cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korsikas historie
Forhistorisk tid
Neolittisk tid (bondesteinalderen) skjedde i tiden 6 000-3 000 f.Kr. Kulturen er definert som sammenlignbar med Sardinia, som er større og bedre arkeologisk undersøkt. Den sjøførende befolkningen i tidlig netolittisk tid brakte med seg sauer, geiter og griser. Jakt var en minimal del av økonomien. Tilstedeværelsen synes å ha vært periodisk og ikke fastboende. I den midtre neolittiske tiden mellom 5 000-4 000 f.Kr. ble kuer innført, produksjon av korn begynte, og faste landsbyer ble opprettet. Sen neolittisk tid er 4 000-3 000 f.Kr. og samsvarer med tidlig europeisk megalittisk kultur. De store steinmonumentene som ble reist på Korsika var dysser, justerte steiner på rad, og menhir (høyreiste bautasteiner), de sistnevnte kunne ha menneskelignende trekk med hode og torso hogd inn.
Korsikas bronsealder skjedde i tiden 1 800-700 f.Kr., markert blant annet av den torriske sivilisasjon. Den har navn etter dens torri, «tårn», som er framstående trekk på bygninger, muligens borger, beliggende på de nedre skråningene i fjellene med utsikt over kysten. Kulturen fortsatte med statuemenhirer fra den foregående megalittiske kulturen, i mange tilfeller med gjenbruk av gamle statuer, men nå representerte de bevæpnede krigere med mykensklignende dolker, sverd og runde skjold, og en del har hjelmer med horn. Den torriske sivilisasjon var bevæpnet, framstilte metall og var internasjonal. Dets folk framstilte og eksporterte gjenstander og råblokker av bronse som er gjenfunnet i andre samfunn rundt Middelhavet.
Antikken
Etruskerne fra det italienske fastlandet okkuperte det samme området og bygde blant annet en nekropolis med mer enn 200 graver, men fra 100-tallet f.Kr. var den blitt overtatt av romerne og en romersk villa er avdekket fra 100-tallet e.Kr. Korsika er det latinske navnet og var i bruk under den romerske republikken. Romerne gjorde Aléria til en administrasjonsby.
Antikkens greske navn på øya, Κορσική (Korsikḗ), er omtalt i Homers epos Odysseen, avledet fra forvanskning av det eldste greske navn Σειρηνούσσαι (Seirēnoússai, «Av sirenene»), og er en referanse til helten Odyssevs og hans fristelse av de skjønne sirener som lokket sjøfolk til skipbrudd og undergang. Andre greske skrivemåter er Kalliste, Korsis, Kernealis, eller Kirné. Det greske navnet avledet det latinske Corsica. Romerske historikere trodde imidlertid at Corsa eller Corsica (rett eller galt tolket de -ica som en adjektivisk avledet endelse) var det innfødte navnet på øya, men kunne ikke gi en forklaring på dets betydning. Deres teori var at de innfødt korsikanere var opprinnelig ligurere, et opphavelig folk som har gitt navn til Liguria, en region i nordvestlige Italia.
Etter at romerne erobret Korsika fra etruskerne ble øya lagt inn under den romerske republikk ved slutten av første punerkrig sammen med Sardinia. Den ble i 238 f.Kr. en provins av republikken. Romerne, som bygde ut en bosetning i Aléria, betraktet Korsika som en av de mest avsidesliggende, rustikke regioner i den romerske verden. Øya produserte sauer, honning, harpiks og voks, og eksporterte mange slaver, som ikke hadde godt rykte da de hadde et voldsom og opprørsk vesen. Øya var kjent i Roma for sin billige vin, og stedet ble benyttet som egnet som for forvisning. En av de mest kjente som ble forvist hit var den romerske filosofen Seneca den yngre.
Administrativ ble øya inndelt i regioner kalt pagi, som i middelalderen ble hetende pievi, den grunnleggende administrative enhet på øya fram til 1768. Under spredning av den nye religionen kristendom, som kom svært tidlig fra Roma og havnene i Toscana ble Korsika et sted med mange martyrer og helgener; de mest framstående var de hellige Devota (283-303) og Julia, som ble skytshelgener for Korsika. Øya ble integrert inn under romersk Italia av keiser Diokletianus (regjerte 284-305).
Middelalderen
På 400-tallet kollapset den vestlige halvdelen av Romerriket. Korsika ble invadert av germanske folk som vandaler og østgotere. De første muslimske angrepene på Korsika skjedde i 713, antagelig berbere fra Nord-Afrika. Den ble kortvarig befridd av bysantinerne, men deretter underlagt det langobardiske kongerike. Den bysantinske autoriteten ble svekket og i 774, etter å ha erobret det langobardiske kongerike underla den frankiske Karl den store også Korsika. I 806 kom det en rekke muslimske angrep fra maurerne fra Spania. De ble beseiret flere ganger av Karl den stores offiserer, blant dem Burchard. Gjennom hele 807 kom maurerne tilbake og i 819 gikk de på en betydelig tap ved en allianse av lokale krefter og soldatene til Karl den stores sønn Karl den yngre. Likevel fortsatte de muslimske angrepene, og i 828 ble ansvaret for forsvaret av Korsika underlagt Boniface II av Toscana. Han ledet en vellykket angrep på muslimene og bygde en festning i sør på øya som senere fikk hans navn, Bonifacio. For det neste århundret tilhørte Korsika Marca di Tuscia, grenseområdet Toscana til det italienske kongeriket og det tysk-romerske rike, og som anvendte øya som en utpost mot sarasenere (muslimske pirater).
Bonifaces sønn Adalbert I av Toscana forsatte å forsvare øya mot muslimske invasjoner etter 846, men til tross for alle anstrengelser synes det som om de klarte besitte deler av øya fra til rundt 930. I løpet av kong Berengar II av Italias konflikter med keiser Otto II av Tyskland, greide han å gjøre seg til herre av Korsika. I 962 ble han beseiret og hans sønn Adalbert søkte tilflukt på Korsika. Derfra rettet han to angrep på Ottos Italia før han måtte gå i landflyktighet i Burgund.
