tegnet av Colin Archer, og seilte med venner til Newport. I stormvær ble båten grepet av en enorm bølge. Den kantret, og én mann druknet. Med nødrigg nådde de målet på den andre siden av Atlanteren.
I 1937 ville Tambs nok engang seile i Stillehavet. For å fylle opp reisekassen måtte han chartre båten til ornitologer som ville utforske øya Tristan da Cunha. Tambs satte ikke foten på land en eneste gang, seilte i sirkel i månedsvis eller la bi og ventet på oppdrag. Syk av skjørbuk og med båten i elendig tilstand nådde familien Tambs Cape Town, hvor man på grunn av pengemangel måtte selge båten.
Erling Tambs døde i 1967.
«Teddy»
«Teddy» var bygget i 1895. Hun hadde tidligere vært losbåt under navnet «Garibaldi», som Wilhelm Josefsens tredje Colin Archer-skøyte og andre «Garibaldi».
Erling Tambs kjøpte skøyten sommeren 1927 i Nevlunghavn. Han ga den navn etter sigarettmerket Teddy, blant annet fordi han fikk økonomisk støtte av sigarettfabrikanten Tiedemands Tobak.
I 1928 seilte Tambs «Teddy» på jordomseiling. Tambs utga i 1930 boken Fribytterferd til fjerne farvann om denne seilasen. I 1933 ga han ut en ny bok om livet på tokt med «Teddy», den het På eventyr i Sydhavet. Tambs publiserte også en engelskspråklig bok om «Teddy».
RS «Sandefjord»
Sandefjord var en spissgatter, og hadde vært redningsskøyte i Redningsselskapets eie. Hun var rigget som gaffelrigget ketch, tegnet av Colin Archer. Den ble bygd i Risør i 1913.
Erling Tambs seilte også på langtur med RS «Sandefjord» (RS 28), og han har beskrevet turen i boka Hard Seilas. På denne turen kullseilte «Sandefjord», dvs. hun tok forlengs salto i overhendig storm. Men båten klarte seg med mindre skader, og kom seg over Atlanteren.
I 1965 seilte hun i 21 måneder verden rundt og deretter langs norskekysten.
Øyebiller
Utseende
Små biller (1 – 4 mm), kan ved første øyekast minne om maur. Hodet er sterkt innskåret bak slik at de har en tydelig "hals". På farge er de gulaktige, brune eller svarte, og oversiden er fint hårete. Hodet er stort og tydelig bredere enn langt. Fasettøynene er uvanlig store, med grove fasetter, hårete, og med enn innskjæring i fremkanten der antennene sitter festet. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som resten av dyret, og mer eller mindre trådformede. Bakerst er hodet kraftig innsnevret. Brystskjoldet (pronotum) er ganske lite, vanligvis omtrent så bredt som hodet og mye smalere enn dekkvingene, omtrent så langt som bredt, med avrundede sidekanter. Det er ganske grovt og tett punktert. Dekkvingene er ovale, sterkt hvelvede, tett punkterte uten markerte punktrekker. Beina er nokså lange og slanke. For- og mellomføttene har fem ledd, bakføttene fire, men på alle er det nest ytterste leddet svært lite og vanskelig å se. Det tredje-ytterste leddet er tolappet.
Levevis
Larvene lever gjerne i morken, død ved der de trolig spiser sopp. Noen arter har larver som lever i tuene til maur eller termitter, der de trolig får vertene til å fore seg. De voksne billene er trolig mer eller mindre altetende, og kan ofte finnes oppe i vegetasjonen. I likhet med sandbillene (Anthicidae) er øyebillene kvikke og livlige.
Forsinkelsesrente
Morarente, (av mora, rettsstridig forhaling), også kalt forsinkelsesrente, er erstatnings- eller strafferente en debitor eller kreditor må betale når en økonomisk forpliktelse ikke er oppfylt eller tatt i mot i tide.
Bestemmelsene om morarente er gitt i lov om renter ved forsinket betaling m.m. av 17. desember 1976 nr 100, som blir kalt forsinkelsesrenteloven.
Departementet fastsetter størrelsen på forsinkelsesrenten til en fast årlig prosentsats hvert halvår. Den skal svare til den pengepolitiske styringsrenten slik den er fastsatt av Norges Bank per 1. januar og 1. juli det aktuelle året, tillagt minst syv prosentpoeng.
Loven har særlige og noe lempeligere bestemmelser for beregning av rente når skyldneren er forbruker enn det som gjelder næringsvirksomheter.
