cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Islands Brygge
Sport
I de siste årene er sportsgrenen parkour blitt en del av kulturen på Islands Brygge. Flere og flere bruker Islands Brygge til å utøve parkour på grunn av de gode treningsforholdene.
Kaféer, restauranter og vertshus
Den første kaféen på Islands Brygge, Café Liberation, ble etablert i 1988 av en gruppe personer som senere ble kjent som medlemmer av Blekingegadebanden. Et eventuelt overskudd fra kaféen skulle finansiere frigjøringsbevegelser i den tredje verden. Kaféen måtte dog stenge alt i 1989 da flere av gruppens medlemmer havnet i fengsel.
Som de øvrige, tidligere arbeiderbydeler i København har Islands Brygge også hatt sin andel av såkalte brune vertshus. I dag finnes dog kun Artillericafeen på Artillerivej og Isbjørnen og Haraldsborg på Islands Brygge. Cafe Langebro var tidligere også et brunt vertshus, men har utviklet seg i en mer kafépreget retning.
Skole og utdannelse
Av øvrige utdannelsesinstitusjoner ligger Handelsutdannelsen/HG av Niels Brock og Rytteri- & Politihundesektion  (1998-) under Københavns Politi på Artillerivej. Utover dette ligger Institutt for tverrkulturelle og regionale studier under Københavns Universitet på Snorresgade.
Tidligere har en rekke utdannelsesinstitusjoner ligget på Islands Brygge; På Kigurren lå Akademiet for Utæmmet Kreativitet  (AFUK) (også kalt Gøglerskolen) (1993–2008) og Københavns Kvindedaghøjskole (1985–2007). AFUK er nå flyttet til Vesterbro, mens daghøjskolen er stengt. Utover dette lå politiskolen på hjørnet av Njalsgade og Artillerivej fra 1944.
Virksomheter og industri
Islands Brygge var i de nesten 100 årene fra etableringen i 1905 til 2000 sterkt preget av industriaktiviteter langs havnen og syd for Sturlasgade. De første to tredjedelene av århundret var det livskraftig tung- og lettindustri, senere var de nedlagte industriers mer eller mindre forlatte bygninger karakteristisk for området.
Den første industrien som ble etablert på Islands Brygge var «Hærens Verksteder og Rustkammer» på Ny Tøjhusgrunden, herunder en geværfabrikk. Senere fulgte annen industri som H.E. Gosch (fyrstikker 1908–1975),  Dansk Sojakagefabrik (soya, kjemisk virksomhet  (1909–1991), OTA, Havnemøllen (virksom i perioden 1940–1990-årene), FDBs  pakkhus (1908–1963)  og Fiat-fabrikkene  (1930–1946) . De mange virksomhetene trakk hovedsakelig deres arbeidskraft fra beboerne i de mange leilighetene mellom Njalsgade og Sturlasgade.
I perioden fra omkring 1990 til omkring 2000 var Islands Brygge preget av den nedlagte industrien, og den nåværende Havnestad og Islands Brygge syd bestod mest av halvtomme og tomme fabrikkbygninger. Fra omkring år 2000 skjedde det en omfattende omdannelse av de gamle industriområder til boliger og næringsarealer.
De nåværende virksomhetene på Islands Brygge er overveiende av mer administrativ karakter, som KLs hovedkvarter, HK/Danmarks hovedkvarter, Deloitte  og Radisson SAS Hotel Scandinavia på Ny Tøjhusgrunden, LO, Håndværksrådet, Lægemiddelstyrelsen og Sundhedsstyrelsen i Havnestad. Utover disse ligger der en rekke mindre virksomheter i pakkhusene på Njalsgade (se andre avsnitt) og i kontoreiendommen på Islands Brygge 43, herunder Unicons hovedkvarter og Dansk Ejendomsmæglerforening. Bryggens Bowling Center og Københavns Hestedrosje har likeledes tilholdssted i henholdsvis Islands Brygge Syd og Islands Brygge Nord. Videre har Københavns Kommune to store administrasjonseiendommer i henholdsvis Njalsgade 13 og Islands Brygge 37, hvor Teknikk- og Miljøforvaltningen planlegges samlet i 2010.
Pakkhusene på Njalsgade
Pakkhusene på Njalsgade huser en rekke musikkprodusenter og lydstudio. Blant annet har produsenten Cutfather, som blant annet har produsert for Kylie Minogue, hus her. Utover dette har en rekke arkitekter, reklamebyråer, kunstnere og andre tilholdssted i pakkhusene.
Den fremtidige skjebnen for leierne i pakkhusene har vært oppe til diskusjon. Blant annet har det vært planer om å kaste alle sammen ut, og innrede boliger. I tillegg er det planer om å rive to av de mindre pakkhusene, innrede hotell i et av de andre mindre pakkhusene, og samtidig bygge en bygning på parkeringsplassen mellom pakkhusene.
Innkjøp og shopping
Njalsgade og gatene like nord og syd for har ifølge Københavns kommunes definisjon status som et bydelssenter, mens Azels Heides gade i Havnestad har status som et lokalt senterområde. I Njalsgadeområdet ligger en rekke butikker, deriblant SuperBrugsen, Danske Bank, et apotek, et posthus og Tiger (den opprinnelige ) samt en rekke andre forretninger, kiosker, bakerier og kaféer. Til tross for statusen som lokalt senterområdet ligger det kun én Netto i Axel Heides gade, men det var fra kommunens side tenkt at der skulle ha ligget en rekke butikker her. En forklaring er at det for byutviklerne på byggetidspunktet bedre kunne betale seg å bygge boliger fremfor forretninger, og at kommunen ikke hadde stilt krav om at der skulle være en viss prosentandel av forretninger.
I den sydlige enden av Islands Brygge lå det inntil 2009 kun en REMA 1000 og T. Hansen. Lokalplanen tilsier imidlertid at det skal utlegges forretninger i Havnestad Syd, blant annet i A-Huset, noe som forventes å tilføre området ti nye butikker og i 2009 ble den første butikken, en Irma åpnet i A-Huset.
Kjente personer fra Islands Brygge
Flere kjente danske personer kommer fra Islands Brygge.
Slaget ved Porto Praya
Slaget ved Porto Praya var et sjøslag som fant sted under den amerikanske uavhengighetskrigen den 16. april 1781 mellom en britisk skvadron under kommodor George Johnstone og en fransk skvadron under Pierre Andre de Suffren Saint Tropez.
