cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hausa (folk)
Hausa er en av de største folkegruppene i Vestafrika. Fremfor alt i det nordlige Nigeria og i Niger utgjør hausafolket store deler av befolkningen. De taler språket hausa og er muslimer. Tradisjonelt er hausafolket jordbrukere, men mange er blitt handelsfolk.
Slaget om Gallipoli
Invasjon
Mot den britisk-franske ekspedisjonsstyrken sto den 5. tyrkiske armé under kommando av den tyske militære rådgiveren general Otto Liman von Sanders. Den tyrkiske styrken måtte forsvare begge sider av stredet Dardanellene og besto av seks av de beste tyrkiske divisjonene, totalt 84 000 soldater. Ved Bulair lengst nord var den tyrkiske 5. og 7. divisjon. Ved Kapp Helles, på sørspissen av halvøya og mot Egeerhavet var den tyrkiske 9. divisjon og i reserve midt på halvøya var den tyrkiske 19 divisjon under Kemal Atatürk. På den asiatiske siden av stredet, ved Kum Kale, var den tyrkiske 3. og 11. divisjon.
Hausa (folk)
Nord i Nigeria ligger hausafolkets syv tradisjonelle byer Biram, Daura, Gobir, Kano, Katsina, Rano og Zaria, som lenge har vært viktige maktsentre.
Slaget om Gallipoli
Invasjon
Invasjonsplanen for den 25. april 1915 anga at den 29. divisjon skulle landsettes ved Kapp Helles helt sør på halvøya og derfra rykke frem mot fortene ved Kilitbahir. ANZAC-styrken skulle landsettes nord for Gaba Tepe på kysten mot Egeerhavskysten hvorfra de skulle rykke frem over halvøya og hindre retrett eller forsterkning av styrken i Kilitbahir. Det franske ekspedisjonskorpset skulle foreta en avledende landsetting ved Kum Kale på den asiatiske kysten.
Kapp Helles
Invasjonen ved Kapp Helles ble gjort av den britiske regulære 29. divisjon under kommando av generalmajor Aylmer Hunter-Weston; på fem strender i en bue på spissen av halvøya, benevnt fra øst mot vest som S, V, W, X og Y.
Kommandanten for landingen på Y-stranden kunne gå uhindret nesten til landsbyen Krithia, som var forlatt. Britene kom aldri så langt senere i slaget og Y-stranden ble evakuert dagen etter da tyrkiske forsterkninger ankom.
Hovedstyrken landet ved V-stranden, under det gamle fortet Seddülbahir og ved W-stranden. Ved V-stranden ble dekningsstyrkene fra Royal Munster Fusiliers og Royal Hampshires landsatt fra et ombygd kullfraktfartøy, SS «River Clyde». Skipet ble kjørt på grunn rett under fortet så troppene kunne gå rett iland via ramper, derpå skulle Royal Dublin Fusiliers landsettes fra åpne småbåter. På W-stranden skulle Lancashire Fusiliers også landsettes med småbåter på en liten strand, med bakenforliggende åser og avstengt med piggtråd. På begge landingsstedene var de tyrkiske forsvarerne i en glimrende posisjon for å påføre invasjonsstyrken fryktelige tap. Soldatene som forsøkte å komme i land fra SS «River Clyde» var perfekte mål for maskingeværene i Seddülbahirfortet. Av de 200 første soldatene som forsøkte å komme i land var det bare 21 som klarte å komme seg til stranden.
De tyrkiske forsvarerne var imidlertid for få til å kunne avvise invasjonsstyrken fullstendig. På W-stranden (etter hvert kjent som «Lancashire Landing») klarte soldatene å overmanne forsvarerne på tross av sine egne forferdelige tap; 600 drept eller såret av en total styrke på 1 000. Bataljonene som ble landsatt ved V-stranden hadde om lag 70 % tap. Seks av soldatene i Lancashire Fusiliers på W-stranden fikk Victoria Cross, mens på V-stranden fikk soldater og sjømenn i alt seks Victoria Cross og ytterligere tre utmerkelser dagen etter i det styrken slo seg ut fra stranden. Etter landingen var det så få soldater igjen av de to irske enhetene at de ble slått sammen. Bare én irsk offiser overlevde landingen; av de i alt 1 012 irske soldatene som ble landsatt var det kun elleve som klarte seg gjennom hele operasjonen på Gallipoli uskadet.
En australsk undervannsfartøy, HMAS AE2, klarte å passere og operere noen dager alene på baksiden, men ble likevel senket. En annen undervannsfartøy, HMS E14, klarte å passere 27. april og operere noen uker på baksiden med stor effekt. Det franske undervannsfartøyet Joule, som prøvde det samme sank i forsøket 1. mai.
De innledende kampene
Om kvelden den 27. april lanserte tyrkerne et samordnet angrep for å drive ANZAC-styrken tilbake til strendene. Ved støtte av skipsartilleri ble de tyrkiske styrkene hindret natten gjennom.
Den 28. april angrep de britiske styrkene, støttet av det franske ekspedisjonskorpset på sin høyre side, for å erobre Krithia i hva som senere ble kjent som «det første slaget om Krithia». Angrepsplanen var svært kompleks og dårlig formidlet til kommandantene i felt. Troppene i den britiske 29. divisjon var fremdeles utslitte og ute av balanse etter invasjonen og kampen for landsbyen Seddülbahir som hadde blitt erobret etter harde kamper den 26. Angrepet gikk i stå rundt kl 18 uten at målet, landsbyen Krithia, ble nådd. I løpet av dagen ble tyrkisk motstand hardere og sjansen for en rask erobring av halvøya forsvant. Kapp Helles, som Anzac Cove, ble en stillingskrig. Sterke tyrkiske motangrep natten til 1. og 3. mai ble slått tilbake på tross av at de brøt gjennom franske stillinger.
Det første forsøket på en offensiv fra Anzac Cove skjedde om kvelden 2. mai. Divisjonssjefen, general Godley beordret den australske 4. brigade under general John Monash og en newzealandsk brigade å angripe mot «Baby 700». Troppene trengte frem en kort distanse i løpet av natten, forsøkte å grave seg ned for å holde området de hadde erobret, men ble tvunget til å trekke seg tilbake neste natt etter tap av rundt 1 000 soldater.
General Hamilton anså Anzac Cove som sikret og flyttet to brigader til fronten ved Helles som en reserve for det andre slaget om Krithia; angrepet startet 6. mai. Dette var det første større angrepet ved Helles og styrkene rykket frem halvannen kilometer, men med store tap.
