cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slope
Det er det ansvarlige golfforbund i hvert enkelt land som har ansvar for å vurdere banenes vanskelighetsgrad i henhold til EGAs forskrifter. I Norge er det Norges Golfforbund som har dette ansvaret.
En golfbanes slopeverdi skal revurderes
For herrer vurderes vanskelighetsgraden individuelt for hver enkelt tee (hvit, gul, blå, rød) mens det for damer kun vurderes for gul, blå og rød tee.
Sloping
Systemet består av to deler, slope og course rating (CR). Slope viser en typisk bogeyspillers forutsetning for å kunne spille banen sammenlignet med scratchspillerens, der scratchspillerens slopeverdi er 113. CR viser vanskelighetsgraden for scratchspilleren i forhold til banens par. Når banen er blitt vurdert etter slopesystemet, får hver enkelt tee sin egen slopeverdi, CR og bogeyverdi.
Uglitsj
Historie
Ettersom Dimitrij var den siste ætlingen av det eldgamle Rurik-dynastiet, så forårsaket hans død den dynastiske og politiske krisen kjent som Russlands urolige tider. Folk trodde villig vekk at Dimitrij var i live, og støttet opp om flere falske Dmitrijer (se Falsk Dmitrij I, Falsk Dmitrij II, Falsk Dmitrij III) som forsøkte å overta Moskvas trone. I de urolige tider beleiret polakkene Aleksejevskij- og Uleima-klostrene og brente dem til grunnen og drepte alle som hadde søkt tilflukt der.
Slope
Sloping
Ved vurderingen av banens slope ser man på forutsetningene for fire typer av spillere:
Følgende faktorer tas med i vurderingen av banens vanskelighetsgrad
Uglitsj
Historie
Romanov-tsarene prioriterte å få kanonisert den martyrede tsarevitsjen, og å gjøre Uglitsj til et pilegrimssted. På stedet hvor Dimitrij hadde blitt myrdet bygget byen i 1690 den lille men vakre Dimitrijkirken (eller Blodskirken), som dukker opp i horisonten med sine røde vegger og blå kupler når mån seiler nordover på Volga. Palasset hvor prinsen bodde ble gjort til et museum. Bildet av tsarevitsj med en kniv i hånden ble antatt som byens emblem.
I den første tredjedelen av 1700-tallet ble kreml-katedralen og dens bemerkelsesverdige klokketårn revet og gjenoppbygd. Andre landemerker fra 1700-tallet er Smolenskaja-, Korsunskaja-, Kazanskaja- og Bogojavlenskaja-kirkene. Den viktigste bygningen fra 1800-tallet er katedralen i Epifaniklosteret, innviet i 1853.
På 1930-tallet medførte Stalins beslutning om å bygge Uglitsj-reservoaret alvorlige oversvømmelser i utkanten av byen.
Severdigheter
Bortsett fra i byens kreml så har Uglitsj også andre flotte eksempler på gammel russisk arkitektur. Spesielt bemerkelsesverdige er Aleksejevskij- og Gjenoppstandelsesklostrene.
Den tre-spirede Maria Himmelfartskirken (1628) i Aleksejevskijklosteret anses som en juvel innen russisk middelalderarkitektur. Like ved ligger også den mere konvensjonelle Johanneskirken (1681).
Nærmere Volgas bredd kan man se Gjenoppstandelsesklosteret med sin enorme katedral, refektorium, klokketårn og sommerkirke. Alle disse bygningene står på en rekke og dateres til 1674-77. Vis-à-vis klosteret ligger Johannes Fødsels kirke. Den ble bygget i 1689-90 av en lokal handelsmann for å minnes stedet hvor hans sønn hadde druknet.
Slope
Utregning
Det antall slag som en spiller får tildelt utover banens par, beregnes etter følgende formel:
(Slopeverdi / 113) * Spillerens eksakte handicap) + Baneverdi  – Banens Par  = antall tildelte slag
Antall tildelte slag avrundes til nærmeste heltall. For eksempel avrundes 10,5 opp til 11, mens 10,4 avrundes til 10.
USAs politiske system
USA (Amerikas forente stater) er en konstitusjonell føderal republikk med presidentmodellen som styresett. Føderasjonen består av 50 delstater. Hovedstaden, Washington, District of Columbia, er en føderal by. I tillegg er en rekke oversjøiske territorier underlagt amerikansk overhøyhet.
Maktfordelingsprinsippet står sterkt i amerikansk politikk. På det føderale nivået består styresmakten av den lovgivende makt som er Kongressen, den utøvende makt Presidenten, og den dømmende makten domstolene.
Senatet
Senatet består av 100 senatorer som velges for 6 år av gangen, men på en slik måte at 1/3 av Senatet skiftes ut annethvert år. Det er to senatorer fra hver av de 50 statene. Senatet godkjenner regjeringen og de høyere tjenestemenn som for eksempel medlemmer av høyesterett. Senatet fungerer også som riksrett, og dømmer i slike tilfeller. Senatorene ble opprinnelig utpekt av delstatenes lovgivende forsamlinger som representanter for disse (2 fra hver stat), inntil direkte valg av senatorer ble innført i 1913.
Representantenes hus
Representantenes hus, ofte forkortet til «The House» (Huset), har 435 seter, fordelt mellom USAs delstater etter folketallet. Alle lovforslag som øker offentlige inntekter må initieres i Representantenes hus. Ved riksrett er det Representantenes hus som reiser tiltale ved vanlig flertall.
Den utøvende makt
Den amerikanske presidenten leder USAs utøvende makt. Presidenten velges for fire år, i maks to perioder. Presidenten er både statssjef, regjeringssjef og øverstkommanderende for militæret. Den utøvende makt utgjøres av Presidentens kanselli (Det hvite hus), 15 departementer og et stort antall mer eller mindre uavhengige etater. Den utøvende makt har rundt 4 millioner ansatte, inkludert 1 million militært ansatte i aktiv tjeneste.
Den dømmende makt
USAs dømmende makt består av Høyesterett, 14 ankedomstoler og 94 distriksdomstoler. Militære domstoler, krigsretter, inngår i Forsvarsdepartementet.
Politiske partier
Yhdysvallat
Kondolanse
Kondolanse (av latin condolere, «føle med») er en gest eller hilsen som gis til etterlatte etter dødsfall for å vise medfølelse og empati i sorgen og savnet.
En kondolanse kan gis muntlig ved graven til avdøde eller ved en annen anledning etter dødsfall. Den vanligste formen er personlig kondolanse, men det kan også brukes kondolansekort eller -brev. I mange tilfeller sender kondoløren en hilsen til den/de avdødes slektninger og venner.
