cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
William Blake
Religiøse og politiske visjoner
Blake hadde et overfølsomt syn på sin kristne religion. I 1789 ble William og Catherine Swedenborgianere. Han trodde at «sannheten» var å finne i selvransakelse, og ikke gjennom innprenting av lærdom. Det han kalte sine «visjoner», var opplevelser som han betraktet som veiledende for hvordan han skulle leve sitt liv. Det var disse opplevelsene som ga ham en såpass sterk og kompromissløs tro på sin egen kunstneriske innstilling, men det førte også til at enkelte kalte ham eksentrisk, til og med gal. I verket The Marriage of Heaven and Hell begynte Blake å utvikle sin egen mytologi som beskrev en gudeverden med karakterer som Orc, en messias og Urizen, en stygg gud av typen en finner i Det gamle testamentet. Blake beundret John Miltons arbeider, og forsøkte, som ham, å etablere sin egen definisjon av himmel og helvete. Hans streben etter å gjenskape kosmos er selve kjernen i hans arbeider og hans psykologi. Hans myter beskriver ofte kampen mellom opplysning og fri kjærlighet på den ene siden, og begrenset utdannelse og moral på den andre. Blake så på seg selv som en profet for en ny tid, og hans tro på fri kjærlighet og demokrati har gjort ham til en helt blant moderne kunstnere. Poeten W. B. Yeats beundret Blakes spiritualisme og har vært en drivkraft for å popularisere ham i det tyvende århundre.
På eldre dager
Blakes ekteskap med Catherine varte helt til hans død. Det fantes tidlig visse problemer, som Catherines analfabetisme og parets problemer med å få barn. På en tid foreslo Blake at han skulle skaffe seg en bihustru, hvilket var forenlig med hans tro på swedenborgianismen. Dette gjorde Catherine bedrøvet, og førte til at han oppga idéen. Senere i livet virker det som om paret fant større ro, og den åpenbare harmoni i privatlivet som de hadde da de var middelandrende, er bedre dokumentert enn deres tidligere mer problematiske samliv.
Senere i livet solgte Blake et stort antall arbeider, først og fremst sine bibelillustrasjoner, til Thomas Butts, en mesén som så Blake mer som en venn i nød enn en kunstner. Geoffrey Keynes, en biograf, beskriver Butts som en «enfoldig beundrer av et geni som han så, men ikke riktig kunne forstå». Enfoldig eller ikke, like fullt har vi ham å takke for oppdagelsen og bevaringen av mange av Blakes arbeider.
Blake vendte tilbake til London år 1802 og startet da arbeidet med å skrive og illustrere boken Jerusalem (1804–1820). Gjennom George Cumberland møtte han en ung kunstner ved navn John Linnell. Gjennom Linnell møtte han Samuel Palmer som inngikk i en gruppe kunstnere som kalte seg «the Shoreham Ancients». Denne gruppen avfeide, akkurat som Blake, de moderne trendene, og delte hans tro på en spirituell og kunstnerisk ny tid. Blake dro fordelen av gruppen rent kunstnerisk gjennom å adaptere deres utviklinger innenfor akvarellmaleriet, og personlig gjennom å møte et respektabelt publikum for sine idéer i gruppen.
William Blake døde i 1827, og ble begravet i en anonym grav ved Bunhill Fields i London. Senere reiste man et minnesmerke over ham og kona.
Han arbeidet hardt helt fram til sin død. Hans siste arbeid sies å være en skisse av kona. Kanskje en best kan summere livet hans gjennom hans egen uttalelse: «Fantasien er ikke en tilstand: den er selve menneskets eksistens».
Arbeider
Blakes tidlige arbeider er blant andre Songs of Innocence (1789), Songs of Experience (1793–1794), og The Marriage of Heaven and Hell (1790–1793). Hans mer omfattende illustrerte manuskript The prophecies («profetier»), inkluderer America, Europe og Asia (de kontinentale profetiene); Jerusalem; Milton a Poem in Two Books (med det velkjente forordet And did those feet in ancient time); og Urizen.
Bildeeksempler
Som billedkunstner lagde William Blake ofte mange versjoner av samme motiv, både som originaltegninger og malerier, men også ulike fargeversjoner av samme trykk.
Blake var utdannet gravør og utviklet i 1787 en spesiell grafisk teknikk som han kalte relief etching («etsning i relieff»). Tekst og illustrasjon ble formet som ett bilde på samme kobberplate med en opphøyd trykkflate. Han fikk heretter full kontroll over bokutgivelsene; han skrev teksten, formet den samme med bildene, trykte, fargela hvert trykk for hånd og bandt inn bøkene som illuminated books i små opplag. Hans tekniske eksperimenter på 1790-tallet kulminerte i tolv store fargetrykk uten tekst. Selv beskrev han fargeteknikken som fresco, en type monotypier der han trolig malte med oljefarger på en plate av kobber eller papp. Han trykte så den våte malinga direkte av mot papiret og avsluttet med blekk og vannfarger. Ved å kombinere det opprinnelige trykkmotivet med slike engangstrykk i farger, lagde han unike originalversjoner av hvert trykk.
Bøker om William Blake
Bøker om Blake på norsk
Kristianiasvingen (Oslo)
Kristianiasvingen (1–89, 2–89) er en vei i bydel Vestre Aker i Oslo. Det er en blindvei på sørsiden av Ankerveien.
Veien var tidligere regnet som en del av Frognerseterveien, men fikk dagens navn i 1974. En kristianiasving er en svingteknikk på ski.
Huset i nr. 1 ble oppført i 1930-årene for et av Eivind Eckbos legater og er senere ombygget til selskapslokale for Hotel Norge AS. Den store villaen i nr. 55 (ark. Arnstein Arneberg 1915, med tilbygg fra 1924) ble oppført for Eivind Eckbo (1873–1966) selv. I nr. 2–46 ligger Svendstuen boligområde (ark. Telje–Torp–Aasen) med 23 eneboliger i tre. Prosjektet vant Sundts premie i 1974–75 og Treprisen i 1978.
Lenape
Lenape eller lenni-lenape (senere kalt delawareindianere av europeere) var på 1600-tallet et løst sammensatt forbund av indianere i Nord-Amerika. Deres historiske område var langs elven Delaware, det vestlige Long Island og den nedre delen av dalen til Hudsonelva. De praktiserte landbruk i liten skala for å understøtte et samfunn som hovedsakelig bestod av jegere og sankere.
