cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
City of Glasgow Police
City of Glasgow Police var antagelig den første profesjonelle politistyrke i moderne tid. I det 17. århundre ansatte byer i Skottland vektere som patruljerte gatene og utfylte de små enhetene med ubetalte borgerkonstabler.
Reichsarbeitsdienst
Historikk
Hierl var landsleder for RAD (Reichsarbeitsführer) helt til våren 1945.
City of Glasgow Police
30. juni 1800 fikk byens myndigheter presset gjennom Glasgow Police Act i Det britiske parlamentet, og den nye styrken ble opprettet samme år. Den betjente Glasgow helt frem til 1975, da området ble underlagt Strathclyde Police.
Reichsarbeitsdienst
Historikk
Arbeidsplikten i RAD ble lovfestet for unge menn gjennom Reichsarbeitsdienstgesetz 26. juni 1935. De tyske riksarbeidstjnesten omfattet i 1935 rundt 200 000 og i 1939 350 000 personer.
I propagandaen for riksarbeidstjenesten het det at «arbeidsmenn er friske, glade, selvbevisste arbeidssoldater» (Arbeitsmänner sind frische, frohe, selbstbewußte Soldaten der Arbeit), mens «arbeidstjeneste for unge kvinner er mødretjeneste» (Arbeitsdienst für die weibliche Jugend ist Mütterdienst).
Colonia Roma
Colonia Roma er et område som omfatter to colonias (bydeler) i Cuauthémoc i Mexico by: Colonia Roma Sur og Colonia Roma Norte. Det ligger like vest for byens historiske sentrum, og ble bygd som et boligområde for overklassen på begynnelsen av 1900-tallet. Det har i dag en karakteristisk bohematmosfære, med en rekke restauranter og gallerier, og utgjør sammen med det tilgrensende området La Condesa et av byens kulturelle sentrum.
Schiedam
Schiedam er en kommune og by i Nederland i provinsen Zuid-Holland med rundt 75 000 innbyggere. Den er en del av Rotterdam storbyområde. Byen er kjent for sjenever som blir produsert her og det historiske senteret med kanalene og de høyeste vindmøllene i verden. Byen ligger ved elven Nieuwe Maas mellom Rotterdam i øst og Vlaardingen i vest.
Colonia Roma
En stor del av arkitekturen i Colonia Roma stammer fra eklektisismen, som kombinerte elementer fra ulike tidsperioder i hver bygning. Det er også mange eksempler på art nouveau-stil, og enkelte bygninger i art deco. Gatene i området er breie og omkransa av trær.
Reichsarbeitsdienst
Historikk
RADs opprinnelige formål som et tiltak mot arbeidsløshet var på linje med for eksempel Civilian Conservation Corps i USA, Arbeidsfylkingen i Norge og andre frivillige ordninger europeiske land på 1930-tallet.
Schiedam
Rundt år 1250 ble elven Schie demmet opp for å værne polderlandet fra sjøen. Dette førte til handelsaktivitet på stedet ettersom varer til og fra områdene rundt ble lastet om her. I 1275 fikk Schiedam byrettigheter av Aleida van Avesnes, søster av Vilhelm II.
Reichsarbeitsdienst
Organisasjon
Geografisk var RAD inndelt i 30 distrikter, Arbeitsgaue. Hvert av disse ble ledet av en offiser med en hovedkvartersstab og et vaktkompani. Under hvert distrikt var det seks til åtte Arbeitsgruppen på 1200–1800 mann (bataljons størrelse). Disse ble delt inn i seks kompanier, RAD-Abteilungen (kompanis størrelse).
Krigstjeneste
RAD ble klassifisert som Wehrmachtsgefolge, det vil si reserve- eller hjelpetropper. Slike enheter var ikke del av de væpnede styrker, men var så nært knyttet til hæren at de hadde beskyttelse under Genèvekonvensjonen. RAD var en av de militariserte hjelpestyrkene.
Samuel Beckett
Samuel Barclay Beckett (født 13. april 1906 i Dublin, død 22. desember 1989 i Paris) var en anglo-irsk-fransk forfatter og dramatiker.
Reichsarbeitsdienst
Krigstjeneste
Tidlig i krigen, under felttogene i Norge og Vest-Europa ble flere hundre RAD-enheter satt inn for å forsyne frontlinjene med mat og ammunisjon, reparere veier og konstruere og reparere flystriper. Etterhvert ble de også satt til å konstruere befestninger, blant annet i Atlanterhavsvollen. De la også minefelt, bemannet vaktposter i festningsverker og i noen tilfeller ble de brukt som vakter på viktige posisjoner eller som fangevoktere.
Samuel Beckett
Bakgrunn
Familien Beckett var medlemmer av den anglikanske Church of Ireland. Deres hjem, Cooldrinagh i Dublin-forstaden Foxrock, var et stort hus med have og tennisbane, som Samuels far hadde bygget i 1903.
Reichsarbeitsdienst
Krigstjeneste
Mange RAD-enheter fikk også trening på anti-luftskyts og ble utplassert som RAD-flakbatterier. En del enheter ble også satt inn i bakkekamp på Østfronten. Etterhvert som Tyskland kom på vikende front ble stadig flere RAD-enheter satt inn i kamp, og mot slutten av krigen var det seks store RAD-enheter i fronttjeneste.
Symboler, uniformer og utstyr
I likhet med mange andre statlige og partipolitiske grupper i det tredje rike, bar også RAD-folkene uniform etter militære forbilder. Medlemmene ble dessuten utstyrt med spade og sykkel.
RAD-emblemet bestod av et hakekors, nazistenes hovedsymbol, plassert på et spadeblad med to kornaks under.
Uniformen var jordfarget. Jakka hadde åpen krage med skjorte og slips under. RAD-merket ble båret foran på en karakteristisk skyggelue inspirert av en tradisjonell bondeluetype, en «gammelhøytysk» Spessartmütze. På venstre overarm på jakker og frakker var RADs spadeformede skjold med nummer på lokal og regional avdeling. Alle bar hakekorsbind som medlemmer av NSDAP, det tyske nazistparti. Tjenestegrader ble vist gjennom gradtegn på kragespeil og skulderklaffer.
Grader
{|
RAD og arbeidstjenester i Norge
Fra juni 1940 var det 14 RAD-avdelinger og tre RAD-staber i Norge. Avdelingene hjalp den halvmilitære Organisation Todt (OT) å bygge veier og anlegg, blant annet riksvei 50 i Nord-Norge. RAD ble trukket ut av Norge i 1943.
I tyskokkuperte land ble det i varierende grad innført arbeidstjeneste tuftet på den tyske modellen.
