cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Blekkspruter
Geologi
Fossile blekkspruter finnes fra ordoviciumtiden og frem til i dag. De kalles da med sitt latinske navn Cephalapoda. Spesielt kjent er ortocerkalken i Oslofeltet.
Kjell Knarvik
På fotballbanen var Knarvik en del av Mysen-laget som ble kretsmestre i andredivisjon i 1949 og dermed rykket opp til førstedivisjon 1949–1950.
Knarvik var utdannet fra Befalsskolen for Hærens Samband og senere med handelsutdannelse, blant annet fra et universitet i Idaho i USA. Han arbeidet i alle år i bilbransjen, først hos Norsk Scania og deretter i ulike stillinger i som salgs- og avdelingsleder for Harald A. Møller.
Hin stuttligi flokkurin
Hin stuttligi flokkurin (norsk oversettelse «Det morsomme partiet») var et politisk parti på Færøyene som stilte lister ved lagtingsvalget i 2004. Partiet stilte lister, hver av dem med bare én kandidat, i alle Færøyenes valgkretser unntatt Sandoy. Hin stuttligi flokkurin fikk til sammen 747 stemmer og oppnådde ingen representasjon.
Johan Dalsgaard tok initiativet til partiet, på løftet om at han ikke ville gjøre noe, som var ment som en protest og satire på færøysk politikk. Dalsgaard var langt på vei inspirert av den dansk-færøyske Jacob Haugaard, som ble valgt inn i det danske Folketinget i 1994 for Sammenslutningen af Bevidst Arbejdssky Elementer.
Grunnkretser i Sunndal kommune
Grunnkretser i Sunndal kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Sunndal kommune, Møre og Romsdal, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Thistle Alpha
Thistle Alpha er en oljeplattform på britisk kontinentalsokkel, beliggende rundt 120 miles nordøst for Sumburgh på Shetland, 10-15 nautiske mil vest for grensen mellom Norge og Storbritannia. Operatør er Lundin Energy, mens selskapet Petrofac er ansvarlig for driften av plattformen.
Referanser
‎
RQ-5 Hunter
RQ-5 Hunter er en drone, et ubemannet luftfartøy. Den er en amerikansk tilpasning av den israelske Hunter, utviklet av Israeli Aircraft Industries. Den ble brukt av den amerikanske hæren i Kosovo. Programmet ble kansellert i 1996, men noen eksemplarer er fremdeles i tjeneste.
IAI Harpy
IAI Harpy er en drone, et ubemannet luftfartøy, utviklet av Israel Aircraft Industries (IAI). Den er beregnet på å angripe fiendtlige radarer og har et høyeksplosivt stridshode.
Spesifikasjoner
Ubemannet fly, 2,7 meter langt og med et vingespenn på 2,1 meter. Flyet veier 135 kilo når det er lastet. Det drives av en Wankelmotor på 37 HK og har en maksfart på 185 km t. Rekkevidden er 500 km. Flyet har et stridshode på 32 kg høyeksplosivt sprengstoff.
Morgengave
Morgengave er en tradisjon som går ut på at brudgommen gir en gave til bruden morgenen etter bryllupet. Det kan for eksempel dreie seg om et smykke. Men det kan også for eksempel være en sum penger som da gjerne er ment med tanke på å forsørge henne dersom ektemannen dør. I noen tilfelle har morgengaven hatt tilknytning til inngåelsen av et morganatisk ekteskap. Morgengaven var da alt hun kunne vente seg av ektemannen, og ikke alle de rettighetene han og hans familie hadde.
Morgengave har også blitt brukt som betegnelse for en innrømmelse fra et statsoverhode, stort sett monarkisk, når han bestiger tronen. Oscar I ga Norge eget orlogsflagg som morgengave, i tillegg til at han lot det norske unionsvåpenet ha like stor plass til begge rikers våpenskjold, og Norge fikk egen kongekrone. I tillegg lot han unionskongens i Norge være «Norges og Sveriges konge», ikke «Sveriges og Norges konge», som tittelen hadde vært i Carl XIII og Carl XIV Johans regjeringstid. Karl IV skulle gi Norge i morgengave å fjerne stattholdertittelen, men da det kom press fra svenske politikere, valgte han ikke å fullføre dette. Oscar II fjernet stattholdertittelen som morgengave.
Neptuns ringer
Neptuns ringer består primært av fem hovedringer forutsagt av André Brahic i 1984 og fotografert av Voyager 2-sonden i 1989. På det tetteste er de sammenlignbare med de minst tette delene av Saturns hovedringer, slik som C-ringen og Cassini-avdelingen, men mye av Neptuns ringsystem er ganske tynt, svakt og støvete og ligner mer på Jupiters ringer. Neptuns ringer er oppkalt etter astronomer som bidro med viktig arbeid om planeten: Galle, Le Verrier, Lassell Arago, og Adams. Neptun har også en svak ubenevnt ring sammenfallende med banen til månen Galatea. Tre andre måner går i bane mellom ringene: Naiad, Thalassa og Despina.
Neptuns ringer er laget av ekstremt mørkt materiale, sannsynligvis organiske forbindelser utsatt for stråling, tilsvarende det materialet som er funnet i Uranus' ringer. Andelen av støv i ringene (mellom 20–70 %) er høy, mens deres optiske dybde er lav til moderat, mindre enn 0,1. Adams-ringen inkluderer fem ulike buer, kalt Courage, Liberté, Egalité 1, Egalité 2 og Fraternité (mot, frihet, likhet og brorskap). Buene okkuperer en smal del av banelengdegradene og er bemerkelsesverdig stabile; de har bare endret seg litt siden den første påvisningen i 1980. Hvordan buene er stabile er fremdeles under debatt. Stabiliteten henger imidlertid trolig sammen med resonant vekselvirkning mellom Adams-ringen og den innenforliggende sfæriske månen Galatea.