De fleste lenaper ble presset ut av sitt hjemland i Delaware på 1700-tallet av de ekspanderende europeiske koloniene, forverret av tap fra stammekonflikter med andre indianere. Lenapene ble svekket av innførte sykdommer fra europeerne som de ikke hadde immunforsvar mot, hovedsakelig kopper, og samtidig redusert ved voldelige konflikter mot aggressive europeere. Irokesere bekjempet tidvis også lenapene. Overlevende lenapere forflyttet seg vestover inn i det øvre delene av Ohioelven. Den amerikanske uavhengighetskrigen og den påfølgende uavhengigheten til USA presset dem ytterligere vestover. På 1860-tallet sendte USAs regjering de fleste gjenværende lenaper i det østlige USA til Indianerterritoriet (dagens Oklahoma og det omliggende områdene) under politikken å fjerne indianerne (Indian Removal Policy). På 1900-tallet bodde de fleste gjenværende lenapeindianere i den amerikanske delstaten Oklahoma med noen få samfunn i Wisconsin, Ontario (Canada) og i det tradisjonelle hjemlandet.
Lenapenes slektskap har matrilineære stammer, det vil si at barna tilhører morens stamme eller slekt. Morens eldste bror var således en mer betydelig mentor og farsfigur for guttebarna enn deres far var, som tilhørte en annen slekt. Arvelig lederskap ble videreformidlet via kvinnelinjen, og eldre kvinner kunne fjerne lederes som de mislikte. Jordbruksland ble håndtert av kvinner og tildelt i henhold til det utkomme som deres utvidede familier trengte for å dekke sine behov. Familier var matrilokal. Nygifte par bodde sammen med brudens familie og hvor hennes mor og søstre hjalp henne med hennes voksende familie.
Bussesundet
Bussesundet (trolig av busse (gammelnorsk) = et stort, bredt handelsskip) er et 1 700 meter bredt sund som går omtrent rett fra nord mot sør i Vardø kommune og som skiller Vardøya i øst fra fastlandet i vest.
Live: Right Here, Right Now
Live: Right Here, Right Now er det amerikanske hardrock-bandet Van Halen sitt første konsertalbum.
Bredtvet
Navnet kommer fra norrøn breidr og tveit for en bred rydning eller utskilt jorde.
MS «Scandinavian Star»
MS «Scandinavian Star» var en havgående bilferge som ble bygd i 1971 og opphugget i 2004. Skipet er kjent for en katastrofebrann i 1990 hvor 159 mennesker omkom.
Bredtvet
Bredtveit gård
Bredtveit gård var tidligere en storgård. Den er ikke nevnt i skrifter fra middelalderen, men var krongods og er notert solgt i 1662. Gården er kjent som hjemmet til lekpredikant Hans Nielsen Hauge fra 1817 til 1824. i 1929 kjøpte kommunen gården og husene er siden revet. På gården ble Bredtvet kirke bygget i 1977. En obelisk med minneplate over Hauge er reist i kirkehagen.
Live: Right Here, Right Now
Albumet ble utgitt 23. februar 1993 og inneholder sanger som ble spilt på to konserter i mai 1992 på Selland Arena i Fresno, California.
MS «Scandinavian Star»
Natt til 7. april 1990 ble det påsatt branner ombord på «Scandinavian Star» underveis fra Oslo til Frederikshavn. Det var 383 passasjer og 99 besetningsmedlemmer ombord på skipet. Brannene skjedde i internasjonalt farvann. 159 mennesker omkom, hvorav 136 norske.
Bredtvet
Bredtveit gård
Bredtveit kvinnefengsel ligger like nord for kirken. Bygget til den nedlagte Bredtvet videregående skole ligger på sørsiden av kirken, mens Statpeds kempetansesentra, Bredtvet kompetansesenter og Torshov kompetansesenter ligger mot sørøst.
Live: Right Here, Right Now
Sporliste
Disk 2
MS «Scandinavian Star»
Det er flere påstander om at omstendighetene rundt brannen ble mangelfullt etterforsket, slik at de egentlige brannårsakene ikke er kommet frem.
Skipet
Skipet var byggenummer 124 ved det franske verftet Dubigeon Normandie i Nantes, og ble overlevert rederiet Compagnie de Paquebots i Marseille i juli 1971 som MS «Massalia». Ved overlevering var MS «Massalia»s tonnasje 10 513 bruttoregistertonn, 5 269 nettoregistertonn og lasteevnen var 2 100 dødvekttonn. Etter ombyggingen i 1995 var tonnasjen 12 547 bruttoregistertonn, 4 422 nettoregistertonn og 2 750 dødvekttonn. Ved overlevering var skipet sertifisert for 874 passasjerer, og hadde også 874 køyeplasser.
Skipet hadde ni dekk:
Skipet ble bygget til kravene i SOLAS-konvensjonen fra 1960 og «metode 1» med hensyn til brannvern. Dette betyr at brannhemmende materialer ble brukt til interne skott. For boligdekk, var skott bygget av 30mm asbestsilikat dekkes vanligvis med en 1,5 mm lag laminert plast, men i enkelte områder var det to lag med plastdekker. Taket ble dannet av 10 mm asbestsilikat, igjen generelt dekket med 1,5 mm lag av laminert plast. De 90 lugarene midskips på dekk 5 var asbestsilikattaket dekket med 4 mm PVC. «A» klasseskott og dekkisolasjon besto av 25 mm steinull og lugarene ble sannsynligvis utstyrt med B-15 branndører.
Skipet var delt inn i tre vertikale hovedbrannsoner som var nummerert fra 1 til 3 fra akter. På dekk 3-5 var det fire trapper til babord side og fire til styrbord. De ble nummerert fra akter og trapper 3 P&S og 4 P&S utvidet ned til dekk 2 og 3 P&S også til dekk 1. Det var noen interne trapper, også på øvre dekk, men de var generelt ikke i de samme posisjonene som de på nedre dekk. Dørene til trapperom var vanligvis utstyrt med A-60 selvlukkende branndører.
Da «metode 1» ble brukt, var skipet ikke utstyrt med automatisk branndeteksjonssystem eller automatisk brannslukkingsystem, selv om noen områder, slik som i motorrommet, ble utstyrt med denne typen utstyr. I tilfelle brann, ble alarmen utløst manuelt ved å trykke aktiveringsknappene på broa.
Inntil 1987 ble skipet klassifisert hos det franske Bureau Veritas, men deretter var det klassifisert hos det engelske Lloyd's Register, og hadde Bahamas' flagg.