På tyske anlegg arbeidet det både frivillige og tvangsutskrevne nordmenn i tillegg til tyske soldater og ingeniører. Dessuten hentet tyskerne over hundre tusen russerfanger og andre krigsfanger til slavearbeid i Norge, blant annet til NSBs utbygging av Nordlandsbanen.
Samuel Beckett
Bakgrunn
Samuel Beckett var sønn av William Frank Beckett og Maria Jones Roe. Faren var oppsynsmann og nedstammet fra hugenotter, og moren var sykepleier. Foreldrene giftet seg i 1901. Året etter ble Samuels eldre bror Frank Edward Beckett født. Begge foreldrene var 35 år gamle da Samuel ble født i 1906.
Klæburuten
Klæburuten AS (på folkemunne Klæburuta) var et familieeid busselskap med hovedbase på Tempe i Trondheim. Selskapet ble i 2010 overtatt av Nettbuss Trøndelag.
Samuel Beckett
Bakgrunn
I 1919 begynte Beckett på Portora Royal School i Enniskillen i County Fermanagh (som Oscar Wilde også hadde gått på). Beckett utmerket seg i cricket og skulle senere spille for Dublin Universitys lag.
Klæburuten
Historikk
Bedriften startet opp som Krokum Bilruter i 1923 med rutekjøring mellom Klæbu og Trondheim. I 1945 startet de opp med transport av flypassasjerer for Braathens S.A.F.E mellom Trondheim og Lade flyplass og Hommelvik sjøflyhavn. I 1952 fikk de også fast kontrakt om kjøring for SAS.
Høsten 2006 arrangerte Klæburuten busstur med egen norsk buss fra USAs østkyst over til vestkysten og tilbake igjen. Turen den ene veien ble filmet og sendt på NRK-programmet Faktor i januar 2007.
Samuel Beckett
Bakgrunn
Beckett ligger begravet på Montparnasse-kirkegården i Paris.
Klæburuten
Historikk
1. juni 2010 ble Klæburuten AS kjøpt opp av Nettbuss Trøndelag,  og fra 1. januar 2011 ble det helt innlemmet. Navnet «Nettbuss Klæburuten» lever videre som produktnavn på Nettbuss' turbusser i Trøndelag.
Samuel Beckett
Forfatterskap
Blant hans tidlige arbeider finnes lyrikk og prosa skrevet på engelsk, men etter et oppgjør med sin mor i 1937 flyttet han til Paris og begynte å skrive på fransk. (Senere flyttet han fra Paris til Provence.) Resten av livet vekslet han på å skrive på fransk og engelsk, og oversatte også stort sett alle sine verker mellom disse to språkene.
Klæburuten
Virksomhet
Klæburuten AS sin hovedaktivitet de siste årene var flybussrute Trondheim – Værnes. Selskapet kjørte også bussruter i Trondheim og Klæbu på kontrakt med Team Trafikk. I tillegg hadde Klæburuten AS en egen turbilavdeling med turbusskjøring på oppdrag og i egen regi.
Samuel Beckett
Forfatterskap
Det absurde teaters gjennombrudd regnes for å ha kommet med Becketts Mens vi venter på Godot i 1952. (Stykket fikk tittelen Vente på Godot i Nationaltheatrets oppsetning i 2005.) Beckett anses for å være en av de fremste absurde forfatterne, sammen med Eugène Ionesco og Jean Genet. Han ble tildelt nobelprisen i litteratur i 1969. I 1984 fikk han tittelen «Saoi», Den vise, av den irske kunstnersammenslutningen Aosdána.
Klæburuten
Virksomhet
Vognparken bestod 1. juni 2010 hovedsakelig av 24 flybusser, 12 rutebusser og 9 turbusser.
Samuel Beckett
Motstandsarbeid under 2. verdenskrig
Under andre verdenskrig deltok han aktivt i den franske motstandsbevegelsen og ble tvunget til å flykte til Roussillon i Syd-Frankrike for å unngå nazistene. Han fortsatte motstandsarbeidet der og ble etter krigen tildelt Croix de Guerre, krigskorset, og Medaille de la Résistance, motstandsbevegelsens medalje.
Beckett i NRKs Fjernsynsteatret
Fjernsynsteatret har flere ganger vist norske oppsetninger av Becketts stykker. Flere av disse er (per 2018) tilgjengelige på NRKs nettsider:
Høyt, lavt og langt
Høyt, lavt og langt er en samleplate med Trond Granlund fra 2003.
Turingtest
Turingtest, etter Alan Turing, er en test for å sjekke om en datamaskin kan utøve intelligent adferd. Alan Turing offentliggjorde i oktober 1950 en artikkel «Computing machinery and intelligence» i tidsskriftet Mind hvor han beskrev en test for å sjekke en maskins muligheter for å utføre en menneskelignende samtale, men det var først senere at testen fikk navn etter ham.
Turingtesten er en adferdstest, hvor man sier at hvis maskinen opptrer intelligent, så er den også intelligent, med alt hva det innebærer. Påstanden har innebygde problemer, noe også Turing selv innrømmet.
Ingen maskin har hittil vært i nærheten av å klare turingtesten. Alan Turing selv trodde at en maskin skulle klare en tidsbegrenset test rundt århundreskiftet (i 2000), men ble ikke sannspådd. Det har vist seg å være langt vanskeligere å lage intelligente datamaskiner enn det han og andre forestilte seg i årene rundt 1950.
Turing mente at den menneskelige hjerne hadde en hukommelse på ca. en milliard tegn og rundt en milliard operasjoner per sekund. Flere forskere mener i dag at dette var et estimat som lå minst en million ganger for lavt. Man regner nå ofte at menneskehjernen har 1016 (ti millioner milliarder) operasjoner per sekund og ca. 1016 biters lager.
Det er selvfølgelig ikke bare å lage kraftige nok datamaskiner for å lage intelligens. Man må også lage de riktige programmene, og dette kan ta flere tiår. Ray Kurzweil har veddet på at en datamaskin vil være intelligent og klare turingtesten innen 2030. De fleste eksperter synes å mene at selv dette er for tidlig.
8. juni 2014 meldte imidlertid Dagbladet at dataprogrammet "Eugene Goostman" kjørt på en "superdatamaskin" utviklet av russiskfødte Vladimir Veselov (USA) og ukrainske Eugene Demtsjenko (Russland) 7. juni 2014 som den første (fem maskiner ble testet), skal ha bestått Turing-testen ved å overbevise juryen om at den er et menneske, en 13 år gammel gutt.