Oppdagelse og observasjoner
Den første omtalen av ringer rundt Neptun dateres tilbake til 1846 da William Lassell, oppdageren av Neptuns største måne Triton, trodde han hadde sett en ring rundt planeten. Denne påstanden har imidlertid aldri blitt bekreftet, og det er sannsynlig at det var en observasjonell artefakt. Den første pålitelige deteksjonen av en ring ble gjort i 1968 ved en stjerneokkultasjon, men dette forble imidlertid ukjent frem til 1977 da Uranus' ringer ble oppdaget. Kort tid etter oppdagelsen av Uranus' ringer begynte et lag fra Villanova University, ledet av Harold J. Reitsema, å lete etter ringer rundt Neptun. 24. mai 1981 oppdaget de et fall i lysstyrken fra en stjerne under en okkultasjon, men måten lysstyrken til stjernen falt på antydet ikke noen ring. Da Voyager 2 senere passerte planeten kom det imidlertid frem at okkultasjonen skyldtes den lille neptunmånen Larissa, en høyst uvanlig hendelse.
På 1980-tallet var betydelige okkultasjoner mye sjeldnere for Neptun enn for Uranus som lå nærmere Melkeveien på den tiden og derfor beveget seg mot et tettere felt av stjerner. Neptuns neste okkultasjon den 12. september 1983 resulterte i en mulig oppdagelse av en ring. De bakkebaserte resultatene var imidlertid ikke entydige. I løpet av de neste seks årene ble ytterliger ca. 50 okkultasjoner observert, men bare omtrent en tredjedel av dem ga positive resultater. Noe, sannsynligvis ufullstendige buer, eksisterer definitivt rundt Neptun, men ringsystemets struktur forble et mysterium. Voyager 2-sonden gjorde den definitive oppdagelsen av Neptuns ringer under sin forbiflyvning av planeten i 1989. Den bekreftet at sporadiske okkultasjoner observert tidligere faktisk var forårsaket av buer innenfor Adams-ringen. Etter at Voyager 2 passerte de andre terrestriske okkultasjonene ble observasjoner analysert på nytt. Dette ga innblikk i hvordan strukturene i ringene var i 1980, og de matchet nesten helt perfekt de funnet av Voyager 2.
Siden Voyager 2s forbiflyvning har det blitt tatt bilde av lyssterkeste ringene (Adams og Le Verrier) med Hubble Space Telescope og jordbaserte teleskoper, mulig på grunn av fremskrittene innen oppløsning og lyssamlende kraft. De er synlige like over nivået for bakgrusstøy ved metanabsorberende bølgelengder der gjenskinnet fra Neptun er betydelig redusert. De svakere ringene er fremdeles langt under synlighetsterkelen.
Eksterne lenker
Neptunus (planeet)
Ortocerkalk
Ortocerkalk er en lys gulbrun kalkstein med fossiler av trilobitter og blekkspruter. Kalken er typisk for den kambrosilurske lagrekken i Oslofeltet.
Ortocerus og Discoceras er fossile blekkspruter fra ordoviciumtiden.
Ortocerkalk er brukt som bygningsstein i Oslo og Akershus fra middelalderen og nesten helt fram til våre dager blant annet i Akershus festning og Gamle Aker kirke. Disse steinbruddene var den første bergindustrien i Norge. Kalken er også brukt i flere hundre år til kalkbrenning for sementproduksjon.
Fjellflokkfamilien
se egen seksjon
Bladene sitter spredt, motsatt eller kransstilt. De er finnete, koblete eller enkle. Blomstene er tvekjønnede, undersittende og oftest femtallige. Kronbladene er vokst sammen til et kronrør, og det er én griffel. Frukten er en kapsel, som regel med tre kammer.
Underfamilien Polemonioideae omfatter for det meste urter. Gruppa er hovedsakelig utbredt i ørkenområdene i vestlige Nord-Amerika, men noen arter finnes i tempererte strøk andre steder på den nordlige halvkule og i Sør-Amerika. Frøene er ofte klebrige når de er våte, noe som kan ha ført til at trekkfugler har bragt frø i Sør-Amerika.
Artene i underfamilien Cobaeoideae er for det meste lianer, men det er også noen små trær. Gruppa er utbredt i Mexico og Neotropis, altså Sør- og Mellom-Amerika. Den blir av og til regnet som en selvstendig familie, Cobaeaceae.
Den tredje underfamilien, Acanthogilioideae, omfatter bare én art, Acanthogilia gloriosa, som vokser i Baja California i Mexico.
I Norge er det tre viltvoksende arter: fjellflokk, polarflokk og lappflokk (alle i flokkslekta). Mange av artene dyrkes som hageplanter, blant annet klokkeranke (Cobaea scandens) og flere arter i slektene Phlox og Polemonium.
I Cronquist-systemet var fjellflokkfamilien plassert i ordenen Solanales, mens Takhtajan satte den alene i ordenen Polemoniales.
Delgrupper
De 385 artene i familien fordeles på tre underfamilier og kanskje 19 slekter. Antall slekter i Polemonioideae varierer mellom 13 og 22 i ulike oversikter.
Fjærsynet
Fjærsynet er et norsk humorprogram som gikk på NRK fra 1982 og 1983. Programmet var skrevet og fremført av Trond Kirkvaag, Knut Lystad og Lars Mjøen, kjent som KLM. Fjærsynet var en av trioens parodier på TV-mediet, og serien parodierer kjente programmer fra NRK fra begynnelsen av 1980-tallet.
I serien heter TV-kanalen MRK (Morsk rikskringkasting). Serien består av sju programmer, ett for hver ukedag. Programmene gjenspeiler en typisk fjernsyns-uke på NRK i 1983. Flere av programledernes navn er parodier og ordspill på kjente programledere i NRK på den tiden. Eyvind Solås ble for eksempel til Ølvin Seilas, Ingrid Espelid Hovig ble til Ingrid Gjespervi Trolig, Per Øyvind Heradstveit ble til Per Rødvin Herredsrett, mens Ivar Dyrhaug ble til Ivar Dyrtid. Serien ble sendt på lørdager, og ble regissert av Kent Nilssen og John Andreassen.
Utgivelser
Selve serien har per 2011 ikke blitt utgitt på DVD. Deler av serien finnes på DVD-ene KLM Klassikere 1, KLM Klassikere 2, KLM Klassikere 3 og KLM Klassikere 4. Disse inneholder det beste fra KLMs samarbeid. Deler av serien finnes også i Trond Kirkvaags egne filmer Bare Trond og Bare Trond 2. Disse filmene inneholder det beste fra Trond Kirkvaags sketsjer.
I januar 2014 la NRK ut hele serien på NRK TV.
