cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bret Harte
Mark Twain
Det var et melodrama, skrevet med tanke på skuespilleren Charles T. Parsloe i hovedrollen. Emnet for et drama om en «kinamann» var tidsriktig, selv om betegnelsen «kinamann» på kinesere er i dag med god grunn betraktet som nedlatende. Store mengder kinesiske immigranter hadde først kommet til California på 1850-tallet for å arbeide gruvene og tiåret etter var rundt 90 prosent av arbeidsstokken som bygde jernbanene kinesere. I 1871 var det mange voldelige rasistiske angrep på kineserne, men i henhold til en folketelling av 1880 utgjorde de ingen «fare», kun 0,002 prosent av hele den amerikanske befolkningen. Stykket ble satt opp i Washington D.C. på National Theater den 7. mai 1877. Det hadde da lenge blitt omtalt i avisene og forfatternes berømmelse sikret et stort publikum. Twain kunne ikke komme på premieren grunnet et brått anfall av bronkitt. Isteden sendte han et humoristisk telegram for å bli lest ved teppefall: «Jeg har forberedt to taler; en til å bli avlevert i tilfelle fiasko, og en annen i tilfelle suksess. Vær så snill å fortelle meg hvilket jeg skal sende.» Stykket ble også satt opp i New York, men vekket liten entusiasme blant teateranmelderne. I henhold til Albert Paine, Mark Twains litterære eksekutor, dro stykket siden på turné, «på provinsielle reiser uten noen særlig prestisje utover omdømmet til dets forfattere, og det ville synes at dette ikke var nok, for det feilet å selge, og alle parter involvert oppga det til sin skjebne og det ble aldri hørt mer om siden.»
Mark Tawin hevdet at stykket var i egne ord didaktisk: «Hele hensikten med stykket er å tillate en mulighet for å belyse denne karakter. Kinamannen vil bli et jevnlig skue over hele Amerika litt etter litt, og et vanskelig politisk problem også. Det synes derfor bra å la publikum studere ham litt på scenen på forhånd...» Begge forfattere hadde tidligere skrevet om kinesere i Amerika og nådeløst angrepet diskriminering og vold mot dem, og særlig Harte hadde uttrykkelig fordømt stereotyper av «kinamannen». Dette stykket klarte ikke bidra til økt forståelse for kinesernes sak, først og fremst for at det ikke var et særlig godt teaterstykke, men for det andre for at Ah Sin med sin «shreiking and gibbering Chinese» ble framstilt som en komisk stereotyp framfor som et sympatisk eller fullendt menneske.
Den 13. august 1877, samtidig som Ah Sin ble spilt i New York, foreslo senatet i California en meget særskilt «løsning» på problemet med kineserne, «moralsk, det mest nedverdige folk på jordens overflate» og krevde «at de skulle ikke få lov til å bosette seg på vår jord». Den amerikanske kongressen vedtok Chinese Exclusion Act i 1882, loven som forbød all innvandring særskilt fra Kina.
Stykket og samarbeidet førte til at deres langvarige vennskap gikk i stykker. Alle brev fra Twain til Harte, unntatt ett, er gått tapt. I det gjenværende er tonen god og han gratulerte sin venn med fødselen av datteren Susy og foreslo at familiene tilbrakte sommeren sammen. Da Henry James en gang spurte Twain om han var kjent med Bret Harte, skal han ha svart, «Joda jeg kjenner den horesønnen». I et intervju i 1895 omtalte Twain sin tidligere som «Jeg avskyr ham, fordi jeg synes hans arbeid er dårlig. Han har ikke noe hjerte, unntatt i sitt navn, og jeg mener at han produsert ingenting som er ekte.» Om deres felles teaterstykke som ødela vennskapet, klarte Twain å redusere til «Vel, Bret kom ned fra Hartford og snakket om det, og deretter skrev Bret det mens jeg spilte biljard, skjønt jeg måtte selvfølgelig gå over det og få dialekten riktig. Bret visste aldri noe om dialekt.» Albert Paine kommenterte at Twains kommentar var urettferdig; begge forfatterne hadde jobbet hardt med stykket.
Siste år
Til hans minne har venner i San Francisco installert en tre meter høy plakett av bronse på Bohemian Club som står den dag i dag ved krysset av Taylor Street og Post Street. Flere av Hartes fortellinger ble filmet som stumfilmer. Selv om han ble bortimot glemt på 1900-tallet (mens Mark Twains har fått et varig omdømme), har han blitt anerkjent som en innflytelsesrik bidragsyter til amerikansk litteratur. Han huskes best i California hvor tallrike barne- og videregående skoler er navngitt etter ham. Det er samme er en rekke skoler. I 1987 ble han æret med frimerke i serien av «Store amerikanere. Byen Twain Harte i California er navngitt etter både Mark Twain og Bret Harte.
Bibliografi (utvalg)
Se eksterne lenker for fullstendig bibliografi
Ibn Khaldūn
Ibn Khaldūn (arabisk:, fullt navn ; født 27. mai 1332 (732 AH) i Tunis i hafsidenes Ifriqiya, det nåværende Tunisia, død 19. mars 1406 (808 AH) i Kairo). Han er betraktet som en forløper for moderne disipliner innenfor historie, historisk geografi, sosiologi, økonomi og demografi.
Liv og virke
Hans familie av intellektuelle aristokrater hadde flyttet fra Spania da det mauriske regimet der begynte å svikte i 1227. I vesten er han også kjent som en foregangsmann for fagene som noen hundreår senere kom til å bli kalt sosiologi og sosialøkonomi. Hans mest kjente og oversatte verk er Al-Muqaddimah («Introduksjonen»), også kjent under sitt greske navn Prolegomena. Ibn Khaldūn utga al-Muqaddimah i 1377 som det første bindet i sitt planlagte hovedverk al-Kitāb al-ʻibar («Boken om lærdommene»), men det regnes ofte som et selvstendig verk.
Som historieskriver er Ibn Khaldūn kritisk, og i al-Muqaddimah beskriver han en rekke bias historikeren må være på vakt for. Han mener også at det finnes underliggende «samfunnslover» bak viktige samfunnsendringer og at historikeren må søke å forstå disse. I verket utvikler han derfor systematisk metode for å beskrive, analysere og fortolke samfunnet.
Mange kopier av manuskriptet til al-Muqaddimah sirkulerte, men det ble trykket første gang i 1850.
