cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Linnekleppen
Brannvakttårnet
Nord-Europas eneste betjente brannvakttårn ligger på denne høyden, og fra tårnet har man utsikt over store skogområder sørøst i Norge, samt deler av Sverige. På klare dager kan man se helt til Gaustatoppen, en avstand på 174 km. Det første tårnet ble reist i 1908, et større tårn ble satt opp i 1936. Tårnet er 17 meter høyt og har en liten hybel for brannvokteren. Det er bemannet i sommermånedene juni, juli og august.
Espeland (Arna)
Espeland stoppested beliggende ved Janusfabrikken var i ordinær bruk frem til Bergensbanens forkortelse 1.8.1964. Ekspedisjons- og privetbygningens diagonale plassering i forhold til jernbanen skyldes at det tidligere lå et kort sidespor her som ble benyttet av fabrikken.
Per 2018 stopper veterantoget på Gamle Vossebanen her på signal. Espeland planovergang fikk automatisk vegsikringsanlegg i 2018.
Shane
Shane er en amerikansk western-dramafilm fra 1953 regissert av George Stevens. Filmen handler om revolvermannen Shane, som under sine reise, kommer noen hardt plagede farmere til unnsetning. Farmerne trues og trakasseres av en lokal landeier som ønsker å overta eiendommene deres. Hovedrollene spilles av Alan Ladd, mens sentrale biroller spilles av Jean Arthur, Van Heflin, Brandon deWilde og Jack Palance. Filmen er basert på ei bok skrevet av Jack Schaefer.
Handling
Wyoming på 1890-tallet: Den hederlige Joe Starret har bygget et hjem for seg og sin familie, men blir trakassert av Rufus Ryker og hans brødre, som eier det meste av landet deromkring. Da det ikke lykkes å skremme ham til å selge, beslutter Rykerbrødrene, som har fått assistanse av revolvermannen Wilson, å drepe ham. Dette forhindres av Shane, en revolvermann som har slått seg ned på Joes gård og er blitt familiens gode venn. Shane ordner det hele med sine never og sin pistol – med den siste knuser han hele Rykerbanden – hvoretter han vender tilbake til sin tidligere beskjeftigelse. Til stor sorg for Joes lille sønn Joey, for hvem Shane var blitt et lysende ideal.
Om filmen
Denne filmen fornyet i sin tid sjangeren og ble prototypen på en intellektuell western. Det er et symbolsk drama med fin balanse mellom poesi og action. I forståelsen av det onde og hvorfor det må beseires, legger filmen vekt på skildringer av personene. I 1993 ble filmen funnet betydningsfull nok ("culturally, historically, or aesthetically significant") av USAs Library of Congress til å bli bevart av deres National Film Registry. Filmen ble i 1997 rangert som #69 på filmlista AFI's 100 Years…100 Movies i USA. Den har fått så mye som 97 % på Rotten Tomatoes.
Shane vant en Oscar for beste kinematografi (Loyal Griggs) og var nominert i 5 andre kategorier.
Den norske 1953-versjonen ble noe klippet (scener med slagsmål). Filmen ble utgitt usensurert i 1974.
Det amerikanske filminstituttet har kåret figuren Shane til filmhistoriens 16. beste helteskikkelse.
Don Rickles
Donald Jay "Don" Rickles (født 8. mai 1926 i Queens i New York, død 6. april 2017 i Beverly Hills i California) var en amerikansk komiker og skuespiller. Han har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Bakgrunn
Donald Jay Rickles var eneste sønn av det jødiske paret Max og Etta Rickles i New York-bydelen Queens. Etter high school-eksamen tjenestegjorde han i den amerikanske marinen frem til 1946.
Andreas Schaad
Andreas Schaad (født 18. april 1965) er en tidligere sveitsisk kombinertløper. Han vant to medaljer i lagkonkurranser i OL i både 1988 og i 1994. Han vant også sølv i lagkonkurransen under VM 1989.
Don Rickles
Første karriereår
To år senere begynte han, etter teaterstudier, å få en del småroller i TV, men det dreide om få innhopp, og frustrasjonen over mangelen på skuespillerarbeid tvang ham inn i standupkomediens verden. Komediepublikummet likte allerede tidlig hans improviserte forulempninger enn hans forberedte materiale. Dermed utviklet han sin forulempningskarakteristikk og ble kjent som en forulempede komiker.
1950- og 1960-årene
På en nattklubb i Los Angeles traff og forulempet Rickles Frank Sinatra, og det ble starten på Rickles' fremgang. Frank Sinatra, som kalte Rickles for bullet-head, likte godt å bli forulempet, og anbefalte ham derfor sine bransjekollegaer til å gå og se Rickles og la seg bli forulempet. Det var også Sinatra som hjalp Rickles til å bli et populært programpunkt i Las Vegas.
I 1968 ga han ut komedieplaten Hello, Dummy! som ble en stor suksess og nådde plass #54 på Billboard-listen.
1970- og 1980-årene
I 1970 hadde Rickles en nøkkelrolle som Sgt. Crapgame i filmen Kellys helter mot blant andre Clint Eastwood. Fra 1976 var han med i to sesonger av C.P.O. Sharkey.
1980- og 1990-årene
I 1980-årene fremtrådte Rickles mye med Steve Lawrence og Frank Sinatra før han i 1995 fikk et storslagent comeback på kino med roller i både Martin Scorseses Casino og som stemmen til Mr. Potato Head i Pixars første dataanimerte langfilm, Toy Story. Han gjentok den sistnevnte rollen i Toy Story 2, Toy Story 3, og også i Toy Story 4.
2000 til 2017
Rickles fortsatte til sin død å være aktiv som standupkomiker. Han var populær underholder i Las Vegas og hadde ingen planer om å trekke seg tilbake, som han sa i et intervju helt mot slutten."
Rickles' memoarbok Rickles' Book ble lansert på hans fødselsdag i 2007. Der forteller han om den lange rekken Hollywood-profiler som han i sin nesten 60-årige karriere hadde arbeidet med, bare i langfilmene navn som Clark Gable, Burt Lancaster, Tony Curtis, Clint Eastwood, Robert De Niro, Joe Pesci og Sharon Stone. John Landis laget en dokumentarfilm om Rickles, Mr. Warmth: The Don Rickles Project, som hadde premiere på New York Film Festival samme år, 13. oktober 2007.
Privatliv
Rickles og hans hustru Barbara var gift i over 50 år og har en datter, Mindy, og en sønn, Larry som døde i 2011.
