cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drakebåt
Båttypen ble konstruert i 1929 av Johan August Anker og er en kjølbåt med besetning på tre mann. Båten er en av verdens mest utbredte kjølbåtklasser. Båtens mål er lengde 8,9 m, største bredde 1,95 m, vekt ca. 1700 kg og seilarealet er på ca. 28 m² pluss spinnaker på ca. 24 m². Drake var olympisk seilbåtklasse fra 1948 til 1972. Den norske båten «Pan» vant de olympiske leker med styrmann Thor Thorvaldsen og mannskap Sigve Lie og Håkon Barfod både i 1948 og 1952. VM har vært arrangert annethvert år fra 1965 og EM fra 1963.
Nasjonal klassemyndighet er Norsk Drakeklubb.
Solomon R. Guggenheim
Solomon Robert Guggenheim (født 1861 i Philadelphia, død 1949) var en amerikansk industrileder, kapitalist, kunstsamler og filantrop. Han kom fra en velstående gruvedriftsfamilie og grunnla selv Yukon Gold Company i Alaska. Da han trakk seg tilbake i 1919 viet han seg til sin interesse for kunst, og i 1937 grunnla han Solomon R. Guggenheim Foundation til støtte for moderne kunst.
Den hvide slavehandels sidste offer
Den hvide Slavehandels sidste Offer er en dansk stumfilm fra, regissert av August Blom og produsert av Nordisk Film Kompagni. Filmen ble produsert for å kapitalisere litt av den overveldende suksessen, den noe skandaløse forgjengeren Den hvide slavehandel var blitt møtt med. På samme måte som forgjengeren ble også denne filmen en stor publikumssuksess og solgte i omkring 260 kopier.
Bakgrunn
Filmen inngikk i rekken av filmer omkring temaet: unge hvite piker som ble kidnappet og holdt fanget og i overhengende fare for å bli seksuelt forulempet. Nordisk Film hadde allerede i 1907 laget filmen Den hvide slavinde, og foruten forgjengeren Den hvide slavehandel, passede også filmen Mormonens offer godt inn i denne sjangeren – her er slaveholderen en mormon som vil innlemme den stakkers pike i sitt harem. Selskapet insisterte på at de utelukkende laget filmene for å belyse det sosiale problem med hvit slavehandel – om enn filmenes mange lettkledde kvinner i utfordrene positurer syntes nok så meget at ha vært fokuset.
Handling
Edith von Felsen (Clara Wieth) er en ung troskyldig pike av en god familie, som uheldigvis akkurat har mistet sin mor og nå står helt alene i verden, henvist til å understøtte seg selv. Men ved morens begravelse, mottar den stakkars pike et brev fra en sin tante (Ingeborg Rasmussen) som bor i London. Tanten tilbyder Edith at hun kan komme og bo hos seg så lenge hun ønsker.
Edith selger da straks sitt hus og begir seg avsted med toget. I kupeen sitter hun og ser drømmende ut over landskapet som suser forbi, da en elegant dame (Julie Henriksen) begynner å snakke med henne og du spørre henne ut om hennes personlige forhold. Etter å ha fått Ediths livshistorie og nåværende situasjon, stiger damen av toget igjen. På plattformen går hun bort til en elegant kledd, men mørk og skummel, mann. Damen forteller nå mannen om Edith, hennes navn og reisemål. På veien ombord på fergen, følges Edith av damen mens mannen haster til telegrafstasjonen, hvor han sender to telegrammer; et til tanten hvor han informerer henne om at Edith er blitt forsinket, og et til slavebandens hovedkvarter med beskjed om å møte dem med et kjøretøy de kan frakte den verdifulle slavelasten i. Om bord på fergen møter Edith den unge ingeniør Faith (Lauritz Olsen) som betatt av hennes skjønnhet, begynner å snakke med henne. Men damen avbryter dem så han ikke får muligheten til å forpurre deres skumle planer.
Etter at skipet har lagt til, møtes Edith av den bilen som slavehandleren har bestilt over telegram. En person i vognen viser piken et falskt brev som de påstår er kommet fra tanten, så hun tar avskjed med Faith og stiger inn i bilen. Nettopp som bilen kjører avsted ser Faith at Edith har mistet sin lommebok. I den finner han Edits tantes adresse som han besøker for å gi Edith lommeboken tilbake – og kanskje se mere til henne. Men til hans redsel oppdager han her at Edith aldri er ankommet, og videre at tanten slett ikke har sendt bilen, da hun jo hadde fått beskjed om at piken var blitt forsinket. Faith prøver nå å få politiet til å hjelpe, men de avviser da de påpeker at piken jo selv frivillig er kjørt med bilen.
I mellomtiden har slavehandlerne kjørt Edith til en avsidig, men fornem villa i byens utkant. Edith er tiltenkt en gammel libertiner – Grev X (Carl Schenstrøm) – som har bestilt en ung, pen pike av god familie til å sukre sitt liv med. Edith er kommet til villaen, men har stadig ikke den fjerneste mistanke om det uærlige spillet. Hun mottas av en overdådig kledd dame, der vennlig presenterer det "kjære barn" for sin mann og fører henne ovenpå til et gjesteværelse – og samtidig informeres greven om at hans vare er ankommet og "til disposisjon". Der arrangeres et aftenselskap hvor Edith skal fremvises for greven, for å se om han er tilfreds med leveringen. Da han ser pikens overstrømmende skjønnhet, er han særdeles tilfreds og utbetaler straks et større depositum.
Imidlertid er der til selskapet også en annen mann der fenges av Ediths skjønnhet, nemlig den steinrike Mr. Bright (Otto Lagoni), og ettersom han langt overstiger resten av det fordervede selskap i både utseende og dannelse, får han snart Ediths oppmerksomhet. Han beslutter da å kjøpe henne for seg selv, og prøver å overby greven. Da dette mislykkes haster han til en forbryterbule hvor han hyrer noen skurker for å stjele Edith når hun dagen etter skal transporteres til grevens hjem. Overfallet lykkes, og den stakkars pike kidnappes ennå en gang. Hun fraktes til Brights hjem hvor hun brutalt kastes inn i et rom. Etter et stykke tid kommer Bright til henne, og informere henne om hvordan sakens står – hun er nå hans eiendom! Da hun motsetter seg hans tilnærmelser, blir han rasende og setter en kreolsk utseende kvinne til å bevokte henne. Han vil nå sulte henne til lydighet!