Begge skvadronene var på vei til Kapp det gode håp, britene for å ta den fra nederlenderne, franskmennene hadde som mål å hjelpe til med å forsvare den og de franske områdene i Indiahavet. Den britiske konvoien og dens eksorterende skvadron hadde ankret ved Porto Praya i Kapp Verde for å hente vann da den franske skvadronen ankom og angrep dem. Noen av de franske skipene var ikke klar for kamp, derfor måtte Suffren trekke seg tilbake.
Til tross for dette var slaget en fransk seier siden Suffren nå slo Johnstone til Kapp og advarte nederlenderne før han fortsatte til Ile de France (nå Mauritius).
Dogon
Dogon er en folkegruppe som lever i de sørøstlige delene av Mali. Folkegruppen teller omkring 400 000 - 800 000 personer som bor spredt i over flere hundre byer i fjellsprekkene i Bandiagaraklippen.
De snakker ulike dialekter av dogonspråket. Dogonene har en fortid som slaver for muslimske stammer i regionen, og har blitt solgt som slaver av de samme. Folket vandret nordover i Afrika på 1400-tallet, men vegret seg for å bli muslimer. De ville beholde sin egen religion og kultur. Idag er de fleste dogoner muslimer rent formelt, men har langt på vei bevart sin gamle kultur og sine opprinnelige animistiske trosforestillinger.
Dogonene tror at livet oppsto utfra et lite frø, som i vibrerende eksplosjoner spredte seg utover i universet. Dette gjenspeiles som sikksakk-mønster i dogonenes kunst og arkitektur. Den viktigste guddommen er Amma, som skapte tvillingene Nummo – vannets gud – og Den bleke reven – ondskapens, opprørets og frigjørelsens gud. Det finnes også andre religiøse myter, og dogonenes religiøse liv preges av forfedrekult.
Dogonene er kjent som gode håndverkere, særlig treskjæring.
Israels ti forsvunne stammer
Israels ti forsvunne stammer, eller Israels ti tapte stammer henviser til teorier om at de gamle jødiske stammer, etter at oldtidens Israel ble fullstendig ødelagt, ble sendt i eksil som slaver i det gamle Assyria og at mange jødiske grupper har sagntradisjoner om disse stammenes fortsatte, skjulte eksistens, eller om deres fremtidige tilbakevenden til Israel.
Dette er et tema som dels er basert på autentiske historiske kjensgjerninger, dels på en nedskrevet religiøs tradisjon, dels på legender, sagn og tradisjoner forøvrig, og dels på vidtgående spekulasjoner. Det finnes en omfattende litteratur om De tapte stammene og ingen av kildene kan legges til grunn for pålitelige svar. Vår tids bruk av genealogiske DNA-tester har imidlertid forenklet arbeidet med å bekrefte hvorvidt bestemte folkegrupper tilhører De tapte stammer.
Historisk bakgrunn: De tolv stammene
Ifølge Det gamle testamente hadde Jakob, som senere fikk navnet Israel, en datter og tolv sønner med fire forskjellige kvinner: Leah, Rakel, Bilha (Rakels tjenerinne) og Silpa (Leas tjenerinne). De tolv sønnene ble opphavet til Israels tolv stammer. Navnene på disse stammene ble nedskrevet på messedrakten til ypperstepresten, Kohen Gadol.
Da landet Israel ble delt mellom stammene i Josvas dager, fikk ikke presteklanen levittene noe land. Når stammene ble listet opp i henhold til de områdene de fikk, på samme måte som etter leirområdene i løpet av de førti år i ørkenen, ble Josefs stamme erstattet av stammene til Efraim og Manasse (Josefs to sønner med sin egyptiske hustru Asenath), som Josef forfremmet til fullstendige stammer.
Slik blir derfor de to inndelingene av stammene:
Stammene til Juda og Benjamin slo seg sammen og dannet Kongedømmet Judea. Etter tradisjonen regnes de som stamfedre til de fleste av dagens jøder. Levittene ble tildelt arvelige religiøse plikter og ble ikke tildelt stammeterritorium. (Genealogiske undersøkelser viser forbindelse mellom Aron, en levitt som ble grunnleggeren av en prestekaste (hebraisk: kohen, flert. kohanim) med nålevende menn som tror de er hans etterkommere; se Y-kromosomale Aaron).
De øvrige stammene (Ruben, Simeon, Levi, Issakar, Sebulon, Dan, Naftali, Gad, Asjer, Efraim, Manasse) betraktes som tapte.
I jødedommen arves medlemskap i stammene fra far til sønn (patrilineært), på samme måte som prestegjerningen (Kohen eller Levitt-status og kongelig arverett (den Davidske linje). den jødiske tilknytning arves forøvrig gjennom morslinjen (matrilineært).
Stammene spres
De tolv stammenes geografiske inndeling:
Etter borgerkrigen i regjeringstiden til Salomos sønn Reoboam, gikk ti stammer ut av det forente kongedømmet for å danne et rike i det nordlige Israel.
De ni landeiende stammene var Zebulun, Issakar, Asher, Napfali, Dan, Manasse, Efraim, Reuben og Gad, og noen av Levi-stammen som ikke hadde land. Bibelen inneholder på dette punkt ingen henvisninger til Simeon-stammen, og noen mener at stammen allerede var blitt borte som følge av Jakobs forbannelse (I Jacob's velsignelser, Simeon sammenholdes med broren Levi, og de to ble forbannet av Josef (Genesis|49:5–7|HE) for massakreringen av innbyggerne i byen Sikem). I kongedømmet Judea, det sørlige kongedømmet, hadde Jerusalem som hovedstad og ble regjert av kong Rehoboam. Judea var befolket av stammene Juda og Benjamin ( og noen av Levi-stammen og rester av Simeon-stammen.
I 722 f. Kr. erobret assyrerne under Shalmaneser V og deretter under Sargon den 2. Nord-riket i Israel, ødela hovedstaden Samaria og sendte israelittene i fangenskap i eksil i Khorasan, nå en del av det østlige Iran og vestlige Afghanistan. De ti tapte stammene er de som ble deportert. I jødisk populærkultur forsvant de ti stammene ut av historien og etterlot bare stammene Benjamin, Juda og Levi som utviklet seg til dagens moderne jøder.