Etymologi
Kondolere kommer av det senlatinske condolere som betyr «å føle sterk smerte, ha det vondt eller lide sammen». Ordet er satt sammen av det latinske dolere, «å ha det vondt eller føle smerte», og forstavelsen con, «sammen».
Variasjoner med samme betydning finnes i de fleste europeiske språk:
Alternativer til «kondolerer»
Siden den muntlige hilsenen «kondolerer» nesten utelukkende brukes i forbindelse med dødsfall, er betydningen ikke alltid like godt kjent av alle. En del oppfatter ordet som for formelt, stivt, gammeldags, kjølig eller upersonlig, og foretrekker derfor andre uttrykk med tilsvarende betydning, for eksempel «jeg sørger med deg», «jeg deler din sorg (eller smerte)», «jeg er med deg i sorgen» eller «min dypeste medfølelse». Et stille håndtrykk eller en klem er imidlertid regnet som like god skikk og bruk i Norge
Kondolansebrev
Kondolansebrev eller -telegram er brev og hilsner som sende til de pårørende etter et dødsfall. De kan være korte eller lange, formelle eller mer personlige. Den enkleste måten å formulere dem på, er å fortelle om egne følelser og reaksjoner og uttrykke takknemlighet for gode minner og vennskap.
Kondolansebrev kunne tidligere være kantet i svart og forseglet med svart lakk.
Kondolansebrev kan kalles letter of sympathy på engelsk.
Særlig før var det ikke uvanlig at en hadde private visittkort som en la igjen i en skål eller kasse ved døra når en gikk ut av kirken, kapellet eller krematoriet, for å vise sin deltakelse. Slike kort ble særlig brukt av fjernere bekjente eller hvis det var mange frammøtte.
Kondolanseprotokoll
Kondolanseprotokoller er en slags offentlig minnebok der pårørende og andre kan skrive en siste hilsen til en avdød, gi oppmerksomhet til de etterlatte eller uttrykke tanker og følelser om forholdet til den døde. Ofte kan man også lime inn bilder. Slike blir lagt ut ved minnesamvær etter en bisettelse eller på et angitt sted en periode før en begravelse. De kan også legges ut på internett, både av begravelsesbyråer, som private blogger og av nettaviser, for eksempel når det gjelder nylig døde kjendiser eller dødsfall som har fått stor medieoppmerksomhet.
Johan Fredrich Biermann
Han overtok etter hvert ei rekke eiendommer i området Tåsen – Bjølsen – Geitmyra – Voldsløkka. Han hadde også flere sjøboder for import av varer.
Biermann hadde flere offentlige verv i Kristiania. I 1837 blei han valgt til en av byens seks representanter ved det første representantvalget. I 1843 blei han utnevnt til ridder av Vasaordenen.
Biermann var en stor boksamler, og bokauksjonen etter hans død varte i heile seks dager. Han hadde også ei stor myntsamling, som blei testamentert til Universitetets myntkabinett.
Han bidrog også med et større legat til utdanningsformål og gav eiendom og driftskapital til en skole på Sagene. «De Biermanske Legater Til Bl.a. Skole og Eugenia Stiftelsen» eksisterer den dag i dag.
Biermanns gate og Biermannsgården er oppkalt etter Johan Fredrich Biermann.
Hammeren (Rana)
Hammaren eller Hammeren eller Hammern er en bydel i Mo i Rana som ligger 3 kilometer fra Gruben (Grubhei), ved foten av Mofjellet. Bydelen sogner til Gruben og skoleelevene blir skysset med buss til Gruben daglig.
The National Archives
The National Archives (TNA, kalles ofte bare National Archives, men fra offisielt hold legges det vekt på å få med artikkelen) er en britisk etat med ansvar for å ivareta offentlige arkiver. Det har ansvar for England og Wales og den britiske stat, mens Skottland og Nord-Irland har egne nasjonalarkiver.
TNA hevder å ha en av de største arkivsamlinger i verden, som dekker over tusen år av britisk historie. Et av de meste berømte dokumentene er originalmanuskriptet til Domesday Book fra 1086.
Hovedkontoret ligger i Kew i London. I tillegg eier TNA Family Records Centre i Islington. Begge er åpne for publikum.
Historie
National Archives ble opprettet i 2003, ved at Public Record Office og Historical Manuscripts Commission ble slått sammen. De to eldre enhetene omtales ofte separat av forskere, selv om de offisielt ikke eksisterer som selvstendige enheter lenger.
Oppgaver
Blant dokumentene som oppbevares av TNA finner man:
TNA har også et museum, hvor en del historiske dokumenter er utstilt på rullerende basis.
Tidlig i 2005 avslørte avisen The Daily Telegraph at flere dokumenter knyttet til Heinrich Himmlers død var falske. TNA satte igang en intern granskning, og fant at fem dokumenter var falske. Som en følge av dette ble det satt igang utvikling av nye sikkerhetsrutiner for å hindre gjentagelser.
Office of Public Sector Information, en myndighet som har ansvar for publikasjon av offentlige dokumenter, inngår i TNA.
Adgang til arkivene
Tidligere ble de fleste av PROs dokumenter klausulert i tretti år. Dette endret seg da Freedom of Information Act trådte i kraft i 2000. Trettiårsregelen ble avskaffet, og dokumentene blir i stedet vurdert enkeltvis. Enkelte blir klausulert for lengre perioder, som for eksempel hundre år for individuelle svar på folketellinger. I 2001 ble svarene fra folketellingen i 1901 frigitt, og PRO gjorde dem tilgjengelig på internett. Folketellingen fra 1911 vil bli lagt ut på internett første arbeidsdag i 2011
Alle som er over 14 har rett til adgang til dokumentene i arkivet, etter å ha vist legitimasjon (to typer og helst også bevis for adresse) og blitt registrert og tildelt en gratis Reader's Ticket. I lesesalen er det terminaler hvor man kan søke opp dokumenter og bestille dem opp fra arkivet ved hjelp av referansenummeret.
Dokumenter som oppbevares i Kew vil normalt være hentet frem til leseren i løpet av en halvtime; gjennomsnittet ligger i 2006 på 17 minutter. Enkelte dokumenter oppbevares i et eksternt lager, kalt «Deep Store», en tidligere saltgruve i Cheshire.