Den norske forsinkelsesrenteloven er utarbeidet i et nordisk lovsamarbeid. Norge, Sverige, Danmark, Finland og Island har dessuten innarbeidet Europaparlaments- og Rådsdirektiv 2000/35/EF av 29. juni 2000 om bekjempelse av forsinket betaling ved handelstransaksjoner (også kalt Betalingsdirektivet). Dette innebærer at starttidspunktet for beregningen av forsinkelsesrentene er samkjørte, samt at fastsettelsen av rentesatsene bygger på en likeartet modell. I Norge, Danmark og Finland fastsettes forsinkelsesrenten den 1. januar og 1. juli hvert år til den lokale nasjonalbankens referanserente med et tillegg på 7 prosentpoeng. I Sverige skjer fastsettelsen på samme måte og til samme tidspunkt, men med et tillegg på 8 prosentpoeng. I Island fastsettes forsinkelsesrenten på månedlig basis til nasjonalbankens referanserente med et tillegg på 7 prosentpoeng.
Hvis forfallsdato faller på en lørdag, søndag, helligdag, 1. eller 17. mai, starter forsinkelsesrenter å løpe fra første virkedag etter forfallsdato, jf. prinsippet i gjeldsbrevloven § 5 annet ledd.
Björketorp
Björketorp er et tettsted i Mark kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 467 innbyggere.
Rydal
Rydal er et tettsted i Mark kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. Det ligger cirka syv kilometer nord for Kinna. I 2010 hadde tettstedet 402 innbyggere.
Rydal ligger ved elven Viskan. Her anla den svenske industrimannen Sven Erikson i 1853 Sveriges et mekanisert bomullsspinneri, som fremdeles er i funksjon. I 1913 hadde det ca. 200 ansatte. Her bygde man også Sveriges første vannkraftverk. Det ble satt i drift i 1882 og produserte elektrisitet til belysningen i spinneriet. Stedet har et godt bevart fabrikkmiljø, og regnes som et minnesmerke over industrialismens gjennombrudd i Sverige.
Rydals Museum viser blant annet levevilkårene for tekstilarbeiderne i svunne tider.
1035 Amata
1035 Amata er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 29. september 1924 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Toyota HiAce
Toyota HiAce er en varebil laget av Toyota. HiAce ble først lansert i 1967 og har siden den gang kommet i flere versjoner. Fra 1. januar 2012 ble det slutt på import av HiAce til Europa på grunn av nye utslippskrav.
1. generasjon
Modellen ble produsert fra 1967 til 1977. HiAce kom til det norske markedet i 1974.
2. generasjon
I 1977 ble 2. generasjon Hiace introdusert. Karosseriet ble mer strømlinjeformet sammenlignet med forgjengeren. Den var i alle sine seks salgsår Norges mest solgte varebil, med et salg på ca. 2 500 biler i året.
Hiace kom i både kort og lang utgave samt pick-up. Pick-up dobbelcabin og ble også levert fra 1980. Bilene kunne også bygges om til kombi med 5-6 seter. I starten ble den levert med to forskjellige bensinmotorer, en 1,6 liters 12R motor på 67 HK, og en 2,0 liters 18R motor på 88 HK. Fra 1979 ble den også levert med en 2,2 liters L dieselmotor på 63 HK. Produksjon av pick-up utgaven pågikk frem til 1985. Bensinutgavene fikk typebetegnelse RH20-32, mens dieselutgavene hadde betegnelse LH20-LH30. Betegnelsen RH20 og LH20 stod for kort utgave, mens RH32 og LH30 var lang utgave. Motoren plassert mellom forhjulene gjorde lastekapasiteten formidabel. På den lange utgaven var lasterommet over 3,0 meter langt.
Bensinvarianten ble levert med 4 trinns L40 manuell girkasse, mens dieselutgaven hadde 5 gir, begge girkassene ble betjent med rattsleiv. Alle utgavene hadde bakhjulstrekk, stiv bakaksel med bladfjærer, skivebremser foran og tromler bak.
I 1980 fikk modellen nye svarte støtfangere, en litt annen innramming av frontlyktene og brede lister på siden av karosseriet. Instrumentene ble firkantet i steden for runde. Resten av bilen ble stort sett uforandret.
Hiace 2. generasjon var tidligere et svært vanlig syn i trafikken i Norge. Nå er det midlertidig lenge mellom hver gang man møter på den. Modellen fikk ry på seg å være meget pålitelig og driftssikker, og ble på 1990-tallet eksportert i stort antall til Afrika. Den store eksporten til Afrika, samt at karosseriet rustet friskt, gjør at det er svært få bevarte biler igjen i Norge i dag.
3. generasjon
Desember 1982 ble 3. generasjon Hiace lansert. Den ble produsert frem 1989.