I 586 f. Kr. ble den jødiske nasjonen erobret av Babylon. Omkring 50 år senere, i 539 f.Kr. lot perserne, som kort tid før hadde erobret Babylon, jødene vende tilbake til Jerusalem og gjenreise templet der. I slutten av denne perioden ser det ut til at de ulike stammene hadde gitt avkall på sin gamle stammeidentitet til fordel for en felles identitet.
Et trosperspektiv
De bibelske skrifter inneholder tallrike henvisninger om dette. I Esekiels bok blir profeten nedtegne (delvis sitat) «For Juda»... og andre (delvis sitat), «For Josef...» (den største av de tapte stammene). Profetiet blir så fortalt at disse to gruppene en dag skal bli gjenforent.
Der er også diskusjoner i Talmud hvorvidt de ti tapte stammene til slutt vil gjenforenes med Judas stamme, det vil si, med det jødiske folk.
Teorier fra mellom 1600- og 1900-tallet
Siden slutten av det 1600-tallet Sabbatai Zevis tid har både jøder og kristne lagt frem teorier om de ti tapte stammene som Die Roite Yiddelech, «de små, røde jøder», skilt fra resten av jødedommen med sagnelven Sambation «hvis skummende stryk reiser seg mot himmelen i en sky av ild og røyk som er umulig å trenge gjennom».
Den 23. desember 1649, etter Manasseh ben Israel, en kjent rabbiner fra Amsterdam, var blitt fortalt av Montezinus at noen av de tapte stammene bodde blant innfødte i Sør-Amerika:
''«... jeg tror at de ti stammene ikke bare bor der... men også i andre land, spredt over alt; de vendte aldri tilbake til Det annet tempel og de har frem til i dag beholdt sin jødiske religion....»''
På 1600-tallet anklaget Manasseh ben Israel Oliver Cromwell for å tillate jødene å vende tilbake til England. Helt siden 1290 hadde det ved lov vært forbudt for jødene å bosette og oppholde seg i England. Grunnen til at Cromwell uttrykte interesse for at jødene skulle få vende tilbake til England, var at ulike kristne teorier dreide seg om at tiden for verdens ende var nær forestående. Mange av disse ideene var fiksert på året 1666 og Menneskehetens femte monarki som ventet på Jesus tilbakekomst som Messias og som ville opprette Det siste riket og skulle regjere den fysiske verden i tusen år.
Innblandet i alt dette var et bakteppe av alminnelig tro på at de tapte ti stammer ikke representerte etniske jøder som delvis hadde utgjort det gamle judeiske kongeriket, men stammer som hadde en egen hovedstad i Samaria. Det har vært forsøk på å avvise denne innfløkte historien ved å erklære at det ikke er annet en supersesjonisme (forestillingen om kristendommen som en fullbyrdelse og fortsettelse av Det gamle testamente). Ideene bak disse ulike, konkurrerende teoriene er imidlertid langt mer kompliserte, særlig når Sabbatai Zevi, som gjorde krav å være «messias», og hans tilhengere påsto at de representerte grupper som kom i tillegg til dem som var anerkjent som jøder. Men Zevi tapte troverdighet overfor alle unntatt Donmeh da han konverterte til islam og således ble en apostat (frafallen) til jødedommen i 1666.
I løpet av den siste halvdelen av 1700-tallet ble variasjoner av den samme teorien fremmet av politiske tilhengere av Det britiske imperiet som mente at Imperiet var en manifestasjon av oldtidens profetier nedtegnet i Første Mosebok som forutsa både kongeriket Israel og kongeriket Judea.
På 1800-tallet hadde forløpere til Jehovas vitner forfektet tilsvarende forestillinger.
Nathan Ausubels liste
Nathan Ausubel skrev at «Det er et betydelig antall mennesker som idag klynger seg til den gamle tradisjonen om at de er etterkommere av de tapte jødiske stammer: Stammemedlemmer i Afghanistan, islamske berberne i Vest-Afrika, og seks millioner kristne igboer i Nigeria. Uten tvil praktiserer de alle gamle hebraiske skikker og trosforestillinger som gir en viss troverdighet til deres fantastisk lydende påstander.» ''
I sitt verk fra 1953 Pictorial History of the Jewish People, har Nathan Ausubel utarbeidet følgende liste over folk som på en eller annen måte er knyttet til denne legenden.
Grupper som hevder å nedstamme fra enkeltstammer
Mange folkegrupper gjør krav på å være etterkommere av den enkelte av De tapte stammer. Dette omfatter:
Bene Ephraim
Bene Ephraim-folket, også kalt Telugujøder, er et lite samfunn i det sørlige India som gjør krav på å nedstamme fra Efraims stamme
Bnei Menashe
Bnei Menashe-folket fra det nordøstlige India gjør krav på å nedstamme fra den tapte Manasse-stammen.
Beta Israel
Beta Israel, også kjent som Falashas, er etiopiske jøder. En del medlemmer av Beta Israel og en del jødisk vitenskapsmenn tror at de nedstammer fra Dans stamme, i motsetning til den tradisjonelle oppfatningen.
Persiske jøder
Persiske jøder (særlig Bukharan-jødene) gjør krav på nedstamme fra Efraims stamme. De persiske jøder (også kjent som iranske jøder), er medlemmer av jødiske samfunn som tidligere bodde i Iran og ellers spredt i de områdene som tidligere var en del av Perserriket.
Igbo-jøder
Igbo-jøder i Nigeria gjør krav på varierende avstamming fra Efraims stamme, Manasses stamme, Levis stamme, Sebulons stamme og Gads stamme.
Grupper som hevder å være etterkommere fra uspesifiserte stammer
Noen grupper mener at de nedstammer fra en av De tapte stammer, men vet ikke hvilken. Det gjelder:
Lemba
Lembafolket (Vhalemba) fra Sør-Afrika gjør krav på nedstamme fra en tapt stamme som flyktet fra det som i dag er Jemen og dro sørover. DNA-testing har genetisk knyttet lembaene til moderne jøder. Lembaene representerer en særegen religiøs praksis som tilsvarer det som praktiseres i jødedommen. Ifølge tradisjonen er de et vandringfolk. Indisier peker mot Midtøsten eller Nord-Afrika. Ifølge lembaenes muntlige overleveringer var deres forfedre jøder som kom fra et sted kalt Sena for hundreder av år siden, og som slo seg ned Øst-Afrika.