De tyrkiske styrkene startet et større angrep mot Anzac Cove den 19. mai, 42 000 tyrkiske soldater angrep 10 000 australske og newzealandske, men angrepet feilet. De tyrkiske troppene manglet artilleri og ammunisjon og satset på at de skulle vinne ved overvekt i soldater. ANZAC-troppene hadde imidlertid observert de tyrkiske angrepsforberedelsene og var vel forberedt. Da slaget var over hadde tyrkerne tapt om lag 10 000 soldater. De australske styrkene hadde kun 160 døde og 468 skadet. De tyrkiske tapene var så omfattende at det ble organisert en våpenhvile den 24. mai så de døde i ingenmannsland kunne begraves.
I åpningsfasen av invasjonen hadde de allierte fordelen av å bruke sjøstridskreftenes kanoner til støtte for landoperasjonene. Den 13. mai ble imidlertid slagskipet HMS «Goliath» torpedert av en ubåt, den 27. mai ble HMS «Triumph» torpedert og den 27. mai HMS «Majestic». Etter disse tapene ble det meste av slagskipsstøtten trukket tilbake og de skip som var tilgjengelig avfyrte salver mens de var underveis, noe som både reduserte nøyaktigheten og effektiviteten.
I det tredje slaget om Krithia som startet 4. juni var alt håp om et avgjørende gjennombrudd borte. Planene for slaget var redusert til mål noen hundre meter fremme. Tapstallene var rundt 25 % for begge sider; britene mistet 4 500 av en angrepsstyrke på 20 000.
Et siste britisk angrep ble gjennomført ved Helles den 12. juli, før den allierte innsatsen ble flyttet nord til Anzac Cove. To friske brigader fra 52. divisjon ble kastet inn mot senteret av linjen langs Achi Baba Nullah (kjent som «Bloody Valley») og tapte rundt 30 % av troppestyrken uten å vinne særlig terreng.
Augustoffensiven
De gjentatte mislykkede forsøkene på å erobre Krithia eller å rykke frem ved Helles fikk Hamilton til å forsøke en ny plan for felttoget; det resulterte i det som i ettertid har blitt kalt slaget ved Sari Bair. Om natten den 6. august skulle to infanteridivisjoner landsettes ved Suvla, om lag 8 kilometer nord for Anzac Cove. Samtidig med det skulle det utføres en kraftig offensiv fra Anzac Cove mot Sari Bair ved å bryte gjennom det dårlig forsvarte området nordover.
Landingen ved Suvla Bay møtte bare lett motstand, men den britiske kommandanten, generalløytnant Frederick Stopford utnyttet ikke det svake forsvaret, og nøyde seg med å sikre landingsområdet på stranden. Nok en gang vant de tyrkiske styrkene kappløpet om åsene ved å sikre Anafartahøydene, og fronten ved Suvla ble enda et tilfelle av statisk skyttergravskrig.
Før offensiven var det avledende angrep ved Helles og Anzac Cove. Ved Helles ble det avledende slaget ved Krithia vingård enda en meningsløs trefning, med store tap for begge sider uten noen endring av stillingene. Ved Anzac Cove ble angrepet på de tyrkiske skyttergravene ved Lone Pine av den australske 1. divisjon en sjelden suksess. Hovedangrepet mot høydene Chunuk Bair og høyde 971 var mindre vellykket.
Styrken som trengte frem mot høyden Chunuk Bair besto av «New Zealand Infantry Brigade», de var 500 meter fra toppen ved daggry den 7. august, men klarte ikke å erobre toppen før neste morgen. Denne forsinkelsen hadde fatale følger for et annet tilstøtende angrep den samme morgenen. «Australian 3rd Light Horse Brigade» angrep ved «Nek» samtidig som newzealenderne avanserte ned fra Chunuck Bair mot bakpartiet av de tyrkiske forsvarerne. Den newzealandske styrken holdt ut i to dager på Chunuck Bair før de fikk avløsning av to bataljoner fra «Wiltshire and Loyal North Lancashire Regiments». Et massivt motangrep, personlig ledet av Mustafa Kemal jaget de to bataljonene fra høydene.
Et annet planlagt angrep på høyde 971 ble aldri gjennomført, angrepsstyrken med «Australian 4th Infantry Brigade» og en indisk brigade hadde problemer med terrenget, og gikk seg vill i løpet av natten. Alle påfølgende angrep ble lett slått tilbake av de tyrkiske forsvarerne, med store tap for de allierte styrkene.
Styrkene ved Suvla ble forsterket av den britiske 53. og 54. divisjon og 2. kavaleridivisjon. Den uheldige britiske 29. divisjon ble også flyttet fra Helles til Suvla for et nytt fremstøt. Det siste britiske forsøket på å gjenopplive offensiven kom den 21. august med angrep mot Scimitar Hill og høyde 60. Kontroll over disse to høydene ville ha samlet frontene ved Anzac Cove og Suvla, men ingen av angrepene førte frem. Da kampene ved høyde 60 opphørte den 29. august var slaget om Sari Bair-høydene, og i realiteten kampen om hele Gallipolihalvøya, over.
Endervannsfartøyene, HMS E14 i mai og august, og HMS E11 i august klarte å passere og operere på baksiden med stor effekt, mens Marriotte sank i forsøket. Senere ble E7 tatt av et ubåtnett. Det franske ubåt turquoise klarte å komme gjennom, men ble fanget uskadet på vei tilbake sammen med en del operasjonsplaner, noe som førte til at skipet som skulle møte den, E20, ble møtt og senket av det tyske ubåten U14.
Evakuering
Etter den mislykkede offensiven i august ble Gallipolioperasjonen stilt i bero mens dens videre skjebne ble diskutert. Den vedvarende mangelen på suksess begynte endelig å gjøre et inntrykk i Storbritannia ettersom nyheter ble smuglet ut av journalister (Keith Murdoch og Ellis Ashmead-Bartlett) som diskrediterte general Hamiltons innsats. Misfornøyde høyere offiserer, som general Stopford, bidro også til at situasjonen så mørk ut. Muligheten for å evakuere styrkene ble lansert den 11. oktober 1915, men general Hamilton motsatte seg forslaget idet han fryktet for hva det ville bety for britisk prestisje. Kort etter ble han avløst som kommandant for styrken av generalløytnant Charles Carmichael Monro.
Etter å ha vurdert situasjonen ved fronten anbefalte general Monro evakuering. Krigsministeren, general Kitchener, mislikte tanken på evakuering og avla et personlig besøk for å vurdere situasjonen sammen med de tre korpskommandantene; det britiske 8. korps ved Helles, det britiske 9. korps ved Suvla og ANZAC. Etter inspeksjonen ble det bestemt at evakueringen skulle gjennomføres.