Den 19. mai 2004 ble skipet kjørt opp på stranden i Alang, India og opphuggingen begynte.
MS «Massalia»
Skipet ble sjøsatt 19. januar 1971 og overlevert rederiet Compagnie de Paquebots som «Massalia» 5. juli samme år. 13. juli forlot hun verftet og satte kursen mot Marseille hvor hun ble satt inn i ruten Marseille – Málaga – Casablanca. I 1974 ble «Massalia» satt inn på ruten Marseille – Dakar, og i 1976 på ruten Marseille – Sète – Alicante – Casablanca. Skipet seilte også på cruise i Middelhavet i denne perioden. I 1981 ble hun ombygd til cruiseskip og seilte mellom Toulon, Ceuta, Tanger, Casablanca, Safi, Agadir, Tenerife, Funchal. I 1983 ble skipet lagt i opplag i Toulon og lagt ut for salg.
MS «Scandinavian Star»
I oktober 1983 ble skipet solgt, og januar 1984 ble skipet overtatt av det Bahamas-registrerte rederiet Stena Cargo Line Ltd og omdøpt til «Stena Baltica». Hun ble ombygd i Tampa, Florida i november 1984 og omdøpt til «Island Fiesta». I desember samme år ble skipet utleid til Scandinavian World Cruises (SeaEscape Ltd, Bahamas) og omdøpt til «Scandinavian Star». Hun seilte på cruise til mars 1988 da det brøt ut brann i maskinrommet underveis fra Cozumel i Mexico til St. Petersburg i Florida. «Scandinavian Star» ble slept til Miami for reparasjon.
I mars 1990 benyttet først SeaEscape seg av en tre år gammel opsjon og kjøpte skipet og solgte det deretter videre til det Bahamas-registrerte rederiet Vognmandsruten KS AS, som satte det inn i DA-NO Linjen mellom Oslo og Frederikshavn i Danmark.
Historikken omkring eierforhold og forsikringer like før brannen er:
Brannkatastrofen i 1990
Natt til 7. april var «Scandinavian Star» underveis fra Oslo til Frederikshavn da det brøt ut brann ombord. 158 omkom ombord, og en person døde senere av skadene fra ulykken. Noen angir antall døde til 160, der de tar med ett ufødt liv.
Informasjoner som ligger til grunn for det som er kjent om brannen er vitneavhør samt beregninger og brannforsøk gjort av Dansk Institutt for Prøvning og Justering (Dantest) og av Norges Branntekniske Laboratorium (SINTEF NBL).
Første branntilløp om bord startet om natten 7. april 1990 mellom klokka 01.45 og kl. 02.00. Det begynte å brenne i en bylt sengetøy utenfor en lugar. Denne brannen ble slokket.
En ny brann startet sannsynligvis noe etter kl 02.00. Arnestedet var etter all sannsynlighet i korridorområdet i nærheten av en lugar, like ved inngangen til trappeløp 2 på styrbord side av dekk 3. Det er overveiende sannsynlig at brannen er antent med bar ild. Fra to til åtte minutter etter antennelsestidspunktet har startbrannen utviklet en effekt 200 kW, som var tilstrekkelig til at veggen i korridoren begynte å brenne hurtig. Fra dette tidspunktet utviklet brannen seg svært raskt. Så utviklet brannen seg, ild og røyk bredte seg til enkelte områder i skipet. Dette skjedde gjennom tre faser: Fase II – intens og raskt spredende fase, fase III – videre spredning inn i lugarseksjonene og fase IV – vedvarende brann med langsom spredning. Forhold som påvirket brann- og røykutviklingen var:
158 mennesker omkom direkte under brannen. For 125 av de omkomne var innånding av karbonmonoksid (kullos) sannsynligvis den viktigste dødsårsak. Svært mange av disse 125 har også hatt betydelige konsentrasjoner av blodcyan. For de resterende er det grunn til å tro at andre faktorer har spilt en mer avgjørende rolle. For enkelte kan cyanforgiftning ha vært viktigste dødsårsak, selv om CO-forgiftning også her kan ha hatt en viss betydning. Et mindre antall - i størrelsesorden ti personer - antas å ha omkommet av hetepåvirkning før konsentrasjonen av giftstoffer har hatt tid til å bygge seg opp til et dødelig nivå.
Etter brannen ble skipet slept til Lysekil i Sverige. Under slepet og i Lysekil, hvor det bare var brannmenn og tre fra mannskapet ombord, oppstod en ny voldsom brann. Glødebrann er en forbrenning i materialer som skjer uten flammer, men har varme og lys. Porøse materialer inneholder mye oksygen, og en glødebrann kan pågå i lang tid uten å komme til syne. Materialet rundt en glødebrann vil virke varmeisolerende og vannavvisende, og av den grunn hindre effektiv slokking. Det er ikke uvanlig at branner derfor tilsynelatende blusser opp igjen etter en tid.
De rettslige etterspillene
Det har vært en rekke innspill for å oppklare hva som egentlig skjedde. Blant annet er det avdekket at etterforskningen har vært stykkevis og delt, ingen har hatt et overordnet ansvar for å se total sammenheng. Det siste i rekken, er at danske myndigheter i april 2013 besluttet å utrede saken på nytt utfra nye opplysninger.
I kronologisk rekkefølge:
Umiddelbart etter katastrofen ble det avholdt sjøforklaring i København, ettersom «Scandinavian Star» var eid av et dansk selskap på Frederiksberg. Det var Danmarks oppgave i fordelingen av saken å avklare eierforhold og operativt ansvar. Frederiksberg-politiet fikk oppgaven med å undersøke saken.
Ved kongelige resolusjon av 20.4.1990 ble det nedsatt et granskningsutvalg. Utvalget avga sin rapport som er publisert som NOU 1991: 1A. Granskningsutvalgets oppgave var sammenfattet å samle inn opplysninger fra politiet i de tre land, samt beskrive de opplysninger som kom fram under sjøforklaringen. Utvalget mente at det meste av utstyr og innretninger med henblikk på brannsikring og brannslokking var tilfredsstillende. Men det var også enkelte klare mangler. Under er det angitte feil og mangler:
Den 3. desember 1992 ble den danske skipsrederen Henrik Johansen og hans danske rederidirektør Ole B. Hansen dømt til 40 dages fengsel, og den norske kapteinen Hugo Larsen til fengsel i 60 dager for brudd på reglene om skipets sikkerhet. Den 22. november 1993 avsa den danske høyesteretten dom der Henrik Johansen, Ole B. Hansen og Hugo Larsen alle ble dømt til seks måneders fengsel. Ole B. Hansen stakk av og unngikk fengselsstraffen. Dommen ble foreldet 5 år senere i 1998 (mandag 22. november), og Ole B. Hansen hadde da mulighet til å vende tilbake tilbake til Danmark som en fri mann.