Arnold J. Toynbee beskrev verket som «det viktigste verket av sin sort som hittil er blitt skapt av noe menneske, noe sted, til noen tid». Ibn Khaldūn beskrives som forløper for eller grunnlegger av moderne samfunnsvitenskap, spesielt sosiologi. Auguste Comte, Karl Marx og Emile Durkheim kjente trolig til hans arbeider. Flere av Comtes begreper og teorier er svært like Ibn Khaldūns. Ibn Khaldūn studerte blant annet utviklingen av det arabiske samfunnet fra ruralt til urbant. Hans arbeider har også preg av historie eller historisk sosiologi. Han beskrives også som en tidlig samfunnsøkonom og den ledende økonomen i islamsk middelalder.
Tilsammen utgav Ibn Khaldūn sju bind av al-Kitāb al-ʻibar. Etter al-Muqaddimah fulgte fire bind der han forsøkte å dekke hele menneskehetens historie, og to bind om historien til berberne og maghrebinere spesielt.
Ibn Khaldūn var religiøs og nevner ofte gud i sine skrifter, men la vekt på at samfunnsforhold må forklares empirisk, med sosiale fakta, og argumenterte for et klart skille mellom verdslige og religiøse spørsmål. Han viste også hvordan religion kunne brukes til å skape en fellesskapsfølelse til fordel for regimet. Ifølge al-Araki er Ibn Khaldūns budskap at urettferdig fordeling vil ødelegge ethvert samfunn.
Relasjonell estetikk
Relasjonell estetikk er en teori om, og samlebetegnelse på, en rekke ulike kunstneriske uttrykk og strategier som ble utviklet fra begynnelsen av 1990-tallet. En relasjonsestetisk tilnærming til kunst betyr å vurdere et kunstverk ut fra de mellom-menneskelige relasjonene det representerer, produserer eller foreslår.
Begrepet «relasjonell estetikk» ble introdusert av den franske teoretikeren og kuratoren Nicolas Bourriaud gjennom en rekke artikler om nye tendenser i samtidskunsten på 1990-tallet, samlet i boken Esthétique relationnelle (1998). Bourriauds observasjon var at mange kunstnere på denne tiden arbeidet med sosial utveksling heller enn representasjon, uttrykk eller materialer. Relasjonell kunst er ifølge Bourriaud et sett praksiser som har som konseptuelt og praktisk utgangspunkt helheten av menneskelige relasjoner og sosiale kontekster, heller enn et uavhengig og privat rom.
Kipkemboi Kimeli
Kipkemboi Kimeli (født 30. november 1966, død 6. februar 2010) var en kenyansk langdistanseløper som vant bronsemedalje på 10 000 meter under OL 1988 i Seoul.
Jānis Paipals
Jānis Paipals (født 28. september 1983) er en latvisk langrennsløper.
Han debuterte i verdenscupen i langrenn 11. januar 2014 i Nové Město.
Paipals representerte Latvia under Vinter-OL 2010 og 2014.
Mesomerodon
Mesomerodon er en slekt av biller som hører til gruppen praktskarabider ((Rutelinae)) i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
Middelsstore, ovale, lyst okergule skarabider. Dekkvingene er tett punktert med antydning til punktrader.
Utbredelse
Slekten lever i Sør-Amerika (Ecuador, Peru).
Tranberg videregående skole
Tranberg videregående skole er en tidligere videregående skole på Gjøvik. Etter sammenslåingen av de videregående skolene i Gjøvik ble studieretningene ved Tranberg overført til den nye Gjøvik videregående skole.
Historie
Tranberg videregående skole ble etablert som Gjøvigs Borgerskole i 1873. I 1881 ble borgerskolen endret til en ordentlig middelskole, og i 1913 ble skolen et gymnas. I 1955 fikk skolen egen bygning, og navnet Gjøvik og Vardal interkommunale høgre allmennskole. Denne bygningen ble senere Tranberg videregående skole. Skolen hentet elever også fra Toten og Land, og i 1964 hadde skolen over 1 000 elever. Med så mange elever ble det så trangt om plassen at noen klasser måtte ha kveldsundervisning.
I 1964 ble skolen overtatt av Oppland fylke, og fikk navnet Gjøvik gymnas. Fra 1982 kom navnet Tranberg videregående skole, et navn som opphørte med sammenslåingen av med Bondelia videregående skole og Gjøvik videregående skole, til nye Gjøvik videregående skole.
Hopstunnelen
Trafikkutvikling
Årsdøgntrafikken i tunnelen siden 2010.
Art Tatum
Art Tatum, jr. (født 13. oktober 1909 i Toledo i Ohio i USA, død 5. november 1956 i Los Angeles) var en amerikansk jazzpianist. Han spilte, tross grå stær og senere synstap, tidlig et eminent stride piano inspirert av Fats Waller, og ble hentet til New York som Adelaide Halls pianist (1932).
Hans debutinnspilling (1933) ga hans signaturmelodi «Tea for two», samt en Tiger rag avgitt i et tempo som han senere brukte for å vinne de fleste «cutting contest» han tok del i. Hans egen A.T. Trio (1943) med Slam Stewart bass og Slim Gaillard/Tiny Grimes/Everett Barksdale gitar, var inspirert av Nat King Coles trio og ga flere innspillinger.
Tatum overførte flere klassiske verk til jazz-stil, og ble av samtidige som Fats Waller og Sergei Rachmaninoff, rangert som datidens største utøver. Et opptak av 124 melodier hos Norman Granz (1953) resulterte i et titall utgivelser etter hans tidlige død (uremi).
Filippinene under Sommer-OL 1956
Filippinene under Sommer-OL 1956. Trettini sportsutøvere fra Filippinene deltok i sju sporter under Sommer-OL 1956 i Melbourne. De vant ikke noen medaljer.
Cicciolina
Anna Ilona Staller (født 26. november 1951), bedre kjent under artistnavnet Cicciolina, er en ungarsk-italiensk pornoskuespiller, sanger og politiker.
I tenårene var hun ansatt som serveringsdame på et hotell i Budapest, der hun ble kjent med en italiensk reisebyråansatt. De giftet seg hun flyttet til Roma.
Hun startet sin showbiz-karriere i 1970-årene som vert i et italiensk radioprogram, Radio Luna, og medvirket i en rekke mainstream filmer før hun debuterte som pornostjerne i filmen Il telefono rosso (1983), instruert av hennes mangeårige kjæreste Riccardo Schicchi.
I 1990 eller 1991 giftet hun seg med den amerikanske kunstneren Jeff Koons og har stått modell for en rekke av hans skulpturer. Deres sønn, Ludwig, ble født i 1992, men de skilte seg i 1994 eller 1998.
Fylkesvei 7592
Fylkesvei 7592 går mellom Spengervatnet og Indre Skjelfjord i Flakstad kommune.
