cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Beleiringen av Ragnhildsholm
Beleiringen av Ragnhildsholm i september til november 1308 var det første norsk-svenske sammenstøtet under den svenske brødrestriden, etter at kong Håkon V Magnusson brøt med de svenske hertugene Erik Magnusson og Valdemar Magnusson.
GAB-registeret
A-delen
A-delen inneholdt en offisiell adresse med et koordinatsett for adressen. Adressen ble betegnet med en firesifret gatekode og et adressenummer som også kunne inneholde bokstaver. Gatekoden var igjen koblet opp med et gatenavnregister. Det kunne være flere adresser på en eiendom, men alle var koblet til G-delen (matrikkeldelen).
Beleiringen av Ragnhildsholm
Forspillet
Kongen hadde gitt kontrollen over byen Konghelle og den strategiske viktige festningen Ragnhildsholm til hertug Erik. Dette som en del av hans planer om et norsk-svensk forbund mot Danmark. Men den svenske borgerkrigen ødela den norske utenrikspolitikken. Hertugene viste at de ikke delte de samme interesser som nordmennene.
Ásmegin
Ásmegin er et norsk folk/viking metal-band, stiftet i 1998. Alle tekstene deres er skrevet på norsk; moderne, eldre og norrøn. Navnet Ásmegin betyr ordrett «Åsamakt» eller «Gudenes makt» på norrønt.
Ásmegin har gitt ut to studioalbum, Hin vordende sod & sø fra 2003 og Arv fra 2008. Noen av sangene på Hin vordende sod & sø er basert på skuespillet Peer Gynt av Henrik Ibsen.
Medlemmer
Tidligere medlemmer og gjesteartister
Beleiringen av Ragnhildsholm
Forspillet
Håkon V innså at hans politikk ikke lenge var holdbar. Hertugene hadde innledet en våpenstillstand i strid med de norske interessene knyttet til en pågående krig med den danske kongen Erik Menved. Våpenstillstanden mellom danskene og hertugene fra 2. mai 1308 brøt helt med den norske kongens politiske målsetninger.
Kong Håkon bad så om å få tilbake festningene Varberg på Halland og Ragnhildsholm sammen med Konghelle med nedre Båhuslen. Dette med henvisning til at hertug Erik hadde forbrutt seg mot overenskomster året før. En av dem gikk ut på å ikke slutte fred med danskekongen uten Håkon Vs samtykke. Hertug Erik, som hadde knyttet sin strategi til de to viktige festningene, som dessuten hentet inn leietropper fra de tyske byene, nektet.
GAB-registeret
A-delen
Det var mange eiendommer og bygninger (særlig på landet) som ikke var tildelt offisiell adresse. Disse eiendommene ble registrert i A-delen med såkalt matrikkeladresse, det vil si at gårdsnummeret presenteres som gatekode, og bruksnummeret presenteres som gateadressen. Dette ble videreført i matrikkelen.
Beleiringen av Ragnhildsholm
Beleiringen
Tidlig i september 1308 seilte en norsk krigsflåte anført av kong Håkon V fra Skagerak oppover Göta älv mot Konghelle. I nærheten av festningen gikk en stor styrke på land for å innlede beleiring. Men festningen var gunstig plassert, og det viste seg å være vanskelig å angripe. Den lå på en holme og besto av et borgtårn på flere etasjer. Rundt gikk en høy ringmur med tårn i hjørnene og ett ved inngangsporten. I borggården var en samling bygninger, ganske typisk for en mindre befestning i Norden. Dessuten ligger holmen, som i dag er større enn den var høsten 1308, midt i et elveløp med sterke strømmer mellom Hisingen og Båhuslen, slik at et konsentrert angrep fra fartøyer viste seg å være meget vanskelig. Et stormangrep på ringmuren ville ha ført til store tap for angriperne.
Under den samme krigen var Ragnhildsholm festning beleiret tre ganger i årene mellom 1308 og 1310. Alle gangene var det norske styrker som ikke kontrollerte det nordre elveløpet mellom Båhuslen og Hisingen.
GAB-registeret
B-delen
B-delen inneholdt registrerte bygninger med et koordinatsett. For hver bygning var angitt areal, byggeår og bygningstype. For enkelte typer bygninger var det en del tilleggsopplysninger, for eksempel bruksareal, etasjefordeling, etasjeklassifisering, antall piper o.l.
Etasjebestemmelsen i GAB-registeret ble klassifisert på følgende måte: Areal som ikke falt inn under ovennevnte kriterier ble klassifisert som 1., 2. etasje o.s.v.
Klassifiseringene ga konsekvenser for blant annet vann/avløpsgebyr for kommuner som beregnet disse etter areal, hvor huseier betalte mindre for eksempelvis en kjeller enn en underetasje.
B-delen av GAB var beheftet med mange feil og mangler. Mange kommuner jobbet med oppdatering av B-delen, slik at systemet kunne få enda større utnyttelse.
Spesielle anvendelser
De akuttmedisinske kommunikasjonssentralene benyttet en sammenkobling av GAB-registeret og telefonkatalogen ved oppringinger til nødnummeret 113. Dette ga koordinater som plasserte telefonen det ringes fra på kartet.
Hengebane (andre betydninger)
Hengebane kan vise til
Jesse Väänänen
Jesse Väänänen (født 6. januar 1984) er en finsk langrennsløper.
Han debuterte i verdenscupen i langrenn 5. mars 2004, og hans beste individuelle verdenscup-plassering er en 4.-plass i klassisk sprint fra 2010.
Beleiringen av Ragnhildsholm
Den nye festningen
Det søndre elveløpet som hadde vært lite seilbar for større fartøyer, var blitt utvidet ved en geologisk begivenhet. Sør for Båholmen eller Bagaholmen, der den nye festningen ble oppført, lå en plass som het Jordfallet, et jordskredsområde som tidligere hadde stengt av det søndre elveløpet ned til der dagens Göteborg ligger. Dermed var det ved begynnelsen av 1300-tallet slik at det nordre elveløpet ikke lenger var den eneste skipsleien opp i Göta älv.
Den nye festningen ble liggende der den store elven delte seg til det nordre og det søndre elveløpet. Dermed fikk den en strategisk betydning som langt overskygget Ragnhildsholmen, og denne ble oppgitt og nedlagt ikke lenge etter. Båhus festning kontrollerte hele sjøtrafikken på Göta älv og dessuten den viktige byen Konghelle.
Jesse Väänänen
Väänänen representerte Finland under Vinter-OL 2010.