Hondeklip Bay fyr
Hondeklip Bay fyr (afrikaans: Hondeklipbaaivuurtoring, engelsk: Hondeklip Bay Light) er et fyr ved Atlanterhavet ved den nordlige kanten av bukta Hondeklip Bay, en ferieby for boere, spesielt fiskere og dykkere, som ligger 104 kilometer fra Springbok.
Dagens tårn ble reist i 1956 og består av et metalltårn med et stort hvitt og rødt stripete diamantformet dagmerke.
NM i ishockey 1993
NM i ishockey 1993 var det 54. norgesmesterskapet i ishockey.
vant sitt 18. norgesmesterskap etter å ha vunnet finalen 3–0 i kamper mot.
Mateusz Rutkowski
Mateusz Rutkowski (født 28. april 1986 i Zakopane) er en polsk tidligere skihopper som representerte LKS Poroniec.
Han konkurrerte internasjonalt i årene 2002-2006. Han deltok i junior-VM i 2002, 2003 og 2004, og ble juniorverdensmester i Stryn i 2004. I det samme mesterskapet var han på det polske laget som tok sølvmedaljer i lagkonkurransen. Samme sesong ble han nummer 26 sammenlagt i kontinentalcupen og nummer 58 i verdenscupen. Hans beste individuelle plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 15.-plass i Zakopane 18. januar 2004.
I VM i Oberstdorf i 2005 ble han nummer 39 i storbakken og 45 i normalbakken (begge av 50 deltakere), og han var på det polske laget som ble nummer 9 av 15 lag i lagkonkurransen. I VM i skiflyging i Planica i 2004 ble han nummer 28 i den individuelle konkurransen og var på det polske laget som ble nummer 8 av 10 lag i lagkonkurransen.
Mateusz Rutkowski er bror av skihopper Łukasz Rutkowski.
Sweet Injections
Sweet Injections er et det fjerde albumet til Bertine Zetlitz. Det ble utgitt 24. februar 2003 på plateselskapet EMI.
Sven Oftedal
Sven Oftedal  (født 3. juni 1905 i Stavanger, død 23. juni 1948 i Oslo) var lege og lokal- og rikspolitiker for Arbeiderpartiet.
Oppvekst og utdanning
Sven Oftedal var sønn av redaktør og statsråd Lars Oftedal og Alice Stephansen 1877-1938. Sammen med de yngre brødrene Christian Oftedal og Per Oftedal vokste han opp med familien i Stavanger.
Etter eksamen artium ved Kongsgaard skole i Stavanger i 1923 dro Sven til Oslo for å studere medisin. Både faren og farfaren med samme navn Lars Oftedal var politikere for Venstre, og det var derfor et sterkt brudd med familietradisjonen da Sven i 1927 22 år gammel ble et aktivt medlem i Arbeidernes ungdomsfylking. I 1928 meldte han seg også inn i Det norske Arbeiderparti.
I studietiden var Oftedal engasjert som sekretær i Folkehelseforeningen og redigerte også tidsskriftet til foreningen. Oftedal var i studietiden pasifist og nektet å gjøre militærtjeneste.
I 1929 giftet Oftedal seg med Laura Philippa Merete Ziesler. Året etter fullførte han legeutdanningen.
Lokalpolitikeren
Etter studietiden og noen års sykehustjeneste etablerte Oftedal seg i 1933 som privatpraktiserende lege i hjembyen Stavanger. Ett år senere blei han innvalgt som representant for Arbeiderpartiet til Stavanger bystyre. Han satt også i skolestyret, helseråd, edruelighetsnemnda og i bolignemda.
I 1937 ble Oftedal gjenvalgt til bystyret med størst stemmetall av samtlige innvalgte representanter.
Flere hendelser i utenrikspolitikken, både framveksten av det nasjonalsosialistiske Tyskland og Francos diktatur i Spania, fikk Oftedal til å forlate et pasifistisk syn. Han ble formann i Spaniakomitéen i Stavanger. Også avholdslaget Frisinn fikk dra nytte av Oftedals arbeidskapasitet.
Jørn Ording
Jørn Ording (født 21. februar 1916 i Oslo, død 11. mars 2001) var en  norsk skuespiller, instruktør og sanger. Han debuterte i 1938 på Den Nationale Scene i Bergen, og ble ansatt i 1939 ved Nationaltheatret i Oslo der han medvirket i 175 oppsetninger som skuespiller eller instruktør frem til 1987. Som filmskuespiller debuterte han i Trysil-Knut i 1942. Han har også skrevet filmmanus til en rekke norske filmer.
Sammen med Egil Monn-Iversen skrev han barnesangene «Sjimpansen Napolibom» samt «Skipskatten Snurribart». De ble innspilt av Per Asplin, barnekor og Egil Monn-Iversens orkester på EP-platen Triola TNP-1014.
Sven Oftedal
Kringsfangenskap
Oftedal ble lege på Ambulansen i Revier, sykehuset for fanger i leiren. Ambulansen var en blanding av legevakt og diagnosestasjon, og Oftedal fikk myndighet til å legge inn fanger på sykehuset. Under fangenskapet gjorde han en stor humanitær innsats for medfangene.
Leirfangene var spesielt utsatt for dysenteri og lungebetennelse. Oftedal greide å oppnå tillatelse fra leirkommandanten til å skrive til Norges Røde Kors etter medisin til fangene. Regelmessige medisinsendinger fra både Norge og Sverige reddet livet til svært mange fanger.
Etter ett års tjeneste på Ambulansen var Oftedal utslitt og måtte be om avløsning. Han ble da flyttet til indremedisinsk avdeling i Revier. Arbeidet med å hjelpe medfangene fortsatte der. I Sachsenhausen satt han sammen med personer som senere skulle bli sentrale i norsk politisk liv etter 1945, blant annet Einar Gerhardsen og Halvard Lange.
Rikspolitikeren
Etter krigens slutt i 1945 reiste Oftedal til Nord-Norge for å hjelpe både egne landsmenn og russiske krigsfanger.
Oftedal var sosialminister i Einar Gerhardsens første regjering i 1945 og i Einar Gerhardsens andre regjering fra 1945 til 1948. Han ble innvalgt på Stortinget for perioden 1945 til 1949 for Vest-Agder og Rogaland.
Hans tidlige død som følge av et hjerteinfarkt, hang trolig sammen med en kombinasjon av ettervirkninger av fangenskapet under krigen, og hardt arbeidspress som statsråd.
I en minnetale i radioen i juni 1948 sa Einar Gerhardsen blant annet: «''Sven Oftedal var vel den nordmann som fikk utrettet mest for sine fangekamerater under krigen.»
En byste av Oftedal er laget av kunstneren Per Palle Storm i 1950 og er plassert i Stavanger sentrum. På sokkelen står innskriften «Legen, Kameraten, Mennesket».