Kjetil Rydje
Kjetil Rydje (født 13. april 1964 i Trysil) er en tidligere fotballspiller og nå fotballtrener. Rydje spilte i sin spillerkarriere blant annet som spiss for Kongsvinger og Strømmen IF. Kjetil Rydje har den høyeste trenerutdanningen i Norge, D-trenerkurs (også kjent som Trener III-kurs). Rydje ledet Lillestrøm SK sitt juniorlag til seier i både JET-turneringen på Hamar og Norway Cup i 2003. Tre år senere tok han over Strømmen IF, og ledet de til opprykk fra tredje- til andredivisjon. I 2008 trakk han seg som trener for Strømmen, og han tok deretter over som trener for Aurskog-Finstadbru SK. Der ble han værende fram til 2013.
Meseta Central
Meseta Central er en høyslette sentralt i Spania som utgjør om lag halvparten av landets areal. Den har en utstrekning på om lag 210 000 km², og en gjennomsnittlig høyde på 700 meter over havet.
Høysletten avgrenses i nord av de cantabriske fjellene og i øst en serie fjellkjeder mens den mot Portugal i vest går relativt slakt ned mot havnivå. Meseta Central deles i en nordlig og en sørlig del ved fjellkjedene Sierra de Gata og Sierra de Guadarrama, slik at den nordlige delen utgjøres av den autonome regionen Castilla y León og den sørlige delen av regionene Extremadura, Madrid og den sørlige delen av Castilla-La Mancha (i hovedsak området La Mancha. Mens den vestlige delen er preget av krystallinske bergarter og dårlig jordsmonn, er den østlige delen preget av kalkstein og utgjør et viktig jordbruksområde i Spania.
Liste over ordførere i Lånke
Liste over ordførere i Lånke. Med formannskapslovene av 1837 var Lånke en del av Stjørdalen formannskapsdistrikt, som i 1850 ble delt i Øvre og Nedre Stjørdal. Lånke ble utskilt fra Nedre Stjørdal som et eget herred i 1902. I 1962 ble Lånke slått sammen med Stjørdal, Skatval og Hegra kommuner til den nye Stjørdal kommune.
Lionel Liottel
Lionel Liottel (født 23. september 1885 i Romilly-sur-Seine, død 23. april 1968) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Drusus Cæsar
Drusus Cæsar (latin: Drusus Julius Caesar Germanicus; født 7|7 e.Kr., død 33 e.Kr.) tilhørte det Julo-claudiske dynasti og var en nær slektning av de romerske keiserne i dynastiet. Han var sønn av Germanicus og Agrippina den eldre. Han må ikke forveksles med Drusus Julius Cæsar, sønn av keiser Tiberius.
Familie
Hans besteforeldre på farssiden var Nero Claudius Drusus og Antonia den yngre, datter av Marcus Antonius og Octavia den yngre. Hans besteforeldre på morssiden var Marcus Vipsanius Agrippa og Julia den eldre, datter av enehersker Augustus. Han hadde dessuten en rundt et år eldre bror, Nero Cæsar, som fikk samme skjebne som ham selv. Foruten nevnte bror Nero hadde han en yngre bror, Gaius Julius Cæsar (senere kjent som keiser Caligula), og dessuten tre søstre, Julia Livilla, Julia Drusilla, og Agrippina den yngre. Han var også nevø av den senere keiser Claudius.
Liv og virke
Drusus ble gift med Aemilia Lepida, datter av Marcus Aemilius Lepidus, som var hans tremenning. Tacitus rapporterte at i løpet av deres ekteskap hadde hun «forfulgt sin ektemann med ustanselige anklager». I 36 e.Kr. Ble hun anklaget for hor med en slave og begikk selvmord «da det ikke var noen tvil om hennes skyld».
Drusus' besteforeldre på farssiden var Nero Claudius Drusus og Antonia den yngre, datter av Marcus Antonius og Octavia den yngre. Hans besteforeldre på morssiden var Marcus Vipsanius Agrippa og Julia den eldre, datter av keiser Augustus. Han ble adoptert av keiser Tiberius etter at keiserens egen sønn Drusus Julius Cæsar døde.
Mens Tiberius hadde trukket seg tilbake ble Drusus Cæsar i 30 e.Kr. anklaget for å ha konspirert mot keiseren. Han ble forvist og fengslet i 30 e.Kr., et år etter at hans mor Agrippina den eldre og hans bror Nero Cæsar ble arrestert. Han ble sultet til døde i fengsel i 33 e.Kr., redusert til spise polstringen i sin seng.
Spanner-saken
Saken
Under en politiaksjon i Manchester i 1987 beslagla politiet en video som viste flere identifiserbare menn som deltok i sterke SM-aktiviteter som pisking og skading av kjønnsorganer. Politiet påstår at de øyeblikkelig startet mord-etterforskning, fordi de var sikre på at mennene hadde blitt drept. Denne etterforskningen skal ha kostet fire millioner pund (nesten 50 millioner kroner). Internt i politiet fikk saken navnet «Operasjon Spanner». Flere titalls homofile menn ble avhørt. Politiet fant ut at ingen av mennene i videoen hadde blitt drept, eller engang fått skader som måtte behandles medisinsk.
Dommen
I 1990 kjente 16, deriblant Alan Oversby, av de tiltalte mennene seg skyldig i flere tiltalepunkter, og de ble sendt i fengsel, gitt betingede dommer eller bøtelagt. Mennenes forsvar var basert på det faktum at de alle hadde samtykket i det de hadde vært med på. Men i en kompleks rettslig kjennelse bestemte dommer Rant at det de tiltalte hadde gjort falt utenfor unntakene i loven om overfall.
Flere av de tiltalte anket dommene og straffeutmålingen. Høyesterett opprettholdt dommene, men straffene ble redusert, siden det ble vurdert slik at de tiltalte kanskje ikke visste at det de gjorde var ulovlig. Men Høyesterett poengterte at dette ikke ville gjelde lignende saker i framtiden. Saken gikk så til det britiske Overhuset, som behandlet saken i 1992 og avga kjennelse i mars 1993. Lordene i Overhuset opprettholdt dommene med et flertall på tre mot to. Lord Templeman i Overhuset uttalte:
Loven om overfall (assault)
Etter britisk lov kan du ikke samtykke til overfall. Det finnes likevel unntak. For eksempel kan du samtykke til at en lege berører og kanskje skader kroppen din, du kan samtykke til at en motstander slår og skader deg i sport som for eksempel rugby eller boksing, du kan samtykke til tatoveringer eller piercing hvis det er for å smykke ut kroppen. Du kan også bruke samtykke som forsvar mot tiltale for det som på engelsk kalles Common Assault, som er overfall som ikke medfører noen betydelig skade.