Hydrogenbinding
En hydrogenbinding er en svak kjemisk binding mellom et hydrogenatom bundet i et molekyl sammen med et elektronegativt atom, og et annet elektronegativt atom i et annet molekyl.
En hydrogenbinding er en spesiell form for dipolar binding. Den er derimot mye sterkere enn vanlige dipolare bindinger, altså krever det mye mer energi å bryte en slik binding. Det fører med seg et høyere kokepunkt i stoffer som har hydrogenbindinger.
Navnet kommer av Hydro som betyr vann, som er et stoff med karakteristiske egenskaper som følge av hydrogenbinding. Blant annet har vann relativt høyt kokepunkt og sterk overflatehinne i forhold til andre lignende stoffer.
Hydrogenbindinger spiller en viktig rolle i biokjemi. Proteiner og DNA er to eksempler på funksjonelle biokjemiske substanser hvor hydrogenbindinger er ansvarlig for en uunnværlig del av strukturen.
Let Me Go, Lover!
«Let Me Go, Lover!» er en sang skrevet av Jenny Lou Carson og Al Hill, under et pseudonym som ble brukt av Fred Wise, Kathleen Twomey og Ben Weisman.
Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet On the Way Up i 1962.
Arapuã
Arapuã er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Modestas Vaičiulis
Modestas Vaičiulis (født 11. april 1989) er en litauisk langrennsløper.
Han debuterte i verdenscupen i langrenn 29. november 2008, og hans beste individuelle verdenscup-plassering er en 71.-plass i klassisk sprint fra 2009.
Vaičiulis representerte Litauen under Vinter-OL 2010.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 49 på sprinten.
OL-resultater
Vancouver 2010
Butanol
Butanol er en enverdig alkohol med 4 karbonatomer hvorav det ene har en OH-gruppe knyttet til seg.
Kjemisk formel: C4H9OH og kan forekomme som 4 isomerer:
Butanol kan framstilles av biomasse eller fossilt brensel. Brukes industrielt som løsningsmiddel, men kan også brukes som brensel for bensinmotorer. Den er veldig farlig og kan være eksplosivt ved en kjemisk reaksjon med andre stoffer.
Nicolas Toussaint Charlet
Biografi
Sin første jobb fikk Charlet i administrasjonen til Paris, hvor han ble satt til å registrere rekrutter. Han tjenestegjorde i Nasjonalgarden i 1814. Etter at han i 1816 måtte slutte i sin jobb, fikk han en stilling i atelieret til Baron Gros. Her lærte han litografi og fikk også gi ut noen verker som ble begynnelsen på hans karriere som kunstner. En av hans gode venner var maleren Géricault. Charlet giftet seg i 1824 og fikk to sønner som overlevde ham. I 1838 begynte helsen å skrante, og i 1845 døde han.
Charlet var svært produktiv. Ved hans død talte hans verkliste over 2000 litografier i tillegg til akvareller, sepiategninger, oljeskisser og etsinger. En statue av ham er satt opp på torget Denfert-Rochereau i Paris.
Verker
Noen kjente verker av Charlet er
Litteratur
A life of Charlet ble gitt ut i 1856 av en venn fra militæret, de la Combe.
Biombo
Biombo er en region i Guinea-Bissau. Det ligger vest i landet ved kysten og grenser til regionene Cacheu, Oio og hovedstaden Bissau.
Administrativ inndeling
Biombo er delt inn i tre sektorer:
Gardafjellet
Gardafjellet er et fjell i Øygarden kommune på øya Sotra i Vestland. Det har en høyde på 112 meter over havet.
Christian Tybring-Gjedde
Christian Tybring-Gjedde (født 8. august 1963 i Oslo ) er en norsk politiker (FrP). Han har sittet på Stortinget for Oslo siden 2005. Han var medlem av Finanskomiteen frem til og med høsten 2013 da han gikk over til Utenriks- og forsvarskomiteen der han er medlem fortsatt. I mai 2021 ble han valgt til sentralstyret i FrP, og gikk etter eget valg ut av sentralstyret i november 2021.
Bakgrunn
Christian Tybring-Gjedde er sønn av Harald Tybring-Gjedde (født 1930), forretningsmann, kunstsamler og lenge leder av C. Tybring-Gjedde ASA, en kontorvarekjede som Christian Tybring-Gjeddes farfar startet i 1918. Han er gift med Ingvil Smines Tybring-Gjedde. Han er far til høyrepolitikeren Mathilde Tybring-Gjedde fra et tidligere forhold.
Tybring-Gjedde har bachelorgrad i statsvitenskap fra det katolske Loyola University i Chicago og mastergrad i internasjonal politikk fra University of Denver i Colorado. Før han ble innvalgt på Stortinget jobbet han som underdirektør i Forsvarsdepartementet i avdelingen for økonomi og styring.
Tybring-Gjedde var i 1980- og 1990-årene en aktiv vannpolo-spiller (målvakt) for Frogner Vannpoloklubb og var med å ta klubben til NM-gull i 1992. Han ble også uttatt på landslaget. Hans bror var også en aktiv vannpolospiller og en av Norges beste i 1980-årene.
Politisk virke
I 2003 ble han innvalgt i Oslo bystyre der han satt i finanskomitéen. I perioden 2001 til 2003 var han politisk nestformann i Oslo FrP.
Politiske synspunkt
I en kronikk i Aftenposten 25. august 2010, med tittelen «Drøm fra Disneyland», kritiserte Tybring-Gjedde og hans medforfatter Kent Andersen Arbeiderpartiets innvandringspolitikk. Kronikken fikk stor oppmerksomhet i media på grunn av sitt innhold. I et intervju med NRK Dagsrevyen samme dag omtalte Tybring-Gjedde blant annet Groruddalen i Oslo som en «enklave» uten etniske nordmenn. Etter terrorangrepene 22. juli 2011 angret han derimot på kronikken.
Junior Hoilett
David Wayne «Junior» Hoilett (født 5. juni 1990) er en canadisk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Reading FC.
Han er primært vingspiller, men kan brukes i flere offensive roller.
Hoilett ligadebuterte i februar 2008 for SC Paderborn 07 i Tyskland, på utlån fra Blackburn Rovers FC. Sesongen etter spilte han for FC St. Pauli. Begge disse klubbene befant seg på Tysklands nest øverste nivå på det tidspunktet. Etter disse lånoppholdene fikk Hoilett innvilget arbeidstillatelse i England, og var dermed klar for Premier League.
Han fikk sin ligadebut med Blackburn 15. august 2009 som innbytter i 2-0 tapet hjemme mot Manchester City FC.