Olympiske resultater
Vancouver 2010
Italia under EM i friidrett 2010
Italia deltok med 73 utøvere under EM i friidrett 2010 som ble arrangert 27.juli–1. august 2010 i Barcelona. Utøvere fra Italia tok seks medaljer under mesterskapet.
Tao Geoghegan Hart
Tao Geoghegan Hart (født 30. mars 1995 i London) er en britisk syklist.
Han ble profesjonell for Team Sky i 2017.
Han største seier som profesjonell kom på først på 15. etappe av Giro d’Italia 2020. Senere vant han rittet sammenlagt, etter å ha slått Jai Hindley på den siste tempoetappen.
Asimo robot
ASIMO (akronym for Advanced Step in Innovative MObility) er en humanoid robot konstruert av Hondas avdeling for forskning og utvikling.
ASIMO er 130 centimeter høy og veier 54 kilo. Roboten kan løpe på to bein i en hastighet opp mot 6 kilometer/time. ASIMO er den ellevte i en rekke av roboter som har vært utviklet av Honda siden 1986.
Væring
Væringer som begrep er beslektet eller overlappende med begrepet varjager, «de edsvorne», som var de menn som drev handel østover og sørover på de russiske elvene, eller drev plyndring som vikinger. Arkeologiske funn på Gotland i form av utenlandske mynter tyder på et vestlig senter for denne handelen, og at handelen var betydelig. Man kan den dag i dag se spor etter væringer i Istanbul, ved å se runer i Hagia Sofia.
Norrøn bosetning i øst
I likhet med romerske legioner tok den bysantinske hæren inn folk av mange nasjonaliteter som leiesoldater. Den første kjente vervingen av norrøne krigere stammer fra Askold og Dirs vikingetokt tilbake i 860. Menn fra rus-folket ble deretter vervet i voksende antall, og på slutten av 900-tallet opprettet Basileios II en egen væring-avdeling i sin keisergarde. Om lag 700 av dem deltok i angrepet på Kreta i 902, og kamper på Dalmatias kyst og i Italia, Bulgaria og Lilleasia.
De fleste var svensker, som det gjenspeiles på svenske runesteiner som nevner Bysants og Russland og araberlandene. Blant væringene var også dansker, nordmenn og islendinger som Griss Sæmingsson ca 970, Stefnir Torgilsson som «omvendte» Island, hans venn Torvald Kodransson «den vidfarne» som døde på hjemvei fra Russland, og Bolle Bollason som tjente i keisergarden 1028-31. Han var særlig stolt av sverdet Fotbiteren som han hadde fått i gave. Blant danskene var Ulf jarls bror Eiliv. Nordmannen Harald Sigurdsson, den senere kong Harald Hardråde, tjenestegjorde 1034-43 ved fyrst Jaroslavs hird i Kijev og deretter i den bysantinske hær, der han ble forfremmet til offiser med tittelen manglavites når han gikk i keiserens følge, bærende ordensmaktens symbol.
Begrepet «væring» kunne omfatte hvem som helst fra vestlige Europa, eksempelvis angelsaksere som flyktet fra normannernes erobring av England. Slavere og bysantinere skilte ikke mellom nordeuropeere. Den russiske Nestorkrøniken inkluderte dansker og angelsaksere som «væringer» eller «varjagere». Væringer hadde drevet handel i Østersjøen så langt tilbake som 600-tallet. «Han ble drept i østerled» eller han «fór i østerled til Gardariket» står det på runesteiner i Sverige. Allerede da Helgö var en blomstrende handelsplass i Mälaren i Sverige på 600-tallet, fantes det kontakter på den andre siden av Østersjøen. Fredløse, voldsmenn, eventyrere, kjøpmenn og bosettere fra nordiske land trakk mot det veldige landet i øst som lokket med store muligheter. De russiske elvene var transportårer som ga adgang til de kostbare produktene fra Orienten. Langs elvene nådde norrøne menn til Svartehavet og i år 839 til Miklagard – hovedstaden i det store østromerske riket, Konstantinopel. Eller ferden kunne gå langs elven Volga enda lenger øst til Kaspihavet, og videre til Bagdad og den arabiske verden. En mann som utrustet storstilt ferd østover, var svensken Ingvar den vidfarne som minnes i en egen saga.
I kjølvannet av eventyrerne og handelsmennene fulgte bosettere som dannet svenske bosetninger i øst fra 700-tallet. Sammen med den slaviske befolkningen dannet de det rusiske riket og senere Kievriket som nådde sitt høydepunkt på 1000-tallet. Det var et rike som dekket et område større enn Norge, Sverige, Danmark og de britiske øyer til sammen, og strakte seg fra Finskebukten i nord og nesten til Svartehavet i sør.
Væringer og rusere
I henhold til legenden kom disse væringer eller rusere fra «over havet», en Rurik eller Rørik og hans to brødre Truvor og Sineus med andre væringer og bosatte seg i byen Novgorod. Rurik forble herskeren inntil han døde i 879.
Selv om mange historikere ser på væringene fra 800-tallet som et sagn, var den historiske bosetningen rundt byen som de norrøne kalte for «Aldeigja», Aldeigjuborg (fra finske Alode-joki = lavlandselv), dagens Staraya Ladoga, assosiert med navnet Rurik (Hrørīkr, Rurik, Riurik), den væringen som tok kontroll over området i 862 og bygget Holmgard (Ryurikovo Gorodisjtsje) i Novgorod rundt innsjøen Ladoga. Aldeigjuborg var den første større handelsplassen på vegen mot øst og et viktig vegkryss mellom datidens handelsveger. På 800-tallet hadde den kanskje så mange som 1000 innbyggere. Vestlige historikere anser at denne norrøne bosetningen smeltet sammen med den slaviske bosetningen og dannet Kievriket, det rusiske kongedømmet Kiev og således ga navn til landet Russland. Skjønt mange slaviske forskere har ut fra nasjonale hensyn opponert og avvist at det var en norrøn innflytelse.
I kontrast til den store norrøne innflytelsen i Normandie og spesielt på De britiske øyer satte den kulturen som væringene brakte med seg svært få spor i øst. De herskende klasser i de to mektige byene Novgorod og Kiev synes å ha blitt slavifisert svært hurtig, sannsynligvis på grunn av at væringene var et lite mindretall og at språket deres ble fortrengt av slavisk. Likevel ble norrønt språk snakket i Novgorod helt fram til 1200-tallet, og væringer i betydningen leiesoldater fortsatte å gjøre tjeneste hos den østromerske keiseren.
