cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tistedalens Musikforening
I mars 1871 ble Tistedalens Musikforening formelt stiftet, noe som gjør foreningen til et av Norges eldste musikkorps. Den gangen var det seks arbeidere ved Saugbrugsforeningen (nåværende Norske Skog) i Halden som ønsket å ha en fritidsaktivitet. Man gikk da til disponent Wiel ved Saugbrugsforeningen, og spurte pent om penger til å kjøpe instrumenter for å starte en messing sekstett. Wiel åpnet pengesekken, og dermed var Saugbrugssekstetten et faktum. De ivrige musikerne trengte en instruktør, og i 1872 tok den nyutdannede militærmusikeren Oscar Borg denne jobben. Oscar Borg var allerede den gang en særdeles dyktig musiker, og utrettet store ting med sekstetten.
Tiden gikk, og man fant ut at flere av sekstettene i område skulle få slå seg sammen med Saugbrukssekstetten. Et helt korps så dagens lys, og Tistedalens Musikforening var et faktum. Oscar Borg hadde da sagt takk for seg i sekstetten, men ved hjelp av dyktige musikere fra byens militærkorps, 1.Brigades Musikkorps, holdt man et imponerende høyt nivå.
Rundt 1920 tok Oscar Borg igjen over dirigent pinnen i Tistedalsmusikken, han var da blitt pensjonert fra 1.Brigades Muskkorps, og han ledet nå korpset fram til sin død i 1930. Borg ledet korpset til å bli et av de fremste amatørkorpsene i Norge, og de var flere ganger på turne til stor jubel fra tilhørerne.
Etter Borgs død, har korpset nesten utelukkende blitt ledet av militærmusikere fra 1.Brigades Musikkorps og senere Forsvarets Distriktsmusikkorps Østlandet (nåv. Det Norske Blåseensemble anno 1734). Disse har alle bidratt til å korpsets musikalske nivå oppe i både krig, sviktende rekruttering og andre større og mindre problemer gjennom årene.
Korpset består idag av cirka 40 aktive musikere, og har en høy aktivitet både på det musikalske plan og på andre kulturelle og lokale tiltak.
Norgesmesterskapet i skiskyting 1964
Eneste øvelse var 20 km normaldistanse for menn.
Vest-Tyskland
Vest-Tyskland var en uformell betegnelse som ble brukt om Forbundsrepublikken Tyskland under den kalde krigen fra 1949 til 1990. Vest-Tyskland ble dannet i de områdene som ved slutten av andre verdenskrig var kontrollert av de vestallierte maktene, og var en liberaldemokratisk stat som ble medlem av NATO i 1955. Betegnelsen Vest-Tyskland var svært vanlig utenfor Tyskland, men noe mindre brukt i selve Tyskland, der myndighetene foretrakk det offisielle navnet. Landet ble også ofte bare kalt Tyskland, særlig hvis det fremgikk av konteksten at det var snakk om den vestlige delen, for eksempel en kombinasjon med et bynavn som i «Hamburg, Tyskland».
Staten hadde sitt motstykke i Den tyske demokratiske republikk (DDR, «Øst-Tyskland») som var et kommunistisk diktatur dannet i den sovjetiske okkupasjonssonen og som ble medlem av Warszawapakten. Vest-Berlin ble i praksis regnet som del av Vest-Tyskland, men hadde en spesiell status. Vest-Tyskland ble gjenforent med Saarland i 1957. Ved Tysklands gjenforening i 1990 ble Øst- og Vest-Tyskland forent som én stat. Den uformelle betegnelsen «Vest-Tyskland» har siden bare blitt brukt som en ren geografisk betegnelse på de delene av Tyskland som tilhørte det politiske Vest-Tyskland under den kalde krigen.
Historie
Uttrykket «Vest-Tyskland» brukes i historisk sammenheng om staten i perioden fra 1949 til 1990. Etter dette gikk uttrykket ut av bruk annet enn som en geografisk eller sosial betegnelse. I geografisk forstand brukes begrepet Vest-Tyskland om delstatene Nordrhein-Westfalen, Hessen, Rheinland-Pfalz og Saarland, men begrepet kan også brukes om alle delstatene som tidligere var en del av det politiske Vest-Tyskland, dvs. i tillegg til de nevnte delstatene også Schleswig-Holstein, Hamburg, Bremen og Niedersachsen (som geografisk tilhører Nord-Tyskland) og Bayern og Baden-Württemberg (det geografiske Sør-Tyskland).
Vest-Tyskland var ikke en annen stat enn dagens Tyskland. Gjenforeningen i 1990 innebar derfor ikke noen endring av navn eller statsidentitet, men en integrering av territoriet til det allerede oppløste, tidligere DDR i den staten som allerede eksisterte i Vest-Tyskland. Konstitusjonelt har Forbundsrepublikken Tyskland hele tiden vært den samme staten, både før og etter de to territorielle gjenforeningene. Forbundsrepublikken Tyskland understreker dessuten sin statsrettslige identitet som identisk med Det tyske rike som ble grunnlagt i 1871, eller juridisk strengt tatt gjennom etableringen av Det nordtyske forbund i 1867, noe som har blitt slått fast av Bundesverfassungsgericht en rekke ganger, og som også kommer til uttrykk gjennom at lovverket fra Det tyske rike fortsatte å gjelde med mindre det ble endret og at Vest-Tyskland var part i de folkerettslige avtaler inngått av Det tyske rike (blant disse er rikskonkordatet med Vatikanet et av de mest kjente), dette i motsetning til DDR.
Vest-Berlin
Vest-Berlin (formelt: Berlin eller Stor-Berlin, Groß-Berlin) var i henhold til sin forfatning (Verfassung von Berlin av 1. september 1950) og avgjørelse i Tysklands forfatningsdomstol 21. mai 1957 en delstat i Forbundsrepublikken Tyskland, men siden dette «inntil videre» ikke ble akseptert av okkupasjonsmaktene fungerte Vest-Berlin som en kvasi-selvstendig enhet, som hadde tette bånd til Vest-Tyskland og av både vesttyske myndigheter og de lokale myndighetene i Vest-Berlin ble behandlet som en delstat. Dette betød at innbyggerne i Vest-Berlin fikk vesttysk statsborgerskap og at Vest-Berlin indirekte implementerte all vesttysk lovgivning og sendte representanter til Forbundsdagen og Forbundsrådet. F.eks. ble en representant for Vest-Berlin valgt til tysk president i 1984. Det var dermed bare utenfor Vest-Tyskland og Vest-Berlin (spesielt i østblokken) at Vest-Berlin ikke ble regnet som en del av Vest-Tyskland.
