cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Call of the Simpsons
Handling
Bortkommet i ødemarken går Homer og Bart for å lete etter sivilisasjonen, uoppmerksomme på at Maggie trasker etter dem. Maggie kommer bort fra Homer og Bart, og blir snart adoptert av en bjørnefamilie. Homer og Bart på sin side mister klærne sine i en elv med sterke strømmer, og må bruke planter og jord for å dekke seg til. En naturfotograf tror Homer er Bigfoot, og tar et bilde av ham. Snart blir skogen overfylt av Bigfoot-jegere og suvenirbutikker. Journalister finner Marge og advarer henne om det forferdelige udyret som går rundt i skogen. Da hun ser bildet av Homer kjenner hun ham igjen.
Kald og nær utmattelse blir Homer fanget av jegere, skutt med en bedøvelsespistol og tatt med til et laboratorium for testing. Forskere observerer Homer, men de er usikre på om han er Bigfoot eller et menneske med under gjennomsnittlig intelligens. De tillater at Homer kan returnere til familien inntil de finner ut hvilken art han tilhører.
Simpsonovi (první série)
Fortauskunst
Fortauskunst er en type gatekunst som blir vanligvis utført som tegninger eller pastellmalerier på fortau og åpne plasser med asfaltbelegg eller større stein eller sementflater. Arbeidsmaterialet er gjerne tavlekritt som er forholdsvis rimelig, dersom ikke værgudene eller renholdsverket gjør at det blir nødvendig med intensivt vedlikehold.
Det er ofte kunstnerens hensikt at verket både skal være til glede for publikum og samtidig gi en liten slant i honorar fra forbipasserende.
Motivene er like varierte som vanlig for dagens billedkunst, og utførelseskvaliteten like variabel.
Fortauskunst har, i likhet med sandskulptur, en begrenset «levetid». Enkelte motiver, gjerne kopier av kjente kunstverker, går likevel årvisst igjen på de samme stedene.
Østre Moland
Østre Moland er en tidligere kommune i Aust-Agder fylke og har en komplisert historie med oppdeling, kommunesammenslåing og navneendring.
Østre Moland var i perioden 1837 - 1878 en kommune av betydelig størrelse og med en befolkning på 11.401. Denne kommunen omfattet de viktigste urbaniserte områdene rundt kjøpstaden Arendal og omfattet bl.a. Strømsbu, Torbjørnsbu, Barbu, Skilsø, Bratteklev, Revesand og Merdø. Kommunen strakte seg fra Merdø til Bjornes og fra Haslestad til Strømsbuneset. Grensene for denne kommunen skriver seg fra prestegjeldet med samme navn som tidligere var utskilt fra Holt prestegjeld.
I 1878 ble Østre Moland delt i tre: Tromøy sogn ble utskilt og samtidig delt i to, Tromøy sogn ble Tromøy kommune og omfattet øya Tromøy. Det som tidligere ble omtalt som Tromø sogns fastland beliggende på Tromøysunds vest- eller nordside ble også delt; Barbu kommune ble den vestlige del, Arendal bys nærmeste omegn øst til Dyvika. Området som i dag er Saltrød, Neskilen og Eydehavn ble utskilt som eget sogn, Stokken sogn, men forble i Østre Moland kommune og prestegjeld. I 1919 var denne delen av kommunen blitt svært endret, og ble nå skilt ut som Stokken kommune.
I 1919 var kommunen med navnet Østre Moland redusert til jordbruksområdene omkring Molandsvannet og Longumvannet. I to omganger var de urbaniserte og industrialiserte delene av kommunen skilt ut. Først ble de suburbane områdene rundt byen Arendal og på Tromøya fradelt. I neste omgang ble det nyopprettede industriområdet Eydehavn delt fra. Da disse fradelingene var gjennomført i 1919 var folketallet drastisk redusert til 1/10 av hva det var da kommunedelingen tok til 40 år tidligere. Det var en helt annen kommune som i 1948 vedtok å endre navnet til Austre Moland.
Østre Moland - en storkommune
Kommunen ble opprettet som Østre Moland formannskapsdistrikt i 1837, og besto da av et geografisk område som i dag utgjør mesteparten av de sentrale og østlige deler av Arendal kommune (unntatt Flosta). Kommunen strakte seg fra Ormetjern til Haslestad, og fra Merdø til Bjornes. Den mest folkerike del kommunen var forstadsområdene i Barbu, den del av kommunen som omsluttet byen Arendal. Formannskapsdistriktet Østre Moland hadde i 1878 11.401 innbyggere, og det administrative sentrum var strandstedet Barbu. Kommunens kirker lå langt fra strandstedet, på Tromøy og i Brekka ved Molandsvannet.
Kommunedeling 1878 og 1919
Fra 1. mai 1878 fikk Tromøy og Barbu status som selvstendige kommuner, mens resten beholdt navnet Østre Moland. Etter splittelsen hadde kommunen Østre Moland bare 2.524 innbyggere.
1. juli 1919 var det en ny deling. Industristedet Eydehavn var da etablert, og Stokken sogn ble skilt ut som egen kommune.
Kommunen og bygda rundt Molandsvannet
Den resterende del av Østre Moland kommune hadde etter fradelingen av Stokken bare 1.289 innbyggere, litt mer enn 1/10-del av hva kommunen med samme navn hadde før oppdelingen i 1878. Kommunen var redusert til jordbruksområdene omkring Molandsvannet og Longumvannet. Men noe av kommunens arealer lå svært nær byen Arendal.
Fornorskingspolitikken førte til at kommunen og kirkesognet i 1948 skiftet navn fra Østre Moland til Austre Moland. Navnet Austre Moland brukes i dag om bygda omkring Molandsvannet.
Det er problematisk at dette navnet også brukes om den historiske kommunen som omfattet Barbu, Tromøy og Stokken. Dette var en helt annen kommune.
Kommunesammenslåing
1. januar 1962 ble Austre Moland, Flosta, Stokken og Strengereid krets i Tvedestrand slått sammen til en ny storkommune som fikk navnet Moland kommune. Samtidig ble det foretatt en justering av grensen mot Tvedestrand.
I 1992 ble de fem kommunene Moland, Tromøy, Hisøy, Øyestad og Arendal slått sammen. Navnet på den nye kommunen ble Arendal.
Akif Pirinçci
Akif Pirinçci (født 20. oktober 1959 i Istanbul i Tyrkia) er en tysk-tyrkisk forfatter.
Pirinçcis familie emigrerte til Tyskland da han var 9 år gammel. Fjorten år gammel skrev han sin første dreiebok for den bayerske kringkastingen, Bayerischer Rundfunk. Kort tid etter mottok han en hørespillpris fra Hessischer Rundfunk. Han studerte deretter ved Akademiet for film og fjernsyn i Wien, og arbeidet som dreiebokforfatter.
