cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hans Petter Bergquist
Karriere
I månedsskiftet januar/februar deltok Bergquist ved Junior-VM på ski 2014. Der kom det norske laget på 3.-plass i laghopp, og laget bestod av Daniel-André Tande, Johann André Forfang, Hans Petter Bergquist og Mats Berggaard. Individuelt kom han på 20.-plass i 90-metersbakken, av 71 deltakere.
Lille Li
__DISAMBIG__
Renardia
Renardia er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Ole Ibsens gate
Ole Ibsens gate er en liten gate i Brevik i Porsgrunn kommune, med fire gatenumre (2–6). Den er oppkalt etter Henrik Ibsens bror Ole Paus Ibsen, som drev sin kolonialforretning i Brevik i noen år. Gaten blir også kalt «Knivstikker'n», som er et eldre navn på gaten.
Renardia
Utseende
Små (2-5 millimeter), langstrakte, jevnbrede kortvinger. Hodet er rundet med ganske små fasettøyne. Pronotum er hjerteformet.
Levevis
I alle fall noen arter lever under barken på døde trær.
Puerto Rico under VM i friidrett 2019
Puerto Rico deltok under VM i friidrett 2019 (utendørs) fra 27. september til 6. oktober 2019 i Doha i Qatar.
Renardia
Utbredelse
Slekten er utbredt i Nord- og Mellom-Amerika.
Hatayspor
Hatayspor (stiftet 1967) er en tyrkisk sportsklubb fra byen Antakya i provinsen Hatay. Klubben spilte sin første sesong i den tyrkiske øverste divisjon Süper Lig i 2020–21
Bekker Nunataks
Bekker Nunataks er en gruppe på tre nunataker som ligger nedenfor Ruth Ridge på nordsiden av Drygalskibreen på Nordenskjöldkysten i Graham Land i Antarktis. De ble kartlagte fra landmålinger av Falkland Islands Dependencies Survey (1960–61), og ble navngitt av UK Antarctic Place-Names Committee etter oberstløytnant Mieczyslaw G. Bekker, en polskfødt kanadisk ingeniør, som skrev Theory of Land Locomotion i 1956, et omfattende verk om det fysiske forholdet mellom snø og beltekjøretøy.
Slovenia under VM i friidrett 2022
Slovenia deltar under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
DEET
DEET er en forkortelse for insektmiddelet N,N-dietyl-meta-toluamid. DEET er virkestoffet i mange typer myggmidler som selges i Norge. I senere år har det vært forbudt med mer enn 20% DEET i myggmidlene. Men per 2019 kan myggmidler bestående av 50 % DEET kjøpes reseptfritt på norske apoteker og i andre forretninger.
Slovenia under VM i friidrett 2022
Resultater
Slovenia er påmeldt med 10 utøvere.
Tjofjell
Tjofjellet er skogkledd opptil ca 300 meter. På vest-og sørsida er furuskog dominerende. På øst- og nordsidene er det fattig blandingsskog og myrdrag. Selve toppen er dominert av nakne svaberg og myr.
Cumberlandsaus
Cumberlandsaus er en kald og fruktig saus eller marmelade som ofte brukes til kaldt kjøtt. Sausen er tradisjonelt laget på basis av rips- eller bringebærgele som tilsettes vin, skall av appelsin eller sitron, løk og krydder. Krydderne kan være sennep, ingefær og kajennepepper.
Opphavet til sausens navn er uklart, også om det knytter seg til grevskapet Cumberland eller en bestemt person. Alexis Soyer (1810–1858) beskriver i 1846 en portvin-basert saus for villsvin, og som inneholder pomerans og sennep, men uten å gi den noe navn. Sausen hadde ifølge Soyer tysk opprinnelse.
Al Wahda FC
Al Wahda FC (arabisk: نادي الوحدة لكرة القدم) er en fotballklubb fra Abu Dhabi i De forente arabiske emirater.
Meritter
1998–99, 2000–01, 2004–05, 2009–10 1999–00, 2016–17
Pirma lyga
Pirma lyga er den nest øverste divisjonen i litauisk herrefotball.
Serien
Det er totalt 16 lag i ligaen. Det spilles 15 hjemmekamper og 15 bortekamper fra april til november. Ved slutt av sesongen rykker de to beste opp til A lyga. Lagene som ender fra tredje- til sjetteplass, spiller etter sesongslutt kvalifisering mot laget som ble nummer 9 i A lyga om en plass i den øverste divisjonen.
Lagene 2020
=== Lagene 2019 ===
Bahattin Duran
Bahattin Duran (født 26. september 1975) er en tyrkisk fotballdommer. Han ble FIFA-dommer i 2003, og skal assistentdømme under VM i fotball 2014.
Emilie Joramo
Joramo ble rangert som nummer 459 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
Klubbkarriere
I 2017 ble hun norgesmester for J16 med Tiller IL.
Joramo debuterte i Toppserien for Trondheims-Ørn i september 2019. I 2020 – i hennes andre sesong i toppserien – ble hun kåret til «Årets unge spiller» i Toppserien av nettstedet Norske Fotballkvinner,. To år senere, i 2022, ble hun kåret til «Årets spiller» på nettstedet Sportskollektivet.
Landslag
Per april 2023 har Joramo spilt landskamper for J15, J16, J17, J18, J19 og U23-landslaget til Norge.
I august 2022 ble hun for første gang tatt ut på det norske A-landslaget, i det som var Hege Riise s første tropp som landslagstrener. Joramo debuterte for A-landslaget den 2. september 2022, i en VM-kvalifiseringskamp borte mot Belgia.
Tarık Ongun
Tarık Ongun (født 3. februar 1973) er en tyrkisk fotballdommer. Han ble FIFA-dommer i 2008, og skal assistentdømme under VM i fotball 2014.
Gundersbygata
Gundersbygata (10, 12, 30, 34) er en vei mellom Haug og Åsbygda i Ringerike kommune.
Gundersbygata er en sidevei til Hadelandsveien (Fylkesvei 241), ved Gunnersrud, og går østover fra denne. Veien ligger cirka 282 meter over havet ved Hadelandsveien.
Jack Watson
Jack Wilson er navnet til flere personer:
Ancognatha scarabaeoides
Ancognatha scarabaeoides er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor (ca. 20 millimeter), avlang, blankt svart hornbille. Den har ikke horn på hodet eller groper på pronotum. Undersiden er tett kledt med korte, gule hår. Hodet har en litt tilspisset "snute".
