cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hans Helle
Ny base for motstandsarbeidet
I Veversmuget 2a i Marken, bodde Hans Helles svigerforeldre, Jens og Petra Nilsen. Etter at han måtte gå i dekning, ble deres hjem en ny viktig base for ham, og i all hemmelighet skjulte han viktige dokumenter. Svigermoren oppdaget ved en tilfeldighet en kul under gulvunderlaget, da hun vasket. Det var 30,000 kroner, som Helles kontaktmann Konrad Toska senere kom for å hente. Pengene ble brukt til fartøykjøp for motstandsarbeidet. Svigermoren ble bekymret for Hans Helle, og mente han burde flykte ut av landet. Hun ga grei beskjed til sin svigersønn om å slutte med å bruke deres leilighet til dette arbeidet. Ble dette avslørt kunne Gestapo hevne seg på hele familien, mente hun. Svigermor til Hans anbefalte en person ute i Øygarden, som kunne være behjelpelig med å hjelpe ham å flykte fra Norge. Det hun ikke ante, var at det var hennes egen svigersønn som var hovedmannen bak denne organiseringen, og at vedkommende person hun nevnte ikke hadde en vesentlig rolle i dette arbeidet. Han var derimot løsmunnet, og kunne risikere at folkesnakket veltet hele organiseringen. Med jevne mellomrom tok derfor Hans Helle «kontrollturer» ut på bygden for å sjekke om hans fluktrute var blitt folkesnakk av.
Angiver blir tatt
Senere derimot ble den hemmelige fluktruten hans nesten avslørt, da en angiver ble infiltrert som en «flyktning», og var blant flyktningene i Skageneset, ved Manger på Radøy. I påvente av hemmelig kodet klarsignal for neste korrespondanse med Shetlandsgjengen, kunne det gå dager og uker med flyktningene i hus og omegn. I ly av mørket kunne dem gå ut og lufte seg i det øde området Skageneset ligger.
Angivere ble infiltrert på arbeidsplasser og utgav seg for å være flyktninger, for deretter å avsløre nettverk og organisering til Gestapo. Grunnet at hver enkelt deltager i flyktningearbeidet ikke visste mer enn sin oppgave, måtte en angiver få greie på hele organiseringen fra A til Å gjennom å utgi seg som en flyktning. Helle ante mistanke om noe som ikke stemte etter kryssforhøring, og fikk bekreftelsen på mannens rette navn via sine kontakter. Helle lå klar i utmarken med Krag Jørgensen rifle, og ventet til han passerte, og avslørte da angiveren ved å si hans rette navn. Angiveren fikk valget om å bli med ut av landet, under arrest forvaring med Shetlandsgjengen, eller ta konsekvensen. Han valgte å samarbeide, og ble fraktet sammen med flyktningene til Shetland. Etter krigen ble angiveren dømt til 3 1/2 års fengsel. Tragedien på Telavåg var en påminnelse om hvor viktig det var at ingen måtte vite mer enn det som var strengt nødvendig for sin oppgave. Folkesnakk var livsfarlig for alle.
Etter krigen
Etter krigen arbeidet Hans Helle dag og natt i 3 1/2 år for å dekke inn mesteparten av opparbeidet gjeld for flyktningeruten. Han søkte myndighetene seks ganger om økonomisk bistand til å tilbakebetale gjeld som han hadde opparbeidet seg for å opprettholde motstandsarbeidet. Stortinget belønnet ham etter mange søknadsrunder i 1960-årene til slutt med 5,000 norske kroner. Han fikk sikret seg signerte attester for sin og sine medarbeideres innsats mot andre som ville stjele heder og ære. Hans viktigste belønning var vissheten om at 125 mennesker ble reddet fra Gestapos brutale torturmetoder.
Billighetserstatning
I brev av 8. november 1960 søkte Helle Stortinget om erstatning for utgifter i forbindelse med flyktningetransportene under krigen. Han skrev han hadde hatt utgifter til innkjøp av båter, utrustning, mat og bestikkelser i alt kr 53 300,- hvorav kr 45 000 var blitt dekket av midler han mottok under okkupasjonen og ba om at resten kr 8 300,- ble dekket. Videre ba han om kr 800,- per måned i 28 måneder, ialt kr 22 400, og ba i tillegg om kr 5 000,- for å kunne gjøre opp med en del folk han mente hadde et berettiget krav for hjelp de hadde ytt. Han ba også om 4% rente av det samlede beløp på kr 35 700,- for perioden 8. mai 1945 til han fikk betalt.
Departementet hadde bedt ham om dokumentasjon for pengene som var lånt, men Helle hadde ikke kunnet skaffe attestasjoner fra fordringshaverne eller kvitteringer på at han hadde betalt dem. Helle viste til at han hadde lånt kr 5 750,- av sin far som var betalt tilbake med kr 2 000 tre ganger inklusive kr 250,- i renter og den notisbok faren skulle ha ført lånet opp i var ikke funnet og faren var død. Helles svigerforeldre hadde bekreftet at de på mange måter hadde måttet hjelpe, men heller ikke disse ga noen legitimasjon for utlånte beløp. Departementet fant at det ikke var ført bevis for personlige utgifter ut over de midler han hadde mottatt under krigen. Departementet fant det sannsynlig at søkeren kunne ha pådratt seg personlig gjeld på grunn av sin utstrakte illegale virksomhet og at han ikke hadde kvittering hver gang han hadde utbetalt penger var en naturlig følge av forholdene på den tiden. Departementet anbefalte ikke noen månedlig utbetaling og påpekte at renter heller ikke kunne anbefales da det var Helle som først hadde søkt i 1960. Søknaden om et beløp til folk som hadde ytt ham hjelp ble ikke innvilget da disse måtte selv søke og begrunne sine søknader.
Departementet anbefalte derfor i brev av 17. juli 1961 at det ble gitt en billighetserstatning på kr 5 000 til dekning av personlige utgifter Helle måtte antas å ha hatt. Helle klaget og søkte flere ganger og saken var i 1968 lagt frem for Stortinget 5 ganger og senest av Stortingets vedtak av 13. februar 1968 ble søknad om fornyet vurdering avslått. I brev av 27. januar 1969 ba Helle om en sjette vurdering som ble behandlet i Stortinget 13. juni 1969 og avslått.
Kampen etter krigen
Etter krigens slutt besøkte Helle noen tyske offiserer i fengselet, med spørsmål om de kjente til den hemmelige fluktruten hans, og svaret var nei. Helle noterte seg at han hadde organisert den eneste operative fluktrute ut av landet fra Bergen, siste del av krigen. Med dødsstraff i mente for dem som forsøkte å flykte eller hjelpe andre med å flykte, hadde denne suksessen en trist bakside. Helle så seg nødt til å jobbe dag og nattevakt i vaktvesen, i over 3 år, for å tilbakebetale gjeld han hadde opparbeidet seg, gjeld for å hjelpe andre mennesker i nød.