Al Oerter
Alfred Adolf «Al» Oerter jr. (født 19. september 1936 i Astoria, New York, død 1. oktober 2007 i Fort Myers, Florida) var en amerikansk friidrettsutøver som vant fire påfølgende OL-gull i diskos. Han begynte å trene diskos i 1954 ved University of Kansas. Han var 1,93 meter høy og veide hele 127 kg, en godt egnet kroppsbygning for en kaster.
Comebacket
Han gjorde comeback i 1976, med OL i Moskva i 1980 som mål. Han greide fjerdeplass i kvalifiseringen (det amerikanske mesterskapet), og kom ikke med blant de tre som fikk OL-plass. Dette året valgte USA å boikotte lekene i Sovjetunionen. Tross dette noterte han seg for karrierebeste dette året. 43 år gammel kastet han 69,46 meter.
Ettermæle
Etter karrieren var Oerter flaggbærer av det olympiske flagget under Sommer-OL 1984, og han løp den olympiske ild inn på stadion i forbindelse med Sommer-OL 1996.
Oerter ble senere utøver av abstrakt malerkunst.
Region Hovedstaden
Region Hovedstaden er med sine 1,87 millioner innbyggere (per 1. mars 2022) den befolkningsmessig største av Danmarks fem regioner.
Region Hovedstaden ble etablert den 1. januar 2007 som en del av den nye region- og kommuneinndelingen i Danmark. Regionen består av de tidligere Københavns og Frederiksborg amter, Københavns og Frederiksberg kommuner samt Bornholms regionskommune, og har dessuten overtatt Hovedstadens Sygehusfællesskabs oppgaver. Region Hovedstaden har 29 kommuner. Regionen har sin sentrale forvaltning i Hillerød. Regionen har omkring 36.000 ansatte (regnet i fulltidsstillinger) og hadde i 2013 et samlet budsjett på 34,2 mrd. danske kroner.
Region Hovedstaden styres av et regionsråd som første gang ble valgt den 15. november 2005. Oppgavene for regionen ligger hovedsakelig innenfor sunnhet og sykehus, inkludert sykesikring. Regionen har Danmarks største sykehusvesen med 11 hospitaler, inkludert Region Hovedstadens Psykiatri. Fra slutten av 2006 brukes kun betegnelsen hospital i stedet for sykehus. Utgiftene til helseområdet utgjør omkring 90% av regionens samlede utgifter.
Statlige oppgaver i Region Hovedstaden ivaretas per 1. april 2019 av Familieretshuset, Styrelsen for International Rekruttering og Integration (SIRI) og Ankestyrelsen. Før av Statsforvaltningen Hovedstaden.
Kommuner
(Folkemengde 1.1.2007)
Sykehus i regionen
Region Hovedstaden driver Danmarks største sykehus, som består av 11 sykehus:
Demografi
Den gjennomsnittlige befolkningstettheten i Region Hovedstaden var per 1. januar 2009: 649,07 innbyggere per km², men uten den relativt fjernt beliggende Bornholms regionskommune, som har 42.563 (2009) innbyggere på 588,53 km² med en befolkningstetthet på ca. 72 innbyggere per km², har de resterende 28 kommuner i regionen med et landareal på sammenlagt 1.973 km² og et innbyggertall på 1.619.722 (2009) en befolkningstetthet på 820,94 innbyggere per km².
Krumping
Krumping er en dansestil beslektet av hiphop og breakdance. Dansen har hatt sin utvikling i USA, og utføres gjennom voldsomme bevegelser med både armer, hode, bryst, bein og føtter. Krumping har vokst til å bli en markant del av hiphop dans.
«Krump» er sagt å være et akronym for Kingdom of Radically Uplifted Mighty Praise. Ungdommene som startet krumping så dansen som en utvei fra livet i gategjenger, men også en måte å utagere aggressivitet og frustrasjon på en positiv og ikke voldelig måte. Krumping kan i denne sammenheng også utføres som en ’’battle’’ mellom to dansere som møtes ansikt til ansikt, ikke ulikt stiler fra Freestyle rap. "
Damsgård
Damsgård er et område i Laksevåg bydel i Bergen, preget av blandet boligbebyggelse og småindustri, med god utsikt over blant annet Puddefjorden, fjellsiden og deler av Bergen sentrum. Det er adskilt fra sentrum av Damsgårdssundet som starter syd for Kirkebukten, og som kan krysses via Puddefjordsbroen. Damsgård ligger på nordøstsiden av Damsgårdsfjellet, mellom Gyldenpris og Melkeplassen i sør og Kringsjå i nord. Grensen mellom Damsgård og Gyldenpris følger Münsterbekken ca. 200 meter nord for Puddefjordsbroen.
Historie
Strøket har navn etter Damsgård hovedgård, som i middelalderen var en storgård med navnet Håstein, som den gang også inkluderte Gyldenpris, Melkeplassen og Kringsjå. Laksevåg sentrum på Damsgård var kommunesenter for gamle Laksevåg kommune før innlemmelsen i Bergen i 1972. Her ligger Laksevåg kirke og skipsverftssanlegget BMV Laksevåg.
Bebyggelse og befolkning
I området over Kirkebukten ligger også herregården Damsgård hovedgård og Damsgård skole. I samme område finner man også Laksevåg Kulturhistoriske Forening sin samling av eldre bygninger fra hele Laksevåg. Det er flere objekter på Damsgård som har status som bevaringsverdige. Blant annet tørrdokken på Tørrisneset, og Fergehallen, som i dag huser Laksevåg Røde Kors.
Hovedveiene er Damsgårdsveien, Karl Konows gate, Fyllingsveien og Kringsjåveien.
Damsgård omfattes av grunnkretsene Øvre Damsgård, Frydenbø, Store Damsgård, Laksevåg sentrum og Lille Damsgård, med til sammen 4 695 innbyggere per 31. desember 2020 og et samlet areal på 0,98 km².
2010 i Danmark
Begivenheter i året 2010 i Danmark.
Goiana
Goiana er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Paul Rodgers (fotballspiller)
Rodgers spiller back og har spilt regelmessig for Arsenals reserver. Han undertegnet på en profesjonell kontrakt med Arsenal på starten av 2007-08 sesongen. Selv om han enda ikke har spilt for førstelaget i en offisiell kamp, ble han  i september 2007 kalt inn i Arsenals UEFA Champions League tropp, og gitt draktnummer 37.
Macropoidelimus
Macropoidelimus er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor, langstrakt oval, blankt grønn skarabide. Hannen har forstørrede bakbein med krumme legger.
Levevis
Arten lever i regnskog fra havnivå til 1100 meter over havet. Billene er nattaktive og kommer til lys.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika (Mexico, Honduras).