Levevis
De fleste av artene lever i høyereliggende områder. De kommer gjerne til lys om natten. Forøvrig er lite kjent om biologien deres.
Utbredelse
Arten er utbredt fra Panama i nord til Bolivia i sør.
Philipp Orter
Philipp Orter (født 16. februar 1994 i Villach) er en østerriksk kombinertutøver som representerer SV Villach-Kärnten.
Verdenscup
Orter fikk 3. februar 2012 sin verdenscupdebut i Val di Fiemme, men fullførte ikke løpet.
I 2015/16-sesongen var han sammen med Franz-Josef Rehrl på det tyske andrelaget under lagsprinten som kom på 3.-plass i Lahtis, bak Tyskland I og Østerrike I. Samme sesong var han på stafettlaget som kom på 3.-plass i Schonach, bak Norge og Tyskland.
Roald Linaker
Roald Linaker (født 18. februar 1959) er fra 1. januar 2014 ombudsmann for Forsvaret. Linaker er opprinnelig fra Harstad. Han var ordfører i Bardu kommune i Troms for Arbeiderpartiet fra 1999 til 2003. Han sitter også i fylkestinget i Troms, der han er leder for Utdanningskomiteen.
Linaker er stabsprest ved Brigade Nord på Bardufoss. Han har vært leder for Troms idrettskrets og ble i februar 2012 valgt til leder for kraftselskapet Troms Krafts bedriftsforsamling.
Roald Linaker vant NRKs spørreprogram Påskelabyrinten i 2011.
Erich Campe
Erich Campe (født 1. februar 1912, død 5. mai 1977) var en tysk bokser som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles. Campe vant en olympisk sølvmedalje i boksing under OL 1932 i Los Angeles. Han kom på andreplass i vektklassen, weltervekt (66,7 kg), i finalen tapte han til amerikanske Edward Flynn. Det var 16 boksere fra 16 nasjoner som stilte i klassen weltervekt som ble avviklet i perioden 9. til 13. august 1932.
Campe var tysk mester i weltervekt 1932 og 1934.
Isak Frey
Isak Leknes Frey (født 28. august 2003) er en norsk skiskytter, som representerer Bærum Skiklubb.
Mathias Klasenius
Mathias Klasenius (født 25. april 1975) er en svensk fotballdommer. Han ble FIFA-dommer i 2007, og var assistentdommer under VM i fotball 2014 og EM i fotball 2016
Isak Frey
Idrettskarriere
Frey representerte Norge under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom han på 23.-plass på normaldistansen, med åtte bom på de fire skytingene. Oleg Domitsjek fra Russland vant denne distansen. Han deltok også på sprinten, der han kom på 14.-plass. Frey deltok i junior-VM, der ble han nummer 15 på normaldistanse, 10 på sprinten, 7 på jaktdistanse og tok med seg et stafettgull hjem.
Han vant hovedlandsrennet 2019 og 2018.
Han vant Young Star 2019 med 8 treff.
Referanser
<References />
Teori om rasjonelle valg
Teori om rasjonelle valg (engelsk rational choice theory) er et tverrfaglig rammeverk for å forstå sosial og økonomisk atferd. Teorien om rasjonelle valg operer med grunnleggende antakelser om rasjonelle aktører som er målrettet, og at målene er formet gjennom verdier eller nytte (preferanser). Begrepsapparatet er for det meste hentet fra samfunnsøkonomi.
Teorien om rasjonelle valg ble gjort kjent av den amerikanske sosiologen James Samuel Coleman. Teorien baserer seg på metodologisk individualisme; sosiale fenomener kan bare forklares gjennom å vise til intenderte handlinger og motiver hos individer. En annen som har vært med på å utforme denne teorien er filosofen Jon Elster.
EM i friidrett 2014 – 110 meter hekk menn
110 meter hekk menn under EM i friidrett fant sted den 13. og 14. august 2014 på Letzigrund i Zürich, Sveits.
Program
Alle klokkeslett var lokal tid (UTC+2)
Runde 1
De første 3 i hvert heat (Q) og de 4 beste utøverne ellers (q) gikk videre til semifinaler.
Eudyptula
Eudyptula (små pingviner) er en slekt med fysisk små pingviner (Sphenisciformes), som bare består av en nålevende art.
Pingvinenens felles forfar levde trolig for omkring 41–39 millioner år siden. Slekten Eudyptula splittet fra Spheniscus for omkring 25 millioner år siden.
Frösömarkedet
Frösömarkedet, også kalt Gregoriemarkedet eller Gregorimarsnen (jemtsk), er et årlig marked i Jämtland i Sverige. Her ble det bl.a. omsatt varer fraktet på vinterføre fra Levanger i Nord-Trøndelag. Frösömarkedet arrangeres i vår tid over tre dager i begynnelsen av mars i byen Östersund.
Historie
Frösömarkedet er kjent allerede fra 1000-tallet og ble arrangert i forbindelse med Jemtlands allting. Markedet har gjennom tidene vært Jemtlands viktigste, og nevnes i den eldste Frostatingsloven. Etter kristendommens innføring falt markedet sammen med Gregoriusdagen, som ga det nye kristne navnet. År 1798 ble markedet flyttet fra øya Frösö til den nye byen Östersund på fastlandet.
Markedet ble holdt på vinteren fordi det var lettest å transportere store varemengder med hest og slede på snøføre og over islagte vann. Tidspunktet var også utenom de store onnene i jordbruket. Det var nær sammenheng i tid mellom Levangermarkedet og Frösömarkedet.
I dag
Dagens Gregoriemarked er en opplevelse av historien. Bønder selger også i dag varer på markedet. Markedsferd med hest og slede finansieres gjennom et EU-projekt.
Chelsea Charms
Chelsea Charms (født 7. mars 1976 i Minneapolis–Saint Paul, Minnesota), er en amerikansk pornomodel og stripper.
Holocaust i Ungarn
Holocaust i Ungarn var utryddelsen av jøder i Ungarn og annekterte områder under andre verdenskrig. Det tyske regimet drepte, med velvillig hjelp fra det ungarske statsapparatet, over 560,000 av innbyggerne i selve Ungarn, og i områder Ungarn hadde annektert fra nabolandene. De fleste ble drept i Auschwitz i løpet av knapt to måneder sommeren 1944. Dette utgjorde omkring to tredjedeler av den jødiske befolkningen. I tillegg ble omkring 28,000 sigøynere drept i krigens sluttfase, det utgjorde 30–50 % av sigøynerne i landet. Dette var den siste store drapsbølgen under holocaust og utenom Polen og Sovjetunionen hadde Ungarn flest døde under holocaust.