Otto Schily
Otto Georg Schily (født 20. juli 1932 i Bochum i Tyskland) er en tysk politiker (SPD) og advokat. Han var Tysklands innenriksminister fra 1998 til 2005 i regjeringene Schröder I og Schröder II.
Oppvekst og bakgrunn
På 1970-tallet ble han kjent som forsvarer for flere RAF-terrorister. Han representerte blant annet den daværende vennen og terrorist-advokaten Horst Mahler i 1971. Under Stammheim-rettssaken (1975–77) var han den eneste gjenværende advokaten for Gudrun Ensslin. I sin politiske karrière har han senere måttet svare for beskyldninger om at han den gang sympatiserte med terroristene.
Politisk karriere
I 1980 ble han medlem av det nylig grunnlagte grønne partiet Die Grünen og innvalgt i det tyske parlamentet (Forbundsdagen) i 1983. Han måtte forlate parlamentet i 1986, men ble innvalgt igjen i 1987. Fiendtlighet mellom Schily og den mest venstreorienterte fraksjonen innen Die Grünen førte til at han meldte seg ut av partiet i 1989, trakk seg fra parlamentet, og ble medlem av det sosialdemokratiske partiet, SPD. Han ble innvalgt i parlamentet igjen for SPD i 1990. I de følgende årene var han aktiv innen saker som gjaldt gjenoppbygningen av det tidligere DDRs territorium og var partiets talsmann i en rekke justispolitiske saker.
Da Gerhard Schröder ble kansler i 1998 ble Schily utnevnt til innenriksminister. Fra da av ble han ofte kritisert av venstresiden for å føre en angivelig sterkt konservativ og høyreorientert politikk, blant annet ved å presse igjennom antiterror-lovgivning med blant annet flere fullmakter til politiet og etterretningstjenesten, samt en tøffere politikk mot utlendinger, særlig etter terrorangrepet 11. september 2001. Noen mener at hans politikk som innenriksminister stod i sterk motsetning til synspunkter han tidligere forfektet. På den annen side var han et viktig medlem av regjeringen, fordi han forhindret at kansleren ble utsatt for alt for sterk kritikk fra den konservative opposisjonen innen temaer som kriminalitet og innvandring.
Svensk mesterskap i mangekamp innendørs 2016
Det ble konkurrert i sjukamp for menn senior, U23, U20, U18, U17 og U16.
Det ble konkurrert i femkamp for kvinner senior, U23, U20, U18, U17 og U16.
Herrer
Lars Vikan Rise fra Norge vant sjukampen i seniorklassen, men deltok ikke i det svenske mesterskapet.
Kvinner
Tine Bach Ejlersen fra Danmark kom på tredjeplass i seniorklassen, men deltok ikke i det svenske mesterskapet.
Oluf Müller
Oluf Christian Müller (født 19. oktober 1876 i Sunndal, død 7. januar 1938 i Kristiansund) var en norsk forretningsmann og politiker. Han var stortingsmann for kjøpstaden Kristiansund 1919–1921 og for alle kjøpstedene i Møre fylke (Kristiansund, Ålesund og Molde) 1922–1924. Han var også formann i hovedstyret i Frisinnede Venstre 1922–1924. Han hadde flere offentlige verv i hjembyen, ved siden av at han fra 1900 til sin død i 1938 var disponent i Aktiesmørfabriken Goma (Goma Fabrikker), som først produserte margarin, senere også vaskemidler og stålull. Fabrikken ble en viktig arbeidsgiver i distriktet.
Familie og yrke
Han vokste opp i Sunndal og Børsa som sønn av sogneprest Christian Høy Müller og hustru Mathea Herlofine Herlofsen. Faren var tidligere gift med en søster av salmedikter Magnus Brostrup Landstad. Faren var en landskjent vekkelsespredikant, inspirert av Gisle Johnson, og venn av den senere biskop Nils Jacob Laache. Da faren døde i 1882, tok moren med seg familien til sin hjemby Kristiansund. Oluf gikk middelskolen der. Deretter reiste han til Kristiania, England og Tyskland for å gå i handelslære.
I 1896 ble Oluf Müller handelsfullmektig i familiebedriften Oluf Herlofsens Sønner, som solgte mat, klær og jernvarer. Olufs halvbror Brostrup Müller drev bedriften i noen år før den ble overlatt til Oluf og Brostrups fettere, Emil og Hans Rode Herlofsen. I 1900 var familiebedriften blant innskyterne i Aktiesmørfabriken Goma på Gomalandet, hvor Oluf Müller ble disponent, 25 år gammel. Fabrikken produserte i begynnelsen bare margarin.
Fabrikken økte margarinproduksjonen fra rundt 350 000 kg i 1903 til nesten 800 000 kg i 1930. Nye lovbestemmelser forbød margarinfabrikker å ha «smør» i navnet, så i 1932 skiftet den navn til Goma Fabrikker. Samtidig forberedte fabrikken en utvidelse av produksjonen til såpe- og vaskeartikler, som skulle bli den viktigste inntektskilden de neste tiårene. Til såpeproduksjonen kunne fabrikken nyttiggjøre restråstoff fra margarinproduksjonen, og den kunne igangsettes uten store ekstrakostnader. Vanskelige konkurranseforhold mellom margarinprodusentene ble utslagsgivende.
Politiske og offentlige verv
Han var styreformann i Kristiansunds kommunale elektrisitetsverk og en pådriver for utbyggingen av Skar kraftverk.
Stortingsmann 1919–1924
Müller var innvalgt på Stortinget fra Kristiansund med støtte fra Frisinnede Venstre og Høyre 1919–1921, deretter fra Kristiansund, Ålesund og Molde 1922–1924 på Kristiansunds samlingspartis liste. Müller hadde Øivind Arnesen og Jonas Eriksen som varamenn. Oscar Larsen fra Ålesund ble valgt på Høyre og Frisinnede Venstres liste for 1922–1924. Kristiansunds samlingspartis liste var dels et uttrykk for splittelse mellom høyrepartiene i de tre kjøpstedene, dels en valgtaktisk manøver. Müller hadde selv villet «spare min by for en sådan skjebne» og stemt imot den nye valgordningen da Stortinget behandlet den i 1919. Müller frabad seg gjenvalg for perioden 1925–1927, men lot seg oppføre etter Endre Witzøe på Kristiansunds samlingspartis liste, så Müller ble 1. varamann. Høyre i Kristiansund beholdt navnet «Kristiansunds samlingsparti» frem til 1948.
Müller var Stortingets visepresident 1923–1924 og formann i hovedstyret i Frisinnede Venstre 1922–1924. To ganger måtte han avslå tilbudet om å bli handelsminister, av hensyn til fabrikken.