Hanne Leland
Hanne Leland (født 9. mai 1990 på Byremo) er en norsk artist og låtskriver i elektropop-sjangeren. Hun er mest kjent for låtene «Stay» og «It's Your Eyes I See». Hanne Leland har turnert med artister som All Saints, Gavin James og Greyson Chance.
Oppvekst
Hanne Leland vokste opp som yngst av fem søsken. Som 9-åring begynte hun å spille piano og hun skrev sin første låt da hun var ti år. Da hun var 14 år begynte hun å spille gitar og å konkurrere i diverse talentkonkurranser rundt hjemområdet. Som 16-åring vant hun en talentkonkurranse, og pengene hun vant der var nok til at hun kunne gå i et musikkstudio for å spille inn sin første demo. Demoen bestod av tre egenkomponerte låter.
2011–2013 – Tidlige utgivelser
Hanne Leland ble oppdaget av det amerikanske plateselskapet Ring Road Records i 2011. Hun forlot Norge i april 2012, og dro til USA for å starte innspillingen av sitt debutalbum i Nashville.
Bruce Bouton, som har samarbeidet med blant andre Reba McEntire, Shania Twain og Garth Brooks, var produsent på albumet. Hun spilte inn albumet Honest på Music Row i Nashville, sammen med medlemmer fra Taylor Swift og Dolly Parton sine band. Albumet ble ferdig i august 2013, og hun dro tilbake til Norge hvor hun signerte en platekontrakt med det norske selskapet Siwu Music og Believe Digital i Tyskland.
2013–2014 – Honest
Hanne Leland ga ut singelen «Beautiful You» fra albumet Honest i november 2013. Hun gav ut singelen «Home Is Where the Heart Is» i februar 2014, og debutalbumet Honest ble sluppet 25. april 2014.
2016 – «Keep on Movin'», «Queen», og turné med All Saints
I februar 2016 slapp Hanne Leland elektropop-singelen «Keep on Movin'»   , og fulgte opp med singelen «Queen» i september.
Fra 6. til 18. oktober 2016 var hun med som oppvarmingsartist for det britiske jentebandet All Saints på deres «Red Flag»-turné i England og Skottland.
2018: «Carry On»
Leland ga ut singelen «Carry On» produsert av canadiske Brian West, og skrevet av Hanne Leland og Chin inejti. Låta vakte oppmerksomhet hos flere store internasjonale magasiner og nettsteder, blant andre Buzzfeed og Clash Magazine. Samme år ga hun ut synthpop balladen "Stay" som fikk sin premiere via det anerkjente musikknettstedet The Line Of Best Fit. Låten ble skrevet av Hanne, og produsert av den britiske produsenten Jim Eliot. og. «Stay» gikk viralt på YouTube med over fire millioner visninger, etter den ble lastet opp av kanalen Lit Network. Leland ga senere dette året ut elektropop låten «Fortress» som hun skrev sammen Jim Eliot og «Underdogs» som hun skrev i samarbeid med produsent Hight. I et intervju med magasinet CelebMix snakket Hanne at hun skrev låten «Underdogs» om at hun hadde følt seg som en underdog. . Senere i 2018 gjorde Hanne sin egen versjon av Joni Mitchel sin låt «River».
2019: «Turné med Gavin James i England»
I januar 2019 ble Hanne med den irske artisten Gavin James som «special guest» på hans «Only Ticket Home Tour» i England og Skottland. Turnen var innom London, Birmingham , Glasgow og Manchester.
Hanne Leland ga ut en rekke singler og remixer i 2019. Be With You (Demo), The Nights I Can't Sleep , Weak For You , Delicate , Ego Talking , og hun slapp sin første EP «Acoustic EP» i august 2019.
2021: «Hanne Leland ga ut en rekke singler og EP »
Hanne ga ut singler som "Even If It Breaks My Heart" og "You Have Taken Enough From Me" tidlig i 2021, før hun fulgte opp en EP'en "Melancholic Mind" oktober samme år. Det ble laget musikkvideo til "Even If It Breaks My Heart" og "Bully" som ligger på YouTube på Hanne's VEVO channel
2022: «Album utgivelse»
Singles som "If I Were To Lose You", "Good Days" , og "After You" ble utgitt. EP'n "Coffeehouse Covers" ble utgitt i juli. Senere på sommeren ble det annonsert at Hanne utgir albumet "The Art of Growing Up" 30 september.
Hen (Rauma)
Hen (av norrønt Hávin) er en tidligere kommune og et lite tettsted i Isfjorden i Rauma kommune, Møre og Romsdal. Heen er den vanlige skrivemåten for etternavn.
Ribe amt
Ribe amt lå i den sydvestlige del av Jylland, og er nå en del av Region Syddanmark.
Hen (Rauma)
Stedet hadde tidligere flere forretninger, drosjesentral, kafé, banker, postkontor og bensinstasjon. På 1980- og 1990-tallet opplevde stedet tilbakegang som handelssted. Den korte avstanden til kommunesentret Åndalsnes er en av årsakene.
Ribe amt
Amtet bestod av følgende kommuner:
Hen (Rauma)
Foruten Hen kirke, har stedet barneskole (Isfjorden barneskole) og idrettshall (Isfjordshallen).
Ribe amt
Danmark var frem til 1. januar 2007 inndelt i seksten amter. Disse ble erstattet av fem regioner.
Hen (Rauma)
Vikinghuset er bygd etter tegninger fra en arkeologisk utgravning, som kopi av et tidligere hus fra vikingtiden
Tidligere kommune
Hen er en tidligere kommune og fra 1837 del av Grytten formannskapsdistrikt.
1. januar 1902 ble Hen skilt ut fra Grytten som egen kommune. Hen hadde ved etableringen som egen kommune 1 128 innbyggere.
1. januar 1964 ble Hen slått sammen med Eid, Grytten og Voll kommuner samt det meste av Veøy kommune til den nye Rauma kommune. Hen hadde ved sammenslåingen 1 663 innbyggere.
Heteroneura
Heteroneura eller Frenata er en stor delgruppe av sommerfuglene, som ikke har fått noe norsk navn. Gruppen omfatter størstedelen av sommerfuglartene, med unntak av noen mindre møllgrupper (bl.a. kjevesommerfugler og rotetere).
Gruppens to vitenskapelige navn henviser til avledete særtrekk («evolusjonære nyvinninger»):
Inndeling
Slektskapsforholdene mellom mange av møllgruppene er fremdeles usikre. Dette går også frem av den følgende oversikten i hierarkisk skrivemåte:
Ådne Søndrål
Ådne Søndrål (født 10. mai 1971 på Notodden) er en norsk tidligere skøyteløper. Han er olympisk mester fra 1998 og fire ganger verdensmester. Søndrål representerte Hol Idrettslag, men gikk også for Hamar Idrettslag.