I 1980 debuterte Pirinçci med Tränen sind immer das Ende, en kjærlighetsroman for ungdom. Debutboken vakte oppmerksomhet, men sitt internasjonale gjennombrudd fikk forfatteren med sin andre bok, kriminalromanen Felidae i 1989. Bokens jeg-person og etterforsker er katten Francis. Den spesielle kombinasjonen høy sjarmfaktor og fabulerende kommentar til nazitiden ble bemerket, og boken ble raskt en internasjonal bestselger. Den er siden oversatt til 17 språk, og ble etterfulgt av ytterligere fem «katte-krim». Pirinçci skrev selv manus til en animert film bygget over boken; Felidae (1994) – Tysklands til da mest påkostede tegnefilm.
Pirinçci har senere utgitt flere skjønnlitterære bøker. Deriblant Yin (1997), en dystopi fra en verden der alle menn er utryddet av et virus.
Akif Pirinçci bor og arbeider i Bonn.
Voss
Voss herad er en kommune og et distrikt i Vestland fylke. I nord grenser den til Vik, i øst mot Aurland og Ulvik, i sør mot Ullensvang og Kvam og i vest mot Vaksdal. Kommunesenteret er tettstedet Vossevangen med innbyggere per 1. januar. Tettstedene Skulestadmoen og Mønshaugen/Bjørgum ligger bare noen kilometer fra Vossevangen, mens tettstedet Granvin ligger ved utløpet av Granvinelva innerst i Granvinsfjorden. Voss kommune hørte til Hordaland fylke før sammenslåingen til Vestland i 2020.
Voss er i areal den fjerde største kommunen på Vestlandet. Kommunen grenser i sør til Hardangerfjorden og i vest til Bolstadfjorden og ligger i overgangssonen mellom kyst- og innlandsklima. Vossevangen er et trafikknutepunkt, og Voss stasjon på Bergensbanen ligger her.
Kommunen har 2,5 % av folkemengden og 6,0 % av arealet i fylket. Ca. 90 % av arealet er fjellområder som ligger høyere enn 300 meter over havet. Folketallet i daværende Voss kommune økte med 83 personer (0,6 %) i 2012, 107 personer (0,8 %) i 2013 og 179 personer (1,3 %) i 2014.
På Voss ligger Bømoen leir, en norsk militærleir som i de senere år har vært vintertreningssenter for NATO-allierte. Der ligger også Voss flyplass, Bømoen, for småfly. Militærleiren ble lagt ned 2008, men flyplassen er fortsatt i bruk.
Voss Fjellheisar er et skiheisanlegg rett ved Vossvangen med taubane fra stasjonen. Det er Vestlands største skianlegg. Voss Fjellandsby Myrkdalen er en voksende konkurrent.
Kommunehistorikk
Vossedistriktet har tradisjonelt vært omtalt som Vossaveldet (Vǫrsaveldi). Den norrøne formen, Vǫrs, viser til vann, og kan være det opprinnelige navnet på Vangsvatnet, som ligger sentralt i kommunen. I 1838 ble Voss kommune opprettet etter innføringen av formannskapslovene året før. I 1868 ble Vossestrand kommune utskilt fra Voss, og i 1885 ble Evanger kommune utskilt fra Voss. Ved kommunereformen i 1964 ble Vossestrand og Evanger gjeninnlemmet i Voss kommune, med unntak av Evangers deler av Eksingedalen og Bergsdalen, som ble overført til nye Vaksdal kommune samme år.
Den 1. januar 2020 ble Voss kommune og Granvin herad slått sammen og fikk det offisielle navnet Voss herad. Samtidig ble kommunegrensen mot Ullensvang endret slik at den delen av Oksenhalvøya som lå i tidligere Ullensvang herad, ble en del av den nye kommunen. Dette ble bestemt etter initiativ fra innbyggerne i området og omfattet grunnkretsene Djønno og Tjoflot.
Befolkningsutvikling
Tabellen viser befolkningsutviklingen i Voss i årene 1769–2001 basert på kommunegrensene i 2002 og folketall 1. januar 2018.
Tettsteder
Tettsteder i Voss kommune, rangert etter innbyggertall :
Politikk
Se også artikkel om tidligere Voss kommune.
Geologi
Berggrunnen i store deler av kommunen er dominert av granitter, gneiser, kvartsitt og kvartsskifer. I nordlige deler av kommunen inneholder berggrunnen bl.a. den lyse bergarten anorthositt. I Tvildesåsen finnes en forekomst av bly/sølv. Flere steder har det vært drevet uttak av skifer. Sentrale deler av kommunen er preget av fyllitt med vekslende mengde kvarts og kalk.
Fra ca. 9000 år siden forsvant isen i det vesentlige fra Norge. De løsavsetninger som finnes er dannet under issmeltingen og senere. Alle de store moene på Voss er dannet av breelver, og er avsatt i havet eller i store bre-innsjøer. Under siste istid sto havet i Vosseområdet opptil 100 meter høyere enn nå.
Klima
Voss ligger i overgangssonen mellom kyst- og innenlandsklima. På årsbasis har Vossevangen om lag 1200 mm nedbør, og i de fire sommermånedene har Vossevangen omtrent samme nedbørsmengde som Geilo og Oslo (i underkant av 300 mm). Det er store lokalklimatiske variasjoner i Voss. Som hovedregel har vestlige områder mest kystprega klima, mens østlige deler har mer preg av innlandsklima.
3,000 år siden
For over 3,000 år siden kom fangst- og veidefolk hit og fant grøderike daler, fiskerike vann og fjellvidder med et rikt dyre- og fugleliv. Denne naturrikheten dannet grunnlaget for en rik jordbrukskultur som er levende den dag i dag. Sporene etter de forskjellige epokene kan man finne rundt omkring i bygdene, for eksempel Olavskrossen, som Olav den hellige reiste i år 1023.
Utvikling
Bygda fikk tidlig forbindelser utover. Forsvaret la ekserserplasser her (Bømoen), veier og jernbane åpnet for reiselivet og videregående skoler av mange slag gjorde bygden til en skolestad. Mot slutten av 1800-tallet ble de første små industribedriftene grunnlagt. Vossevangen ble lagt i grus under bombing i 1940, men ble seinere gjenreist som en moderne småby.
I dag har Voss nær 14,000 innbyggere. Steder som Voss blir tradisjonelt betegnet som bygder på grunn av eldre norske byers historiske betydning og tradisjon som kjøpstader, selv om tettsteder som Voss, Sogndal og Bryne for lenge siden har passert mange andre byer i Norge både i folketall og infrastruktur.