Müller satt i Stortingets jernbanekomité og ivret for å knytte hjembyen til jernbanenettet ved å forlenge Raumabanen. Sjøfartsbyen Kristiansund hadde lenge vært det viktigste knutepunktet for Møres kontakt med Trondhjem og Østlandet, men etter hvert som overgangen fra sjø- til landtransport ble drevet frem, så kristiansunderne med frykt på isolasjon. I 1920 tok han til orde for å oppruste veistrekningene Oppdal–Sunndal, Sunndal–Oppdøl og Gyl–Treekra til bilveistandard (nå riksvei 70).
Han viste samfunnsøkonomisk innsikt i stortingsdebatter under 1920-årenes paripolitikk. Han engasjerte seg også sterkt i handelspolitikken: Vinproduserende land som Frankrike, Spania og Portugal fikk ikke eksportert vin til Norge under hetvinsforbudet av 1917, og nektet til gjengjeld å importere klippfisk fra Norge. «Traktatkrigen» var en ulykke for Kristiansunds næringsliv, som i stor grad var basert på eksport av klippfisk. Müller var en sterk talsmann for å oppheve hetvinsforbudet, noe som ble virkelighet i 1923. Ved opphevelsen ble han «hyllet av byens befolkning med et enormt fakkeltog».
Før han etter eget ønske fratrådte som formann i Frisinnede Venstres hovedstyre i 1924, tok han avstand fra tanken om å oppløse partiet, som gjerne ble oppfattet som et haleheng til Høyre. Han mente at oppdeling i for mange partiblokker ville være «en hindring for et godt arbeide på Stortinget». Han tok til orde for å fortsette å opptre i blokk med Høyre, som hadde «tatt tilbørlig hensyn til våre krav», til tross for at det «i noen grad vil hindre Frisinnede Venstres utvikling til et større selvstendig, liberalt parti».
Bankvesenet i Kristiansund
Müller var ordfører i representantskapet i Kristiansunds Kreditbank og bestyrer ved Norges Banks avdeling i Kristiansund 1924–1933. Da Kristiansunds Kreditbank og Den norske Handelsbanks filial ble satt under offentlig administrasjon og likvidert under bankkrisen i 1924, tok Müller saken til Stortinget for å få opprettet en ny forretningsbank i byen. Det lyktes ikke, men Müller var sannsynligvis pådriver for at Norges Bank til slutt «påtok seg en god del av det arbeide, som i andre byer besørges av de private banker».
Ekteskap, sykdom og død
Oluf Müller giftet seg i Todalen kirke i 1903 med Kristine (Kitty) Kjørsvig, datter av skipskaptein Johan Andreas Kjørsvig. Hun hadde bodd hos farfaren Nicolay Kjørsvig, som drev fiskeforretning i Kristiansund. Oluf og Kitty fikk fem barn, hvorav fire vokste opp. Sønnene Nicolay og Oluf Christian (Ossi) Müller ble begge jurister: Nicolay åpnet sin egen advokatforretning i Kristiansund, mens Oluf Christian ble departementsråd i Industridepartementet.
I løpet av 1937 fikk han behandling for mindre alvorlige helseplager. Ved juletider fikk han en blindtarmbetennelse som siden gikk over i bukhinnebetennelse, som han også ble kurert for, men den 7. januar 1938 døde han brått av en blodpropp. Han ble begravet fra sin halvbror Brostrup Müllers hjem den 11. januar.
Sommer-Militærlekene 2003
Sommer-Militærlekene 2003 (militærlekene) ble arrangert i Catania i Italia i 2003.
Medúlla
Medúlla er et album av den islandske sangerinnen Björk, utgitt i 2004. Gjester på albumet er Robert Wyatt, japanske Dokaka, Mike Patton fra Faith No More, Fantomas og Rahzel fra The Roots.
Madison Wilson
Madison Wilson (født 31. mai 1994) er en australsk svømmer.
Hun representerte Australia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok gull og sølv.
Hun tok Bronse på stafettlaget på 4×200 m fri under Sommer-OL 2020 i Tokyo,
Fra innsida
Fra innsida er et musikkalbum med Anders Rogg og Kine Hellebust, utgitt i 1984. Dette er duoens første plateutgivelse.
Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta)
Nepal Kamyunishta Parti (Sanyukta) (NKP(S) – Communist Party of Nepal (United) –  Nepals Kommunistiske Parti (Forent)) var et kommunistparti i Nepal som blei grunnlagt i 1991 og eksisterte fram til 2005.
Det pro-monarkistiske NKP (R)
NKP(S) var det siste viktige partiet i den pro-sovjetiske tradisjonen i kommunistbevegelsen i Nepal.
Denne strømninga var alltid svakere enn den mer dominerende pro-kinesiske og pro-maoistiske retninga, som de fleste og største partiene tilhørte fra 1960-tallet til 1980-tallet. Ei fløy fra denne retninga og ikke de pro-sovjetiske partiene kom også helt til å dominere den moderate parlamentariske kommunismen fra 1991.
Den prosovjetiske strømninga oppsto da det opprinnelige NKP i 1962 ekskluderte den pro-sovjetiske og pro-monarkistiske lederen Keshar Jung Rayamajhi. Hans tilhengere organiserte det første pro-sovjetiske kommunistpartiet, NKP (Rayamajhi).
NKP(R) var et parti som støtta det kongelige diktaturet i Nepal. Særlig i begynnelsen ga det partiet en viktig fordel i konkurransen med de større, men hardt undertrykte revolusjonære pro-kinesiske partiene. Men støtta til kongen skapte etterhvert også betydelige indre motsetninger i partiet.
Etter folkeopprøret i 1979 og folkeavstemninga for eller mot diktaturet i 1980 sprakk NKP(R) i flere deler, og de fleste medlemmene slutta seg til to nye partier: NKP ((Manandhar) (navnet i parentesen tilhørte partilederen Bishnu Bahadur Manandhar) og NKP (Varma) (med navn etter partileder Krishna Raj Varma). Disse to partiene gikk sammen med resten av den kommunistiske og demokratiske bevegelsen mot diktaturet. Det sterkt reduserte NKP(R) gikk snart i oppløsning.
Prosovjetiske partier i valget 1991
Etter seieren i demokratiet Jana Andolan 1990 stilte tre pro-sovjetiske partier til valg i 1991:
NKP (Prajatantik) gjorde det relativt godt i valget, fikk 177 323 stemmer (2,43%) og 2 representanter.
De to andre partiene gjorde det svakt og blei ikke representert.