Gul trompetsopp
Gul trompetsopp (Craterellus lutescens), en sopp i slekten trompetsopper i kantarellfamilien. Den er også kjent som Gul trompetkantarell, da den tidligere ble tidligere regnet som medlem av slekten kantareller. Craterellus xanthopus, Cantherellus lutescens og Cantherellus xanthopus er synonymer til det gjeldende vitenskapelige navnet.
Forvekslingsfare
Gul trompetsopp er nært beslektet med traktkantarell, og blir ofte forvekslet med denne. Dette har imidlertid liten praktisk betydning. I likhet med traktkantarell har den blitt forvekslet med den dødelig giftige spiss giftslørsopp, da disse kan vokse i samme miljø. Soppene kan ha samme størrelse og omtrent samme farge på hatten, men likner ellers lite. Problemet er at giftslørsoppen kan vokse inne i klynger av gule trompetsopper. En fornuftig forholdsregel er å ikke plukke dem buntevis, men forsikre seg om at man ikke plukker noen andre sopper enn den man er ute etter. Skulle man være i tvil kan man se etter ribbene man forventer å finne under hatten på trompetsopper, hvis de mangler er det ikke gul trompetsopp.
Utbredelse
Gul trompetsopp vokser gjerne gruppevis. I gode soppår kan den finnes i store mengder på mindre områder. De finnes oftest i barskog, gjerne vanskelig tilgjengelig under einebærbusker. Den er en av få sopper som kan finnes ved myrkanter, gjerne med or eller bjørkekratt.
Bruk
Gul trompetsopp er en svært god matsopp, i klasse med traktkantarell og vanlig kantarell. Den egner seg meget godt til tørking. Den kan også fryses eller hermetiseres.
O (kana)
お i hiragana og オ i katakana er tegn i japansk kana som hver representerer en mora. Uttalen av お/オ er  vanligvis translitterert til [o]. På norsk vil denne lyden oftest bli assosiert med bokstaven å.
Tegnet befinner seg på femteplass, lengst til venstre i tabellen for systematisering av tegn, gojūon.
Castlevania: Aria of Sorrow
Castlevania: Aria of Sorrow, utgitt i Japan som Castlevania: Akatsuki no Menuetto (キャッスルヴァニア ～暁月の円舞曲～), er et todimensjonalt plattformspill, som er utviklet og utgitt av Konami på Game Boy Advance. Det er tredje spillet i Castlevania-serien på Gameboy Advance og ble gitt ut i Nord-Amerika 6. mai, i Japan 8. mai og i Europa 9. mai 2003.
O (kana)
Varianter
Det finnes også mindre versjoner av O på Kana som ser slik ut: ぉ/ォ. Disse blir brukt for å uttrykke fremmede ord/bokstaver på japansk ved å endre siste vokal, slik som フォ (fo). Dermed kan man enkelt forme ord som フォルベス (Forbes) som ellers ville være umulig med store tegn.
Strøkenes rekkefølge
Hiragana お blir tegnet med tre strøk: Katakana オ blir også tegnet med tre strøk:
Ölmstad
Ölmstad er et tettsted i Jönköping kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 296 innbyggere.
Hvitribbet åkerfly
Hvitribbet åkerfly (Tholera decimalis) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt på Sørlandet og det sørlige Østlandet i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 33 – 46 mm), gråbrunt nattfly. Arten kjennes lett på de hvite årene i forvingen, som står i sterkt kontrast til resten av vingen. Hannen har lange og kraftige, fjærformede antenner. Forvingen er gråbrun, den midtre delen mørkere. Vingeårene er hvite. Nyre- og ringmerkene er brungule og tydelige. Langs ytterkanten av vingen er det en pileformet, svart flekk i hvert åremellomrom. Bakvingen er hvit ved roten, lysbrun i den ytre delen.
Levevis
Denne arten lever på graskledte heier og enger. Larvene lever på ulike gras, først på bladene, når de blir større kryper de ned på bakken og angriper rothalsene. De voksne sommerfuglene flyr i august – september og kommer gjerne til lys, særlig hannene.
Cremastocheilini
Utseende
Små til middelsstore (7-23 millimeter) gullbasser, kroppsformen er mer langstrakt enn de fleste andre gullbasser. Hannene har ikke noe hornlignende framspring i pannen. På farge er de gjerne svarte, sjelden med metallisk glans, men ofte med røde, gule eller hvite flekker eller striper. Den artsrike slekten Cremastocheilus omfatter arter med svært avlang kroppsbygning og mattsvart farge, som er knyttet til maur.
Hvitribbet åkerfly
Utbredelse
Den er utbredt i Europa. I Norge er den funnet på Sørlandet og det sørligste Østlandet, dessuten i indre Hordaland.
Cremastocheilini
Levevis
Gruppen har mange ulike levemåter. Hos noen arter lever larvene av yngelen til sosiale insekter, andre er knyttet til maur- eller termitt-tuer uten at man vet med sikkerhet hva de lever av. Noen har larver som lever av gjødsel. Utviklingstiden er gjerne temmelig kort, ofte bare noen få uker. Ulikt mange andre gullbasser synes disse artene å være ganske vanskelige å avle opp i fangenskap.
Utbredelse
Gruppen er mest artsrik i tropisk Afrika. Ellers er den utbredt over det meste av Jorda, men mangler i Europa, Australia og på Madagaskar.
Castelfranco Emilia
Castelfranco Emilia er en by og kommune i provinsen Modena i Emilia-Romagna, Italia. Byen ligger ca 25 km nordvest for Bologna. I 1861 ble kommunen slått sammen med den tidligere kommunen Piumazzo.
Castelfranco Emilia ligger enten i eller i nærheten av oldtidens Forum Gallorum, et sted langs Via Aemilia mellom Modena og Bologna, kjent fra slaget hvor Octavian og Hirtius slo Marcus Antonius.
Castelfranco Emilia er kjent for å være stedet hvor tortellini, en kjent italiensk matrett, skal være funnet opp. Lambruscovin blir produsert i regionen.
Arion subfuscus
Arion subfuscus er et bløtdyr og tilhører de landlevende lungesneglene i familiegruppen skogsnegler. Den er en av «nakensneglene» uten synlig skall.