Næringsveier
Jorden og skogen har tradisjonelt vært det viktigste næringsgrunnlaget, men Voss har og en mangfoldig industri. Handel, turisme og dessuten ulike former tjenesteyting er likevel de næringene som gir arbeid til største delen av dem som bor i kommunen.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted Vangskyrkja (Voss kirke) og det tilgrensende Prestegardslandet. Kirka er ei steinkirke fra 1277. Prestegardslandet ved Vangsvatnet er etter tradisjonen det stedet hvor Olav den hellige samlet vessene til ting – og overtalte dem til å gi opp åsatroen og istedenfor tro på Kvite-Krist.
Som manifestering av Prestegardslandet som tusenårssted ble det bygget en friluftsscene, hvor det blant annet er blitt oppført et sagaspill som fremstiller Olav den helliges kristning av vessene.
Kultur
Voss kino ble bygd i 1957. Salen er i svak amfi og har 454 seter. 5. januar 2011 var siste spilledag for Voss kino. Ved Ole Bull-akademiet (1977) gis høgskole-studier i folkemusikk og folkedans.
Voss har tradisjoner innen norsk bonde-og bygdekultur, som fortsatt holdes i hevd. Smalahove er en populær rett på Voss, og dette markeres med det årlige Smalahovesleppet. Et annet unikt årlig arrangement på Voss er Ekstremsportveko.
Den lokale dialekten kalles for Vossamål, og bygdesangen for Voss heter «Eg veit ei bygd», med tekst av Lars Eskeland. Vossabunaden kommer fra distriktet.
Voss er også et vintersportssted med skianlegg i blant annet Bavallen og i Myrkdalen og i Mjølfjellsområdet.
Lokalavisen Hordaland utgis på Voss med et opplag på rundt 10,000. Avisen ble grunnlagt i 1883, og dekker foruten Voss også kommunene Granvin, Modalen, Vaksdal og Ulvik.
Zimbabwefuglen
Den uthugne Zimbabwefuglen er et nasjonal emblem for Zimbabwe, som opptrer i nasjonalflagget og heraldikken for både Zimbabwe og Rhodesia, like så på banksedler og mynter (først på Rhodesiske pund og deretter Rhodesian dollar). Den representere sannsynligvis en gjøglerørn (ørn).
Cynewulf
Cynewulf er den en av tolv angelsaksiske poeter som vi kjenner av navn og av fire verker som har blitt bevart i dag. Han er kjent for sine religiøse komposisjoner, og er anerkjent som en av de mest fremragende figurer innenfor gammelengelsk kristen poesi. Navnet er kjent på grunn av at signaturen i runetegn er vevd inn i de fire dikt som danner hans fullstendige dikterverk slik litteraturforskning har klart å etablere den. Disse diktene er Apostlenes skjebne (The Fates of the Apostles), Juliana, Elene, og Kristus II (Christ II, også referert til som Himmelfart, The Ascension).
Zimbabwefuglen
Klebersteinsfuglene stod på vegger og monolitter i oldtidsbyen Store Zimbabwe bygget i det 11. århundre og fortsatte i over 300 år by ancestors of the Shona. Ruinene, som ga navn til det moderne Zimbabwe, og dekker omtrent 7,3 km² og er det største oldtidssteinkonstruksjonen i Zimbabwe.
Undrumsdal
Historie
Navnet Undrumsdal kommer fra gården Undrum, som er nevnt i et diplom fra 2. april 1319.
Zimbabwefuglen
Når ruinene i Store Zimbabwe ble oppdaget av den moderne sivilisasjon i siste del av det 19. århundre, fem av de uthuggede fuglene som ble funnet og ble i 1906 fraktet til Sør-Afrika av Cecil Rhodes. Fire av statuene ble gitt tilbake til Zimbabwe av den sørafrikanske regjeringen ved frigjøringen i 1981, mens den femte forblir i Groote Schuur, Rhodes sitt tidligere hjem i Cape Town. Et fragment fra en annen fugl ble returnert i 2003 fra et tysk museum etter i lengre tid å ha vært oppbevart i Leningrad.
Cynewulf
I motsetningen til Cynewulfs forgjenger Cædmon, hvis biografi som er alene trukket ut fra Beda den ærverdiges eklektiske historie, Historia ecclesiastica gentis Anglorum, ligger Cynewulfs liv og historie fullstendig i mørke, og bortimot ingen kunnskap eksisterer om ham. De «fakta» som har blitt samlet inn fra diktene til Cynewulf er til dels «omvendt» fra hva vi kjenner Cædmons egne skrifter. De fire signerte diktene til Cynewulf er en mengde ved at de samlet består av flere tusen poesilinjer. Til sammenligning er det eneste diktet som finnes av Cædmon, hans hymne, består av kun ni linjer. Selv om litteraturforskerne har liten innsikt i Cynewulfs liv kan de analysere poetens dikt og avdekke spor som kan spre lys på poetens vesen, men til tross for stadige nye oppdagelser har Cynewulfs navn forblitt liggende i skyggen.
Undrumsdal
Historie
Gården Søndre Sollerød i Undrumsdal er nevnt i 1318. I 1686 ble den gjestgiveri og skysstasjon langs Kongeveien, som var forløperen til Sørlandske Hovedvei og dagens E18. Kongeveien ble gjort kjørbar for vogner ca. 1665. Norges første dyrsku ble hold på Solerød i 1839. I 1895 ble det anlagt vei fra Skoppum til Solerød. På 1600-tallet var Undrumsdal en del av Slagen skipreide. En av Lefsåkergårdene var Lensmannsgård i 1610.
Cynewulf
Opprinnelse og datering
Cynewulfs opprinnelse og datering er et emne blant utstrakt debatt for dagens historikere og litteraturforskere, men noen grunnleggende poenger kan fastslås ved å undersøke slike aspekter som poetens dialekt og variasjoner i stavemåten av navnet hans. Selv om Vercelliboken og Exeterboken i manuskriptform først og fremst er på sent vestsaksisk, er det mest sannsynlig at Cynewulf skrev på en anglisk dialekt fra Northumbria eller Mercia, hvilket vil si nordlige/midtre England.
Undrumsdal
Historie
Fra 1875 har det vært poståpneri i Undrumsdal. Mellom 1968 og 1987 hadde postkontoret postnummer 3116 UNDRUMSDAL, og fra 1987 til det ble lagt ned 1. mai 1989, var adressen 3176 Undrumsdal. Deretter var adressen 3178 VÅLE fram til 1. oktober 2011 da postadressen igjen ble 3176 UNDRUMSDAL.