Israels hus
Israels hus er et jødisk samfunn i Ghana som hevder å være en av Israels tapte stammer.
Pashtun
Pashtun-folket er etniske afghanere som tradisjonelt gjør krav på å nedstamme fra De tapte stammer. De holder fast ved sin sine førislamistisk, stedegne religiøse æreskodekser og kultur (Pashtunwali). De gjør tradisjonelt krav på å være etterkommere av en av De tapte stammer. Yousafzaiene er en stor gruppe av innen Pashtun; navnet deres betyr «Josefs sønner».
Britisk israelisme
Britisk israelisme (også kalt anglo-israelisme) er et sett av ikke nødvendigvis sammenfallende teorier som går ut på å hevde at en del briter og/eller kongelige blodslinjer fra gammel tid er etterkommere i rett linje fra  De tapte stammer. Teorien hevdes av et økende antall kristne, vanligvis protestanter, men inkluderer nå også ortodokse jøder som Yair Davidys israelske organisasjon Brit Am med hovedsete i Jerusalem.
Britisk israelisme er typisk basert på ideen at store antall fra stammene ble deportert av Sargon, kongen av Assyria, da Samaria falt i 721 f. Kr.. Kritikere av teorien peker imidlertid på at datidens assyriske historieskrivere hevder at bare et lite antall av israelittene som ble deportert.
Kristen identitet er en betegnelse på en bred mangfoldighet av løst tilknyttede grupper og kirker med en rasepreget teologi. De fleste av dem fremmer en euro-sentrisk versjon av den kristne lære. Nøkkelfellesskapet i teologien er britisk iraelisme som lærer at hvite europeere bokstavelig talt er etterkommere av israelittene ved at Israels ti stammer ble tatt av de assyriske armeene og ført i fangenskap i Assyria. Videre fastholder læren at disse (hvite europeiske) israelittene fremdeles er Guds utvalgte folk.
Antisemittiske fortolkninger
Der er forskjellige grupper som har tolket begrepet De tapte ti stammer på fundamentalt forskjellig måte, ofte med antisemittiske elementer.
Mange grupper som definerer seg som kristne følte behov for å identifisere seg med De tapte ti stammer for å skille seg fra de kristne hovedstrømningene som de foraktet av ulike grunner, inkludert zionisme, humanitære idéer og tilknytning til jødedommen.
De fleste av disse tilhengerne skiller mellom begrepene «jøde» og «israelitt» og antyder at jødene tilranet seg sin identitet fra de «virkelig» utvalgte Guds folk. Versene i Johannes' åpenbaring 2:9 og 3:9 gir dem et grunnlag for deres tro som har røtter i Skriften. De fokuserer også på Første Mosebok, kapittel 38, med historien om slekten til Juda, siden Juda tok en kanaanittisk kvinne til hustru. Et annet vanlig krav er at det ikke er jødene som er Guds utvalgte folk, men isteden hebreere – to begreper som vanligvis er regnet som synonyme av de fleste, men har særegne konnotasjoner for ekstremister.
Noen sorte grupper som hebraiske «Black Hebrew Israelites» gjør tilsvarende krav på å nedstamme fra de «virkelige» israelittene og hevder at dagens jødene er bedragere.
Kurderne
Noen mener at kurderne representerer en tapt stamme. Senere vitenskapelig forskning innen genetisk genealogi ha avdekket at majoriteten av de mannlige kurderne har en genetisk arv som man tror bare finnes blant mannlige patrilineære etterkommere av det såkalte Cohan-genet.
En vitenskapelig rapport viser at majoriteten av Irak-kurderne (en representativt statistisk stikkprøve av de kurderne som til nå er blitt testet så langt) er bærere av denne særegne genetiske arven.
Merk også at der eksisterer en del kurdiske jøder.
Japanerne
Noen forfattere har spekulert på om det japanske folk kan være direkte etterkommere av en del av De ti tapte stammer. En ganske søkt artikkel av en Arimasa Kubo som har fått vid utbredelse og publisert under tittelen Mysteriet med de ti tapte stammer: Japan har konkludert at mange tradisjonelle skikker og seremonier i Japan er svært like som de som fantes i det gamle Israel og at disse ritualene muligens skriver seg fra religionen og skikkene til jødene og Israels ti tapte stammer som kan ha kommet til det gamle Japan.
Etterkommere i Medes-regionen
Denne teorien har som utgangspunkt forestillingen om at Efraim- og Manasse-stammene er direkte etterkommere av sønnene Efraim og Manasse til Josef med Asenat, datter av faraos prest fra On. Stammen til Levi ble valgt ut til å tjene i tempelhelligdommen.
Den nåværende rådende oppfatning er at de landflyktige stammene, som ifølge Kongebøkene, ble ført til Medes-regionen i det nåværende nordvestlige Iran, høyst sannsynlig er blitt assimilert innbyggerne i området, og etterhvert tapte enhver følelse av særlig israelsk identitet. Der er også indikasjoner i Bibelen og Talmud på at store deler av folkene i de «tapte stammene» ganske enkelt slo seg sammen med resten av israelittene da de også ble forvist, for så senere å vende tilbake til Israels land. Fordi mange i tidens løp var tvunget til å skjule sin israelske identitet under forfølgelser, korstog og kontinuerlig landflyktighet, kan de ha blitt spredt over store deler av verden og assimilert i de store befolkningsgruppene.
Det blir nå utført genealogiske DNA-prøver på representanter for i det minste to grupper – lembaene i Afrika og Bnei Menashe i India i et forsøk på å verifisere kravene på å nedstamme fra de tapte stammer. Det foreligger så langt ingen konklusive resultater. Riktignok er det i lembaenes tilfelle en klar forbindelse til hebraiske etterkommere av Levi-stammen, i særlig grad til Kohen.