Meninger om brannstiftelsen
En privat gruppe har arbeidet med å skaffe nye bevis i saken siden 1990, for å få saken gransket på nytt. I mange år kjempet den danske overlevende Mike Axdal en iherdig kamp for å finne sannheten om ulykken. Axdal, som mistet sin far og en bror på «Scandinavian Star», og som selv så vidt unngikk å bli blant de omkomne, har siden kritisert myndighetene for ikke å ha kriseberedskap klart i Frederikshavn, og for dårlig kommunikasjon mellom Norge, Sverige og Danmark, både strafferettslig (eventuelt motiv for forsikringsbedrageri) og sivilrettslig (erstatningsspørsmålet). Ved å søke om tilgang til et omfattende antall dokumenter fra myndighetene, har Axdal blant annet argumentert for at selskapet bak kjøpet av Scandinavian Star ikke ble undersøkt grundig nok, hverken av de ansvarlige for den strafferettslige etterforskningen, politiet på Frederiksberg, eller av de danske skattemyndighetene. Med hensyn til de sivilrettslige søksmål har Axdal argumentert for at skipet egentlig var eid av det amerikanske rederiet SeaEscape, og at de erstatningsrettslige søksmålene derfor heller skulle ha tatt plass i USA, hvor erstatningssummene ville ha blitt betraktelig høyere enn i Skandinavia.
Basert på et vitneutsagn ble pyromanen hurtig utpekt av politiet. I ettertid viser det seg at noen mener at bevismaterialet som ble lagt til grunn for mistanken mot den danske statsborgeren var feil. Brannsjef Ingvar Brynfors, som ledet slukningsarbeidet, vitnet senere, at flere branner skjedde, hvor kun besetningen hadde adgang. Det samme skal en brannteknisk rapport fra Lunds universitet vise. Brynfors hevdet, at enkelte i besetningen prøvde å forhindre slukningsarbeidet.
Totalt brant det i 38 timer om bord på «Scandinavian Star». Av disse timene skal bare 1,5 time av hendelsesforløpet blitt gransket. , skriver VG i en lang oppsummering om saken i september 2013.
Den svenske brannekspert Pierre Palmberg har uttalt, at brannstifteren har hatt "inngående kjennskap til skipets hydrauliksystem", noe som utelukker den utpekte dansken. Likevel har politiet ikke undersøkt medlemmer av besetningen for mulig brannstiftelse. Det har blitt hevdet at den mistenktes obduksjonsrapport viste at han mest trolig døde av brann nummer to, mens seks andre branner ble påsatt og mange av disse altså etter hans død. Om det er rett, svekker det den offisielle forklaringen.
Stiftelsen Etterforskning Av Mordbrannen Scandinavian Star hevder at mannen granskingen anklaget for brannstifting, omkom i en av de første brannene, og at han derfor umulig ha vært delaktig i de senere brannene.
I 2016 mente Flemming Thue Jensen, som tidligere hadde arbeidet i Søfartsstyrelsen at brannen var nøye planlagt, og utført av en eller flere brannstiftere med inngående kjennskap til skip og brannforløp. Det ble utført bevisst sabotasje mot et hydraulikkrør som satt fart på flammene. Madrassbunner av stål forhindret en av branndørene i å lukke seg, og medførte at hovedbrannen kunne spre seg opp i skipet. Ilden fikk også tilført oksygen fordi en egen, spesiell kloss som tilhørte skipet hadde blitt brukt til å holde en skyvedør ut mot bildekket åpen. Han mente at en eller flere av skipets besetning kunne være brannstiftere.
Gjentatte vurderinger om behovet for nye granskinger
Riksadvokaten i Danmark (Rigsadvokaten) innstilte på bakgrunn av bevismaterialet i 2005 på ikke å foreta en ytterligere undersøkelse av saken
I 2010 ble det besluttet av Folketinget å vurdere saken på ny. Rigsadvokatens seneste uttalelse til Folketingets rettsutvalg om saken etter fremkomsten av nye opplysninger er ikke ferdig. Den norske dommerfullmektigen Johan Berg spurte bl.a. til hjelp for riksadvokaten:
I 2013 lanserte den norske Justis- og beredskapsminister Anders Anundsen muligheten for en parlamentarisk granskningskommisjon. Granskingen ble vedtatt i 2015. Følgende gruppe ble oppnevnt, og fremla sin rapport til Stortinget 1. juni 2017: Sorenskriver Frank K. Olsen (leder), advokat Elisabeth Roscher, orlogskaptein Frode Singstad, beredskapssjef Torstein Nielsen, fagdirektør Hildegunn Bjerke, tidligere stortingsrepresentant Sonja Irene Sjøli, professor Tine Jensen og sjefsingeniør Svein Erik Jacobsen.
Minnesmerket
Fredag 7. april 2006 ble det avduket et minnesmerke etter Scandinavian Star-ulykken ved Akershus festningsmur – Akershuskai Nordre. Etter avdukingen var det en samling på Akershus festning. Monumentet ble utarbeidet av kunstneren Jon Torgersen på oppdrag fra Støttegruppen.
Ganzhou (Zhangye)
Ganzhou (kinesisk: 甘州区, pinyin: Gānzhōu Qū) er et bydistrikt i den kinesiske nordvestlige provins Gansu. Det ligger under byprefekturet Zhangye.
Historie
Ganzhou var tidligere en viktig by; under Yuan-dynastiet var den hovedstad for provinsen Gansu, og den var også et assyrisk bispesete.
Marco Polo (1254–1324) beskriver i sine reiseskildringer (Il Milione) at han tilbragte ett år i en by kalt Campichu. Man anser at den byen må ha vært Ganzhou.
Kulturminner
I Ganzhou er Dafo Si, med Kinas største liggende Buddha-statue. Den er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Gullstrimmelen
Gullstrimmelen (etablert 1972) deles ut av Norsk Kinoforbund som en hederspris til noen som har utmerket seg i arbeidet for at barn og unge skal få gode kinofilmer. Premien er laget av Leif Gjerme fra Voss og har siden tidlig 80-tall vært delt ut ved Filmfestivalen i Haugesund.