En del dokumenter som ofte er etterspurt er overført til mikrofilm. Det gjelder for eksempel dokumentene om Edvard VIIIs abdikasjon, og dokumenter om to millioner britiske soldater som gjorde tjeneste under andre verdenskrig. Sistnevnte dokumentsamling er bare delvis bevart, ettersom fire millioner dokumenter ble ødelagt av en bombe under krigen; resten ble lagt på mikrofilm med økonomisk støtte fra Heritage Lottery Fund.
Referansenumre
Alle dokumenter har et referansenummer, som har tre deler: En avdelingskode, for eksempel WO for War Office; en kategorikode som normalt har tre sifre og et individuelt nummer som normalt har fire eller fem sifre. Eldre dokumenter kan avvike i antall sifre.
Skottland og Nord-Irland
Det finnes mange dokumenter som berører Skottland og Nord-Irland hos TNA, da alt fra sentralregjeringen og departementene havner der. Dokumenter fra lokale myndigheter blir ikke sendt til TNA, men i stedet til henholdsvis National Archives of Scotland og Public Record Office of Northern Ireland.
Vanlig nepe
Vanlig nepe (Brassica rapa ssp. rapa) er en underart av bondekål og tilhører korsblomstfamilien. Nepe eller matnepe brukes som regel som betegnelse om de varianter som spises av mennesker. De som dyrkes for å brukes som dyrefôr kalles turnips.
I Norge dyrkes neper i hele landet. I Nord-Norge brukes gjerne den gule målselvnepe, mens man andre steder bruker sorter som er helt hvite.
Saab 91 Safir
Saab 91 Safir, også kjent som Tp 91 og Sk 50 er et svensk en-motors lavvinget treningsfly utviklet og produsert av Saab. Flyet fløy første gang 20. november 1945. Det ble brukt av en rekke flyvåpen, deriblant det norske Luftforsvaret.
Yan’an
Yan'an (kinesisk: 延安市, pinyin: Yán’ān Shì, W.-G.: Yen-an) er en kinesisk by på prefekturnivå nord i provinsen Shaanxi i det sentrale Kina. Befolkningen innen grensene anslås (2005) til 108 100.
Yan'an er i dag en by på prefekturnivå, og administrerer en rekke fylker, deriblant Zhidan, tidligere Bao'an, som fungerte som kinesisk kommunistisk hovedstad inntil Yan'an fikk den rollen.
Historie
Byen forble på keiserdømmets hender under Ming-dynastiet (1368–1644) og Qing-dynastiet (1644–1911). Deretter ble den del av Republikken Kina.
Yan'anområdet var målet for «den lange marsjen» og et viktig sentrum for den kinesiske kommunistiske revolusjon (1935–1948). Kinas kommunister betrakter Yan'an som revolusjonens fødested.
Den katolske katedralen som var bygget under ledelse av en spansk fransiskanerpater i 1934 ble overtatt av kommunistene og benyttet som møtelokale av Mao og som stedet der hans motstandere ble fordømt. Senere ble den benyttet som kaderskole. Den (restaurerte) bygningen er fremdeles et kommunistisk minnesmerke.
Yan'an var det sted der partimedlemmer fikk intensiv trening, og kommunistiske troppestyrker fikk militær og politisk opplæring. De kvinnelige soldater kledte seg helt likt de mannlige fordi de var av den oppfatning at de ikke skulle være kjennelige som kvinner. Disiplinen var så høy at det var så godt som ingen tilfeller av voldtekt i landsbyene rundt.
I 1941 igangsatte Mao en serie opplæringsprogrammer med tanke på å «korrigere uortodokse tendenser», beriktigelseskampanjen. Folk ble innbudt og presset til å kritisere slike tendenser hos seg selv. Bøndene skulle også formes i kommunismens ånd.
Under annen verdenskrig ble alle byens bygninger – med unntak av en bestemt pagode – ødelagt under japansk bombing, og de fleste borgerne begynte å bo i huler i området. Huleboliger var vanlige i denne delen av Shaanxi fra tidligere. Mens Yan'an var sentrum for den kinesiske revolusjon dro en rekke vestlige journalister, som Edgar Snow og Anna Louise Strong, dit for å intervjue Mao Tse-tung og andre fremstående ledere.
Under annen verdenskrig var kommunistene i Yan'an vertskap for United States Army Observation Group, også kjent som Dixie Mission. Dette var en gruppe militære og sivile amerikanske observatører som var sendt for å opprette formelle offisielle forbindelser med den kommunistiske gerilja som kjempet mot japanerne, og finne ut om man kunne samarbeide med dem militært. Amerikanerne hadde et nærvær i Yan'an fra 1944 til 1947.
Yan'an er blitt tillagt en særlig politisk symbolverdi, et sted der kommunistledernes utopiske visjoner ble utprøvd på alle samfunnsfelter. Byen står for en slags maoistisk-kommunistisk "gullalder" som inspirerte mange mennesker, også unge mennesker i vesten.
Rød turisme
Yan'an er et turistreisemål for såkalt «rød turisme» på grunn av stedets betydning som base- og oppladningssted for de kinesiske kommunister før det siste oppgjøret med Kuomintangregjeringen og Mao Zedongs maktovertakelse i Kina.
Administrative enheter
Byprefekturet Yan'an har jurisdiksjon over ett distrikt (区 qū) og 12 fylker (县 xiàn).
Ally McBeal
Ally McBeal er en amerikansk drama- og komiserie som ble sendt på Fox fra 1997 til 2002. Serien handler om Ally McBeal, en ung kvinnelig advokat som er ansatt i et advokatfirma i Boston. Rollen som Ally ble spilt av Calista Flockhart. Serien ble skapt av David E. Kelley, som også var produsent sammen med Bill D'Elia. Serien gikk i fem sesonger og det ble laget 112 episoder.
Yan’an
Fly
Byen betjenes av Yan'an lufthavn.
Ally McBeal
Serien ble i Norge sendt på TV 2.
Yan’an
Vei
Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi.
Ally McBeal
Handling
Serien, satt ved det fiktive advokat-firmaet Cage & Fish i Boston, begynner med at hovedpersonen Allison Marie McBeal slutter seg til firmaet som eies av hennes tidlige skole-kamerat Richard Fish (spilt av Greg Germann) etter å ha forlatt sin forrige jobb på grunn av seksuell trakassering. Den første dagen hennes blir Ally forferdet over å oppdage at hun skal arbeide sammen med sin tidligere kjæreste Billy Thomas (spilt av Gil Bellows) som hun egentlig aldri har kommet over. For å gjøre ting verre, er Billy nå gift med advokat-kollega Georgia (spilt av Courtney Thorne-Smith) som senere slutter seg til Cage and Fish.