Han samlet derfor inn dokumentasjon for sin innsats fra en rekke mennesker, som i takknemlighet signerte på disse. Blant dem mer kjente motstandsfolkene som benyttet fluktruten, var August Rathke. Han var kommunist og ettersøkt på livet under krigen, men unnslapp såvidt Gestapo via Helles hemmelige fluktrute. Senere ble Rathke byrettsjustitiarius og en kjent politiker i Bergen, og som fylkesordfører for Arbeiderpartiet.
Øvrig gjeld kom fra mange av Hans Helles kontaktpersoner, som forlangte direkte betaling av ham for å være med på hjelpearbeidet, med unntak av få personer. Mikal Harkestad, en nær og betrodd støttespiller i det hemmelige arbeidet, tok ingen betaling for å være med på hjelpearbeidet.
Selv tretti år etter krigens slutt, var Helles hemmelige rute forholdsvis ukjent, inntil hans papirer kom mer frem i lyset. Helle beskriver i sin bok mennesker som stjal ære og heder for hans egen og sine medhjelperes innsats. I sin bok legger ikke Helle skjul på sin skuffelse over Milorgs avslag, da han selv hadde ansvaret for transport av agenter (Lui Pettersen m fl), våpenlaster (skjult i Hansa kasser ved lossing på Strandkaien) og betydelige pengesummer (2 millioner) inn til organisasjonen like før krigens slutt.
Viktige kontaktpersoner fra Milorg dukket ofte ikke opp ved hemmelige møtesteder, slik at Helle måtte skjule farlig last for egen regning og risiko i påvente av ny informasjon. Men når det gjensto dager før kapitulasjonen 8. mai, ble samme kontaktpersoner ikke bare lettere å finne, men også at enkelte av dem løy om sin egen rolle, og ble særdeles lett å finne fremst i posesjonen ved frigjøringen, skriver Helle i sin bok.
I 1969-70, 25 år etter krigen forsøkte Milorg å skrive rapport om den farlige Englandsruten ut av Bergen, uten å omtale viktige nøkkelpersoner som Alfred Skjold (rutebåten), Dorthea Skagenes (skjulested) og Hans Helle (kontaktmann Shetlandsbussene). Først da Mil org kom over dokumentene til Helle i 1974, ble det gjort forsøk å vri på historien (side 83, Helles bok). "Problemet" var bare at Helle satt på signert dokumentasjon, som er å lese i Helles egen bok, av sin og sine medhjelperes innsats i flyktningearbeidet, i forbindelse med sine søknader om billighetserstatning til Stortinget. Historien kunne derfor ikke vries på!
Helle så seg nødt til å jobbe dag og natt i mange år for å tilbakebetale gjeld. Han søkte Stortinget hele seks ganger om økonomisk kompensasjon for å få dekket inn mesteparten av denne gjelden. Stortinget belønnet ham til slutt med kr 5.000,-, til tross sin gode dokumentasjon og vitnesbyrd fra mange av de 125 menneskene som ble reddet fra Gestapos klør.
Noen år etter krigen fikk Helle kronisk leddgikt i bena, som av lege ble vurdert i sammenheng med episoden med den tyske vaktbåten i Hjeltefjorden. Men giktproblemene var så alvorlige og invalidiserende, at myndighetene til slutt innvilget ham krigspensjon.
Helle drev farsgården på Uthella med kyr, sauer og griser, til tross for sine store leddgiktproblemer. Han døde etter sykdom i 1990, nær 78 år gammel.
Avis, ukeblad og TV-intervju
Før han ble alvorlig syk, tok forfatteren Arnfinn Haga tak i den godt dokumenterte krigshistorien, og skrev boka Måne over Øygarden 1988. Etter dette ble det full medieoppmerksomhet i aviser, ukeblad og invitasjon til NRK i Oslo, med hederlig presentasjon i Frokost-TV ved Nils Gunnar Lie. I intervjuet fortalte Helle litt humoristisk, om da det tyske vaktskipet gav opp å finne båten hans, «den flyvende hollender!» Sendingen ble avsluttet med gjensynsglede av datteren til den ettersøkte Gunnar Sandal. Datteren var den gang ei lita jente som var med på overfarten til Shetland, der faren hennes lagde en egen fortelling om ferden, som også er gjengitt i Helle sin bok, (side 38-51.)
Etter mange tiår har det også begynt å gå opp for lokalbefolkningen om det hemmelige arbeidet som foregikk. Den fantastiske krigshistorien strenge hemmeligholdelse holdt på å ties ihjel. Det var vanskelig for mange å snakke om de vonde forholdene.
Kongens takk til Dorthea Skagenes
Dorthea Skagenes ble kåret som århundrets radværing, som minne for hennes uegennyttige innsats. Kongen besøkte Radøy i juni 2009, og holdt tale der han sa: «Med sin strategiske beliggenhet fikk Radøy en viktig rolle i flyktningtrafikken under den andre verdenskrig. Mange lå i skjul på gården Skageneset og ventet på overfart til England. Jeg vet at Dorthea Skagenes ble kåret til århundrets nordhordalending for sin innsats under krigen. Datteren Ingeborg Skagenes, som var tenåring i krigsårene, var med på dette farlige arbeidet. Dronningen og jeg gleder oss til å treffe blant andre henne som vår gjest senere i dag under mottakelsen på Kongeskipet.»
Dorthea Skagenes ble lovet nytt tak av Hans Helle som takk for hennes svært viktige samarbeid. Han ønsket mest av alt å oppfylle denne lovnaden like etter krigens slutt. Men grunnet Helles store gjeld, skulle det vise seg å ta mange års arbeid for å innfri dette løftet. Dorthea skrev følgende til Hans, den 14. februar 1946, som er gjengitt her i forkortet versjon fra Helle's bok, sitat: [https://www.nb.no/items/URN:NBN:no-nb_digibok_2014032508042?page=111 «Dette tak er det jeg forlanger fiks ferdigt. Men det skal ikke hete fattig understøttelse, det er en rettferdig forlangelse for vort innsats for folk og land...Imens har jeg godt og ventet 9 – 10 måneder for en rettferdig erstatning, men det viser sig at noe rettferdighet fins ikke, det er bare mig selv om og om igjen, det er bare de som er frimodige at gå på som får noget og det vil jeg også gjøre.»] Sitat slutt.