På begynnelsen av 1000-tallet gikk bystatene Pisa og Genova sammen om frigjøre øya fra trusselen av en muslimsk invasjon. Etter dette kom Korsika inn under innflytelsen av republikken Pisa. Til denne perioden tilhører de mange polykrome kirkene på øya, og det kom en stor innvandring fra Toscana. Det ga øya dens nåværende toponymi (stedsnavn) og førte til at språket som ble snakket på den nordlige to-tredjedelene av øya ble nært beslektet med den toskanske dialekten (dialetto toscano), en italiensk dialekt som Dante Alighieri betraktet som en av heslige og som han ville «prioritere å jekke ned én for én». Denne språkinndelingen førte til den tradisjonelle skillet av Korsika i to deler, sammen med den fremste fjellkjeden som strekker seg grovt sett fra Calvi til Porto Vecchio: østlige Banda di dentro, eller Cismonte, er befolkningsrik, utviklet og åpen for handel med Italia, og den vestlige Banda di fuori, eller Pomonte, bort imot avbefolket, vilt og fjerntliggende.
De ytre truslene i stor grad forsvunnet fulgte en periode med føydal kaos da lokale korsikanske adelig drev krig mot hverandre for å få kontroll. Det endte med at øya, på befolkningens anmodning, ble overført til pavedømmet i 1077. Paven overførte den sivile administrasjonen til Pisa i 1090, men striden mellom Pisa og byens rival Genova førte til stor uro på Korsika. Gjentatte fredsavtaler forble forbigående da de to maritime og handelsmaktene stadig braket sammen for herredømmet over øya. De ulike italienske republikkene som vokste fram begynte å overta ansvaret for Korsikas sikkerhet og framgang; det begynte med Toscana som geografisk lå nærmest. Korsika ble endelig fritatt krigføringene ved å bli annektert av Kirkestaten i 1217.
Pisa fikk et knusende nederlag i 1284 i slaget ved Meloria mot Genova som fikk avgjørende konsekvenser for at Pisas styre ble avsluttet og begynnelsen på Genovas innflytelse på Korsika. Det ble utfordret av kongen av Aragón som i 1296 hadde fått investitur eller innsettingsrett av paven over Sardinia og Korsika. En folkelig revolusjon, ledet av Sambucuccio d'Alando, mot Aragón og de føydale herrene fikk støtte fra Genova. Etter dette ble Cismonte styrt som en forbund av comuni, kommunene, og kirken. De påfølgende 150 årene var en periode av konflikt da Genova og Aragón lå i jevnlig krig, sammen med de lokale herrene og paven. I 1348 rammet Svartedauen øya på samme måte som den gjorde i store deler av Europa på denne tiden. Over 50% av øyas befolkning døde som følge av Svartedauen. Genova overlot etter det administrasjonen av handelen på øya til handelshuset Maona i 1378. Handelshuset gikk konkurs i 1453, men allerede i 1450 hadde Genova overlatt administrasjonen av Korsika til sin hovedbank Casa delle compere e dei banchi di San Giorgio, eller Banken til Sankt Georg, noe som førte til fred.
Tidlig moderne tid
Sampiero Corsa ble myrdet under interne stridigheter på Korsika i 1563, men motstandskampen mot overherredømmet fortsatte frem til 1569, da genuesiske styrker knuste opprørerne og tok egenhendig kontroll over hele øya. Spania, som ikke hadde gjort noe forsøk på å gjenoppta administrasjonen av øya, overlot formelt også den politiske administrasjonen av øya til Genova.
I nesten 200 år styrte Genova på øya Korsika med hard hånd som koloni. Genova opprettet blant annet olivenplantasjer og igangsatte omfattende tvangsarbeid av den korsikanske befolkningen. Men samtidig sørget Genova for at befolkningen ble flyttet fra de usunne kystslettene som ofte var befengt med malaria og andre dødelige sykdommer. Befolkningen ble flyttet til nye byer i fjellskråningene høyere oppe på øya. Det er der de fleste typisk korsikanske småbyene finnes i dag.
Opprør, borgerkrig og selvstendighet
Året 1729 kom startskuddet for en opprørsbevegelse som endte med 14 års korsikansk selvstendighet. Dette året innførte genoveserne harde skatter og avgifter overfor øyas innbyggere, hvis de ikke gjorde som myndighetene bestemte. Den store skattleggingen av befolkningen på Korsika førte til sterke protester fra befolkningen som bodde der, og den økte i styrke da korsikanerne grep til våpen og ble militante mot genoveserne i 1733.
I 1735 erklærte Korsika seg som ett selvstendig kongedømme, med den tyske baronen og eventyreren Carl von Neuhof ble utnevnt til regjerende konge. Etter harde forhandlinger med Genova forlot imidlertid Kong Neuhof øya allerede etter 8 måneder i embetet i 1736.
Og da var Korsika igjen under Genova sitt herredømme. Motstanden mot genoveserne var fortsatt sterk på Korsika, og i 1745 startet motstandskampen mot Genova igjen. Lederen for den korsikanske motstandskampen ble myrdet i 1753, men motstandskampen ble raskt overtatt av Pasquale Paoli, en patriotisk korsikaner som inntil da hadde levd i eksil i Napoli.
Men den selvstendige korsikanske republikken fikk bare leve i 14 år. Selv om Genova ikke hadde noen kontroll over øya lengre, eller kanskje nettopp derfor, overlot Genova kontrollen over Korsika til Frankrike som betaling for en gammel gjeld i 1768, og en fransk militær styrke på 10 000 mann rykket inn i Korsika for å ta kontroll over landet deres.
Fransk styre
I slaget ved Ponte Novo nord på øya ble de korsikanske forsvarsstyrkene beseiret av franskmennene i løpet av våren 1769, og Korsika kom under fransk styre kort tid senere. Pasquale Paoli flyktet til Storbritannia, og der etablerte han en eksilbevegelse for et fritt Korsika.
Under den franske revolusjon dro Paoli tilbake til Korsika i 1790 og der ble en sentral personlighet innen revolusjons-styringen av øya. Paoli førte administrasjonen i en mer nasjonalistisk retning enn den hadde vært styrt i tidligere. Dette var noe revolusjonsledelsen i Paris ikke så på med blide øyne. I 1793 ble Paoli dømt til døden in absentia.
Paoli svarte på dommen med å henvende seg til Storbritannia, som den gangen var i krig mot Frankrike, og ba dem om støtte for ett fritt Korsika fra Frankrike. I 1794 gikk en større britisk styrke i land på Korsika etter et sjøslag ved Calvi (der admiral Nelson mistet sitt ene øye). Til Paolis store skuffelse overtok britene selv styret av øya ved å innsette en britisk guvernør. Paoli gikk igjen i eksil i London, og ble der frem til sin død i 1807.