Evakuering av 14. divisjoner, tett innpå fienden og om vinteren ville bli vanskelig og store tap ble ansett som sannsynlig. Den uholdbare situasjonen for de allierte styrkene ble tydeliggjort den 27. november da en kraftig storm i tre dager herjet fronten. Deretter fulgte en snøstorm ved Suvla tidlig i desember. Regnet fylte skyttergravene, soldater druknet og lik som ikke var begravet fløt ned i stillingene.
Ironisk nok ble evakueringen den største allierte suksessen under felttoget. Suvla og Anzac Cove ble planlagt evakuert i slutten av desember, de siste troppene skulle forlate området før daggry den 20. desember 1915. Finurlige narretiltak ble utført for å lure de tyrkiske styrkene og hindre dem i å oppdage at de allierte styrkene trakk seg tilbake. Ved Anzac Cove var troppene fullstendig tause i en time eller mer, inntil nysgjerrige tyrkiske soldater undersøkte skyttergravene og ble skutt, det gjorde igjen at de tyrkiske styrkene senere ikke reagerte på stillstand ved fronten. Etter hvert som det ble stadig færre soldater i skyttergravene ble geværer arrangert slik at vann som dryppet i kar var koblet til avtrekkeren.
Helles ble holdt i fall britene ønsket å fortsette felttoget. Den 27. desember ble det imidlertid bestemt at også Helles skulle evakueres. Tyrkerne var nå varslet om at en evakuering var sannsynlig og angrep den 6. januar, men angrepet ble slått tilbake. De siste britiske troppene forlot Gallipoli ved «Lancashire Landing» den 9. januar 1916.
Døde og sårede
Commonwealth War Graves Commission vedlikeholder de 31 allierte krigskirkegårdene på Gallipolihalvøya; seks ved Helles, fire ved Suvla og 21 ved Anzac Cove. For mange av de som ble drept, og for de sårede som døde på hospitalskip, er det ingen kjent grav. De tap de britiske sjøstridskreftene hadde er ikke nevnt på minneplakettene ved Gallipoli, de er listet på minnesteder i Storbritannia. Det er bare en fransk krigskirkegård på Gallipolihalvøya, ved stranden Soroz, hvor de franske styrkene hadde sin base under slaget. CWGC har også to krigskirkegårder knyttet til felttoget på den greske øya Limnos.
Det er ingen store tyrkiske krigsgravplasser på halvøya, men det er et større antall minnetavler.
Ettervirkninger av Gallipoli
Det osmanske riket hadde blitt stemplet som «Europas syke mann» av Tsar Nikolaj I av Russland, men etter seieren ved Gallipoli fikk imperiet fornyet selvtillit. Den tyrkiske kommandanten ved Gallipoli, Kemal Atatürk, fikk sterkt øket sin popularitet og skulle etter hvert bli kjent som det moderne Tyrkias grunnlegger.
Den unge og energiske marineministeren Winston Churchill og den aldrende admiral John Fisher gikk begge av grunnet fiaskoen ved Gallipolli. Forsvarsministeren, Lord Kitchener var for populær til å bli straffet, men hans ry ble redusert og han ble i stigende grad overkjørt av sine kolleger inntil sin død året etter. Gallipoli var også medvirkende til statsminister Asquiths avgang i 1916.
Snøggsjark
Snøggsjark er en hurtigående sjark. Det er lette og grunne fartøy på 8 til 15 meter med planende eller halvplanende skipsskrog. Normal toppfart med last er 20-30 knop, og motorytelsen er gjerne dobbelt så høy som på konvensjonelle sjarker. Båter med en toppfart på 15-16 knop kan regnes som «medium» snøggsjarker. Den internasjonale betegnelsen på snøggsjark er speedsjark.
Bruk av snøggsjarker i fiske på norskekysten, der sjøen ikke alltid er rolig, innebærer mange problemstillinger som ikke minst handler om sikkerhet, noe som hovedsakelig har sammenheng med disse forholdene:
Agordat lufthavn
Agordat Airport er en flyplass i Agordat, en havnby i Eritrea.
Snøggsjark
Stor fart i sjøgang er i seg selv risikofylt for mindre fartøy på grunn av ekstra store krefter fra blant annet sjø inn over baugen. På den andre siden kan den store farten gjøre at en rekker inn til land før uværet har utviklet seg.
Snøggsjarkene er lette, noe som gjør dem enda mer utsatte i sjøgang i kombinasjon med momentene ovenfor. Har de flatbunnet skrog uten kjøl, kan det også virke negativt inn på fartøysikkerheten (sjøverdigheten), men kanskje mer på bevegelsesmønsteret, særlig i krapp sjø.
Villa Valmarana Scagnolari Zen
Villa Valmarana i Lisiera di Bolzano Vicentino utenfor Vicenza er en villa designet av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Den er en av villaene i Veneto som UNESCO har satt på sin liste over verdensarven.
Rundt 1563 designet Palladio en villa for Gianfrancesco Valmarana. Den er representert i Quattro Libri med en to etasjes loggia mellom to tårn. Slik er ikke bygget blitt. Det kan ha hatt sammenheng med at Gianfrancesco døde i 1566 og at en mer økonomisk løsning ble valgt når bygget skulle fullføres. Sannsynligvis ble dette gjort av Leonardo Valmarana som var sønn av Gianfrancescos bror Giovanni Alvise.
På slutten av annen verdenskrig ble villaen sterkt skadet. Fasaden er derfor gjenoppbygget i det 20. århundre.
Trådløst nettverk
Trådløse nettverk kan settes opp på flere forskjellige måter. Man kan ha et såkalt point-to-point-nettverk der to noder sammenkoples til hverandre direkte, et ad-hoc-nettverk, mulig i form av et meshnettverk der flera noder er sammankoplet og videreformidler trafikk etter behov, eller et nettverk med en sentral node, et aksesspunkt, som flere klienter slutter seg til. Noen av nodene kan koples til Internett og således gi hele nettverket tilgang.
Trådløse nettverk blir normalt beskyttet gjennom passord og kryptering av trafikken.
En type trådløse nettverk med flere mils rekkevidde som settes opp av radioamatører, kalles gjerne for Hinternet.
Kim Jong-jik
Kim Jong-jik (hangul: 김종직, hanja:金宗直) (født 1431, død 19. august 1492) var en koreansk filosof, politiker og pedagog i Kongedømmet Joseon.
Oslo Lufthavn stasjon
Oslo Lufthavn stasjon, tidligere Gardermoen stasjon, er en jernbanestasjon på Gardermoen i Ullensaker kommune, like under Oslo lufthavn. Stasjonen ligger på Gardermobanen, 51,85 km fra Oslo S og ble åpnet i 1998. Den trafikkeres av Flytoget, Vys lokaltog og regiontog, og SJs fjerntog. Det er Norges fjerde største jernbanestasjon målt i antall reisende og eies av Bane NOR.