To måneder før krigens slutt fraktet Helle ca. to millioner kroner til Milorg. Og etter krigens slutt henvendte han seg til Milorg. for å be om økonomisk støtte til Skagenes sitt nye tak. Milorg avviste Helles forespørsel og svarte ham: «Har du lovet noe, så får du holde det du lover selv!». Takket være god hjelp fra flyktningen Gunnar Sandal og Veiberg, ble lovnaden om nytt tak til henne oppfylt. I tillegg bidro skipsreder Fredrik Odfjell med pengebeløp til hennes nye tak. (Helles bok, side 89.) Odfjell ble med Helles fluktrute grunnet sin innflytelse på viktige handelsskip for den norske eksil regjeringen i London.
Hedring av Kitty Helle - Deltagermedaljen
I 2005 mottok enken etter Hans Helle, Kitty, deltagermedaljen for sin og hennes ektefelle sin innsats under krigen, og ble hedret med en egen seremoni, med taler fra ordføreren på Radøy, admiral Eikanger, forfatter Haga, fhv leder av Verdikommisjonen og menneskerettsdommer Hanne Sophie Greve, flyktningene August Rathke og Siri (datter av Gunnar Sandal), som sammen med Ingeborg Skagenes gjorde denne markeringen spesiell. Bergens Tidende og lokalaviser hadde overskrifter, med ordlyden: «Takken kom 60 år for sent!»
Kitty Helle registrerte i perioden etter den dramatiske episoden på Blekenberg at sivile spanere fra Gestapo holdt familiehuset under oppsikt. Hun levde under stort press med usikkerhet over ektefellens skjebne, med ansvaret for barna. Huset ble aldri beslaglagt. I takketalen og hedringen av Kitty Helle i år 2005, var episoden på Blekenberg et sentralt tema for det motet hun viste da hun "jaget Gestapo på dør", og sannsynligvis den respekten dem fikk for henne, med ikke å gjøre alvor av trusselen.
Rikard Nordraak
Rikard Nordraak (født Richard Nordraach, 12. juni 1842 i Christiania, død 20. mars 1866 i Berlin) var en norsk komponist. Han er best kjent for å ha komponert musikken til den norske nasjonalsangen, som ble skrevet i 1863/64, og fremført offentlig for første gang i 1864.
I likhet med Bjørnstjerne Bjørnson nedstammet Nordraak fra skogfinnen Mads Mikkelsen Finne på Land. Farfaren Mads Mikkelsen Nordraach kom fra husmannsplassen Nordråkeidet. Rikard Nordraaks far Georg Marcus Nordraach (1811-91] var malermester og bror til Inger Elise, som ble mor til Bjørnstjerne Bjørnson.
Nordraak, som i voksen alder endret navnet til en mer moderne stavemåte, hadde dansk mor og viste tidlig musikalsk talent. 15 år gammel reiste han til København for å gå handelsskole, men forlot disse studiene til fordel for musikken, og fikk undervisning av den danske sangeren og komponisten Carl Ludvig Gerlach. I 1859, 18 år gammel, reiste Nordraak til Berlin for å studere under Theodor Kullak og Friedrich Kiel, men måtte reise hjem etter et halvt år. Tilbake i Christiania fikk han undervisning i klaverspill og komposisjon av den tyske organisten Rudolph Magnus. Senere bodde han hovedsakelig i Berlin. Her ble han kjent med pianistene Ida Lie og Erika Nissen Lie, og den norske nasjonalsangen var inspirert av samværet med dem.
Nordraak var fetter av Bjørnstjerne Bjørnson. Han skrev musikken til flere av Bjørnsons verk, som for eksempel skuespillene Sigurd Slembe og Maria Stuart eller diktene «Ingerid Sletten af Sillejord», «Killebukken, Lammet mit», «Olav Trygvason», «Der ligger et land mot den evige sne», «Løft ditt hode, du raske gutt!», «Holder du av mig» m.fl.
I København var han blitt kjent med Edvard Grieg, som var blitt en god venn. Grieg ble smittet av Nordraaks entusiasme for alt som var norsk, og tilegnet senere flere verker til ham.
Sammen med Grieg stiftet han musikkselskapet Euterpe vinteren 1864/65, som hadde som mål å fremføre mer nordisk samtidsmusikk.
Rikard Nordraak fikk lungebetennelse i november 1865 og døde av tuberkulose i Berlin i mars året etter, bare 23 år gammel. Han ble begravet der, og levningene først hentet til Oslo og gravlagt på Æreslunden på Vår Frelsers gravlund 59 år senere, i 1925. Fremdeles står hans opprinnelige fire meter høye gravmonument på Jerusalemkirkegården i bydelen Kreuzberg i Berlin. Det er en ruvende, drøyt fire meter høy bauta i rød granitt på stedet der Nordraak først ble gravlagt. Bjørnstjerne Bjørnson reiste til Berlin og holdt en gripende minnetale ved avdukingen i 1906. Fremdeles samles nordmenn i Berlin hver 17. mai på Jerusalemkirkegården og synger tre vers av «Ja, vi elsker».
Ettermæle
En statue i kleberstein av Gustav Vigeland ble reist i Kristiania i 1911. Statuen står plassert i Wergelandsveien utenfor kunstnerboligen Grotten.
Nordraak var onkel til komponisten Gudrun Nordraak-Feyling (datter av hans halvsøster), men de møttes aldri, da hun ble født mange år etter hans død.
Rikard Nordraak er hedret med gatenavn i flere norske kommuner. I 1942 ble han hedret med en frimerkeserie, NK 302 - 305.
Mandal sykehus
Mandal sykehus var et sykehus i Mandal i Vest-Agder. Sykehuset ble vedtatt bygget i 1877, og sommeren 1878 startet arbeidet på tomten. Mandal sykehus sto ferdig og ble tatt i bruk 9. oktober 1879. Sykehuset ble bygget på «Lille Simons Bakke». Sykehuset ble finansiert ved bevilgninger fra brennevinsbolaget, totalt kr. 20 612,-. I denne summen var materialer, arbeidslønn og inventar med 12 senger inkludert. Byggmester Carl Weyergang reiste sykehuset. Han bygget også blant annet lord Salvesens hytte i Åseral samt sommerboligen på Risøbank.
Det første styret for sykehuset ble valgt av formannskapet og representantskapet i Mandal for tre år og bestod av doktor Johan Jørgen Broch Hagemann, hotellvert Laurits Olsen og kjøpmann Fred. E. Reymert. Telegrafist Hansen var sykehusets første kasserer. Verken styret eller kassereren fikk betalt for arbeidet.