Etter en fredsinngåelse mellom Frankrike og Storbritannia ble Korsika levert tilbake til Frankrike i 1796, og øya har helt siden den gang vært en del av fransk territorium. Lenge var befolkningen innadvendt og fiendtlig innstilt til franskmennene, og en indre del av Korsika forble avsondret og hadde liten kontakt med utenverdenen fram til siste halvdel av 1800-tallet.
Napoléon Bonaparte
Som 15-åring ble Napoleon sendt til Paris for å få en militær utdannelse, og han ble general allerede i 1792, Napoléon ble utnevnt til fransk førstekonsul i 1799 og til keiser i 1804. Korsikanerne så imidlertid på ham som en forræder, og hans familie ble drevet ut av deres borgerlige hjem i byen Ajaccio, før de ble kalt til Paris for å bli guvernører av erobrede land eller bli en del av det keiserlige hoff som jobbet rundt Napoléon Bonaparte.
Korsikanerne fikk ikke øynene ordentlig opp for Napoléon før hans legeme ble ført hjem fra St. Helena i 1840 og tatt imot i Paris under store hedersbevisninger fra myndighetene. Også i Ajaccio ble han feiret med blant annet fyrverkeri og prosesjoner, og byen har siden feiret deres store sønn hvert år på nesten den samme måten som de gjorde den gangen.
1800-tallet
På slutten av 1800-tallet ble det satt igang store prosjekter som skulle sørge for større og bedre veier som skulle være bedre å ferdes på. Det ble også innført en obligatorisk skolegang med fransk som undervisningsspråk.
Korsikanske borgere ble utkalt til å delta i de franske krigene, og mange unge korsikanere ofret sine liv for Frankrike. Så mye som 20 000 korsikanere døde under den første verdenskrig, flere tusener døde også under den andre verdenskrig. Med bare litt over 200 000 innbyggere på Korsika var det dermed en betydelig andel av befolkningen deres som strøk med for Frankrike under verdenskrigene. Korsikanerne er seg selv svært bevisst sine ofre som de gjorde for Frankrike, og i hver eneste by er det satt opp minnesmerker med navn på unge soldater fra disse stedet som ofret sine liv i verdenskrigene og i de mange kolonikrigene.
Nasjonalisme
Nasjonalismen på Korsika har levd videre frem til denne dag. I 1974 ble organisasjonen FLNC etablert. Dette var en nasjonalistbevegelse som kjempet for et selvstendig Korsika. I årene etter gjennomførte FLNC flere terroraksjoner mot franske institusjoner og administrasjon på Korsika. På 1980-tallet roet dette seg gradvis ned samtidig som befolkningen på Korsika oppnådde stadig flere rettigheter.
Den siste store terroraksjonen fra korsikansk side kom i 1999, siden den gang har det vært stille. Siden 2002 har Korsika hatt indre selvstyre, og kravet om full selvstendighet står derfor svakt i det korsikanske samfunnet. Men fortsatt er befolkningen opptatt av sin korsikanske identitet, og bruker aktivt sine nasjonalistiske symboler, slik som det korsikanske flagget.
På de tospråklige veiskiltene er det franske stedsnavnet ofte strøket over med spraymaling. Men korsikanere som er under 40 år har mer beskjedne kunnskaper om det korsikanske språket, da fransk er det språket som brukes til daglig.
Verdibørsen
Verdibørsen er et norsk faktaprogram som har gått på NRK Radio siden 1991. Programmet tar for seg og drøfter ulike tema ut ifra et verdisynspunkt. Etikk, moral og filosofi står meget sentralt i programmet. Et typisk tema kan være hvorvidt det kan være riktig å gå til krig, eller å straffe noen ved å sette dem i fengsel. Tema som forskning, aktiv dødshjelp, abort, veganisme og dyreliv er emner som har vært tema flere ganger programmet. Programmer ser også på ulike historiske hendelser og drøfter hvilken virkning er fikk for fremtiden. Programmet presenterer impulser fra internasjonale miljøer såvel som tanker fra norske fag- og lekfolk. Programmet varer i 55 minutter og går på P2. Det gikk ukentlig på lørdager de første årene. I 2017 ble antallet sendinger kraftig utvidet til å også inkludere sendinger på mandag til torsdag, i tillegg til på lørdager.
Programmet har hatt flere programledere opp gjennom årene. Blant de seneste er Aase Cathrine Myrtveit, Olav Njaastad og Mathias Nylenna.
Historikk
Verdibørsen hadde sin første sending den 6. mars 1991 på P1. Den første tiden ble programmet sendt på onsdager og hadde kun en halv times varighet. Programledere den første tiden var Håkon Dahl, Kari Saastad og Per Frogner. Det ble den gang beskrevet som et program som skulle ta «opp etiske konflikter fra hverdagen til diskusjon». Deretter ble programmet flyttet til lørdager.
I 2017 ble Verdibørsens sendetid og stab utvidet til et daglig og direktesendt radioprogram med sendinger mandag til torsdag, og som før på lørdager.
Adolf Bertram
Adolf Kardinal Bertram (født 14. mars 1859 i Hildesheim i Tyskland, død 6. juli 1945 på Schloss Johannesberg ved Jauernig) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Breslau. Han ble opprinnelig utnevnt hemmelig til kardinal («in pectore»).
Liv og virke
Adolf Bertram studerte til prest i Würzburg og München og ble presteviet i 1881 i Würzburg. Fra 1882 til 1884 studerte han deretter kirkerett i Roma og tok doktorgrader i teologi og i kirkerett.
I 1906 ble han utnevnt til biskop av Hildesheim. Den 25. mai 1914 ble han så utnevnt til fyrstbiskop av Breslau. På grunn av de vanskelige politiske forhold i Tyskland utnevnte pave Benedikt XV ham til kardinal uten å kunngjøre navnet hans (reservert «in pectore») i 1916. Men han publiserte navnet etter at første verdenskrig var over, i slutten av 1919, fikk tittelkirken Sant'Agnese fuori le mura.
Fra 1919 til sin død var han formann for Fulda-konferansen, som det tyske katolske bispemøtet ble kalt. Han var en motstander av nazismen.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Den afrikanske frigjøringsordenen
Den afrikanske frigjøringsordenen (engelsk: Liberian Humane Order of African Redemption eller Order of African Redemption, først kalt Order of African Liberation) er en liberisk orden innstiftet 13. januar 1879, under president Anthony W. Gardiner, og omorganisert i 1956. Den tildeles for fremragende fortjenester av Liberia. Ordenen kan tildeles både liberiske borgere og utlendinger.