Maracanã
Maracanã er et fotballstadion som ligger i Rio de Janeiro i Brasil. Det offisielle navnet er Estádio Mário Filho. Det er det største fotballstadionet i Brasil, med plass til 87 101 tilskuere. Her spiller klubbene Flamengo og Fluminense (samt delvis Vasco da Gama) sine hjemmekamper. Botafogo spilte også sine hjemmekamper her frem til de fikk sin egen hjemmebane sommeren 2007.
Rolls-Royce Silver Wraith
Rolls-Royce Silver Wraith er en bilmodell fra den britiske bilprodusenten Rolls-Royce, som ble produsert mellom 1946 og 1958. Det var den første modellen laget av Rolls-Royce etter andre verdenskrig. Totalt 1883 modeller ble bygget av denne modellen ved fabrikken i Crewe.
Maracanã
Stadionet ble brukt i fotball-VM 2014, og det var her finalen ble spilt. Arenaen ble opprinnelig bygget til Verdensmesterskapet i fotball i 1950, og ble renovert på begynnelsen av 1990-tallet. I årenes løp har kapasiteten for tilskuere variert mye (fra rundt 200,000 til så lite som omtrent 74 000), men på grunn av FIFAs krav ble det i 1999 installert et høyere antall sitteplasser, og dermed ble den totale kapasiteten til anlegget betraktelig redusert. Det ble foretatt en stor renovering før de Pan-amerikanske lekene i 2007, som reduserte tilskuerantallet til 73,916 under disse lekene.
Maracanã innehar rekorden for høyeste registrert tilskuerantall på en fotballkamp. Rekorden stammer fra 16. juli 1950 i VM-kampen mellom og  (2-1), der minst 199,854 tilskuere var innenfor stadionmurene. Det sies at det var over 200,000 tilskuere, men dette kan ikke bekreftes da telleverket ble ødelagt av folkemassene som ville inn.
Det er også blitt arrangert konserter med bl.a. KISS, Madonna og The Rolling Stones. Høyeste tilskuerantall på konserter er på over 180,000. Det norske bandet a-ha samlet i januar 1991 198,000 publikummere på Maracanã stadion.
Ludwig Holle
Ludwig August Hugo Holle (født 27. juni 1855, død 12. desember 1909 i Dortmund) var en politiker og jurist fra provinsen Westfalen.
Fra 1900 til 1905 var han Landeshauptmann i Provinsialforbundet til provinsen Westfalen. Fra 24. juni 1907 til 14. juli 1909 var han kultusminister (Minister für geistliche-, Unterrichts- und Medizinalangelegenheiten) i Fristaten Preussen.
George Hamilton-Gordon, 4. jarl av Aberdeen
George Hamilton-Gordon, 4. jarl av Aberdeen, (født 28. januar 1784, død 14. desember 1860), titulert lord Haddo fra 1791 til 1801, siden som lord Aberdeen, var en skotsk politiker, og ble suksessivt en tory, konservativ og peelittene (en utbrytergruppe fra de konservative). Han var britisk utenriksminister og statsminister fra 1852 og fram til 1855. Under hans regjering ble Storbritannia og Irland involvert i Krimkrigen mot Russland (1853–1856).
Perioden 1801–1812
Før dette hadde han imidlertid blitt jarl av Aberdeen ved sin bestefars død i 1801, og reiste da over hele Europa. Etter at han kom tilbake til England grunnla han det athenske samfunn, Athenian Society. I 1805 giftet han seg med lady Catherine Elizabeth, datter av lord Abercorn. I desember tok han sitt sete som tory og skotsk representant i Overhuset. I 1808 ble han gjort til ridder Tistelordenen.
Offisiell og politisk karriere
Etter at hans hustru døde i 1812 gikk han inn i diplomatiet. Han ble utpekt til ekstraordinær ambassadør og ministerfullmektig i Wien hvor han signerte Töplitz-traktaten mellom Storbritannia og Østerrike i oktober 1813. Han var en i den britiske delegasjonen ved Chatillon-kongressen i februar 1814, og ved forhandlingene som førte fram til Paris-traktaten i mai samme år.
Da han kom tilbake til England ble han opphevet til den britiske adelsstanden som vicomte Gordon av Aberdeen i grevskapet Aberdeen, også i 1814, og ble gjort til medlem av Det kongelige råd. I juli 1815 giftet han seg for annen gang, nå med Harriet, datter av John Douglas, og enke etter James, vicomte Hamilton I løpet av de neste 13 årene hadde Aberdeen en mindre framtredende plass i politikken.
Han tjente som kansler for hertugdømmet Lancaster mellom januar og juni 1828 og deretter som utenriksminister fram til 1830 under hertugen av Wellington. . Han trakk seg sammen med Wellington over Reformlovforslaget av 1832. Han var minister for krig og koloniene (1834-1835) og utenriksminister på nytt (1841-1846) under Robert Peel. Det var i løpet av hans andre omgang som utenriksminister at han bisatte to uenigheter med USA, den nordøstlige grensetvisten med Webster-Ashburton-avtalen av 1842 og Oregon-striden med Oregon-avtalen av 1846. Han arbeidet også med hell med å forbedre det politiske forholdet til Frankrike hvor François Guizot hadde blitt personlig venn. Han fulgte igjen sin leder og gikk av sammen med Peel over saken med Kornlovene. Etter Peels død i 1850 ble han en anerkjent leder for peelittene. Hans avsmak for Lovforslaget om geistlige titler, avslaget som han feilet å sikre i 1851, forhindret ham fra å bli medlem av regjeringen til lord John Russell.
I desember 1852 ble han midlertidig statsminister og ledet en koalisjonsregjering bestående av både whiger og peelitter. Selv om de var enige i spørsmålet om frihandel og i spørsmålene om reformer innenlands, var hans kabinett, som inneholdt både lord Palmerston og lord John Russell, nødt til å bli uenige i utenrikspolitikken. Aberdeen førte Storbritannia inn i Krimkrigen mot Russland og på samme side som Det osmanske rike etter å ha gitt seg fra press fra deler av sitt kabinett. Palmerston, støttet av Russell, favoriserte en mer aggressiv politikk, og Aberdeen var ikke i stand til å kontrollere Palmerston, og ga etter. Imidlertid ble krigen hans egen politiske nedtur. Da rapportene som ga detaljer om den dårlige politiske og militære ledelsen av krigen måtte Russell gå av. Den 29. januar 1855 fikk et forslag om å utpeke en komite for undersøke hvordan krigen var blitt utført stort flertall. Aberdeen så på flertallet som klar mistillit og gikk av som statsminister.