Søndrål var blant verdens beste 1,500-meterløpere gjennom det meste av 1990-tallet. Han fikk sølv i Vinter-OL 1992 i Albertville, 0,04 sekunder bak Johann Olav Koss. I OL på Lillehammer i 1994 kom han på 4.-plass. Han vant endelig OL-gull på 1,500 meter i 1998 i Nagano, på ny verdensrekord (1.47,87). Seinere i sesongen forbedra han verdensrekorden på nytt (1.46,43) i Calgary.
Han var også blant favorittene foran OL i 2002, men måtte nøye seg med bronsemedalje etter skadeproblemer i ukene før OL. Dermed har han medaljer i samtlige valører på 1,500 meter, pluss fjerdeplassen fra 1994.
I løpet av karrieren tok Søndrål 4 gull og 6 sølv i VM på enkeltdistanser. Han har 30 enkeltseire i verdenscupen (1 på 500 meter, 11 på 1,000 meter og 18 på 1,500 meter), og han vant verdenscupen sammenlagt to ganger (1,500 meter i 1999 og 2000).
Søndrål ble norgesmester på skøyter allround i 1995 og sprint i 1998, og han har to NM-titler på 500 meter, 6 på 1,000 meter og 4 på 1,500 meter.
Han la opp i 2002.
Andre idrettrelaterte ting
Etter OL-gullet i 1998 ble han tildelt Oscarstatuetten og Fearnleys olympiske ærespris.
Under Vinter-OL 2002 ble han valgt som utøvernes representant i Den internasjonale olympiske komité.
Søndrål deltok i TV-programmet Zebra Grand Prix som hadde premiere på TV 2 Zebra høsten 2009.
Sommeren 2023 avduket Hols ordfører Petter Rukke en statue av Søndrål på nyåpningen av nyrenoverte Hol stadion og aktivitetspark. Statuen viser Søndrål etter målgang for hans OL-gull i Nagano 1998 på 1,500 meter.
Sammenlagt i Verdenscupen
Poeng i parentes er rangeringspoeng som rangeres under verdenscup-poeng, men som likefullt er oppnådd under verdenscup-løp.
– = ikke deltatt på distansen for nevnte sesong.
0 = ikke samlet poeng under nevnte sesong, men deltatt.
Antoine Lavoisier
Antoine Laurent Lavoisier (født 26. august 1743 i Paris, død 8. mai 1794 i Paris) var en fransk kjemiker. Han nevnes ofte som den moderne kjemiens far.
Bakgrunn
Lavoisier vokste opp i Paris som sønn av en advokat. Hans mor tilhørte den velstående familien Punctis. Lavoisier tok eksamen i jus da han var 21 år gammel, men praktiserte aldri. I stedet tok han fatt på studier som virkelig interesserte ham - kjemi, botanikk, astronomi og matematikk ved Mazarin-universitetet fra 1754 til 1761. Allerede i 1768 ble han innvalgt i Det franske vitenskapsakademiet. Av yrke var han regnskapsfører, og forsørget seg som ansatt i Ferme Générale, et privat firma som fungerte som ligningsvesen. 28 år gammel fikk han kjennskap til at hans sjef Jacques Paulze vurderte å gifte bort sin 13 år gamle datter Marie-Anne Pierrette Paulze. Lavoisier reddet jentungen ut av dette ved selv å gifte seg med henne. Det ble et særdeles lykkelig ekteskap, ikke minst fordi Marie-Anne delte hans interesser. I motsetning til Lavoisier var hun flink i engelsk, og holdt ham dermed oppdatert på viktige vitenskapelige nyvinninger fra den kanten; hun var også flinkere i teknisk tegning enn han, illustrerte hans bok Traité élémentaire de chimie og ble hans viktigste medarbeider livet ut.
Fra og med 1775 var Lavoisier ansatt i administrasjonen for de kongelige kruttverkene, der han sørget for å forbedre produksjonsmetoden. Her la han også grunnlaget for forbedringer i landbruket ved å finne opp en ny metode for framstilling av salpeter. Seks dager i uken arbeidet han på ligningskontoret; bare et par timer på morgenkvisten og på søndager utførte han og Marie-Anne med vitenskapelige eksperimenter. Som nygift hadde han bygget et hermetisk lukket apparat som stod i stuen, og i dette la paret metall som ble tilført varme for å fremskynde rustingen. Etter nedkjøling åpnet de forseglingen på apparatet, tok ut metallet, veide det og sammenlignet med den opprinnelige vekten. De oppdaget at rustent metall mot formodning ikke veier mindre, selv om det er blitt porøst – det veier mer. Den ekstra vekten kunne ikke komme fra noe annet enn luften i apparatet. Luft måtte altså bestå av ulike gasser, og noen av disse måtte ha festet seg i metallet og utgjorde den ekstra vekten.
Noen av sine viktigste eksperimenter gjorde Lavoisier på området forbrenning. Forsøkene hans viste at forbrenning innebærer en reaksjon med et grunnstoff som finnes i luften. Videre viste han dette stoffets rolle i planter og dyrs respirasjon og ved korrosjon av metaller. Med sine oppdagelser innen forbrenning avkreftet han den rådende flogistikk-teorien, som hevdet at brennende materialer avgir en substans som ble kalt flogiston.
Vincent van den Berg
Vincent van den Berg (født 19. januar 1989 i Schiedam i Nederland) er en nederlandsk fotballspiller, som for tiden spiller for amatørligalaget Excelsior Maassluis. Han kan spille midtbane, ving eller angriper.
Antoine Lavoisier
Bakgrunn
Han oppdaget også at den «duggen» som dannes når Henry Cavendishs «brennbare luft» reagerte med det nevnte stoffet var vann. Han ga derfor denne gassen navnet «vanndanner» – hydrogen. Her bygde han delvis på tidligere forsøk av Joseph Priestley. Han ble tildelt midler fra vitenskapsakademiet for å finne ut om hydrogenet han utvant av luften kunne brukes til en flåte av ballonger som kunne brukes i en eventuell krig med Storbritannia. Under arbeidet med Sur la combustion en général og Considérations générales sur la nature des acides viste han at stoffet som bidrog til forbrenning også spilte en rolle for dannelsen av syrer. I 1779 ga han derfor stoffet betegnelsen air oxygène – syredanner – og resten azote – uten liv. Kong Ludvig XVI sørget for bevilgninger, slik at Lavoisier kunne forske på om dette oksygenet han hadde oppdaget kunne brukes til å forbedre masovner.