Inndeling
Den afrikanske frigjøringsordenen er inndelt i tre grader:
Insignier
Ordenstegnet for Den afrikanske frigjøringsordenen består av en hvitemaljert femtagget stjerne, som har en gullkule i enden av hver tagg og stråler i korsvinklene. Midtmedaljongen er blå og bærer samme motiv som i Liberias riksvåpen, der et skip er det dominerende element. Medaljongen er omgitt av en bord med innskriften «THE LOVE OF LIBERTY BROUGHT US HERE». Reversen viser en mann og en kvinne med brutte lenker ved et kors. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd utformet som en krans med grønne blader og røde frukter. Båndet er rødt med tre hvite og en blå kantstripe. Fargene er de samme som i Liberias flagg.
Ordensstjernen har samme femtaggede stjerne som i ordenstegnet og er satt på en gullstjerne og har motiver fra ordenstegnets bakside omgitt av en grønn krans.
Norske innehavere
Christian Tønsberg ble tildelt Den afrikanske frigjøringsordenen. Kåre Lund ble i 2012 posthumt tildelt graden storkommandør.
FA-cupen 1969/70
FA-cupen 1969/70 var den 89. sesongen av den engelske FA-cupen. Chelsea slo Leeds United i finalen som gikk til omkamp. Den første kampen endte 2–2 etter ekstraomganger, mens i omkampen vant Chelsea 2–1 etter ekstraomganger.
Franz Grothe
Franz Grothe (egentlig Franz Johannes August Grothe) (født 17. september 1908 i Berlin, død 12. september 1982 i Köln) var en tysk dirigent og komponist. Han skrev særlig filmmusikk og slagere og var svært populær i sin tid.
Franz Grothe kom fra en musikerfamilie. Faren var pianist og moren konsertsanger. Han lærte tidlig å spille flere instrumenter og komponerte allerede som tiåring. Senere studerte han musikk og ble i 1926 ansatt som pianist og arrangør i et danseorkester (Dajos Béla).
I 1920-årene fikk han et gjennombrudd med flere sanger han skrev for Richard Tauber. I 1931 startet han sitt eget musikkforlag, Edition Franz Grothe. Dette måtte han oppgi i 1933 da hans jødiske forretningspartnere måtte emigrere etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen. Han hadde meldt seg inn i NSDAP i 1933. Grothe drog så til Wien, senere til Hollywood. Han returnerte imidlertid til Østerrike og måtte finne en løsning med nazistene etter anschluss for å få flere oppdrag. Fra 1940 til 1945 var han leder for Deutsches Rundfunk-Tanz- und Unterhaltungsorchester i Berlin.
Etter krigen kviet han seg for avnazifiseringen og spilte i amerikanske klubber i Bayern. Han ble i 1946 idømt bot når det ble oppdaget at han hadde vært medlem av nazi-partiet og stått i et tjenesteforhold til regimet under krigen.
I 1950- og 60-årene fortsatte han som slager- film- og tv-komponist og skrev en stor mengde musikk. I 1972 ble Grothe styreformann i det tyske rettighetsselskapet GEMA.
Gift med den norske skuespilleren Kirsten Heiberg fra 1938, formelt skilt fra henne 1960.
Służba Bezpieczeństwa
Służba Bezpieczeństwa (eller SB) var navnet på det stalinistiske hemmelige politiet i Folkerepublikken Polen, opprinnelig etablert av sovjetiske myndigheter i 1944 som Urząd Bezpieczeństwa (UB). Slangnavnet for det hemmelige politiet i Polen var Ubecja eller Bezpieka.
På 40- og 50-tallet var SB direkte kontrollert av Sovjetunionen, og hadde bl.a. ansvar for å etterforske og brutalt knuse Armia Krajowa og alle som ble antatt å være antikommunistisk innstilt under og etter annen verdenskrig.
Etter at UB ble omdøpt til SB i 1956 fulgte en mindre aktiv periode under Władysław Gomułkas reformer. Men etter 1968 spilte det hemmelige politiet igjen en stor rolle i politisk undertrykkelse. Særlig var det aktivt i forfølgelsen av Solidaritet-bevegelsen.
Etter kommunismens sammenbrudd i 1990 ble SB oppløst og erstattet av Urząd Ochrony Państwa.
Blant dem henrettet av SB er TAP-medgrunnlegger Witold Pilecki, den katolske presten Jerzy Popiełuszko og Cichociemni-medlemmet Bolesław Kontrym. Siden 1990 er mange SB-offiserer stilt for retten i Polen.
Dumfries (stattholderskap)
Dumfries er et stattholderskap i Skottland, som består av de tidligere distriktene Nithsdale og Annandale and Eskdale. Det ligger i regionen Dumfries and Galloway.
Dumfries
Gabon under Sommer-OL 2004
Gabon under Sommer-OL 2004. Fem sportsutøvere, tre menn og to kvinner fra Gabon deltok i tre sporter, boksing, judo og friidrett under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var sjuende gangen Gabon deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.
Dumfries and Galloway
Begrepet Dumfries og Galloway har blitt brukt senest siden 1800-tallet. Ved 1911 hadde de tre tradisjonelle grevskapene, Dumfriesshire (øst), Kirkcudbrightshire (sentralt) og Wigtownshire (vest), et samlet sheriffdom eller lensmannsdømme under det navnet. Kirkcudbrightshire og Wigtownshire utgjør tilsammen området Galloway.
Cecilie Rise Ortner
Cecilie Rise Ortner (født Cecilie Rise; 19. juni 1977 i Svelgen i Bremanger) er en norsk tidligere friidrettsutøver som var i norgestoppen i tresteg og lengdehopp i årene 1997 til 2004.
Dumfries and Galloway
Den ble opprettet i 1975 med distriktene Annandale and Eskdale, Nithsdale, Stewartry og Wigtown. Disse distriktene ble avskaffet i 1996, slik at Dumfries and Galloway siden da styres som en enhetlig myndighet.
Cecilie Rise Ortner
Bakgrunn
Født i Svelgen, men oppvokst på Sandane i Gloppen kommune, representerte hun Sandane Turn og Idrettslag i de aldersbestemte klassene, og ble medlem av Gloppen Friidrettslag som juniorutøver. Rise er gift Ortner og bosatt i Salzburg, Østerrike, med et barn.
Dumfries and Galloway
Dumfries og Galloway dekker mesteparten av det vestlige området av Southern Uplands (det sørlige opplandet), det har også det sørligste punktet i Skottland, ved Mull of Galloway vest i regionen.