Mellom 1838 og 2001 lå bygda i Våle kommune. Den tilhørte Re kommune fra 2002 til 2019. Siden 2020 har Undrumsdal tilhørt Tønsberg kommune.
Idrettsforeningen Hauk
Idrettsforeningen Hauk ble startet i 1917 under navnet Undrumsdal Fotbalklub. Fra 1919 het den Fotbalklubben Falk Undrumsdal, før den i 1921 tok sitt nåværende navn samtidig som skiklubben Fremad ble innlemmet. Bortsett fra fire års pause under annen verdenskrig, har det hele tiden vært aktivitet i foreningen, med hovedvekt på langrenn og fotball.
Bebyggelse og bedrifter
I Undrumsdal ligger mange gårdsbruk og bl.a. boligfeltene Solbyfeltet, Gretteåsen og Rødsåsen. Blant bedriftene i bygda finnes utsalg av campingvogner, bruktbiler og ovner og peiser. Langs hovedveien finnes overnattingsstedet Undrumsdal Hyttegrend. Bensinstasjonen som sammen med den tidligere kaféen "By the way" lå inntil den gamle E18, ble nedlagt i slutten av 2007. Fram til 1970-tallet lå det også en bensinstasjon litt lenger nord, i Knutstadkrysset.
Solerød oppvekstsenter som består av barneskole og barnehage, ligger like ved Undrumsdal kirke. Samfunnshuset Dalheim ble innviet i 1962, og fungerer som gymsal for skolen og møtelokale og samlingssted for innbyggerne. Dalheim brukes også av IF Hauk, som har idrettsbane her.
Kommunikasjon
Vestfolds hovedvei,, går gjennom Undrumsdal, på østsiden av dalen. Avkjøring har fått navnet Undrumsdalskrysset. Europaveien ble åpnet som firefelts motorvei 14. desember 2007. Før dette gikk gjennomfartstrafikken på Undrumsdalveien (daværende E18), som går midt i bygda, tett inntil skole, barnehage og boliger. Veien hadde i 2004 en årsdøgntrafikk på 16000-20000 kjøretøyer.
går vestover mot Fossan som Hengsrudveien og østover mot E18 som Knutstadveien. går videre østover utenfor Skoppum til Horten. Fylkesvei 3178 går østover mot Åsgårdstrand som Solerødveien og vestover mot Revetal som Kåpeveien. Fra Undrumsdal er det ca. 15 minutters kjøring til hver av byene Holmestrand, Horten og Tønsberg.
Cynewulf
Opprinnelse og datering
Et annet uklart forhold er at de to tekstlige variantene av Cynewulfs navn, «Cynewulf» og «Cynwulf», kommer etter en tid da den eldre stavemåten av navnet var «Cyniwulf». Det har blitt pekt på at «i» tenderte til å bli «e» en gang på midten av 700-tallet og at den generelle bruken av «i» fases ut på slutten av dette århundret, noe som antyder at Cynewulf ikke kan bli datert til mye før år 800. Det har også blitt argumentert at «kulten rundt Kristi kors», som kan finnes i Cynewulfs dikt Elene, fikk sitt kulturelle høydepunkt på 700-tallet. Denne siste antagelsen svekkes imidlertid av tegn på at den intense dyrkelsen av korset foregikk i en adskillig lengre periode. Det er også et annet argument som må overveies, at akrostikon (et vers der de første bokstavene eller sluttbokstavene i hver linje danner et nytt ord eller en setning) var meget populært i 800-tallets poesi, og at Cynewulfs egen akrostikonske signatur ville ha fulgt en mote i løpet av denne tiden. Når alle argumentene tas i betraktning, er den ingen nøyaktig utledning av Cynewulfs levetid som er akseptert, men det er sannsynlig at han levde og diktet på 800-tallet.
Baseball under Panamerikanske leker 1955
Baseball under Panamerikanske leker 1955. Baseball var en av sytten sporter som var med i de andre Panamerikanske leker 1955 som ble arrangert i Mexico by i Mexico fra 12. til 26. mars.
Cynewulf
Identitet
Det var en tid som mente at Cynewulf kunne være en av tre dokumenterte historiske figurer: Cynewulf, biskop av Lindisfarne (død ca. 782); Cynwulf, en prest i Dunwich (ca. 803); og Cenwulf, abbed i Peterborough (død 1006). Den mest sannsynlige antagelsene er at han var Cynewulf av Lindisfarne, den logiske forklaringen for denne forbindelsen er at Cynewulfs gjennomarbeidede religiøse tekster må ha støttet seg på «lærdommen og troen til en profesjonell geistlig som talte med autoritet». Dog har det blitt slått fast at miljøet på den tid var ikke noe som fremmet poetiske nyvinninger. Ved å ekskludere et hvert argument som egenrådig forsøker å fremlegge Cynewulfs litterære karakter til en faktisk personlighet finnes det intet vitnesbyrd som attesterer hans reelle identitet.
Uansett, flere aspekter kan bli antatt ved å granske hans tekster. Cynewulf var uten tvil en skrivekyndig og utdannet mann ettersom det er på ingen annen måte vi kan «redegjøre for den modenhet som han viser i sin poesi». Gitt emnet i hans lyrikk var han sannsynligvis «en mann i en hellig orden», og den dype kristne kunnskap videreført i hans vers antyder at han var belært i eklektiske og hagiografisk litteratur, foruten også den romersk-katolske kirkes dogmer og doktrine. Hans tilsynelatende tillit til latinske kilder for inspirasjon betyr også at han kjente latin og det betyr at han høyst sannsynlig var en mann i kirken.
Verker
Tidligere forskere har i lang tid utpekt overflod av gammelengelske tekster til Cynewulf på grunnlag av at disse tekstene minnet om stilen til hans signerte dikt - Det var en tid plausibelt å tro at Cynewulf var forfatteren av Gåtene i Exeterboken, Føniks, Andreas, og Guthlac; selv berømte dikt uten navngitt forfatter som Drømmen om Kristi kors, Nedstigningen til helvete (Harrowing of Hell), og Physiologus, har en gang blitt tilskrevet Cynewulf. Imidlertid har studier gjort av S.K. Das og Claes Schaar fått den akademiske verden til begrense Cynewulfs kanon til de fire diktene som bærer hans signatur. Exeterboken, som er usedvanlig i dens omfang i ulike emner, inneholder Cynewulfs Juliana og Kristus II (Himmelfart). I Vercelliboken, på den annen side, finnes hans Elene og Apostlenes skjebne.