Vurderingen
Lordene i Overhuset bestemte at SM-aktiviteter ikke utgjør noe unntak fra regelen om at samtykke ikke er noe forsvar mot tiltale for overfall som fører til kroppslig skade eller alvorlig kroppslig skade. Dette defineres som aktiviteter som forårsaker varig skade. Sår kan regnes som varig skade av retten, selv om de gror helt, og det kun tar kort tid. Alvorlig kroppslig skade dekker alvorligere skader og lemlestelser. Dommer Rant introduserte noen nye begreper for å definere det han regnet som lovlig og ulovlig skade. Han bestemte at kroppslig skade gitt eller påført under seksuell aktivitet var lovlig hvis smerten den forårsaket var «bare øyeblikkelig» og «så liten at den ikke kan regnes med». Hans skjønn gjelder også for merker på kroppen, som de som kan komme av slag eller bondage. Heller ikke disse må, ifølge ham, være av varig art. Alt i alt bestemte dommer Rant at all skade, smerte eller merker som var mer enn ubetydelig og øyeblikkelig var ulovlig og ville regnes som overfall av loven.
Følgene
Dommen i Spanner-saken fastslo at mange sadomasochistiske aktiviteter er ulovlige i Storbritannia. Dette har ført til redusert åpenhet om SM, og blant sadomasochister, i Storbritannia. I tiden rundt Spanner-saken opplevde de britiske SM- og homo-miljøene politiaksjoner på samme måte som det amerikanske SM-miljøet har vært utsatt for. (Se Paddleboro-saken.) SM-miljøet i Storbritannia forble aktivt, men britiske sadomasochister holder likevel fremdeles mye skjult, i redsel for å bli tiltalt for vold og tortur. Dessverre fører dette også til at britiske sadomasochister kvier seg for å melde fra om virkelige overgrep. Dommen i Spanner-saken førte også til store problemer for arbeidet for sikrere sex.
Spanner-saken førte til at de politiske organisasjonene SM Pride og Spanner Trust ble startet. I Norge samlet Smia Oslo i 1996 moralsk og økonomisk støtte til de dømte i Spanner-saken.
Det har aldri vært noen tilsvarende sak som Spanner-saken i Norge. Men av den grunn er det også usikkert hva som er lovlig av SM-aktiviteter i Norge. Det antas at sadomasochistiske aktiviteter er lovlige i Norge så lenge alle parter samtykker og er over 18 år. Men dette har aldri blitt fastslått av noen domstol eller dommer.
2005
I 2005 har sadomasochister i USA og Storbritannia møtt nye problemer. I Storbritannia foreslår myndighetene å straffe nedlasting og innehav av selv moderate SM-bilder, og i USA har flere nettsider om SM blitt stengt i frykt for at eierne skal bli straffet for innholdet. Dette rammer også arbeidet for sikrere sex. Det er grunn til å tro at det vil komme nye saker i Storbritannia som vil ha fellestrekk med Spanner-saken dersom lovforslaget om forbud mot SM-bilder blir vedtatt.
Bybrannen i Ålesund 1904
Bybrannen i Ålesund fant sted lørdag 23. januar 1904 og var en av de største i Norge. Den ødela ca. 850 hus (ca. 230 hus ble spart). Minst 10 000 mennesker ble husville (flere kilder oppgir 12 000 ); de fleste mistet alt de eide. Brannen krevde ett menneskeliv, en 76-årig kvinnelig nabo til brannstasjonen. Det blåste sterk storm med orkanbyger ), dvs. vind som kan blåse av hustak, og hvor det er vanskelig å stå oppreist. Da brannen brøt ut, kom vinden fra sørvest, men dreide senere vestlig og nordvestlig. Dette er en vanlig værutvikling på Nordvestlandet når kraftige lavtrykk går inn i Norskehavet og videre mot nordøst.
Forløpet
Brannen startet på Aspøya i lokalene til Aalesund Preserving Co., i en stor trebygning som lå på tomta til dagens Nedre Strandgate 39. Den brøt ut ved totiden om natten. Kl. 0215 ble den meldt fra minst tre steder, og det ble avfyrt to brannskudd. Flere meter høye flammer slo allerede ut av bygningen. Brannvesenet rykket ut straks, men ble møtt av veldige røykmasser og gnistregn som gjorde at hestene steilet og måtte piskes frem. Fabrikken stod allerede i lys lue. Ilden og røyken gjorde at brannvesenet snart måtte rømme Nedre Strandgate. Knyttnevestore gnister føk gjennom luften. Brannen spredte seg i rasende fart. Dette skyldtes både den voldsomme vinden, trehusbebyggelsen og at de buete taksteinene på mange av husene fungerte som gnistfangere. I Ålesund pleier sørvestlig vind å gi regn, og med nordvesten følger ofte bygevær. Også nå fulgte regnbyger med den kraftige stormen, men utviklingen av brannen tyder på at de ikke klarte å dempe ilden nevneverdig.
Utpå ettermiddagen nådde brannen helt øst til Borgundvegen og åt seg videre mot det som nå kalles Brusdalshagen, dvs. Borgundvegen 39. Der ble den stanset. Da var mesteparten av byens trehusbebyggelse brant ned. Bare ett hus stod igjen. Da brannvesenet fikk kontroll over ilden, hadde brannen rast i 16 timer. Etterslukkingen tok flere dager, samtidig som brannvesenet måtte få i stand eller erstatte tapt og skadet materiell for å være forberedt på nye branner eller at en ny vindøkning kunne få den gamle til å blusse opp. Det siste og østligste huset som brant, sto der Borgundvegen 37 står i dag.
Brannårsaken
Som de fleste store bybranner ble også denne etterfulgt av omfattende etterforskning og rettslige avhør. Et 40-talls vitner ble avhørt. Interessen rettet seg mot Aalesunds Preserving & Co, der brannen startet. En maskinist ble en sentral figur. Han ble mistenkeliggjort av flere vitner, og siktet for «Forbrydelse mod Straffelovens §20». Senere på året skapte nye opplysninger mistanke om ildpåsettelse og forsikringssvindel. . Men ingen ble dømt, og brannen ble ikke oppklart. Uforsiktighet med ild regnes likevel som sannsynlig brannårsak, selv om vintertordenvær med lynnedslag ikke er uvanlig i denne delen av landet (en lignende bybrann i Molde januar 1916 ble utløst av et lynnedslag). Men den grunnleggende årsaken til katastrofen var at en bygget en by av trehus i et område hvor storm er ganske vanlig.