Sammenslåing og splittelser 1991
Etter parlamentsvalget i 1991 slo NKP(P), NKP(V) og NKP(A) seg sammen i det nye partiet, NKP (Sanyukta). For første og eneste gang etter 1980 var dermed alle viktige prosovjetiske strømninger i Nepal samla i et parti.
Men enheten sprakk ikke lenge etter. NKP (V) og NKP (A) gikk ut igjen, og disse småpartiene gikk etterhvert inn i det nye, store parlamentariske og moderate kommunistpartiet best kjent som UML.
NKP(S), som nå i hovedsak var det gamle NKP (Manandhar) som hadde skifta navn to ganger på kort tid, forstatte som sjølstendig parti. Det stilte til parlamentsvalga i 1994 og 1999, men klarte ikke å gjenta suksessen fra 1991, og fikk ingen representanter.
Bishnu Bahadur Manandhar fortsatte å være partileder i hele denne perioden.
Et lite parti i Samyokta Bammorcha
Etter at parlamentet fra 1999 blei oppløst i mai 2002, gikk NKP (S) sammen med 4 andre kommunistiske småpartier (alle med promaoistisk opphav) sammen i fronten Samyukta Bammorcha (SBM).
Etter kong Gyanendras statskupp i februar 2005, gikk NKP(S) gjennom SBM inn i fellesfronten av parlamentariske partier mot diktaturet, Sjupartialliansen for demokrati i Nepal.
To gamle erkefiender forenes i 2005
NKP(M) var den siste resten av det største promaoistiske kommunistpartiet på 1960-tallet NKP (Pushpa Lal). Det var engang hovedfienden til NKP(R), partiet NKP(S) hadde utvikla seg fra. Det gjorde sammenslåinga til en liten historisk ironi: De gamle erkefiendene blei til slutt forent i et parti.
Med dette forsvant også det siste partiet som hørte til den pro-sovjetiske kommunistiske retninga i Nepal.
Etter seieren i demokratirevolusjonen Jana Andolan 2006 hadde NKP(SM) på vegne av SBN en minister i statsminister G.P. Koiralas regjering.
NKP(SM) har fra 15. februar 2007 en av SBNs tre utpekte representanter i Nepals overgangsparlament 2007.
Liste over Lesothos statsministre
Liste over Lesothos statsministere er en oversikt over regjeringssjefene siden det første allmenne valget i 1965, året før landet ble selvstendig. Statsministeren omtales som tona khola.
Nasjonalteateret i Hamburg
Nasjonalteateret i Hamburg (formelt kalt Hamburgische Entreprise) var et teater i Hamburg som eksisterte fra 1767 til 1769. Det var det første forsøket på å etablere et tysk nasjonalteater, og hadde Det Kongelige Teater i København og Ludvig Holbergs tanker om «nasjonalteateret» som forbilde. Teateret er særlig kjent for å ha ansatt Gotthold Ephraim Lessing som verdens første dramaturg; Lessings arbeid ved Hamburgische Entreprise munnet ut i skriftet Hamburgische Dramaturgie, som definerte og navnga faget dramaturgi.
Hamburgische Entreprise var eid av en gruppe forretningsmenn i Hamburg, hovedsakelig av den tidligere valutaspekulanten Abel Seyler og hans kompanjonger. Seyler brukte hele sin resterende formue på driften av teateret. Da midlene var slutt måtte teateret stenge, og Seyler grunnla dets faktiske etterfølger, Seylersche Schauspiel-Gesellschaft.
Srebrenica
Srebrenica (serbisk: Сребреница) er en by og kommune i Republika Srpska i den østre delen av Bosnia-Hercegovina. Foreløpige tall fra folketellingen i 2013 viste at Srebrenica hadde 15,242 innbyggere. I 1995 fant Srebrenica-massakren sted her.
Den lille fjellbyen ligger ca. 80 km nordøst for Sarajevo, nær grensen til Serbia. Hovednæringen i byen er saltutvinning, i tillegg til et nærliggende spa/kursted. Før 1992 var det også en metallfabrikk i byen og bly-, sink- og gullgruver i nærheten. Ordet srebrenica betyr «sølvgruve».
Ved folketellingen i 1931 hadde distriktet en liten serbisk-ortodoks befolkningsovervekt på 50,5 %.
I 1991 bodde det 37 213 mennesker i kommunen Srebrenica (i selve byen bodde det 5 754 personer). Av dem var 27 118 bosnjaker (72,9 %), 9 381 serbere (25,2 %), 372 jugoslaver (1 %), 40 kroater (0,1 %), og 302 som oppgav annen bakgrunn (0,8 %). Av selve byen Srebrenicas nesten 6 000 innbyggere var 64 % bosnjaker, 29 % serbere, 5,3 % jugoslaver, 0,7 % kroater og 1 % av annen bakgrunn.
I 1993 hadde tallet vokst til ca. 70 000. Dette skjedde etter at byen opplevde en stor tilstrømming av flyktninger.
Srebrenica var av FN erklært som «sikker sone», men byen ble likevel offer for en bosnisk-serbisk offensiv i juli 1995, kjent som folkemordet i Srebrenica. Ca. 40 000 mennesker flyktet og flere tusen muslimske menn var savnet etter at serberne hadde erobret byen. Utfra vitneutsagn er det beregnet at minst 7 475 – 8 000 mennesker ble massakrert, og minst 20 000 fordrevet. Massegraver med over 7000 lik er funnet, og pr juli 2012 hadde 6 838 ofre blitt identifisert via DNA-analyse av kroppsdeler funnet i massegravene.
I 2003 ble en minnekirkegård innviet av USAs tidligere president Bill Clinton. Srebrenica-massakren er Europas største etter andre verdenskrig. Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia har fastslått at hovedskylden for massakren bæres av høyere offiserer innen den serbiske hæren, og dømte 12. desember 2012 den serbiske generalen Zdravko Tolimir dømt av tribunalet til livsvarig fengsel for sin rolle som Ratko Mladić' «høyre hånd» i folkemordet. Også FN har påtatt seg delvis medansvar for å ha mislykkes i å beskytte byens befolkning.
Etter krigen i Bosnia ble Srebrenica liggende i den bosnia-serbiske delen (Republika Srpska) inne i Bosnia-Hercegovina, men i 2008 fikk fordrevne bosnjaker som opprinnelig hadde bodd der før massakren, lokal stemmerett i Srebrenica med den følge at de stemmeberettigede valgte en bosnjakisk ordfører. Men omtrent samtidig som rettssaken mot Radko Mladic startet i Haag i mai 2012 ble det avgjort at fordrevne bosnjaker som tidligere hadde bodd i byen, ikke lengre ville få lokal stemmerett i sin tidligere hjemby ved valgene i oktober samme år.