Cecilie Rise Ortner
Idrettskarriere
Ortner har fire NM-titler i tresteg, og to i lengde. Til sammen har hun 17 individuelle NM-medaljer. Hennes personlige rekord i tresteg er 13,26 meter, fra et stevne i Fredrikstad 8. august 2003. Dette gjør henne til Norges 5. beste tresteghopper i Norge gjennom tidene (per januar 2008). I lengdehopp har hun et besteresultat på 6,24 meter, satt i Ebensee, Østerrike den 2. august 2003. Resultatet gjør henne til den 16. beste lengdehopper i Norge gjennom tidene (per januar 2008). Ortner var også med på 1000 meter stafett med laget til Gloppen FIL under NM i 1999, 2000 og 2001. Dette har resultert i to sølv og en bronsemedalje i de respektive år.
Dumfries and Galloway
Dyreliv
Regionen er kjent som en høyborg for flere sjeldne og beskyttede arter av amfibier, slik som strandpadde (Epidalea calamita) og storsalamander (Triturus cristatus) Det er også RSPB naturreservater ved Mull of Galloway, Wood of Cree (Galloway Forest Park), Ken Dee Marshes (nær Loch Ken) og Mereshead (nær Dalbeattie på Solway Firth).
Cecilie Rise Ortner
Idrettskarriere
I 2011, under norgesmesterskapet på klubbens hjemmebane, Byrkjelo, gjorde Ortner comeback. Hun fikk da ny NM-bronse med tredjeplass i tresteg.
Pacifica
Pacifica er en by i San Mateo County, California, ved kysten av Stillehavet mellom San Francisco and Half Moon Bay.
Torgeir Bryn
Torgeir Bryn (født 19. august 1964) er en norsk tidligere basketballspiller. Han er den første skandinaven som spilte i den profesjonelle amerikanske basketballigaen NBA, og hittil også den eneste nordmannen. Han spilte som center eller power forward på banen og er 207 cm høy.
Amerikansk karriere
Bryn spilte for Texas State University fra 1987 til 1989 før han signerte en kontrakt med Los Angeles Clippers den 21. oktober 1989. Der fikk han ti minutters spilletid i til sammen tre kamper. I disse kampene scoret han fire poeng, tok to returer, hadde to stjelinger og blokkerte et skudd før han ble sagt opp fra klubben den 17. november det samme året.
Europeisk karriere
Bryn har også spilt profesjonelt for en rekke klubber i Europa; blant annet ALM Everux i Frankrike, CB Estudiantes i Spania, BC Žalgiris i Litauen, Aris BC i Hellas, CB Breogán i Spania, SL Benfica i Portugal, Élan Béarnais Pau-Orthez i Frankrike og Le Mans Sarthe Basket i Frankrike.
Moderklubben hans i Norge er Ammerud Basket. Her var han med å vinne klubbens første NM i 1982. Han spilte også på laget som tok NM-titler i årene 1983 og 1985. Ammerud gjorde i 2007–2008-sesongen et comeback i BLNO, hvor Bryn også gjorde sitt comeback i en alder av 43 år. Dette comebacket ble enda mer spesielt ettersom han spilte på lag med sin sønn, Martin Bryn. I BLNO har Torgeir Bryn også spilt for Oslo Kings og Harstad Vikings i tillegg til at han har spilt 111 kamper for Norges herrelandslag i basketball. Etter 2009/2010-sesongen ga han seg som aktiv spiller, men fungerer fortsatt som lagkontakt for eliteserielaget til Ammerud.
Ut over basketball
I tillegg til sin basketballkarriere har Torgeir Bryn også vært gjest i gameshowet Ylvis møter veggen og han har vært en av de ukjente i TV-programmet «Hvem er hvem?» Også deltatt to ganger på Golden Goal. Var også med i programmet Amatørenes aften. Hadde også en liten rolle i siste sesong av Lillyhammer.
Det bayerske Julius-Maximilian-universitetet i Würzburg
Det bayerske Julius-Maximilian-universitetet i Würzburg (Bayerische Julius-Maximilians-Universität Würzburg) i Franken ble grunnlagt av fyrstbiskop Johann I av Egloffstein den 10. desember 1402 med tillatelse fra pave Bonifatius IX. Universitetet ble åpnet for ikke-katolikker av fyrstbiskop Friedrich Carl von Schönborn i 1734. Universitetet mistet sitt kirkelig-katolske preg i forbindelse med sekulariseringen da Würzburg kom under bayersk herredømme i begynnelsen av det 19. århundre og bispedømmet Würzburg opphørte å være en suveren stat.
Det er 18 959 studerende ved universitetet (2004/2005). Studentene utgjør rundt 15 % av Würzburgs befolkning. Universitetet er med 350 professorer og 2700 vitenskapelige medarbeidere byens nest største arbeidsgiver. Det finnes fakulteter for bl.a. teologi, filosofi (I, II og III, herunder alle andre humanistiske og samfunnsvitenskapelige fag), jus, medisin, matematikk og informatikk, biologi, kjemi, fysikk og astronomi, geovitenskaper, og økonomi.
Nadderud stadion
Nadderud Stadion er et fotball- og friidrettstadion i Bærum. Nadderud er hjemmebane for både Stabæks herrelag og kvinnelag. Friidrettsklubben Tyrving har Nadderud Stadion som sitt hovedanlegg og har et av norges beste tartandekker. Det brukes derfor flittig av landslagsløpere i friidrett til trening. Publikumsrekorden er på 10 000 og ble satt mot Strømsgodset i cupen i 1970. Nå brukes ikke den beryktede "Kikkertsvingen" lenger. Kapasiteten er for 2016 ca 4700, hvorav ca 350 på "bortefeltet". Stadionet ligger like ved Bekkestua sentrum, 6-7min ganger fra T-banen og i 2004 overtok Stabæk Fotball driften av stadionet fra Bærum kommune. Banen ble tidligere også brukt til bandy, eksempelvis ble bandyfinalen 1970 holdt her, da Strømsgodset slo Stabæk 3-1. I vintersesongene 1975/76 – 1979/80 ble det arrangert hurtigløp på skøyter-stevner her.
Stabæks herrelag flyttet før 2009-sesongen fra Nadderud til den nyoppførte Telenor Arena på Fornebu. Klubben måtte imidlertid forlate Telenor Arena etter 2011-sesongen, og da ble det besluttet at Stabæk Fotball skulle spille sine hjemmekamper i 2012 på Nadderud Stadion.