Sven Oftedal er hedret med Sven Oftedals vei i Oslo og Arendal. I hjembyen Stavanger er han hedret med Sven Oftedals plass, en park på Storhaug.
Dragør
Dragør er en landsby eller tettsted på Amager, ikke så langt fra København.
Dragør befinner seg ca. 12 km fra København sentrum, og er siden 1974 en del av Dragør kommune. Byen er vokst sammen med den tidligere hollenderbyen Store Magleby, hvormed den delte kirke i mange år, med prekener på hollandsk. I 1885 fikk Dragør sin egen Dragør kirke.
Flere hundre jøder ble fra Dragør bragt over til sikkerhet i Sverige i oktober 1943.
Minnekirken
Norwegian Lutheran Memorial Church (norsk Den Norske Lutherske Minnekirke), bedre kjent som Minnekirken, er en luthersk kirke i Chicago i USA i Illinois. Den er en av to amerikanske kirker som fremdeles bruker norsk som det primære liturgispråk, den andre er Mindekirken i Minneapolis i Minnesota.
Bakgrunn
Kirken har fortsatt forskjellige aktiviteter, i tillegg til gudstjenester, slik som kurs i norsk matlaging og en årlig julebasar.
Historie
Minnekirken ble bygget av norske immigranter i 1912 som gav den navnet Christ Church. I 1934 ble navnet endret til dagens, delvis på grunn av et krigsminnesmerke som ligger ved kirken.
Gemini Residence
Gemini Residence er en boligbygning på Islands Brygge, København. Bygningen ligger ved vannet ved Bryggebroen overfor Fisketorvet. Bygningen er en 42 meter høy ombygd frøsilo som tidligere tilhørte Dansk Sojakagefabrik.
Frøsiloene ble opprinnelig bygd i 1963, men ble i tiden 2002 – 2005 bygd om til 84 leiligheter ved at leilighetene ble montert på utsiden av siloene, og på den måten ble den ferdige bygningen seende ut som et åttetall ovenfra. Interiøret er beholdt som et nesten tomt rom, og benyttes til lobby, trapper og heiser. På toppen er det lagt et gjennomsiktig tak av texlon.
Bygningen ble tegnet av arkitektene MVRDV, (Nederland) og JJW Arkitekter, mens NCC stod for selve byggingen.
Nær bygningen ligger Wennbergsiloen og Pressesiloen, som også er ombygde siloer som tidligere tilhørte soyakakefabrikken.
Sekhmet
Sekhmet (også transkribert som Sakhmet, Sekhet, eller Sakhet; betydning «den mektige») er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en krigsgudinne. Hun er framstilt løvinne, den frykteligste jegeren i dyrelivet som oldtidens egyptere kjente til. Det var sagt at hennes pust formet ørkenen.
Hun ble særlig dyrket i Memfis der hun inngikk i en guddommelig familie med Ptah og deres sønn Nefertem. Hun var også nært tilknyttet gudinnen Mut i Teben. Farao Amenhotep III alene reiste flere hundre statuer av henne i Karnak. I mytene ødela hun Ras eller Osiris’ fiender. Hun ble forstått som faraos beskytter og førte Egypt i krig. Det het at faraos «piler flyr mot fienden som Sekhmets piler». Ved siden av å være en fryktelig krigsgudinne var hun også en legegudinne som beskyttet leger og legekunsten. Sekhmets prester fungerte ofte også som leger.
Sekhmet var også en solgudinne, tidvis omtalt som datter av Ra og ofte assosiert med gudinnene Hathor og Bast. Hun bærer solskiven og uraeusslangen som assosierer henne med Wadjet og kongene. Med disse tilknytningene kan hun bli rekonstruert som en guddommelig formidler av gudinnen Ma’at (rettferdighet eller orden) i dommens hall til Osiris, som assosierte henne med Wadjet (senere Ras øye), og knyttet henne dessuten til Tefnut, vannet og fuktens gudinne.
Navn
Sekhmets navn kommer fra det gammelegyptiske ordet sekhem som betyr «kraft» eller «makt». Sekhmets navn er tilpasset hennes funksjon og betyr «(hun som) er mektig». Hun hadde også titler som «(Den som) ondskap skjelver for», «Det frykteliges herskerinne», «Drapenes frue», «Hun som maltrakterer», og andre.
Historie
For å kunne formilde Sekhmets vrede utførte hennes prestinner et ritual foran ulike statuer av gudinnen hver eneste dag i året. Denne praksis resulterte at mange bilder av gudinnen har blitt bevart. De fleste av hennes statuer ble strengt formet og viser ingen uttrykk av bevegelse eller initiativ; denne formgivningen ble gjort for å få dem til vare en lang tid framfor å uttrykke en særskilt funksjon eller handling hun var assosiert med. Det beregnet at mer enn 700 statuer av Sekhmet en gang sto i et gravtempel alene, reist av Amenhotep III på vestbredden av Nilen. Fortsatt finner arkeologene nye statuer av gudinnen, senest i mars 2017 ble det funnet 66 stykker i Luxor.
Hun ble forestilt som en rasende løvinne, og i kunsten ble hun framstilt som det, eller som en kvinne med hodet til en hunløve, kledd i rødt, blodets farge. Tidvis ble Sekhmed framstilt i statuer eller statuetter med minimalt med klær eller naken. Tamme løver ble holdt i hennes templer i Leontopolis.
Festivaler og utvikling
For å pasifisere Sekhmet ble det feiret festivaler ved slutten av hvert slag slik at ødeleggelsene skulle få sin sin avslutning. Den årlige festivalen, som ble holdt ved begynnelsen av året, etter Nilens første oversvømmelse, var preget av heftig beruselse og hvor egypterne danset og spilte musikk for å døyve gudinnens villskap. De drakk store mengder med vin for rituelt å etterligne det ekstreme drukkenskapen som stoppet gudinnens raseri og blodtørst da hun følge myten var beredt til å utrydde menneskeheten, men solguden Ra lurte henne til å drikke store mengder med okerfarget øl i den tro at det var blod. Straks hun ble full forvandlet hun seg til en vennligere gudinne ved navn Hathor, og menneskeheten ble reddet. Ekstrem drukkenskap kan også ha vært en tro på å oppnå kontakt med gudinnen gjennom ekstase. Dette kan være knyttet til å bremse bort overdreven oversvømmelse ved begynnelsen da Nilen rant blodrød med silt og Sekhmet måtte svelge overskuddet for å redde menneskeheten. Hun symboliserer den motsetningsfylte dualisme mellom helsegivende og ødeleggende, og forbinder på den måten en apotropeisk (ondtavvergende) grunnforståelse som knyttes til alt religiøst hellig.