Arion subfuscus (Draparnaud, 1805) er av enkelte entomologer i Tyskland og Tsjekkia, regnet som et synonym av Oransjeskogsnegl, Arion fuscus.
Utseende
Arion subfuscus har to par tentakler. På det øverste paret finnes øyne ute på spissen. Det underste paret brukes til å registrere lukter eller kjemikalier. De har en kappehule som er en del av åndedrettet til sneglen, og den tjenestegjør som en lunge. Man kan lett se åpningen til kappehulen som et hull, normalt på høyre siden av kappen. Skogsnegler har åndehullet foran midten av kappa. Arion subfuscus kan ligne på enkelte arter i familien kjølsnegler (Limacidae), men disse har åndehullet bak midten av kappa og en kjøl på den bakre delen av kroppen. Mange av artene inne skogsnegler ligner på hverandre. For å kunne artsbestemme disse med sikkerhet kan det kreves undresøkelse av de indre organene. (genitaliene).
Levevis
Arion subfuscus lever for det meste av ulike plantedeler, som den spiser. Den har ikke tenner, men en raspetunge, som den kan raspe i seg maten med. Men den kan spise døde dyr (åtsler) eller mindre snegler som de kommer over.
Arion subfuscus finnes på fuktige steder med skygge. Den er aktive om natten når luftfuktigheten er høyere. Om dagen hviler den ofte undere steiner eller i tett vegetasjon. Om været blir for tørt og varmt, lukker den åpningen til kapphulen, mest mulig for å spare på fuktigheten.
Inka Dinka Doo
Inka Dinka Doo er en sang skrevet av Ben Ryan og James Francis "Jimmy" Durante som ble gitt ut i 1933.
Urindoeuropeisk
Urindoeuropeisk er et hypotetisk språk som er språket som gir et felles opphav for de indoeuropeiske språkene. Det er to hovedteorier om når det ble brukt: Ifølge Kurganhypotesen oppstod det i det fjerde årtusen f.Kr. i det sydlige Russland, men ifølge Anatoliahypotesen så tidlig som det syvende årtusen f.Kr. i Anatolia.
Språkets eksistens er generelt akseptert av lingvister, men det er stor debatt omkring mange av detaljene. Det finnes ingen bevarte nedtegninger av språket, men ved hjelp av sammenlignende analyse av lydutviklingen i forskjellige indoeuropeiske språk har man rekonstruert mange røtter. Disse er hypotetiske, og skrives derfor alltid med en asterisk (*) foran.
Historie
Den klassiske fasen i indoeuropeisk sammenlignende lingvistikk ble ført fra Franz Bopps Vergleichende Grammatik (1833) over August Schleichers Compendium til Karl Brugmanns Grundriss, utgitt i 1880-årene. Brugmanns reevaluering av feltet og Ferdinand de Saussures utvikling av laryngalteorien kan anses som begynnelsen til den moderne indoeuropeistikken.
Urindoeuropeisk slik det ble beskrevet tidlig på 1900-tallet aksepteres stort sett stadig; det senere arbeidet har for det meste bestått i raffinering og systematisering, samt innlemmelse av ny informasjon, særlig av de anatoliske og tokariske grenene, som var ukjente på 1800-tallet.
Laryngalteorien, som ble diskutert fra 1880-tallet, ble alment anerkjent etter Jerzy Kuryłowicz' oppdagelse av etterlevninger av disse hypotetiske fonemene i anatolisk, i 1927. Julius Pokornys Indogermanisches Etymologisches Wörterbuch ga et overblikk over den leksikalske kunnskapen som var blitt samlet inntil begynnelsen av 1900-tallet, men unngikk den samtidige utviklingen innenfor morfologi og fonologi, og overså stort sett anatolisk og tokarisk.
Generasjonen av indoeuropeistikere som virket i den siste tredjedel av 1900-tallet (som Calvert Watkins, Jochem Schindler og Helmut Rix) utviklet en bedre forståelse av morfologien, og, etter Kuryłowicz' Apophonie (1956), av forståelsen av avlyd. Fra 1960-tallet ble kunnskapen om anatolisk sikker nok til å kunne fastslå disse språkenes slektskap med urindoeuropeisk.
Metode
Det finnes ingen direkte spor etter urindoeuropeisk, fordi det aldri ble skrevet ned. Alle urindoeuropeiske lyder og ord er rekonstruert fra senere indoeuropeiske språk ved sammenligningsmetoden og metoden kalt indre rekonstruksjon. En asterisk brukes for å markere rekonstruerte urindoeuropeiske ord, slik som *' «vann», *' «hund» eller * «tre» (hankjønn). Mange av ordene i de moderne indoeuropeiske språkene synes å ha utviklet seg fra slike «urord» gjennom regelmessige lydforskyvninger (for eksempel Grimms lov).
Ettersom det urindoeuropeiske språket ble splittet, utviklet også lydsystemet seg i forskjellige retninger. Utviklingen fulgte forskjellige lydlover i de forskjellige datterspråkene. Blant de viktigste er Grimms lov og Verners lov i urgermansk, tap av *p- foran vokal i urkeltisk, reduksjon av *s- til h foran vokal i urgresk, Brugmanns lov og Bartholomaes lov i urindoiransk, og Grassmanns lov både i urgresk og urindoiransk uavhengig av hverandre.
Fonologi
Urindoeuropeisk antas å ha brukt følgende fonemer.
Konsonanter
Tabellen angir den vanligste notasjonen i moderne utgivelser. Varierende transkripsjoner gis under. Hevet står for aspirasjon. Ifølge glottalteorien var de stemte lukkelydene i systemet over glottale, kanskje ejektiver, mens de stemte, aspirerte lukkelydene muligens ikke var stemte.
Koronaler/dentaler
Den vanlige rekonstruksjonen identifiserer tre koronale/dentale lukkelyder:. De skrives som gruppe med symbolet T.
Enkelte konkluderer med at konsonantsammensetninger av formen TK ville undergå metatesis i urspråket, med som resultat; sammenlign hetittisk dagan «jord» med gresk khthōn «jord», fra, fra tidligere ; hettittisk hartagas «uhyre», gresk arktos «bjørn» fra , fra tidligere. Begge fikk metatesis, og former uten metatesis overlever i forskjellige avlydsgrader av roten «brenne» (i slekt med dagaz «dag» i sanskrit,  «brennes» <  og  «brenner» < ).