Samtlige av Cynewulfs dikt inneholder passasjer hvor bokstavene til poetens navn er vevd inn i teksten ved å benytte runesymboler som også dobler meningsinnholdet i teksten. I Juliana og Elene er de innvevde signaturene stavet i en mer gjenkjennelig form som «Cynewulf», mens i Apostlenes skjebne og i Kristus II er det observert uten den midterste bokstaven e slik at det står «Cynwulf». Alle fire diktene trekker på latinske kilder som homilier og hagiografier (helgenbiografier), og dette er spesielt kontrastert til andre gammelengelske dikt som eksempelvis Genesis, Exodus, og Daniel som er trukket direkte fra Bibelen i motsetning til sekundære kilder. Diktene, som vesentlige andeler av angelsaksisk poesi, er skulpturert i allitterasjon, det vil si bokstavrim.
I henhold til lengde er Elene det lengste diktet i Cynewulfs samlede verk, bestående av 1 321 linjer. Det er fulgt av Juliana på 731 linjer, Kristus II på 427 linjer og til sist Apostlenes skjebne på kun 122 linjer. Tre av diktene er «martyrhistorie» i at hovedfiguren(e) dør eller lider for deres kristne tro. I Elene utholder sankt Helena hennes søken for å finne Det hellige kors og spre kristendommen; i Juliana dør tittelfiguren etter at hun nekter å gifte seg med en hedensk mann, og således opprettholder sin kristne rettskaffenhet; i Apostlenes skjebne skaper fortelleren en sang som mediterer over apostlenes død som de «gladelig møter». Både Elene og Juliana passer i en kategori av dikt som avbilder helgenes liv. Disse to diktene sammen med Andreas og Guthlac (del A og B) utgjør de eneste helgenlegender på vers på angelsaksisk. Kristus II faller noe utenfor de andre tre verkene og er mer å betrakte som en heftig beskrivelse av et «oppbyggelig emne».
Diktenes nøyaktige kronologi er ikke kjent. Et argument hevder at Elene sannsynligvis er det siste av diktene ettersom den «selvbiografiske» epilogen antyder at Cynewulf er gammel når diktet er blitt skrevet, men dette synet har blitt betvilt. Det kan synes som om Kristus II og Elene representerer høydepunktet i Cynewulf tid som poet, mens Juliana og Apostlenes skjebne synes å være skapt av en mindre inspirert og kanskje også en mindre moden poet.
Betydningen av runesignaturene
Viktigheten av at Cynewulfs signaturer i runer vurdert på minst tre måter:
På den ene siden er Cynewulfs signatur med runer av forbløffende viktighet for studier av litteraturhistorien. Praksisen med å hevde eierskap til ens dikt var et klart brudd med tradisjonen av den anonyme poet hvor ingen komposisjon ble sett på som «eid» av dens skaper. Det hadde vært vanlig for klassiske poeter å gi sine poetiske verker videre med den forventning at de ville bli modifisert og endret slik at den opprinnelige strukturen var forgjengelig. Cynewulf befant seg øyensynlig delvis i en tradisjon hvor forfatterskap til et dikt var knyttet til et navn, og at dens originalitet måtte bli respektert av framtidige generasjoner.
For det andre kan man kan merke seg at norrøne skalder hadde en forbausende individuell holdning til sine kvad og til sine egne evner som skalder. Deres diktning ble betraktet som en kunstart og de beste skaldene var høyt anerkjent og belønnet materielt. Fra de norrøne sagaene kjennes det til mer enn 250 skalder ved navn selv om vi ikke lenger har bevart kvad fra dem alle. Man kan være tilbøyelig til å bruke både dikterbevisstheten og anvendelsen av runer til å knytte en norrøn forbindelse til Cynewulf, men det ville være en ren spekulasjon. At angelsaksiske England var en del av det kulturelle fellesskapet rundt Nordsjøen er derimot et historisk faktum, og Cynewulf kan ha vært kjent med dette og delvis tatt inspirasjon fra den ellers hedenske norrøne forbindelsen.
For det tredje og fra et helt annet perspektiv, Cynewulfs hensikt var kanskje ikke å hevde eierskap, men å «søke at andre ba for ens sjel». Det er argumentert at Cynewulf ønsket å bli husket i bønnene til hans publikum til gjengjeld for den glede de ville få fra hans dikt. I en forstand kan hans forventning om en åndelig belønning bli sett i kontrast med den materialistiske belønning som andre poeter på hans tid ville ha forventet for deres diktning.
Poetens rettferdiggjøring
Cynewulfs egen rettferdiggjøring som poet stammer fra ideen at «poesi» var «assosiert med visdom». I Cynewulfs dikt Kristus II skriver han følgende:
Ved å granske Cynewulfs selvbiografiske refleksjon i hans epilog i Elene er det innlysende at han tror på sin egne evner som dikter kommer direkte fra Gud som «låser opp poesiens kunst» inne i ham.
Eksterne lenker
Cynewulfs dikt og tekster i moderne engelsk oversettelse (PDF-Format):
Eidet kraftverk
Kraftverket er et elvekraftverk. Sør for verket, i samme fall, ligger det mye større Klosterfoss kraftverk.
Det er installert tre aggregater, to francisturbiner på 600 kW og en kaplanturbin på 1,2 MW. Opprinnelig effekt var 0,6, 0,7 og 1,6 MW. Francisturbinene har 4 løpehjul på en horisontal aksling, montert åpent i inntaksbassenget. Lagrene er av tresorten pokkenholt.
Samlet effekt er 2,3 MW. Midlere årsproduksjon er 17 GWh.
Det var tidligere tre forskjellige eiere, og var derfor oppført som tre spearate kraftverk, Eidet, Eidet 1 og Eidet 2.
I 2018 overtok Skagerak Kraft hele kraftverket.
Jan Guillou
Jan Oscar Sverre Lucien Henri Guillou (født 17. januar 1944 i Södertälje i Stockholms län) er en svensk journalist og forfatter.
Han er en av Sveriges mestselgende forfattere. Guillou regner seg selv som sosialist.
Bakgrunn
Jan Guillou har fransk far (Charles Guillou) og norsk mor (Marianne, født Botolfsen ). På grunn av farens franske opphav fikk Jan Guillou fransk statsborgerskap ved fødselen. Siden 1975 har han vært svensk statsborger.
Han studerte juss i to år før han ble journalist.
Forfatter
Utenfor hjemlandet er Guillou særlig kjent for bokserien om den svenske agenten Carl Hamilton, som er filmatisert og vist blant annet på norsk TV. I tillegg til den har den historiske romanserien om korsfararen Arn Magnusson og hans innvirkning på historien til det svenske kongeriket vært på bestselgerlistene i flere land.