12-punktsavtalen 2005
12-punktsavtalen 2005 blei inngått i Delhi, India mellom Sjupartialliansen for demokrati i Nepal og NKP (Maobadi), også kjent som maoistpartiet i Nepal.
Avtalen tok sikte på å danne en felles front av partiene som var i opposisjon til diktaturet til kong Gyanendra.
Den la grunnlaget for et samarbeid som førte fram til demokratiopprøret Jana Andolan 2006, styrta kongens diktatur, og la grunnlaget for fredsslutning i borgerkrigen i Nepal i november 2006. Avtalen definerte Kongen som et hinder for fred, og påpekte behovet for en grunnlovgivende forsamling og bistand fra utenlandske parter (FN) i fredsforhandlingene.
Teksten i 12-punktsavtalen
'''Avtalen fra 22. november 2005 mellom de sju parlamentariske partiene og MKP(M)'''
(Oversatt fra en uoffisiell engelsk oversettelse av J. P. Andresen)
My Last Date (with You)
My Last Date (with You) er en sang skrevet av Boudleaux Bryant, Floyd Cramer og Skeeter Davis som ble spilt inn og gitt ut på singel med Skeeter Davis i 1960. Sangen ble også gitt ut på albumet Here's the Answer i 1961.
Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet On the Way Up i 1962. På Ann sitt albumet ble sangen skrvet slik; My Last Date with You.
Livmorhalskreft
Livmorhalskreft, cervixcancer, er den tredje hyppigste kreftform hos kvinner i aldersgruppen 15-54 år, og den nest hyppigste kreftform hos kvinner under 35 år. I 2012 var det 305 kvinner i Norge som fikk livmorhalskreft, og 68 kvinner døde av denne kreftsykdommen. Overflatevevet i skjeden er plateepitel, som er en relativt solid overflate. I livmoren er det sylinderepitel som er mykere og er egnet til å ta imot et befruktet egg. I livmorhalsen, ytterst i uterinkanalen er en overgangssone mellom de to epitel-/slimhinneformene. I denne overgangssonen kan det oppstå livmorhalskreft. Dette er en av de vanligste kreftformene hos kvinner. Ved å bruke en børste eller/og en trespatel kan det fjernes celler fra overflaten av denne sonen og stryke det ut på en glassplate/objektglass. Dette er en cytologisk prøve, populært kalt kreftprøve.
Det anbefales at kvinner i aldersgruppen 25-69 år tar slik celleprøve hvert 3. år, eller oftere om de har plager fra underlivet.
Humant papillomavirus / HPV
Livmorhalskreft kommer hovedsakelig av smitte med humant papillomavirus (HPV). Over 99 prosent av livmorhalskreft er forårsaket av HPV. Dette viruset forårsaker også flere andre krefttyper, som kreft i vulva, vagina, munnhule, svelg, endetarm og peniskreft.
HPV er det hyppigst seksuelt overførbare viruset. Omtrent 70-80 prosent av alle seksuelt aktive kvinner og menn blir smittet en eller flere ganger i løpet av livet. HPV kan trenge inn i genene i cellene. Dette kan føre til mutasjoner i DNA, svikt i cellenes vekstregulering og etterhvert celleforandringer og kreftutvikling. Kroppens immunforsvar kvitter seg med viruset i løpet av 6-24 måneder i 90 prosent av tilfellene. Det er vedvarende (persisterende) HPV-infeksjon over tid som øker risiko for celleforandringer og kreft. Det tar vanligvis minst 10-15 år fra HPV-smitte til eventuell utvikling av kreft.
De ulike celleforandringene (forstadier til livmorhalskreft) deles inn etter alvorlighetsgrad. På celleprøve brukes betegnelsen LSIL (lavgradige celleforandringer) og HSIL (høygradige celleforandringer). LSIL brukes ved mindre celleforandringer hvor det blir anbefalt ny celleprøve, eventuelt sammen med HPV-test, etter 6-12 måneder. Ved HSIL er celleforandringene så alvorlige at det anbefales henvisning til gynekolog for kolposkopi (en form for direkte, mikroskopisk undersøkelse av livmorhalsen) og vevsprøve / biopsi / histologisk undersøkelse. Resultatet av en histologisk undersøkelse deles inn i normal, CIN1, CIN2, CIN3 og kreft.
Kvinner med høygradige celleforandringer (CIN2+) i livmorhalsen anbefales behandling med konisering som er et lite kirurgisk inngrep der en liten del av livmortappen opereres bort. Det fjernes en kremmerhusformet bit med spissen nesten inne i uterinhulen og den runde grunnflaten av kremmerhuset som en sirkel rundt mormunnen / åpningen i livmorhalsen. Dette fjerner slimhinnen med celleforandringer og en del underliggende bindevev i livmorhalsen, og slik konisering kan øke faren for spontanabort og tidlig fødsel i senere svangerskap.
HPV-vaksine
Vaksine mot Humant papillomavirus (HPV-vaksine) ble registrert som legemiddel i Norge november 2006. Fra høsten 2009 ble HPV-vaksinen inkludert i barnevaksinasjonsprogrammet der alle jenter i 7. klasse (12 år gamle jenter) får tilbud om gratis vaksine. HPV-vaksinen gir beskyttelse mot HPV type 16 og 18 som er årsak til over 70 prosent av livmorhalskreft. I tillegg beskytter den mot HPV type 6 og 11 som er årsak til over 90 prosent av kjønnsvorter. Det er beregnet at 80 prosent vaksinedekning vil kunne halvere forekomsten av livmorhalskreft. Siden vaksinen ikke dekker alle HPV-typer anbefales det at også vaksinerte 25-69 år gamle kvinner følger anbefalingene om å ta celleprøve hvert tredje år.
De lengste vaksinestudiene har nå over 10 års oppfølging uten at det er sett avtagende effekt av vaksinen eller langtidsbivirkninger. Det er ikke registrert flere bivirkninger av HPV-vaksinen enn for andre vaksiner i barnevaksinasjonsprogrammet. De første vaksinestudiene omfattet 9-26 år gamle kvinner. Senere er det blitt vist effekt hos 27-45 år gamle kvinner samt hos menn. I Australia er forekomsten av kjønnsvorter hos kvinner under 28 år blitt halvert etter at 70 prosent av jenter / kvinner i alderen 12-26 år har tatt vaksinen. Forekomsten av celleforandringer er også blitt redusert. I Sverige får jenter opp til 18 år gratis HPV-vaksine, og i Danmark gis det gratis vaksine opp til 26 år. I Norge må gutter (uansett alder) og jenter som er eldre enn 12 år betale selv. Fra 2013 har Australia også inkludert gutter i sitt vaksinasjonsprogram for HPV-vaksinen.