Signe
Navnet Signe er en nyere variant av Signy. Signe var et svært populært navn i Norge på begynnelsen av 1900-tallet. Signe har navnedag 23. august i Norge, Sverige og Finland.
Etymologi
Opprinnelsen til navnet er det norrøne sigr som betyr «seier», og det norrøne nýr som betyr «ny». Det vil si at navnet har som betydning «ny seier». Ordet signe er også mye brukt i kristen dialog, som i «velsigne» eller «signe maten».
Heðin Zachariasen
Heðin S. Zachariasen (født 13. september 1959 på Streymnes) er en færøysk politiker (Ff.) og forretningsmann.
Melanie
Melanie er et tysk og engelsk kvinnenavn med gresk opprinnelse. Navnet betyr «mørk, svart».
Etymologi
Melanie er en opprinnelig tysk og engelsk form av Mélanie, den franske formen av latinske Melania. Navnet er dannet av greske melania (gresk: μελαινα), «mørk, svart». Mindy, Melina og Melinda er diminutiver av navnet.
Heðin Zachariasen
Han var medlem av kommunestyret i Hvalvík 1993–2004 og borgermester 1997–2004. I 2005 ble Hvalvík innlemmet i Sunda kommuna, hvor Zachariasen var borgermester 2005–2008 og 2013–2020.
Holloman Air Force Base
Holloman Air Force Base er en av det amerikanske flyvåpenets flystasjoner, og ligger rett vest for byen Alamogordo i New Mexico i USA. Den het tidligere Alamogordo Army Air Field. Nå er den base for 49th Fighter Wing, som opererer blant annet F-117A Nighthawk.
Melanie
Utbredelse
Mélanie var vanlig i Frankrike i middelalderen, og Melanie ble derfra tatt i bruk i England, men ble senere mindre brukt. Melanie er kjent brukt i Norge fra 1837.
Holloman Air Force Base
Flystasjonen er oppkalt etter oberst George Holloman.
Heðin Zachariasen
Zachariasen var fast innvalgt på Lagtinget fra Norðurstreymoy 2002–2008 og innenriksminister i Jóannes Eidesgaards første regjering 2007–2008. Han var tilbake i Lagtinget i perioden 2008–2011 som vara for Jørgen Niclasen, som satt i regjeringen. Fra 2019 har Zachariasen på nytt møtt som vara på Lagtinget.
Melanie
Utbredelse
I England og USA ble navnet igjen populært fra 1940-tallet, muligens på grunn av rollefiguren Melanie Wilkes i romanen og filmen Tatt av vinden. I USA og Canada var navnet mest populært i 1960- og 1970-årene.
Pengemengde
Pengemengden (egentlig publikums pengemengde) er et begrep som beskriver samfunnets likviditet og består av sedler og mynter samt bankinnskudd. Bankenes pengebeholdning inngår ikke i publikums pengemengde, men i basispengemengden. Det er en egen definisjon for basispengemengden som til sammenligning kan kalles «bankenes pengemengde». Det finnes ulike pengemengdebegreper (M0, M1 og M2) for å beskrive pengemengden.
Heðin Zachariasen
Han ble medeier og daglig leder ved glassfabrikanten Atlanticpane i Kollafjørður i 2006. Han har tidligere vært arbeidsformann i det interkommunale renovasjonsselskapet IRF.
Pengemengde
Bundne innskudd (premiefond, skattetrekkskonti, pensjonssparing i bank (IPA), boligsparing for ungdom (BSU) og garanterte/strukturerte produkter) inngår ikke i pengemengden M2.
Melanie
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Amerikansk litteratur
Amerikansk litteratur refererer til den litteratur som er skrevet på engelsk språk, men produsert i USA og kolonistiske Amerika av amerikanske forfattere (i motsetning til engelsk litteratur av forfattere fra England). I løpet av sin tidligste historie var Amerika en rekke av britiske kolonier på østkysten av dagens USA. Derfor er begynnelsen på landets litterære tradisjon knyttet til den bredere engelske litteraturtradisjon. Grunnet de unike amerikanske karakteristikker og bredden i dens produksjon blir amerikansk litteratur betraktet som egen tradisjon.
Pengemengde
En del andre land opererer også med M4 som inkluderer alle andre form for penger, eksempelvis gavekort fra butikker.
Fornæs
Fornæs ligger ytterst på Djursland, 6 km nordøst for Grenaa i Hammelev Sogn, Norddjurs Kommune i region Midtjylland i Danmark. Ved Fornæs ligger Fornæs fyr fra 1892 med et fyrtårn av granitt; det avløste et tidligere fyr fra 1839.
Amerikansk litteratur
Begynnelsen
Grunnet den store innvandringen til Boston på 1630-tallet har den omfattende artikuleringen av puritanistiske kulturelle tanker, og den tidlige etableringen av gymnas og et trykkeri i Cambridge i Massachusetts, har koloniene i New England ofte blitt vurdert som sentrum av den tidlige amerikanske litteraturen. Imidlertid hadde de første europeiske bosetningene i Nord-Amerika blitt grunnlagt andre steder mange år tidligere. Byer som var eldre enn Boston var de spanske bosetningene ved St. Augustine i Florida og Santa Fe i New Mexico, de nederlandske bosetningene ved Albany og Ny Amsterdam (dagens New York), foruten også den engelske kolonien Jamestown i Virginia. I løpet av koloniperioden var det trykkeri i virksomhet flere steder, fra Cambridge og Boston til New York, Philadelphia, og Annapolis.
Dominansen til engelsk språk var knapt uunngåelig. Den første trykksak som ble trykket i Pennsylvania var på tysk og var den største boken som ble utgitt i noen av koloniene før den amerikanske revolusjonen. Spansk og fransk hadde de to sterkeste litterære kolonitradisjonene i områder som i dag er en del av USA, og diskusjoner av tidlig amerikansk litteratur inkluderer i dag tekster av Álvar Núñez Cabeza de Vaca og Samuel de Champlain ved siden av engelskspråklige tekster av Thomas Harriot og John Smith. Dessuten er man i dag blitt oppmerksom på rikheten i den muntlige litterære tradisjonene som allerede eksisterte i Nord-Amerika blant de tallrike innfødte indianerstammene. Politiske hendelser kom til sist til gjøre engelsk til enerådende språk i koloniene som helhet foruten også det foretrukne litterære språket. Eksempelvis da de engelske erobret Ny Amsterdam i 1664 fra nederlenderne døpte de om byen til New York og endret administrasjonsspråket fra nederlandsk til engelsk.