I tillegg til det juridisk dramaet i TV-serien, var hovedfokuset i serien de romantiske og personlige livene til hovedpersonene. Men hendelser som finner sted i rettssaker kan hjelpe karakterene med å ta personlige beslutninger. For eksempel kan et bitter skilsmisse-søksmål fra en klient gi et bakteppe for Allys beslutning om å slå opp med en kjæreste. Cage and Fish (som blir Cage/Fish & McBeal eller til Cage, Fish, & Associates mot slutten av serien) det fiktive advokat-firmaet hvor de fleste karakterene er ansatt, blir avbildet som et svært seksualisert miljø.
En rekke advokater og sekretærer i firmaet har forhold med hverandre, flørter ofte, eller har en tidligere romantisk historie med hverandre. De møter ofte tidligere, eller potensielle romantiske interesser, i rettssalen eller på gaten rett utenfor firmaet deres. Serien inneholder også regelmessige besøk til en lokal pub hvor sangerinne Vonda Shepard regelmessig opptrår (men av og til overleverer mikrofonen til forskjellige karakterer)
Kristin Solli Schøien
Hun er utdannet ved Norsk Lærerakademi, Universitetet i Oslo og Norges musikkhøgskole, og er ansatt som universitetslektor ved Det teologiske menighetsfakultet og ved Høgskolen i Sørøst-Norge, studiested Porsgrunn.
Kristin Solli Schøien er bosatt i Larvik i Vestfold.
HMS «Neptune» (1909)
HMS «Neptune» var et britisk slagskip.
HMS «Neptune» ble utviklet som et forsøk på å løse problemet med tidligere skip hvor de ikke kunne bruke hele hovedbestykningen i en bredside. «X»-tårnet ble plassert et dekk høyere enn «Y»-tårnet, og «P»- og «Q»-tårnet ble arrangert slik at de kunne skyte over dekket. Løsningen var ikke uten problemer, skyting over dekket var en påkjenning for skroget og «X»-tårnet kunne ikke skyte rett bakover uten å risikere å påføre mannskapene i «Y»-tårnet skader som hjernerystelser, men skipet kunne i prinsippet skyte en bredside med alle ti kanonene i hovedbestykningen.
Anggun
Anggun Cipta Sasmi (født 29. april 1974 i Jakarta) er en indonesisk og fransk naturalisert sangerinne. Hun var den første indonesiske sanger som fikk en karriere utenfor Asia. Hun bor i Paris og fortsetter der sin internasjonale karriere. Hun representerte Frankrike i Eurovision Song Contest 2012, hvor hun havnet på 22.-plass med sangen «Echo (You and I)».
HMS «Neptune» (1909)
Hun var ved tidspunktet hun ble operativ det raskeste slagskipet i den britiske marinen. Ved prøvene oppnådde hun en hastighet på 22,7 knop, og hun kunne holde en hastighet på 21,75 knop over åtte timer.
HMS «Neptune» ble operativ i januar 1909, og i mai samme år ble hun flaggskip for øverstkommanderende i hjemmeflåten. Hun tok del i Jyllandsslaget uten skader. Ble satt i reserve i 1919 og solgt for opphugging i september 1922.
Kondensasjon
Kondensasjon er en faseovergang fra gass (eller damp) til en væske. Vanligvis oppstår kondensasjon når gass blir avkjølt til væskeform, men kan også oppstå hvis gassen blir komprimert under høyt trykk. En væske som har kondensert fra en gass blir kalt kondensat. Utstyr eller ting som fører til at væske kondenserer blir kalt kondensator.
Kondensasjon av gass til væske er det motsatte av fordamping eller koking, og er en eksotermisk prosess, som betyr at varme blir frigjort. Vann som man kan se på utsiden av kaldt glass på en varm dag er kondensasjon.
Kondensasjon av vann i naturen
Vanndamp fra lufta som kondenserer naturlig til vann på kalde flater blir kalt dugg. Vanndamp vil bare kondensere på en flate hvis flaten har lavere temperatur enn vanndampen eller når vanndampen er i likevekt i lufta (når lufta er mettet med fukt). Når vanndamp kondenserer på en flate, varmer den opp flaten den kondenserer på. Vannmolekylene bringer varme til flaten, og fører til at temperaturen i den omliggende atmosfæren faller litt. I atmosfæren er det kondensasjonsprosesser av vanndamp som produserer skyer. Duggpunktet til en luftpakke er temperaturen som luftpakken må avkjøles til for at lufta skal kunne kondenseres.
Det oppstår også kondensasjon av vanndamp på en overflate når temperaturen på overflaten er like stor eller mindre enn doggpunkttemperaturen. Deposisjon er en form for kondensasjon, som rim og snø er eksempler på. Deposisjon er når vanndamp går direkte til is, uten å være innom væskefasen.
Live in London (The Beach Boys-album)
Albumet kom ikke inn på UK Albums Chart i Storbritannia, men nådde 75.-plass på Billboard 200 i USA høsten 1976.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Brian Wilson og Mike Love, unntatt hvor annet er notert.
Side to
Albumet ble i 1990 utgitt på nytt av Capitol Records i en «to-for-en»-utgivelse som Beach Boys Concert/Live in London sammen med Beach Boys Concert med to bonusspor.
Wu (stat)
Wu (kinesisk: 吳 / 吴, pinyin: Wú) var en stat i vår- og høstannalenes tid i Kina. Staten Wu lå på begge sider av munningen til elven Yangtze, øst for staten Chu. Wu ble ansett som en halvbarbarisk stat i antikkens kinesiske historie. Hovedstaden var Gusu, som nå heter Suzhou.
Staten Jin hjalp Wu til å vokse seg sterk, fordi Jin så Wu som en nyttig alliert mot staten Chu. I 584 f.Kr. invaderte staten Yan og reiste seg mot staten Chu. Det siste var anstiftet av Wuchen, en embedsmann i staten Jin som var overløper fra Chu.
Etter dette utgjorde Wu en stadig trussel mot Chu sørøstre flanke inntil sin undergang. Wu innyndet seg hos Chus vasaller i områdene rundt Yangtze-dalen, og svekket på den måten Chu. I 506 f.Kr. rettet Wu ett overraskelsesangrep mot Chu og inntok statens hovedstad. Wu fikk for en kort periode så stort overtak at den kunne rette sine krefter mot andre stater, og nedkjempet staten Qi i 484 f.Kr.