I 2006 presenterte arkeolog Betsy Bryan ved det amerikanske universitetet Johns Hopkins resultatene fra utgravningene av tempelet til Mut i Luxor. Blant resultatene var veggmalerier som omtalte festivalen og omfattet illustrasjoner av prestinner som deltok utsvevelsene og dets uheldige effekter med fyll og oppkast som ble tatt hånd om av tempeldeltakerne. Deltagelse i drukkenskapfestivalen var omfattende, både av prestinnene og befolkningen, omfattet i tillegg til fyll også løssluppen seksuelle forbindelser. Historiske nedtegnelser viser at tusenvis deltok i festivalen. Disse funnene ble gjort i Muts tempel ettersom da byen Teben fikk større betydning, overtok Mut en del av aspektene til Sekhmet. Tempelet er assosiert med Hatshepsut, hustru og halvsøster til Thutmose II. Etter hans død i 1479 f.Kr. styrte Hatshepsut Egypt som en kvinnelig farao i rundt 20 år, og tempeldekorasjonene ble gjort under hennes tid.
I henhold til Boken om himmelkua var det en tid med skjønnhet og godhet (nefer) før synd (isefet) kom til ved mordet på Osiris, og før den store kampen mellom Horus og Seth. Ra var konge av et framgangsrikt, forent og fredelig Egypt. Gudene levde på jorden og ondskapen var jagd, og Ra, den selvskapte guden, var konge av mennesker og guder til sammen. Med Seth kom mord og drap til landet, og menneskene gjorde opprør mot Ra og fulgte Seth. Ra sendte Sekhmet for å drepe mennesker som hadde sammensverget seg mot ham. Sekhmets blodtørst lot seg ikke stagge og førte til at hun drepte bortimot hele menneskeheten. Ra sørget for at Sekhmet fikk okerfarget øl som lignet blod, og hun drakk alt ølet i den tro at det var blod til hun ble fylt med fred og kom tilbake til Ra. Den samme myten er også beskrevet i Kalenderen med lykkelige og ulykkelige dager på papyrus Kairo 86637 hvor handlingene til Sekhmet, Horus, Ra og Wadjet ble knyttet til formørkelsen av dobbelstjernen Algol.
Sekhmet ble senere betraktet som mor til Maahes, en krigsgud med løvehode, som oppsto i løpet av Det nye rike. At denne guden ble innført sent i den egyptiske gudeverden kan ha sin årsak at han var av nubisk opprinnelse, og som kom som et resultat av handel og krig, eller selv en periode av nubisk dominans av Egypt. Det kan bety at han var en egyptisk versjon av Apedemak, løveguden som ble dyrket i Nubia. I løpet av den greske dominansen av Egypt under det ptolemeiske kongedømme ble et tempel for Maahes gjort til et hjelpe- eller tilleggstempel for det store tempelet til Sekhmet ved Taremu, en by som grekerne kalt Leontopolis, i Nildeltaet. På denne tiden ble det også bygget en egen inngjerding på tempelområdet hvor det ble holdt løver i fangenskap.
Stonebridge Park stasjon
Stonebridge Park stasjon er en jernbane- og undergrunnsstasjon i London. Den ligger på undergrunnsbanens Bakerloo-linje, og på jernbanens Watford DC-linje, som trafikkeres som en del av London Overground.
Lourdes Becerra
Lourdes Becerra Portero (født 4. juni 1973 i Sabadell i Catalonia) er en tidligere spansk svømmer som konkurrerte i stilene medley og bryst. Becerra deburte i olympisk sammenheng under sommer-OL 1992 i Barcelona og deltok også i sommer-OL i 1996 og i 2000. Hennes beste olympiske prestasjon er fra 1996 da hun endte på syvendeplass i 400 m individuell medley.
I VM i svømming kortbane 1999 i Hongkong vant hun bronse på 400 m individuell medley. I EM i svømming kortbane 1998 i Sheffield tok hun sølv i 400 m bryst og bronse i 400 m individuell medley.
Becerra startet å svømme da hun var 10 år gammel i svømmeklubben Club Natació Sabadell.
Ingerid Stenvold
Ingerid Stenvold (født 20. juni 1977) er en norsk journalist og programleder i NRK. Hun er opprinnelig fra Finnfjordbotn i Senja kommune
Stenvold startet sin karriere i NRK i 2001 som nyhetsjournalist i NRK Troms etter endt utdanning på Høgskolen i Oslo ved Avdeling for journalistikk, bibliotek- og informasjonsfag («Journalisthøgskolen»). I 2004 gikk hun inn i et vikariat som programleder i NRK Sport. Dette vikariatet ble etter ett år til en fast stilling, og hun har senere også vært programleder for TV-aksjonen både i 2006 og 2007. Hun var også programleder for Sommeråpent sommeren 2007 og 2009. I 2008 dekket hun sommer-OL i Beijing. Stenvold var programleder for musikkmagasinet Lydverket i tidsrommet 2008–2009. Høsten 2009 var Stenvold programleder i Morgennytt, og fra 2010 begynte hun som nyhetsanker i Dagsrevyen på NRK.
Stenvold har en karriere bak seg innen langrenn, hvor hun vant gull i junior-NM og edelt metall i nordisk mesterskap. Hun har også vært aktiv innen orientering, friidrett og fotball, men en prolaps i ryggen satte en stopper for den videre sportskarrieren. Har uttrykt at hun er fan av fotballklubbene Tromsø IL og Tottenham Hotspur.
I 2021 gav Stenvold ut biografien om Marit Bjørgen: Vinnerhjerte: Historien om Marit Bjørgen.
Hun ble mor for første gang 8. juni 2011, da hun fødte en datter sammen med sin samboer, senere ektemann. Hun fikk sin andre datter i 2014.
Ū
I Unicode kodes ū som U+016A (&#X16a;) og u+016b (&#x16B;).
Charles Tate Regan
Charles Tate Regan (født 1. februar 1878 i Sherborne, død 12. januar 1943) var en britisk iktyolog. Han studerte ved University of Cambridge og ble i 1901 ansatt ved Natural History Museum. Mellom 1927 og 1938 var han direktør for museet.
Han gjorde et stort arbeide innen systematikk hos fisk, og beskrev mange arter. Selv har han fått over 20 arter oppkalt etter seg.