Røtter
Det indoeuropeiske urspråket var et bøyningsspråk, hvor de grammatiske forholdene mellom ord ble uttrykt ved bøyningsmorfemer (vanligvis endelser). Røttene i urindoeuropeisk er grunnleggende morfemer som bærer leksikalsk betydning. Ved å legge til suffikser dannes stammer, og ved å legge til endelser dannes grammtisk bøyde ord (substantiver eller verb). Urindoeuropeiske røtter forstås å bestå av for det meste én stavelse med den grunnleggende strukturen CvC(C). Denne grunnleggende rotstrukturen endres ofte ved avlyd. Røtter som synes å begynne med en vokal antas av mange forskere opprinnelig å ha begynt med en gruppe konsonanter som gikk tapt i alle datterspråk utenom i den anatoliske grenen. Denne konsonantgruppen kalles laryngaler (samlet ofte betegnet med en H, hver for seg med h1, h2, h3). En verbform liksom den som kommer til syne i latin agunt gresk ἄγουσι (ágousi), sanskrit vil dermed rekonstrueres som, hvor elementet  utgjør selve roten.
Avlyd
En av de distinkte trekkene ved urindoeuropeisk var avlydsfølgen som ga en veksling mellom vokalfonemene o/e/Ø [ingen vokal] innenfor samme rot. Avlyd er en form for vokalvariasjon som vekslet mellom disse tre formene, kanskje avhengig av de tilstøtende lydene og trykkets stilling i ordet. Disse vekslingene kan fremdeles spores i moderne indoeuropeiske ord, hvor de nå gjenspeiler grammatiske kategorier. Disse avlydsnivåene kalles vanligvis: e-graden og o-graden, av og til kalt full grad i fellesskap; null-graden (ingen vokal, Ø); og forlenget grad (ē eller ō). Moderne norsk synge, sang, sunget er et eksempel på en slikt avlydsgruppe, og gjenspeiler den pre-urgermanske følgen sengw-, songw-, -sngw-. Noen forskere tror at bøyningssuffiksene i urindoeuropeisk gjenspeiler avlydsvarianter, som regel nullgraden, av eldre røtter. Ofte dukker nullgraden opp der hvor ordets trykk har vekslet fra roten til et av affiksene. Slik gjenspeiler vekslingen man finner i latin est, sunt urindoeuropeisk h1és-ti, h1s-ónti.
Substantiver
Substantivene i det indoeuropeiske urspråket ble bøyd i åtte kasus (nominativ, akkusativ, genitiv, dativ, instrumentalis, ablativ, lokativ og vokativ). Det var tre kjønn: hankjønn, hunkjønn og intetkjønn.
Sverre Leiro
Sverre Leiro (født 26. april 1947 på Voss) er en norsk næringslivsmann og tidligere konsernsjef og styremedlem i NorgesGruppen. Leiro var fra 2006 styremedlem i Terra-Gruppen, men trakk seg 23. november 2007 grunnet Terra-skandalen.
Urindoeuropeisk
Substantiver
Det er to hovedbøyningstyper, tematisk og atematisk. Tematiske substantivstammer dannes ved hjelp av et suffiks -o- (i vokativ -e) og stammen har ikke avlyd. De atematiske stammene er mer arkaiske, og de klassifiseres videre ved avlydsforhold (akrodynamiske, proterodynamiske, hysterodynamiske og holodynamiske, etter hvor den tidlige urindoeuropeiske trykket (dynamis) befinner seg).
Sverre Leiro
Leiro gikk først på landbruksfolkehøyskole på Mysen og hadde en kort utvekslingsperiode på en gård i Canada. Han studerte deretter økonomi og jus i Oslo.
Leiro ble ansatt i Stabburet AS, Fredrikstad i 1973. Han ble direktør i Stabburet-Nora i 1985. I perioden 1987 til 1991 var han administrerende direktør i Nora Foods og konserndirektør i Nora Industrier. Han ble administrerende direktør i Orkla ASA i 1991 med ansvar for næringsmiddel- og drikkevareområdet. I 1994 arbeidet han kort tid som konsernsjef i Hakon Gruppen i. Deretter, samme året, påtok han seg oppgaven med å etablere og drifte NorgesGruppen.
Urindoeuropeisk
Pronomen
Det er vanskelig å rekonstruere de urindoeuropeiske pronomenene, fordi de er så forskjellige i datterspråkene. Dette er særlig tilfelle for de påpekende pronomenene. Det indoeuropeiske urspråket hadde personlige pronomen i person (grammatikk), men ikke tredje person, hvor påpekende ble brukt i stedet. De personlige pronomenene hadde særegne former og endelser, og noen hadde to forskjellige stammer. Dette er mest innlysende i første person entall, hvor de to stammene er bevart i norsk jeg og meg. Ifølge Beekes (1995) var det også to varianter for akkusativ, genitiv og dativ, en trykksterk og en enklitisk form.
Sverre Leiro
Leiro har hatt en rekke styre- og tillitsverv; blant annet innen bank og finans, elektro - og byggevarebransjen og flere typer kjedekonsepter. Han har også vært styremedlem i NHO.
Urindoeuropeisk
Pronomen
Når det gjelder de påpekende pronomenene, rekonstruerer Beekes (1995) et system med bare to pronomener: «denne, dette» og  «den (der)» (anaforisk). Han forutsetter også tre adverbialpartikler «her»,  «der» og  «vekk, igjen», som ga opphav til påpekende pronomen i noen av datterspråkene.
Verb
Verbet i det indoeuropeiske urspråket er komplekst, og i likhet med substantivet utviser det avlydssystem. Verbene har minst fire modi (indikativ, imperativ, konjunktiv og optativ, samt muligens injunktiv, som kan rekonstrueres fra vedisk sanskrit), to diateser (aktiv og mediopassiv), samt tre personer (første, andre og tredje) og tre tall (entall, totall og flertall). Verbene bøyes i minst tre «tider» (presens, aorist og perfektum), som i virkeligheten betegner en handlings aspekt. Indikativformer av imperfektum og (mindre sannsynlig) pluskvamperfektum kan ha eksistert. Verbene var også kjennetegnet av en høyt uviklet system av partisipper, ett for hver kombinasjon av tid og modus, og en rekke forskjellige verbalsubstantiver og adjektivdannelser.