Marikåpeslekta
Marikåper (Alchemilla) er en planteslekt i rosefamilien. Slekten består stort sett av apomiktiske takson, noe som fører til at slekten kan inndeles i mange småarter.
De tallrike, små blomstene mangler kronblader, men har en diskus som skiller ut nektar og blomstene besøkes blant annet av ulike tovinger, teger, biller og vepser. Marikåpe er utbredt i Europa, Nord-Amerika og Asia, og er i nær slekt med Fjellmarikåpe.
Artene vollmarikåpe (Alchemilla subglobosa) og nordlandsmarikåpe (Alchemilla taernaënsis) regnes som nær truet.
Kulturhistorie
Gamle myter sier at hvis man bader i vannet som samles opp i bladene så holder man seg evig ung, og at hvis man setter en marikåpe på brystet skal det bli fast og fint igjen etter amming.
Far til fire
Far til fire er et fenomen i dansk familieunderholdning; det var opprinnelig en tegneserie, siden en filmserie, en rekke bøker og til slutt en teaterforestilling. I alle varianter handler Far til fire om en familie, bestående av en far og hans fire barn: storesøsteren «Søs», tvillingene «Ole» og «Mie» samt lillebroren «Lille Per».
Tegneserien utkom første gang i 1948, mens den opprinnelige filmserien begynte i 1953 og ble avsluttet i 1961.
Solveig Horne
Solveig Horne (født 12. januar 1969 i Haugesund) er en norsk politiker (FrP). Hun var innvalgt på Stortinget fra Rogaland fra 2005 til 2021. Hun var barne-, likestillings- og inkluderingsminister i Erna Solbergs regjering fra 2013 til 2018.
Far til fire
I 1971 forsøkte Panorama Film, med Ib Mossin som regissør, å gjenopplive serien med Helge Kjærulff-Schmidt i hovedrollen som «Far»og Buster Larsen som Onkel Anders. Det ble bare produsert én film med denne besetningen, og denne anses ikke å være en del av Far til Fire-kanonen av størstedelen av seriens tilhengere.
Solveig Horne
Bakgrunn
Hun vokste opp i Etne øst på Haugalandet som den eldste av fem døtre av bilmekaniker Jon Tormod Horne og sykepleier Ingebjørg Marie Stødle. Solveig Horne er kristen, og gikk som barn på søndagsskolen der faren har vært lærer i over 30 år. Hun flyttet til Sandnes som 16-åring, og har siden bodd på Sola. Hun har fagbrev som butikkslakter fra 1990, og arbeidet i seks år som ferskvareleder i en butikk på Sola. Hun har barn fra et tidligere ekteskap.
Far til fire
I den opprinnelige serien ble det i alt laget åtte filmer i og omkring studioene til ASA film i Lyngby, og alle filmene ble regissert av Alice O'Fredericks.
Solveig Horne
Politikken
Før hun ble innvalgt på Stortinget, var Horne medlem av Sola kommunestyre og formannskap 1995–2007, medlem av Rogaland fylkesting 1999–2005, medlem av fylkesutvalget 2003–2005 og formann i Rogaland FrP 2000–2006. Horne har blitt møtt med skepsis blant feminister. Selv har hun regnet seg som en «hverdagsfeminist». På Stortinget var hun medlem av Stortingets justiskomité 2005–2009 og 1. nestleder i Stortingets familie- og kulturkomité 2009–2013. Hun var medlem av gruppen Israels venner i perioden 2009-13. Horne står for en restriktiv innvandringspolitikk, og har foreslått å knytte kontantstøtten til statsborgerskap. Hun har tatt til orde for å oppheve forbudet mot kjøp av sex og redusere fedres obligatoriske del av foreldrepermisjonen.
Far til fire
Tegneserien kom ut helt frem til tegneren Kaj Engholms død i 1988.
Solveig Horne
Politikken
Eldre uttalelser om homofili og voldtekt skapte uro rundt Horne i hennes første uker som statsråd. Horne i uttalte i denne forbindelse at noen «uttalelser har vært noe spissformulerte,» og at hun ville ha formulert seg annerledes i ettertid.
Far til fire
Senere er ASA Film selv gått i gang igjen i samarbeid med Scanbox, og har pr. oktober 2008 produsert tre filmer med Niels Olsen som «Far», Jess Ingerslev som «Onkel Anders» og Kasper Kesje som «Lille Per». De nye filmene har hittil vært store suksesser, med gode anmeldelser og 3 – 500 000 solgte kinobilletter pr. film.
Tegneserien
Tegneren Kaj Engholm laget Far til fire fra 1948 til sin død i 1988. Tegneserien ble først trykket i Politiken som en avisstripe inntil 1955, og så i Berlingske Tidende. Serien ble også utgitt i en rekke hefter. Teksten ble primært skrevet av Olav Cesil Hast. Som det er alminnelig med avisstriper og familietegneserier, blir barna i Far til fire ikke eldre med tiden, så der skjer ingen egentlig karakterutvikling. Til gjengjeld ble tegneseriens «Far», som opprinnelig var skallet, påvirket av filmens «Far», fordi skuespilleren Ib Schønberg nektet å tilpasse seg rollen på dette punktet.
Rollelisten
Rollelisten var stort sett uforandret i de åtte første årene. Bare dødsfall (Ib Schønberg) og graviditet (Birgitte Price) medførte endringer i rollelisten.
Filmer i serien
Det ble laget åtte filmer i serien i perioden 1953-1961:
Én film ble laget i 1971:
Én film ble laget i 2005:
Én film ble laget i 2006:
Én film ble laget i 2008:
Far til fire og Norge
De fleste av de opprinnelige filmene ble satt opp på norske kinoer og filmen Far til fire i sneen foregår i Norge. Dessuten hadde Grethe Kausland (Grete Nielsen) som Lille Grete rolle i filmene Far til fire og onkel Sofus i 1957 og Far til fire og ulveungene i 1958.
Sanger og sitater
Det ble laget en del sanger, og noen av dem ble en øyeblikkelig landeplage i Danmark og andre stadig overlever:
Helge Østbye
Østbye ble i 1972 cand.polit. med hovedfag i sammenliknende politikk på en oppgave med tittelen Om innføring av fjernsyn i Norge. Helge Østbye var deretter sentral i oppbygning av medievitenskap som fag ved Universitetet i Bergen. Han har vært leder for Institutt for medievitenskap, det som nå er Institutt for informasjons- og medievitenskap.