Den franske revolusjon
Ludvig donerte imidlertid også store beløp til frigjøringskrigen i Amerika, i håp om å svekke britenes posisjon der, og til dette trengte han økte inntekter fra ligningsvesenet. Lavoisier fant løsningen: I middelalderen hadde Paris vært omgitt av en mur, og alle som passerte den, hadde måttet betale en avgift. Den gamle muren var forlengst forfalt, slik at smuglere kunne passere uhindret. Nå foreslo Lavoisier at man bygget en ny mur. Den var bortimot to meter høy. Etter dagens pengeverdi kostet det flere milliarder kroner å reise murverket med flere titalls porter for kontroll av de som passerte. Stormen på Bastillen 14. juli 1789 regnes offisielt som begynnelsen på den franske revolusjon, men to dager tidligere var Lavoisiers Paris-mur blitt stormet. Pariserne gikk løs på muren til bare en ruin stod tilbake. I dag står noen fragmenter av tollportene igjen i Parc Monceau og i nærheten av metro-stasjonen Denfert-Rochereau.
Folkemengden visste at Lavoisier var mannen bak muren, og han skyndte seg å forsikre dem om at han stod på de revolusjonæres side. Han ledet fabrikkene som forsynte de revolusjonære med krutt, og fikk Vitenskapsakademiet til å fjerne de dyre gobelinene i Louvre. Som medlem av akademiet hadde han lagt seg ut med en lege fra Sveits, Jean-Paul Marat, som hadde ønsket hans vurdering av et apparat legen hadde konstruert til å påvise varmen over toppen av en flamme eller fra issen på et menneske (testet ut over Benjamin Franklins skallede hode). Lavoisier avviste imidlertid oppfinnelsen, fordi den ikke kunne gi presise måleresultater.
I 1793 var Marat blitt leder for en av de sterkeste fraksjonene i Nasjonalforsamlingen. Her sørget han for å minne Paris-borgerne på Lavoisiers mur, og i november 1793 forstod Lavoisier at han ville bli arrestert. I fire dager gjemte han seg i Vitenskapsakademiets tomme kontorer i Louvre, men meldte seg så i Port Libre-fengselet sammen med sin svigerfar. De satt i ulike fengsler frem til rettssaken 8. mai 1794. Det var ikke enkeltindivider som var tiltalt, men ligningskontoret som helhet. Juryen omfattet en barber, en postkusk, en juvelér og en tidligere marki som hadde endret navn til Dix-Août («10. august»). Den fant ligningskontorets ansatte skyldige i å ha misbrukt sine stillinger til å tiltvinge seg urettmessige inntekter. Samme ettermiddag ble 28 av de dømte ligningsfunksjonærene ført bakbundne til det som nå er Place de la Concorde. Her ble de ført til giljotinen, Paulze som nr 3, Lavoisier ca. ett minutt senere som nr 4. De døde ble fraktet ut av Paris gjennom en av tollportene som stod igjen etter angrepene i 1789. Få måneder senere ble liket av Marats kollega Robespierre fraktet samme vei og kastet i den samme fellesgraven i en utmark som ble kalt Errancis («Lemlestet»). Marie-Anne var 35 år gammel da hun ble enke. De revolusjonære myndighetene fratok henne alt innbo, men lot henne ellers være, og hun fikk en fredelig alderdom.
Lavoisier er en av de kjemikerne som har hatt mest å si for utarbeidelsen av en kjemisk nomenklatur. Hans Traité élémentaire de chimie (1789), illustrert av hans kone, er ansett som den første læreboka i moderne kjemi. Den setter navn på 33 grunnstoffer, de fleste navnene brukes også i våre dager. Imidlertid listet Lavoisier også opp lys og varme, som han mente var materielle substanser.
Fred Beardsley
Frederick William Beardsley (født 1856, død 1939) var en engelsk fotballspiller, hovedsakelig tilknyttet til stiftelsen av Arsenal.
Codex argenteus
Codex argenteus (latin: «Sølvboken», i Sverige kjent som Silverbibeln) er et manuskript fra 500-tallet, som opprinnelig inneholdt biskop Wulfilas gotiske evangeliebok fra 300-tallet. Av de minst 336 opprinnelige bladene er 188 bevart. 187 av disse oppbevares ved biblioteket Carolina Rediviva i Uppsala i Sverige.
Bladene er tynne, purpurfargede pergament av meget høy kvalitet, og blekket inneholder enten sølv eller gull; det er sølvglansen i skriften som har gitt boken dens navn.
Den inneholdt opprinnelig teksten til de fire evangeliene, og er dermed ikke en bibel til tross for at den er kjent som Silverbibeln, men en evangeliebok beregnet på liturgisk bruk.
Historie
Det antas at den ble laget for Teoderik den store, men i de omkring tusen årene som fulgte var den ukjent. Man tror at den i denne perioden tilhørte blant andre Karl den store.
Til Sverige kom boken som krigsbytte fra Praha i 1648. Den ble innlemmet i dronning Christinas bibliotek, og etter hennes abdikasjon i 1654 ble den gitt til Isaac Vossius som tok den med til Holland. Senere ble den kjøpt tilbake av svensken Magnus Gabriel De La Gardie, som i 1669 gav den til Uppsala universitet.
Burnham (Buckinghamshire)
Burnham er en by i Buckinghamshire i England. Den ligger ved Themsen på grensen til Berkshire, mellom Maidenhead og Slough. Sistnevnte by og Burnham har tildels vokst inn i hverandre, og Burnham regnes ofte som en forstad til Slough. Den har allikevel bevart mye av sin eldre karakter. Per 2011 var det 11 630 innbyggere.
Codex argenteus
Historie
Det siste bladet ble funnet 1970 og oppbevares i domkirken i Speyer i Tyskland.
Burnham (Buckinghamshire)
Navnet er av angelsaksisk opprinnelse, og betyr «bostedet ved en elv». Den er først nevnt i Domesday Book (1086) som Burneham, med en herregård som tilhørte Walter Fitz-Other.
Codex argenteus
Historie
5. april 1995 ble den stjålet fra Uppsala, og var en tid på avveie. Etter at den kom til rette, er den blitt betydelig bedre sikret.
Burnham (Buckinghamshire)
Burnham var lenge en viktig markedsby, ettersom veien mellom London og Bath, nå A4, gikk gjennom byen. I 1271 ble det innvilget charter for et marked og en årlig festival. Da broen over Themsen i Maidenhead ble åpnet ble veitraséen lagt om, og markedet ble flyttet til Maidenhead. Dette førte til en lang nedgangsperiode.