Det var en nykomling på sørflanken som til slutt skulle bli Wus nemesis. Der var staten Yue. Staten Chu hadde hjulpet Yue for at den skulle bli en motvekt mot Wu. Selv om Wu hadde vunnet et viktig slag mot Yue i 494 f.Kr. hadde ikke det vært tilstrekkelig for å knekke Yue fullstendig, noe som tildels skyldtes at Yue klarte å bestikke en viktig Wu-minister. Og mens Wu var opptatt med en militærekspedisjon i nord, kom det et overraskelsesangrep fra Yue i 482 f.Kr. – Yue klarte å innta hovedstaden Suzhou. Til slutt klarte Yue å underlegge seg Wu i 473 f.Kr.
Tracey Ullman
Tracey Ullman (født 30. desember 1959 i Slough, Buckinghamshire) er en britisk skuespiller, sanger, dramatiker og forfatter.
Hun hadde eget show i USA, The Tracey Ullman Show, fra 1987 til 1990. Hun hadde flere hits på 1980-tallet som sanger, blant andre «Breakaway», «They Don't Know», «Sunglasses» og «Move Over Darling». Hun har vunnet mange priser, blant andre en Golden Globe Award for beste skuespiller i en TV-serie, syv Emmy Awards og syv American Comedy Awards.
Bo Andersen
Etter at Andersen forlot Stavanger etter 2009-sesongen skulle han spille for Brodd. Dette ble det imidlertid ikke noe av da han signerte for Sandnes Ulf. Andersen er en av få spillere som har spilt på de seks øverste nivåene i norsk fotball.
Andersen har også spilt for følgende klubber: Slagelse Boldklub & Idrætsforening, Lyngby Boldklub, Bristol City FC, Djurgårdens IF Fotboll, UD Las Palmas og Køge Boldklub.
Bo Andersen la opp i 2012 etter å ha slitt med smerter i ryggen over lengre tid. Etter å ha trent SIF i to sesonger ble han foran 2014-sesongen klar som Vaulen-trener.
Bischofshofen
Bischofshofen er en by med ca. 10 000 innbyggere i den østerrikske delstaten Salzburg. Den er hovedstad i distriktet St. Johann (regionen Pongau), og ligger 547 moh.
Historie
På begynnelsen av 700-tallet e.Kr. ble det anlagt et kloster her av Rupert, biskopen av Worms. Derav første del av navnet på byen. I år 1151 dukker første gang betegnelsen "hofen" opp.
Severdigheter
I dag er Bischofshofen mest kjent som et av stedene som arrangerer den tysk-østerrikske hoppuka.
Prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers
Prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers (devanagari: पचविअतिस्हस्रिक्प्रज्प्रमित्स्त्र, sanskrit: pañcaviṃśatisāhasrikāprajñāpāramitāsūtra, tibetansk: ཤེར་ཕྱིན་སྟོང་ཕྲག་ཉི་ཤུ་ལྔ་པ།, wylie: shes rab kyi pha rol tu phyin pa stoq phrag nyi shu lnga pa, dum bu dang po, mongolsk: bilig-ün cinadu kijaγar-a kürügsen qorin tabun mingγ-a-tu, tradisjonell kinesisk: 摩訶般若波羅蜜經, pinyin: móhê bânruò bôluó mì jíng) er en mahāyānasūtra. Den er en del av prajñāpāramitālitteraturen, og er en av de største mahāyānatekstene.
Prajñāpāramitā er sanskrit og oversettes gjerne med «visdommens perfeksjon». En mer ordrett oversettelse er «visdommen (prajñā) som har trengt hinsides eller transcendert (pāramitā) verdens lidelse». Dette er et teknisk begrep som står sentralt i buddhismens ontologiske lære om «tomheten» (shūnyāta). Det er også den sjette av de seks pāramitās i mahāyānabuddhismen.
Prajñāpāramitā er også navnet på en bodhisattva eller «kommende Buddha», som personifiserer denne visdommen. I Kina er hun kjent som Guānyīn. Som en kvinnelig frelseskikkelse eller symbol på moderlighet, spiller hun en sentral rolle i retningen Det rene land.
Den store prajñāpāramitāsūtraen er en fellesbetegnelse på seks forskjellige tekster som varierer i lengde fra 8 000 til 100 000 vers, der hvert enkelt vers består av 32 stavelser. På grunn av emnets kompleksitet, er disse tekstene blitt tildelt hver sin artikkel.
Utgaven på 25 000 vers er bevart på sanskrit, og i oversettelser til tibetansk, kinesisk og mongolsk, hvorav den eldste er fra 291 e.Kr. Dens eksegetiske tradisjon omfatter kommentarer, skrevet av indiske, tibetanske og kinesiske forfattere.
Manuskripter på sanskrit
Teksten finnes på sanskrit i form av flere manuskripter som stammer fra buddhistiske klostere i Nepal og Kashmir. De fem første manuskriptene som er nevnt nedenfor (i Cambridge, Tokyo, Paris og Kolkata) ble oversatt og utgitt av Nalikanasha Dutt i 1934. I 1975 påviste Edward Conze at disse senere nepalske manuskriptene fra 1800-tallet inneholdt feil.
Asiatic society of Bengal
Et femte fragmentarisk manuskript fra Nepal, som befinner seg i Asiatic Society (tidligere kalt Asiatic Society of Bengal) i Kolkata i Vest-Bengal. Manuskriptet ble utgitt av Kōun Kajiyoshi (光運梶芳, 1904-1984) i 1944.
Sentral-Asia og Kina
Vi vet ikke når og hvor prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers først oppstod. Vi vet heller ikke hvilket språk «urteksten» ble forfattet i. Ifølge historiske omtaler er teksten eldre enn noen av de tekster som har overlevd. De første omtalene av tekstens historiske opprinnelse finner vi i forbindelse med de første oversettelsene til kinesisk.
Fortellingen om munken Zhū Shìxíng
I «en samling notater om oversettelsen av Tripitaka» (出三藏記集, gǔ jīn yì jīng tú jì) i 15 bokruller, som ble forfattet i året 510 under dynastiet Liáng (梁), finnes det et kapittel som heter «etterord til Fàngguâng jíng». Der fortelles det om den kinesiske munken Zhū Shìxíng (朱士行), som hadde studert Lokaksema’s tidlige oversettelse av prajñāpāramitāsūtraen i 8 000 vers i Luoyang, hovedstaden til det østlige Zhou-dynasti. I året 260 e.Kr. reiste han vestover for å finne en «mer komplett» tekst som han hadde hørt om i Kina, men aldri hadde sett. Han hadde bestemt seg for å reise til India hvis nødvendig, men da han fant teksten i Khotan behøvde han ikke reise videre. Etter forskjellige prøvelser og trengsler, sendte han en kopi til Kina sammen med sin khotanesiske disppel Puṇyadhana; selv forble han i Khotan resten av sitt liv. Puṇyadhana dro fra Khotan i året 281 og ankom byen Cangyuan i året 286 e.Kr. Denne teksten eksisterte ennå i året 510 e.Kr, og hadde en lengde på mellom 18 000 og 20 000 vers.