I 1955 ble nytt hovedbygg reist av Mandal kommune. Straks dette var ferdig ble alle sykehus i Vest-Agder overført til Vest-Agder Sykehuslag. Siden ble dette da en del av Vest-Agder fylkeskommune. Sykehuset ble i 2001 og 2002 bygget om og kraftig modernisert både i operasjonsavdelingen, røntgen/MR og generell bygningsmessig standardheving med blant annet nye ventilasjonsanlegg. Etter sykehusreformen ble Mandal sykehus en del av Sørlandet sykehus HF (SSHF), som igjen var en del av Helse Sør RHF (senere Helse Sør-Øst RHF), og som et ledd i omorganisering ble sykehusets navn i 2003 endret til «Sørlandet sykehus Mandal». Ansvaret for sykehusdriften ble da samtidig flyttet fra Vest-Agder fylkeskommune til staten. Selve sykehusfunksjonene, operasjon, dagkirurgi, sengepost, poliklinikk, laboratorie, og andre støttefunksjoner, ble avviklet i 2005, med overføring av disse funksjonene til de andre sykehusene i helseforetaket. Sykehuset ble i 2006 bygget om til pasienthotell og drev med rehabilitering av hjerte-, lunge- og overvektpasienter. Dette tilbudet ble flyttet til Sørlandet sykehus Kristiansand sommeren 2008. Årsaken var at finansieringen av tiltaket ble lagt om og derfor lot det seg ikke å fortsette denne driften.
Det ble i januar 2009 innledet forhandlinger om salg av sykehuset til Mandal kommune. Samtidig startet planlegging av ombygging for å flytte inn distriktspsykiatrisk senter (DPS) inn i deler av sykehuset. Forhandlingsresultatet om salg av sykehuset til kommunen forelå i oktober 2010, hvor salgsummen var avtalt til kr. 27,5 mill. Mandal sykehus ble deretter overtatt av Mandal kommune 1. februar 2011. Etter salget leier Sørlandet sykehus HF ca. 1500 m3 av det tidligere sykehuset, hvor det drives DPS, barne- og ungdomspsykiatrisk poliklinikk, avdeling for barn og unges psykiske helse, ruspoliklinikk, røntgen og MR, ambulansesentral og blodgivertapping. Det var i 2004 125 år siden sykehuset ble tatt i bruk, og i denne forbindelse ble jubileumsboken 125 år på Lille Simons bakke gitt ut.
Padling under Sommer-OL 2004
Padling under Sommer-OL 2004. Padling var med som olympisk øvelse for femtende gang under OL-2004 i Athen. Det ble konkurrert om 16 olympiske titler. Det var fem klasser for kajakk og fire i kano for herrer og tre i kajakk for kvinner på flatvann. I slalåm var det tre for menn og en klasse for kvinner. Tyskland ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Ungarn med tre.
Albert Giger
Albert Giger (født 7. oktober 1946, død 4. september 2021) var en sveitsisk langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo.
Australoheros facetus
Australoheros facetus er en art i gruppen ciklider. Det er en fisk som lever i Sør-Amerika, i ferskvann med en temperatur på 25-30 °C, pH mellom 6,5 og 7,0 og en hardhet mellom 5 og 12 dH. Australoheros facetus er svært motstandsdyktig mot lave temperaturer. Den blir ca. 19 cm lang og 10 år gammel. Den er en opportunistisk dagaktiv fisk som lever av detritus, plantematerialer og jakter på små vanndyr, også småfisk.
Albert Giger
Giger vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det sveitsiske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 10 km, bak Sovjetunionen og Norge. De andre på laget var Alfred Kälin, Alois Kälin og Eduard Hauser.
Ærlig talt
Ærlig talt: memoarer 1944–2007 er selvbiografien til Carl Ivar Hagen som ble gitt ut i 2007.
Språkbruk
NRK satte opp et debattprogram i beste sendetid i forbindelse med utgivelse av boken der Hagens språkbruk ble debattert. Denne oppmerksomhet kan skyldes at hans kone Eli Hagen nylig også hadde gitt ut en selvbiografi med friske uttalelser om personer som er kjent i norsk politikk. Dessuten ble språkbruken sammenholdt med Thorbjørn Berntsen, «leppa fra Grorud», selv om kritikerne forventet en annen slang fra forretningsmannen fra Røa.
Dobbeltbekkasin
Dobbeltbekkasin (Gallinago media) er en vadefugl i snipefamilien som regnes som en langdistansetrekkfugl, i kategorien tropikflyttere. IUCNs rødliste hevder arten er nær truet.
Ærlig talt
Språkbruk
I boken kommer Carl I. Hagen med en rekke karakteristikker av politiske motstandere. Eksempler på personer som får ros er Lars Sponheim, som omtales som en person med «smittende humør og sjarmerende fremferd» som er «positiv, hyggelig og pågående», og Dagfinn Høybråten, som beskrives som «korrekt, kunnskapsrik, opptatt av tekniske forhold og søkte å fremstå som en lyttende og interessert statsråd». Omtalen av Kjell Magne Bondevik er delt. Bondevik beskrives som «hyggelig, imøtekommende, smilende og blid» samtidig som han er «opptatt av å være konstruktiv og få ting til». Hagen gir også Bondevik negativ personkarakteristikk.
Dobbeltbekkasin
Beskrivelse
Dobbeltbekkasinen kan bli cirka 27–29 cm lang og veier omkring 140–260 g, og av dette utgjør nebbet cirka 6,5 cm. Den er større enn enkeltbekkasin som den likner, men har kortere nebb og hvite stjerthjørner. Hannen og hunnen er til forveksling like. Dobbeltbekkasinen har et vingespenn på 47–50 cm.
Utbredelse
Dobbeltbekkasinen hekker fra Norge, Sverige, Finland, Baltikum og Polen videre østover til Jenisej i Sibir i Russland, og kanskje i den aller vestligste biten av Mongolia. Den overvintrer i Afrika sør for Sahara, og av og til også i Midtøsten.
Atferd
Dobbeltbekkasiner kan fly i hastigheter opp til 97 km/t og er den raskeste av trekkfuglene, om man ser bort fra hvilestoppene under trekket. Snittfarten (ikke medregnet hvilestoppene) under trekk er imidlertid lavere, cirka 70,92 km/t under vårtrekket (som imidlertid har korte hvilestopp) og cirka 87,84 km/t under høsttrekket (som imidlertid har lange hvilestopp). Daglig avlagt distanse i vårtrekket utgjorde cirka 316 km/dgl., mens det under høsttrekket utgjorde cirka 260 km/dgl. Flukten er rettlinjet, og tyngre og kortere enn hos enkeltbekkasin.