VM i bandy 1979
Bandy-VM 1979 ble arrangert i Sverige mellom 27. januar og 4. februar. Det var det ellevte verdensmesterskapet i bandy. Fire lag deltok og det ble spilt en dobbeltserie der alle lagene møttes to ganger. Sovjetunionen vant sitt ellevte strake verdensmesterskap. Kampene ble spilt i Vänersborg, Trollhättan, Göteborg, Kungälv, Köping, Uppsala, Katrineholm, Stockholm og Eskilstuna,
Borg (Star Trek)
Borg (Borgene) er en rase fra tv-seriene og filmene om Star Trek, som består av individer som har blitt assimilert av borgkollektivet. De er menneskelige skapninger med et kybernetisk implantat som gir dem nye ferdigheter og et felles minne.
Borgkollektivet ble introdusert i Star Trek: The Next Generation i episoden «Q who». Senere dukket de opp i episoden «Best of both worlds». Etter det dukket de opp i «I borg». Borgenes siste opptreden i The next generation var i «Descent». I serien Star Trek: Voyager blir borgen (tidligere menneske) Syv av Ni reddet av romskipet Voyager.
Borgkollektivet blir styrt av dronningen Borg Queen, men hun anser seg selv som en av kollektivet, ikke som leder. Borgene sees på som føderasjonens største trussel. Borgene holder til i deltakvadranten.
Völker und Gruppierungen im Star-Trek-Universum Lista över utomjordiska raser i Star Trek
Patent- och registreringsverket
Patent- och registreringsverket (PRV) er et svensk forvaltningsorgan som beskytter oppfinnelser, varemerker og design med immaterielle rettigheter. PRV har også ansvar for skifte av for- og etternavn, og utsteder utgivningsbevis for periodiske skrifter.
PRVs virksomhet er avgiftsfinansiert. Blant de ansatte er særlig ingeniører, jurister og andre profesjonelle spesialister. Totalt har PRV 350 ansatte i Stockholm og Söderhamn.
Mot yttersida
Mot yttersida er et musikkalbum med Anders Rogg og Kine Hellebust, utgitt i 1987. Dette ble duoens siste plateutgivelse.
Kvalifisering til EM i fotball 2024, gruppe C
Kvalifisering til EM i fotball 2024, gruppe C er en av ti grupper i EM-kvalifiseringsturnering for å se hvilke lag som kvalifiserer seg til europamesterskapet i fotball i 2024, som skal avholdes i Tyskland. Gruppe C består av følgende lag: England, Italia, Malta, Nord-Makedonia og Ukraina. Trekningen ble gjennomført i Frankfurt am Main i Tyskland 9. oktober 2022. Lagene skal spille mot hverandre hjemme og borte i en round robin-format.
Gruppevinneren og andreplassen i kvalifiseringsgruppa kvalifiserer seg til europamesterskapet.
Kamper
--
---
-
Natur- og Miljøklagenævnet
Natur- og Miljøklagenævnet er den sentrale klageinstansen på hele natur-, plan- og miljøområdet i Danmark. Nevnden er sammensatt av sakkyndige, folketingsmedlemmer og personer utpekt av Højesteret.
Den daglige virksomheten ivaretas av et sekretariat som er organisert i en screeningenhet og fire saksbehandlende kontorer omhandlende planområdet, miljøområdet, naturområdet og vannområdet; samt et utviklings- og sekretariatskontor. Utover klagesaksbehandling formidler Natur- og Miljøklagenævnet informasjon om deres avgjørelser.
Folkesuverenitetsprinsippet
Folkesuverenitetsprinsippet (folkesuverenitet) er en politisk læresetning som går ut på at all legitim statsmakt stammer fra folket selv. Begrepet står i motsetning til prinsippet om fyrstesuvereniteten.
Dette formuleres første gang i en uttalelse fra det engelske parlamentet sommeren 1649, etter oppgjøret med kong Karl I av England. Det ble med uttalelsen i første omgang, men prinsippet ble effektuert som parlamentarisk prinsipp i England fra 1689. John Locke omtalte dette prinsippet generelt i Two Treatises of Government (1689). Senere formuleres prinsippet endelig hos Jean-Jacques Rousseau i hans verk Contrat Social (1762), på norsk Samfunnspakten. Her fastsettes folket selv som suverent:
I Norges Grunnlov finnes referansen i paragraf 49:
Folkesuverenitetsprinsippet opptrer som regel som et krav om at statsstyret skal utgå fra en folkevalgt forsamling, eller gjennom direkte folkeavstemninger.
Folkesuverenitetsprinsippet er knyttet til liberalismens fremvekst på 1700- og 1800-tallet, og ble brukt som et våpen i borgerskapets kamp mot kongemakt og adelsprivilegier. Først ute var England under parlamentskrigen fra 1642 til 1649. Derifra kan vi følge tanken fram til utviklingen i forkant av den franske revolusjon, og den amerikanske uavhengighetserklæringen – i neste omgang fikk dette avgjørende betydning for Norges stilling i 1814.
Folkesuverenitetsprinsippet hadde stor tilslutning innen politiske kretser i Norge i 1814. På det såkalte stormannsmøtet på Eidsvoll i februar 1814 ble det brukt som begrunnelse for å avvise Christian Frederiks planer om å gjøre seg til konge i Norge i kraft av arveretten.
Nils Johan Gjendem
Nils Johan Gjendem (født 3. desember 1943) er en norsk politiker for Fremskrittspartiet. Han var ordfører i Fræna kommune i Møre og Romsdal fra 2011 til 2015.
Gjendem er tidligere lensmann i Fræna.
Aksjon Reinhardt
Aksjon Reinhardt (Aktion Reinhard, Einsatz Reinhard, Aktion Reinhardt eller Einsatz Reinhart på tysk) var kodenavnet som ble gitt til den nazistiske planen om å myrde polske jøder i Generalguvernementet i Polen i perioden mars 1942 til november 1943, og markerte begynnelsen av den mest dødelige fasen av holocaust; bruken av tilintetgjørelsesleirer. Korrekt stavemåte er Reinhardt, men på skriv fra Hermann Höfles kontor i Lublin er det konsekvent feilstavet Reinhart, muligvis fordi Höfle hadde vansker med rettskrivning. Leder for operasjonen, Odilo Globocnik, skrev av og til Reinhard. Globocnik ble assistert av Höfle, Georg Michalsen og Ernst Lerch. Perioden august–oktober 1942 var den mest dødelige under holocaust da nær 15,000 ble drept daglig i gjennomsnitt. Lewi Stone anslår at 25 prosent av alle drapene under holocaust skjedde i løpet av disse 100 dagene, og en stor del av disse drapene var i regi av Aksjon Reinhardt. I drapseffektivitet overgår dette folkemordet i Rwanda som pågikk i 100 dager. Til november 1943 var 1,7 millioner jøder myrdet. Trawnikimänner var frivillige rekruttert blant sovjetiske krigsfanger og Volksdeutsche og opplært i Trawniki-leiren et par mil fra Lublin. De spilte en viktig i rolle i gjennomføringen av massedrapene.