Død
Lord Aberdeen døde ved Argyll House, St. James's, London den 14. desember 1860, og ble gravlagt i familiens hvelv ved Stanmore.
Etterfølgere
Med sin første hustru fikk Aberdeen en sønn og tre døtre, og de døde alle før sin far. Med sin andre hustru, som døde i august 1833, fikk han fire sønner og en datter. Hans eldste sønn, George, etterfulgte ham som den femte jarl; hans andre sønn John ble gjort til marki av Aberdeen og Temair i 1916. En tredje sønn var general Alexander Hamilton-Gordon, K.C.B.. Ytterligere en sønn var prosten Douglas Hamilton-Gordon; og hans yngste sønn Arthur Gordon ble gjort til baron Stanmore i 1893.
Personlige liv
Utover sin politiske karriere var Aberdeen en anerkjent lærd. Han ble utpekt til kansler av Universitet av Aberdeen i 1827 og var president i samfunnet for fortidsminner i London. Hans private liv er beskrevet som eksemplarisk i henhold til datidens standard. Han opptreden var opphøyd og reservert, og som taler var han vektig framfor veltalende. Det er sagt at han manglet styrke og at hans utenlandspolitikk var i sitt vesen preget av fred og ikke-innblanding.
Utmerkelser
Aberdeen var ridder av Hosebåndsordenen og av Tistelordenen. Han var medlem av Det kongelige råd.
Han var også Fellow av Royal Society.
Brygga Kultursal Halden
Halden kommune drifter Brygga Kultursal Halden, som også tjener som kontor, øvings- og konsertsted for Det Norske Blåseensemble.
Åpningen
Åpningsshow 11. desember og 12. desember 2008: Med Det Norske Blåseensemble og utøvere fra Halden Ballettskole, Veslefrikk Teater, Opera Østfold, dansere, amatørskuespillere, samt lokale musikere som Onkel Tuka, Henning Kvitnes og Magnus Høiberg, alias Cashmere Cat, tidl. DJ Final. Helgen før arrangerte Halden kommune åpen dag for publikum i samarbeid med Thon Hotel Halden og Det Norske Blåseensemble.
Lenge før den offisielle åpningen av Brygga Kultursal Halden var arrangementene Folk i Halden og juleshowet til Tommy Steine og Katrine Moholt utsolgt. Og noen dager før åpningen ble det lagt ut billetter til nyttårskonsertene januar 2009 med Det Norske Blåseensemble og «Sånn er'e bare» med Øystein Sunde i februar 2009.
Hovedsal
Hovedsalen har variabel akustikk, det vil si at akustikken kan tilpasses det enkelte arrangement ved heving og senking av motoriserte veggtepper og takarrangement. De akustiske beregningene er utført av Lars Strand, som også hadde samme rolle for Operahuset i Oslo.
Scene
Selve scenen har 16 meter sceneåpning og er 8 meter dyp. 30 tonn stålarrangement bidrar til at scenen kan hevens to meter, selv med tungt utstyr stående på scenegulvet. Scenen er dessuten delt i to på langs, slik at det enkelt kan oppnås høydeforskjell på den fremste og bakerste delen av scenen. All scenemekanikk, scenetepper og kulisser er motorisert og kan fjernstyres med eget panel.
Lyd
Lyden over høyttaleranlegget i hovedsalen skal kunne styres slik at den blir tilnærmet lik for publikum, uansett hvor de måtte befinne seg utenfor sceneområdet. Høyttalersystemet Line Array består av to regulerbare rekker med åtte sett høyttalere hver av merket Nexo i en bananformasjon. Lydanlegget styres av digital lydmikser og er tilrettelagt for opptak og kringkasting. Det vil si at TV-stasjonene enkelt kan koble seg på. Ved oppstart har kultursalen 12 trådløse mikrofonsett av høy kvalitet til disposisjon.
Kilder
Brosjyren "Byen feirer åpning av Brygga Kultursal", utgitt av Halden kommune i november 2008.
Kingdom
Kingdom er en britisk drama- og komiserie som gikk på ITV fra 2007 til 2009. Den handler om Peter Kingdom (Stephen Fry) og hans liv og virke som advokat i den oppdiktede landsbyen Market Shipborough i Norfolk på Englands østkyst.
I Norge ble serien vist på NRK1.
Handlingsreferat
TV-serien følger Peter Kingdom, en advokat i en liten by hvis arbeid dreier seg om saker som er brakt til ham av den eklektiske og eksentriske befolkningen i Market Shipborough. En vedvarende historie gjennom serien angår den mystiske forsvinningen av Simon Kingdom, Peters halv-bror. Den første episoden avslører at Simon forsvant til sjøs seks måneder tidligere, og at alle som kjente ham (inkludert Peter) antok at Simon begikk selvmord. Men i hver episode kommer det ytterligere indikasjoner på at Simon ikke døde likevel, og det avsløres blant annet at Simon hadde et forhold til en kvinne som ble gravid med barnet hans etter at han angivelig hadde omkommet på havet. Seerne blir også introdusert for Peters halv-søster, Beatrice, som sakte blir en mer integrert karakter i serien.
Simon kommer deretter tilbake i løpet av den andre sesongen, og blir siktet av politiet for å ha forfalsket hans egen død. Men han blir løslatt fra varetekt, etter at Lyle bruker Simons egne penger for å betale kausjon for ham. Simon avslører også at han faktisk forsøkte å begå selvmord. Beatrice får vite at hun er gravid og hun forlater Market Shipborough, frem til babyen blir født i den aller siste episoden av serien. Lyle truer med å forlate advokat-firmaet Kingdom & Kingdom, når hans mentor Peter begynner å neglisjere ham. Men Lyle ombestemmer seg når Peter gjør ham til en partner i firmaet.
I den siste episoden treffer en voldsom storm Market Shipborough, og oversvømmer store deler av byen. Peter forsøker å finne igjen broren sin etter stormen, men oppdager i steden Simons døde kropp. Den tredje sesongen fokuserer mer på Peters liv, Beatrice og hennes nye baby. Mot slutten av TV-serien begynner Peter å lide av små blackouts og sliter med hukommelsestap. Han forsøker å finne årsaken til dette problemet. Det avsløres at Peter har diabetes type 2. Men dette er ikke det eneste doktoren oppdaget. Det viser seg at Peter ikke var i slekt med verken Beatrice eller Simon, og at deres far egentlig ikke var den biologiske faren hans.
Ithonidae
Ithonidae er en familie av nettvinger.