Pengemengde
Sammensetning
Lav prosentandel av kontanter er vanlig i verden forøvrig.
Endrete definisjoner
Fra 1. januar 2012 ble den norske standarden for institusjonell sektorgruppering av ikke-finansielle foretak endret i tråd med reviderte internasjonale standarder, som Norge har forpliktet seg til å følge. Det betyr brudd i statistikken fra og med tall for mars 2012.
Amerikansk litteratur
Koloni-litteraturen
En del av de første former for amerikansk litteratur var pamfletter og skrifter som fremmet fordelene med koloniene for både et europeisk publikum som de lesekyndige i koloniene selv. Kaptein John Smith av Jamestown kan bli betraktet som den første amerikanske forfatteren med sine verker: A True Relation of ... Virginia ... (En sann slektning av... Virginia..., 1608) og The General Historie of Virginia, New England, and the Summer Isles (Den generelle historien til Virginia i New England, og Summer Isles, 1624). Andre skribenter i denne tiden var Daniel Denton, Thomas Ashe, William Penn, George Percy, William Strachey, oberst Daniel Coxe, og John Lawson.
De religiøse stridighetene som fremmet utvandring til Amerika førte også til tidlige skrifter i det nye landet. En ledende puritaner, John Winthrop, dokumenterte sin religiøse liv i en dagbok og som også diskuterte det religiøse fundament for kolonien i Massachusetts Bay som han var med på å starte. Edward Winslow nedtegnet også en dagbok av de første årene etter skipet «Mayflower» hadde kommet fram. Andre religiøse skribenter var Increase Mather og William Bradford, forfatteren av en omfattende dagbok for årene 1620–1647 som til sist ble utgitt som en Historie av plantasjen i Plymouth. Andre som Roger Williams og Nathaniel Ward var intenst opptatt av å argumentere for et skille av stat og kirke.
Pengemengde
Endrete definisjoner
En rekke foretak tidligere klassifisert som ikke-finansielle foretak ble flyttet til finansielle foretak. En rekke personlige foretak som tidligere var inkludert i husholdningssektoren ble flyttet til ikke-finansielle foretak. I tillegg ble ideelle organisasjoner inkludert i sektoraggregatet husholdninger. Den nye institusjonelle sektorgrupperingen påvirker ikke M2 totalt, men fordelingen i pengeholdene sektor. SSB har bruddkorrigert transaksjoner og vekstberegninger med utgangspunkt i data fra Næringsoppgaven til de aktuelle foretakene. SSB presiserer at det er knyttet noe usikkerhet til endringene fra februar 2012 til mars 2012.
Amerikansk litteratur
Koloni-litteraturen
En del tidlig poesi ble også skrevet, og hvor Anne Bradstreet (den første publiserte kvinnelige amerikanske poet) og Edward Taylor var særlig merkbare. Michael Wigglesworth skrev et langt dikt, The Day of Doom (Dommedagen), som siden ble en bestselger i det puritanske New England et århundre etter at den ble utgitt i 1662. Den puritanske presten Nicholas Noyes, kjent for sin deltagelse i hekseprosessene i Salem, skrev også en del burleske vers.
Pengemengde
Endrete definisjoner
Fra 1. april 2015 ble SSBs statistikk basert på M3 i stedet for M2.
Amerikansk litteratur
Koloni-litteraturen
Andre senere skrifter beskrev konfliktene og samhandlingen med indianere, slik det er sett hos Daniel Gookin, Alexander Whitaker, John Mason, Benjamin Church, og Mary Rowlandson. John Eliot oversatte Bibelen til et indiansk urfolkspråk, algonkinsk.
Jonathan Edwards og George Whitefield representerte «den store oppvåkningen», en religiøs fornyelse tidlig på 1700-tallet som fremmet streng kalvinisme. Andre puritanske og religiøse skribenter var Thomas Hooker, Thomas Shepard, John Wise, og Samuel Willard. Mindre strenge og seriøse skribenter var Samuel Sewall, Sarah Kemble Knight, og William Byrd.
Den revolusjonære tiden inneholdt også politiske skrifter, blant annet av kolonistene Samuel Adams, Josiah Quincy, John Dickinson, og Joseph Galloway, sistnevnte var lojal til den britiske kronen. Nøkkelfigurer var Benjamin Franklin og Thomas Paine. Franklins Poor Richard's Almanac (Stakkars Rikards almanakk, 1732–1758) og hans uferdige selvbiografi fra tiden 1771–1790 er velrenommerte verker for deres intelligens og innflytelse på dannelsen av den spirende amerikanske identitet. Paines pamfletter Common Sense (Sunn fornuft, 1776) og The American Crisis (Den amerikanske krise, 1776–1783) spilte en viktig rolle for å sette den politiske tonen i perioden.
I løpet av Den amerikanske uavhengighetskrigen, eller revolusjonen, ble dikt og sanger som «Yankee Doodle» og «Nathan Hale» meget populære. Betydelige satirikere omfattet John Trumbull og Francis Hopkinson. Philip Morin Freneau skrev også antibritisk dikt og dikt om krigens gang.
Etter uavhengighetskrigen
I tiden etter krigen med Storbritannia ble Federalist Papers, en rekke essay av Alexander Hamilton, James Madison, og John Jay, utgitt og presenterte en betydningsfull historisk diskusjon om organiseringen av den amerikanske regjering og de republikanske verdier. Thomas Jeffersons USAs uavhengighetserklæring, hans påvirkning på den amerikanske forfatning, hans selvbiografi, og Notater om staten Virginia, og mange brev sikret hans plass som en av de meste talentfulle av de tidlige amerikanske skribenter. Fisher Ames, James Otis, og Patrick Henry har også blitt verdsatt for deres politiske skrifter og taler.
Mye av den tidlige litteraturen til den nye nasjonen strebet etter å finne en unik og særegen amerikansk stemme i de eksisterende litterære sjangrene, og denne tendensen ble også reflektert i romanene. Europeiske former og stiler ble ofte overført til nye steder, og litteraturkritikerne så derfor på dem som mindreverdige i forhold til sine europeiske forbilder.
Mot et særegent amerikansk uttrykk
I tiden rundt Den britisk-amerikanske krig (1812–1815) oppsto det økt behov for å markere en særegen amerikansk litteratur og kultur. En antall nye litterære navn markerte seg, kanskje mest framtredende var Washington Irving, William Cullen Bryant, James Fenimore Cooper, og Edgar Allan Poe.