Væringgarden
Væringgarden ble opprettet i 930 og besto av krigere fra de nordiske landene som tjente som leiesoldater for den østromerske keiseren. De som vendte hjem påvirket omgivelsene med fremmede inntrykk. Den femtårnede kirke i den danske byen Kalundborg bærer innflytelse østfra som ble brakt hjem av væringer.
I 839 skal keiser Teofilos ha ansatt norrøne menn, væringer eller varjagere, som leiesoldater i vaktstyrken i Konstatinopel. Teofilos forhandlet med væringene som han kalte for «Rhos» for å skaffe leiesoldater til sin hær. I år 860 hadde væringene i Kiev angrepet Konstantinopel for første gang. Det første angrepet skal ha vært mislykket, men det hindret dem ikke å foreta nye angrep, samtidig som andre væringer var opptatt med fredfylt handel. Væringene skal ha kommet tilbake med nye angrep i 860, 907, 911, 941, 945, 971, og siste gang i 1043. Til tross for de stadige angrepene var væringene underlegne militært sett og ble alltid beseiret av keiserens hær, spesielt ved hjelp av gresk ild.
Væringer ble ansatt av kongedømmet i Novgorod og Kiev som leiesoldater fra 800-tallet og fram til 1000-tallet. Siste gang en væring eller varjager blir nevnt som leiesoldat i Russland, er i 1043. Om grunnen var at det ikke lenger var behov for dem, eller om leiesoldatene hadde blitt assimilert i stedets samfunn og ikke lenger ble betraktet som væringer, er åpent for spekulasjon.
Carter County (Missouri)
Carter County er et fylke i den amerikanske delstaten Missouri. Fylket ligger 130 meter over havet.
Væring
Væringgarden
Væringene tjenestegjorde sammen med sjøfolk fra Dalmatia i den bysantinske flåten mot Kreta i 902 og på nytt i 949 under Konstantin VII Porfyrogennetos. Så tidlig som 911 blir væringer eller vikinger nevnt i den bysantinske hæren. Det ble nedtegnet at det var kontingenter av væringer i hærstyrken som kjempet mot araberne i Syria i 955. Etter denne tjenesten steg de i gradene fra medlemmer av «Det store forbund» (gresk: Μεγάλη Εταιρεία) til leiesoldater i den keiserlige vaktstyrken.
Det ble vanlig med væringer innenfor Det østromerske riket, og etter at keiser Basileios II ble stadig mer desperat, ble etter hvert stadig flere væringer rekruttert. I 988 sendte Basileios II forespørsel etter enda flere soldater til Vladimir I av Kiev for å få hjelp til å forsvare tronen. Bundet av den traktat som Vladimirs far hadde inngått, sendte herskeren av Kiev 6 000 krigere til Konstantinopel. Som takk sendte keiseren sin søster Anna som Vladimirs hustru og inngikk en avtale om å konvertere til kristendommen.
Det var Basileios IIs mistro til innfødte vaktmenn, hvis lojalitet ofte kunne skifte brått med fatale konsekvenser, sammen med væringenes allerede beviste lojalitet, som fikk Basileios II til å verve væringene som sine personlige livvakter. Denne nye styrken ble kjent som Væringgarden (gresk Tagma ton Varangion, Τάγμα των Βαραγγίων). I årenes løp kom stadig nye rekrutter fra Sverige, Danmark og Norge, og det nordiske innlaget var dominerende i organisasjonen fram til slutten av 1000-tallet.
Dominert av menn fra England
Misfornøyde angelsaksere hadde ikke helt gitt opp tanken om å gjenerobre England fra William erobreren. Da den danske kongen Svein Estridsson besøkte Konstantinopel, forsøkte de uten hell å overtale ham til å gjenerobre England fra normannerne. Men noen, kanskje til og med de fleste, bosatte seg i det fremmede landet og skapte seg nytt liv der. En angelsakser av høy byrd fra Canterbury imponerte keiseren så mye at han fikk tildelt et «jarldømme» og kunne gifte seg inn i en rik familie. Han bygget en kirke i Konstantinopel som ble viet til Sankt Nikolas av Myra og Augustin av Canterbury. Kirken ble et kapell for væringene.
Under regimet til Henrik I ble en mann ved navn Ulfric fra Lincoln sendt til England på et diplomatisk oppdrag for keiser Alexios I Komnenos, sannsynligvis for å rekruttere flere leiesoldater.
Organisasjonen
I motsetning til innfødte østromerske vakter lå væringenes lojalitet direkte under keiseren selv, og ikke en overordnet offiser. Dette ble åpenbart i 969 da de væringer som tjenestegjorde som hans livvakter unnlot å beskytte keiser Nikeforos II Fokas fra attentat og heller ikke hevnet hans død. «I live ville de ha beskyttet ham til siste åndedrett; død var det ingen hensikt å hevne ham. De hadde en ny herre nå.»
Lojalitet på prøve
Væringene opptrer i den skotske forfatteren Walter Scotts roman Hertug Robert av Paris som de modigste og mest lojale av alle menn i den bysantinske hæren, noe som sannsynligvis var sterkt overdrevet. Skjønt, denne romantiske overdrivelsen begynte ikke med britiske forfattere, men med de samtidige bysantinske forfattere, som svulstig henviste til «de edle brutale». Noen bysantinske forfattere omtaler dem som «barbarer med økser» eller pelekyphoroi barbaroi. Mange skribenter priser deres lojalitet til keiseren og mener at den skyldtes deres etniske bakgrunn. Men det bysantinske styret var stadig utsatt for tronranere, noe som indikerer at Væringgardens lojalitet kan ha vært mindre enn kildene vil ha oss til å tro.
Et merkbart unntak til væringens berømte lojalitet overfor keiseren skjedde i 1071. Etter å ha blitt beseiret av sultan Alp Arslan ble keiser Romanus IV Diogenes sent tilbake til Konstantinopel for å regjere. Hans rivaler til tronen hadde derimot andre meninger, og etter å ha besluttet at hans mangler som keiser var for mange, ble det gjennomført et palasskupp før han kunne komme. Hans stesønn, Johannes Dukas, benyttet Væringgarden til å fjerne den fraværende keiseren. Han delte garden i to deler, én gruppe som dro til palasset for å utrope hans bror Mikael VII Dukas som keiser, og en annen som ble sendt for å arrestere hans mor, keiserinne Eudokia. Istedenfor å forsvare den fraværende keiseren, lot væringene seg bruke av tronranerne.