Tlatelolco
Tlatelolco er et område administrativt under Cuauhtémoc i Mexico by. Opprinnelig var dette en uavhengig aztekisk by med omtrent 30 000 innbyggere, men den ble slått sammen med den voksende Tenochtitlan rundt 1476. Øya fungerte deretter som markedet i den blomstrende hovedstaden. I 1521, da Tenochtitlan ble angrepet av spanjolene, var Tlatelolco det stedet aztekerne holdt ut lengst. Hernán Cortés og hans menn ødela Tlatelolco fullstendig etter erobringen, og de fleste overlevende ble massakrert.
Ithonidae
Utseende
Voksne Ithonidae minner om møll eller vårfluer. De har avlange vinger, antennene er lange og trådformede, hodet og kroppen ganske hårete. De er temmelig store nettvinger, forvingen er 15–30 mm lang.
Tlatelolco
Navnet Tlatelolco er nahuatl og betyr «sandhaug».
Plaza de las Tres Culturas
Sentralt i Tlatelolco ligger Plaza de las Tres Culturas, eller «De tre kulturenes plass». Her ligger det ruiner av prekolumbianske byggverk i svart vulkanstein, og over disse rager det en kolonikirke fra 1500-tallet, Iglesia de Santiago. Endelig er det moderne Mexico til stede i form av moderne arkitektur; et eksempel er Tlatelolco-tårnet.
Ithonidae
Utseende
Larvene er helt ulike andre nettvingelarver, men ligner på billelarver fra gruppen Scarabaeoidea. Kroppen er C-formet, sylindrisk med korte og kraftige bein, i motsetning til de fleste andre nettvingelarver har de ikke påfallende lange kjever.
Vardøhus festning
Vardøhus festning (norrønt: Vargeyjarhús) er Norges østligste og nordligste festning og ligger i Vardø i Øst-Finnmark. Den ble beordret bygget av kong Håkon V Magnusson og stod ferdig omkring 1300 som forsvar mot folkene lenger øst. De åttekantete festningsvollene ble bygget mellom 1734 og 1738. Vardøhus festning er verdens nordligste festning.
Ithonidae
Levevis
Lite er kjent om biologien til denne familien. Larvene klever i jorden. Eggene blir lagt enkeltvis i jorden og har en klebrig overflate slik at de blir dekket av jordpartikler. I alle fall noen av artene er knyttet til røttene av visse busker og trær, men man vet ikke hva de spiser. Larveutviklingen tar trolig to eller flere år. De voksne insektene klekkes etter regn. De lever bare noen få dager, og kan samles i store svermer. Biologien til Rapismatinae er totalt ukjent, og larvestadiet har ingen ennå funnet.
Vardøhus festning
Historie
Den første befestningen i Vardø ble bygget i første halvdel av 1300-tallet, kanskje i 1307. Norge Norge lå da i konflikt med den russiske republikken Novgorod. Navnet Vardø ble første gang nevnt i 1307 de islandske annaler. Kong Håkon V Magnusson beordret da erkebiskop Jørund av Nidaros om å reise til Vardø for å innvie det som er den første kjente kirken i Vardø. Festningsverket var bygget for å beskytte denne kirken. Dette anlegget var en firkantet ringmursborg med murer på 30x40 meters lengde, høyde på fire meter og bredde på to meter. Inne på det befestede området var det en rekke bygninger, samt en brønn. Steilneset minnested («Heksemonumentet») i nærheten av festningen er et minne om de 91 trolldomsdømte under hekseprosessene i Finnmark i årene 1600-92.
Olea (navn)
Olea er et norsk kvinnenavn.
Etymologi
Olea er dannet som en feminin form av Ole, et opprinnelig norrønt navn med opprinnelse i det urnordiske *AnulaiƀaR, som er satt sammen av ledd som betyr «ane, stamfar» og «etterkommer».
Ithonidae
Systematisk inndeling
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Vardøhus festning
Historie
I 1599 foretok kong Christian 4. under benevnelsen «generalkaptein Kristian Fredriksen» en seilas til Finnmark. Etter fredsavtalen mellom Russland og Sverige fire år tidligere hadde svenskene fått rett til å kreve skatt av samene fra Malangen til Varanger, og snart hevdet de at også Troms og Finnmark var deres. Kong Christian avla besøk også på Vardøhus, «det usle fort og en trekirke som vår barber trodde var et reinsdyr».
Olea (navn)
Utbredelse
Navnet har hatt en økende popularitet i Norge på 2000-tallet, men er fortsatt nokså sjeldent.
Vardøhus festning
Historie
Den nåværende festningen har åttekantet stjerneform og sto ferdig i 1738. Innenfor festningsmurene finnes en rekke bygninger som alle er bygd før 1825. I 1769 foretok den østerrikske jesuittpateren Maximilian Hell meget vellykkede astronomiske observasjoner av Venuspassasjen fra et observatorium han bygget opp på festningen. Etter noen år ble byggverket fjernet, og ingenting av det har overlevd for ettertiden.
Olea (navn)
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Vardøhus festning
Historie
Kommandantbolig, arrest, slaveri, magasin, brønnhus, ladetøyhus, krutthus, bombehus, saluttbatterier og vollkanoner var i kamp våren og sommeren 1940, og berget den viktige kystradiostasjonen Vardø radio fra å bli bombet og ødelagt. Festningen var det året den siste militære avdelingen på fastlandet i Norge som brukte det frie norske flagget. Selv etter kapitulasjonen våget det norske festningsmannskapet, etter at tyskerne hadde forlatt øya, å fire hakekorsflagget og igjen heise det norske flagget. Dette gjentok seg flere ganger, hver gang med norske bortforklaringer og unnskyldninger, før tyskernes tålmodighet var oppbrukt. Rikskommissær Josef Terboven reiste personlig til Vardø for å arrestere kommandant Roald Rye Rynning, og først 1. november 1940 ble det norske flagget firt for å bli erstattet av hakekorsflagget. Den 31. oktober 1944 var det norske flagget tilbake etter at tyskerne var blitt drevet vestover av russiske styrker.
Kommandoforhold
Festningen er underlagt Forsvarets kommandantskap. Kommandanten har underlagt seg fire utskrevne vernepliktige. Festningen har saluttplikt, og som eneste festning avfyrer den to skudd når hele solskiven er synlig fra festningsvollene. Det skal egentlig skje 21. januar, men iblant først i februar. I Vardø ble brann varslet med to skudd fra festningen, men da øya fikk lagt vann fra fastlandet og eget brannkorps, falt dette med brannskudd bort, og i stedet oppsto «solsalutten» rundt år 1900. Da får alle skolebarn i Vardø skolefri resten av dagen.