Krampe (andre betydninger)
Krampe kan referere til:
Båtliv
Båtliv (tidligere Praktisk Båtliv) er i 2020 slått sammen med Båtmagasinet, etter at sistnevnte ble kjøpt av Norsk Maritimt Forlag AS fra Aller Media. Magasinet har fra 2022 10 utgivelser i året og handler om motorbåter, båtturer og havner, sjømannskap og praktisk båtliv. Bladet eies av Norsk Maritimt Forlag, som også utgir tidsskriftet SEILmagasinet. Båtmagasinet har også en nettside med plussartikler, og leverer båtartiklene til VG Nett.
Båtmagasinet skriver om nye båter på markedet, utfører tester av båter, presenterer aktuelle havner og farvann, gir råd og tips om vedlikehold og praktisk båtliv samt generelle nyheter som angår båtfolket. Båtmagasinet er medlem av Fagpressen.
Ansvarlig redaktør er Ole Henrik Nissen-Lie, og tidsskriftet hadde 131,000 lesere i 2022, iflg. Kantar.
A Town Called Hypocrisy
«A Town Called Hypocrisy» er den andre singlen fra Lostprophets tredje studioalbum Liberation Transmission. «A Town Called Hypocrisy» fikk ganske dårlig kritikk forhold til de andre singlene fra Lostprophet og ble aldri veldig populær. Den nådde en 23.-plass på UK Singles Chart.
Brian Duffy
Brian Duffy (født 20. juni 1953) er en tidligere amerikansk NASA-astronaut med fire romferder med romfergen, derav en tur til Den internasjonale romstasjonen. Han har logget over 40 dager i verdensrommet totalt. Han pensjonerte seg som astronaut i 2001.
Agathe Backer Grøndahl
Agathe Ursula Backer Grøndahl (født 1. desember 1847 i Holmestrand, død 4. juni 1907 på Ormøya i Aker ) var en norsk pianist og Norges første betydelige kvinnelige komponist. Hun skrev mest klaverstykker og romanser. Grøndahl fullførte i alt 70 verker, og var en fremtredende skikkelse i norsk musikkliv.
Bakgrunn
Agathe Backer var datter av Nils Christensen Backer (1815–77) og Sofie Smith Pedersen. Faren var skipsreder i Holmestrand. Storesøsteren Harriet Backer (1845–1932) ble en kjent maler. I 1857 flyttet familien til Christiania, hvor hun studerte med Otto Winter-Hjelm og Halfdan Kjerulf. Siden fikk hun også studere musikkteori med Ludvig Mathias Lindeman.
I 1865 reiste hun sammen med Erika Nissen til Berlin for å studere ved Theodor Kullak (1818–82) sitt musikkakademi. Senere studerte hun under Hans von Bülow i Firenze i 1871, og under Franz Liszt i Weimar i 1873.
Musiker
Allerede mens hun var i Berlin gjorde hun lykke med sin tolkning av Ludwig van Beethovens 5. pianokonsert. Hun var en pianistinne av verdensformat og gav konserter i flere europeiske land. Hun likte å spille Edvard Griegs verker og opptrådte tre ganger som solist i Griegs a-moll-konsert med komponisten som dirigent. Hun var også en nær venn av Edvard Grieg.
I 1875 ble hun gift med Olaus Andreas Grøndahl (1847–1923), en av sin tids fremste norske kordirigenter. De fikk fire barn, blant dem sønnen Fridtjof Backer-Grøndahl (1885–1959), som ble en kjent pianist. En annen sønn, Nils Backer-Grøndahl (1877–1975) ble lege.
Verker (utvalg)
Cecilie Dahm oppgir 69 opustall og i tillegg flere verker uten opusnummer.
Priser og hedersbevisninger (utvalg)
Agathe Backer Grøndahls vei finnes på Stokka (Stavanger).
Litteratur
Hambros detaljerte liste over Agathe Backer Grøndahls konserter med detaljerte programmer og utdrag fra konsertkritikker er lagt ut her: https://users.abo.fi/chambro/Konserter/index.html
Fylkesvei 7752
Fylkesvei 7752 går mellom Stangnes og Gangsås i Harstad kommune. Veien er 1,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 13 (Troms).
Kattelignende rovpattedyr
Kattelignende rovpattedyr (Feliformia) er en av to underordener med rovpattedyr (Carnivora), ved siden av hundelignende rovpattedyr (Caniformia). Gruppen deles videre inn i elleve familiegrupper, hvorav sju eksisterende og fire er utdødde. Alle arter lever primært terrestrisk.
Gruppen oppsto da de tidlige rovpattedyrene for omkring 42 millioner år siden begynte å dele seg i to distinkte grener: Feliformia og Caniformia. Artene som dannet grunnlag for de kattelignende rovpattedyrene var typisk skogsdyr som smygjaktet på byttet, mens artene som dannet grunnlag for de hundelignende rovpattedyrene var mer mobile og typisk opportunistiske i levesettet.
Kattelignende rovpattedyr er ofte svært hurtige og jakter typisk byttedyr med en kombinasjon av usynlighet og lynangrep, ofte kalt smygjakt. Alle artene i denne gruppen mangler stamina, kanskje med et visst unntak for hyener (Hyaenidae).
STS-92
STS-92 er benevnelsen på en romferd med den amerikanske romfergen Discovery. Det var den 100. ferden totalt for romferge-programmet.
Kattelignende rovpattedyr
Systematikk og evolusjonært slektskap
Det er flere grupper som stikker seg ut som naturlige familier blant de katteliknende rovdyrene. Kattedyr og hyener er to kjente eksempler. De mer generelle primitive formene er gjerne samlet halvkatter, men dette er en parafyletisk gruppe som de mer spesialiserte familiene stammer fra. I nyere systematikk er mange av halvkattene samlet i snikekattfamilien, som er halvkattene i snever forstand. De øvrige halvkattene har enten fått egne familier (slik som mungoer), eller er foreløpig uten familie.
STS-92
Høydepunkter fra ferden
På STS-92 ble Z1_truss og PMA-3 montert på ISS etter fire romvandringer, med 4 ulike astronauter. Z1_truss ble brukt som en midlertidig montasje-sted for «P6 truss and solar array», som skulle monteres på den påfølgende romfergeturen til ISS, STS-97. Selv om Z1 ikke er en del av hovedstrukturen, er Z1-truss den første delen på ISS, som satte malen for fremtidige montasjer. Det inneholder ulike typer ustyr, elektrisk kabling, gyroskop, plasma-kontaktorer som skal hjelpe med statisk elektrisitet. Den er uten trykk, men inneholder to tilkoblingsporter for lett tilkobling av datakommunikasjon. En blir brukt til å forbinde Z1 med Unity. PMA-3 ble også koblet til Unity-modulen.
Kattelignende rovpattedyr
Systematikk og evolusjonært slektskap
Det faktiske slaktskapsforholdet til de katteliknende rovdyrene er fortsatt under kartlegging. Under vises et stamtre etter Wesley-Hunt og Flynn, 2005.