Menn med økser
Som sine likesinnede norrøne krigere i nord brukte væringene helst lange økser som våpen, men de var også dyktige med sverd og bue. I noen kilder er de beskrevet som ridende. Væringgarden var stasjonert hovedsakelig rundt Konstantinopel, og mange væringer var forlagt i selve Bucoleonpalasset. Garden fulgte også hærstyrken i felt, og bysantinske krøniker (foruten flere vesteuropeiske og arabiske skribenter) merket seg ofte deres dyktighet i kamp, spesielt sammenlignet med de lokale barbarer. Væringene var betydningsfulle for den bysantinske seieren under keiser Johannes II Komnenos i slaget ved Beroia i 1122. Væringene hakket seg veg gjennom fiendens sirkel av vogner, slo i stykker deres stillinger og skapte kaos i deres posisjoner.
I tillegg var væringene de eneste i den bysantinske hæren som med hell maktet å forsvare deler av Konstantinopel under Det fjerde korstoget. Selv om garden tilsynelatende ble oppløst etter at byen ble erobret i 1204, er det visse indikasjoner på at den ble gjenopprettet enten av keiserriket Nikea eller av Palaeologos-keiserne selv.
I tillegg til å være kjent for sin ekstreme lojalitet, ble væringene på 1000-tallet berømt for sine lange økser og sin heftige hang til drikking. Det er utallige historier om væringer som enten drikker over evne eller som er fulle. Den danske konge Erik Ejegod skal i løpet av et besøk i Konstantinopel på veg til Jerusalem ha «formanet Væringgarden til å leve et mer nøkternt liv og ikke overgi seg til fyll». I lys av dette er det neppe overraskende å finne en henvisning fra 1100-tallet som beskriver væringene som «keiserens vinsekker».
Kanskje det mest berømte medlemmet av Væringgarden var den framtidige kong Harald Sigurdsson av Norge, mest kjent under sitt karakteristiske tilnavn Harald Hardråde. Etter at han flyktet fra Norge etter slaget ved Stiklestad, dro Harald først til Russland og derfra til Konstantinopel i 1035. Han skal ha deltatt i 18 slag og slåss mot araberne i Anatolia og på Sicilia under general Georgios Maniakes, og dessuten i det sørlige Italia og Bulgaria.
I løpet av sin tid i Væringgarden fikk han tittelen Akolouthos («kommandant av garden»), men hans tjeneste endte med fengsling på grunn av økonomisk underslag av gods fra den plyndringen som skjedde under hans kommando. Han klarte etter hvert å rømme fra fengselet og komme seg hjem i 1043. I henhold til Snorre Sturlasons Heimskringla ble han fengslet for å ha fornærmet dronning Zoe (Zoë Porfyrogenita). Grunnen skal ha vært delvis at Harald ville ha ei møy ved navn Maria, som var en slektning av dronningen, og delvis at dronningen ville ha ham selv. Snorres forklaring er neppe historisk korrekt.
Den forviste angelsaksiske prinsen Edgar Ætheling kan også ha tjenestegjort i vaktstyrken rundt år 1098. Væringgarden blir også nevnt i Njåls saga med referanse til Kolskegg. Denne skal først ha reist til Russland og derfra til Konstantinopel: «og der tok tjeneste hos keiseren. Det siste som ble hørt fra ham var at han hadde giftet seg med ei hustru der, og var kaptein for væringene og ble der til sin dødsdag.»
Også Laksdøla saga har et kapittel om Miklagard og væringene: «Da Bolle hadde vært en vinter i Danmark, ga han seg på ferd til andre land, og han stanset ikke før han kom til Miklagard. Han var ikke lenge der før han ble opptatt blant væringene. Vi har ikke hørt om at noen annen nordbo før Bolle Bollesson hadde gitt seg i tjeneste hos Miklagardskongen. Bolle ble i Miklagard temmelig mange år, og han ble regnet for den djerveste mann overalt der det røynet på, og gikk jamnt like etter de fremste. Væringene satte stor pris på Bolle så lenge han var i Miklagard.»
Vince Lombardi
Vincent Thomas Lombardi (født 11. juni 1913 i Brooklyn i New York, død 3. september 1970 i Washington, D.C.) var en trener i amerikansk fotball og en general manager i National Football League (NFL). Han er best kjent for å ha vært Green Bay Packers' hovedtrener på 1960-tallet, da han ledet laget til ligaseier i NFL tre ganger på rad og fem ganger totalt i løpet av syv år, inkludert seier i de to første Super Bowls etter - og -sesongene.
Lombardi begynte trenerkarrieren sin som assistent og senere hovedtrener ved St. Cecilia High School i Englewood i New Jersey. Han var assistenttrener ved Fordham, United States Military Academy, og med New York Giants før han ble hovedtrener for Green Bay Packers fra 1959 til 1967 og deretter Washington Redskins i 1969.
Han hadde aldri en tapende sesong som hovedtrener i NFL og hadde en seierprosent på 73,8 % i seriespillet (96–34–6) og 90 % (9–1) i sluttspillet for en total på 105 seiere, 35 tap og 6 uavgjort i NFL.
Selv om Lombardi var kjent for å være gretten og ha en «iron discipline» var han forut sin tid i å skape et positivt miljø for homofile spillere, og han utfordret konstant de eksisterende Jim Crow-lovene og ledet kampen mot rasisme i amerikansk fotball. Han sa en gang at han «... viewed his players as neither black nor white, but Packer green.»
Lombardi blir av mange sett på som den beste treneren i idrettens historie, og er anerkjent som en av de beste trenerne og lederne i amerikansk idrett noensinne. Året etter at han døde plutselig av kreft i 1970 ble han innlemmet i Pro Football Hall of Fame, og NFLs Super Bowl-trofé ble omdøpt Vince Lombardi-troféet i hans ære.
Tidlig liv
Lombardi ble født 11. juni 1913 i Sheepshead Bay-nabolaget i Brooklyn til Enrico «Harry» Lombardi (1889–1971) og Matilda «Mattie» Izzo (1891–1972). Harrys foreldre, Vincenzo og Michelina, emigrerte fra Salerno i Italia. Matties foreldre, Anthony og Loretta, emigrerte fra Vietri di Potenza i Basilicata. Harry hadde tre søsken og Matilda hadde 12. Vince var den eldste av fem barn, Madeleine, Harold, Claire og Joe. Hele Lombardi- og Izzo-familien bosatte seg i Sheepshead Bay.