Den ble i starten levert med 1,8 2Y bensinmotor og 2,2 L dieselmotor. I 1984 kom 2,0 3Y bensinmotor og 2,4 2L dieselmotor. Neste synlige oppgradering var i 1986 da den fikk firkantede frontlykter istedenfor runde. firehjulstrekk ble også første gang lansert i 1986, i 1987 ble firehjulstrekkutgavene utstyrt med servostyring. 4WD utgavene fikk 2,2 4Y bensinmotor, mens dieselutgavene beholdt den samme 2,4 2L. i 1988 kom det mindre endringer ved at park og blinklys byttet plass og andre mindre endringer i det elektriske anlegget.
4. generasjon
4. generasjon ble lansert i 1989, produksjonen pågikk til 1996.
5. generasjon
I 1995 ble femte generasjon av Toyota Hiace lansert. Hiace ble for det meste solgt som varebil i Norge som kort utgave med fire eller fem dører. Lang utgave hadde samme alternativ, samt at man kunne få den med høyere tak. Varebilen hadde tre seter. Man fikk også HiAce som personbil med enten fem eller åtte seter. Motorene som var tilgjengelige, var en 2,7 liter bensinmotor på 140 hk eller en 2,4 diesel med 90 hk. Man fikk bilen med enten 4-trinns automat eller 5-trinns manuell og med bakhjulstrekk eller firehjulstrekk. Automatgir var kun tilgjengelig med bakhjulstrekk.
I 2001 kom en liten facelift med ny grill og noen andre små oppdateringer i interiøret. Toyota HiAce ble nå også tilgjengelig med 2,5 D-4D dieselmotor på enten 88 HK og 192 Nm eller 102 HK med 260 Nm.
6. generasjon
6. generasjon ble introdusert i 2006, hovedendringen var ny front med nye lykter samt endringer i interiøret. Hiace ble nå også tilgjengelig med 2,5 liter 117 HK. I 2009 kom en ny facelift-utgave med omfattende støyisolering samt noen mindre endringer i interiør og karosseri. Fra 1. januar 2012 ble import av Hiace stoppet i Norge og Europa ellers, siden bilen ikke oppfylte Euro5-kravene til utslipp.
Gianni Bugno
Gianni Bugno (født 14. februar 1964 i Brugg i Sveits) er en italiensk tidligere profesjonell sykkelrytter.
Mikhajlovsk
Mikhajlovsk kan vise til:
Gianni Bugno
I 1988 vant han sin første av fire etappeseire i Tour de France. Han vant klassikeren Milano–Sanremo i 1990. Samme år vant han også sammenlagtseieren i Giro d'Italia og to etapper i Tour de France. I 1991 vant han Clásica de San Sebastián og en Tour de France-etappe opp til L'Alpe d'Huez, og ble nummer to sammenlagt i Tour de France. Året etter ble han nummer tre sammenlagt. I 1994 vant han klassikeren Flandern rundt.
Bugnos største suksess var de to VM-gullene. I 1991 slo han nederlenderen Steven Rooks og spanjolen Miguel Indurain, og i 1992 slo han franskmann Laurent Jalabert og russeren Dimitri Konishev.
Édgar Benítez
Édgar Milciades Benítez Santander (født 8. november 1987) er en paraguayansk profesjonell fotballspiller som spiller for den meksikanske fotballklubben Pachuca. Han spiller angrep, og er også en del av. Benítez har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Sol de América og Libertad fra Paraguay.
Martin Joensen (politiker)
Martin Joensen (født 29. desember 1929 på Hvítanes, død 11. mai 1999 i Hvalba) var en færøysk fagforeningsmann og politiker (Jv.).
Han var i mange år ansatt som arbeidsformann i Tórshavnar kommuna. Han var formann i lønnstagerorganisasjonen i Tórshavn, Havnar Arbeiðsmannafelag, fra 1964 til 1973. Joensen var innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy fra 1966 til 1970, og møtte fast for ministeren Jacob Lindenskov fra 1971 til 1974.
Mikhajlovsk (Stavropol kraj)
Mikhajlovsk (russisk: Миха́йловск) er en by i Stavropol kraj i Russland. Den ligger rundt 10 km nord for Stavropol. Innbyggertall: 58 153 (folketelling 2002), 42 993 (folketelling 1989).
Den ble grunnlagt i 1784 som landsbyen Mikhajlovskoje (russisk: Миха́йловское) og ble senere en kosakk-stanitsa. I 1870 mistet den sin militære betydning og ble «degradert» til landsby igjen. I 1963 ble navnet endret til Sjpakovskoje (russisk: Шпа́ковское). Den fikk bystatus og navnet ble endret til Mikhajlovsk i 1999.
James Pickens jr.
James Pickens jr. (født 26. oktober 1954 i Cleveland i Ohio) er en amerikansk skuespiller. Han er blant annet kjent for sin rolle som dr. Richard Webber i TV-serien Grey's Anatomy.