Far til fire
Sanger og sitater
De fleste melodier er komponert av Sven Gyldmark
Helge Østbye
Østbye har i sin forskning særlig konsentrert seg om norsk og europeisk mediepolitikk, mediehistorie og mediestruktur. Østby er forfatter, sammen med Ture Schwebs, av læreboken Media i samfunnet, som ble utgitt første gang i 1988. Boken kom i 2020 i sin åttende utgave, med Brita Ytre-Arne som medforfatter. Boken har vært mange norske mediestudenters første møte med faget. Helge Østbye er også forfatter av Metodebok for mediefag.
Far til fire
Sanger og sitater
Det er kanskje mest Lille Per, som lever videre med utsagn som:
Hongkong under Sommer-OL 1956
Hongkong under Sommer-OL 1956. To sportsutøvere fra Hongkong, begge menn, deltok i svømming under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Det var andre gang Hongkong deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Arnulf Kolstad
Biografi
I studietiden i Trondheim fra 1962 var han aktiv i Studentersamfundet og redaktør av studentavisa Under Dusken. På 1960-tallet var Kolstad en drivkraft i fredskontoret i Trondheim og deltok i en rekke demonstrasjoner mot Vietnamkrigen. I 1967/1968 var han en av lederne i aksjonen for politisk militærnekting. Kolstad var også medlem av Trondheim bystyre for Sosialistisk Folkeparti.
Han studerte først ingeniørgeologi, ble sivilingeniør i 1966 og vitenskapelig assistent på NTNU. Han ble dr.ing. i 1973 på en avhandling om teknologutvikling og arbeidsforhold. Han studerte også økonomi, sosiologi og psykologi. Han var ansatt ved Universitetet i Bergen, Psykologisk institutt fra 1972, som førsteamanuensis i sosialpsykologi fra 1976- I 1978 ble han førsteamanuensis ved Aalborg Universitet. I 1986 kom han tilbake til NTNU, hvor han var siden. Han var også instituttstyrer ved Psykologisk institutt fra 1990 til 1992.
Kolstad avla den filosofiske doktorgraden i psykologi ved Universitetet i Bergen i 1984. Avhandlingen hans var en epidemiologisk undersøkelse blant barn og unge med tittelen Til diskusjonen om sammenhengen mellom sosiale forhold og psykiske strukturer. Hans prøveforelesning 6. juni 1984 var om Livskvalitet som begrep og aktuelle kartleggingsmetoder og Sosiokulturelle kjennetegn på gode oppvekstmiljø, med spesiell vekt på betydningen av sosial endring og mobilitet. Disse ble utgitt i Psykologisk rapportserie 1985. Han har siden gitt ut en rekke studier om oppvekstmiljø, helsevesen, psykiatri og fengselsvesen. Etter at han gikk av med pensjon ved NTNU, var han professor II ved Institutt for sykepleierutdanning ved Høgskolen i Nesna og tok mastergrad i litteraturvitenskap ved NTNU med masteroppgave om den kinesiske forfatteren Mo Yan.
Han markerte seg som tilhenger av universitetsdemokrati ved NTNU og universiteter generelt, og som kritiker av utviklingen ved NTNU med ansatte ledere.
I 2010 kritiserte han tildelingen av Nobels fredspris til Liu Xiaobo. Ifølge Kolstad ville kineserne oppfatte prisen som et tegn på at vestlige land ikke har gode nok kunnskaper om kinesisk historie og styresett.
Høsten 2011 utga Kolstad ti bind av sine samlede tekster fra siste 20 år, i kommisjon hos Marxist Forlag.
Kolstad sto som nr. 66 på Rødt sin liste ved kommunevalget i Trondheim i 2015.
Giandomenico Gabiani
Giandomenico Gabiani (kinesisk: 畢嘉, født 23. april 1623 i Nizza i Piemonte, død 24. oktober 1694 i Yangzhou i Kina) var en katolsk Kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.
Jesuitt
Han trådte inn i jesuittordenen i Genève den 15. september 1639. Den 30. august1654 seilte han fra Bordeaux til Lisboa ettersom alle kinamisjonærer måtte reise ut under det portugisiske patronatets regi. Den 23. mars 1655 fortsatte ferden fra Lisboa, med ankomst Macao i 1656. Han misjonerte fra 1659 i forskjellige steder i Jiangnan, der de to katolske kvinnene Justa Zhao og Monique Min hjalp ham med grunnleggelsen av menigheter i Yangzhou og Zhenjiang.
Fermentering
Gjæring, eller fermentering, er en katabolsk prosess, det vil si nedbryting av organiske forbindelser til enklere kjemiske forbindelser ved hjelp av enzymer. Vanligvis sikter det til nedbrytningen av sukkerarter, men det kan også omfatte nedbrytning av nitrogenholdige stoffer, for eksempel proteiner. Den viktigste formen for gjæring er melkesyregjæring som foregår i alle levende celler. Prosessen som fører til dannelse av alkohol foregår bare i gjærceller under anaerobe forhold.
Gjæring brukes til foredling og konservering av ferske drikke- og matvarer.
Prosessen brukes til å produsere vin, øl, og eddik, men gjæring brukes også for bevaring ved produksjon av melkesyre i sur mat slik som sure agurker, kimchi og yoghurt. Vitenskapen om gjæring er kjent som zymologi (gjæringslære).
Fermentering er også en gjæringsprosess der det foregår en nedbrytning av proteiner. Prosessen skyldes mikroorganismer som naturlig finnes på for eksempel fisk; da har melkesyrebakteriene en sentral rolle. I fermenteringsprosessen spalter mikroorganismer stivelse og sukker, og det dannes smaks-og aromastoffer. Eksempel på fermentert fisk er rakfisk, gammelsaltet sei, surstrømming og gjæret fiskepasta, som brukes i flere asiatiske land. Sauerkraut er fermentert kål. Norsk gammelost og pultost er fermenterte oster.
Windows 98
Windows 98 (kodenavn: Memphis, versjon: Windows 4.1) er et operativsystem laget av Microsoft. Det ble sluppet 25. juni 1998 og var egentlig bare en oppgradering av Windows 95. Versjonen inneholdt forbedret støtte for blant annet USB og AGP.
Til tross for at Windows 98 var større og dermed på mange maskiner tregere enn Windows 95, solgte det bra.
Windows 98 SE (Second edition, «Andre utgave») ble sluppet 9. mai 1999 og var en stor forbedring i stabilitet ifra den første versjonen.
Windows 98 SE ble senere erstattet av Windows ME 14. september 2000, og støtte for Windows 98 og 98 SE sluttet 30. Juni 2002.
Windows Driver Model
Windows 98 var det første operativsystemet som brukte Windows Driver Model. Windows Driver Model ble introdusert slik at programvareutviklere kunne designe drivere som ville være kompatible med fremtidige versjoner av Windows.