Den ungarske regjeringen, som var alliert med Tyskland, unnlot lenge å etterfølge tyske krav om å deportere sine jødiske borgere. Etter at tyske styrker 19. mars 1944 tok kontroll over Ungarn deporterte det ungarske regimet fra 15. mai til 8. juli 1944 totalt 437,402 jøder til Auschwitz. Ungarn hadde i 1944 det siste intakte jødiske samfunnet i Europa, og dette var den siste store transporten til Auschwitz. Internasjonalt press medvirket til at statslederen Miklós Horthy stanset deportasjonene 8. juli, noe som trolig reddet flere hundre tusen. I juli 1944 var det jøder stort sett bare i Budapest, og disse ble stuet sammen i små gettoer i sentrum av byen. Flere titusen jøder ble drept eller omkom både før og etter den store deportasjonen. Flere redningsaksjoner pågikk i 1944, blant annet regi av Raoul Wallenberg.
Av omkring 825,000 som ble utsatt for forfølgelse, overlevde omkring 260,000. Nesten halvparten av de drepte var innbyggere av områder som før krigen tilhørte Tsjekkoslovakia (Karpato-Ruthenia og det sørlige Slovakia), Romania (deler av Transilvania) og Jugoslavia.
Unikt for holocaust i Ungarn er at det ble gjennomført to år etter de fleste andre steder i Europa og var den raskeste og mest systematiske deportasjonen under holocaust. Folkemordet ble satt i gang samtidig som det var klart at Tyskland ville tape krigen innen relativt kort tid og etter at holocaust var allment kjent internasjonalt. Deportasjonene pågikk mens sovjetiske styrker rykket vestover og nærmet seg Ungarns østlige grense. Det var massakrer på jøder og sigøynere etter at sovjetiske styrker hadde krysset grensen og var i ferd med å besette landet. De jødiske ungarernes ankomst til Auschwitz er det eneste som er dokumentert med foto.
Etter krigen ble de ungarske hovedmennene og flere politiske ledere dømt og henrettet. Horthy ble ikke tiltalt. Adolf Eichmann som organiserte deportasjonene på tysk side, ble dømt og henrettet i Israel etter 15 år på flukt. Under kommunistregimet etter krigen ble jødenes spesielle skjebne tonet ned. Statsminister Viktor Orbáns håndtering av historien om ungarske borgeres deltakelse i holocaust er omstridt.
Jødenes situasjon
Tross antisemittismen i landet ble Ungarns jødiske borgere på 1800-tallet stadig mer assimilert. Etter «Ausgleich», Ungarns likestilling med Østerrike innenfor riket i 1867, nøt jødene godt av et liberalt regime. I Østerrike-Ungarn regnes 1867 som jødenes frigjøring og likestilling med andre borgere. Jødene i det ungarske riket definerte seg selv som ungarere og var ungarske patrioter, for eksempel var jødiske ungarere sterkt overrepresentert blant hærens offiserer og mange jøder endret navn. Til gjengjeld sørget myndighetene for gode levevilkår for jødene og beskyttet dem mot antisemittisme. En god del fattige jøder snakket fortsatt jiddisch og ble nedlatende omtalt som «østjøder» eller «galisere», ble til dels oppfattet som en trussel mot kristne madjarer, og ble mest utsatt for antisemittisme. I Karpato-Ruthenia og Transilvania var ortodoks jødedom (særlig hasidisk lære) utbredt, og assimileringen var klart mindre enn andre steder i riket. I disse provinsene bodde jødene i større grad på landsbygda. Byen Satu Mare, i Satu Mare fylke i Transilvania, hadde en stor jødisk befolkning og var et sentrum for hasidisk jødedom.
Jødene hadde historisk ikke anledning til å eie jord, mange jøder arbeidet derfor i handel, finans og frie yrker. I 1900 var 5 % av landets befolkning jødisk, mens innenfor handel og finans var over halvparten av arbeidstakerne jødiske. Halvparten av advokatene var jøder og ⅓ av legene. Det ungarske riket var utpreget multietnisk, og før første verdenskrig var etniske ungarere (madjarer) minoritet i over halvparten av fylkene. Ledende politikere håpet at «madjarisering» av jødene ville gjøre ungarere til flertall. I 1910 hadde 77 % av jødene ungarsk som morsmål. Til forskjell fra Polen og Romania var det ikke egne politiske partier for de jødiske borgerne. Den jødiske befolkningen i Budapest økte sterkt fra slutten av 1800-tallet og var i 1920 på over 200,000 som utgjorde 23 % av byens innbyggere. Budapest var dermed den største jødiske byen i Europa uten Warszawa. Jødene bodde særlig på Pest-siden der de i sentrale strøk utgjorde rundt en tredjedel.
Innenfor Ungarns grenser av 1930 bodde det 445,000 jøder, og 725,000 i 1941 innenfor de utvidede grensene. I alt var det ifølge myndighetene 825,000 jøder i landet inkludert 100,000 konvertitter som myndighetene i henhold til raselovene regnet som jøder.
Ungarns første antijødiske lov ble introdusert 22. september 1920 og inneholdt en såkalt numerus clausus som begrenset andelen jødiske studenter i høyere utdanning til den samme andelen som jødiske borgere i landet (6 %). Loven av 1920 innbefattet ikke en definisjon av hvem som skulle regnes som jødiske ungarere. Den offisielle begrunnelsen for begrensning var å korrigere for underrepresentasjon av madjarer. Loven av 1920 ble moderert i 1928 ved at de mest diskriminerende bestemmelsene ble tatt bort. Høyreekstremisten Gyula Gömbös argumenterte for at jødene ikke måtte få lykkes på noe område utover deres andel av befolkningen. I Gömbös' regjeringstid (1932–1936) ble det ikke innført nye anti-jødiske lover. På slutten av 1930-årene ble det i politisk debatt stadig sterkere krav om en juridisk løsning på «jødespørsmålet».
Jødenes borgerrettigheter ble gradvis innskrenket fra 1938 ved innføringen av jødefiendtlige lover etter mønster av de tyske Nürnberglovene av september 1935. Lov XV av 28. mai 1938 bestemte at andelen jøder i pressen, de frie yrkene, finanssektoren og storindustri skulle begrenses til 20 %. Loven la til grunn at jøder var tilhengere av den israelittiske religion uten nærmere definisjon. Personer som hadde konvertert til kristendommen før 1. august 1919 var unntatt fra bestemmelsen. Krigsinvalider fra første verdenskrig var unntatt sammen med enker og barn av falne under krigen. De antijødiske lovene var stort sett ungarske initiativ og ikke resultat av tysk press.