STS-92
Romvandringer
Fire romvandringer (EVA) ble gjennomført mens Discovery var koblet sammen med ISS.
Arbeiderbevegelsens Presseforbund
Arbeiderbevegelsens Presseforbund (APF) er et landsdekkende fagforbund i Norge for journalister, redaktører, disponenter, layout-tegnere og fotografer. De fleste medlemmene arbeider innenfor mediekonsernet Amedia.
APF ble etablert i 1909 som Norges socialdemokratiske presseforening og har siden 1930 vært tilsluttet LO.
Forbundsleder er Helge Rønning Birkelund.
På 1970-tallet avtalte APF og Norsk Journalistlag (NJ) at NJ skulle overta APFs forhandlingsrett i Amedia. Dette er eneste gang LO har akseptert at et medlemsforbund har latt utenforstående forbund forhandle på vegne av LO-medlemmer.
Serie A 1955–1956
Serie A er den italienske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i 1898. Det italienske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Ludvig XII av Frankrike
Ludvig XII av Frankrike, kjent som «folkets far» (fransk Le Père du Peuple (født 27. juni 1462 i Blois i Frankrike, død 1. januar 1515 i Hôtel du Roi som var en del av Hôtel des Tournelles i Paris), var Frankrikes 35. konge og den eneste fra sin gren av huset Valois, Valois-Orléans. Han styrte landet fra 1498 til sin død, og drev en svært aktiv utenrikspolitikk.
Bakgrunn
Ludvig var sønn av hertug Karl av Orleans (som var barnebarn av Karl V av Frankrike) og Maria av Kleve.
Opprøret mot Karl VIII
Mellom 1484 og 1487 deltok Ludvig i den føydale opposisjonen mot Karl VIII. Ludvig ble beseiret og fengslet i 1487, forsonte seg i 1490 med kongen, og opptrådte deretter lojalt mot kongen.
Konge
I 1498 etterfulgte han den franske kongen på tronen, som hans nærmeste arving. Gjennom ordonnanser i 1500, 1501 og 1512 utformet han og hans nærmeste rådgivere den finansielle og judisielle forvaltning i Frankrike i særskilte hierarkier. Ved innstiftelsen av Det store råd i 1498 gav Ludvig forvaltningen en høyeste domstol. Det lokale selvstyret ble innskrenket, og den lokale kongelige forvaltning ble utvidet i tilsvarende grad.
I sin ytre politikk fortsatte Ludvig sin forgjengers italienske ekspansjonspolitikk. Milano ble erobret i 1499. Han spilte lenge en avgjørende rolle i Italia, men i 1513 kullkastet en allianse mellom keiseren, England, Spania og paven hans maktstilling. Han ble da tvunget til å trekke seg tilbake. Til tross for dette mislykkede prosjektet beholdt han folkets støtte.
Han giftet seg i 1476 med Jeanne av Frankrike (1464–1505), datter av Ludvig XI av Frankrike. Etter at Ludvig XII var blitt konge av Frankrike i 1498, tvang han paven til å oppløse ekteskapet. I 1499 giftet han seg med Anne av Bretagne (1477–1514), som var enke etter Ludvigs forgjenger, Karl VIII av Frankrike. Etter hennes død i 1514 tilfalt hertugdømmet Bretagne Frankrike.
Den 9. oktober 1514 inngikk den aldrende Ludvig sitt tredje ekteskap, denne gang med den unge Maria Tudor, søster av kong Henrik VIII av England.
Kildinsamisk
Kildinsamisk (' eller ') er et samisk språk som snakkes av 800 samer på Kolahalvøya i Russland. Brukerne av kildinsamisk lever spredt utover Kolahalvøya, men det er området rundt Lovozero som har høyest konsentrasjon av kildinsamer. Kildinsamisk er det største østsamiske språket etter antall brukere. Akkalasamisk, et nå utdødt samisk språk, ble tidligere ansett som å ha vært en dialekt av kildinsamisk, men anses nå som et selvstendig språk nærmest beslektet med skoltesamisk. Kildinsamisk skrives med det kyrilliske alfabetet.
Språkforskeren Georgij Kert arbeidet med kildinsamisk.
Australoheros
Australoheros er en gruppe ciklider. De er fisk som lever i ferskvann i Sør-Amerika. Gruppen inneholder 9 beskrevne arter og noen ubeskrevne.
Maksim Vylegzjanin
Maksim Mikhajlovitsj Vylegzjanin (russisk Максим Михайлович Вылегжанин, født 18. oktober 1982 i Sjarkan, republikken Udmurtia) er en russisk langrennsløper som fra 2020 konkurrerer i Ski Classics.
Karriere
Vylegzjanin debuterte i verdenscupen 22. januar 2005 i et jaktstartrenn i italienske Pragelato. Han oppnådde sitt første nevneverdige resultat i verdenscupen i mars 2005, da han ble nr. 6 på en 50 km.
Under Tour de Ski 2008/09 oppnådde han samme plassering i et distanserenn i Val di Fiemme, og dagen etter ble han nummer 9 på den avsluttende klatreetappen. Karrierens foreløpige høydepunkt kom under VM 2009 i Liberec, der han tok sølv på 50 km fellesstart, bare slått av nordmannen Petter Northug.
Han startet verdenscupsesongen 2009/10 bra, og tok sine første pallplasseringer. Vylegzjanin tok en andreplass på 15 km klassisk i Kuusamo og ble nummer tre på 30 km klassisk, fellesstart. I OL 2010 i Vancouver kom Vylegzjanin på 17.plass på 30 km duatlon, niendeplass på 15 km fri, åttendeplass på 50 km, og han gikk på det russiske stafettlaget som kom på åttendeplass på 4 x 10 km stafett.
Vylegzjanin gikk inn til sin første verdenscupseier da han vant 30 km fri fellesstart i La Clusaz 18. desember 2010.
Han tok sølvmedalje på 30 km dobbel jaktstart og på 50 km fristil under VM i Holmenkollen i 2011, kun slått av Petter Northug.
Under vinter-OL 2014 i Sotsji tok han sølv i tre øvelser - 50 km, fri teknikk, lagsprint og 4 x 10 km stafett. I desember 2016 vedtok FIS foreløpig suspensjon av seks russiske langrennsløpere som var lenket til brudd på dopingreglene under Vinter-OL 2014, blant dem Maksim Vylegzjanin. Han ble offisielt diskvalifisert og fratatt sine OL-medaljer av IOC den 9. november 2017. Den internasjonale voldgiftsretten for sport omgjorde diskvalifikasjonen etter ankebehandling.