Beliggenhet
Stasjonen ligger på Gardermobanen, 51,85 km fra Oslo S, men den reelle, direkte avstanden er bare 48,07 km. Dette er fordi distansemerkene følger den marginalt lengre Hovedbanen mellom Oslo S og Lillestrøm. Stasjonen er bygd direkte under flyplassterminalen og rulletrapper og heiser forbinder stasjonen med terminalen. Nord for stasjonen går Gardermobanen inn i en tunnel under flyplassen og fortsetter mot Eidsvoll. Inne i denne tunnelen finnes det et snu-område for Flytogene som er koblet til spor 2 og 3.
Historie
Avgjørelsen om å bygge stasjon, jernbane og flyplass ble tatt av Stortinget den 8. oktober 1992. NSB Gardermobanen AS, et eget datterselskap av daværende Norges Statsbaner, fikk oppdraget med å bygge og eie jernbanen og stasjonen, samtidig som de skulle drive flytogdriften når den kom igang. Byggingen skjedde parallelt med byggingen av hovedflyplassen og stasjonen er i samme stil som resten av flyplassen.
Stasjonen ble tatt i bruk den 27. september 1998 og persontrafikken ble satt igang samtidig med åpningen av flyplassen den 8. oktober 1998. Som en del av omorganiseringen av NSB Gardermobanen ble eierskapet av banen og stasjonen i 2001 overført til Jernbaneverket. Fra 1. januar 2001 endret NSB Gardermobanen navn til Flytoget AS, og ble omorganisert til et eget statsaksjeselskap underlagt Samferdselsdepartementet fra 1. januar 2003, et selskap som i 2004 ble underlagt Nærings- og handelsdepartementet.
Gardermoen tankterminal
Rett sør for stasjonen ligger Gardermoen tankterminal. Her blir all fly-drivstoff til Oslo lufthavn, Gardermoen tanket over fra et flydrivstofftog. Dette toget er det eneste godstoget på Gardermobanen og blir på folkemunne bare kalt for «parafintoget».
Fasiliteter
Stasjonen er døgnåpen og betjent mellom klokken 07:00 og 22:00 med noe redusert bemanningstid i helgene. Plattformene er rullestoltilpasset, men det er ikke alt togmateriellet så eksterne ramper må tilrettelegges for å få rullestoler ombord. Det finnes bagasjetraller og billettautomater på stasjonsområdet. I tillegg finnes det en rekke andre tilbud på selve flyplassen som for eksempel kiosker, bank, politi, taxi og busser.
Togtrafikk
Flytoget AS, SJ og Vy er de eneste togselskapene som betjener stasjonen. De deler vanligvis stasjonens fire plattformer på følgende måte:
Flytoget
Flytoget har seks avganger i timen hvorav tre er direkte til Oslo S. Direkteavgangen tar 19 minutter. De resterende tre avgangene stopper på Lillestrøm før Oslo S før de fortsetter videre mot Asker og Drammen. I 2007 hadde Flytoget 5,35 millioner passasjerer.
SJ
SJ fjerntog har fem daglige avganger mellom Oslo S og Trondheim S, inkludert nattoget, og alle stopper på stasjonen.
Vy
Vy driver to typer trafikk på Gardermoen stasjon. Lokaltog L12 som har én avgang i timen mellom Kongsberg via Oslo S til Eidsvoll, samt regiontog R10 som har én avgang i timen fra Drammen via Oslo S til Lillehammer og R11 fra Skien via Oslo S til Eidsvoll.
Norges Kirkesangforbund
Norges Kirkesangforbund (NKSF) er en norsk organisasjon for kor og korsangere som arbeider for å fremme kirkesang og gudstjenesteliv i Den norske kirke.
NKSF ble stiftet 10. januar 1955, og var en sammenslutning av de allerede eksisterende kirkesangforbundene i Bjørgvin, Nidaros, Oslo, Stavanger og Tunsberg bispedømmer.
NKSF har ca. 150 medlemskor med tilsammen 3 400 sangere. Forbundet har hovedkontor i Stavanger og daglig leder er Halvor J. Østtveit.
Nåværende leder for NKSF er Ragnhild Hadland fra Stavanger. På landsmøtet i 2011 ble hun gjenvalgt for to nye år.
Anna Hammarlind
Anna Hammarlind (født 6. februar 1979 i Sollefteå) er en svensk rullestolcurlingspiller. Hun representerer Härnösands Curlingklubb.
Nasjonalt har hun en sølv fra SM i 2007 (sammen Patrik Burman) som beste resultat, samt en fjerdeplass fra SM i 2006.
Kristina Ulander
Kristina Ulander (født 16. september 1981 i Sollefteå) er en svensk rullestolcurlingspiller. Hun representerer Härnösands Curlingklubb.
Hun ble lam fra livet og ned i en snøscooterulykke i 2002, 20 år gammel, og har sittet i rullestol siden dette. Gjennom rehabiliteringen har hun drevet mye med hesteridning, og begynte ikke med rullestolcurling før i 2006.
Hun har spilt på det svenske landslaget siden 2007. Hun debuterte som reserve under VM i Sollefteå i 2007 som reserve, men spilte også ener i turneringen. I november 2007 vant Sverige VM-kvalifiseringen for VM i 2008, med 7 seire og 2 tap, og da var Kristina reserve på laget. Det påfølgende VM i 2008 spilte hun ener, og det svenske laget endte da på en sjetteplass.
Ved VM i rullestolcurling 2011 kom Sverige på 8.-plass, og ved VM i rullestolcurling 2013 fikk de sølv, etter finaletap 3-4 for Canada. Hun deltok også ved Paralympiske vinterleker 2014, der Sverige kom på 7.-plass.
Hun var med og fikk en sjetteplas ved Sverigemesterskapet i rullestolcurling 2007.
Roger Westergren
Roger Westergren (født 22. mars 1955 i Örebro) er en svensk rullestolcurlingspiller. Han representerer Örebro Curlingklubb, og begynte med rullestolcurling i 2003.
Han var skip på det svenske laget som kom på 10.-plass under VM i 2007. Nasjonalt har han sølv i SM i 2003, 2004 og 2006, samt en fjerdeplass i 2005.
Hålandsdalen leirskole
Hålandsdalen leirskole er en kommunal leirskole i Hålandsdal i Fusa kommune i Hordaland. Skolen drives av Bergen kommune, og har seks ansatte lærere og ansatte tilknyttet kjøkken, internat og drift. Rektor er Anne Martinsen. Leirskolen har helårsdrift og tar ukentlig imot cirka 70 elever på 6. eller 7. trinn. Hålandsdalen leirskole gjennomfører årlig den internordiske leirskolen for 10. klassinger fra noen av Bergens vennskapsbyer, Göteborg, Aarhus og Åbo.