Schives gate (Oslo)
Schives gate (1-3, 2-12) ligger på Frogner i Oslo. Den går fra Gyldenløves gate like ved Arno Bergs plass og til Professor Dahls gate like ved Amaldus Nielsens plass.
Den har fått sitt navn etter Claudius Jacob Schive, Norges første numismatiker, som donerte en stor myntsamling til Staten.
Bojan Krkić
Bojan Krkić Perèz (født 28. august 1990) er en spansk-serbisk tidligere fotballspiller.
Han fikk sin debut på Barcelona like etter at han fylte 17. Før dette scoret han i sin tid på Barcelonas juniorlag hele 961 mål. Bojan klarte å slå rekorden til Lionel Messi i september 2007.
Bojans store gjennombrudd kom i 2007 da han var med å vinne Europamesterskapet i fotball U17 med Spania og scoret vinnermålet mot England. 5. juni 2007, 16 år gammel, spilte han sin første kamp for Spanias U21 lag. Han spilte en del kamper for dette laget før den spanske A-landslagsdebuten fant sted da Spania slo Armenia med 4-0 10. september 2008. Bojan kom inn etter 65 minutter som innbytter for Santi Cazorla.
Den 22. juli 2014 meldte han overgang fra FC Barcelona til Stoke City FC, hvor han skrev under på en fireårskontrakt.
Ragnar Rygnestad
Ragnar Rygnestad (født 22. mai 1931) er en norsk offiser som i 1989 ble utnevnt til leder av Flyhavarikommisjonen. Rygnestad fikk utdanning som befal i Hæren og deretter som flynavigatør i Luftforsvaret. Han har tatt Luftkrigsskolen og også fullført sivil utdanning i trafikkflygerteori. Han hadde tjeneste ved transportseksjonen i Luftforsvaret fra 1956 til 1969, da han ble ansatt i luftfartsinspeksjonen i Luftfartsverket. Her var han til 1977, da han ble leder av sekretariatet i Flyhavarikommisjonen. Etter å ha ledet sekretariatet i 12 år ble han i 1989 utnevnt til leder av Havarikommisjonen for sivil luftfart for et åremål på seks år. Han etterfulgte generalløytnant Wilhelm Mohr som leder for kommisjonen, som tidligere hadde gransket ulykker både med militære og sivile fly. Rygnestad var bosatt på Jessheim før han døde 29. Mars 2017
Groenriviermond fyr
Groenriviermondfyr (afrikaans: Groenriviermondvuurtoring) er et fyr mot Atlanterhavet ved Groenriviermond, munningen til Groenelva, omtrent 30 kilometer nordvest for Strandfontein.
Kontinentet
Kontinentet er en vanlig uformell betegnelse på det sammenhengende fastlandet i Europa.
I Norge sikter man med «kontinentet» til Fastlands-Europa med unntak av Den skandinaviske halvøy og De britiske øyer, som også er en del av verdensdelen Europa. Det samme gjøres i landene på Kontinentet, som Tyskland. Grunnen til det er at selv om Skandinavia teknisk sett er bundet sammen med Europa, skjer adkomsten til disse landene i praksis over vann.
Tsjulym (Novosibirsk oblast)
Tsjulym (russisk: Чулым) er ei elv i det endorheiske nedslagsfeltet til innsjøen Tsjany i den sørøstlige delen av det vestsibirske lavland i Russland. Elva er 392 km lang, med et nedslagsfelt på 17 900 km².
Tsjulym dannes av flere tilløpselver i sumpene Tojskoje Zajmisjtsje (russisk: Тойское Займище) og Trosjinskoje Zaimisjtsje (russisk: Трошинское Займище) nord for Barabasteppene, rundt 100 km nordvest for Novosibirsk og 150 moh. Elva krysser Barabasteppene i sørvestlig retning, og løper gjennom innsjøene Sargul (russisk: Саргуль, 34,6 km²) og Urjum (russisk: Урюм, 84,1 km²) og munner til slutt på 106 moh ut i innsjøen Malyje Tsjany (russisk: Малые Чаны – oversatt: Lille Tsjany), som igjen er knyttet til Tsjany-sjøen gjennom et kort sund.
I det nederste løpet er elva rundt 30 m bred, og ca. 5 m dyp. De viktigste sideelvene er Suma (fra venstre), og Kargat (fra høyre).
I elvas øvre løp ligger byen Tsjulym, som har sitt navn fra elva. Her krysses elva av den transsibirske jernbanen og hovedveien M51.
Tsjulym er frosset over fra november til april/mai.
Det går likar no
Det går likar no er et album av D.D.E.. Albumet ble produsert av Svein Gundersen og utgitt i 1996. Det går likar no er det fjerde mest solgte norske album gjennom tidene med et salg på 270 000 eksemplarer.
VM i skiskyting 2003
Det '''38. verdensmesterskapet i skiskyting''' ble arrangert i tidsrommet 15. til 23. mars 2003 i Khanty-Mansijsk i Russland.
10 km sprint
Dato: 15. mars 2003
15 km fellesstart
Dato: 23. mars 2003
20 km
Dato: 19. mars 2003
4 x 7,5 km stafett
Dato: 21. mars 2003
7,5 km sprint
Dato: 15. mars 2003
10 km jaktstart
Dato: 16. mars 2003
Martina Glagow og Sandrine Bailly delte gullmedaljen, da det ikke var mulig å skille dem i mål.
12,5 km fellesstart
Dato: 22. mars 2003
15 km
Dato: 18. mars 2003
Teater NOR
Teater NOR er et lite produksjonssenter i Stamsund i Lofoten som arbeider med visuell scenekunst. Gruppen hadde utspring i kompaniet Lofoten Teater, som ble opprettet i 1990. I 1997 gikk fem av skuespillerne i Lofoten Teater ut av den opprinnelige gruppen, og etablerte Teater NOR. Kompaniets offisielle oppstartsdato var 1. januar 1998.
Gruppen består (per 2007) av leder og instruktør Thorbjørn Gabrielsen, produsent Oddny Wiggen, skuespillerne Sissel Helgesen og Øystein Sanne, og lys og lyddesigner Øystein Helle.
For tiden (2007) er de aktuelle med forestillingen Lost on Purpose som er et møte mellom filosofi og teater – tekst og rom.
Teater NOR eier sitt eget teaterbygg, og disponerer flere store fabrikklokaler til spesiselle prosjekter og gjestespill.
Fra 1998 har de hvert år invitert til Stamsund Internasjonale Teaterfestival i overgangen mai/juni.