I mellomkrigstiden var «fjerning» av jøder og andre minoritetsgrupper fra landets utkanter til Galicja et tema i offentlig debatt i Ungarn. Det festet seg en forestilling om et skille mellom jøder fra «gamle» Ungarn og jøder som tidligere hadde innvandret blant annet fra Galicja - de siste ble omtalt nedsettende som galiciere. Da ungarsk politikk ble radikalisert på slutten av 1930-tallet ble «utenlandske» jøder en besettelse særlig hos ytre høyre.
Sigøynernes situasjon
I mellomkrigstiden ble forslag til løsning på «sigøyner-spørsmålet» diskutert, blant annet ved tvunget fast bosetting og konfiskering av hester og vogner for å forhindre omstreifende sigøynere. I 1930-årene ble sterilisering foreslått som tiltak for å «befri» landet for sigøynere. Etter at anti-jødiske lover var innført ble det diskutert tilsvarende lover for sigøynere.
Folketellingen i 1941 fant at 57,372 personer ble klassifisert som sigøynere etter språk og 76,209 regnet seg selv som sigøynere. Andre kilder anslår at det var 71,000–100,000 sigøynere i Ungarn under andre verdenskrig. I 1941 vurderte myndighetene å bosette arbeidsløse sigøynere i egne leirer. Ungarsk presse mente det gjaldt 200,000 personer, og var kritisk til at myndighetene brukte store budsjettmidler på folkegruppen. Enkelte tjenestemenn hintet om at ekteskap mellom etniske ungarere og sigøynere var uheldig fordi det ville skape en gruppe «halvkaster». I 1942 foreslo den ungarske landbruksforeningen sterilisering av alle mannlige sigøynere.
Utenrikspolitikk og grensenderinger 1918–1941
Nesten halvparten av de drepte under holocaust i Ungarn var innbyggere av områder som i mellomkrigstiden tilhørte Tsjekkoslovakia (Karpato-Ruthenia og det sørlige Slovakia) og Romania (deler av Transilvania). Ved grenseendringene 1938–1940 kom en stor jødisk befolkning under ungarsk styre.
Ungarn avsto ved Trianon-traktaten av 1920 etter første verdenskrig det såkalte Felvidék eller Øvre Ungarn (Slovakia og Karpato-Ruthenia) til den nye republikken Tsjekkoslovakia og Transilvania til Romania. Omkring 4 millioner etniske ungarere havnet da i nabolandene. Tilbakeføring av disse områdene var en sterk drivkraft i ungarsk politikk i mellomkrigstiden. De patriotiske bevegelsene som oppsto i denne tiden var også opptatt av «jødespørsmålet». Etter 1920 ble Ungarn en langt mer etnisk homogen stat og «madjariserte» jøder ble uviktige som motvekt mot andre folkeslag i landet.
Østerrike, Italia og Ungarn signerte i 1934 Romaprotokollene som omhandlet økonomisk samarbeid, samtidig hadde partene oppdeling av Jugoslavia i baktankene. Hitler tilbød i 1937 utenriksminister Kálmán Kánya området Felvidék i bytte mot ungarsk støtte til Hitlers politikk overfor Tsjekkoslovakia. I 1938 avslo Ungarn å støtte Tyskland militært under Sudetenkrisen og Italia støttet Ungarns krav om felles grense med Polen. Anti-sovjetiske holdninger var en viktig bakgrunn for Ungarns utenrikspolitiske orientering. Blant konservative i Ungarn var det fra 1938 ideer om å skape «et tredje Europa» som motvekt til tysk dominans, dette skulle være en nøytral blokk bestående av Polen, Ungarn, Romania, Jugoslavia og Italia. Ideen forutsatte en felles ungarsk-polsk grense og var dermed fiendtlig til Tsjekkoslovakia. Tysklands raske manøver med Anschluss i mars 1938 gjorde ungarske politikere nervøse.
Ifølge et tillegg til Münchenavtalen i 1938 måtte Tsjekkoslovakia innen 3 måneder løse problemet med polske og ungarske minoriteter innenfor landets grenser. Mussolini sto bak dette tillegget til avtalen fordi han fortsatt håpet på å få i stand en blokk sammen med Ungarn og Polen og fordi han ville pleie forholdet til Ungarn. Det ble det forhandlet om grenseendringer i Wien 2. november 1938 («den første Wien-voldgiften»). Om Ungarn fikk overta hele Slovakia med Ruthenia ville Ungarn danne en barriere mot tysk ekspansjon østover, den tyske utenriksministeren Joachim von Ribbentrop støttet derfor Slovakia ved forhandlingene. Ungarn fikk ved voldgiften overført et areal på 11,900 km² langs Slovakias sørlige grense, inkludert landets nest største by Košice. Dette området hadde 870,000 innbyggere, hvorav 44,000 jøder, området var for øvrig nær 90 % etnisk ungarsk. I Košice bodde det omkring 12,000 jøder, og disse utgjorde 20 % av byens befolkning. Ved samme forhandlinger fikk Ungarn i tillegg tildelt en stripe av Karpato-Ukraina (Karpato-Ruthenia) inkludert hovedbyene Uzjhorod og Mukatsjeve. Ungarn okkuperte resten av Karpato-Ruthenia etter Tsjekkoslovakias oppløsning 15. mars 1939, under navnet Kárpátalja.
Karpato-Ruthenia strekker seg sørover fra Karpatene, med hovedbyene i overgangen mellom det ungarske slettelandet og fjellene. Over 60 % (445,000 personer) av befolkningen før krigen var rutenere og omkring 115,000 var etniske madjarer. Jødene var med sine 100,000–110,000 personer den tredje største etniske gruppen og utgjorde 15 % av befolkningen i regionen. I tillegg var det et lite antall etniske tsjekkere, slovaker, rumenere og tyskere samt sigøynere. I Karpato-Ruthenia arbeidet en firedel av jødene i landbruket, noe som var uvanlig i Europa på den tiden. De fleste jødiske barn gikk på tsjekkisk-språklige skoler og ble beskyldt for å drive «tsjekkifisering» av området.