Charles Curran (BBC)
Curran studerte historie ved Magdalene College ved University of Cambridge, og tjenestegjorde i den indiske hæren fra 1942-1945. I 1945 begynte han i BBC. Han sluttet etter en uoverensstemmelse for å bli redaktør for Canadian Fishing News, men vendte tilbake til BBC i 1951. Senere ble han bl.a. sekretær og direktør for ekstern kringkasting.
Otto Trieloff
Otto Paul Trieloff (født 17. november 1885 i Duisburg, død 6. juli 1967 i Essen) var en tysk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Trieloff vant en olympisk sølvmedalje under OL 1908 i London, han var med på det tyske laget som kom på andreplass i den olympiske stafetten. De to første etappene var på 200 meter siden en etappe på 400 meter og siste etappen var 800 meter. Arthur Hoffmann løp første etappe og siden Hans Eicke, Trieloff og Hanns Braun på fjerde og siste etappe. De fikk tiden 3.32,4, tre sekunder svakere tid enn gullvinnerne fra USA.
Trieloff løp også 400 meter individuelt men klarte ikke å kvalifisere seg for finalen.
Bromtymolblått
Bromtymolblått (BTB) er en indikator. Den er mest brukt ved målinger der en jobber nærme nøytrale pHer.
En vanlig måte å demonstrere denne indikatoren på er å blåse med et rør ned i en nøytral løsning tilsatt BTB. Karbondioksiden man puster ut vil reagere med vannet og danne karbonsyre, og dermed vil indikatoren bli gul.
Oktogon (Budapest)
‎Oktogon er en plass i Budapest som ligger i krysset mellom boulevarden Nagykörút og avenyen Andrássy út i Budapest i Ungarn. Oktogon er også navnet på metrostasjonen som har sin nedgang til den gule M1 (milleniumsmetroen). Navnet har sin opprinnelse i plassens fasong, som formet som en oktogon (ordet betyr åttekantet på gresk).
Historie
Før byggingen av Andrássy út i 1871, var det et stor hull i bakken på stedet, som ble utfylt. Senere ble det bygget fire bygninger i eklektisk stil rundt krysset, etter planer av arkitekten Antal Szkalnitzky. Fra 1936–1945 var plassen oppkalt etter Mussolini, og i perioden 1945–1990 bar stedet navnet 7. november-plassen. Fra 1990 ble det opprinnelige navnet igjen tatt i bruk.
Kenneth Nilsson
Kenneth Nilsson (født 1. desember 1953 i Borås) er en svensk rullestolcurlingspiller. Han representerer Örebro Curlingklubb, og begynte med rullestolcurling i 2003.
Han spilte treer på det svenske laget som kom på 10.-plass under VM i 2007. Nasjonalt har han sølv fra SM i 2003, 2004 og 2006, samt fjerdeplass i 2005.
Jim Thorpe
Jacobus Franciscus «Jim» Thorpe (født 28. mai 1887, død 28. mars 1953) var en amerikansk friidrettsutøver. Han var av halvt indiansk avstamning, og studerte som ung ved Haskell Indian Nations University. Han fikk navnet «Wa-Tho-Huk» av sin mor, som betyr «Lysende sti» (Bright Path.)
Friidrett var den idrettsgrenen han brukte minst tid på, men det var her han ble internasjonalt kjent. Han hadde størst interesse for amerikansk fotball.
Han vant to gullmedaljer i friidrett, én i tikamp og én i femkamp (som stod på det olympiske programmet den gang) under OL 1912 i Stockholm, der han satte verdensrekord i tikamp. Denne rekorden ble først slått 14 år senere. Under disse lekene deltok han parallelt i både lengdesprang og høydehopp.
Diskvalifikasjonen fra OL medførte at nordmannen Ferdinand Bie, som opprinnelig fikk sølv i femkamp, ble tildelt en av gullmedaljene som Thorpe ble fratatt.
En av mennene bak diskvalifikasjonen var Thorpes lagkamerat, Avery Brundage, som også deltok i fem- og tikamp. Brundage var senere leder i Den internasjonale olympiske komité i årene 1952–1972.
Opp gjennom årene prøvde flere innflytelsesrik personer, komiteer og organisasjoner å få IOCs dom over Thorpe fra 1912 omstøtt, men det lyktes ikke. Etter Thorpes død var det fremdeles krefter i gang for å få endret avgjørelsen.
Først i 1982, 70 år etter seieren og den påfølgende diskvalifikasjonen, 29 år etter Thorpes død, omstøtte IOC den gamle kjennelsen. Jim Thorpe stod igjen som olympisk mester i tikamp og olympisk rekordinnehaver.
Dance with a Stranger
Dance with a Stranger er ei norsk pop/rockegruppe fra Kristiansund.
Bandet ble stiftet i Bergen 1984 og ga ut sitt første album i 1987. Bandet har gitt ut seks studioalbum, et konsertalbum og to samlealbum og har vunnet tre Spellemannpriser. De ble blant annet kåret til Årets spellemann under Spellemannprisen 1991. Bandet tok en lengre pause i perioden 2002 til 2005. I 2007 ga de ut det doble samlealbumet Everyone Needs a Friend... The Very Best of Dance with a Stranger med tre nye låter og ikke tidligere utgitte lydspor fra 1980-tallet, samt høydepunkter fra bandets mange utgivelser. I 2013 døde bassist Yngve Moe og de resterende medlemmene annonserte det som var ment å være en avskjedsturné i 2014 for å hedre Moe. Bandet har fortsatt konsertvirksomheten etter dette.
Medlemmer
Gruppen består av:
Diskografi
Album Singler/EP-er
Hurrungane
Hurrungane (eller Hurrungene, Hurrungadn, Horungane m.m.) er et fjellområde på grensen mellom Luster og Årdal kommuner i Vestland. Området ligger sørvest i Jotunheimen, og inkluderer Skagastølstindane, Styggedalstindane, Dyrhaugstindane, Maradalstindane, Austanbottstindane, Soleibotntindane med flere.
Hurrungane er et utpreget alpint fjellparti. Området har mange av de villeste toppene i Norge, med 23 topper over 2 000 moh. (med primærfaktor på 30 m eller mer). Mange av toppene kan bare nås ved klatring eller vandring på bre, men det finnes også noen som har enklere adkomst. Hurrungane har daler som i hovedsak går nord-sør. De største dalene er Skagastølsdalen, Ringsdalen, Gravdalen, Stølsmaradalen, Midtmaradalen, Maradalen. Hurrungane er grovt sett avgrenset av Utladalen mot sør og øst, av Helgedalen og Bergsdalen mot nord og Berdalsbandet mot vest.