I 1265 ble et benediktinerkloster grunnlagt i Burnham. Det ble nedlagt ved oppløsningen av klostrene i England under Henrik VIII, og det som er igjen av bygningene er nå del av et kontorkompleks.
Codex argenteus
Historie
Codex argenteus ble i 2011 tatt opp i UNESCOs verdensminneregister.
Burnham (Buckinghamshire)
Utenfor byen ligger Burnham Beeches, et urskogområde.
Sognet Burnham inkluderte tidligere de små landsbyene Boveney, Cippenham, Britwell og East Burnham, men de regnes nå som selvstendige landsbyer. Sognekirken i Burnham er viet til St. Peter.
Burnham stasjon betjener hovedlinjen mellom London og Reading.
Li Xin
Li Xin (født 31. juli 1992) er en kinesisk langrennsløper.
Hun debuterte i verdenscupen i langrenn på hjemmebane i Changchun 16. februar 2007 med en oppsiktsvekkende 24.-plass på 10 km fristil. Hun var da bare 14 år gammel. Hun har ikke klart å ta verdenscuppoeng i noen konkurranser etter dette.
Li representerte Kina under Vinter-OL 2010.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 45 på 10 kilometer klassisk intervallstart.
Mahiedine Mekhissi-Benabbad
Mahiedine Mekhissi-Benabbad (født 15. mars 1985 i Reims, Frankrike) er en fransk friidrettsutøver med algirsk bakgrunn som hovedsakelig konkurrerer i hinderløp. Han har flere EM-gull, to OL-sølv, og har gjort seg bemerket for sitt temperement og en del negative hendelser etter konkurranser.
Karriere som junior
Mekhissi-Benabbad deltok ved VM i terrengløp i 2004, der han kom på 61.-plass i juniorklassen. Samme år deltok han ved junior-VM i friidrett 2004 i italienske Grosseto, der han ble nummer 10 på 3000 meter hinder.
Han vant sin første store internasjonale gullmedalje i 2007, da han vant 3000 meter hinder ved U23-EM i friidrett 2007. Her kom Ildar Minsjin på andreplass og Balázs Ott på tredjeplass.
Karriere som senior
Han deltok ved Europacupen i friidrett 2006, som ble arrangert i Málaga i Spania. Der løp han 1500 meter, og løp på tiden 3.53,66, og kom på 8.-plass. Frankrike vant lagkonkurransen i dette mesterskapet. Samme år deltok han også ved Verdenscupen i friidrett 2006, der han også kom på 8.-plass på 1500 meter.
Vincent van Gogh
Vincent Willem van Gogh (født 30. mars 1853, død 29. juli 1890) var en nederlandsk postimpresjonistisk maler.
Vincent van Gogh elsket kunst fra en tidlig alder, men begynte ikke å male produktivt før han var nesten 30 år. I de resterende sju årene av sitt liv malte Van Gogh mer enn 2000 verk, bestående av 900 malerier og 1100 skisser og tegninger. Før kunstkarrieren arbeidet Van Gogh for ulike kunsthandlere, blant annet i London, Paris og Haag. Han fikk liten anerkjennelse i sin levetid. Kun en håndfull mennesker visste om Van Goghs talenter, og selv fikk han kun solgt ett maleri mens han levde.
Det gikk tre år fra hans tungsindige malerier der Potetspiserne er representativt, til hans fargeeksplosive malerier som ble gjort i Arles. Noen av Van Goghs mest kjente verk er Stjernenatt og Portrett av Dr. Gachet, som er noen av de mest ettertraktede maleriene i verden. Flere av Van Goghs malerier har oppnådd noen av de høyeste prisene i kunsthistorien. Maleriet Portrett av Dr. Gachet ble i 1990 solgt for 144 millioner dollar (rundt 800 millioner kroner). Nesten alle av hans malerier er i dag samlet ved Van Gogh-museet i Amsterdam og Kröller-Müller-museet nær Otterlo.
Van Gogh produserte de fleste av sine verk gjennom en periode på 10 år, før han til slutt ga seg. Van Gogh led mest sannsynlig av mange sinnslidelser, blant annet bipolar lidelse, og begikk muligens selvmord i 1890. Hans berømmelse vokste fort etter hans død, og utallige kunstnere etter Van Goghs levetid har nevnt ham som en inspirasjonskilde.
1853–1877: Tidlig liv i prestefamilie
Vincent ble født i den lille landsbyen Zundert i syd-Nederland, like ved grensen til Belgia. Han var sønn av presten Theodorus van Gogh og Anna Cornelia Carbentus. Nøyaktig ett år før hans fødsel, hadde de fått sønnen Vincent Willem, men han døde samme dag. Ekteparet fikk tre gutter og tre jenter, blant annet Theo van Gogh, som var fire år yngre. Som barn var Vincent en stille og innadvendt gutt. Tidlig utdanning for Vincent var begrenset, for eksempel gikk han på en skole hvor én lærer underviste rundt 200 elever. I åtteårsalderen begynte Vincent på den lokale landsbyskolen, men ett år senere startet han med hjemmeundervisning. Deretter gikk han noen år på kostskoler, men ble ofte hjemmeværende fordi faren ikke kunne betale for skolegangen.
Vincent viste fra en tidlig alder stor interesse for kunst. Tegneferdighetene ble større og større gjennom ungdomsårene, noe som resulterte i at Vincent fort bestemte seg for å bli kunstner. Hans opprinnelige planer var å bli prest, slik som faren, men denne planen måtte han etterhvert gi opp, noe som skuffet Vincents far. I mars 1868, da Vincent var 15 år, sluttet han på skolen, og vendte hjem til Zuendert.
16 år gammel ble Vincent den yngste betjenten i en kunsthandelbutikk i Haag, Goupil & Cie. Denne kunsthandelen ble opprinnelig drevet av hans onkel, Vincent van Gogh, som hadde blitt partner i kunsthandelen Goupil i Paris. I 1872 begynte Vincent å skrive med sin yngre bror Theo. 1. januar 1873 fikk han jobb hos Goupil & Cie, i Brussel-filialen. I juni samme år ble Vincent omplassert til filialen i London. Han ble forelsket i husvertinnens datter, men hun var allerede forlovet med en tidligere leieboer, noe som førte til en depressiv periode for Vincent.