Hjelpearbeidet og gjenreisningen
Etter brannen fikk ålesunderne hjelp fra hele landet – og også fra utlandet, med særlig omfattende hjelp fra Tysklands keiser Wilhelm II. I juli besøkte han byen. Bykjernen ble gjenreist i form av murbygg i jugendstil. Det ble ikke brukt standardtegninger, slik at hvert nye bygg fikk en individuell utforming. Arbeidet tok ca. 3 år. Og i 1910 ble det reist en statue av keiseren.
Waldehuset
Waldehuset i Fjellgata 2 var ett av husene som ikke brant opp. Der bodde Anders Nord sammen med sin kone Regine. Anders Nord skal ha fått besøk av en engel 22. januar 1904 kl. 13, da han var alene i stua si. Engelen skal ha sagt:
-Frykt ikke! Jeg er utsendt fra Gud den Allmektige for å si deg at i denne natt skal hele denne by legges i aske for de mange og store synder som drives i den. Men du har funnet nåde hos Gud – og du og din hustru skal ikke gå ut, og ikke bære ut noe av det som hører dere til, for alt det som bæres ut blir oppbrent. Jeg skal bevare dere, og intet ondt skal ramme dere.
Anders Nord forlot ikke huset under brannen, og huset ble ikke brent opp. I dag er huset museum og kalles også for "Mirakelhuset"
Vangelis
Vangelis var en forgrunnsfigur innen elektronisk musikk, i likhet med Jean Michel Jarre og Mike Oldfield, og en vellykket komponist innen filmmusikk. Blant hans mest kjente verk er kjenningsmelodien fra Ildvognene, 1492: Conquest of Paradise, der tittelsporet «Conquest of Paradise» ble særlig kjent, og musikken til Blade Runner.
Tidlig karriere
Evangelos Papathanassiou begynte som svært ung å spille og komponere, og som seksåring fikk han opplæring på en musikkskole. Han lærte seg aldri noter, og spilte etter hukommelse mens han lot som om han spilte notene lærerne ba ham spille.
Som 14-åring fikk Papthanassiou et elektrisk orgel, og han ble med i den første store greske pop-bandet, Forminx. Musikken var typisk for moderne musikk på sekstitallet. Det var under Forminx at Papathanassiou skaffet seg artistnavnet «Vangelis». Da Hellas' regjering ble styrtet i et militærkupp, flyttet Papathanassiou til Paris der han dannet bandet Aphrodite's Child med Demis Roussos og Loukas Sideras i 1968. Bandet helte mer i retningen progressiv rock, og fikk en hit med «Rain and tears», en omarbeidet versjon av Pachelbels Kanon i D-moll. Gruppen ga ut til sammen tre album, og opptrådte live i mesteparten av Europa, om enn uten Vangelis, som ble igjen for å skrive filmmusikk til flimen Sex Power. Etter dobbelt-LP-en 666 ble bandet oppløst. Vangelis valgte å satse på en solo-karriere og å komponere filmmusikk.
Soloartist (1972–1979)
Med «Sex Power» hadde Vangelis allerede noe erfaring som soloartist, men han samarbeidet også med andre. I 1971 ble noen jam sessions med ham og franske jazzmusikere tatt opp, og de ble gitt ut under navnene «Hypothesis» og «The Dragon» (i Tyskland slått sammen som «Portrait»), uten artistenes godkjennelse. Vangelis fikk stoppet platene. Året etter ga han ut Fais Que Ton Reve Soit Plus Long Que La Nuit («Sørg for at drømmene dine varer lenger enn natten»), inspirert av studentopptøyene i Paris i mai 1968. Albumet har to femten minutter lange spor, og ble bare gitt ut i Hellas og Frankrike.
Det første kommersielle albumet Vangelis ga ut var Earth i 1973. Albumet har en relativt kontemporær pop/rock-åpning med sangen «Come on». Det er sterkt progressivt, og har klare New Age-tilknytninger. Samme år ble filmmusikken til en naturfilmserie Vangelis hadde komponert til i 1970 gitt ut med navnet L'Acopalypse des animaux («Dyrenes apokalypse»). Albumet gjorde Jon Anderson oppmerksom på Vangelis, og han ble vurdert som ny keyboard-spiller etter at Rick Wakeman trakk seg fra bandet Yes. Vangelis ble med en stund, men takket så nei. Istedenfor begynte han å samarbeide med Anderson om et prosjekt som ble hetende Jon & Vangelis.
I 1975 ga Vangelis ut albumet Heaven and Hell, som besto av to hoveddeler. Albumet gjorde suksess delvis fordi et av sporene ble brukt i TV-serien Cosmos. Det nådde en 31.-plass på den engelske albumlisten i januar 1976. Det inneholdt også sporet «So Long Ago, So Clear» med Jon Anderson på vokal, det første utgitte samarbeidet mellom de to. Vangelis ga ut flere album på 1970-tallet, både studioalbum og filmmusikk. Han samarbeidet i 1979 for tredje gang med regissør Frédéric Rossif, regissøren bak dokumentarfilmene som L'Apocalypse des animaux er basert på. Albumet som ble resultatet av samarbeidet, Opera Sauvage, ble populært, og ga Vangelis oppmerksomhet både direkte og indirekte (et av sporene ble brukt til reklame, et annet ble brukt i Brennpunkt Djakarta).
Hoppuka 2007/08
Hoppuka 2007/08 var den 56. hoppuka. Den startet som vanlig i Oberstdorf den 30. desember 2007 og ble avsluttet den 6. januar 2008 i Bischofshofen.
Vangelis
Kommersielt gjennombrudd som filmmusiker (1980–1992)
I 1980 utkom Short Stories. Det var det første hele albumet med Jon & Vangelis. Det ble populært i Storbritannia, men hadde ingen suksess i USA. Samme år ga Vangelis ut albumet See You Later, album som brøt med den melodiøse stilen Vangelis stort sett hadde holdt seg til tidligere (unntaket er den eksperimentelle Beauborg). Vangelis ble imidlertid svært kjent i 1981, da han bidro til filmmusikken til Ildvognene, og sporet «Titles», som gjerne kalles «Chariots of Fire» etter originaltittelen, er blant de mest kjente spor innen filmmusikk. Til tross for at musikken til Vangelis er forskjellig fra den mer klassiske musikken til resten av sporet, ble den en suksess, og kom på toppen av Billboard-listen i USA. Sporet er også brukt en lang rekke ganger, ofte i komisk øyemed, og ofte for å symbolisere et kappløp i sakte film.
Hoppuka 2007/08
Resultater Innsbruck
Rennet ble flyttet til Bischofshofen på grunn av vindforholdene i Innsbruck
Vangelis
Kommersielt gjennombrudd som filmmusiker (1980–1992)
Samme år ga Jon & Vangelis ut The Friends of Mr. Cairo, et album dedikert til eldre filmer fra 30- og 40-tallet. Tittelen henspiller til Malteserfalken og Peter Lorres karakter i den, mens det også refereres til James Cagney og The Thief of Bagdad. Albumet fikk to hits, «I'll Find my Way Home» og «State of Independence», den sistnevnte ble en større hit med Donna Summer.