Saka-forbindelsen
For enkelte som studerer «israels tapte stammer» har Behistun-inskripsjonen vist seg å være et uvurderlig, manglende mellomledd. George Rawlinson, sir Henry Rawlinsons yngre bror, knyttet Saka/Gimirri fra Behistun-inskripsjonen til de forviste israelittene: «Vi har rimelig grunn for å betrakte Gimirri, eller Cimirriene, som først fremtrer i assyrisk og medeisk fangenskap i det 600-tallet f.Kr. og sakkeerne fra Behistun-steinen nesten to århundrer senere, som identiske med Beth-Kumree fra Samaria eller De ti tapte Israels stammer fra Israels hus)»
Kirill av Turov
Kirill av Turov (belarusisk: Кіры́ла Ту́раўскі, Кири́лл Ту́ровский; født ca. 1130, død ca. 1182) var biskop i den ortodokse kirke og ble helgenkåret. Han var en tidlig, og anerkjent, teolog fra Kievriket; og bodde i Turau, i dag sør i Belarus.
Israels ti forsvunne stammer
Saka-forbindelsen
Inskripsjonen knytter folket kjent i det gammelpersisk og elemittisk som sakaer eller skytere sammen med folket som er kjent i babylonsk som Gimirri eller cimmerier. Dette er viktig ettersom assyrerne i sine nedtegnelser omtalte Israels nordrike som «Khumris hus», oppkalt etter den israelske kong Omri på 700-tallet f.Kr. Fonetisk er «Khumri», «Omri» eller «Gimri» akkurat det samme. «Det burde fremgå klart helt fra begynnelsen at begrepene kimerere og skytere kan erstattes: I akkadisk forekommer navnet Iskuzai (Asguzai) bare unntaksvis. Gimirrai (Gamir) var i akkadisk den normale benevnelsen for kimmerere like gjerne skytere».
På fotoet av Den sorte obelisk (se bilde) kan man sammenlikne kong Jehus spisse hårfrisyre, som er lik med den tilfangetagne kong Saka (helt til høyre på Behistun-inskripsjonen. Israels kong Jehu var kong Omris etterfølger i Israels nordrike.
Mormonerne
I Mormons bok hevdes det at mange innfødte amerikanere, indianere, i USA er etterkommere av den hebraiske bibelens Josef. I følg Mormons bok grunnla sønner av profeten Lehi Nefitt- og Lamanitt-kulturene i den nye verden. Mange mormoner lærer også at mange nordeuropeere nedstammer fra Efraim og gjøres dermed til naturlige arvtakere til Guds pakt med israelittene. Utenforstående regner ikke disse forestillingene for å ha historisk troverdighet.
Radio Church of God
I 1920-årene kunngjorde Herbert W. Armstrong, grunnleggeren av Radio Church of God, at De ti tapte stammer, etter fangenskapet i Assyria, hadde utvandret til nordlige og vestlige Europa og grunnlagt mange av de nasjonene som er der i dag. Denne forestillingen dannet også grunnlaget for hans forståelse av Bibelens profetier og deres fullbyrdelse i «de siste dager». Utenforstående regner ikke denne forestillingen for å ha historisk troverdighet.
Kirill av Turov
Lite er kjent om hans liv; de beste kildene er konvensjonelle helgenbiografier fra ca 1250. Han skal ha kommet fra en velstående familie, og ha gått i kloster som ung mann. I klosteret ble hans teologiske evner verdsatt. Det er usikkert om han egentlig hadde en biskoptittel, eller om denne er tilskrevet ham av ettertiden, for å gi ham autoritet; det meste av hans forfatterskap er skrevet fra en abbeds ståsted, med munker som målgruppe.
Hans evner som predikant var verdsatt. Preknene var høyretoriske, med innslag av dramatiserende dialog og bruk av metaforer. I én preken sammenlignes oppstandelsen med våren, og den smeltende snøen med Thomas' tvil som forsvinner.
Hans Preken om nedtagelsen fra korset er oversatt til norsk i antologien Østkirken, 2002.
Freden i Berlin
Freden i Berlin var en fredsavtale mellom Preussen og Østerrike undertegnet den 28. juli 1742 i Berlin. Den bekreftet freden i Breslau og avsluttet endelig Den første schlesiske krig.
Fredsavtalen innebar at Preussen overtok det meste av Schlesien fra Østerrike, og øket sitt territorium med en tredjedel. Til gjengjeld forlot Preussen koalisjonen mot Maria Theresia.
Freden varte bare til 1744, da Fredrik den store marsjerte inn i Bøhmen og startet Den annen schlesiske krig.
Panama-jernbanen
Panama-jernbanen (Panama Canal Railway Company) er en jernbanestrekning, som forbinder atlanterhavskysten med stillehavskysten gjennom Panama i Mellom-Amerika. Banen strekker seg over 77 kilometer på Panamaeidet, fra Colón til Panama by (over Gatún, Bujio, Barbacoas, Matachin og Summit).
Ved åpningen i 1855 var banen kjent som den inter-oceaniske jernbane, og den ble senere beskrevet som verdens første transkontinentale jernbane. I mai 1850 begynte de første forberedelsene på Manzanillo-øya, og første delen av linjen ble delvis ryddet for trær og jungel på fastlandet. De første 13 km av den foreslåtte ruten gikk gjennom en jungel av geléaktige sumper befengt med alligatorer og varmen var kvelende. Stikkende mygg og sandfluer var det overalt, og nedbør opp til 2,7 meter i nesten et halvt år. Noen arbeidere måtte jobbe i vannfylte myrer opp til 1,2 meter dype. Da de prøvde å bygge jernbanen i nærheten Aspinwall var sumpene tilsynelatende uendelig dype, ofte måtte en fylle 60 m med grus og fyllmasser for å sikre et spor. Heldigvis Var det et steinbrudd i nærheten av Portobelo, slik at de kunne laste pukkstein på lektere og slepe den til Aspinwall for å etterfylle nødvendig for å bygge traséen.
Jernbanen ble bygget like før damprevolusjonen var i emning. Det maskinelle utstyret var en dampdreven pele-driver, dampdrevne taubåter og damplokomotiver for å frakte fyllmateriale. Resten av arbeidet måtte gjøres med machete, øks, hakke, spade, svart krutt, og esler. Ettersom sporet ble lagt, måtte de kontinuerlig legge mer fyllmasse da sporet fortsatte å synke ned i sumpen. Da om lag 3,2 km av sporet var lagt nådde de fast grunn på et sted som ble kalt Monkey Hill (nå Mount Hope). Stedet ble fort omgjort til en kirkegård med nesten daglige begravelser.