Guillou ble landskjent da han som journalist i 1973 sammen med kollegaen Peter Bratt i tidsskriftet Folket i Bild/Kulturfront avslørte at det Svenske Informationsbyrån (IB) eksisterte. De to offentliggjorde informasjon om IBs agent Gunnar Ekberg og deres omfattende overvåking av venstreradikale svensker gjennom etterkrigstiden, kjent som IB-affären. For sin rolle i avsløringen ble Guillou i 1974 dømt til fengsel i ti måneder for spionasje.
På slutten av 1990-årene stiftet Guillou det frittstående bokforlaget Piratförlaget sammen med Sigge Sigfridsson, Liza Marklund og kona Ann-Marie Skarp. Forlaget har et norsk søsterforlag, som Guillou publiserer bøkene sine på; Piratforlaget.
Guillou skriver regelmessig for det svenske Aftonbladet, og regnes som en Sveriges viktigste offentlige debattanter. Han har opp gjennom årene stått fram med mye krass kritikk av samfunns- og medieutviklingen i Sverige, og på den måten, hele Vesten.
Avisen Expressen slo i 2009 stort opp at Guillou på slutten av 1960-årene hadde vært betalt agent hos KGB: «När Expressen i går visade Jan Guillou dokumenten valde han att för första gången bekräfta att han verkligen utfört uppdrag åt KGB: - Jag fick också betalt och fick skriva på kvitton, säger Jan Guillou till Expressens Micke Ölander». Guillou har imøtegått Expressens framstilling, og forklart at KGB-kontakten var et journalistisk arbeid, et mislykket forsøk på å «avsløre» KGBs virksomhet i Sverige.
Bøker på norsk
Bøker om politioverbetjent Eva Johnsén-Tanguy
Foreningen Norske Filmfotografer
Foreningen Norske Filmfotografer (FNF) er en forening for norske filmfotografer, B-fotografer og kamera-assistenter.
Den ble startet etter modell av lignende foreninger i de fleste europeiske land. Den skal arbeide for å ivareta filmfotografers interesser og behov, både på et faglig og sosialt plan.
FNF er knyttet til Filmforbundet og holder til i Filmens Hus i Oslo.
Mu Zhongsheng
Mu Zhongsheng (født 26. juli 1991 Anda i Heilongjiang) er en kinesisk skøyteløper som konkurrerer i hurtigløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste individuelle resultat var nummer 30 på 500 meter.
TV4 Film
TV4 Film er en svensk TV-kanal som eies av mediekonsernet TV4-Gruppen. Kanalen viser film her dag mellom 11.00 og 03.00. Filmene avbrytes ikke av reklame, men heller mellom hver film.
Den første filmen som ble visst var Top Gun den 18. april 2004 kl 20.00.
Alternativbevegelsen
Alternativbevegelsen er en betegnelse på en rekke moderne tankesystemer, ofte med tilhørende organisasjoner, som fremholder interesse for alternativ medisin, holisme, esoterisme og åndelighet.
Alternativbevegelsens tilhengere ønsker ofte å være en motvekt mot det de anser for et overrasjonalisert samfunn og vil at skillet mellom vitenskap og åndelighet skal bli mindre. De ønsker i større grad allmenn aksept i samfunnet som noe mer enn bare en åndelig bevegelse. Iblant taler de imot det de hevder er Vestens materialistiske og mannsdominerte karrieresamfunn.
Berit
Berit er et kvinnenavn som er avledet av Birgitte, som er en nordisk form av det keltiske navnet Brigit, «den høye», eller det irske navnet Brigantia, «borg» eller «fjell». Navnet kan muligens også bety «strålende».
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en oversikt over populariteten til navnet Berit i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Berit var det fjerde mest brukte kvinnenavnet i Norge på begynnelsen av 1600-tallet. Både Berit og Beret var vanlige navn i Norge på 1700-tallet. I nyere tid har Berit vært blant de mest populære døpenavnene på jenter i Norge i perioden ca. 1925 til 1965.
Berith og Beret er mindre vanlige varianter av navnet. Berit er i Norge ofte brukt sammen med andre fornavn. De vanligste kombinasjonene var i 2005:
Kuriosa
På hebraisk betyr berit pakt.
Aksel Støren Aschjem
Aksel Støren Aschjem (født 16. september 1989) spilte rollen som Egon Olsen i serien Olsenbanden Jr. og i to av filmene. Han er bror til Sofie Støren Aschjem. Etter Olsenbanden jr. fant han ut at skuespiller ikke var det han ønsket å satse på og jobber som tømrer og byggeleder. Han har også to barn.
Berit
Ekstremvær
Berit var navnet på et ekstremvær som rammet området fra Møre og Romsdal til Lofoten 25. november 2011.
Manasse
Manasse (hebraisk: , fra et ord som betyr «å glemme») er et personnavn i Bibelen.
Andre varianter av navnet er Manasseh, Manase og Menasseh. Navnene brukes både som fornavn og etternavn.
Honkilahti
Honkilahti er en tidligere kommune i landskapet Satakunta i Finland. Kommunen hadde innbyggere i 1963. Honkilahti var en finskspråklig kommune.
Regino av Prüm
Reginon eller Regino av Prüm (født ca. 840, død 915 i Trier) var en østfrankisk abbed i benediktinerordenen og en middelaldersk historiker.
Liv
Ifølge utsagn fra en senere periode, var Regino sønn av adelige foreldre og ble født i festningen i Altrip ved Rhinen, nær Speyer på en ukjent dato. Fra hans valg som abbed og hans skrifter, går det frem at han ble medlem av benediktinerordenen, muligens i Prüm, og at han hadde vært en ivrig student.
Det rike riksklosteret i Prüm ble mye skadet i det 9. århundre gjennom normannernes plyndringstokter og ble to ganger bemektiget og rasert, i 882 og 892. Etter den andre plyndringen av danene trakk abbot Farabert seg fra stillingen, og Regino ble valgt som hans etterfølger i 892. Hans arbeid for å restaurere klosteret ble vanskeliggjort av konflikten mellom de stridende parter i Lotharingia.
I 899 ble Regino drevet ut av stillingen som abbot av Richarius, senere biskop av Liége, bror til greve Gerhard og grev Mattfried av Hainaut. Richarius ble utnevnt til abbed, og Regino trakk seg fra stillingen og trakk seg tilbake til Trier, hvor han ble ærbødig mottatt av erkebiskop Ratbod og utnevnt til abbed av St Martins. Han støttet erkebiskopens bestrebelser etter å utføre kirkelige reformer i vanskelige tider, gjenoppbygde klosteret St. Martin som hadde ligget brakk etter normannerne, ledsaget erkebiskopen på hans inspeksjoner, og brukte sin fritid til å skrive.