Venneforeningen
Festningens venneforening driver festningsmuseet, som er åpent ved hurtigruteanløp i sommersesongen. Museet rommer Kongestokken som flere norske konger har innrisset sitt navnetrekk på. Den siste kongelige som gjorde det var dronning Sonja, som satte sitt navnetrekk på stokken 23. juni 2011. Foreningen driver også restaureringsarbeid i samråd med festningskommandanten.
I forbindelse med hurtigrutens anløp stiller venneforeningen opp med innleide guider som møter opp på kaien for å hilse hurtigruten velkommen.
Festningens rogn
Tidligere stod Vardøs eneste tre, ei rogn, bevart på festningen. Treet som ble plantet av en soldat på 1950-tallet, er sagt å ha vært det best bevoktede og mest fotograferte tre i Norge. Rognetreet ble forsvarlig innpakket om vinteren som beskyttelse mot salt, uvær og kulde. I dag er det plantet flere trær på Vardøya. De står alle i private hager og blir på samme måte passet på i de meget værharde vintermånedene. Det berømte rognetreet på festningen ble hugget i 2002, da det ikke lenger taklet de værharde vintermånedene. Det ble plantet en ny rogn i 2004 av barnehagebarn.
Forvaltning
Anlegget forvaltes av Forsvarsbygg.
Kommandanter
Dagens festning er den tredje festningen, og den første festningen med en militær kommandant. På festning 1 og 2 var det en liten militær styrke på 8 – 10 mann under ledelse av lensherren/amtmannen. Utnevnte kommandanter ved Vardøhus festning:
Wickham
Wickham, tidligere stavet Wykeham, er en liten historisk markedslandsby og verdslig sogn i Hampshire i sørlige England. Den er lokalisert rundt 5 km nord for Fareham. Den er innenfor det administrative distriktet til City of Winchester, skjønt den er nærmere Fareham enn Winchester. I henhold til folketelling for 2001 var det 1915 innbyggere, noe som hadde steget til 2060 innbyggere i 2011. Sentrum av Wickham er fokusert på dets brede og velproporsjonerte plass som er foret med historiske bygninger og utsett som et vernet område. Byen er mest kjent som fødestedet til William av Wykeham; hans navn inneholder en tidligere skrivemåte for Wickham.
Domen
Domen er et fjell vest for Bussesundet i Vardø kommune i Finnmark. Det har en høyde på 164 meter over havet. Domen er et viktig landemerke, og alt i sagatiden kjent som stedet der Dumbr, halvt menneske og halvt troll, hersket. En rekke sagn knyttes til Domen, både i norsk og samisk tradisjon. Hulen under fjellet kalles Domsholla eller Helveteshola, i eldre kilder beskrevet som «et stort hul, som gaar dybt ind i fieldet».
Veien over Domen (E75 på 123 moh) stenges iblant om vinteren på grunn av dårlig vær.
Domen omtales i Norges verste hekseprosess der minst 19 kvinner ble «straffet på livet til ild og bål» i løpet av vinteren 1662/63. Noen av dem fortalte om heksedans på Domen rundt sankthans, der djevelen hadde spilt på sin røde fiolin. En av de anklagede, Laurits’ hustru Guri, var bosatt på Ekkerøy utenfor Vadsø, men ble ført for retten på Vardøhus den 26. januar 1663. Hun var anklaget av tre andre kvinner som selv hadde fått trolldomsanklager mot seg høsten 1662 og var blitt henrettet. Guri tilstod å ha deltatt på et heksemøte med djevelen på Domen sankthansnatt, og at hennes gud het Erich. Hun ble kjent skyldig i bruk av trolldom og dømt til ild og bål.
Et sted som ble oppfattet som «kristenhetens ytterste grense», var markert med et kors, og blir kalt «St. Olavs forberg» på Olaus Magnus' kart over Norden, Carta Marina fra 1539. I middelalderens lærde tradisjon fantes en kobling mellom St. Olav og et sted lengst mot nord, der syvsoverne hvilte. Dette stedet må ha ligget et sted i Varanger etter Carta Marina å dømme, og er mest sannsynlig identisk med Domen.
STATSAT AS har bygd en stasjon på fjellet som tar imot AIS-signaler fra to norske satellitter.
Au revoir
«Au revoir» er den japanske gruppa Malice Mizers fjerde singel. Den ble utgitt den 3. desember 1997, og førsteutgaven kom sammen med seks kort med bilder av hvert av medlemmene.
Kilder
Au Revoir
Maglemosekulturen
Maglemosekulturen etterlot seg boplasser og redskaper av bein og horn. Mange av funnene ble gjort i Åmosen (= Bekkemyren) mellom Holbæk og Sorø, Sjællands største myr med mengder av kulturarv av nasjonal og internasjonal betydning. Under torven i den 36 km² store myren i kupert morenelandskap er det funnet menneskeskjeletter, boplasser, redskaper og avfall fra steinalderen. Oldsaker av tre, bein og hjortetakk er funnet bevart, noe som svært sjeldent forekommer, og har gitt et detaljert innblikk i jeger- og samlerkulturene. Ikke noe annet sted i Europa er det gjort så mange funn fra tidsperioden for 5.000-11.000 år siden.
På noen av boplassene er det funnet menneskeknokler, men hele begravelser er sjeldne. Kanskje flyttet folk ut til kysten om vinteren for å jage seler. Slike kystboplasser er borte nå, oversvømt av senere havstigninger. Maglemosekulturens dekorasjoner, f.eks på smykker eller amuletter av rav, er geometriske figurer, stiliserte dyr og mennesker.
I 1936 ble Klosterlund-boplassen på nordbredden av Bølling-sjøen utgravd og antatt å være Danmarks eldste kjente boplass. Den tidlige Maglemosekulturen ble dermed kjent som «Klosterlundfasen».
Ganzhou
Ganzhou kan være:
Fartøysjef
Fartøysjef er betegnelse på den som har det øverste ansvaret ombord på et skip, fly, ambulanse eller stridsvogn. Fartøysjefen betegnes ofte som kaptein og har ansvaret for fremføringen av fartøyet og har vide fullmakter til tiltak for å sikre personer ombord og fartøyet.
Fartøysjefen må ha de nødvendige sertifikatene for å føre fartøyet. Radiokommunikasjon om fartøyet skal ikke skje uten ordre eller delegasjon fra fartøysjefen.