Tropesykdommer
Kolera, gul feber og malaria krevde liv, og til tross for den stadige innførsel av et stort antall nye arbeidere, var det tider da fremgangen stoppet opp av den enkle grunn at det var mangel på både fagutdannede og ufaglærte arbeidere. Alle forsyninger og nesten alle matvarer måtte importeres fra tusenvis av mil unna, noe som i stor grad økte kostnadene ved byggingen. Arbeiderne kom fra USA, de Karibiske øyene, og så langt unna som Irland, India, Kina og Australia.
Etter nesten 20 måneder med arbeid hadde jernbane bltt bygget med om lag 13 km, og det hadde kostet en million dollar på å krysse myrer frem til Gatun. Til prosjektets hell, i november 1851 — akkurat da den første millionen var oppbrukt, ble to store hjuldampere  SS «Georgia» og SS «Philadelphia» med ca 1 000 passasjerer tvunget til å søke ly i Limón Bay, Panama, på grunn av en orkan i Karibia. Siden jernbanens brygger var blitt fullført på denne tiden og jernbanen var bygget 13 km opp til Gatún ved Chagres River, var det mulig å losse skipenes last av passasjerene og deres bagasje og transportere dem med jernbanen i åpne godsvogner, i hvert fall den første delen av reisen opp Chagres River på vei til Panama City. Desperat etter å komme av båten og over eidet betalte de vordende gullgravere  50 cent per km og tre dollar pr. 100 kilo bagasje for å bli fraktet så langt sporet gikk. Dette tilskudded av penger hjalp slskapet og gjorde det mulig å skaffe mer kapital til å gjøre det til en fremtidig pengemaskin. Selskapets styremedlemmer bestilte straks passasjervogner, og jernbanen startet passasjer- og gods-trafikk med ca 64 km av det sporet som var lagt. Hvert år ble sporet forlenget og selskapet fikk mer inntekter. Denne økning i inntektene økte selskapets verdi, slik at det var enklere å selge flere aksjer for å finansiere resten av prosjektet som tilslutt kostet mer enn åtte millioner dollar og kom til å kreve 5 000 -10 000 liv for å fullføre.
Vannskillet
I juli 1852 var det det bygget 37 km for å få sporet frem til elven Chagres hvor en massiv bro måtte bygges. Den første trebroen var mislykket da elven økte med over 13 m på en dag og vasket bort broen. De begynte å arbeide på en mye høyere og 91 m lang massiv jernbro som det tok over et år å fullføre. I alt ble det bygget over 170 broer - I januar 1854 begynte gravearbeidet på toppen av vannskillet ved Gaillard Cut, hvor terrenget måtte reduseres ned til 7 fra 14 m over en avstand på om lag 700 m. Flere måneder gikk med til å grave. Senere gikk det flere måneder med å grave den dyp nok for kanalen. Sporet over toppen av vannskillet ved Culebra var endelig ferdig fra atlanterhavssiden i januar 1855 etter at  37 km av sporet var blitt lagt fra Aspinwall (Colón). Andre team som arbeidet under mindre tøffe forhold med legging av sporet fikk forsyninger brakt rundt Kapp Horn med skip, fullførte de siste18 km av sporet fra Panama City til toppen fra stillehavssiden av eidet på samime tid.
En regnfull midnatt 27. januar 1855, opplyst av blafrende hvaloljelamper ble siste skinne satt på plass på furusviller. En anleggsbas drev i øsende regnvær med en ni-kilos slegge den siste skinnespiker som fullførte jernbanen. Neste dag gikk det første tog  med gods- og passasjervogner fra hav til hav. Det enome  prosjektet var avsluttet. Ved ferdigstillelse var sporet strukket 76 km med en maksimal stigning på 60 meter på hver kilometer (11.4 m/km, eller 1.14%). Toppen ligger 60,16 km Atlanterhavet og 16,4 km fra Stillehavet. Sporviddenn var 1 524 mm. Denne sporvidden ble brukt av de søramerikanske jernbaner på den tiden. I USA ble denne sporvidden konvertert til Normalspor i mai 1886 etter den Amerikanske borgerkrigen.
De fikk nå jobben med å lage ting permanent og oppgradering av jernbanen. I all hast ble trebroer som raskt råtnet i tropisk varme og ofte pøsende regn byttet ut med jernbroer. Trekonstruksjoner over juv måtte erstattes med grusfyllinger før de råtnet bort. De opprinnelige furusviller varte bare varte i ca et år, og måtte byttes ut med sviller laget av pokkenholt, et tre så hardt at de måtte bore hull før de kunne drive inn skinespikeren. Linjen ble til slutt bygget som dobbeltspor.
Trafikken begynner
Jernbanen ble en av de mest lønnsomme i verden. Det kostet opp til 25 dollar per passasjer for å reise over 76 km med den nye banen. Da den ferdig ble den utropt til et teknisk vidunder i tiden, frem til åpningen av Panamakanalen, den fraktet mest gods per km enn noen annen jernbane i verden. Eksistensen av jernbanen var en av nøklene til valg av Panama for den nye kanalen.
I 1881 kjøpe det franske Compagnie Universelle du Canal Interocéanique en kontrollerende eierandel i Panamajernbanen. I 1904 kjøpte den amerikanske regjeringen under Theodore Roosevelt jernbanen fra det franske kanalselskapet. På den tiden omfattet jernbanens eiendeler 121 km spor, 35 lokomotiver, 30 personvogner, og 900 godsvogner. Mye av dette utstyret var utslitt eller foreldet og måtte kasseres.
Finansiering
Jernbanen kostet om lag 8 millioner dollar for å bygge (åtte ganger det første estimat i 1850 ) og representerte betydelig tekniske og praktiske utfordringer. Den gikk over fjell og gjennom sumper. Over 300 broer og stikkrenner måtte til langs strekningen.
Kir
Kir er en cocktail som lages av crème de cassis (solbærlikør) og hvitvin.
Drinken er populær i Frankrike, der den vanligvis nytes som en apéritif før et måltid. Opprinnelig ble den laget med hvitvin laget av aligoté-druen fra Bourgogne, men i dag fåes den i lokale utgaver med forskjellige viner fra hele Frankrike.