En rekke mindre, alpine isbreer ligger i området. De største er Gjertvassbreen, Styggedalsbreen, Skagastølsbreen, Ringsbreen, Berdalsbreen, Stølsmaradalsbreen, Midtmaradalsbreen, Slingsbybreen og Maradalsbreen. I tillegg finnes flere mindre botnbreer. Hurrungane ble først beskrevet av geologen Baltazar Mathias Keilhau. Keilhaus skisser og akvareller, som ble brukt som forelegg av blant annet Johannes Flintoe, er de første kjente avbildningene av Hurrungane, og Flintoes Hurrungene (etter Keilhaus Hurrungene, sett fra en topp i Koldedalen) er blant de eldste norske bokillustrasjoner. Omslaget på Oppdagelsen av fjellet (utgitt av Nasjonalmuseet) viser Flintoes Fra Jotunheimen, Hurrungene (1837). Wilhelm Maximilian Carpelan brukte Carl Friedrich Naumanns (1797-1873) tegninger som forelegg for Skagastøls Tinderne.
Friluftsliv
Et vanlig utgangspunkt for turer i Hurrungane er Turtagrø, 884 moh, ved fylkesvei 55 nord for Hurrungane. Her ligger Turtagrø hotell, som har lange tradisjoner som utgangspunkt for fjellsport og klatring.
DNT har to hytter i området: Skagastølsbu, ei nødbu, 1 758 moh., kjent som «Hytta på Bandet» og Stølsmaradalen, 845 moh. En umerket sti går fra Turtagrø gjennom Skagastølsdalen opp til Bandet.
Fjell i Hurrungane
De de høyeste toppene i området er
Øistein Kristiansen
Bakgrunn og arbeid
Kristiansen er oppvokst på Greåker utenfor Sarpsborg i Østfold. Etter gymnaset begynte han som karikaturtegner i flere Østfold-aviser. Han leverte også humoristiske tegneseriebidrag til bladene Pyton og Norsk Mad. Kristiansen fortsatte siden som illustratør og reklametegner i Oslo, og studerte en periode tegneserie-tegning i New York.
Julen 2007 viste NRK hans norskproduserte barne-tv-serie Øisteins blyant. I 2008 lanserte Earthtree en rekke nye produkter i Norge. Egmont var leverandør av tegnebøker, klistremerkehefte, lag-dine-egne t-skjorter-sett og tegnespill om Øistein. Sandrew Metronome to DVD-er av Øisteins blyant og Norsk spilldistribusjon lanserte PC/MAC spillet Lille Øisteins store reise. Julen 2008 viste NRK Øisteins Juleblyant med julemotiver. Øistein var i perioden 2004-2008 også «global ambassadør» for det tyske firmaet Faber-Castell, verdens største produsent av blyanter.
Øistein har også gitt ut fem bøker på Kagge forlag i perioden 2009-2013. Boka Livets Kruseduller (Kagge forlag 2010) har solgt mer enn 20 000 eksemplarer.
I 2016-2017 har Øistein utgitt bøkene Tegn fotball (2016), Tegnedilla (2016), Rampestreker (2016), Øisteins juleblyant (2016, 2017), Øisteins Pappeske (2016), Lær å tegne dyr (2017), Lille-Øistein drodler (2017) og Lær å tegne ABC (2017).
I 2017 inngikk Øistein et utvidet samarbeid med bokkjeden ARK.
Øistein Kristiansens tegnestil er preget av en enkel og rask cartoonstil, med morsomme figurer, klare farger og energiske linjer. Han har laget en miniversjon av seg selv i figuren «Lille-Øistein» og sitt eget varemerke «Øisteins Blyant ». Han har også tegnet og laget en mengde komiske kufigurer.
Martin Petráš
Martin Petráš (født 2. november 1979 i Bojnice) er en slovakisk fotballspiller som for øyeblikket spiller for den italienske klubben Cesena og for som forsvarsspiller.
Klubbkarriere
I januar 2006 ble han lånt ut til FBK Kaunas, men fikk ingen kamper for klubben. Etter å ha returnert til Sparta Praha ble han umiddelbart lånt ut til den skotske klubben Heart of Midlothian FC, men etter kun å ha spilt fem kamper for Hearts returnerte Petráš igjen til Sparta Praha, hvor han ble løslatt fra kontrakten i juli 2006. Like etter dro han til Italia hvor han skrev under for Lecce og debuterte den 9. september 2006 i en seriekamp mot AlbinoLeffe. I januar 2007 gikk han på utlån til Treviso. I 2007 ble Petráš solgt til Triestina, hvor han tilbrakte to sesonger og spilte 44 kamper.
I 2009 dro han til Cesena, som ved sesongslutt 2009/2010 rykket opp til Serie A.
Landslagskarriere
Petráš fikk sin landslagsdebut for den 6. februar 2002 i vennskapskampen mot og har siden spilt jevnlig for sitt landslag. Han var for øvrig én av 23 spillere som våren 2010 ble tatt med i den slovakiske troppen til VM i fotball 2010 av landslagstrener Vladimír Weiss.
Taunton
Taunton kan vise til:
SS-Junkerschule
SS-Junkerschule var kadett-skoler som utdannet offiserer for Waffen-SS under andre verdenskrig. SS-Junkerschule Tölz ble etablert i 8. august 1937 i Bad Tölz i Bayern på bakgrunn av den første Führerschule der SS-Verfügungstruppe som var etablert der i nyoppførte lokaler høsten i forveien. Samtidig ble det også opprettet en tilsvarende skole på Braunschweiger Schloss i Braunschweig i Niedersachsen. Sommeren 1943 ble tilsvarende skole opprettet i Klagenfurt og våren 1944 i Praha.
Skolen i Bad Tölz opphørte i sin form 25. mars 1945 da skolens lærere og kadetter dannet grunnstammen i den nyopprettede 38. SS-divisjon «Nibelungen» og ble satt inn i kampene mot amerikanerne i Bayern.
Bakgrunn
Skolene bygget på tidligere lederopplæring innen SS og de første kullene utdannet de fremtidige lederne innen SS-Verfügungstruppe, Ordnungspolizei, SS-Totenkopf-Verbände og Sicherheitsdienst. Etter at Waffen-SS fikk en mer selvstendig rolle som SS' militære gren sommeren 1940, ble skolene mer militært orientert, i tillegg til den politiske opplæringen som hele tiden hadde en stor del av pensum.