Transilvania
Ved «den andre Wien-voldgiften» fikk Ungarn overført det nordlige Transilvania (inkludert hele Maramureș og deler av Crișana med Oradea) fra Romania. Området er på 43,104 km2 og hadde før krigen en befolkning på 2,6 millioner hvorav jødiske innbyggere utgjorde omkring 135,000–146,000 personer. Ifølge Ungarns folketelling i 1941 utgjorde den jødiske befolkningen 164,052 mens det var 1,34 millioner etniske ungarere (52 % av befolkningen). Jødene i Transilvania var skeptiske til økende antisemittisme i Ungarn, men ønsket grenseendringen velkommen. En god del jøder flyttet fra det sørlige Transilvania over delelinjen til ungarsk-kontrollert område blant annet på bakgrunn av antisemittisme og antijødiske tiltak fra den rumenske regjeringen. Mens Romania hadde kontroll over Transilvania sørget regjeringen for å fylle offentlige stillinger med etniske rumenere og jødene ble syndebukker for de etniske ungarernes frustrasjon.
Omkring hundretusen etniske ungarere flyttet til Transilvania over den tidligere grensen, og rundt hundretusen flyttet fra områder under rumensk kontroll. Tilflyttede etniske ungarere slo seg ned i byer på jakt etter arbeid og kom der i konkurransesituasjon med de lokale jødene som stort sett bodde i byene og livnærte seg som kjøpmenn, håndverkere og advokater. I 1940 ble venstreorienterte, sosialdemokratiske, og liberale aviser og tidsskrift forbudt av regjeringen og offentligheten ble preget av høyrevridde og antisemittiske aviser. Fra 1941 fikk ytre høyre i Ungarn fotfeste i Transilvania, blant annet Pilkorsbevegelsen. I 1942 ble det fremmet krav om å etablere en statlig etat til å forberede eventuell forflytning av den jødiske befolkningen som ifølge dette kravet skulle holdes adskilt fra kristne inntil de forlot landet for godt. Området hadde rundt 60,000 etnisk tyske innbyggere og disse fikk anledning til å utvandre til Tyskland innen to år. Innbyggere av området fikk anledning til å velge rumensk statsborgerskap innen seks måneder, og forpliktet seg da til å flytte til rest-Romania.
Invasjon av Bačka
Ungarn okkuperte jugoslavisk Bačka (ungarsk: Bácska som var del det historiske Ungarns sørlige områder kalt Delvidek) i 1941 etter invasjonen av Jugoslavia. Okkupasjonen var over i 1944, og området ble en del av Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia. Før krigen bodde omkring 15,000 jøder i Bačka (i hele Vojvodina var det 19,290 jøder) og disse utgjorde omkring 20 % av Jugoslavias jødiske befolkning. Jødene i Bačka brukte hovedsakelig jiddisch, og ble regnet som askenaser. Området hadde omkring 190,000 etnisk tyske innbyggere. Jugoslavia hadde etter tysk press innført antijødiske lover i 1940.
Den militære situasjonen
Ungarn avslo, til forskjell fra Slovakia, å støtte Tyskland i angrepet på Polen i september 1939. Flere hundre tusen polske flyktninger kom til Ungarn på den tiden. I 1939 forlot Ungarn Folkeforbundet, sluttet seg til Antikominternpakten, og i 1940 underskrev regjeringen Tremaktspakten som knyttet landet til alliansen mellom Tyskland og Italia.
Holocaust i Ungarn pågikk i 1944 mens sovjetiske styrker raskt nærmet seg Ungarn østfra. Frontlinjen gikk i slutten av august omtrent ved Ungarns daværende østgrense ved Karpatene og ved Romanias østgrense. Høsten 1944 rykket sovjetiske styrker inn i Romania, noe som ledet til regimeskifte og at Romania gikk over til de allierte. Horthy avsatte i august 1944 Sztójay og innsatte en militærregjering under generalen Géza Lakatos. Lakatos gjenopptok arbeidet med å inngå separatfred med de allierte. Noen dager før en planlagt ungarsk uttreden av krigen og våpenhvile med Sovjetunionen gjennomførte de nazistiske pilkorserne med tysk hjelp den 15. oktober 1944 et statskupp. Sovjetiske styrker drev i løpet av oktober ut ungarske og tyske styrker fra Karpato-Ruthenia og krysset i oktober 1944 grensen til Ungarn. Sovjetiske styrker nådde utkanten av Budapest 30. oktober, i løpet av desember var byen helt omringet og beleiret. De siste soldatene i Budapest kapitulerte 13. februar 1945, og sovjetiske styrker tok kontroll over landet.
Holocaust i Europa
Deportasjonene fra Ungarn 1944 skjedde nesten tre år etter iverksettelsen av holocaust i forbindelse med den tyske invasjonen av Sovjetunionen 22. juni 1941. Massedrap på jøder i det okkuperte Polen og Sovjetunionen var kjent i Ungarn før 1944, men det er uklart hvor kjent systematikken og omfanget var.
Omfattende og systematiske drap på jøder begynte straks etter invasjonen av Sovjetunionen, blant annet av rumenske styrker i Bessarabia, Bukovina og Transnistria i juli og august 1941. Massakrer pågikk i de erobrede områdene fra Østersjøen i nord til Svartehavet i sør. Drapsmetoden var først masseskyting i regi av SS' Einsatzgruppen, og i 1941–1942 ble gassvogner og gasskamre tatt i bruk.
Massedrap i spesielt anlagte leirer som Treblinka pågikk i stor skala først i Generalguvernementet, etter hvert også i fangeleiren Auschwitz som ble utvidet med et stort drapsanlegg. I Auschwitz ble fanger avlivet med Zyklon B. Det tyske regimet tok trolig den prinsipielle beslutningen om å drepe alle jødene høsten eller i desember 1941. Wannsee-konferansen, som skulle samordne det allerede pågående folkemordet, ble avholdt i januar 1942.
I Slovakia ble en stor del av landets jøder i 1942 deportert til Generalguvernmentet eller Auschwitz av landets regjering. En del jøder i Republikken Slovakia flyktet over grensen til Ungarn. I Riksprotektoratet opprettet okkupasjonsmakten konsentrasjonsleiren Theresienstadt i 1940, og fra denne ble etter hvert jøder fraktet over til drapsanlegget i Auschwitz.
Romania hadde en fascistisk regjering under Ion Antonescu fra 1940. Romania hadde i 1930 totalt 760,000 jødiske borgere, vel 4 % av befolkningen, men dette tallet var redusert til 342,000 etter at landet var blitt tvunget til å avstå deler av territoriet, i hovedsak til Ungarn. Antonescu og Jerngarden styrte landet med hard hånd, og var spesielt brutale overfor landets jødiske minoritet. I Bessarabia og nordre Bukovina massakrerte de tyske og rumenske militærstyrkene 150,000 jøder i juli og august 1941. De overlevende ble deportert til Transnistria. Innenfor Romanias 1940-grenser overlevde nesten hele den jødiske befolkningen.