USB
Windows 98 hadde bedre støtte for USB enn sin forjenger, Windows 95. Windows 98 støtter bruk av USB huber, skannere, printere, mus og tastatur, men ikke USB minnepinner. Windows 98 SE inkluderte også lyddrivere for USB.
ACPI
Windows 98 introduserte også ACPI 1.0-standarden. Den definerer et felles grensesnitt for maskinvare, maskinvaregjenkjenning og hovedkort. Dette tilater bruk av Hvilemodus og Dvalemodus, men støtte for dette var veldig begrenset i begynnelsen av ACPIs introduksjon.
IRCD
IRCd "Internet Relay Chat Daemon" er en server som muliggjør kommunikasjon mellom to eller flere personer på IRC, all tekst som skrives går via serveren før den havnar hos mottakerne. Ofte kobles flere IRCd-servere sammen og danner et IRC-nettverk.
Obersturmbannführer
Obersturmbannführer var en paramilitær grad i Schutzstaffel (SS) og Sturmabteilung (SA). Den ble først innført i SA i 1932, da man trengte en ekstra feltoffisersgrad over SA-Sturmbannführer. Den ble samtidig innført i SS for at offiserer skulle være på samme nivå i de to organisasjonene.
John Fredrik Wallace
Han var direktør i Vestfoldmuseene IKS fra selskapets start i juli 2009 til oktober 2013.
Obersturmbannführer
Insigniene var fire sølvknapper og en stripe, plassert på venstre jakkeslag. Man bar også skulderklaffene til en Oberstleutnant i Wehrmacht. Graden var den høyeste hvor man hadde enhetsmerke på høyre jakkeslag; i de høyere gradene hadde man insignier på begge sider.
To nordmenn mottok graden SS-Obersturmbannführer, Egil Reidar Hoel og Arthur Qvist. Begge mottok graden i 1945.
Asteria
I gresk mytologi refererer Asteria («av stjernehimmelen») til følgende personer:
EM på skøyter 2010
Tittelforsvarere fra EM på skøyter 2009 i Heerenveen i Nederland var tyske Claudia Pechstein og nederlandske Sven Kramer. Sven Kramer forsvarte tittelen, mens Martina Sáblíková fra Tsjekkia vant sammenlagt i kvinnekonkurransen.
Kvinner
Tall bak tid er plassering.
Menn
Tall bak tid er plassering.
Serkland
Serkland eller Særkland, det vil si serkernes eller sarasenernes land, betegner i den gammelnordiske litteraturen om landene ved Eufrat og Tigris, Mesopotamia, samt Nord-Afrika som i middelalderen var maurisk. I norrøne kilder, som sagaer og runesteiner, er «Serkland» eller «Særkland» navnet på abbasidekalifatet, og sannsynligvis flere muslimske naboland.
På tross av likheten med «sarasen», blir stedsnavnet antageligvis hentet fra serkr («kappe», «kjole»), og land, noe som refererer til klærne båret av folk i området. En annen mulig forklaring er det tyrkiske ordet for «førti pelser», som var en viktig valuta i vikingtiden, og som resulterte i dagens russiske ord for «førti», nemlig sorok. Det kan også være beslektet med Sarkel, en by i khazarenes rike.
En av Ingarssteinene, Gripsholmsteinen, oppført ca. 1040 ved Gripsholm, minnes en væring som døde under et feilslått plyndringstokt i Serkland. De andre gjenværende runesteinene som nevner Serkland er Sö 131, Sö 279, Sö 281, Tillingesteinen (U 785), og sannsynligvis den tapte runesteinen U 439. For en detaljert beskrivelse av disse toktene, se Kiev-rusernes kaspiske ekspedisjoner.
Flere sagaer nevner Serkland: Ynglinga saga, Sörla saga sterka, Sörla þáttr, Sagaen om Sigurd Jorsalfare og Hjálmþés saga ok Ölvis. Det nevnes også av skalden Þórgils fiskimaðr fra 1000-tallet, og skalden Þórarinn stuttfeldr fra 1100-tallet.
Ɨ
Ɨ og ɨ (I med strek) er en bokstavvariant i det latinske alfabetet. Minuskelen brukes i det internasjonale fonetiske alfabetet for å representere en urundet, trang, midtre vokal.
I Unicode kodes bokstaven som U+0197 (&#X0197;) og U+0268 (&#X0268;).
Eskild Andresen
Eskild Andresen (født 26. august 1981 i Trondheim) er en norsk tidligere ishockeyspiller som spilte for Rosenborg Ishockeyklubb til 2011 og for Astor Hockey og Nidaros Hockey til 2016.
Dina Jewel
Dina Jewel (født Nanna Grønnevik; 1. februar 1978) er en norsk tidligere pornofilmskuespiller. Hun presenteres i noen videoer som dansk, kledd i bikini med det danske flagger. Hun forlot pornoindustrien i 1999.
I juni 2005 var hun involvert i en mindre skandale ved et svensk legemiddelfirma; sjefen for firmaet ble fratatt stillingen da det ble kjent at Dina Jewel var blitt leid inn som konsulent for å intervjue rusmiddelavhengige.
Grant County (Oklahoma)
Grant County er et fylke i den amerikanske delstaten Oklahoma. Det ligger nord i staten og det grenser mot Kay County i øst, Garfield County i sør og mot Alfalfa County i vest. Det har også grense mot delstaten Kansas i nord.
Grant Countys totale areal er 2,599 km² hvorav 8 km² er vann. I 2010 hadde fylket 4,527 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Medford som også er fylkets største by.
Basic Instinct
Basic Instinct er en amerikansk erotisk-thriller fra 1992 regissert av Paul Verhoeven. Hovedrollene spilles av Michael Douglas og Sharon Stone.
Filmen vakte mye oppsikt da den kom og ble den fjerde mest innbringende filmen på verdensbasis i 1992.
Handling
Etterforskeren Nick Curran (Michael Douglas) har nettopp fått en vanskelig sak å løse. En mann er funnet drept med en ishakke, og alt ved mordet virker å være inspirert fra den seneste boken til den suksessfulle og forføreriske forfatteren Catherine Tramell (Sharon Stone). Dette gjør henne til hovedmistenkt, men samtidig som etterforskningen pågår oppstår det en voldsom seksuell spenning mellom Nick og Catherine. Deres forhold blir satt på prøve da enda flere bevis dukker opp som tyder på at Catherine er skyldig. Nick havner etterhvert i et dilemma hvor han lar seg manipulere og forføre om hverandre.