Energiklagenævnet
Energiklagenævnet er en dansk klageinstans som hører under Klima- og Energiministeriet.
Aksjon Reinhardt
Da de tre utryddelsesleirene var avviklet flyttet en del av mannskapet, blant annet Globocnik selv, til Trieste der de i drev konsentrasjonsleiren Risiera di San Sabba.
Hans Hoff
Hans Hoff (født 1963) er en svensk politiker for Socialdemokraterna, og har vært riksdagsmedlem i Sverige siden 1999. Han ble valgt inn i riksdagen for Hallands läns valkrets på plass 66.
Aksjon Reinhardt
Historie
Den opprinnelige betegnelsen var Einsatz (= innsats) og brukt fra juni 1942 og ut 1942. Belzec, Sobibor og Treblinka ble omtalt som leirer tilhørende Einsatz Reinhardt. Betegnelsen Aktion dukket første gang opp i september 1942. Globocnik og Himmler tok i bruk benevnelsen Aktion i 1943. Witte og Tyas understreker at operasjonen hadde navn etter Reinhard Heydrich som ble drept i et attentat 4. juni, og at kodenavnet ble tatt i bruk etter dette. Heydrich hadde tidligere stavet fornavnet som «Reinhardt». Noen kilder angir oktober 1941 som begynnelsen på aksjonen.
Energiklagenævnet
Nevnden fungerer som siste klageinstans for myndighetsavgjørelser innenfor energiområdet. Det består av en formann, en nestformann samt en rekke medlemmer med særlig kjennskap til energimessige forhold. Nevnden har eget sekretariat, som bistår med forberedelsen og utførelsen av nevndens beslutninger.
Aksjon Reinhardt
Historie
Muligvis var det i stedet Fritz Reinhardt (1895–1969) som gav navn til aksjonen. Han ble medlem i NSDAP i midten av 1920-årene, og var fra 1930 medlem av Riksdagen. I 1933 ble han SA-Gruppenführer og medlem av staben til Rudolf Hess. Fra 6. april 1933 var han statssekretær i Riksministeriet for finans under Lutz Schwerin von Krosigk. Reinhardts forgjenger i stillingen, Arthur Zarden, hadde vært jøde. Han iverksatte «Reinhardt-programmet» for å nedsette arbeidsledigheten, blant annet ved opprettelsen av Zollgrenzschutz (= tollgrensevakter). Han stod som utgiver av Deutsche Steuerzeitung (= Tysk skattetidende). Verdt å merke seg her er at Fritz Reinhardt signerte alle reguleringer av og vedtak om tiltak mot jøder – i 1942 gjaldt det vedtak om gull stjålet fra drepte jøder. «Reinhardts fond» var tyske bankkontoer for midler stjålet fra konsentrasjonsleirfanger og benyttet til ulike byggeformål, deriblant flere konsentrasjonsleirer. I november 1946 opplyste Rudolf Höss, tidligere kommandant i Auschwitz, under forhør i Kraków at Aktion Reinhardt var kodenavnet for innsamling, sortering og utnyttelse av alt tyvegodset fra konsentrasjonsleirene.
Det er uklart når den tyske okkupasjonsmakten anså Aksjon Reinhardt som fullført. Arbeidet med verdisaker stjålet fra de drepte pågikk til slutten av 1943.
Aksjonen
I løpet av aksjonen ble så mange som 2 millioner mennesker myrdet i Belzec, Sobibór, Treblinka og Majdanek. Nesten alle de drepte var jøder. I mars 1942 var 20 prosent av jødene myrdet, og 80 prosent var i live i ghettoer og leire. Ett år senere var 80 prosent myrdet og 20 prosent i live. Hovedkvarteret for aksjonen lå i Niecala-gaten 14 i Lublin; på tysk het den Finkstrasse 14.
De første gasskamrene i Belzec var bygget av treverk og Wirth var bekymret for at konstruksjonen ikke ville motstå presset fra et stort antall ofre i panikk. Wirth stanset midt i juni 1942 drapsarbeidet i Belzec for å bygge sterkere gasskamre etter at rundt 100,000 var avlivet i de opprinnelige. Gasskamrene i Sobibór ble tilsvarende utbedret og drapstakten gikk vesentlig opp. I Treblinka ble blant annet taket inne i gasskammeret senket med 60 cm for å redusere behovet for dødelig gass og for at gassingen skulle skje raskere. I den andre fasen i Treblinka (etter utbedring av gasskamrene) anslo Franz Stangl at en transport på 30 jernbanevogner med til sammen 3000 mennesker ble drept i løpet av 3 timer; i løpet en dag på 14 timer arbeid klarte de å drepe 12,000 til 15,000.
Ledelse og mannskap
De 96 SS-mennene som iverksatte Aksjon Reinhardt i Polen, ble valgt ut blant de fire hundre ansatte i Aksjon T4 (som iverksatte drap på utviklingshemmede). De fleste hadde alminnelig yrkesbakgrunn som kokker, sjåfører, ufaglærte arbeidere og politimenn. Philipp Bouhler stilte disse til disposisjon for Odilo Globocnik (som var murer). Sentrale SS-menn fra T4 var Erich Bauer, Lorenz Hackenholt, Kurt Franz, Franz Stangl og Christian Wirth. Man har lurt på hvilke egenskaper hos disse 96 som lå til grunn for utvelgelsen. Påfallende mange kom ikke fra Altreich (Gamleriket, det opprinnelige Tyskland). Man kan lure på om valget falt på folk fra utkantområder som Østerrike og Sudetenland nettopp fordi disse var utrygge på sin stilling under nyordningen, og var lettere å presse og true til oppgaver de egentlig ikke ønsket. Mens arkivene over Wehrmacht-staben er bevart, i likhet med storparten av arkivene over SS-personalet, ble papirene på de 96 Aksjon Reinhardt-ansatte, liksom arkivene til fører-kanselliet og Aksjon T4, aldri funnet.