Panama-jernbanen
Finansiering
Jernbanen fraktet betydelig trafikk selv mens det var under bygging. Dette var opprinnelig ikke ment, men personer som krysset eidet til California og tilbake østover var ivrige etter å bruke det sporet som var lagt. Da bare 11 km av banen blitt blitt fullført. Jernbanen gjorde gode forretninger. Det kostet 50 cent per km med tog og økte til 25 dollar per person da linjen endelig fullført. Etter at byggingen var offisielt avsluttet og de første togene kjørte hele lengden 28. januar 1855, var mer enn en tredjedel av de 8 millioner dollar til byggingen allerede blitt betalt av billettpriser og fraktintekter.
Kir
Den er oppkalt etter Félix Kir (1876–1968), som var borgermester i Dijon i Bourgogne og gjerne serverte drinken når han hadde offisielt besøk.
Panama-jernbanen
Finansiering
Billettprisen for første-klasse passasjen var satt til 25 dollar for 76 km som var en av de dyeste blant jernbaner. Høye priser for å frakte gods og passasjerer, til tross for svært store utgifter til løpende vedlikehold og oppgraderinger. Jernbanen ble en av de mest lønnsomme i verden. Tekniske og helsemessige problemer gjorde Panamajernbanen den dyreste jernbane (per km bygget på den tiden).
Kir
Forskjellige varianter
I tillegg til den opprinnelige Kir kan man få en rekke forskjellige varianter:
Panama-jernbanen
Dødstallene
Det er anslått at fra 5 000 til 10 000 arbeidere kan ha dødd under byggingen av jernbanen, selv om selskapet ikke holdt noen offisielle telling, kan det totale tallet ha vært høyere eller lavere. Kolera, malaria og gul feber drepte tusenvis av arbeidere som kom fra USA, Europa, Colombia, Kina, og de Karibiske øyene, og også noen afrikanske slaver. Mange av disse arbeiderne hadde kommet til Panama for å søke lykken og hadde kommet med liten eller ingen identifikasjon. Mange døde uten noen kjente pårørende, eller med permanent adresse, eller til og med et kjent etternavn.
Handel med lik
Sykdom og utmattelse krevde mange liv, delvis fordi forbindelsen mellom mygg og malaria ikke ble kjent før 40 år senere. Avhending av uidentifiserbare legemer ble en inntektskilde for selskapet. Medisinske skoler og undervisnings-sykehus trengte lik å utdanne kommende leger og betalte rikelig for et anonymt lik og organer nedlagt på spirit ble sendt fra tropene. Selskapet solgte ikke likene i utlandet, men inntekten som ble generert var tilstrekkelig til å drive selskapets eget sykehus.
Moderniseringen i 2001
I 2000 og 2001 ble banen oppgradert i et stort prosjekt med det formål å kunne håndtere store shippingcontainere, som et supplement til frakt gjennom Panamakanalen. Banen er ensporet med enkelte krysningsspor. Opprinnelig var sporvidden 1524 mm, men ved 2000-2001-prosjektet fikk den normalspor (1435 mm), for å kunne anvende standardutstyr.
I juni 1998 overførte Panamas regjering kontrollen til det private Panama Canal Railway Company (PCRC), et joint venture mellom Kansas City Southern Railroad og de private Lanigan Holdings, LLC. Det gjenoppbygde prosjektet transporterte containere som et supplement til godstrafikken. To containerterminaler ble bygget, på atlanterhavsiden nær Manzanillo International Terminal (Colón), og på stillehavsiden næ Balboa havn. Den eneste passjerteminal ligger Colón (Atlantic Passenger Station) og Corozal jernbanestasjon, 9 km fra Panama city.
Sporene
Fornyelsesprosjktet omfatettet ny ballast, sviller og skinner. Skinnene ble byttet ut med skinner 47,46 kg/m sammenhengende sveiset i tre lengder a 12 meter kjøpt fra Sydney Steel Corporation i Sydney, Nova Scotia, Canada. Tilsvarende ble pukkstein til ballast kjøpt fra Martin Marietta Materials i Auld's Cove, Nova Scotia, Bongsviller ble tatt i bruk for å unngå angrep av termitter og andre insekter. Sporet ble i en viss utstrekning rettet ut ved Gatun-sluesen. Linjen er nå enkelpsoret med noen strategiske strkninger med dobbeltspor (near Gamboa and Monte Lirio). Den gamle Miraflores Tunnel utvidet og skinnegangen senket for å tilpasse vogner med to container i høyden. Et verksted for velikehold ble bygget nær Colón.
I 2001 ble mesteparten av det rullende materiell fornyet. Jernbanen har tatt vare på flere historiske passasjervogner including PCRC #102, den første som ble bygget av Budd for Southern Pacific Railroad i 1938 og leiet fra Amtrak.
Selfors barneskole
Selfors barneskole er en barneskole med adressen Sportsalléen 3, i boligområdet Selfors 3.4 km øst for sentrum av Mo i Rana på Helgeland i Rana kommune.
Skolen ble opprettet i 1956. Fra 1956 til 1973 holdt skolen til i Sjøforsgata 24. I 1973 flyttet skolen inn i et nytt bygg i Sportsalléen 3, samtidig som den tidligere bygningen ble omdannet til Selfors ungdomsskole.
Ungdomsskolen ble nedlagt 30. juni 2019. Rivingen av skolen var avsluttet i januar 2020.
Rektor ved Selfors barneskole er Frode André Hindrumsen.
Finncomm Airlines
Finncomm Airlines eller Finnish Commuter Airlines Oy er et regionalt flyselskap basert i Finland. Selskapet har ni fly i sin flåte. Selskapet ble etablert i 1993, og flyr til ca. 19 destinasjoner.
I 2011 gikk Finnair og det britiske regionale flyselskapet Flybe sammen i et fellesforetak. Dermed ble det dannet et nytt selskap Flybe Nordic AB. Det nye selskapet kjøpte opp Finncomm Airlines i den hensikt å satse på regionale flyvninger i Baltikum-regionen.
Eksterne lenker
フィンコム航空
EXE
EXE er en vanlig filendelse som brukes i eksekverbare (engelsk: executeable) filer (programmer) i MS-DOS, Microsoft Windows og OS/2-operativsystemer. "EXE" brukes ofte som et synonym til denne type fil.
Det finnes flere forskjellige EXE-formater.
I tillegg til disse formatene finnes det også mange andre EXE-formater, men de brukes svært sjelden.