Teksten var skrevet på bjørkebark i en skrifttype som var avledet av brahmi-skrift; språket var sannsynligvis sanskrit. Sūtra'en var trolig kjent og brukt på mange steder langs de kulturelle handelsrutene som gikk fra det nordvestlige India opp til Sentral-Asia og langs Silkeveien og som grenset til Tarimbekkenet. Sūtra'ens nærvær i Khotan på denne tiden kan representere en mahāyāna-innflytelse i buddhistiske fellesskap som kort tid tidligere hadde vært dominert av de tidlige buddhistiske skolene (deriblant dharmaguptaka).
Oversettelsen til Mokṣala
Teksten ble oversatt av Mokṣala (無叉羅) og andre; oversettelsen var ferdig på den 10. dag i den 5. måned av året Yuánkāng (元康) under det vestlige Jin-dynastiet (西晉), d.v.s. i året 291 e.Kr. Åstedet for denne oversettelsen var klosteret Shuǐnán (水南寺) i byen Chénliú (陳留). Mokṣala var en innfødt fra Kustana i Khotan; som oversetter introduserte han et nytt alfabet for translitterasjonen av sanskrit.
Oversettelsen til Moksala hadde tittelen «prajñāpāramitāsūtraen som utstråler lyset» (放光般若經, fàngguâng bōrĕ [bânruò] jíng). Den bestod av 20 bokruller og har 90 kapitler:
Oversettelsen til Dharmarakṣa
Mokṣala’s oversettelse var den første som ble påbegynt. Den var likevel den andre som ble fullført. I mellomtiden hadde en khotanesisk munk ved navn Gītamitra bragt et annet sanskritmanuskript fra Khotan til Kina, denne gangen til byen Chang’an i det vestlige Jindynastiet. Der hjalp han Dharmarakṣa (233–310) med å produsere den første kjente kinesiske oversettelsen. Oversettelsen ble avsluttet på den 25. dag, i den 11. måned, i den 7. måned av Tài Kāng (太康), d.v.s. den 27. desember 286 e.Kr.
Disse beretninger understreker hvor viktige oasebyene i Tarimbassenget var for buddhismens utbredelse i Kina. Tre av munkene som er nevnt ovenfor—Puṇyadhana, Gītamitra og Mokṣala—var alle khotanesere. Og dette var et folk som snakket et østiransk språk, selv om også gāndhārī ble brukt blant buddhister i Khotan. Dharmarakṣa var født i oasebyen Dūnhuáng; og hans etniske tilhørighet var Yuèzhī, nomadiske bønder som siden det 2. årtusen f.Kr. bodde på de golde gresslettene i de vestlige delene av den moderne kinesiske provinsen Gansu.
Dharmarakṣa’s oversettelse bærer tittelen «prajñāpāramitāsūtraen som lovpriser lyset» (guàngzàn jing, 光讃經). Originalteksten var trolig sanskrit. Oversettelsen bestod av 10 bokruller og hadde 27 kapitler:
Oversettelsen til Kumārajīva
Tidlig i det 5. århundre produserte en annen kjent oversetter, Kumārajīva som stammet fra en adelsfamilie i det sentralasiatiske kongedømmet Kucha, sin egen komplette oversettelse med 90 kapitler og 27 bokruller. Denne oversettelsen er best kjent og mest studert, delvis på grunn av Kumārajīva's konsise og veldig lesbare stil.
Hans oversettelse bærer tittelen «den store prajñāpāramitāsūtraen» (móhê bânruò bôluó mì jíng, 摩訶般若波羅蜜經). Den ble avsluttet i den 5. måned i det 6. året av Hóng Shǐ (弘始) under det sene Jindynastiet, d.v.s. i april eller mai 404 e.Kr.
Mahā­prajñā­pāramitā­śāstra
Kumārajīva oversatte også māhaprajñāpāramitōpadeśa (大智度論, Dà zhìdù lùn), også kjent som mahā­prajñā­pāramitā­śāstra, til kinesisk. Dette er en enorm kommentar til prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers i 100 bokruller og 90 kapitler, hvorav det første har 51 seksjoner eller underkapitler i 34 bokruller. Teksten er bare bevart i den kinesiske buddhistiske kanon, og finnes ikke i tibetansk oversettelse eller i noen fragmenter på sanskrit.
Kumārajīva oversatte ikke hele teksten. Han oversatte de første 53 kapitler, og utdrag fra resten. Oversettelsesarbeidet pågikk fra sommeren 402 e.Kr. til 1. februar 406 e.Kr. i hagen Xiāo-yáo (逍遙園). Oversettelsen pågikk under keiser Yao Xing (姚興, 366–416) av det senere Qin.
Den indiske originalen skal ha bestått av 100 000 gāthās (linjer) eller 3 200 000 sanskrit-stavelser. Kumārajīva utelot mesteparten av teksten for å få plass for den innenfor rammene av 100 bokruller. De første 34 bokruller representerer en komplett oversettelse av første kapittel, mens bokrullene 35–100 er en forkortelse av kapitlene 2-90. En komplett oversettelse ville ha bestått av minst 1000 bokruller.
Tradisjonelt tilskrives forfatterskapet den sørindiske munken Nāgārjuna, som levde i det første eller andre århundre e.Kr. Den tolker prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers i henhold til de standpunkter som er gitt i Nāgārjuna's hovedverk en grunnleggende avhandling om middelveien (mūlamadhyamakakārikā). Senere forskning har vist at forfatteren sannsynligvis stammet fra Kushriket, en statsdannelse som strakk seg fra det nordlige India inn i det som nå er Pakistan og Afghanistan. Det dreier seg om en forfatter som opprinnelig tilhørte de gamle skolene sarvāstivāda eller mūlasarvāstivāda, men som hadde omvendt seg til Nāgārjuna's filosofi madhyamaka.