Inntekter til Det tyske rike
Et foreløpig regnskapsoverslag over Aksjon Reinhardt for perioden 1. april 1942 – 15. desember 1943 viste at Tysklands statsbudsjett hadde fått en ekstra inntekt på 178,745,960 Reichsmark fra beslaglagte penger og andre verdier. SS hadde flere millioner gjenstander fra de drepte. Odilo Globocnik, som da var overført til Trieste, en endelig rapport om aksjonen til Heinrich Himmler. Han skrev at Generalguvernementet hadde vært en spesiell smittekilde som han hadde forsøkt å stanse; han rettferdiggjorde seg ved å tilråde Himmler å vie oppmerksomhet til «eliminering av denne faren». Videre bad han om belønning i form av jernkors til noen av stabsmedlemmene sine, for deres «særlige bedrifter i denne vanskelige oppgaven». Til dette svarte Himmler 30. november 1943: «Jeg uttrykker min takk og min anerkjennelse for de store og enestående bedrifter dere utførte for hele det tyske folk under realiseringen av Aksjon Reinhardt.»
Reichsbahn
Da Himmler merket at jødedeportasjonene stod i fare for å stoppe opp på grunn av slaget ved Stalingrad, tilskrev han 20. januar 1943 Theodor Ganzenmüller i ledelsen for Rikets transporttjenester, om flere tog. På tross av den desperate militære situasjonen østfronten befant seg i, ble tog stilt til rådighet som bestilt. Dieter Wisliceny, som sammen med Adolf Eichmann arbeidet med deportasjonene, erklærte at forsendelsen av jøder fra Hellas til Auschwitz «ble prioritert høyt nok til å ha forrang fremfor annen godstrafikk». Selv da tyskerne måtte evakuere fra Hellas i juli 1944, og troppene var i en fortvilt situasjon, gikk jødetransportene derfra etter oppsatt rute.
Henki Kolstad
Johan Henrik Ludvig «Henki» Kolstad (født 3. februar 1915 i Kristiania, død 14. juli 2008 i Oslo) var en norsk skuespiller og regissør, kjent av nordmenn gjennom flere generasjoner for sin allsidige skuespillerkunst på teater og film, og i TV-alderen blant annet for rollen som «Skomaker Andersen» i juleserien Jul i Skomakergata fra 1979.
Karriere
Kolstad er kjent for sin medvirkning i de norske filmene om Olsenbanden, og ikke minst i rollen som skomaker «Jens Petrus Andersen» i barne-TV-serien Jul i Skomakergata fra 1979, en serie som særlig har bidratt til å gjøre ham kjent blant de yngre. Denne julekalenderen for barn har blitt vist i en årrekke i desemberdagene frem til julaften og ble sist vist i 2003. I 1950-årene var Henki Kolstad og Inger Marie Andersen et svært populært par i flere storfilmer, blant annet Vi gifter oss fra 1951. Av de mange høydepunkter senere i hans karriere var oppsetningen av farsen Den spanske flue på ABC-teateret i 1989–90, hvor Kolstad spilte sennepsfabrikant Klinke. Stykket har siden 1990-årene blitt sendt flere ganger på NRK i romjulen. Utover komedie spilte Kolstad i flere alvorlige roller både i Fjernsynsteatret og på Nationaltheatret.
Han debuterte som 13-åring på Nationaltheatret i 1928 i stykket 18 år, og hadde sin «voksendebut» på Centralteatret i 1936. Han var i løpet av karrieren ansatt ved Trøndelag Teater, Det Nye Teater, Edderkoppen, Centralteatret og i 1964–86 ved Nationaltheatret. I tillegg til sin mangfoldige karriere i taleroller, gjorde han seg også sterkt bemerket i operetter, ikke minst som Leopold i diverse oppsetninger av Sommer i Tyrol, og i musikaler som My Fair Lady. Kolstad hadde rollen som Alfred Dolittle i musikalens første norske oppsetning på Folketeatret i 1959. Han filmdebuterte som 14-åring i filmen Eskimo fra 1930, og har videre medvirket i filmer som Vi gifter oss (1951), Troll i ord (1954), Pastor Jarman kommer hjem (1958), De dødes tjern (1958), Line (1961), Vildanden (1963), Skjær i sjøen (1965) og i tre av filmene om Olsenbanden. Han siste filmopptreden var i 1999. Han debuterte på TV i 1966 i Fjernsynsteater-stykket Kontoristene. Av andre TV opptredener kan man nevne komiserien Hjemme hos oss fra 1980. Hans siste TV-opptreden var i 2001, en gjesterolle i krimserien Fox Grønland. To år senere, i 2003, dukket han også opp kreditert som «Skomakeren» i musikkvideoen til rap-artisten Diaz' sang Hvem er denne karen?
Kolstad døde mandag den 14. juli 2008 på Diakonhjemmet sykehus i Oslo. Han ble 93 år gammel. Henki Kolstad bodde på Ullern i Oslo med sin kone Else som han giftet seg med 8. juli 1938. De fikk tre barn; filmregissøren Morten Kolstad og to døtre. Henki Kolstad var bror av skuespilleren Lasse Kolstad og offiser og politiker Knut Kolstad. Han var sønn av Andreas Kolstad (1883–1959) og Johanne (1884–1966).
Priser og oppmerksomhet
Kolstad mottok følgende priser:
Han ble også tildelt Storkors i Purpurnæseordenen i Kunstnerforeningen og Aamot-statuetten (1959) for sin innsats i norsk film. Han ble i 1988 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.
I 2003 lagde Ingerid Nordstrand og Pål Bang-Hansen fra NRK en dokumentar om Henki Kolstad med tittelen «Henki på film», som ble vist på NRK julen 2003.
Spillefilmer
Stemmeskuespiller
Sceneopptredener
{| cellpadding="2" cellspacing="2" border="0" style="width: 100%;"
Nationaltheatret
(I perioden 1928 og 1964–1993)
III
III kan sikte til:
Henki Kolstad
Centralteatret
(1936, 1945–1949)
Trøndelag teater
(1937–1941)
Oslo Nye Teater
(1941–1944, 1950-tallet–1963)
Edderkoppen Teater
(1944–1945, 1949–1950)
Skyggemøll
Skyggemøll (Blastobasidae) er en gruppe av små sommerfugler som hører til den store gruppen Gelechioidea. De er kjedelig farget i grått eller brunt, og har blitt lite studert. Det er beskrevet omtrent 500 arter, men det finnes trolig fem til ti ganger så mange ubeskrevne arter. Larvene lever av ulike slags dødt plante- og dyremateriale, gjerne i skogbunnen. I Europa er det flest arter på Madeira, bare noen få lever i Nord-Europa og bare to er funnet i Norge.