Jøder fra Østerrike ble sammen med jøder fra Tyskland deportert til gettoer og utryddelsesleirer i øst fra november 1941. Bulgaria nektet å deportere sine jødiske borgere, men gikk med på deportasjon fra okkuperte områder (Trakia og Makedonia).
Et selvstendig Ungarn 1938–1944
Miklós Horthy ble landets riksforstander (fungerende statsoverhode) i det nominelle kongedømmet etter at han ledet nedkjempingen av kommunistene under Béla Kun. Horthy ble sittende som riksforstander fra 1920 til 1944 og førte en konservativ og autoritær politikk.
Frem til og med 1944 var det vekslende statsministre og regjeringer under Horthy. Statsminister Pál Teleki tok i 1941 sitt eget liv da Ungarn ble trukket inn i krigen. Den nazivennlige László Bárdossy var statsminister et knapt år til mars 1942 da han ble erstattet av Miklós Kállay. Bárdossy fikk skylden for å ha trukket Ungarn inn i krigen mot Sovjetunionen og mot USA. Horthy og Kállay sto hverandre nære, begge var konservative og mislikte nazistene. Kállay arbeidet med Horthys velsignelse for å trekke Ungarn ut av alliansen med Hitler.
Ungarn var alliert med Tyskland og var ikke under direkte tysk kontroll. Det tyske regimet måtte derfor i utgangspunktet forhandle med regjeringen i et selvstendig land om gjennomføring av folkemordet. I likhet med Bulgaria og Romania beskyttet Ungarn sine egne borgere mot tyske krav om deportasjon.
General József Heszlényi i Ungarns hær sendte tidlig i 1942 forespørsler til tyske tjenestemenn (blant annet general Alfred Jodl) om å deportere 100,000 eller opp til 300,000 jøder fra ungarsk-kontrollert område til Polen, Ukraina eller Transnistria (rumenske myndigheter hadde da fordrevet titusenvis av jøder til Transnistria). Saken ble lagt frem for Eichmann som avviste forslaget fordi det var ufullstendig; han ville vente til han kunne ta seg av alle jødene i Ungarn. I 1942 trodde Himmler at deportasjonene fra Ungarn snart kunne settes i gang. Himmler tilbød utenriksminister Joachim von Ribbentrop en ekspert, Dieter Wisliceny, til å administrere jødesaker ved ambassaden i Budapest. I første fase så de for seg at 100,000 jøder fra områdene annektert fra Slovakia og Romania skulle deporteres. I desember 1942 innså Himmler at det ungarske regimet ikke var interessert i å deportere sine jødiske borgere.
Før tyskerne tok kontroll i 1944 var det en del jøder som flyktet til Ungarn fra tyskkontrollerte områder. På dette tidspunktet utgjorde de ungarske jødene den største gjenværende jødiske befolkningen i Europa.
Det første omfattende overgrepet på jøder i Ungarn fant sted i juli og august 1941. Den ungarske regjeringen unnlot å etterfølge tyske krav om å deportere sine jødiske borgere. Unntaket var 18,000–22,000 som ble deportert fra Karpato-Ruthenia til tyskkontrollert Galicia, fordi de angivelig ikke var ungarske statsborgere. Her ble de fleste myrdet sammen med lokale jøder.
Karpato-Ruthenia før 1944
Karpato-Ruthenia ble okkupert i 1938–1939 og Horthy utpekte i 1940 Miklós Kozma, en politiker fra ytre høyre, til guvernør. Kozma var tilhenger av et etnisk ensrettet «Stor-Ungarn». Også før første verdenskrig drev ungarske myndigheter strenge tiltak for «madjarisering» av minoritetene (assimilering i majoritetskulturen), særlig i grenseområder som Karpato-Rutenia som på den tiden tilhørte Ungarn. I mellomkrigstiden ønsket mange politikere en etnisk homogenisering, og mot andre verdenskrig ble tanker om befolkningsutveksling vanlig. Henrik Werth, Ungarns forsvarssjef, gikk inn for å kaste ut slaviske minoriteter, etniske rumenere og sigøynere sammen med jødiske ungarere.
De ungarske styrkene som inntok Karpato-Ruthenia i 1938–1939 massakrerte et mindre antall rutenere, og trakasserte jødene i regionen. Et dekret den 23. mai 1941 bestemte at jøder i Karpato-Ukraina ikke kunne bli ungarske statsborgere, selv om de hadde vært statsborgere før fradelingen i 1918. Etter den tyske invasjonen av Sovjetunionen i juni 1941 hadde ungarske styrker en kort periode kontroll over det østlige Galicja.
Miklos Kozma tok 10. juli initiativ til å fordrive jøder, ruteneere og sigøynere fra Karpato-Rutenia til Galicia. De ungarske tiltakene rettet seg mot personer påstått å være uten ungarsk statsborgerskap («statsløse flyktninger», «uønskede utlendinger», «fremmede»). De omfattende deportasjonene ble offisielt stanset 15. august 1941, hovedsakelig fordi de ikke ble godtatt av tyske offiserer i Galicia. De tyske okkupantene i Galicia hadde på denne tiden begynt å utrydde jødene i området og ønsket ikke at det skulle komme flere.
I alt ble 20,000-22,000 jøder deportert til Galicja sommeren 1941, de fleste av disse ble massakrert ved Kamenets-Podolsk av tyske styrker under Friedrich Jeckelns kommando og deres ukrainske medhjelpere. I alt ble 23,600 massakrert i løpet av to-tre dager rundt 27. august, blant de drepte var omkring 2000 jøder fra Romania og 5000 lokale jøder. Rundt 60 % av Kamenets-Podolsks innbyggere var før krigen jødiske. Friedrich Jeckelns stabskompani med bistand fra Ordnungspolizei bataljon 320 sto for de fleste drapene. På andre dag av Kamenets-Podolsk-massakren ble 11.000 henrettet og dumpet i et stort bombekrater som tjente som massegrav. Massakren var planlagt på et møte mellom tyske sivile og militære myndigheter 25. august og var den mest omfattende så langt i krigen. Et ukjent antall sigøynere ble deportert og drept. Ungarske myndigheter betraktet sigøynere og jøder som to sider av samme sak. Etter at tyske styrker stanset deportasjonene 15. august ble det ikke gjennomført noen større deportasjoner av etniske rutenere. Ifølge historikeren Raz Segal var ungarske ledere i Karpato-Rutenia frustrert over at den tyske okkupanten hindret videre deportasjoner.