Stefano Zacchetti (1968–2020) har påvist flere mulige interaksjoner mellom denne enorme kommentaren og alle de større prajñāpāramitāsūtraene på sanskrit og i andre indiske prakritspråk. Mahā­prajñā­pāramitā­śāstra kan ha vært kilden til senere utvidelser av disse sūtra'ene. En muntlig tradisjon tilknyttet denne kommentaren kan også ha blitt tilføyd disse tekstene.
Teksten fikk enorm betydning i Kina. Den preget «de fire avhandlingers skole» (四論宗, sìlùn zōng) eller østasiatisk madhyamaka. Den var sentral i dannelsen av kinesisk Ch'an-buddhisme og japansk Zen. Den var en av hovedtekstene til Tiāntái (og Tendai i Japan), og ble også studert innenfor Huāyán zōng (og Kegon i Japan). Den hadde høy status i kinesisk buddhisme og representerte en innsikt som manglet i Tibet og India.
Kinesiske kommentarer
I Taishō shinshū daizōkyō er det bevart to kommentarer til Kumārajīva's oversettelse av prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers:
Oversettelsen til Xuánzàng
I årene 660–663 e.Kr foretok Xuánzàng (玄奘, 602–664) en oversettelse av et enormt prajñāpāramitābibliotek på 600 bokruller. Tekst nr 2 i dette biblioteket (bokrullene 401-478) er prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers. Dette er den fjerde oversettelsen til kinesisk som er bevart. Den bærer tittelen «Den andre forsamlingens leksjon, den andre forsamlingens sekvens» (èrhuì dì èrhuì xù, ㆓會第㆓會序) og har 85 kapitler.
Indias juvel: Abhisamayālaṃkāra
Dette er i korthet legenden i tibetansk tradisjon om hvordan Asaṅga (315–390) skrev ned fem avhandlinger som tilskrives Maitreya. Alle fem er forklaringer av prajñā­pāramitā, men Abhisamayālaṃkāra skiller seg ut og har hatt en betydelig innflytelse på eksegeser til prajñā­pāramitālitteraturen. Dette gjelder både innenfor klosteruniversitetene i Nālandā, Vikramaśila og Odantapuri i India, og senere i Kashmir og Tibet.
Abhisamayālaṃkāra betyr «ornamentet (eller juvelen) av erkjennelser», og denne teksten har hatt stor betydning for tibetansk buddhisme. Dens fulle tittel på sanskrit er Abhisamayālaṃkara­nāma­prajñā­pāramitopadeśa­śāstra­kārikā. På tibetansk er det shes rab kyi pha rol tu phyin pa'i man ngag gi bstan bcos mngon par rtogs pa'i rgyan zhes bya ba'i tshig le'ur byas pa/ (ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པའི་མན་ངག་གི་བསྟན་བཅོས་མངོན་པར་རྟོགས་པའི་རྒྱན་ཞེས་བྱ་བའི་ཚིག་ལེའུར་བྱས་པ།). I norsk oversettelse er den fulle tittelen En avhandling i vers om Abhisamayālaṃkāra, marginstruksjon til prajñāpāramita.
I Tōhoku-katalogene over tibetanske tekster har den katalognummeret «Tōh. 3786». I Degé Tengyur er den tekst nr 3813, består av 26 sider, og befinner seg i 182 (ཀ: folio 1b.1-13b.7). Den har 8 kapitler og består av en bampo. Teksten ble oversatt til tibetansk av en indisk pandit omtalt som go mi 'chi med (གོ་མི་འཆི་མེད།) i samarbeid med den tibetanske oversetteren Ngok Loden Sherab (1059–1109).
De 70 emnene er imidlertid ikke alltid lett å finne i de lange prajñāpāramitāsūtraene, heller ikke i prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers som Abhisamayālaṃkāra sies å være mest beslektet med.
Dergé Tengyur inneholder 38 avhandlinger om prajñāpāramitā (Tōh 3786-3823). Av disse er 21 eksegeser relatert til Abhisamayālaṃkāra: 12 av dem er knyttet til spesifikke prajñāpāramitāsūtraer (en 13. tekst som retrospektivt blir kalt Tattva­viniścay, er gått tapt), mens ni er kommentarer til selve Abhisamayālaṃkāra. Og da har vi ikke regnet med den «omarbeidede» versjonen av prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers (Tōh. 3790), som er omtalt i et avsnitt lenger ned i denne artikkelen.
Mahā­prajñā­pāramitā­śāstra, som har en så høy status i Kina, nevnes ikke med et ord i disse avhandlingene. Den finnes i den kinesiske buddhistiske kanon, men har ikke etterlatt seg spor verken i Tibet, sentral-Asia, Nepal eller India.
På den andre siden er det ingen spor av Abhisamayālaṃkāra i Kina. Det er ingenting som tyder på at teksten ble oversatt til kinesisk, og den påvirket ingen av de buddhistiske skoler i kinesisk buddhisme. Xuánzàng hadde kjennskap til andre verker som tilskrives Asaṅga, men Abhisamayālaṃkāra synes å ha vært ukjent for ham.
Versjonen i Kangyur
Det finnes to tibetanske oversettelser av teksten i henholdsvis Kangyur og Tengyur. Den førstnevnte har 76 kapitler og ble oversatt i det 8. århundre. Originalteksten var et manuskript fra Kathmandu i Nepal. Kolofonen nevner ingen oversetter, men forskjellige kataloger over Kangyur er enige om at den ble oversatt «i tidsrommet til Yeshé Dé (སྣ་ནམ་ཞང་ཡེ་ཤེས་སྡེ་) og andre». Også japaneren Hukuju Ui antyder i sin katalog fra 1934 at oversetteren var Yeshé Dé.
De to utgavene av Hemis Kangyur er alene i å tilføye at oversetterne var «Zhang Yeshé Dé og andre, i tiden til me khri srid sde btsan» (Hemis I) og «... i tiden til mes khri srong (?lnga) btsan» (Hemis II). Dette er muligens korrumperte stavemåter, og tilsvarer ikke de vanlig navnene på de tibetanske kongene fra denne perioden. De kan muligens referere til kong Tridé Songtsen (khri sde srong btsan), også kjent som Sadnalegs (sad na legs), som regjerte 800–815 e.Kr.
Det faktum at oversettelsen nevnes i to tidlige keiserlige kataloger, beviser at den ble fullført senest omkring år 813 e.Kr.