Etter suksessen med Ildvognene fikk Vangelis et nytt oppdrag, filmmusikken til den dystopiske filmen Blade Runner. Filmmusikken spilte en stor rolle i å underbygge det dystre aspektet ved en fremtidig storby. Filmmusikken ble populær, men Vangelis nektet for at hans materiale skulle utgis. Albumet kom først ut i 1994. Han fortsatte imidlertid med filmmusikk i 1982 (Missing – Savnet), 1983 (Nankyoku Monogatari, ellers kjent under den engelske tittelen «Antartica») og 1984 (Mytteriet på Bounty). Antartica ble utgitt som et eget album, mens musikken til de to andre kun er å finne på samlealbumet Themes (1989).
Samtidig utviklet Vangelis seg som musiker, og han ga ut tre album som i utgangspunktet ikke er knyttet til hverandre, men som ofte sees på som en trilogi, Soil Festivities (1984), Mask (1985) og Invisible Connections (1985). De tre albumene er svært forskjellige. Soil Festivities er forholdsvis minimalistisk arrangert, om enn klart synthbasert. Mask er tyngre, og bruker kor og orkester. De to regnes, sammen med Heaven and Hell, blant Vangelis betydelige klassiske verk. Mask var hans siste album for Polydor Records. Invisible Connections ble utgitt på hovedselskapet Deutsche Grammophon, og er blant få album som ikke regnes som klassiske som er gitt ut på dette selskapet. Musikken er elektronisk, avant-garde og vanskelig tilgjengelig, med uklare rytmer og uklar melodi.
Etter de tre tyngre albumene samarbeidet Vangelis med operasangerinnen Irene Papas om greske påskesanger på albumet Rhapsodies og Milva. I 1979 ga Vangelis og Papas ut albumet Odes.
Vangelis ble mer tilgjengelig i siste halvdel av 1980-tallet. Han ga ut det melodiøse og mer typisk synth-pregede Direct i 1988. Albumet hadde også korte spor som var uavhengige av hverandre. Han fulgte opp med The City i 1990. Mens The City var mer et konseptalbum, hadde den også trekk som minnet om Direct idet det besto av korte spor og musikken var langt mer tilgjengelig enn tidligere. I 1991 ga Jon & Vangelis sitt siste samarbeidsalbum, ''Page of Life. ''
Året etter hadde Vangelis sitt neste store filmmusikkprosjekt da han skulle skrive filmmusikken til Ridley Scotts 1492: Erobringen av Paradis. Filmen ble ingen større suksess, imidlertid brukte den tyske bokseren Henry Maske tittelsporet «Conquest of Paradise» mye, og det økte populariteten til filmmusikken. Det ble en hit i flere land.
Senere tid (1993–2022)
Vangelis utga flere album, både studioalbum og filmmusikk. Muligens inspirert av suksessen med 1492, holdt han seg til storslått musikk med kor og gjerne orkester i tillegg til synth.
Det første albumet etter 1492 var en nyinnspilling av Blade Runner. Deretter fulgte Voices som hadde gjesteopptredener av tre sangere, noe som var uvanlig for Vangelis. Han hadde riktignok samarbeidet med sangere før, for eksempel Irene Papas og Jon Anderson, men her var artistene med kun på enkelte sanger. De tre artistene var Stina Nordenstam, Caroline Lavelle og Paul Young.
Vangelis fulgte i 1996 opp med Oceanic, som var mindre pompøs og mer sammenhengende. Den mer lett tilgjengelige musikken var mindre populær blant tidligere fans, men slo an hos yngre. I 1998 kom El Greco, som var en popularisering av Foros Timis Ston Greco, et album fra 1995 i begrenset opplag. 1998-utgaven hadde samtlige spor fra 1995, og i tillegg tre til. Montserrat Caballé og den greske operatenoren Konstantinos Paliatsaras bidro på hvert sitt spor. Musikken ble gjerne sett på som bysantinsk i stil, med innslag av synth.
Det neste studioalbumet var Mythodea, som kom i 2001. Vangelis skrev dette albumet til ære for NASA, og den fullstendige tittelen var Mythodea — Music for the NASA Mission: 2001 Mars Odyssey. Det var opprinnelig en konsert fra 1993, men opptaket ble gjort i 2001, med Kathleen Battle og Jessye Norman blant musikerne som stilte opp.
Vangelis komponerte også hymnen til VM i fotball 2002, og filmmusikken til Alexander (2004).
Død
Vangelis døde den 17. mai 2022, i en alder av 79 år, på et sykehus i Frankrike der han fikk behandling for covid-19.
Diskografi
Albumene «Hypothesis» og «The Dragon» er ikke inkludert. Filmmusikk eller annen musikk Vangelis bidro med, men ikke ga ut, er heller ikke med.
Metis
Metis (gresk: Μῆτις, «visdom», «dyktighet») var i henhold til gresk mytologi en av de opphavelige guddommer, en av titanene, og antagelig også oppfattet som en okeanide i den forstand at hun var født av Okeanos og hans søster-hustru Tethys ved en tidligere mytologisk tidsalder enn Zevs og hans søsken. Metis var den første store maken til Zevs, og var også hans kusine. I Homers epos er Zevs titulert som Mêtieta, «den kloke rådgiver». Metis var «mor» til gudinnen Athene.
Visdom
På epoken for gresk filosofi på 400-tallet f.Kr. hadde Metis blitt titangudinnen for visdom og dype tanker, men hennes navn var opprinnelig tilknyttet «magisk listighet» og var betraktet som likt tilknyttet til både luringaspektene til Promethevs (Προμηθεύς, «den kloke» eller «forutseenhet») som til «den kongelige metis» til Zevs. Stoiske kommentatorer teoretisert Metis allegorisk som legemliggjøringen av klokskap, visdom og gode råd, og i denne formen ble hun overtatt av renessansen.
Det greske ordet metis innebærer en kvalitet som kombinerer både visdom og listighet. Denne kvaliteten var betraktet som meget beundringsverdig og ble ansett av athenerne som en av de fremste karaktertrekkene til det athenske vesen. Metis var den ene som ga Zevs den legedrikk eller gift som fikk Kronos til kaste opp Zevs' søsken, og således bidro til å innføre olympiernes herredømme i himmelen.
Trussel
Metis var både en trussel mot Zevs samtidig som hun var en uunnværlig støtte.