Irving skrev humoristiske verker som Salmagundi (1807), tittelen henspilte på en matrett bestående av mange ingredienser, og en velkjent satire i A History of New York, by Diedrich Knickerbocker (1809). Bryant skrev tidlig romantisk og naturinspirert poesi som bevegede seg vekk fra sin europeiske opprinnelse. I 1832 begynte Poe å skrive noveller, blant annet «The Masque of the Red Death» (1842), «The Pit and the Pendulum» (1842), og «The Fall of the House of Usher» (1839) som utforsket tidligere skjulte nivåer av menneskelig psykologi og presset fiksjonens grenser mot mysterier og det fantastiske. Cooper skrev i en langt lettere sjanger enn Poes merkverdige eksperimenter. I 1823 utga han Pionerene, den første av hans «Lærstrømpe»-bøker, noveller om sin helt Natty Bumppo, en oppfinnsom skogsmann som levde i villmarken sammen med indianere. Hans mest kjente roman, Den siste mohikaner (1826), ble en av de mest leste amerikanske romaner på 1800-tallet.
Kanskje den mest særegne av nær alle amerikanske forfattere er Edgar Allan Poe (1809–1849) og som fortsatt blir lest med stor interesse. Hans private liv var nær en sammenhengende katastrofe; han ble utvist fra United States Military Academy i West Point, var opiumslave, alkoholiker og en fattig outsider med en rekke personlige nedturer. Han døde fattig og forlatt i en alder av knappe 40 år. Som forfatter har han blitt verdsatt i ettertid for sine gotiske skrekkfortellinger (blant annet Huset Ushers fall), stemningsfulle dikt (blant annet «Ravnen») og for Mordene i Rue Morgue, en av verdens første krimfortellinger. Poe har vært viktig for utviklingen av moderne horror, detektivfortellingen og science fiction.
Humoristiske forfattere var også populære, og omfattet blant annet Seba Smith og Benjamin P. Shillaber i New England og Davy Crockett, Augustus Baldwin Longstreet, Johnson J. Hooper, Thomas Bangs Thorpe, og George Washington Harris skrev om det amerikanske grenselandet i vest hvor «sivilisasjonen» så vidt hadde nådd fram.
Boston-brahminene var en gruppe forfatterere i New England knyttet til Harvard University, og dets sete i Cambridge i Massachusetts. Kjernen omfattet James Russell Lowell, Henry Wadsworth Longfellow, og Oliver Wendell Holmes, Sr.. I 1836 utga Ralph Waldo Emerson (1803–1882), en tidligere statsråd, en fagprosabok kalt Naturen hvor han hevdet at det var mulig å gi slipp på organisert religion og oppnå et høyverdig åndelig nivå ved å studere og besvare den naturlige verden. Hans verk påvirket ikke bare kun forfattere som samlet seg rundt ham og som dannet en bevegelse kjent som transcendentalisme, men også offentligheten som hørte hans forelesninger.
Emersons mest begavede medtenker var kanskje Henry David Thoreau (1817–1862), en resolutt separatist (utmeldt av kirkesamfunn). Etter å ha levd i nær to år hovedsakelig med seg selv i en hytte i skogen skrev Thoreau boken Walden; or, Life in the Woods (1854), en lengre selvbiografi i romanform om livet i skauen og som innstendig krevde motstand mot geskjeftige som dikterer det organiserte samfunn. Hans radikale skrifter uttrykte en dyp tendens til individualisme i den amerikanske karakter. Andre som var påvirket av transcendentalismen var Bronson Alcott, Margaret Fuller, George Ripley, Orestes Brownson, og Jones Very.
Hawthornes romaner hadde en inngående påvirkning på hans venn Herman Melville (1819–1891) som skapte seg et navn ved å benytte sin erfaring som tidligere sjømann i eksotiske og sensasjonelle romaner. Inspirert av Hawthornes fokus på allegorier og mørke psykologi skrev Melville romanser som var fylt med filosofisk spekulasjon. I Moby Dick (1851), en fortelling om en eventyrlig jakt på en hval som ble et litterært grep for undersøke emner som besettelse, den onde natur, og menneskets kamp mot elementene. I et annet imponerende verk, den korte romanen Billy Budd dramatiserte Melville de motstridende kravene til plikt og medlidenhet ombord i et skip i krigstid. Hans mer dypsindige bøker solgte dårlig, og han hadde lenge vært glemt da han døde, men ble gjenoppdaget i de første tiårene av 1900-tallet.
De anti-transcendentale verkene til Melville, Hawthorne, og Poe utgjøre alle den mørke romantikken som en litterær undersjanger som var populær på denne tiden.
Amerikansk poesi
Emily Dickinson (1830–1886) levde på den annen side et beskyttet liv som en fornem, ugift kvinne i den lille byen Amherst i Massachusetts. Gjennom hele livet forlot hun sjelden hjemmet og hadde knapt besøk, men hadde mange brevvenner og lest mye. Hennes poesi reflekterer hennes ensomhet og den stemme som uttrykkes lever i en tilstand av savn. Innenfor diktenes formelle struktur er de derimot oppfinnsomme, vittige, utsøkt utformet, og psykologisk gjennomtrengende. Hennes verker var dog ukonvensjonelle i sin samtid og lite av det ble utgitt mens hun levde.
Mange av hennes dikt dvelte over døden, ofte med en skadefro vending. Ett av dem, Fordi jeg ikke stopper for Døden, begynner, «Han stoppet vennlig for meg». I begynnelsen av et annet av Dickinsons dikt leker hun med sin posisjon som kvinne i et mannsdominert samfunn og en som ikke er anerkjent som lyriker: «Jeg er ingen! Hvem er du? / Er du også ingen?».
Amerikansk poesi nådde uten tvil sitt høydepunkt tidlig til midten av 1900-tallet med slike berømte forfattere som Wallace Stevens, Sylvia Plath, Anne Sexton, Ezra Pound, T. S. Eliot, William Carlos Williams, Robert Frost, Carl Sandburg, Robinson Jeffers, Hart Crane, E. E. Cummings, John Berryman, Allen Ginsberg, Robert Lowell, Edna St. Vincent Millay, Gwendolyn Brooks, Maya Angelou, Lucille Clifton, Giannina Braschi, June Jordan, Joy Harjo og mange andre. For en mer gjennomgående framstilling av amerikansk poesi, se artikkelen Poesi i USA.