I tillegg til dette har Pickens også spilt i en rekke filmer og TV-serier. Blant TV-seriene er Lyon's Den, der han spilte mot Kyle Chandler som medvirket i to episoder i sesong 2 av Grey's Anatomy.
Pickens kalles Jim i dagliglivet, og har vært skuespiller i over 25 år. Han er gift med Gina, de har vært gift i mange år, trolig siden midten av 1980-tallet. De har en sønn og en datter sammen. På sin fritid liker Pickens å drive med hester og det som på engelsk kalles «roping».
Julia Mathilda Berwald
Julie Mathilda Berwald (født 14. oktober 1822, død 1. januar 1877) var en svensk operasanger.
Dekeangliene
Dekeangliene var en keltisk stamme som levde på De britiske øyer før den romerske invasjonen i år 43 e.Kr. Dekeangliene levde i det nordlige Wales, men det er uvisst om deres område dekket kun dagens fylker Flintshire og Denbighshire i det nordøstlige Wales eller om det strakte seg lengre vestover.
Julia Mathilda Berwald
Berwald var datter til Mathilda Berwald og Johan Fredrik Berwald. Hun ble utdannet i sang av sin mor sammen med sine søstre Fredrique og Hedvig Eleonora. Hun opptrådte sammen med familien i Finland i 1842, København i 1844 og i Berlin i 1847, og utgjorde sammen med sine søstre en kjent sangtrio. Hun var sang i Stockholmsoperaen i årene 1847–1852. Hun ble meget populær i løpet av sin korte karriere og spilte blant annet hovedroller som Susanna i Figaros bryllup, Agatha i Friskytten, Pamina i Tryllefløyten, Alice i Robert, Adalgisa i Norma, Marie i Regimentets datter. Dette i løpet av en fireårs periode. Fast ansettelse ved dette teater fikk hun år 1848.
Dekeangliene
Stammenavnet til dekeangliene er stavet ulikt og noen presis angivelse finnes ikke; Deciangli; Decangi; Deceangi; Cangi; Ceangi eller Ceangli. Navnet synes å være fonetisk knyttet til distriktet Tegeingl i Flintshire.
Det var den romerske legaten Publius Ostorius Scapula som satte i gang invasjon av Wales. Dekeangliene ble angrepet en gang rundt år 48. Det synes som om dekeangliene overga seg uten større motstand, i motsetning til silurene og ordovikene som sto imot lengre og ytte hardere motstand mot de romerske invasjonsstyrkene. Grunnen kan være at dekeangliene ikke hadde noen form for utbygd sentral ledelse av stammen, men var spredt rundt i sitt område i mindre grupper og familier. De var derfor ikke i stand til å organisere en effektiv motstand mot den store og velorganiserte romerske hæren.
Dekeangliene synes å ha levd hovedsakelig i bygdeborger, og en kjede av bosetninger synes å ha strukket seg langs fjellkjeden Clwydian Range som går fra Llandegla i sør til Prestatyn i nord.
Vi kjenner ikke til at noen romersk festning ble opprettet i dekeanglienes område, og heller ikke om romerne anla en by der, skjønt en festning for hjelpetropper i Canovium (Caerhun) var antagelig på deres landområder. En sivil bosetning kan ha oppstått rundt denne. Muligheten til å utvinne bly i Halkynfjellene ved dagens landsby Halkyn synes å ha vært kjent av romerne før de invaderte området. I tillegg var det kobbergruver i Pen y Gogarth (engelsk: Great Orme) i nærheten av Llandudno.
Julia Mathilda Berwald
Berwald ble valgt inn som medlem nummer 337 av Kungliga Musikaliska akademien den 16. desember 1853. Hun giftet seg i 1852 med friherre Georg Gustaf Knut Åkerhielm. Hennes ekteskap var i sin tid radikalt da skuespillere og sangere ble betraktet som under adelens rang på denne tiden, men giftemålet ble ikke møtt med noen protester fra den øvrige adelen, noe som kan være et første tegn på endret holdning.
Reza Rezaee
Mohammad Reza Rezaee (født 24. desember 1960, død 30. oktober 2022 ) var en norsk politiker (Rødt, tidligere SV). Han kom via Dubai fra Iran til Norge som flyktning i 1987.
Han satt i bydelsutvalget i bydel Sagene og var bystyremedlem i Oslo bystyre 2003–2007. Han har vært internasjonal leder i SV. I 2009 meldte han seg ut av partiet på grunn av partiets utenrikspolitikk. Rezaee var fra 2010 leder for Fredsinitiativet.
I 2007 ble han innvalgt i styret til Noregs Mållag. Fra valget i 2011 representerte Rezaee Rødt i Oslo bystyre.