I VM 2015 ble han verdensmester på 30 km skiathlon.
Vylegzhanin avsluttet verdenscupkarrieren ved å bli nummer 2 på 50 km klassisk i Holmenkollen i 2019. I 2020 begynte han i stedet å gå renn i Ski Classics. Han ble nummer tre i Marcialonga 2022.
Landbruk i Hordaland
Jordbruksarealet er ca. 432,000 dekar. Cirka 282,000 dekar blir brukt til dyrket mark.
Det er ganske spredt med jordbruk i hele fylket, men det er spesielt mye på Voss. Ellers er det meget godt spredt, men i Hardanger er det lite jordbruk i forhold til arealet. Grunnen til dette kan være fjellområdene østover.
Brushane
Brushane eller brusfugl (Calidris pugnax) er en monotypisk art av vadefugl som inngår i snipefamilien (Scolopacidae). Arten karakteriseres av lange styltelignende lemmer og et halvlangt, rett og spisst nebb. Hannene utviser dessuten ei karakteristisk brusende fjærdrakt (hode og halspryd) i paringstiden, noe som er opphavet til det norske navnet på arten, og arten hekker blant annet i Skandinavia, herunder fåtallig i Norge.
Shatoo
Shatoo er et band fra Asker og Halden. Guttene var bare 15–17 år gamle da de ga ut debutalbumet A True Story. Etter albumet Life i 1988 ble det stille til de ble gjenforent i 2013.
Brushane
Taksonomi
Arten var tidligere plassert i den monotypiske slekten Philomachus, men nyere studier indikerer at den tilhører i Calidris.
Shatoo
Debutsingelen Overload ble den første engelskspråklige vinneren på Norsktoppen.
Brushane
Biologi
Arten utviser ekstrem kjønnsdimorfisme, i det hanner blir mer praktfulle og ganske mye større enn hunner. Hannenes fjærdrakt er svært variert i utfarging, og han har en svært karakteristiske brusepryd på halsen og hodet når han er i hekkedrakt. Hannen blir 26–32 cm lang, veier 130–254 g, og har et vingespenn på 54–58 cm. Hunnen blir 20–25 cm lang, veier 70–170 g, og har et vingespenn på 48–52 cm.
De fleste fuglene overvintrer i Afrika, spesielt i deler av Sahel. Man regner med en totalbestand på mer enn 2 millioner fugler, hvorav den ene halvparten overvintrer i det vestre Afrika og den andre halvparten i det østre Afrika og videre østover mot Sørvest-Asia. I Norge og Sverige regner man med en samlet bestand på cirka 60 000–95 000 hekkende par, med ytterligere 30 000–50 000 par i Finland.
Arten er polygam, og i Nordvest-Europa legger normalt hunnen eggene tidlig i mai; i Sverige fra midten av mai og i Finnmark fra begynnelsen av juni. På hekkeplassene hekker fuglene i semi-kolonier, med en tetthet mellom redene på cirka 0,1–2,5 per hektar. Ofte kan redene ligger kun få meter fra hverandre. Eggene legger med et intervall på 30 timer, og teller ofte tre egg totalt. Inkubasjonstiden er 21,5 dager. Hunnen ruger eggene og passer ungene, som blir fygedygtige omkring 25–28 dager gamle, alene.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019).
Kajana älv
Kajana älv (finsk: Kajaaninjoki) er ei elv i Uleåborgs län i Finland. Elva renner fra Nuasjärvi til Ule träsk, gjennom byen Kajana hvor de tidligere Ämmäkoski-strykene nå utnyttes til produksjon av vannkraft.
Signaturen
Signaturen ble ingen seersuksess. Seerandelen var spesielt lav hos ungdom.
Kortnebbekkasinsnipe
Kortnebbekkasinsnipe (Limnodromus griseus) er en middels stor art i snipefamilien. Navnet er misvisende siden nebbet kun er kort i forhold til langnebbekkasinsnipe.
Biologi
Kortnebbekkasinsnipe blir cirka 25–29 cm lang og veier typisk 65–154 g. Fuglene har et vingespenn på omkring 45–51 cm. Hunnen blir marginalt større enn hannen.
Nebbet er langt, rett og mørkt, og det er lengre enn gjennomsnittet for snipefugler. De voksne har en mørk brun oversiden og en rødlig underside. Stjerten har et svart og hvitt tverrstripet mønster. Føttene har en gulaktig farge. Kortnebbekkasinsnipe er delt inn i tre underarter med små variasjoner i utseende. Ingen av disse kombinerer den rødlige buken og de tverrstripete sidene hos langnebbekkasinsnipe. Vinterdrakten er overveiende grå.
Hekkeområdene inkluderer myrer, strandenger og åpninger i skoger sør for trelinjen i nordlige Nord-Amerika. Arten hekker på bakken, vanligvis nær vann. Reiret er grunne nedsynkninger i klumper av gras eller mose, som er foret med fint gras, pinner og løv. De legger fire, noen ganger tre, brungule til brune egg. Ruginga varer i 21 dager hvor begge kjønn deltar.
Fuglene overvintrer i sørlige deler av USA og helt sør til Brasil. Det er ekstremt sjelden at den trekker til Europa.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).
Bayonne
Bayonne (oksitansk og baskisk Baiona) er en by og kommune i departementet Pyrénées-Atlantiques i regionen Nouvelle-Aquitaine i det sørvestlige Frankrike. Byen ligger der elvene Nive og Adour møtes.
Bayonne er hovedbyen i den tidligere provinsen Labourd i Fransk Baskerland.
Økonomi
I byens økonomi spiller metallbearbeidende og kjemiske foretak en rolle. Før var våpenproduksjon viktig, blankvåpen som kan settes på et gevær, bajonett, er oppkalt etter byen.
Kjente produkter fra Bayonne er sjokolade, skinke (jambon de Bayonne) og brennevin (Izarra).
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Bayonne
Magnus Arvidsson
Magnus Arvidsson (født 20. februar 1983 i Ramdala) er en svensk spydkaster. Hans personlige rekord er på 85.75 satt i Osaka i mai 2007. Det er det nest lengste kastet noensinne av en svensk spydkaster kun bak Patrik Bodéns svenske rekord.
Kystfestivalen 61° Nord
«Republikken Gulating», med referanse til det historiske Gulatinget, ble som et stunt «utropt» som en selvstendig stat 4. juni 2005, på Kystfestivalen 61° Nord i Eivindvik, Gulen kommune. Da ble også Øyvind Heitmann utnevnt til stasminister («pride minister») av Magnor Midtun, lokalhistoriker og lagmann i Håkonarspelet. Heitmann er drivkrafta bak Republikken Gulating, som ønsker å gjøre kulturen i regionen mer kjent og øke selvstyret ved å påvirke politiske organ.