Regino døde i Trier i 915 og ble gravlagt i St. Maximin, hvor hans grav ble oppdaget i 1581.
De harmonica institutione and Tonarius
Reginos tidligste verk var Epistola de harmonica institutione, en avhandling om musikk som han skrev i form av et brev til erkebiskop Radbod. Dets primære formål var å forbedre den liturgiske sangen i kirkene og bispedømmet og muligens å sikre Radbods støtte til dette. Han skrev også en samling messinger med tittelen Tonarius.
Chronicon
Reginos mest innflytelsesrike verk er Chronicon, en historie om verden fra dens begynnelse frem til året 906. Verket tar spesielt for seg historien til Lorraine og dets nabolag og ble dedikert til Adalberon, biskop av Augsburg (†909).
Første bind, som slutter i året 741 med bortgangen til Karl Martell, består hovedsakelig av utdrag fra Beda den ærverdige, Paulus Diaconus, og andre forfattere. Av andre bind (741-906), er den første delen et lengre utdrag fra de kongelige frankiske annaler frem til 813. Den siste delen – fra 814 og fremover, er hans egne originale bidrag, selv om den har en feilaktig kronologi. Hvis man skal tro forfatteren, har han hovedsakelig basert seg på teksten på tradisjoner og muntlige utsagn. Verket ble fortsatt frem til 967 av en munk fra Trier, muligens Adalbert, erkebiskop av Magdeburg (†981).
John Patrick Foley
John Patrick Foley (født 11. november 1935 i Darby utenfor Philadelphia i Pennsylvania i USA, død 11. desember 2011 i Darby) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop og var i mange år tilknyttet den romerske kurie som president for det pavelige råd for sosial kommunikasjon (1984–2007).
Regino av Prüm
Chronicon
Reginos krønike er en viktig kilde til Bulgarias middelalder-historie ved at den er den eneste samtidige tekst som antyder eksistensen av konsilet i Preslav.
John Patrick Foley
Bakgrunn
John Patrick Foley var sønn av John og Regina (født Vogt) Foley. Han vokste opp i Philadelphia-forstaden Sharon Hill og den katolske menigheten Holy Spirit.
Regino av Prüm
Chronicon
Blant historikere som har tatt i bruk Reginos krønike er Cosmas of Praha.
Krøniken ble første gang utgitt i Mainz i 1521.
Samling kanoner
Etter forespørsel av hans venn og mesén, Radbod, erkebiskop av Trier (d. 915), arrangerte han en samling kanoniske tekster, Libri duo de synodalibus causis et disciplinis ecclesiasticis, tildelt Hatto I, erkebiskop av Mainz. Det var et verk om kloster-regler ved geistlige besøk.
John Patrick Foley
Bakgrunn
Han studerte ved St. Joseph's College i Philadelphia, tok bachelorgraden i historie i 1957 og i filosofi i 1958.
Prest
I 1966 vendte han tilbake til prestetjeneste i USA, samtidig som han ble redaktør for The Catholic Standard and Times og også professor i filosofi ved et presteseminar. Samtidig var han aktiv i både radio- og TV-produksjoner.
Den 18. januar 1976 ble han utnevnt til pavelig æresprelat med tittelen monsignore.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Gideon Byamugisha
Gideon Byamugisha (født 1959) er en anglikansk prest i Uganda med et prestegjeld utenfor Kampala. I 1992 ble han den første religiøse lederen i Afrika som åpent sa at han var hiv-positiv. I 2009 fikk Byamugisha den 26. Niwano-prisen «som en anerkjennelse for sitt arbeid for å opprettholde verdigheten og menneskerettighetene til mennesker som lever med hiv/aids».
Byamugisha var en av grunnleggerne av African Network of Religious Leaders Living with and Personally Affected HIV and AIDS (ANERELA+) i februar 2002, og i 2006 startet han et barnehjem for foreldreløse som hadde mistet foreldrene på grunn av aids. Han bor sammen med konen sin og tre HIV-negative barn.
Livet før hiv
Byamugisha kommer fra Kigezi nær Ugandas grense til Rwanda og er eldst av fjorten søsken. Han jobbet som historie- og geografilærer i tillegg til å være rektor før han begynte å studere teologi da han var i tjueårene. Han var da mest interessert i religionsfilosofi.
I 1990 fødte Byamugishas første kone, Kellen, datteren Patience, og begge foreldrene hadde kommet inn på videre studier i Storbritannia. Disse planene ble endret da Kellen fikk brystsmerter i april 1991 og døde en uke senere. Seks måneder senere fant Byamugisha ut at konen hadde dødd som følge av aids.
Byamugisha vet ikke når han ble smittet. Hverken han eller konen hadde blitt testet før de giftet seg, og i 1988 var han utsatt for en alvorlig sykkelulykke som gjorde at han måtte få blodoverføringer. Dette skjedde på en tid da blod ikke ble sjekket for hiv.
Livet med hiv
Til tross for muligheter for å miste jobben på grunn av stigmaene som følger med aids, bestemte Byamugisha seg for å fortelle ledelsen og kollegene på colleget der han jobbet om diagnosen. Han fikk støtte av dem, men de bad han om ikke å si noe til andre. Til tross for dette fortalte han det først til elevene sine, og så til andre menighetsmedlemmer. Selv anser han dette som et risikabelt valg, da andre menighetsmedlemmer var urolige for at han ville skade kirkens omdømme.
Byamugisha sier at han aldri følte seg skyldig for smitten: «The only regret I have is that I lacked information. I have all this education—two degrees, one first class—but I failed a HIV test.» (Det eneste beklagelige er at jeg manglet infomasjon. Jeg har all denne utdannelsen; to grader, en av de førsteklasses, men jeg strøk på hiv-testen). I 1996 ble han syk, og gikk ned fordi han ikke hadde tilgang på antiretrovirale medisiner (ARV). Da han så fikk beskjed om at han kun ville leve et halvt år uten ARV brukte biskopen i Kampala kirkens nettverk til å finne givere (en fra USA og en fra Singapore) som begynte å sende medisiner i 1997.
Solveig Tufte Johansen
Solveig Tufte Johansen (født 24. mars 1945) er pastor i Skien Misjonskirke og jobber også som institusjonsprest på Borgestadklinikken i Skien.
Gideon Byamugisha
ANERELA+
Da han begynte å reise rundt og snakke om sykdommen sin, møtte Byamugisha andre religiøse ledere som var hiv-smittet eller hadde sykdommen nært på seg i form av syke eller døde familiemedlemmer, uten å være klare til å snakke om dette offentlig. På den tiden var det mye feilinformasjon om aids og hiv i Afrika, og på grunn av forkynnelse og uttalelser fra kristne, muslimske og hinduistiske grupperinger på kontinentet, var det at en av de religiøse lederne skulle være smittet, eller i det hele tatt personlig påvirket av dette, utenkbart.