Imarex
Imarex (International Maritime Exchange) er en Oslo-basert børs for omsetning og clearing av standardiserte derivater innen shipping. Den ble dannet i 2001 med fokus på fraktfutures for tankmarkedet, og utvidet aktiviteten til tilsvarende kontrakter for tørrbulkmarkedet i 2002. Alle futureskontraktene blir klarert av clearinghuset NOS. Imarex og NOS fusjonerte i 2006 og eies nå av IMAREX ASA (tidligere Imarex NOS).
Blanus mettetali
Blanus mettetali er en ormeøgle som bare finnes i Marokko.
Levevis og kroppsbygning tilsvarer de andre artene i slekten Blanus, og den ble tidligere regnet som en underart av Blanus cinereus, som er utbredt på Den iberiske halvøy. Undersøkelser av morfologi og molekylærgenetikk har vist at de nordafrikanske formene av Blanus bør regnes som egne arter. De iberiske og nordafrikanske Blanus-artene ble adskilt for 8–9 millioner år siden, i forbindelse med at det ble dannet en korridor mellom Atlanterhavet og Middelhavet nord for Cordilleras Béticas i det området som nå er Sør-Spania.
Utbredelsen til Blanus mettetali omfatter kystsletta langs Marokkos atlanterhavskyst og nordskråningen av Atlasfjellene. Nord for Rabat overtar en annen art, Blanus tingitanus. Disse to artene skilte lag for omtrent 6,4 millioner år siden. På det tidspunktet ble Atlanterhavet og Middelhavet også forbundet gjennom dalen til elva Sebou, slik at Riffjellene og den sørligste delen av Den iberiske halvøy til sammen dannet ei øy.
Meizhou (Guangdong)
Meizhou (kinesisk: 梅州; pinyin: Méizhōu) er en by på prefekturnivå i østre del av provinsen Guangdong sør i Folkerepublikken Kina med en befolkning på 4 863 800.
Historie
Meizhou ble først etablert som prefektur ved navn Jingzhou i Nanhan-tiden (911-971). Navnet ble endret til Meizhou under Song-dynastiet og til Jiaying/Kaying under Qing-dynastiet. Det har også hatt navn som Meixian, til det ble Meizhou igjen i 1988.
Administrative enheter
Byprefekturet Meizhou har jurisdiksjon over ett distrikt (区 qū), ett byfylke (市 shì) og 6 fylker (县 xiàn).
Samferdsel
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Kinas riksvei 206, som også passerer dette området, løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.
Ellers ligger Qingxi-demningen i denne bykommunen.
Ralph Waldo Emerson
Ralph Waldo Emerson (født 25. mai 1803 i Boston i Massachusetts i USA, død 27. april 1882 i Concord i  Massachusetts) var en amerikansk forfatter og filosof. Han var gift med Elena Louse Tucker (død 1831), og var far til Waldo (død 1842 av skarlagensfeber).
Bakgrunn
Ralph Waldo Emersons foreldre var den unitarianske presten William Emerson (1769–1811) og hans hustru Ruth Haskins (1768–1853). Han var det tredje av åtte barn.
Emerson ble utdannet ved Harvard University (1821), der han også arbeidet som kelner og assistentlærer, og var deretter rektor for brorens skole i en kort periode. Som sin far (død 1810) tok han utdannelse som prest i den lokale Unitarian Church, men sa opp i protest i 1832. Hans senere uttalelse om at Jesus ikke er Gud, vakte bestyrtelse og ateisme-fordømming i 1838. Rundt 1880 var likevel deler av kirkens filosofi positiv til enkelte av Emersons ideer.
Hans reise til Europa er beskrevet i boken English Traits (1856), og medførte møte med blant annet John Stuart Mill. Med Carlyle utviklet han et vennskap, som senere fortsatte i form av brevveksling over flere tiår fremover.
Forfatter
I 1835 etablerte han seg i Concord, giftet seg med Lydia Jackson og etablerte The Transcendental Club, med Henry David Thoreau og andre (1836). Denne filosofikretsen utga journalen The Dial (1840–), der Emersons første essay, Nature (1836), ble trykt anonymt.
Diktene Threnody og Experience uttrykte sorgen ved sønnens død. Skriveriene og de godt besøkte forelesningene ble oppfattet som entusiastiske, men vanskelig tilgjengelige.
Blant hans verk merkes ellers Essays (1841 og 1844; to bind), Representative Life (1850), English Traits (1856; med inntrykk etter et andre besøk i England i 1847) og The Conduct of Life (1860).
Det som kjennetegner Emersons forfatterskap, er hans dype tro på menneskenaturens evne til å utvikle seg til det gode og hans sterke vektleggelse av personlighetens rett til fri utvikling. Den høyeste autoriteten er, etter hans mening, fornuften, men dette oppfatter han ikke bare som forstand, men medtar også følelse og samvittighet. Organet for innhentelse av religiøs kunnskap er for ham ikke refleksjonen, men intuisjonen og fornuftsaskuelsen.
Lite av Emersons poesi er gjendiktet til norsk, men enkeltdikt i Sigmund Skards gjendikting finnes i Under nye stjerner og Framande dikt frå fire tusen år.
Byen Emerson i Manitoba i Canada er oppkalt etter ham.
Steppenwolf
Steppenwolf (ty.: «steppeulv») er:
Eivind Nielsen
Eivind Nielsen (født 18. juni 1864 i Haugesund, død 13. juli 1939 i Oslo) var en norsk kunstmaler, tegner og illustratør. Han illustrerte den første virkelige billedbok for barn i Norge, «Norsk Billedbog for Børn», og er karakterisert som den fremste barnebokillustratøren i sin tid. I perioden 1890-1934 var han lærer ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo. Takmaleriene i Nationaltheatrets salong er laget av Nielsen.
Oppvekst i Haugesund
Far til Eivind, overrettssakfører Martin Nielsen, ble i 1866 utnevnt til Haugesunds første byfogd. Han startet i stillingen 1. januar 1867. Mor til Eivind var Karoline Emilie Pettersen. I hjemmet i 1. Langgate i Haugesund, den nåværende Strandgaten, hadde faren et eget husorkester. Familien eide en stor boksamling med både norske og utenlandske forfattere. Martin Nielsen oversatte selv flere bøker fra fremmede språk.
Eivind var den tredje av fire sønner. Den eldre broren Børge ble også en flink billedkunstner, med en rekke akvareller fra gamle Haugesund. Han tok senere navnet Børge Mosgren.
Helt fra han var liten var Eivind interessert i tegning. I et intervju med Haugesunds Dagblad i desember 1927 uttalte han «''Helt fra jeg var liten har jeg tegnet. Før jeg var skolegutt begynte jeg. Leste jeg historie maatte jeg alltid lage illustrasjoner til begivenhetene''». Overalt hvor han gikk var skisseblokken med.