Tonantins
Tonantins er en kommune i delstaten Amazonas i nordregionen av Brasil.
Vince Lombardi
Tidlig liv
Matildas far, Anthony, åpnet opp en frisørsalong i Sheepshead Bay før århundreskiftet. Rundt da Lombardi ble født åpnet Harry og broren Eddie en slakterforretning i Meatpacking District i Manhattan. Gjennom den store depresjonen klarte Harrys butikk seg bra, og familien ble velstående. Lombardi vokste opp i et etnisk variert middelklassenabolag.
High school
Lombardi ble uteksaminert fra åttende klasse da han var 15 år gammel i 1928. Han begynte deretter på Cathedral Preparatory Seminary, en del av Cathedral College of the Immaculate Conception, i Brooklyn, et 6-årig sekundærprogram for å bli katolsk prest. Ved Cathedral spilte han på skolens baseball- og basketballag, men prestasjonsnivået hans ble hindret av dårlig syn og svake atletiske evner. Til tross for at det brøt skolens regler fortsatte han å spille amerikansk fotball utenfor campus gjennom sin studietid på Cathedral. Etter å ha fullført fire år bestemte han seg for at han ikke ville bli prest. Han begynte på St. Francis Preparatory high school høsten 1932. Her ble han et av oppstartsmedlemmene av fraternitiet Omega Gamma Delta. Han tid som fullback på Terriers' amerikansk fotballag vant ham en plass på All-City-laget.
Fordham University
I 1933 fikk Lombardi et idrettsstipend til Fordham University i Bronx for å spille for Fordham Rams og trener Jim Crowley, som var en av Four Horsemen for Notre Dame på 1920-tallet. Som freshman viste Lombardi seg å være en aggressiv spiller på banen. Før starten av sophomoreåret sitt lå Lombardi an til å være startende tackle. Han var kun 1,73 og rundt 82 kg og var dermed under snittet i størrelse for posisjonen
Som senior i 1936 var han right guard i Seven Blocks of Granite, et kallenavn en skribent ved Fordham University hadde tilegnet lagets angrepsrekke. I en kamp mot Pitt fikk han et stort kutt inni munnen og fikk flere tenner slått ut. Han gikk glipp av mesteparten av det som var igjen av kampen, men kom på banen på forsvarssiden for å sikre et uavgjort resultat. Rams var 5–0–2 før de tapte 7–6 mot NYU i sesongfinalen. Nederlaget tapte Fordhams håp om å spille i Rose Bowl Game og lærte Lombardi en lekse han aldri skulle glemme — aldri undervurder motstanderen din.
Tidlig karriere
Lombardi ble uteksaminert fra Fordham University 16. juni 1937. På grunn av den store depresjonen hadde han få karrieremuligheter foran seg. De neste to årene viste han ikke noe ambisjoner. Han prøvde seg på semi-profesjonell amerikansk fotball med Wilmington Clippers i American Association og i inkasso, men falt snart av. Med farens støtte registrerte han seg ved Fordham Law School i september 1938. Selv om han ikke strøk i noen fag mente han selv at karakterene hans var så dårlige at han droppet ut etter kun ett semester. Senere i livet fortalte han andre at han var nær å uteksamineres, men ønsket om å starte og støtte en familie førte til at han måtte forlate jusstudiet og finne seg en jobb. han spilte også med Brooklyn Eagles.
St. Cecilia High School
I 1939 hadde Lombardi lyst til å gifte seg med kjæresten Marie Planitz, men valgte å utsette det etter at faren insisterte på at han trengte en trygg inntekt for å støtte seg selv og en familie; han endte opp med å gifte seg med Marie året året etter. I 1939 tok han en stilling som assistenttrener på St. Cecilia, en katolsk high school i Englewood i New Jersey. Han ble tilbudt stillingen av skolens nye hovedtrener og Lombardis tidligere lagkamerat ved Fordham, quarterback Andy Palau. Palau hadde nylig tatt over stillingen som hovedtrener fra en annen lagkamerat fra Fordham, left guard Nat Pierce, som hadde tatt en jobb som assistenttrener ved Fordham. I tillegg til trenerjobben var Lombardi, da 26 år gammel, lærer i latin, kjemi og fysikk for en årslønn på under $1 000.
Andy Palau gikk til Fordham i 1942 og Lombardi ble hovedtrener på St. Cecilia. Han jobbet ved skolen i åtte år, hvorav fem var som hovedtrener. I 1943 ble St. Cecilia's anerkjent som det beste amerikansk fotballaget i landet, i stor grad takket være en seier over Brooklyn Prep, en Jesuittskole som ble sett på som ett av de beste lagene på Amerikas østkyst. Brooklyn Prep var den sesongen ledet av senior Joe Paterno som i likhet med Lombardi kom til å oppnå legendestatus i amerikansk fotball. Lombardi vant seks mesterskap, og ble president for Bergen County Coaches' Association.
Fordham
I 1947 ble Lombardi trener for freshmanlaget i amerikansk fotball og basketball på hans alma mater, Fordham University. Året etter var han assistenttrener for universitetslaget under hovedtrener Ed Danowski, men det kan argumenteres for at han var de facto hovedtrener.
West Point
Etter 1948-sesongen tok Lombardi en assistentjobb ved U.S. Military Academy i West Point, en stilling som skulle ha stor innflytelse på hans trenerstil. Han var offensive line coach under den legendariske hovedtreneren Earl «Colonel Red» Blaik. «As integral as religion was to [Lombardi's] sense of self, it was not until he reached West Point and combined his spiritual discipline with Blaik's military discipline that his coaching persona began to take its mature form.» Blaiks fokus på utførelse skulle ende opp med å være et av de store kjennetegnene ved Lombardis trenerstil. Lombardi var trener på West Point i fem sesonger med varierte resultater. 1949- og 1950-sesongene var suksesser, men 1951- og 1952-sesongene var ikke det, da det kom etter avsløringer om at kadetter hadde jukset (som var et brudd på Cadet Honor Code) om våren 1951. Dette resulterte i at 43 av de 45 spillerne på laget ble utvist. «Decades later, looking back on his rise, Lombardi came to regard ...» Blaiks avgjørelse om å ikke si opp «... as a pivotal moment in his [own] career» — det lærte ham utholdenhet. Etter 1951- og 1952-sesongene var forventningene lave for laget i 1953 da de også hadde mistet seks spillere som underpresterte akademisk. Laget avsluttet derimot 1953-sesongen 7–1–1, og Lombardi spilte en større rolle enn han noensinne hadde gjort for laget. Etter disse fem sesongene tok Lombardi en stilling som assistenttrener for New York Giants.