Sverre Leiro
Han var ordfører i representantskapet i Kreditkassen i 2000 når Nordea oppnådde konsesjon for å overta banken.
Urindoeuropeisk
Tallord
Tallordene i det indoeuropeiske urspråket rekonstrueres slik:
Lehmann (1993, 252-255) mener at tallene som er større enn ti var konstruert hver for seg i dialektgruppene og at * opprinnelig betød «et stort tall», snarere enn «hundre».
Eksempeltekster
Ettersom det indoeuropeiske urspråket ble talt i et førhistorisk samfunn, finnes det ingen ekte eksempeltekster, men fra og med 1800-tallet har moderne forskere gjort flere forsøk på å sette sammen eksempeltekster for å kunne illustrere sine resultater. Disse tekstene er i beste fall begrunnede gjetninger; i 1969 bemerket Calvert Watkins at den sammenlignende språkvitenskapen til tross for 150 års forskning enda ikke kunne rekonstruere en eneste velformet setning på urspråket. Uansett kan slike tekster gi et levende bilde av hvordan en sammenhengende ytring på urspråket kan ha lydt.
Sverre Leiro
Sverre Leiro er sønn av Senterparti-politikeren Lars Leiro.
Urindoeuropeisk
Eksempeltekster
Noen offentliggjorte eksempeltekster:
Charles Pieters
Charles Pieters (kinesisk navn: Bian Chongzheng, født 1884, død 1926) var en katolsk prest og kinamisjonær knyttet til misjonskongregasjonen Scheut-misjonærene.
Charles (eller Karel) Pieters kom som misjonær til Kina i 1911. I tillegg til sitt vanlige prestelige arbeid, kunne Pieters gripe fatt i det arbeide som pater Cesar De Brabander måtte oppgi i 1890-tallet, nemlig studiet av eldgamle kristne gravstøtter funnet nær misjonsstasjonen i Shizhuziliang (kinesisk: 石柱子梁, pinyin: Shízhùzǐliáng), like ved dagens grense mellom Indre Mongolia og Hebei, på Hebei-siden, nord i byprefekturet Zhangjiakou (da bedre kjent som Kalgan). Der hadde De Brabander virket noen få år, og i 1924 ble Pieters sogneprest der.
Pieters mente å kunne å avklare den usikkerhet som forgjengerne hans der hadde hatt hvorvidt disse kristne gravstøttene med sine kors og utsmykninger var assyriske eller katolske. Pieters argumenterte fort at disse gravene måtte være katolske, og at de stammet fra Yuan-dynastiets tid.
Agens (språkvitenskap)
I lingvistikk blir termen agens (fra latin agere, å handle) brukt om den deltakeren i situasjonen som utfører handlingen i situasjonen. Agens er også navnet til den semantiske rollen med samme definisjon.
Agens blir ofte sammenblandet med subjekt, men dette er to ulike konsept. Agens blir definert ved sitt forhold til verbet, mens subjektet er oftest er definert i forhold til informasjonsflyt, rekkefølgen til ordene og prominens i setningen. Subjektet sies å være grammatisk definert. Agens og subjekt kan ofte være samme ord, men det er lett å bytte om på en setning slik at agens ikke er subjekt. F.eks. kan man passivisere setningen nevnt ovenfor til «Boken ble skrevet av Pål», nå er «Boken» subjektet, mens Pål fortsatt er agens, siden Pål fortsatt har samme rolle i forhold til verbet (men ordet «Pål» har fått en annen grammatisk rolle i setningen).
En litt nyere term som blir brukt er logisk subjekt, dette er den «mest prominente semantiske rollen» til et verb, og er ofte, men ikke alltid, det samme som agens. Logisk subjekt er en mer generell og nøytral term, og kan i en setning uten agens f.eks. referere til benefaktiv/malefaktiv, opplever eller mål.
Norske Symfoni-Orkestres Landsforbund
Norske Symfoni-Orkestres Landsforbund (NASOL) er en norsk interesseorganisasjon for symfoniorkestre og kammerensembler.
Organisasjonen ble stiftet i 1948 og har til formål å ivareta og fremme medlemmenes kunstneriske, musikkfaglige, økonomiske og musikkpolitiske fellesinteresser.
Pr. 1. desember 2008 hadde NASOL 67 medlemsorkestre spredt ut over hele landet.
NASOL gir ut medlemsbladet Orkesterforum i samarbeid med De Unges Orkesterforbund.
Arion alpinus
Arion alpinus er et bløtdyr og tilhører de landlevende lungesneglene i familiegruppen skogsnegler. Den er en av «nakensneglene» uten synlig skall.
Utseende
Arion alpinus har to par tentakler. På det øverste paret finnes øyne ute på spissen. Det underste paret brukes til å registrere lukter eller kjemikalier. De har en kappehule som er en del av åndedrettet til sneglen, og den tjenestegjør som en lunge. Man kan lett se åpningen til kappehulen som et hull, normalt på høyre siden av kappen. Skogsnegler har åndehullet foran midten av kappa.
Arion alpinus kan ligne på enkelte arter i familien kjølsnegler (Limacidae), men disse  har åndehullet bak midten av kappa og en kjøl på den bakre delen av kroppen.
Levevis
Arion alpinus lever for det meste av ulike plantedeler, som den spiser. Den har ikke tenner, men en raspetunge, som den kan raspe i seg maten med. Men den kan spise døde dyr (åtsler) eller mindre snegler som de kommer over.
Arion alpinus finnes på fuktige steder med skygge. Den er aktive om natten når luftfuktigheten er høyere. Om dagen hviler den ofte undere steiner eller i tett vegetasjon. Om været blir for tørt og varmt, lukker den åpningen til kapphulen, mest mulig for å spare på fuktigheten.
Arion alpinus er hermafroditter (tvekjønnet). For å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under paringen, befrukter hverandre. Den legger flere hundre egg i grupper på 20-30 egg, på skyggefulle fuktige steder. Etter noen uker klekker eggene. De nyklekkete sneglene ser ut som miniatyrer av de voksne individene. Utviklingstiden til et voksent individ kan variere etter arten, men mellom seks og sju måneder er vanlig.