Utseende
Små sommerfugler (vingespenn 8 – 23 mm), slanke, grå eller brunlige, forvingene ofte med noen svarte flekker. Hodet er middels stort, fasettøynene hårløse, punktøyne (ocelli) mangler. Sugesnabelen er velutviklet, skjellkledt ved roten. Labialpalpene er av varierende lengde, bøyd oppover og bakover, og slutter seg tett mot hodets fremkant. Antennene er trådformede og vel halvparten så lange som forvingene. Forvingene er avlange og smale, avrundede i spissen, på farge grå eller brunlige. De har lange hårfrynser langs den ytterste tredjedelen av bakkanten. Bakvingene er nokså smale, sølvhvite, grå eller brune, med hårfrynser som er omtrent så lange som vingene er brede. Bakkroppen har en tverr-rad av kraftige, pigg-aktige børster på hvert ryggledd. Beina er middels lange og kraftige. Larvene er slanke og sylindriske, ofte mørkt fargede.
Thyone (måne)
Thyone, også kjent som Jupiter XXIX, er en retrograd irregulær satellitt og en av Jupiters måner. Den ble oppdaget av et lag av astronomer ved University of Hawaii ledet av Scott S. Sheppard, et al. i 2001, og fikk da den midlertidige betengelsen S/2001 J 2.
Thyone er ca. 4 kilometres i diameter, og går i bane rundt Jupiter i en gjennomsnittlig avstand av 21,406,000 km med en omløptstid på 639.803 dager ved en inklinasjon på 147.28° mot ekliptikken (146.93° mot Jupiters ekvator) og en eksentrisitet på 0,2526.
Månen tilhører Anankegruppen, retrograde irregulære måner med baner rundt Jupiter mellom 19,3 og 22,7 Gm med inklinasjoner på ca. 150°.
Skyggemøll
Levevis
Skyggemøllenes larver lever vanligvis ikke på levende planter, selv om enkelte arter kan gjøre skade på blomster eller kongler av bartrær. De fleste lever av ulike slags råtnende plante- eller dyremateriale, for eksempel muggent løv, døde insekter og fugleskitt. Larvene til Hypatopa binotella, den mest utbredte arten i Norge, ser ut til å spesialisere seg på mugne kongler.
Indre energi
Indre energi er en viktig størrelse i termodynamikk og betegner energien som finnes i en lukket mengde med stoff. Dette er i hovedsak termisk energi og kjemisk energi. Termisk energi er den kinetiske energien som materialet har på grunn av uordnede bevegelser til atomer og molekyler. Kjemisk energi er ordnet bindingsenergi til de samme partiklene og skyldes i stor grad deres potensielle energi. Konvensjonelt regnes ikke masseenergi som indre energi, siden denne stort sett er uendret i termodynamiske og kjemiske reaksjoner. Den indre energien kan beregnes med metoder fra kinetisk teori eller statistisk fysikk. Den er vanligvis betegnet ved symbolene U eller E  og måles i SI-enheten  Joule.
Matematiske relasjoner
For et termodynamisk system beskrevet ved de termodynamiske variablene volum V, trykk P og temperatur T, vil enhver infinitesemal forandring medføre en forandring i systemets indre energi U og entropi S som må oppfylle termodynamikkens andre hovedsetning. Matematisk betyr det at de tilsvarende differensialene er forbundet ved ligningen
Dette gjør det naturlig å betrakte den indre energien som en funksjon av entropien S og volumet V. Da vil differensialet av den indre energien være
slik at man må ha
Slike termodynamiske deriverte spiller en viktig rolle i alle anvendelser av de termodynamiske lovene.
Varmekapasiteten for systemet er gitt ved forholdet mellom en liten, reversibelt tilført varmemengde ΔQ = TΔS  og den resulterende økningen ΔT  i temperaturen. Skjer dette ved konstant volum slik at ΔV = 0, vil derfor varmekapasiteten være gitt ved den deriverte
som gjør det mulig å beregne den ved bruk av statistisk fysikk. Varmekapasiteten ved konstant trykk P er gitt ved en tilsvarende derivert av entalpien til systemet.
Åpne system
I kjemiske reaksjoner og mange andre, praktiske sammenhenger vil antall partikler N i systemet forandres ved at de skapes eller forsvinner i vekselvirkning med andre partikler eller med omgivelsene. I slike sammenhenger kan det utføres et arbeid som er gitt ved det kjemiske potensialet μ. Ved en liten forandring ΔN  i partikkeltallet, vil det medføre arbeidet ΔW = - μΔN . Matematisk vil man dermed ha den differensielle sammenhengen
Denne gir nå de termodynamiske deriverte
som likedan har mange anvendelser.
Temperaturen T, trykket P og kjemisk potensial μ er intensive variable som er uavhengige av systemets størrelse. Derimot er de variable N, U og S proporsjonale med systemets størrelse og kalles for ekstensive variable. Tar man f.eks. to identiske system med samme trykk, temperatur og kjemisk potensial og legger dem sammen, så får man et dobbelt så stort system med samme trykk, temperatur og kjemisk potensial, men med dobbelt så stor indre energi, entropi og partikkeltall. Matematisk sett kan det bare bety at U = TS - PV + μN. De forskjellige, termodynamiske variable må derfor være sammenknyttet på denne enkle måten som kan noen ganger forenkle deres bestemmelse.
FNs menneskerettighetskommisjon
FNs menneskerettighetskommisjon (engelsk: United Nations Commission on Human Rights, forkortet UNCHR) var et organ under FNs økonomiske og sosiale råd som arbeidet med menneskerettigheter, i nært samarbeid med FNs høykommissær for menneskerettigheter. 15. mars 2006 vedtok Generalforsamlingen å erstatte menneskerettighetskommisjonen med et nytt organ som fikk navnet FNs menneskerettighetsråd (engelsk: UN Human Rights Council).
Anton Salvesen
Anton Salvesen (født 1927) er en norsk tidligere aker. Salvesen vant gull i verdensmesterskapet i aking, ener for herrer i 1955, og ble således tidenes første verdensmester i sporten. Per 2010 er Salvesen Norges eneste medaljevinner i VM i aking.
Adam Nemec
Adam Nemec (født 2. september 1985) er en slovakisk fotballspiller som spiller for den rumenske klubben Dinamo București.
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Smuglere
Smuglere er en roman fra 1935 skrevet av Arthur Omre. Boken er delvis selvbiografisk.
Andreas Landmark
Andreas Landmark (født 14. april 1769 i Christiania, død 2. desember 1839 i Ørsta) var en norsk embedsmann og politiker.