New York Giants
Da Lombardi var 41 år gammel i begynte han sin NFL-karriere med New York Giants. Han tok en jobb som senere skulle bli kjent som offensive coordinator under den nye hovedtreneren Jim Lee Howell. Giants hadde avsluttet den forrige sesongen under hovedtrener Steve Owen 3–9. Innen sin tredje sesong, i 1956 hadde Lombardi sammen med sin defensive coordinator, tidligere All-Pro cornerback Tom Landry, gjort laget om til et mesterskapslag, da de slo Chicago Bears 47–7 i NFL Championship Game 1956. «Howell readily acknowledged the talents of Lombardi and Landry, and joked self-deprecatingly, that his main function was to make sure the footballs had air in them.» På noen punkt tidligere i sin karriere, som assistenttrener på West Point og assistenttrener med Giants, hadde Lombardi vært usikker på om han noensinne kom til å få jobbet som hovedtrener på grunn av fordommene mot hans italienske arv, især med tanke på colleger i sørstatene. Howell skrev flere anbefalinger for Lombardi for å hjelpe ham i få en hovedtrenerjobb. Lombardi søkte på stillingen på Wake Forest, Notre Dame og andre universiteter, og i noen tilfeller fikk han ikke engang et svar. In New York introduserte Lombardi strategien regelblokkering til NFL. Med denne strategien kom offensive linemanen til å blokkere et område istedenfor en spesifikk forsvarsspiller, som på den tiden var normen i ligaen. Lagets running back skulle så løp mot hvilken som helst åpning. Lombardi refererte til dette som å løpe mot dagslyset.
1959
Green Bay Packers, med seks fremtidige Hall of Famere i spillerstallen i 1958, avsluttet sesongen 1–10–1 under hovedtrener Ray McLean, det verste resultatet i lagets historie. Spillerne hadde mistet motet, andelseierne hadde mistet tilliten, og Green Bay-samfunnet var opprørt. Angsten i Green Bay spredte seg til hele NFL da den økonomiske levedyktigheten og lagets eksistens stod i fare. Den 2. februar 1959 takket Lombardi ja til stillingen som hovedtrener og general manager for Packers. Lombardi krevde og fikk full kontroll over fotballsiden av laget. Han lot det ikke være noe tvil om dette da han fortalte styret, «I want it understood that I am in complete command here.»
Kravet om total kontroll var også myntet mot spillerne. Under hans første treningsleir etablerte han strenge regimer og krevde total dedikasjon og innsats fra spillerne. Packers så umiddelbart en forbedring da de avsluttet 1959-sesongen 7–5, og hovedtrener Lombardi ble utpekt til Coach of the Year. Tilhengerne satte pris på hva Lombardi prøvde å få til, og svarte med å sørge for at alle kampene i 1960-sesongen var utsolgt. Alle Packers' hjemmekamper i sesongoppkjøring, seriespill og sluttspill har vært utsolgt siden.
1960–66
I sitt andre år i 1960 vant Green Bay NFL Western Conference for første gang siden 1944. Seieren, sammen med hans da velkjente personlige tro, førte til at Green Bay-samfunnet gav ham kallenavnet «The Pope». Lombardi ledet Packers til NFL Championship Game 1960 mot Philadelphia Eagles. Før tittelkampen hadde Lombardi et møte med Wellington mara og fortalte ham at han ikke kom til å ta stillingen som Giants' hovedtrener, som han først hadde blitt tilbudt etter 1959-sesongen. På kampens siste play, i et drive som ville ha sikret seieren, ble Packers stanset et par yards fra mållinjen. Lombardi fikk sitt første, og eneste, nederlag i mesterskapskampen. Etter kampen og etter at pressen hadde forlatt garderoben fortalte Lombardi laget sitt, «This will never happen again. You will never lose another championship.» I senere år som Packers' trener gjorde Lombardi et poeng av å kjefte på sine running backs dersom de ikke klarte å score når de var en yard fra mål, noe han så på som personlig kritikk som han skulle få hevn for. Han ledet Packers til seier i lagets ni neste sluttspillkamper, en seierrekke som ikke ble gjentatt før Bill Belichick vant ti strake fra 2002 til 2006 med New England. Packers slo Giants for sin første NFL-tittel i 1961 (37–0 i Green Bay) og 1962 (16–7 i Yankee Stadium), som skulle bli de to første av fem titler i løpet av Lombardis syv år som hovedtrener. Etter seieren i 1962 ringte USAs president John F. Kennedy Lombardi og spurte han om han kunne «come back to Army and coach again.» Kennedy fikk et klart nei fra Lombardi. Hans eneste andre nederlag i sluttspillet kom mot St. Louis Cardinals i Playoff Bowl for tredjeplass etter 1964 (offisielt sett på som en vennskapskamp).
Inkludert sluttspill utenom vennskapskamper hadde Lombardi et sammenlagtresultat på 105–35–6 (.740) som hovedtrener, og han hadde aldri en tapende sesong. Han ledet Packers til tre NFL-titler på rad — i 1965, 1966 og 1967 — noe som kun hadde blitt gjort en gang før i ligaens historie, da Curly Lambeau, en av grunnleggerne av Packers, ledet laget til tre strake titler i 1929, 1930 og 1931. Etter 1966- og 1967-sesongene vant Lombardis Packer de to første Super Bowls, for fem ligatitler i løpet av syv sesonger.
Packers Sweep
Som Packers' trener konverterte Lombardi Notre Dame quarterback og vinner av Heisman-troféet Paul Hornung til en halfback på fulltid. Han designet også et play for fullback Jim Taylor: begge guardene, Jerry Kramer og Fuzzy Thurston, trakk ut mot utsiden og blokkerte ned banen mens Taylor skulle «run to daylight» — det vil si der forsvarerne ikke var. Dette var et play han originalt hadde utviklet med Giants for Frank Gifford. Det ble snart kjent som Packers sweep (eller Lombardi sweep), men Lombardi var selv åpen om at det var basert på et gammelt single wing-konsept.