Elsa Aanensen
Elsa Aanensen (født 16. juli 1975) er en norsk skuespiller og kunstnerisk leder i Scenekraft i Haugesund.
Hun har en tre-årige utdannelse fra Liverpool Institute for Performing Arts (LIPA) fra skolens første kull som ble uteksaminert i 1998. I 2003 tok hun et semester ved Lee Strasberg Theatre and Film Institute i New York City.
I 2009 opprettet hun teatergruppen Scenekraft i Haugesund.
Hun startet sammen med Camilla Belsvik frigruppen Teater Syklus i 2000, og har ellers tilknyttet Oslo Nye Teater, Haugesund Teater, Radioteatret, Bømloteateret og turnert med Teater Joker, Oslo Familieteater og Snippen Teater.
I perioden 2013 - 2017 var hun teatersjef ved Brageteatret.
Örserum
Örserum er et tettsted i Jönköping kommune i Jönköpings län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 322 innbyggere.
Grunnkretser i Sørfold kommune
Grunnkretser i Sørfold kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Sørfold kommune, Nordland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Frogner skole (Oslo)
Frogner skole eller Frogner Høiere Almenskole (senere Frogner Realskole og Gymnas) er en tidligere privatskole og var fra 1919 et offentlig gymnas på Frogner i Oslo. Skolen holdt til i Niels Juels gate 52, rett ved siden av Nissens Pikeskole. Skolebygningen var i mange år også lokaler for privatskolen Haagaas Artiumskursus. Frogner skole ble nedlagt i 1970, og lokalene ble i 1991 overtatt av naboskolen Nissen, som da hadde fått navnet Hartvig Nissens skole.
Historie
Etter at kommunen tok over driften fikk skolen senere navnet Frogner Realskole og Gymnas. I 1970 ble skolen lagt ned og overført til Hartvig Nissens skole.
Frogner Høiere Almenskoles prismedalje
Endringene i skolestrukturen bedret de økonomiske forholdene. Skoleåret 1909-10 ble det opprettet prisoppgaver i norsk, latin, historie og matematikk. Senere også for praktiske oppgaver, bl.a Sløyd. En sensurkomite vurderte oppgavene, og tildelte de verdige besvarelsene medaljer i forgylt sølv til de beste og i sølv til de nest beste. Medaljene ble utdelt av skolens bestyrer under årsfesten før sommerferien. Medaljene var spesielle, og ble utført av gullsmed Clemet Berg i Christiania i 38 mm. Medaljens advers side har et bilde av skolens bygning, med arkitekt Ekmans signatur gjengitt under bygningen. Påskriften FROGNER HØIERE ALMENSKOLE er over bygningen, og KRISTIANIA står under. På revers side står skolens motto, NON SCHOLAE, SED VITAE – (vi lærer) ikke for skolen, men for livet – øverst. Under ble vinnerens navn inngravert, oppgaven prisen ble tildelt for, samt årstallet for tildelingen. Den inngraverte teksten er omkranset av en eikekrans.
Frogner Høiere Almenskoles prismedalje ble utdelt i årene 1910 til 1915. Totalt ble det delt ut 12 medaljer i forgylt sølv og 11 medaljer i sølv. Grunnet økonomiske endringer i krigsårene ble det aldri utdelt flere medaljer og både prisoppgavene og medaljen opphørte. Medaljene er ettertraktet blant numismatikere.
Kjente lærere
Den kjente speiderlederen Hans Møller Gasmann (1872–1961) var lektor ved skolen fra 1904, sekretær fra 1919 og inspektør fra 1933 til han gikk av med pensjon i 1942. Emil Schjøth, filosof (født 28. mai 1885 i Kristiania), arbeidet som lektor ved Frogner skole.
Theodor Haagaas var lektor ved skolen 1900–1946 og skolens medeeier til 1918, og startet i 1915 en privatskole med navnet Haagaas Artiumskursus. Skolen leide lokaler av Frogner skole. Einar Haffner var rektor ved Frogner skole 1919–1935.
Kjente elever
Forfatteren Johan Borgen (1902-1979) var elev ved Frogner skole. Han tok examen artium i 1920.
Amazonasbekkenet
Amazonasbekkenet er den delen av Sør-Amerika som utgjør nedbørfeltet til elva Amazonas. Det er hovedsakelig et lavlandsområde som domineres av Amazonasregnskogen, men som også består av store trefrie sletter. Området er for det meste temmelig flatt, men har noen steder et mer kupert terreng. Amazonasbekkenet er bredest litt øst for Andesfjellene, og smalner deretter østover mot kysten. Takket være det lave relieffet på berggrunnen er erosjonen svak, mens vannet er næringsfattig og surt. Store byer i området er blant annet Iquitos, Manaus og Belém.
Sentraldistriktet
Sentraldistriktet (hebraisk:, Meḥoz haMerkaz) i Israel er ett av Israels seks administrative distrikter, og inkluderer brorparten av Sharion-regionen. Distriktshovedstaden er Ramla; distriktets største by er Rishon LeZion. Per 2005 var befolkningen på 1 613 700.
Ifølge Israels statistiske sentralbyrå er 88 % jøder, 8 % er arabere og 4 % ikke klassifisert (for det meste russere med jødiske familiebånd).
Bjarne Eriksen
Bjarne Eriksen (født 1886 i Trondheim, død 1976) var en norsk advokat og forretningsmann.
Han ble i 1917 høyesterettsadvokat og fra 1926 til 1941 arbeidet han i juridisk avdeling i Norsk Hydro. I 1941 overtok han stillingen som generaldirektør etter Axel Aubert, og var i denne stillingen til 1956. Etter dette var han styreformann fra 1957 til 1960.
Asterisme
En asterisme er innen astronomien et mønster av stjerner sett på stjernehimmelen, men som ikke er en del av et offisielt stjernebilde. Akkurat som stjernebilder er de bygd opp av stjerner, som selv om de befinner seg i omtrent samme retning, ofte befinner seg i svært ulik avstand fra jorden. En asterisme kan bestå av stjerner fra et eller flere stjernebilder. De er for det meste enkle former og har få stjerner, noe som gjør dem enkle å identifisere.
Komponentstjerner i sesongbetonte asterismer er lyssterke og markerer enkle geometriske figurer.