Etterhvert som de tyske styrkene begynte å mangle mannskaper, ble det også åpnet for utenlandske statsborgere i Waffen-SS. Dette førte også til at man i 1942 SS-Hauptamt bestemte at man også skulle ta inn utenlandske elever ved denne skolen. Sturmbannführer Fritz Klingenberg fikk i oppdrag av SS-Hauptamt å lede utdanningen av de utenlandske frivillige på Tölz. Han samlet dem i en egen Lehrgruppe.
Undervisningens innhold
Siden Schutzstaffel (SS) var en politisk organisasjon, var også lederutdannelsen i deres regi politisk. Etter bestemmelser fra øverste SS-ledelsen skulle utdannelsen legge vekt på å både være en militær utdannelse og en politisk utdannelse som skulle gi elevene den nasjonalsosialistiske verdensanskuelse («weltanschaulicher Erziehung»). Dette var ikke bare et av flere temaer ved skolen, men skulle være en gjennomgripende pedagogisk prinsipp i all undervisning. Alle fag ble derfor undervist innenfor den nasjonalsosialistiske ideologi.
Målet med denne undervisningen var at elevene skulle identifisere seg med den grunnleggende tenkningen innen SS, som for eksempel den geopolitiske herrefolkstenkningen, «et folk uten leverom» («Volk ohne Raum»), med sosialdarwinismen, med tenkningen omkring den ariske kampen for å overleve som herskerrase («Lebenskampf der arischen Herrenrasse») som begrunnelse og med antikommunismen og antisemittismen.
Slik var skolene også politisk skoler. Eleven måtte avlegge en ed til Adolf Hitler personlig, hvor de sverget på å betingelsesløst følge ham, om nødvendig til døden. I faget «Weltanschauliche Erziehung» ble det undervist i «den germanske historie» og «arisk rasekunnskap», samt grunntankene innen det såkalte «stortyske livsromfilosofi» («großdeutschen Lebensraum-Philosophie»). Ved avslutningen av skolegangen hadde eleven som regel en opplæring i våpenkunnskap i Dachau konsentrasjonsleir.
Timeplanen ved skolene kunne inneholde disse fagene:
Grader
En junker har ulike betydninger, men i denne sammenheng var det en offisersaspirant. Skolen opererte med flere grader innen denne benevnelsen, avhengig av hvor langt en var kommet i utdannelsen, og hvilke skriftlige, fysiske og feltøvelsesmessige prøver en hadde bestått mens en var elev ved skolen:
Når elevene hadde passert endelig eksamen, ble de utplassert i sine avdelinger og ble utnevnt fra graden Standartenoberjunker til SS-Untersturmführer (tilsvarende norsk «fenrik») etter tre måneder. Beste elev på kullet fikk imidlertid denne graden under avslutningsseremonien som en belønning. Elever som hadde befalsutdannelse og offisersgrad fra før, fikk tilsvarende SS-grad da skolen var gjennomført.
Kurser med nordmenn
Totalt er det identifisert 235 som ble tatt opp som elever ved skolen i Tölz, og av disse ble 141 uteksaminert fra skolen. Frafallet skyldtes både sortering etter oppnådde resultater, vurdering av egnethet, men også språkproblemer, sykdom, kulturkollisjoner, politiske uoverensstemmelser som gjorde at noen som sluttet av fri vilje. Blant de kursene som uteksaminerte nordmenn, var:
Offiserskurs
Parallelt med hovedkursene ble det også satt opp «Lehrgänge für germanische Offiziere», kurser av kortere varighet på 3 måneder og var beregnet på offiserer fra okkuperte land som hadde meldt seg til frontinnsats.
Eksterne lenker
Юнкер СС
Stephanie McMahon
Stephanie Marie McMahon-Levesque (født 20. september 1976 i Hartford, Connecticut) er mest kjent som kommentator og fribryter i World Wrestling Entertainment. Hun er datter av WWE-formann Vince McMahon og Linda McMahon, søsteren til Shane McMahon og gift med fribryteren Triple H.
World Wrestling Entertainment
Stephanie McMahon opptrådte for første gang på skjermen tidlig i tenårene som en del av en «Rowdy» Roddy Piper vignett. Hun ble for alvor en del av TV-programmene tidlig i 1999 da hun ble involvert i den programmerte konflikten mellom hennes foreldre Linda og Vince McMahon. Linda og Stephanie tok parti med Vince sin største nemesis Stone Cold Steve Austin og Vince svarte med på få Undertaker til å kidnappe Stephanie. Undertaker forsøkte å gifte seg med Stephanie i ringen, men Stephanie ble reddet av Steve Austin.
Stephanie innledet et forhold til wrestleren Test, noe som ledet frem til en heftig feide mellom Test og hennes bror Shane som mente at Test ikke var bra nok for Stephanie. Etter at Test vant over Shane i en «love her or leave her» kamp på SummerSlam 1999 endret Shane sitt syn og gjorde sitt beste for at Stephanie og Test skulle få hverandre. Paret ble etterhvert forlovet, men deres opprinnelige bryllup måtte utsettes etter at British Bulldog ved et uhell påførte Stephanie en hjernerystelse og påfølgende hukommelsestap ved å kaste en søppelkasse på henne. Det utsatte bryllupet ble forstyrret av Triple H som viste en video der han allerede hadde giftet seg med Stephanie etter å ha dopet henne ned og tatt henne med til Las Vegas. Stephaine hatet Triple H i begynnelsen, men tok etterhvert hans side. Stephanie og Triple H har nå fått et barn.
Gert Erlandsson
Gert Erlandsson (født 2. januar 1960 i Örebro) er en svensk rullestolcurlingspiller. Han representerer Örebro Curlingklubb, og begynte med rullestolcurling i 2003.
Han spilte toer på det svenske laget som fikk 10.-plass under VM i 2007. Nasjonalt har han sølv fra SM i 2003 og 2006, fjerdeplass i 2004 og bronse i 2005 og 2007.
San Juan (provins i Argentina)
San Juan er en ørkenprovins vest i Argentina ved foten av Andesfjellene. Naboprovinser er La Rioja, San Luis og Mendoza. I vest ligger Chile. San Juan har en befolkning på 620 000 (2001) og dekker et areal på 89 651 km².
Hovedstaden heter San Juan og har om lag 300 000 innbyggere. Det er ingen andre byer i provinsen, men noen mindre fjellbygder. Noen av dem er meget fruktbare og det dyrkes blant annet epler i Calingasta og Barreal. Lenger ute i ørkenen finnes «Valle de Luna» eller månedalen på norsk. Dette er et ørkenområde med flere spesielle steinformasjoner og er etter hvert blitt en betydelig turistattraksjon. I tillegg er dette et av de minst forurensede områdene på kloden og himmelen er utrolig klar. Flere nasjoner har etablert romobservatorier her.