Massakren i Kamenets-Podolsk var på tiden et massedrap uten sidestykke. Dette var første gang under Holocaust at mer enn 10.000 ble drept i en aksjon. Dette var første gang under Holocaust at jøder ble drept i et annet land etter deportasjon, men deportasjonen var ikke koordinert med eller godkjent av den tyske okkupasjonsmakten i Galicja. Ungarn brøt internasjonale regler ved å deportere flyktninger som var innvilget opphold og ungarske myndigheter deporterte egne borgere. Hendelsen var godt kjent internasjonalt blant annet ved at ungarske offiserer holdt USAs ambassade i landet løpende informert. Den amerikanske ambassadøren rapporterte 27. juli til Washington at blant de deporterte var det både ungarske borgere og flyktninger fra Vest-Europa.
Tysk okkupasjon
Ungarn forble et fristed for de jødiske ungarerne, de følte at de var relativt trygge under Horthys regime. Regjeringen nektet å etterkomme det tyske kravet om å deportere landets jøder og det førte til et stadig mer anstrengt forhold mellom Hitlers og Horthys regimer. Mot slutten av 1943 regnet jødene i Ungarn med å komme seg gjennom krigen med store økonomiske tap, men fysisk relativt uskadd.
Den ungarske ledelsen innså etter det tyske nederlaget ved slaget om Stalingrad at Tyskland trolig ville tape krigen. Med Mussolinis fall i juni 1943 mistet Ungarn en støttespiller i tautrekkingen med Hitler. Horthy informerte 12. februar 1944 Hitler om at ungarske styrker på østfronten ville bli trukket tilbake til hjemlandet. Med Horthys stilltiende godkjenning begynte statsminister Kállay å undersøke muligheten for å inngå separat våpenhvile med de allierte, noe tysk etterretning raskt fikk kjennskap til. For å forhindre separatfred okkuperte Tyskland Ungarn 19. mars 1944 i «Operasjon Margrethe». Okkupasjonen var i hovedsak militærstrategisk motivert, blant annet for å sikre tilgang til oljefeltene i Romania og fordi regimet ble ansett som upålitelig. Det tyske regimet hadde forberedt en slik aksjon fra høsten 1943. Edmund Veesenmayer, SS-offiser, økonom og diplomat, hadde advart mot full invasjon og anbefalte i stedet å presse Horthy til å utnevne en tyskvennlig regjering.
Okkupasjonen ble gjennomført etter et møte mellom Horthy og Hitler i Klessheim ved Salzburg 18. mars 1944. Horthys tog tilbake til Budapest ble underveis holdt igjen tilstrekkelig til at okkupasjonen av Ungarn kunne gjennomføres tidlig 19. mars uten større motstand. Veesenmayer og RSHA-sjef Ernst Kaltenbrunner var med på toget. Kállay ble erstattet av Döme Sztójay som statsminister. Veesenmayer ble innsatt som «riksfullmektig» (øverste tyske representant i landet) og i praksis landets øverste leder.
SS-offiseren Adolf Eichmann og hans stab i avdeling IV B 4 var 12. mars samlet i Mauthausen før avreise til Ungarn. Den 21. mars 1944 ankom Eichmann med en stab på 100-200 mann, Sondereinsatzkommando Eichmann, til Budapest og opprettet hovedkvarter i Hotel Majestic i bydelen Svábhegy. Eichmanns kommando besto av opp mot 200 mann medregnet blant annet sjåfører og sekretærer, mens kjerne besto av 20 offiserer.
Ved rettsoppgjøret etter krigen hevdet Veesenmeyer at da han ankom Budapest var Eichmann og hans assistenter allerede i gang med å gjennomføre folkemordet på jødene og at han ikke kunne gjøre noe for å stanse dem. Det var Veesenmeyer som gjennom det føyelige Sztójay-regimet sikret samarbeidet med de sivile myndigheter, noe som var avgjørende for å gjennomføre deportasjonene til Auschwitz. Veesenmeyer var nøye med å informere Ribbentrop og få hans godkjenning for alle tiltak. Veesenmeyer ble forbløffet over hvor raskt den ungarske regjeringen innførte antijødiske tiltak etter okkupasjonen.
Eichmanns spesialkommando var formelt underlagt Otto Winkelmann, Höherer SS- und Polizeiführer (HSSPF) for Ungarn. I jødesaker fikk Eichmann ikke instrukser fra Veesenmayer eller Winkelmann, men direkte fra Himmler og Kaltenbrunner eller fra Heinrich Müller i Gestapo. Eichmann orienterte ikke Veesenmayer eller Winkelmann om ordrene han fikk. Det foregikk tautrekking mellom de tyske representantene i Ungarn og Hitler hadde kort tid etter okkupasjonen holdt et langt møte med Himmler, Ribbentrop og Veesenmayer for å avklare ansvarsforholdene i Ungarn. Veesenmayer var lojal mot den overordnede tyske jødepolitikken, men tok ikke instrukser fra Himmler. Ribbentrop advarte Veesenmayer om at Himmlers Sicherheitsdienst (SD) ville blande seg inn i Veesenmayers ansvarsområde. I stridsspørsmål støttet Veesenmayer seg til instrukser fra utenriksdepartementet og ikke fra Schutzstaffel (SS).
Döme Sztójays regjeringstid
Etter okkupasjonen ble en protysk regjering innsatt under Ungarns tidligere Berlin-ambassadør, Döme Sztójay, denne stod under oppsyn av Veesenmayer. Ferenc Szálasi og hans høyreekstreme pilkorsparti ble holdt utenfor regjeringen. Den 75-årige Miklós Horthy fikk formelt fortsette som statssjef, men han forholdt seg etter maktovertakelsen passiv og deltok ikke i regjeringsarbeidet. Horthys bevegelsesfrihet ble sterkt begrenset; i praksis var han i husarrest på Buda slott.
På kort tid kom det 107 nye lover som tok fra de ungarske jøder alle rettighetene deres. Kaltenbrunner la frem de tyske kravene for Sztójay. Tyskernes krav om at personer definert som jøder måtte bære den gule stjernen, og samling av jødene i gettoer ble akseptert i et regjeringsmøte 22. mars. Kaltenbrunner forlot Budapest 26. mars etter at han hadde sørget for å utnevne de to radikale antisemittene László Baky (en tidligere general i gendarmeriet) og László Endre som statssekretærer med ansvar for jødesaker i innenriksdepartementet. Baky hadde ikke erfaring med offentlig forvaltning, mens Endre var en rutinert tjenestemann.