I 1998 mente Byamugisha at det var behov for å organisere religiøse som hadde personlige erfaringer med hiv/aids, og i 2002 hadde han sikret finansiering til å holde et møte for religiøse ledere han hadde snakket med dette om tidligere. 42 ledere møtte på en samling på Collins Hotel i Nyanga Hills rundt 300 km utenfor Harare. Åtte deltagere var hiv-positive, og denne gruppen ble til African Network of Religious Leaders Living with and Personally Affected HIV and AIDS (ANERELA+), en organisasjon som hadde mer enn 2000 medlemmer i 39 land i 2006 da de ble en del av den nystartede INERELA+
Solveig Tufte Johansen
Hun er utdannet sykepleier og har tidligere jobbet på Høgskolen i Telemark. Hun er skribent i Ettertanke-spalten i Vårt Land og har også vært hovedtaler på KABBs årlige sommerstevne.
Johansen er mor til Bård Tufte Johansen.
Gideon Byamugisha
Annet hiv/aids-arbeid
Byamugisha har blitt en viktig person i det internasjonale hiv/aids-miljøet. Han har jobbet som rådgiver for World Vision og har reist i mange land for å snakke om hiv/aids, blant annet på en konferanse i Det hvite hus i Washington i desember 2002. Byamugisha forfekter at hiv-relaterte spørsmål viser problemer i andre samfunnsområder som fattigdom, analfabetisme, sosial ulikhet, kjønnspørsmål, handel og myndighetenes politikk. Om man løser disse problemene mener han det vil ha en merkbar effekt på aids-epidemien i Afrika.
Byamugisha peker på at en hovedutfordring for bistandsorganisasjoner er at de heller ser på hva som passer for sine hjemlige donorer i stedet for å akseptere det som faktisk er situasjonen i Afrika. Selv om Den katolske kirke og andre religiøse institusjoner har blitt mykere i synet på kondombruk og undervisning om aids i Afrika, holder fremdeles organisasjoner som President's Emergency Plan for AIDS Relief (PEPFAR), den største giveren i Uganda, fast på å undervise om avholdenhet eller å utsette den seksuelle debuten for unge mennesker og trofasthet til en partner for eldre mennesker, to innfallsvinkler Byamugisha har kritisert for å «stigmatisere» dem som ikke kan eller vil vente eller holde seg til en partner. Han har også kritisert PREFAR for deres syn på bruk av synonympreparater. I sitt første år, insisterte PEPFAR på at kun originalmedisiner kunne bli brukt, selv om disse er fem ganger dyrere enn synonympreparater, og dermed, som Byamugisha påpekte, kun kan behandle en femtedel av det de billigere medisinene kan. Byamugisha mente man heller gjorde det som passet for den amerikanske legemiddelindustrien og den evangelikale lobbyen i USA, enn det som passet med realitetene i Afrika.
Familie
Byamugisha bor med sin hiv-positive kone, Pamela, en hiv-negativ datter fra sitt første ekteskap og to negative døtre, Love og Gift, som han har fått med Pamela. Paret bestemte seg for å få barn etter at medisiner som kan hindre at viruset blir overført fra mor til barn ble tilgjengelige i 2000.
Lahore-erklæringen
Lahore-erklæringen var en bilateral avtale mellom India og Pakistan som ble undertegnet 21. februar 1999 av Indias daværende statsminister Atal Bihari Vajpayee og daværende statsminister i Pakistan Nawaz Sharif på slutten av et historisk toppmøte i Lahore. Lahore-erklæringen signaliserte et stort gjennombrudd i å overkomme de historisk spente, bilaterale forholdene mellom de to landene i kjølvannet av de kjernefysiske testene som ble utført av begge landene i mai 1998, men den ville snart miste fremdrift med utbruddet av Kargilkrigen i mai 1999.
Bakgrunn
Lahore-erklæringen var den første store politiske avtalen mellom de to nasjonene siden Simla-avtalen fra 1972, som formelt etablerte fredelige relasjoner i kjølvannet av den indo-pakistanske krigen i 1971 og forpliktet begge nasjonene til å løse bilaterale tvister ved hjelp av en fredelig dialog og samarbeid. De bilaterale relasjonene ble forandret og spenningen økte ytterligere da India gjennomførte Pokhran-II-prøvesprengningen den 11. og 13. mai 1998, og ble en reell atommakt. Pakistan svarte raskt med sine egne prøvesprengninger i Chagai Hills, og økte dermed risikoen for en atomkonflikt i Sør-Asia.
Eirik Mæland
Eirik Vespestad Mæland (født 15. februar 1989) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for.
Spillerkarriere
Mæland startet fotballkarrieren i, og spilte der i 11 år fram til han gikk til som 17-åring.
Lahore-erklæringen
Innhold
Lahore-erklæringen ble undertegnet den 21. februar 1999 sammen med en Memorandum of Understanding (MoU) etter tre runder med samtaler mellom de indiske og pakistanske lederne. I erklæringen hevdet begge lands regjeringer å forplikte seg til visjonen om fred, stabilitet og gjensidig utvikling, samt deres fulle forpliktelse til Simla-avtalen og De forente nasjoners pakt. Gjennom Lahore-erklæringen anerkjente begge regjeringene at utviklingen av kjernefysiske våpen hadde tillagt ansvar til begge land for å unngå konflikter og at den fremmet viktigheten av tillitskapende tiltak, spesielt for å unngå utilsiktet og uautorisert bruk av kjernefysiske våpen. India og Pakistan besluttet også å gi hverandre forhåndsbeskjed om test av ballistiske missiler samt tilfeldig eller uforklart bruk av atomvåpen, for å unngå utbrudd av en atomkonflikt.
Eirik Mæland
Haugesund
Den 26. april 2007 signerte Mæland en treårig proffkontakt med Haugesund. Februar 2010 fornyet kontrakten med klubben i to år.
Lahore-erklæringen
Innhold
Lahore-erklæringen og MoU innarbeidet en felles forpliktelse til å intensivere innsatsen for å løse Kashmir-konflikten og andre stridigheter, alt i alt for å styrke bilateral dialog og for å implementere sikringstiltak mot bruk av atomvåpen samt tiltak for å hindre konflikt. Begge regjeringer fordømte terrorisme og forpliktet seg til ikke-innblanding i hverandres interne saker, målene i SAARC og fremme menneskerettigheter.