Når en 16-bit eller 32-bit exe-fil startes av Windows, startes eksekveringen enten ved NE eller PE. DOS kan ikke kjøre disse filene, og for å forhindre at DOS krasjer om man forsøker å kjøre en eksekverbar fil fra DOS, så starter alle eksekverbare filer med en MZ-del. Denne delen vil typisk skrive ut en beskjed dersom man starter programmet fra DOS.
Freden i Breslau
Freden i Breslau eller Forfreden i Breslau ble inngått 11. juni 1742 i Breslau mellom Preussen og Østerrike, og var en foreløpig fred som avsluttet Den første schlesiske krig. Freden i Breslau ble bekreftet av freden i Berlin.
Etter å ha tapt slaget ved Chotusitz besluttet den østerrikske keiserinnen Maria Theresia å ikke splitte sine krefter, og snarest slutte fred med den prøyssiske kong Fredrik den store. Forhandlingene kom istand gjennom engelsk formidling, og ble ledet av ministeren Heinrich von Podewils for Preussen og Lord Hyndford for Østerrike.
Det ble enighet om at Habsburgerne skulle avstå Nedre Schlesien og Øvre Schlesien frem til Oppa og det til da bøhmiske grevskapet Glatz til Preussen. Fyrstedømmet Teschen på begge sider av Oppa og størstedelen av fyrstedømmene Troppau og Jägerndorf forble østerrikske. Preussen forpliktet seg til gjengjeld til å forlate forbundet mot Østerrike, og overtok den østerrikske gjelden i Schlesien på 1,7 millioner gylden til England.
28. juli 1742 ble den endelige fredstraktaten undertegnet i Berlin.
Perry Johnson
Perry Johnson (født 23. mars 1977 i Edmonton i Canada) er en canadisk ishockeyspiller som for øyeblikket spiller back for den danske klubben Rødovre Mighty Bulls fra København. Han kom til klubben foran 2007/08-sesongen fra den norske eliteserieklubben Storhamar Dragons, sammen med Derek Eastman og Christian Larrivée. Før Johnson kom til Storhamar var han i canadisk universitetshockey, hvor han kombinerte idrett og utdannelse. Johnson har tidligere spilt i engelske Manchester Storm, Regina, Spokane og Kansas City samt at han også har deltatt på det canadiske landslaget ved flere anledninger
Ingierstrand bad
Ingierstrand bad er et sjøbad i Nordre Follo kommune på østsiden av Oslo. Anlegget ble tegnet av arkitektene Ole Lind Schistad og Eyvind Moestue i 1931 på oppdrag av Ingier (slekt).
Arkitektene uttalte selv at deres målsetting var å tilpasse bygningene til det kuperte terrenget «så den landskapelige skjønnhet understrekes, og arealet ikke overmøbleres». Første byggetrinn sto ferdig i 1933. Badeanlegget bestod da av stupetårnet, omkledningspaviljongen, friluftsserveringen og administrasjonsbygningen. Andre byggetrinn sto ferdig året etter, og anlegget ble supplert med restauranten og centralkiosken.
Hvalstrand bad og Ingierstrand bad var de to viktigste, offentlig tilgjengelige badene på hver sin side av Oslofjorden fra mellomkrigstiden og i de første tiårene av etterkrigstiden. I sine glansdager var det rundt 120,000 besøkende i betalingsbadet per sesong. Det var satt opp dampbåt fra Oslo sentrum som kjørte skytteltrafikk gjennom hele sommersesongen.
«Her vokser det frem et badeetablissement av dimensjoner som hittil har vært ukjent i Norge», skrev Aftenposten, da siste byggetrinn av Ingierstrand bad sto ferdig våren 1934.
Ingierstrand ble i samtiden kalt «fjordens Frognerseter». Badet representerte noe moderne og nytt, sammen med tilsvarende anlegg på Hvalstrand i Asker og Sundøya ved Tyrifjorden. Eksisterende offentlige bad ble mest brukt av velstående personer, som tok seg et bad for renslighetens og helsens skyld. Det var av samme grunn at folk badet i friluft, selv om enkelte også svømte bak lerretsforheng i kjønnsavdelte sjøbad lenger inn i fjorden for å få mosjon.
De nye friluftsbadene hadde mer å by på. I en tid der rekreasjon og idrett ble sett på som noe som ga livet mening og der naturbegeistringen var enorm blant hovedstadens innbyggere, representerte Ingierstrand et svar på folks søken etter «det gode fritidsliv».
Anlegget er bygget i  funksjonalisme og var et resultat av at folk flest hadde begynt å få mer fritid. Rehabilitering av stupetårnet var ferdig i 2010,< og hele badet ble pusset opp og gjenåpnet i mai 2013.
Anlegget ble fredet av Riksantikvaren i 2012.
Gallimimus
Gallimimus er en liten dinosaurart av typen ornithomimider, som levde i Mongolia på levde i slutten av maastricht-alderen i kritt-perioden. Arten kunne bli opptil 8 meter lang, og var derfor en av de største ornithomimosaurene. Dens navn betyr «fugleimitator».
Beskrivelse
De flate, tannløse kjevene var kantet med horn og dannet et slags nebb. Gallimimus' lange, fleksible hals gjorde det mulig å gjøre raske og brå bevegelser med hodet. Dermed kunne den fange små, raske byttedyr. Fingerspissene hadde klør, men de var for svake til å ta sterke tak. Gallimimus gikk oppreist på de sterke bakbeina, og skrittet avgårde med lange steg. Ble den skremt, kunne den løpe i svært høy hastighet over korte avstander. Gallimimus hadde en smal fot med lange tær som veide lite og var lett å flytte. Bare de to ytre tærne berørte bakken når den sprintet av sted. Når den løp, holdt den sin slanke hale rett bakover som en motvekt til den korte kroppen.
Den ble omtrent 5,6 meter lang. Hodet kunne nå 3 meter over bakken. En voksen Gallimimus veide ca. 250 kg.
Liste over herskere av Egypt
Lister over herskere av Egypt:
Atrazin
Halveringstid for atrazin i jord er 15 til 100 dager. Atrazin og dets derivater brukes i mange industrielle prosesser også, som i fargestoffer og eksplosiver. Hydroksyatrazin er uregulert og dets mulige helseeffekter er ikke kjent. Men atrazin er det vanligste herbicid i conservation tillage-system, et system designet for å hjelpe til å motvirke jorderosjon and avrenning med så mye som 90 prosent.