I samarbeid med Baky, Endre og oberstløytnant László Ferenczy, sjef for det ungarske gendarmeriet, delte Eichmann inn Ungarn i seks deportasjonssoner. Inndelingen svarte omtrent til gendarmeriets geografiske inndeling (gendarmeridistrikter). Innenriksminister Andor Jaross godkjente 31. mars Endres og Eichmanns landsdekkende plan for internering og gettoer. Den avgjørende beslutningen ble tatt 23. april i et møte avholdt på Endre-familiens gods i Szentkút. Til stede var Endre, Eichmann, Otto Hunsche (Eichmanns juridiske rådgiver), Winkelmann, Jaross og Baky. Tyske og ungarske representanter ble der enige om deportasjon av absolutt alle jøder i Ungarn. Veesenmayer informerte Berlin om beslutningen. Ungarske og tyske tjenestemenn sluttet deretter opp om iverksettingen.
Endre uttalte at landets nye regjering var klar for den endelige løsningen på jødespørsmålet i Ungarn. Han hevdet at det ikke var en spontan beslutning og at det ikke var relatert til den tyske okkupasjonen. De ungarske avisene i Transilvania sluttet seg til ved å fremstille jødene som den evige fienden og at eiendom konfiskert fra jødene skulle komme landet til gode. Ved en reise i Transilvania annonserte Endre 26. april i Satu Mare og 30. april i Oradea at jødene skulle samles i gettoer. Ordren gikk deretter ut fra borgermesterne ved oppslag og ved kunngjøring i avisene. SS-mennene var forbløffet hvor entusiastiske deres ungarske motparter var i gjennomføring av folkemordet. Offisielt hadde den ungarske regjeringen gått med på å forsyne det tyske riket med noen hundre tusen jødiske «arbeidere».
Kort etter skrev Baky til sin sjef, innenriksminister Andor Jaross: "«Den kongelige ungarske regjering vil snart få landet renset for jøder. Jeg beordrer utrenskningen til å skje region etter region. Resultatet av utrenskningen vil bli at jødedommen – uten hensyn til kjønn eller alder – vil bli transportert til konsentrasjonsleirer»."
Et dekret av 10. mai 1944 bestemte at jøder måtte gå med gul stjerne. Unntatt var utenlandske jøder og andre som var unntatt ifølge lov fra 1939. Disse unntakene dannet grunnlag for den svenske diplomaten Raoul Wallenbergs redningsforsøk. Etter den tyske okkupasjonen i mars 1944 flyktet en del jøder over grensene til relativ trygghet i Republikken Slovakia og i Romania.
Deportasjoner til Auschwitz mai–juli 1944
I Auschwitz forberedte man seg fra januar 1944 på å motta ungarske jøder. Blant annet ble jernbanesporet forlenget fra rampen ved sidesporet utenfor Birkenau (på det åpne området mellom Auschwitz I og Birkenau) til en særskilt anlagt rampe innenfor porten. På denne rampen foregikk seleksjonen eller sorteringen som gikk ut på å skille ut de som skulle arbeide, mens resten skulle drepes straks. Rudolf Vrba fikk høre at SS ventet omkring en million ungarske jøder og at den gamle rampen ikke var tilstrekkelig til å håndtere slike mengder. Ungarerne ble omtalt som «ungarsk salami» i SS-sjargong, med henvisning til den typiske maten fangene tok med på lange reiser, mat SS-menn tok selv.
Tidlig i mai 1944 var Rudolf Höss i Budapest for å diskutere fremdriftsplanen for deportasjonene med Eichmann og de ungarske statsbanene (MÁV). Höss ønsket å holde et lavere tempo enn Eichmann og Endre fordi Auschwitz, særlig krematoriene, ikke hadde kapasitet til den planlagte deportasjonen. Eichmann brydde seg lite om Höss' innvendinger og henviste til ordre fra Himmler. Til slutt ble det lagt opp til at deportasjonene skulle foregå i en takt på fem tog i løpet av 48 timer, i stedet for fire tog (hver med 40-50 kuvogner til sammen 3000 til 3500 personer) innenfor 24 timer som opprinnelig planlagt. Drapet på de jødiske ungarerne var det mest intensive i løpet av Auschwitz' eksistens og ble kalt «Operasjon Höss» etter lederen. De siste forberedelsene pågikk fortsatt da det første toget ankom 16. mai. Krematoriene klarte ikke å ta unna alle likene og det ble derfor gravd store groper til å brenne lik i friluft.
Deportasjonene ble gjennomført systematisk distrikt for distrikt. Prosjektet ble ledet av László Ferenczy, oberstløytnant i det ungarske gendarmeri (politiet på landsbygda, ungarsk:csendőrség). Internering og uttransport ble utført av gendarmeriet og det regulære ungarske politiet i byene under oppsyn av den tyske okkupanten. Før hver deportasjonsoperasjon ble det avholdt et planleggingsmøte i Budapest eller i den aktuelle sonen. Ferenczy informerte der lokale sivile ledere og ledere for politi/gendarmeri om oppdraget.
Personer med erfaring fra deportasjoner ble sendt inn sammen med enheter av gendarmer/politimenn for å internere jødene i oppsamlingsleirer. I det nordøstlige området hadde jødene blitt tvunget inn i gettoer i en tidligere fase. Som oppsamlingsleirer ble industrianlegg (som teglsteinsfabrikker), lagerbygg og låver brukt, fortrinnsvis nær et sidespor på jernbanenettet. Oppsamlingsleirene var oftest uten vann og sanitær, og mange var uten tak. Etter noen dager var forholdene uholdbare med sykdomsutbrudd og et stort antall selvmord. Politimenn og gendarmer sto for vaktholdet. Alle var omfattet av deportasjonen, inkludert gamle, barn, innsatte i fengsler, innlagte på sykehus og pasienter i psykiatriske institusjoner. Personer med kristelig ektefelle («ariske ektepar») ble i noen tilfeller unntatt fra deportasjon. Unntaksreglene var relativt uklare og ble tolket så strengt som mulig slik at flest mulig kunne deporteres.
Jødenes eiendeler ble konfiskert av myndighetene, og regjeringen mente verdien av eiendelene kunne dekke opp underskuddet i statsbudsjettet. Deportasjoner fra Ungarn la beslag på jernbanekapasitet som den tyske hæren hadde nytte av. Hæren hadde rett til å nekte transport som ikke var krigsviktig, denne retten ble ikke brukt i 1944.