Ice Bowl
I 1967 tok Lombardis Packers imot Dallas Cowboys i Green Bay den 31. desember i NFL Championship Game, en omkamp fra året før. Dette ble kjent som «Ice Bowl» da temperaturen ved kampstart var. Banen var oppvarmt, men systemet funket ikke denne dagen. Noen mente at det var skrudd av med vilje. Med 16 sekunder igjen av kampen og Packers under med 3 poeng tok de sin siste timeout. De hadde to yards til Dallas' mållinje og var på tredje down. I huddlen spurte quarterback Bart Starr Kramer om han kunne få nok grep på den frosne bakken for et wedge play, noe Kramer svarte klart ja på. Starr gikk bort til Lombardi på sidelinjen for å diskutere kampens siste play og fortalte ham at han ville kjøre et 31 wedge, men at han selv beholdt ballen. Lombardi fortalte Starr «Run it! And let's get the hell out of here!» Lombardi ble spurt av Pat Peppler hvilket play Starr skulle velge, og Lombardi svarte «Damned if I know.» Starr gikk tilbake til huddlen og bestilte et Brown right 31 Wedge, men hvor han selv beholdt ballen. Kramer blokkerte Jethro Pugh lavt og Ken Bowman traff Pugh høyt mens Starr fulgte dem inn i målsonen og gav Packers ledelsen, og seieren.
Washington Redskins
Ikke lenge etter seieren i Super Bowl II trakk Lombardi seg som Packers' hovedtrener den 1. februar 1968, men fortsatte som general manager. Stillingen som hovedtrener gikk til Phil Bengtson, som lenge hadde vært assistent, men Packers avsluttet sesongen 6–7–1 og kvalifiserte seg ikke til sluttspillet. I februar ble Lombardi hovedtrener og general manager for Washington Redskins. Redskins avsluttet sesongen 7–5–2 og hadde dermed sin første vinnende sesong siden 1955. Lombardi døde året etter, men fikk æren for å ha «truly changed the culture in that one unforgettable season in 1969,» og for å ha lagt grunnlaget for Washingtons suksess tidlig på 1970-tallet under en annen fremtidig Hall of Famer, George Allen.
Familie
På høsten 1934 introduserte Lombardis romkamerat Jim Lawlor ham til Marie Planitz, som var i slekt med søskenbarnet hans. Da Marie erklærte at hun ønsket å gifte seg med Lombardi mislikte faren, som var en aksjemegler som mente status var viktig, idéen om at datteren skulle gifte seg med en italiensk slakter fra Brooklyn, et eksempel på fordommene Lombardi ble møtt med flere ganger i løpet av sitt liv. Lombardi og Marie giftet seg allikevel, den 31. august 1940.
Den første gangen Marie ble gravid endte det i en spontanabort. Marie ble kraftig påvirket av det og fant trøst i alkohol, noe som skulle bli et problem for henne flere ganger i løpet av livet hennes. Sønnen deres Vincent Henry Lombardi (Vince Jr.) ble født i 1942, og datteren Susan fulgte fem år senere i 1947.
Lombardis perfeksjonisme, autoritære natur og temperament førte til at konen tilegnet seg evnen til å kjefte på og kritisere Lombardi når han kjeftet på henne. Ungene var heller ikke fri for kjeftingen hans. Når Lombardi ikke var opphisset var han ofte tilbakeholden og reservert.
Lombardis barnebarn, Joe Lombardi, ble utpekt til offensive coordinator for Detroit Lions i januar 2014. Han ble fjernet fra posisjonen halvveis gjennom 2015-sesongen. Lombardi hadde tidligere vært quarterbacks coach for New Orleans Saints. I 2009-sesongen hjalp han Saints på vei til å vinne troféet med hans bestefars navn på, og Drew Brees til å bli utpekt til Super Bowl MVP.
Andre verdenskrig
Til tross for at han nærmet seg slutten av 20-årene da andre verdenskrig startet tjente Lombardi ikke. Han hadde en rekke med fritakelser: hans første var en 2-A fordi han var en lærer; i 1943 fikk han et andre fritak for å ha blitt forelder (3-A); hans siste fritak var en 4-A som han fikk i 1944.
Religion
Tre ting som var permanente i Lombardis liv var hans katolske tro, hans familie og amerikansk fotball. Faren deltok i kirketjeneste daglig i hele sitt liv og morens favorittbilde av Vince som barn var fra hans konfirmasjon. Da Lombardi var 12 år og altergutt under påskesøndag, «... amid the color and pageantry scarlet and white vestments, golden cross, scepters, the wafers and wine, body and blood ... the inspiration came to him that he should become a priest ...». Da moren Matty hørte om det skrøt hun om sønnens planer til naboene. Lombardi gikk i kirken daglig gjennom livet.
I løpet av sin tid på St. Cecilia gikk Lombardi i kirken hver dag og «prayed for calm and control: of his temper and ... his wife's drinking.» Da han ble hovedtrener i 1942 ledet han laget til søndagsgudstjeneste før hver hjemmekamp. Ved St. Cecilia delte Lombardi kontor med Father Tim Moore, og det var ikke uvanlig at Lombardi avbrøt en samtale for å be om å få skrifte, som Moore lot ham gjøre på kontoret.
Mens han var med Green Bay kom Lombardi en gang ut av kontoret sitt og henvendte seg til sekretæren Ruth McKloskey ikledd «... all these priest robes on, and he had a miter with a tassel, everything.»" Hver dag på vei til jobb stoppet Lombardi innom St. Willebrord Church og «offer a prayer in case of unexpected death: 'My God, if I am to die today, or suddenly at any time, I wish to receive this Communion as my viaticum ... '». Han deltok ofte i søndagsgudstjenesten i Resurrection Church i Allouez-nabolaget sørøst i Green Bay, hvor han alltid satt på niende rad sammen med sin kone.
Morgenen Lombardi Avenue skulle åpnes sa Lombardi til sitt entourage på 37 personer at han var fornøyd med at han hadde fått dem opp tidlig nok til å delta på morgengudstjenesten. Lombardi hadde fjerde grad i Knights of Columbus.
Fordomsfri væremåte
I 1960 var det fremdeles et raseskille på minst ett lag i NFL, men Jack Vainisi, Scouting Director for Packers og Lombardi var fast bestemt på «to ignore the prejudices then prevalent in most NFL front offices in their search for the most talented players.» Lombardi forklarte sitt syn ved å si at han «... viewed his players as neither black nor white, but Packer green».
Blant hovedtrenere i profesjonell amerikansk fotball midt i borgerrettsbevegelsen var Lombardis synspunkt uvanlig. Da Lombardi tok jobben hos Packers hadde de kun en mørkhudet spiller i Nate Borden. I løpet av hans tid som trener ble laget totalt integret: innen 1967 hadde de 13 fargede spillere, inkludert All-Pros Willie Davis, Willie Wood, Dave Robinson, Herb Adderley og Bob Jeter.