Versjonen i Kangyur reflekterer en av flere sanskrit-versjoner som sirkulerte i India i denne perioden; den kan endog inkludere elementer fra flere kilder. Teksten inneholder visse arkaiske stavemåter og arkaiske begreper, som brukes på en uvanlig og inkonsistent måte. Navnene på flere bodhisattvaer (བྱང་ཆུབ་སེམས་དཔའ།, byang chub sems dpa’) er også gjengitt på måter som ikke er standard. Dette indikerer at teksten ikke er så mye redigert som andre kanoniske tekster ble tidlig i det 9. århundre.
Språket ligner mye på det som brukes i den tibetanske prajñāpāramitāsūtraen i 100 000 vers; både visse arkaiske begreper og den nøyaktige korrespondanse til flere avsnitt, er felles for begge sūtra'ene. Tekstene må ha blitt oversatt enten samtidig eller i sekvens, og det er sannsynlig at oversetterne var de samme.
Den tibetanske prajñāpāramitāsūtraen i 18 000 vers divergerer derimot betraktelig fra disse to sūtraen'ene både i språk og i bruken av visse begreper og navn. Samme diskrepans mellom versjonen i 18 000 vers på den ene siden og versjonene i 25 000 og 100 000 vers på den andre, finnes i prajñāpāramitābiblioteket som ble oversatt av til kinesisk av Xuánzàng (玄奘, 602–664). Det tyder på at tekstene divergerte på denne måten før den ble oversatt til kinesisk og tibetansk.
En oversettelse til engelsk av versjonen i Kangyur ble foretatt av Padmakara Translation Group og ble publisert 1. juni 2023.
Kolofonen
Kolofonen (Dergé Kangyur, bind 28 [ག, ga], folioene 380a-381a) lyder:
Den omarbeidede versjonen i Tengyur
En annen versjon finnes i Tengyur. Den 25. juli 2023 hadde Padmakara Translation Group ennå ikke begynt oversettelsen av denne teksten.
Det er presentert som en kommentar, men er bedre beskrevet som en litt anderledes versjon av sūtra'en. Det er små forskjeller i rekkefølgen og modifikasjoner på enkelte steder. Mens utgaven i Tengyur har 76 kapitler, er den omstrukturert og følger inndelingen i åtte kapitler i Abhisamayālaṃkāra eller «ornamentet av erkjennelser». Kapittelinndelingen bryter helt med bevarte manuskripter fra Nepal.
Den er ofte beskrevet som den «omarbeidede» og «reviderte» versjonen. Det er likevel feilaktig å tro at versjonen i Kangyur er fullstendig «urevidert». I evolusjonen av mange sameksisterende versjoner, er det vanskelig å skille mellom «ureviderte» og «reviderte» versjoner.
Orientalisten Edward Conze (1904–1979) hevdet at sanskrit-manuskriptet kan gå tilbake til det 5. århundre. Ifølge historien til Tāranātha fra 1608, fant Ārya Vimuktisena diskrepanser mellom sūtra'en og Abhisamayālaṃkāra. Hans tvil ble fjernet da han fulgte instruksjonene til Maitreya i en drøm, og møtte upāsaka Śāntivarman i Vārāṇasī. Da mottok han prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers som Śāntivarman bragte fra Sør-India og denne korresponderte med rekkefølgen i Abhisamayālaṃkāra.
Kolofonen (Derge Tenguyr, bind 186, folio 342) forteller at teksten ble oversatt fra sanskrit til tibetansk i det 11. århundre av den nepalesiske og newarbuddhistiske paṇḍita Śāntibhadra (død ca 1050, ཞི་བ་བཟང་པོ, zhi ba bzang po) og tibetaneren tshul khrims rgyal ba (ཚུལ་ཁྲིམས་རྒྱལ་བ), også kalt Naktso Lotsāwa Tsultrim Gyalwa (1011–1064, ནག་འཚོ་ལོ་ཙཱ་བ་ཚུལ་ཁྲིམས་རྒྱལ་བ་). Sistnevnte var nært tilknyttet Atiśa.
Under oversettelsen har oversetterne også tatt i bruk versjonen i Kangyur, som ble foretatt tre århundrer tidligere. Denne har blitt brukt som grunnlag for relativt små nødvendige forandringer. Likevel er en stor majoritet av avsnittene felles for de to versjonene, og i det store og hele er de nesten identiske. Innen for de akademiske miljøene ved klostrene er det versjonen i Tengyur som det hovedsakelig refereres til, enten direkte eller fordi fordi denne versjonen er brukt av de mange eksegesene til teksten. Disse kommentarene er omtalt i et avsnitt lenger ned. Mange av disse kommentarene er relatert til Abhisamayālaṃkāra, og det er grunn til å tro at versjonen i Tengyur har vært fokus for detaljert studium helt siden 1100-tallet.
På den andre siden presenteres likevel versjonen i Kangyur som spesielt hellig og som «Buddhas ord» (buddhavacana). Den er også gjenstand for lesing og opplesing og for detaljerte analyser og studium. Denne versjonen har bevart trekk som er mye eldre enn mange andre kanoniske tekster.
I katalogen til Dergé sies det i omtalen av prajñāpāramitāsūtraen i 100 000 vers at Ngok Lotsāwa i det 11. århundre foretok revisjoner av en tidligere oversettelse på bakgrunn av et sanskritmanuskript i et tempel i Phamting (Pharping) i Nepal. Alle revisjonene er ikke nevnt, men de inkluderer navnene på tre former for meditativ stabilitet (samādhi) som han tilføyde listen i kapittel 8.
To av disse former for samādhi nevnes i versjonen av prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers som finnes i Kangyur. Derfor er det mulig at også denne teksten bærer spor av senere revisjoner. På den andre siden er listene over meditative stabiliteter ikke alltid identiske mellom versjonen i Kangyur og versjonen i Tengyur. De er forskjellige både i antall og innhold. Derfor er det ikke mulig å dra endelige konklusjoner av dette.
Tittelen
Den normaliserte tittelen i Dergé Tengyur (bind 184, folio 1b.1) er shes rab kyi pha rol tu phyin pa stong phrag nyi shu lnga pa/ (ཤེས་​རབ་​ཀྱི་​ཕ་​རོལ་​ཏུ་​ཕྱིན་​པ་​སྟོང་​ཕྲག་​ཉི་​ཤུ་​ལྔ་​པ།), fra sanskrit pañchavimshātisāhashrika prajñāpāramitā (पण्चविम्शातिकाहश्रिक प्रज्ञा पारमिता) eller «prajñāpāramitā i 25.000 vers».
Dergé Tengyur har flere varianter av tittelen.