Om filmen
Basic Instinct vakte mye oppstyr og oppmerksomhet da den kom i 1992. Reaksjonene kom på bakgrunn av de relativt direkte seksuelle skildringene i filmen, samt volden. Filmen vakte også protester fra lesbiske og homofile organisasjoner fordi de mente at lesbiske ble fremstilt som psykopatiske mordere i filmen.
Filmen ble en stor publikumsuksess. Den kostet ca. 49 millioner dollar å spille inn, men tjente inn over 117 millioner dollar på kino bare i USA, og over 353 millioner dollar på verdensbasis. I Norge spilte filmen inn nesten 17 millioner kr på kino. Den ble den fjerde mest innbringende filmen på verdensbasis.
Scenen der Stone under avhør krysser bena og ikke har noe undertøy på, er i dag blitt til en av de meste kjente scener i filmhistorien.
I rollene
(utvalg)
John Claypole
John Claypole (født 21. august 1625, død 26. juni 1688), var en offiser i parlamentets hær i 1645 under den engelske borgerkrig. Han ble opphøyd til Lord Cleypole av Oliver Cromwell, Lord Protector under protektoratet, men denne tittelen ble fratatt ham ved monarkiets gjeninnføring i 1660.
Claypole ble gift med Elizabeth Cromwell, Oliver Cromwells andre datter, før oktober 1646, og han samlet sammen en tropp kavalerister for parlamentets hær i 1651 for å motsette Karl II. Han var master of the horse, kommandant for kavaleriet, for sin svigerfar, og parlamentsmedlem i 1654 og 1656, og ble den ene som Cromwell opphøyde i adelstanden i 1647. Etter restaurasjonen i England levde han fredlig, men kan ha vært kortvarig fengslet som mistenkt i en sammensvergelse i 1678, kun for å bli løslatt da intet bevis for hans deltagelse kunne bli framlagt.
Bakgrunn
Claypole nedstammet fra en familie i lavadelen lokalisert i Narborough i fylket Northampton, men i dag kalt for Northborough i Cambridgeshire, mot grensen av Lincolnshire.
I hvilken grad det var forbindelse mellom familiene Claypole og Cromwell, men de synes å ha delt politiske oppfatninger som har ført til en allianse. John Claypole den yngre giftet seg med Elizabeth Cromwell, som var Oliver Cromwells andre datter og hans favorittdatter, en gang før oktober 1646.
Borgerkrigen og protektoratet
Claypole opptrer første gang som soldat for parlamentets sak i den første engelske borgerkrigen ved beleiringen av Newark vinteren 1645-1646. Den 11. august 1651 under den tredje borgerkrig mottok han en kommisjon fra statsrådet om å samle sammen en tropp kavalerister i fylkene Northamptonshire og Lincolnshire for å motsette seg marsjen til Karl II inn i England.
Da hans svigerfar Oliver Cromwell ble gitt tittelen Lord Protector og ble den mektigste personen på De britiske øyer, ble Claypole gitt posisjonen som master of the horse, kommandant av kavaleriet, og i denne posisjonen gikk han barhodet ved siden av Cromwells vogn ved innvielsen sammen med Walter Strickland, kaptein av vaktstyrken, og hadde samme funksjon under den andre og langt mer storslåtte innvielsen og sto da umiddelbart bak Cromwell under seremonien.
Han var et medlem av det første protektoratparlamentet i 1654 for Carmarthenshire og i januar 1656 ble han gjort til medlem av handelskomiteen. Han ble valgt til parlamentsmedlem for Northamptonshire og for Carmarthenshire for det andre protektoratparlamentet i 1656, og valgte å sitte for Northamptonshire. I parlamentet sto han i opposisjon til generalmajorene.
Cromwell tok godt vare på Claypole. Han ble utpekt som en Lord of the Bedchamber og clerk of the hanaper, som alle var forlengelser fra tidligere kongelige institusjoner. I tillegg ble han gjort til skogmester av Whittlewood Forest i Northamptonshire hvor han fikk bygget Wakefield Lodge, et storstilt herregods i nærheten av Potterspury. For å opphøye Claypole ytterligere til rangen som herre gjorde Cromwell ham til baronett den 16. juli 1657, og arrangerte for å få ham adlet som ridder ved Whitehall den samme dagen. Senere dette året ble Claypole gjort til en av herrene og gitt et sete i Lord Protectors Other House (overhuset under protektoratet).
Oliver Cromwell beordret Claypole til å motta de nederlandske ambassadører da de kom tilbake til London etter krigen med Nederland i mars 1654. I løpet av Richard Cromwells korte styre, hans svoger, beholdt Claypole alle sine posisjoner, og bar statens sverd da Richard åpnet parlamentet.
Restaureringen
Religiøst var Claypole en presbyterianer og han var ikke oppfattet eller oppførte seg som en gudfryktig puritaner. Han var matematisk anlagt og hadde antagelig en interesse for arkitektur, og var en nær venn av arkitekten Christopher Wren. Mark Noble antyder at Claypole hadde en mild og dempet personlighet som gjorde ham uegnet for annen tjeneste for Cromwell enn de fredsommelige og seremonielle.
Ettersom Claypole aldri hadde hatt noen lederstilling eller hadde gjort handlinger som var vanskelige for det nye styret da monarkiet ble gjeninnført, ble Claypole en av de som ble gitt generell benådning. Fram til hennes død i 1665 ga Claypole ly for Elizabeth Cromwell, sin svigermor. En del år senere var han mistenkt for å ha deltatt i et komplott mot kongen, men det synes ikke å ha medført riktighet. Han ble arrestert i juni 1678 og sendt til Tower of London, men ble siden løslatt. Historien har intet å fortelle om ham etter dette, men han vendte antagelig tilbake til sitt gods i Northamptonshire.
Familie
Elizabeth og John Claypole fikk en datter og to sønner, Henry og Oliver. Sistnevnte døde rett før sin mor, og muligens var det sorgen over sønnens død som framskyndet Elizabeths død i 1658. De to gjenværende barna overlevde Claypole.
Claypole giftet seg for andre gang i juni 1670 med Blanche, enke etter Lancelot Stavely, som han fikk en datter med, Bridget. Senere kom Claypole under innflytelsen til Anne Ottee, en vaskekone, og fratok sin datter hennes arv som isteden ble gitt til Ottee. Bridget måtte gå til sak i billighetsretten og fikk tilbake en del av hans eiendommer, men det meste av den, inkludert herregodset i Northborough, hadde Claypole solgt før han døde.
Marco Casagrande
Marco Casagrande (født 7. mai 1971 i Åbo, Finland) er en finsk arkitekt, forfatter og professor i arkitektur. Han er også kjent som leiesoldat.