I 1873 og 1874, da Vincent var mellom 20 og 21, ble han stasjonert flere steder ved hovedkontoret i Paris og kontoret i London. Depresjonen fortsatte. Vincents onkel ble svært skuffet da nevøen fikk sparken i april 1873. Vincent jobbet videre som lærer i Ramsgate, sør i England, og deretter som assistentpredikant i Isleworth. Den 4. november holdt han sin første preken. Han malte svært lite i disse årene, og forøvrig de ti neste, men lagde enkelte tegninger.
1877–1885: Tidlig karriere
Fra januar 1877 vendte Van Gogh tilbake til Nederland. Han arbeidet en kort periode ved en bokhandel i Dordrecht, men i mai flyttet han tilbake til Amsterdam. Her i hovedstaden forberedte Van Gogh seg til å ta artium, som skulle gi ham tilgang til teologistudiene. Han bodde hos sin onkel, Johannes van Gogh, som var kommandant på et marineverft i Amsterdam. I 1878 avsluttet han studiene, uten å ha tatt artium. Dette valget ble tatt blant annet fordi han ikke interesserte seg for språkfagene, som da var latin og gresk. Han fulgte en kort opplæring på misjonærskolen i Laken ved Brussel. I desember 1878 ble han sendt til Borinage i Vallonia, hvor han blant annet jobbet som lekpredikant blant gruvearbeidere.
I 1881, i en alder av 27, eksperimenterte Van Gogh med ulike teknikker og stiler med ulike motiver og perspektiver. Han malte mye av datidens primærnæringer, slik som bondelivet, og gruvearbeidere og kullgruver. Det var i denne perioden Van Gogh begynte sin kunstnerkarriere. Han laget mange ekspressive skisser og tegninger, der han lot seg inspirere av mestere som Rembrandt og Millet. I 1880 stiftet han vennskap med den unge, belgiske maleren Anthon van Rappard. Han fikk nå også penger fra sin yngre bror Theo.
Nå startet en eksplosiv, men dramatiske odyssé, som varte i knappe ti år. Vennskapet med van Rappard tok slutt etter en misforståelse, noe som hadde en følelsemessig effekt for Van Gogh. Han utførte mange av verkene sine i Brussel, hvor han forble et halvt år til.
De neste fem årene bodde Van Gogh hos sine foreldre, som i mellomtiden hadde flyttet til Etten i Noord-Brabant. Han fortsatte med å konsentrere seg om kunsten i denne perioden, og laget utallige tegninger og malerier, som stadig ble bedre. Til å begynne med ble han tiltrukket av idéen om å tegne for tidsskrifter og tjene til livets opphold på den måten, men etter en stund ga han opp dette målet.
Vincent kom stadig i problemer, blant annet havnet han ofte i krangel med sine foreldre. I 1885 døde faren, noe som ble vanskelig å bearbeide for Vincent. Den lokale presten forbød sine soknebarn å posere for Van Gogh. Han måtte ofte vente lenge på hjelp fra sin bror Theo, som han ble stadig mer avhengig av. Men i sitt arbeid gjorde han fremskritt. Gjennom sine nesten to års opphold i Nuenen malte han nesten 200 oljemalerier. Mange av maleriene i denne perioden var naturlandskap og noen bypanoramaer.
I sine malerier fra denne perioden fremstilte Van Gogh ofte det harde livet til bøndene. I slutten av april 1885 malte et av sine mest anerkjente malerier, det ytterst ekspressive, men mørke Potetspiserne. Interesse for Van Goghs malerier økte, og han viet derfor mer og mer tid til maleriene.
1885–1886: Akademisk fiasko
I november 1884 flyttet Van Gogh til Antwerpen hvor han leide en liten hybel. I januar året etter, da han var 33 år gammel, skrev han seg inn på kunstakademiet i Antwerpen. Årsaken til at han ville ta akademisk utdanning baserte seg mye på at Van Gogh følte han trengte større malerferdigheter.
Van Gogh hadde lite penger, noe som gjorde at han spiste dårlig. Mye av pengene gikk til å få tak i materialer til maleriene. Helsen var langt fra god, mye på grunn av dårlig kosthold og sigarettrøyking. Han ble alvorlig syk og mistet noen tenner. I tillegg ble det konstatert at han hadde syfilis. Kanskje kan den dårlige helsen forklarer hvorfor han malte et skjelett som røyker en sigarett (se venstre bilde).
På tross av sin beundring for koloritt og penselføringen til Rubens, holdt Van Gogh bare ut i tre måneder ved akademiet; han overarbeidet og ble fort utmattet. En av lærerne var Eugène Siberdt, den samme læreren hisset ti år senere også opp den nå anerkjente Eugeen Van Mieghem. Van Gogh mislikte akademiet, og avsluttet derfor den akademiske utdanningen, men han tok artium i høyerenivåkompetanse innenfor maling og tegning. I disse periodene ble Van Gogh interessert i japansk kunst.
1886–1889: Paris
I mars 1886 forlot han plutselig Belgia. Han flyttet inn hos Theo i Paris, på Rue Ie Pie 47 i Montmartre, der han fikk sitt eget atelier. Dette året ble hans gjennombrudd som kunster, men han oppnådde langt ifra global anerkjennelse.
Han ble senere venn med Henri de Toulouse-Lautrec, Camille Pissarro, Claude Monet og Émile Bernard, og hadde også sterk beundring for Adolphe Monticellis blomsterstilleben. Romantikkmaleren Eugène Delacroix og den allegoriske Pierre Puvis de Chavannes ble også bekjente med Van Gogh.
Samtidig ble han imponert over den japanske postkort-kunsten, som han ivrig samlet på. Samlingen hans omfattet til slutt omkring 400 stykker. Enda viktigere er hans kontakt med den franske impresjonismen. Han kom egentlig ti år for sent til å oppleve dens pionertid. Serien Salons des Impressionistes var forbi og Paul Signac, som han ofte malte sammen med i Asnières, kjempet som postimpresjonist med divisjonismen. Georges Seurat, Paul Gauguin, Camille Pissarro og Armand Guillaumin var i hans bekjentskapskrets.
Forholdet mellom Vincent og Theo kom en tid i klemme da det viste seg at Vincent havnet i bråk med både den ene og den andre. Først mot slutten av Vincents opphold normaliserte forholdet seg og brødrene fikk igjen meget intime bånd. Også i denne perioden arbeidet Vincent utrettelig, noe som igjen ble en belastning for helsen. Han ble stadig mer selvsikker på sin svært personlige malerstil, og følte han kunne oppnå suksess i den moderne kunstverdenen.