Læreår
Bare femten år gammel begynte Eivind på Knud Bergsliens malerskole i Christiania i 1880. Fire år tidligere hadde Fredrik Kolstø begynt på samme skole, også han fra Haugesund. Kolstø var nå i München, men hans karriere har nok vært til inspirasjon også for Eivind. Samtidig med at han var elev hos Bergslien mottok Eivind dessuten undervisning fra Hans Heyerdahl.
Ettersom også Heyerdahl hadde tilbrakt læreår i München ble det, i sommerferien i Haugesund i 1880, bestemt at den sekstenårige Eivind nå skulle dra til München for videre utdanning. Kolstø var hjemme på ferie, og Eivind ble med ham tilbake til München. Der ble han værende i tre år, mens han studerte ved Akademie der Bildenden Künste München. Ved akademiet fikk han Alexander Strauber, Julius von Benczur og Ludwig von Löfftz som lærere. Han arbeidet der mye med historiemaleri. Lite er ellers kjent fra Nielsens opphold i München, og det til tross for de mange kildene som beskriver det norske miljøet i München på denne tiden.
Nielsen var tilbake i Haugesund våren 1883, og fra denne tid har han skildret fødebyen slik den var den gang med tallrike tegninger. Senere samme år hadde han sin første selvstendige utstilling, der de fleste motivene var hentet fra hjembyen. En ny utstilling fulgte året etter. Samtidig ble han av Peter Christen Asbjørnsen engasjert for å overta en del av Erik Werenskiolds tegninger for Eventyrbog for Børn II (1884). Likevel kom ikke en eneste av hans tegninger med i utgaven. I 1885 dro han til Christiania for å bli elev ved Den kongelige Tegneskole, som den gang var navnet på Statens håndverks- og kunstindustriskole. Her fikk han han studere under veiledning av Christen Brun og Mathias Skeibrok. Tre år varte oppholdet ved skolen. Han ble boende resten av livet i Christiania.
Familieliv
I juni 1890 giftet Nielsen seg med den jevngamle Marthe Brager, datter av sakfører Jacob Brager i Nordlia i Østre Toten. Hun dør imidlertid i barsel i august 1891, etter vel ett års ekteskap. Barnet overlever fødselen, og hun fikk navnet Astrid. Den 18. desember 1892 gifter Nielsen seg for andre gang, nå med Karoline Brager, den yngre søsteren til Marthe. Hun var født i 1864.
Familien tilbrakte somrene i Nordlia, og Nielsen malte mye der. I 1902 malt han altertavla i Nordlia kirke. Dirigenten Harald Brager-Nielsen er sønn av Karoline og Eivind Nielsen.
I 1897 kjøpte familien den laftede tømmervillaen Bolteløkken allé 9, bygd i 1894.
Lærergjerning
Kort tid etter han selv var ferdig som elev ved Den kongelige tegneskole ble Nielsen ansatt som midlertidig lærer ved tredje frihåndsklasse. Skolen holdt da til i Apotekergaten 5. Antagelig underviste Nielsen også ved den såkalte Aftenskolen, også et tilbud fra tegneskolen.
I 1903 flyttet skolen inn i nye lokaler i Ullevålsveien 5. Navnet ble skiftet til Statens håndverks- og kunstindustriskole i 1911. Året etter overtar Nielsen stillingen som overlærer ved skolen, en stilling han hadde fram til han forlot skolen. I tillegg til kunstundervisningen ga Nielsen fram til 1926 også undervisning i anatomi.
En av elevene til Nielsen var Olav Mosebekk, som har uttalt om sin lærer: «''Eivind Nielsens undervisning kunne av enkelte oppfattes som nokså tørr og akademisk. Men for meg er han i grunnen den eneste jeg virkelig har lært noe av. (.....)  Eivind Nielsen snakket alltid om flater. I sin korrektur fremstod han som en billedskaper, ikke en imitator. Det var om å gjøre å holde valørene i flaten når man tegnet en figur. Man måtte ikke overbetone skyggene, markere i for stor grad overgangene''».
Ved avskjeden ved skolen i mai 1934 ble Nielsen hyllet med en stor fest på Ekebergrestauranten, med 150 av sine tidligere elever tilstede. Samme år ble Nielsen tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.
Kunst og arbeid
I 1893 debuterte Nielsen på Høstutstillingen, og fram til 1912 deltok han på tjue av denne utstillingen. Ett av hans bilder ble vist på den nordiske utstillingen i København i 1888. Han var også representert på Verdensutstillingen i Paris i 1900. Det første tiåret på nittenhundretallet hadde kunstneren en rekke separatutstillinger, blant annet i kunstforeningen i Oslo i 1904.
Ett av Nielsens mest kjente oljemaleri er «Brevet» fra 1896. Motivet er en ung kvinne i en blomstereng som leser et brev. Hun står med ryggen vendt mot tilskueren, fordypet i lesingen. Bildet ble i 2000 solgt for 150.000 kroner.
Nasjonaltheatret sto ferdig i 1899, da Nielsen var 35 år. Oppdraget med å dekorere taket i den store teatersalongen gikk til Nielsen, og arbeidet ble svært godt mottatt av presse og publikum. For første gang i Norge var det blitt avholdt en konkurranse om utsmykning av et offisielt bygg, og Nielsen vant oppdraget.
I 1914 malte Nielsen altertavla i Veum kirke i Fyresdal.
Bøker og illustrasjoner
I 1888 møtte Nielsen matematikeren Elling Holst, en mann med mange interesser. I lengre tid hadde Holst samlet rim, regler og sangleker for barn. Sammen ga de i 1888 ut «Norsk Billedbok for Børn», karakterisert som den første norske billedbok for barn. Barnebøker med illustrasjoner var nok kommet ut tidligere, men illustrasjonene var få og ofte uten tilknytning til teksten. Boka ble en eventyrlig suksess, og den er kommet i en lang rekke opplag.
Etter den første billedboka kom i 1890 oppfølgeren «Ny Samling» og i 1903 «Tredie Samling». Ingen av disse to oppnådde samme popularitet som det første bindet.
Etter Norsk Billedbok for Børn fortsatte Nielsen hele livet med å illustrere barnbøker og trykksaker for de yngste. Fram til 1931 hadde han illustrert hele 31 bøker! Han samarbeidet både med Elling Holst og med andre forfattere, og han ga også ut billedbøker med egne tekster.