Hesiod skrev at «Zevs lå med Metis, men umiddelbart fryktet han følgene. Det hadde blitt spådd at Metis ville føde særdeles mektige barn: den første, Athene, og den andre, en sønn mer mektig enn Zevs selv, som ville til sist velte Zevs.»
I et forsøk på å komme disse forferdelig følgene i forkjøpet, lurte Zevs henne til å forvandle seg til en flue og straks svelget han henne. Han var for seint ute. Metis hadde allerede avlet et barn. Hun begynte å framstille en hjelm og en kappe for sin ufødte datter. Hamringen hun drev på med skaffet Zevs store hodesmerter, og Hefaistos, metallarbeidets gud, kom til redning med å kløyve Zevs hode med en øks. Eller han rammet hodet med en hammer ved elven Triton. I uansett tilfelle førte det til at Athene ble født. Hun hoppet ut fra Zevs' hode, allerede fullvoksen, bevæpnet og i utrustning.
Reproduksjonsmyter
Den mannlige guden Zevs var således surrogatmor for sin datter. De fleste antikke poeter og mytografer representerer Athene som «morløs datter» og nevner ikke Metis' bidrag.
Likhetene mellom Zevs som svelget Metis og Kronos som svelget sine barn, har blitt påpekt av flere forskere. Det har også ført til en del strid i henhold til myter om reproduksjon og fraværet av behovet for en kvinne for reproduksjon. Mens medisinske tekster fra 400- og 300-tallet f.Kr. diskuterte om mannen ganske enkelt plantet et frø i kvinnen, eller om kvinnen selv bidro til frødannelsen ved en embryo, fremmet greske myter langt mer fantasirike syn på reproduksjon ved å kunne nekte kvinnen deltagelse i prosessen.
I henhold til Hesiod ble Metis svelget av Zevs på råd fra Uranos og Ge. som avslørte for ham skjebnen.
Mytens videreføring
I henhold til Platon født Metis en sønn ved navn Poros (Πόρος «ressurs» eller «mye»). For Platon var denne Poros en personifisering av rådsnarhet og oppfinnsomhet. Platons «Metis» er åpenbart avledet fra den opphavelige gudinne Thetis («skapelse») fra poeten Alkmans kosmogoni.
Hesiods redegjørelse er fulgt av Akusilaos fra Argos og den orfiske tradisjon som satte Metis på en trone ved siden av Eros som de primære kosmiske krefter. I den orfiske skapelsesmyte er skapelsen ånd Fanes svelget av Zevs, noe som er en åpenbar ekko eller synkretisme av myten om Metis.
Metis (måne), den innerste av de kjente månene til planeten Jupiter,
På vei til rock’n’roll
På vei til rock'n'roll er et musikkalbum med Trond Granlund fra 2001. Albumets navn er ifra boka med samme navn.
Honorius III
Honorius III (Cencio Savelli) (født 1148, død 18. mars 1227) var pave fra juli 1216 til sin død. Hans familienavn kom fra festningen Sabellum nær Albano.
Tidlig karriere
Det er kjent at Savelli en tid var kannik i Santa Maria Maggiore i Roma. I 1188 ble han pavelig camerlengo, og under pavene Klemens III og Celestin III var han skattmester for Den hellige stol. I 1193 ble han utnevnt til kardinal av Celestin III. Han ble forfremmet til kardinalprest av pave Innocens III i 1198, med Santi Giovanni e Paolo som tittelkirke.
I 1197 ble han lærer for den framtidige tysk-romerske keiser Fredrik II.
Pavevalg
18. juli 1216 ble han valgt til pave av 19 kardinaler som var samlet i Perugia, hvor pave Innocens hadde dødd to dager tidligere. På grunn av den usikre situasjonen i Italia og frykt for skisma ble valget gjennomført på en spesiell måte. Kardinalene Ugolino av Ostia (senere Gregor IX) og Guido av Praeneste fikk fullmakt til å peke ut den nye paven, og deres valg falt på Savelli. Han var selv skeptisk, men aksepterte valget og tok navnet Honorius. 24. juli ble han innsatt i embetet i Perugia. Kroningen fant sted i Roma 31. august, og 3. september tok han Laterankirken, Romas katedral, i besittelse. Romas befolkning var svært fornøyd med valget, ettersom Honorius selv var fra Roma og hadde oppført seg meget godt overfor folket mens han hadde vært kardinal.
Som sin forgjenger hadde han to hovedmål: Gjenerobringen av Det hellige land gjennom det femte korstog og reform av kirken. Der stopper likheten, for Honorius forsøkte å oppnå sine mål gjennom å være smidig og forståelsesfull, mens Innocens hadde forsøkt å tvinge gjennom sine meninger med makt.
Femte korstog
Det femte korstog var blitt godkjent av Laterankonsilet i 1215, og i 1217 satte Honorius igang de praktiske forberedelser. For å finansiere det ba han om at paven og kardinalene skulle gi en tiendedel av sine inntekter de neste tre år, mens andre geistlige skulle gi en tyvendedel. Dette brakte inn mye penger, men ikke på langt nær nok.
I april 1217 kronet han Peter II av Courtenay som latinsk keiser av Konstantinopel. Dette ga Honorius økt håp om et vellykket korstog, men keiseren ble tatt til fange under reisen østover og døde i fangenskap.
Honorius måtte finne en person som kunne lede korstoget, og valget falt på hans tidligere elev Fredrik II. Han hadde, i likhet med flere andre herskere, avlagt en ed om å bli med på korstoget. Men da tiden nærmet seg utsatte han gjentatte ganger sin avreise. I april 1220 ble han valgt til keiser, og 22. november samme år ble han kronet av paven i Roma.
Fredrik fortsatte å utsette avreisen, og et felttog i Egypt slo fullstendig feil da Damietta falt 8. september 1221. De fleste herskere i Europa var innblandet i andre kriger, og kunne ikke forlate sine land i lengre perioder. Andreas II av Ungarn, og senere en gruppe korsfarere fra området ved den nedre Rhinen, reiste mot Det hellige land og hadde noe suksess i Egypt. De tok blant annet tilbake Damietta. Men uenighet blant korsfarerne, og spesielt rivaliseringen mellom lederne og den pavelige legaten Pelagius, førte til at de mislyktes.
Det ble bestemt at Fredrik II skulle reise 24. juni 1225. Honorius arrangerte det slik at Fredrik giftet seg med Isabella, som var arving til kongedømmet Jerusalem. Dette ville binde ham enda sterkere til planen. Men arbeidet med San Germanotraktaten førte til nok en utsettelse, og da traktaten var klar i juli 1225 ga denne mulighet til å utsette hele prosjektet i to år til.