Tulúmdalen i vestre-sentrale del av delstaten, 20–100 km vest for provinshovedstaden San Juan, er etter hvert betydelig utbygd med vannkraft – i alt nesten 1 100 MW av de totalt 1 500 MW provinsen har av installert effekt.
Internasjonal konvensjon om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter
Den trådte i kraft i 1976. Per desember 2020 var det 170 stater som hadde ratifisert avtalen. Fire stater har signert, men ennå ikke tiltrådt avtalen: USA, Komorene, Cuba og Palau.
FNs økonomiske og sosiale råd (ECOSOC) har i oppdrag å overvåke statenes tilpasning av konvensjonen. Rådet satt opp i 1985 en komité som skal utrede statenes oppfølgning. Denne komiteen stiller krav på at landene skal forklare svakheter som har oppstått, at de skal føre og oppgi statistikk og tall som kan anvendes i vurderingen. Statene skal rapportere til komiteen hvert femte år.
Plötzensee (strøk)
Plötzensee er et strøk i ortsteil Charlottenburg-Nord i Berlins bydel Charlottenburg-Wilmersdorf. Strøket ligger mellom Saatwinkler Damm og ringvei A 100. I tillegg til et industriområde og småhager omfatter strøket minnesmerket Plötzensee og fengslet Plötzensee. Innsjøen Plötzensee ligger i bydelen Mitte.
Eksterne lenker
¨
Solkraftverk
Solkraftverk kan ha flere betydninger:
MAS M38
MAS M38 (Pistolet Mitrailleur MAS modèle 38) er en fransk maskinpistol i kaliber 7,65 x 20 mm (7,65mm Long).
Den ble approbert av det franske forsvar i 1938, men produksjonen startet først i 1939. Den er en utvikling av den eksperimentelle MAS M35. Under den tyske okkupasjonen av Frankrike i andre verdenskrig fortsatte tyskerne produksjonen av våpenet under betegnelsen MP722(f). Benito Mussolini ble skutt 28. april 1945 av italienske partisaner med en MAS M38. Produksjonen stanset i 1946, men ble brukt av fransk politi frem til 1950-tallet, da den ble erstattet av MAT-49.
Rolf Johansson
Rolf Johansson (født 21. juli 1944) er en svensk rullestolcurlingspiller. Han representerer Södertälje CK.
Han har deltatt i to VM for Sverige; i 2004 og 2005, der Sverige endte på hhv. syvende- og fjerdeplass. Han spilte også toer på det svenske laget under Paralympics 2006, der Sverige fikk bronse.
Gucci
Gucci er et italiensk haute couture. Gucci ble grunnlagt av Guccio Gucci (1881–1953) i Firenze i Italia i 1921.
Polder
Polder (dansk: kog; tysk: koog; nederlandsk: polder) er en landskapstype som er gjenvunnet ved menneskelig innsats, ved at området er omgitt av diker. Tidligere hav, innsjø eller sump stenges inne og silt-driften fra elver eller tilførte masser gjør området om til tørt land, ofte svært fruktbart for landbruk. Poldere er vanlige i Nederland ved Nordsjøen, men finnes også siden middelalderen i Kina, i Danmark, Tyskland og et sted i Estland (Aardla-polderen fem km sør for Tartu).
Gucci
Tidlig historie
Gucci begynte som en liten, familieeid sal- og lær virksomhet. Guccio Gucci var sønn av en handelsmann fra Italias nordre fabrikkområder. Som en ung mann reiste Gucci til byer som Paris, London og Berlin hvor han fikk inspirasjon. Han åpnet sin første butikk i hjembyen Firenze i 1921, og skaffet seg raskt et rykte for å ha god kvalitet, samtidig som han kun ansatte de beste håndverkerne og skredderne han kunne få tak i. I 1938 utvidet han, og etablerte en butikk i Roma. Gucci selv designet mange av produktene. 1947 var året da Gucci introduserte bambushandlevesken, noe som kom til å bli et av Guccis mest kjente produkter. I 1950-årene etablerte Gucci en ny logo, et stripete spindelvev.
Polder
Mange poldere er i dag tettbefolkede områder, der bebyggelse har overtatt etter jordbruk, mens andre fremdeles brukes innen landbruk. Jorden kan være meget fruktbar, noe som skyldes at den ofte har vært havbunn, eller at det er fruktbart slam (silt) som er ført inn fra elver. Mange poldere ligger under havnivå. Polderlandskap er veldig likt marsklandskap. Det har ofte et rikt fugleliv med vadefugler.
Det norske navnet på denne landskapstypen er hentet fra nederlandsk.
Gucci
Tidlig historie
Gucci giftet seg med Aida Calvelli og sammen fikk de en stor familie, med hele seks barn. Etter Guccis død i 1953 var det sønnene Vasco, Aldo, Ugo, og Rodolfo, med Aldo i spissen som tok over ledelsen i selskapet. De sørget for at det ble åpnet butikker i byer som New York, Paris, London og Berlin Mot slutten av 1960-årene utvidet konsernet ytterligere med åpning av butikker i Hongkong og Tokyo. Samtidig kom selskapet med den kjente GG logoen (initialene til Guccio Gucci), Flora silkeskjerfet som ble brukt av skuespilleren Grace Kelly og vesken Jackie O, oppkalt etter Jacqueline Kennedy Onassis.
1970-årene
Det gikk ikke lang tid før falske Gucci-produkter oversvømte markedet og brakte vannære inn over Guccis gode navn. Samtidig pågikk det fremdeles stridigheter mellom brødrene Aldo og Rodolfo i forbindelse med parfymeavdelingen. Rodolfo hadde kun 20 % av aksjene, noe hans var misfornøyd med. Midt i 1980-årene ble i tillegg Aldo siktet for skattesvindel i USA etter hans egen sønn hadde vitnet mot han. Dette skapte store overskrifter i tabloidavisene, og førte til ytterligere negativ omtale.
1980-årene
I 1983 døde Rodolfo. Dette førte til en rystelse i selskapet fordi han etterlot alle sine aksjer, 50 % av selskapet, til sønnen Maurizio Gucci. Maurizio allierte seg med Aldos sønn, Paolo, for å gjenerobre kontroll i konsernet, samtidig som de etablerte Gucci Licensing. En avdeling lagt til Nederland som skulle brukes i forbindelse med skatteforetak. Etter denne avtalen kom det frem at Adlo og Paolos andeler av konsernet skulle selges. Dette betød at det var kun en mann på toppen av Gucci-konsernet, Maurizio. Dette førte til at strider ble gravlagt og opptur for Gucci.