Colin Farrell
Colin James Farrell (født 31. mai 1976 i Castleknock utenfor Dublin, Irland) er en irsk skuespiller. Han er sønn av fotballspilleren Eamon Farrell som spilte for Dublin-klubben Shamrock Rovers FC.
Jernoksider
Jernoksider er kjemiske forbindelser som består av oksygen og jern. Til sammen danner jern seksten oksider, hydroksider og oksihydroksider.
Bruk
De viktigste malmene som brukes til fremstilling av jern er oksider. Jernoksid brukes også til fremstilling av pigmenter.
Kilder
Eisen
Sement
Sement (fra senlatin cimentum «mørtel, kalk», av latin caementum «utilhugget stein, pukk», til caedere «hugge») er i vid forstand et materiale med adhesive egenskaper. Det er produsert gjennom en tett kontrollert kjemisk kombinasjon av kalsium, silisium, aluminium, jern og andre ingredienser. I moderne bruk henviser betegnelsen sement til finmalte materialer som sammen med vann danner et bindemiddel med sterke vedhengende egenskaper. Disse materialene kalles hydrauliske sementer og er som regel laget av gips, kalk, pozzolaner og portlandsement. For betong er det stort sett portlandsement som benyttes.
Produksjon (Portlandsement)
Produksjon av sement kan deles i tre faser: Råvarefremstilling, klinkerproduksjon og oppmaling til sement. Den beskrevne prosess gjelder såkalt prekalsinert sementproduksjon.
Råvarefremstilling
Kalkstein er hovedråvaren for produksjon av sement og en sementfabrikk vil normalt ligge tett ved kalksteinsuttaket, som nesten alltid er et dagbrudd. Norcem Brevik er verdens eneste sementfabrikk som henter kalkstein fra gruve med underjordsdrift. Steinen knuses ned i knuseverket. Kalkstein av god kvalitet for sementproduksjon har en høy andel kalsiumkarbonat. Det er i tillegg behov for en mindre mengde andre mineraler som blant annet silisium, jern og aluminium. Disse mineralene hentes enten fra naturlige råstoffer som kvarts eller bauxitt, eller fra industrielle restprodukter. Mineralene males ned og kalles nå råmel.
Klinkerproduksjon
Råmelet føres inn i ovnssystemet. I moderne fremstilling med tørrprosess går råmelet først gjennom en serie sykloner. Syklonene er plassert over hverandre i et syklontårn. Råmelet virvler nedover gjennom syklonene, mens det blir varmet opp av varme gasser som går motsatt vei. Mot slutten er temperaturen i råmelet rundt 700 ºC. Etter den nest siste syklonen blir råmelet sendt inn i kalsinatoren. Her foregår en ytterligere temperaturøkning til over 850 ºC, og kalsineringen starter. Det innebærer at karbondioksid blir skilt ut fra kalsiumskarbonatet. Fra kalsinatoren går råmelet via den siste syklonen og videre inn i rotérovnen, som er en lang, roterende, sylindrisk ovn. Rotasjonen og den svake helningen gjør at råmelet langsomt fraktes nedover ovnen. I denne fasen stiger temperaturen opp mot 1450 ºC og råmelet går gjennom en delvis smelting (sintring) som gjør at det klumper seg til det som kalles klinker. For å bevare de kjemiske egenskapene går klinkeren gjennom en rask nedkjøling før den blir lagret på siloer.
Klinker er et eget handelsprodukt og kan lett fraktes i bulk. I en del land hvor de ikke har tilgang på kalkstein blir klinker importert for lokal fremstilling av sement.
Sementmølle
For å produsere sementen blir klinkeren malt til fint pulver i store, roterende sementmøller. Møllen er et stort stålrør med flere kamre fylt med stålkuler. Møllen roterer hurtig slik at kulene maler ned klinkeren til fint pulver. Graden av oppmaling måles i blaine, som er m²/kg. Vanlig portlandsement vil ha en blaine-verdi på 300-500. Det blir tilsatt gips og eventuelt andre stoffer som flygeaske eller slagg for å oppnå ønsket kvalitet. I en integrert sementfabrikk blir det både produsert klinker og malt sement. . Sement ble tidligere distribuert i tønner og sekker, men nå skjer nesten all distribusjon i bulk, enten med bil, jernbane eller båt.
Tidlige sementer
Romerne var de første til å produsere sementer i større skala. Disse var såkalte pozzolansementer, vanligvis fremstilt fra vulkansk aske blandet med lesket kalk. Den romerske sementen kunne brukes både som mørtel i murarbeid, eller til ren konstruksjon slik som i Pantheon. Romernes sement gikk i glemmeboken, og helt fram til begynnelsen av 1800-tallet var det lesket kalk som var i vanlig bruk for bygg i mur og stein.
Moderne sementer
Byutviklingen krevde stadig sterkere byggematerialer, og fra slutten av 1700-tallet var det flere som utviklet ny typer med sement hvor en kraftigere brenneprosess enn kalkovnen bidro til å gi større fasthet. Foregangspersoner var James Parker, John Smeaton og Louis Vicat. I 1824 tok Joseph Aspdin patent på det han kalte Portlandsement. Navnet ble brukt for å indikere at fargen på sementen lignet på den prestisjefylte Portland-steinen. Mot midten av 1800-tallet var produksjonsprosessen forbedret ytterligere slik at man fikk en sement med bedre herde- og fasthetsegenskaper. Dette banet vei for økt bruk av betong i bygninger og andre konstruksjoner.
Armert betong ble første gang benyttet som komposittmateriale og konstruksjonsmetode i 1849 av entreprenøren François Coignet. På denne måten ble de gode styrkeegenskapene til betong kombinert med strekkstyrken til stål.
Sementproduksjon i Norge
Den første sementproduksjonen i Norge ble gjort på Nordre Langøen (senere en del av Langøyene) innerst i Oslofjorden. Produksjon ble startet i 1841. Omtrent samtidig ble en annen fabrikk anlagt på Bagaas Brug ved Akerselven. Sementen fra disse fabrikkene var ikke portlandsement og nådde ikke kvalitetsmessig opp til importerte sementer. Etter ca. 20 års drift opphørte de to pionerbedriftene.
Christiania Cement Aktiebolag kjøpte opp og utvidet driften ved det gamle teglverk på Slemmestad i 1888. Eierne bak dette drev allerede fire sementfabrikker i Sverige. Selskapet gikk konkurs etter to år og driften ble overtatt av A/S Christiania Portland Cementfabrik i 1892. Christiania Portland Cementfabrik bygget raskt opp en stor produksjon, og var i 25 år eneste produsent av portlandsement i Norge. Fabrikken ble nedlagt i 1989.