På hans første treningsleir i Green Bay fikk Lombardi vite fra en av Packers' veteraner at en av nykommerne var i et forhold med en mørkhudet kvinne. Dagen derpå svarte Lombardi—som var sterkt mot Jim Crow-lovene og hadde en nulltoleranse mot rasisme—ved å advare laget om at spillere som på noen som helst måte oppførte seg fordomsfullt kom til å bli kastet av laget.
Lombardi gjorde det kjent til alle etablissementer i Green Bay at dersom de ikke behandlet spillerne hans likt uavhengig av hudfarge kom hele laget til å unngå dem. Før begynnelsen av 1960-sesongen etablerte han en policy om at Packers kun kom til å innlosjeres steder der alle spillerne var velkomne. Han nektet også å tildele hotellrom basert på en spillers hudfarge: i 1967 var Packers det eneste laget med en slik regel.
Lombardi var medlem av Oneida Golf and Riding Country Club, som kun var for hvite, i Green Bay, og krevde at han skulle få lov til å velge en caddie av uramerikansk opphav selv om hvite caddier var tilgjengelige. Lombardis synspunkt på rasespørsmål kom som et resultat av hans religiøse tro og de fordommene han selv hadde møtt som en italiensk-amerikaner.
Aksept for homofile spillere
Lombardi var kjent for å være flyktig og streng med spillere under trening og kamper, og insisterte på ubetinget respekt for alle i organisasjonen. Lombardi krevde «Nothing But Acceptance» fra spillere og trenere mot alle folk, og nølte ikke med å sparke en trener eller kutte en spiller dersom de fornærmet homofile spillere eller ansattes seksualitet. Ifølge David Maraniss, som skrev en biografi for Lombardi og har vunnet en Pulitzer, dersom Lombardi tok en trener i å «discriminating against a player thought to be gay, he'd be fired.» Richard Nicholls, Lombardis lillebror Hals partner, sa «Vin was always fair in how he treated everybody ... a great man who accepted people at face value for what they were, and didn't judge anybody. He just wanted you to do the job.»
Innen han ankom Washington var Lombardi allerede kjent med tight end Jerry Smiths legning. Tidligere lagkamerat Dave Kopay sa at «Lombardi protected and loved Jerry». Lombardi tok Smith med inn på kontoret sitt og sa at hans seksualitet aldri skulle være et problem så lenge han var Redskins' trener; Smith kom kun til å bli dømt for sine prestasjoner på banen og hans bidrag til lagets suksess. Smith blomstret under Lombardi, da han ble en vesentlig del av angrepet og ble stemt til All-Pros førstelag for første gang i sin karriere, som også var Lombardis eneste sesong som Redskins' hovedtrener.
Lombardi inviterte andre homofile spillere til treningsleiren med et stille håp om at de skulle vise at de fortjente en plass på laget. Under Washington Redskins' treningsleir i 1969 var den homofile Ray McDonald tilstede for å forsøke å bli med på laget igjen, men denne gangen med Lombardi som hovedtrener. Lombardi fortalte George Dickson, Redskins' running backs coach, «I want you to get on McDonald and work on him and work on him – and if I hear one of you people make reference to his manhood, you'll be out of here before your ass hits the ground.»
Politikk
Selv om konen var en republikaner var Lombardi en demokrat med liberale synspunkt på borgerrettigheter og våpenlover: han støtte John F. Kennedy i Presidentvalget i USA i 1960, Robert F. Kennedy i demokratenes primærvalg i 1968, og støttet også Wisconsins senator Gaylord Nelson. Til tross for dette begynte han å bli ukomfortable med de motkulturelle protestbevegelsene som florerte på 1960-tallet blant annet mot USAs rolle i Vietnamkrigen. I en tale han holdt for American Management Association i februar 1967 sa han at «everything has been done to strengthen the rights of the individual and at the same time weaken the rights of the church, weaken the rights of the state, and weaken the rights of all authority». På grunn av Lombardis popularitet vurderte Richard Nixon å stille til valg med ham, men droppet idéen da han fant ut om hans liberale synspunkt.
Sykdom og død
Lombardi hadde problemer med fordøyelseskanalen så tidlig som i 1967, og hadde sagt nei da legen spurte om en proktoskopisk undersøkelse. Den 24. juni 1970 ble Lombardi innlagt på Georgetown University Hospital, hvor prøver «revealed anaplastic carcinoma in the rectal area of his colon, a fast-growing malignant cancer in which the cells barely resemble their normal appearance.» Den 27. juli ble Lombardi igjen innlagt, og etter et inngrep ble det funnet at kreften var dødelig og at det ikke var noe som kunne gjøres. Lombardi og Marie tok imot familie, venner, prester, spillere og tidligere spillere på sykehuset. Han ble oppringt av president Nixon som fortalte Lombardi at hele Amerika stod bak ham, og Lombardi svarte at han aldri skulle gi opp kampen mot sykdommen. På dødsleiet fortalte Lombardi Father TIm at han ikke var redd for å dø, men at han angret på at han ikke fikk utrettet mer i løpet av livet. Lombardi døde i Washington, D.C. klokken 07:12 torsdag den 3. september 1970, omgitt av kone, foreldrene, to barn og seks barnebarn. Han var 57 år gammel.
Begravelsen var den 7. september i St. Patrick's Cathedral i Manhattan. Omtrent 1 500 personer hadde stilt opp langs Fifth Avnue, som var stengt for trafikk mellom 39th og 50th Street. Terence Cardinal Cooke holdt tale. Blant de som deltok i begravelsen var lageiere, kommissær Pete Rozelle, tidligere og daværende medlemmer av Packers, Redskins og Giants, tidligere studenter fra Saints, kolleger og spillere fra West Point og klassekamerater fra Fordham University, inkludert de gjenværende medlemmene av Seven Blocks of Granite. Lombardi ble bisatt i Mount Olivet Cemetery i Middletown Township i New Jersey.
Populærkultur
I 1968 spilte Lombardi i en 30 minutter lang motivasjonsfilm kalt Second Effort, som siden har blitt kalt for «The best-selling training film of all time».
Den 14. desember 1973 sendte ABC Legend in Granite med Ernest Borgnine som Vince. Det biografiske TV-dramaet fokuserte på Lombardis to første år som Packers' hovedtrener (1959–1960).