1889–1890: Saint-Rémy
Til å begynne med hadde Van Gogh nok med å male utsikten fra vinduet i rommet sitt, og gjorde flere malerier fra det perspektivet, til tross for jerngitteret som dekket vinduet. Utsikten dekket hovedsakelig hagen utenfor klinikken. Han var glad i de grønne markene med sypresser og oliventrær, og de blåfiolette fjellene i bakgrunnen. Hagen og området i Saint-Rémy var store inspirasjonskilder for Van Gogh, som likte oppholdet ved klinikken, og syntes det var vemodig å være bort i lengre perioder. Ved solnedgang sto silhuettene av de sørgmodige furuene som utsøkte store kniplinger mot den blekt sitrongule himmelen. Om og om igjen malte han hveteåkeren i mange forskjellige fargetoner, med fjelltoppene og skyene i den grønnlige himmelen som bakgrunn.
Han belaget seg på å bli lenge ved klinikken, der det var flere ledige rom som Van Gogh kunne arbeide i. De andre pasientene kom ofte for å se ham male, noe Van Gogh var positiv til. Han lagde svært mange malerier ved klinikken, blant annet også fordi han stadig hadde som mål å kunne forsørge seg selv. Det hastet, fordi broren Theo hadde stiftet en familie, og trengte lønnen sin selv. Han produserte derfor enda flere malerier enn vanlig, og flere kjente malerier ble malt under oppholdet i Saint-Rémy.
Under oppholdet i Saint-Rémy fikk Van Gogh lov til å gå turer, og kunne enkelte ganger også besøke hjembyen. Hans lege, doktor Gachet, var en stor kunstbeundrer og eide selv mange malerier. Han ble portrettert i maleriet, Portrett av Dr. Gachet, som forøvrig er ett av Van Goghs mest anerkjente malerier. Sykdommen utviklet seg til det verre, men han malte som aldri før, og var på høydepunktet i effektivitet.
1890: Siste leveår
I et år fra mai 1889 til 1890 opplevde Van Gogh nye psykiske lidelser. Det er generelt akseptert at Van Gogh skjøt seg selv i brystet med et skytevåpen den 27. juli 1890. Dagen etter ble han håndtert av leger, som ikke hadde muligheten til å operere. Han døde den 29. juli, mest sannsynlig av betennelse som følge av kuleskuddet.
Ved Van Goghs bortgang fantes det godt over 800 brev, hvorav minst 600 var mellom Vincent og broren Theo. Ett av hans siste brev til broren sier: «Du vet at jeg setter mitt liv inn på mitt arbeid, og at det halvveis har kostet min forstand…».
Vincent van Gogh ble begravd dagen etter, med et oppmøte på rundt 30-40 sørgende. Ved Van Goghs død var det kun en håndfull antall mennesker som kjente til hans malertalent, og selv om Van Gogh fikk oppleve litt suksess mot slutten av hans liv, var det først etter hans død at verkene ble verdenskjente, men som har medført at Van Gogh anses som en av verdens største kunstnere gjennom kunsthistorien.
Malerkunsten og sjanger
Claude Monets impresjonisme var hovedsjangeren for Van Gogh, som senere utviklet seg til postimpresjonisme. Disse sjangrene var totalt nyskapninger i forhold til datidens vanlige malersjangre. Impresjonismen skilte seg dramatisk ut ved å sette fokuset, ikke på motivene, men av inntrykket de fikk av naturen og landskapet. Maleriene måtte ikke være realistiske, tvert imot; riktige størrelser på objekter og motiver ble ofte utelukket. Og maleriene inneholdt gjerne sterke, ensrettede farger. Van Goghs malerier bestod ofte av kun ett objekt, som for eksempel en blomstervase, et tre eller et soverom. Enkelte impresjonister malte lyskildene svært forenklet; for eksempel en lampe med gul sterk farge rundt lyspæren, for å vise at den lyser opp rommet. Maleriene var på denne måten preget av en enkel og minimalistisk atmosfære, det måtte ikke gjøres for komplisert eller for detaljert. Bildene var lette og rolige, med utsnitt som reflekterte en fargerik og ambisiøs verden.
Maleriene hadde ofte sterke farger, Van Gogh uttalte en gang: «… i stedet for å forsøke å reprodusere akkurat det jeg ser, bruker jeg farger mer tilfeldig for å kunne uttrykke meg mer.» Hans dramatiske bruk av farger for å formidle følelser hadde en direkte påvirkning på retninger innenfor fauvisme og ekspresjonisme, og effekten av dette har bølget seg gjennom mye av kunsten i det 20. århundre.
Teknikk og utførelse
Tidlig i karrieren ble Van Gogh kjent med den franske maleren Georges Seurat. Seurat utviklet en optisk malerstil som ble kalt pointillisme, der han malte små fargeprikker ved siden av hverandre. På avstand ser det ut som om fargene smelter i hverandre, og de ulike fargene blir omgjort til én farge sammenlagt. Van Gogh benyttet seg enkelte ganger av denne malerstilen, og dette kan sees i hans portrettmalerier. Van Gogh eksperimenterte også med den såkalte plain air-metoden, eller friluftsmaleri. Dette var en teknikk svært mange impresjonister benyttet seg av.
Mahiedine Mekhissi-Benabbad
Karriere som senior
Hans første verdensmesterskap som senior var VM 2007 i Osaka der han kom på sjetteplass i sitt kvalifiseringsheat, og gikk ikke videre til finalen. Tiden hans på 8.33,11 var den 22. beste tiden i kvalifiseringsheatene. Han forbedret tiden sin betydelig i 2008, og ved OL 2008 satte han ny personlig rekord i finalen da han løp på 8.10,49. Tiden holdt til en overraskende sølvmedalje, og han var bare bare 15 hundredeler etter gullvinneren Brimin Kipruto. Ved Weltklasse Zürich forbedret han sin personlige rekord ytterligere, til 8.08,95, og kom der på andreplass bak Paul Kipsiele Koech. Dette løpet gjorde at han ble den 4. raskeste utøveren i verden på denne distansen i 2008.
2009 startet med Qatar Athletic Super Grand Prix, der han satte ny personlig rekord på 3000 meter med tiden 7.53,50, og kom på 9.-plass. Han satte deretter ny personlig rekord på 3000 meter hinder, da han kom på 2.-plass ved FBK Games i Hengelo, med tiden 8.06,98. Han fikk også en enkeltseier i Golden League i 2009, da han vant Meeting Areva-stevnet i Frankrike, og ble tatt ut til å representere Frankrike ved VM i friidrett 2009 i Berlin. I innledningsheatet på 3000 meter hinder i VM skadet han seg imidlertid, og måtte bryte løpet.