Den fiktive republikken skulle omfatte et område vest og sør i Norge: fylkene Hordaland, Sogn og Fjordane, Rogaland, Vest-Agder, Aust-Agder, og regionene Sunnmøre, Valdres og Hallingdal
Storebælt
Storebælt er sundet mellom de danske øyene Fyn og Sjælland. Sundet har en maksimal dybde på 60 meter. Storebæltbroen forbinder Fyn (Nyborg) med Sjælland (Korsør) via Sprogø og erstatter tidligere bil- og togferger.
Erin Brockovich
Erin Brockovich-Ellis (født Erin L.E. Pattee 22. juni 1960) er en amerikansk advokatsekretær som, til tross for manglende formell juridisk utdannelse, var sentral i å anlegge en rettssak mot storkonsernet Pacific Gas and Electric Company (PG&E) i 1993 for forurensning av vannforsyningen. Saken ble forlikt og PG&E betalte 333 millioner USD i erstatning til saksøkerne.
Hennes historie er tema i spillefilmen Erin Brockovich med Julia Roberts i tittelrollen. Det amerikanske filminstituttet har kåret rollefiguren til filmhistoriens 31. beste helteskikkelse.
Kaye Umansky
Kaye Umansky (født 6. desember 1946 i Plymouth i Devon) er en britisk barnebokforfatter og poet. Hun har skrevet over 130 bøker for barn, alt fra bildebøker til romaner. Hun er blant annet kjent for Pongwiffy-serien.
Anglo-German Fellowship
Anglo-German Fellowship var en britisk organisasjon grunnlagt i 1935, nedlagt i 1939, hvis formål var handel og samarbeid mellom de to største økonomiene i Europa. Organisasjonen bestod av fremtredende britiske industrimenn, bankierer, høyere statstjenestemenn og politikere, deriblant et stort antall medlemmer av både Underhuset og Overhuset. Noen av medlemmene søkte et samarbeid med Tyskland mot Sovjetunionen og Stalin.
Organisasjonen hadde tre ulike faser, først 1935–1936 hvor forretningsinteresser var det sentrale. I årene 1936–1938 var fokus på å ha kontakt med ledende tyske politikere for å endre Tysklands fremferd og få det til å tre inn igjen som medlem av Folkeforbundet. I den siste fasen - etter Sudetenkrisen, Krystallnatten og frem til Tysklands invasjon av Polen i september 1939 - var de ledende i organisasjonen svært nyttige for britisk etterretning og regjering for å få en realistisk vurdering av trusselen fra Tyskland, og bidro til beslutningen om å doble stående styrker i Storbritannia og å vedta lover for verneplikt.
Kjente medlemmer
Den britiske ambassade i Berlin har senere brukt navnet Anglo-German-Fellowship om et utvekslingsprogram som ikke har noe med den opprinnelige organisasjonen å gjøre.
Gloria Kemasuode
Gloria Kemasuode (født 30. desember 1979) er en nigeriansk friidrettsutøver som konkurrerer på 100 meter.
Kemasuode deltok i OL 2004 der hun var i finalen på 4 x 100 meter stafett, der laget havnet på sjuendeplass. Samme plassering ble det i VM 2005.
Hun løp sammen med Ene Franca Idoko, Halimat Ismaila og Oludamola Osayomi på Nigerias lag på 4 x 100 meter stafett under OL 2008, og de tok bronse etter lagene fra Russland og Belgia. Hun deltok også på 100 meter, men ble utslått i forsøkene.
Hold Brillan
Hold Brillan er en norsk tegneseriefigur skapt og tegnet av Christopher Nielsen. Figuren dukket første gang opp i den siste tegneseriehistorien med Gutta fra Calcutta, «Bøgdatour». Historien ble først utgitt i musikkavisa Rock Furore i 1992. Senere ble den trykt og utgitt i tegneseriealbumet Homo Norvegicus (side 150 – 154) i 2000. I forbindelse med 100-årsjubileet for tegneserier i Norge i 2011, var han en av fire tegneseriefigurer som ble gjengitt på et norsk frimerke.
Hold Brillan opptrer også som bifigur i animasjonsfilmen Slipp Jimmy fri. I 2011 ble Hold Brillan en av fire norske tegneseriefigurer som ble gjengitt i en serie frimerker med tema tegneseriekunst.
Hold Brillan har også en mykere side, som viste seg allerede i den første fortellingen han var med i. Selv om bandet Gutta fra Calcutta var vettskremt, framførte det «Love Me Tender», noe som fikk ham på gråten. Da han ved en misforståelse kom til å ta en innvandrerkvinne i forsvar under et opphold i Oslo, ble han også oppriktig rørt da moren hennes takket ham.
Hold Brillan har også en søster som er helt lik ham. Hun giftet seg med en muslim i Oslo, og broren med vennefølge besøkte dem der. Det viser seg at det er hun som styrer husholdet, mens mannen er totalt nervevrak.
Fylkesvei 6180
Fylkesveg 6180 går mellom Liabøen og Lyngstad i Heim kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 352 (Møre og Romsdal).
Eksterne lenker
Google Maps: Fv352
The Triumph of Steel
The Triumph of Steel er et musikkalbum av heavy metal-bandet Manowar, utgitt i 1992. Dette er gitarist David Shankle og trommeslager Kenny Earl «Rhino» Edwards eneste studioalbum. David Shankle erstattet Manowars forrige gitarist Ross the Boss etter at han forlot bandet etter at albumet Kings of Metal var ferdiginnspilt i 1988. Rhino erstattet Manowars langvarige trommeslager Scott Columbus, som måtte slutte i bandet for å ta seg av sin syke sønn.
Rolf Skoglund
Rolf Fredrik Skoglund (født 11. august 1940 i Stockholm, død 28. juni 2022 i Stockholm) var en svensk skuespiller.
Biografi
Skoglund studerte ved Dramatens elevskola 1964–1967. Han har deretter mer eller mindre permanent vært engasjert ved Dramaten. I 2003 ble han engasjert ved Stockholms stadsteater. Han har også gitt stemme til flere figurer i tegnede filmer og lest inn lydbøker. Mest kjent har han blitt for sin rolle som den stressede faren Gösta i Kjell Sundvalls film Vi hade i alla fall tur med vädret.
Fred Onyancha
Fred Onyancha (født 25. desember 1969 i Nyamira) er en kenyansk tidligere friidrettsutøver (mellomdistanseløper).
Onyancha deltok under OL 1996 i Atlanta, der han gjorde karrierens beste løp da han ble nummer tre på tiden 1.42,79. Han deltok også i VM 1999, men der ble han utslått i forsøkene.