Fredrik II så nå ut til å endelig gjøre alvor av sine forberedelser. Honorius fikk ikke oppleve dette, ettersom han døde før avreisen. Det ble dermed opp til Gregor IX å følge opp planen.
Andre handlinger
Honorius godkjente Dominikanerordenen i bullen Religiosam vitam av 22. desember 1216 og Fransiskanerordenen i bullen Solet annuere av 29. november 1223. Han opprettet også flere nye grener av eksisterende ordener, og 30. januar 1226 godkjente han Karmelittordenen i bullen Ut vivendi normam. Han approberte også Den tyske orden, og i 1224 la han den under pavelig kontroll.
Høsten 2022 ble det på Sortebrødre Plads i Roskilde ved hjelp av metalldetektor funnet en kassert pavebulle fra Honorius. I Vatikanets arkiver finnes fire brev fra Honorius III til biskopen i Roskilde, men dette blyseglet var kastet i søppelet.
Honorius hadde selv god utdanning og insisterte på at presteskapet skulle være skikkelig utdannet, spesielt i teologi. I et tilfelle holdt han igjen godkjenningen av en biskop valgt av kapitlet i Chartres fordi kandidaten ikke hadde gode nok kunnskaper. En annen biskop ble avsatt på grunn av analfabetisme.
Universitetene i Paris og Bologna fikk forskjellige privilegier, og han beordret av bispedømmer som lå langt unna gode læresteder skulle sende unge menn med talent til et anerkjent universitet, slik at de senere kunne virke som lærere på sitt hjemsted.
Carlos Amarilla
Carlos Arecio Amarilla Demarqui (født 26. oktober 1970 i Paraguay) er en paraguayansk fotballdommer. Han har blant annet dømt Confederations Cup, Copa América. Amarilla dømte tre kamper i fotball-VM 2006.
17. etappe i Tour de France 2007
Etter at Michael Rasmussen, lederen av Tour de France, ble utestengt fra Touren, var det ingen som kjørte med den gule trøya i etappen.
1. sprint (Rabastens-de-Bigorre)
Etter 44,5 km
2. sprint (Solomiac)
Etter 146,5 km
1. klatring (Côte de Baleix)
3. kategori etter 23 km
3. klatring (Côte de Miélan)
4. kategori stigning etter 59,5 km
4. klatring (Côte de Sainte-Dode-aux-Croix)
4. kategori stigning etter 63,5 km
6. klatring (Côte de la Montagnère)
4. kategori stigning etter 169,5 km
Eksterne lenker
2007 Tour de France, Stage 11 to Stage 20
Wilhelm Mannhardt
Wilhelm Emmanuel Johann Mannhardt (født 26. mars 1831 i Friedrichstadt i hertugdømmet Slesvig, død 25. desember 1880 i Eider i Danzig) var en tysk folklorist, mytolog, bibliotekar og folkeminnesamler.
Oppvekst og utdannelse
Mannhardt ble født i Slesvig. I femårsalderen flyttet han med sine foreldre til havnebyen Danzig (nå: Gdańsk), hvor faren, som var mennonittprest, fikk en stilling predikant. Her var det at gutten vokste opp. Alt i barndommen var han plaget av ryggproblemer, komplikasjoner med hjertet og astma. Dette var alle sykdommer han i varierende grad led av hele livet igjennom. Mannhardt var kortvokst og svak, og lå derfor ofte i månedsvis i strekk til sengs.
I perioden 1842 til 1851 gikk han på gymnasium, men måtte på grunn av sykdom stadig motta privatundervisning. Det var også nå han tok til å interessere seg for folkelige tradisjoner, noe hans Urgroßmutter og mors sans for fortellinger sterkt bidro til. Han fattet også levende interesse for verdenslitteraturens store mytefortellinger; Odysseen, Edda, Nibelungenkvadet og Ossian, liksom han også lot seg begeistre over brødrene Grimms Mythologie. Dermed satte han allerede som gymnasiast i gang med å samle hva han mente var «heidnische Alterthümer», og noterte seg bøndenes muntlig meddelte kunnskaper og tanker.
Påsken 1851 ble Wilhelm Mannhardt innskrevet som student ved Humboldt-Universität zu Berlin. Her studerte han under Jakob Grimm og tok fagene germanske språk, sanskrit og historie. To år senere skiftet han universitet og ble student i Tübingen, hvor han i 1854 med en avhandling over gammeltyske kongsnavn promoverte til den filosofiske doktorgrad.
Siden studietiden i Berlin regnet han seg selv som elev av Jacob Grimm, og han sto nå i direkte vitenskapelig ledtog både med den store nestoren i tysk folkloristikk, og andre betydningsfulle forskere som Karl Müllenhoff, Karl Simrock, Ernst Moritz Arndt og Johann Ludwig Uhland. I 1853 ble Mannhardt kamerat med mytologen Johann Wilhelm Wolf, og publiserte flere artikler i meningsfellens Zeitschrift für deutsche Mythologie und Sittenkunde. Da vennen brått døde i 1855 trådte Mannhardt selv inn i rollen som utgiver. Han fungerte som tidsskriftets redaktør frem til i 1859.
I tidsskriftet var det ikke bare arbeider over tyske gjenstander og folkeminner som fant plass, men også Varulvtro og vampyrmyter. Ved siden av hadde Mannhardt litt inntekter av å være huslærer hos borgerlige og adelige familier i Berlin og Schleswig.
Vitenskapelige arbeider
Mannhardts debutarbeid Germanische Mythen ble publisert i 1858. Selv fagmiljøet lot seg forvirre av hans komplekse tankebaner i dette verk, noe som utvilsom hindret utgivelsen av det påtenkte neste bind. Likevel vakte hans ideer om Bildungsbürgertum stor oppmerksomhet. Også hans fremstilling av den nordiske gudeverdenen i Götterwelt der deutschen und nordischen Völker (1860) var skrevet rett inn i den rådende mytologiske skoleretning innenfor tysk folkloristikk, der han komparerte og sammenstilte den europeiske gudeverden med den indiske.1860. Heller ikke dette verket opplevde mer enn begrenset interesse, slik det ble med utgivelsen av kun denne første delen av verket.
I vintersemesteret 1859/60 opptrådte Mannhardt som privatdosent i tysk mytologi ved Universitetet i Halle. Men problemene sto i kø. I tillegg til astma, svakt hjerte og dårlig rygg, førte også en øyesykdom til at han over lengre perioder måtte holde seg borte fra skrivebordet. Desto mer tid fikk han til å tenke og filosofere over mulige sammenhenger mellom samtidens skikker og førhistoriske atferd.