Trefningen den 3. mai 1679
'''Trefningen den 3. mai 1679''' var den første av tre maritime sammenstøt i det siste krigsåret i den skånske krigen.
Bakgrunnen
Etter slaget ved Bornholm 1676, slaget ved Öland og slaget ved Køge bukt, hadde danskene i samarbeid med Nederland sikret seg herredømmet over Østersjøen. Dette ble også garantert av at dansk sjømannskap ble ansett som bedre enn svenskenes.
Men Hans Wachtmeister, som overtok som riksadmiral, var realist: han bestemte seg for å bevare den svenske krigsflåten for å kunne utøve innflytelse på begivenhetene i den vestlige delen av Østersjøen. Havnen i Kalmar var godt beskyttet, noe som var blitt bevist under et angrep på havnen i 1677. Ved å plassere en sterk flåtestyrke her åpnet han for hurtige utfall inn i Østersjøen, og slik kunne han binde opp Niels Juels flåte og forhindre utfall mot svenske områder lengre østover. Denne strategien kunne ikke forhindre herjinger eller mindre strandhugg, men viste seg å være det rette valget i 1678.
Den 1. juni 1678 reiste Niels Juel ut på Østersjøen ombord på Christianus Quintus; i spissen for en flåte på 40 orlogsskip, 2 brannskip og 10 småfartøyer, med over 2 000 kanoner og 10 000 mann. Niels Juel hadde blitt flåtens øverstkommanderende etter at Cornelius Tromp 29. april hadde gått av som generaladmiral på grunn av nederlandsk press under fredsforhandlingene mellom Nederland og Frankrike. Juel dro til Bornholm og gjorde mindre landstigninger på Skåne, for å forvanske svenskenes forsyningslinjer samt å gjøre skade på mindre verdigjenstander for svenskene.
31. juni fikk han melding om at en stor svensk flåte på 31 skip, inkludert 20 større orlogsskip, var sett ved Ölands sydspiss. Juel bestemte seg for å legge flåten mellom Ystad og Jasmund i tro om at svenskene hadde til hensikt å lokke dem nær basene sine for et bakholdsangrep. Men Wachtmeister, som hadde vært til sjøs siden 9. juni, hadde ikke slike planer. I stedet flyttet de flåten fra Stockholm til Kalmar der den nye flåtebasen ble liggende resten av krigen.
Den svenske flåten var på 23 orlogsskip, 18 mindre fartøyer, og 6 brannskip; med bare 1 500 kanoner og 7 000 mann. Juel kunne ha angrepet denne mens svenskene slet med å komme opp i Kalmarsund, men lot være; og 15. juli var det for sent.
Flåteforliset
Først i oktober kunne danskene legge opp flåten for vinteren. Men i desember 1678 skjedde det en tragedie. I flåteforliset utenfor Bornholm gikk en transportflåte på grunn og forliste med 4 100 menn og kvinner ombord. Det har blitt anslått at så mange som 1 800 av dem omkom. Christian V, som først hadde gått med på fri avmarsj og transport til Sverige, nektet nå å la de fortsette hjemover. Han tok i stedet mange til fange og ville transporterte dem over til Sjælland senere på våren.
Kaptein Niels Barfoed—som nylig hadde blitt kaptein på Delmenhorst, et orlogsskip med femti kanoner ombord, fikk ordre om å dra til Bornholm for å hente 500 krigsfanger. Han hadde følge av kaptein Bagge Knudsen på det like store orlogsskipet Flyvende Hjort. 31. mars 1679 seilte de to skipene ut fra København og kom til Bornholm kort etterpå. Flere uker senere vendte Barfoed og Knudsen hjemover.
Sjø-trefningen
3. mai 1679, i farvannet utenfor Skåne, ble de danske orlogsskipene overfalt av en liten eskadre under major Ankerstierna som schoutbynacht (kontreadmiral) for 5 mindre orlogsskip; det største med bare 36 kanoner.
Barfoed tok opp kampen fra sin posisjon i lovart, og mens han engasjere tre svenske orlogsskip angrep Knudsen flaggskipet og holdt Ankerstierna opptatt. Først etter at Barfoed hadde drevet tre av skipene på flukt angrep han det svenske flaggskipet.
Uten støtte og under angrep fra 2 fiendtlige skip måtte Ankerstierna trekke seg tilbake. Etter trefningen fulgte svenskene etter Barfoed og Knudsen på stor avstand fram til det ble mørkt. Tross mangel på varige resultater var det klart at danskene hadde vunnet.
Etterspillet
Trefningen var et eksempel på den svenske strategien med å bruke en fremskutt flåtebase nærmere den vestlige delen av Østersjøen, som ble isfri mye tidligere og ga muligheten til overraskelsesangrep. Til tross for at utfallet av trefningen ble mislykket, var det oppmuntrende for de fremtidige planene til Sverige om en flåtebase langt mot sør der byen Karlskrona ligger i dag.
Sandhem
Sandhem er et tettsted i Mullsjö kommune i Jönköpings län i Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 702 innbyggere.
Kappehule
Kappehule er et hulrom under kappen på bløtdyr. Hos de fleste bløddyr skjuler kappehulene gjellene (som regel to eller fire i tallet), utførselsåpningene for tarmen, nyrene, forplantningskjertlene og (hos blekkspruter) blekksekken. Hos blekkspruter er dessuten kappehulen muskuløs, og åpningen til den er traktformet, slik at blekkspruten kan bevege seg ved å klemme ut vann fra kappehulen gjennom åpningen i høy hastighet. Hos lungesnegler er kappehulen er en del av åndedrettsystemet, og den tjenestegjør som en lunge. Man kan lett se åpningen til kappehulen som et hull, normalt på høyre siden av kappen. Noen har åndehullet foran midten av kappa som skogsnegler, andre har det bak midten som hos kjølsneglene.
Rødskogsnegl
Rødskogsnegl (Arion rufus, Linnaeus 1758) er et bløtdyr og tilhører de landlevende lungesneglene i familiegruppen skogsnegler. Den stammer opprinnelig fra Vest- og Sentral-Europa. Den er en av nakensneglene (uten synlig skall. Det rudimentære kalkskallet er skjult i huden). Den ble i 2008 gjenfunnet ved Selbu i Sør-Trøndelag, etter mer enn 100 år uten vitenskapelig rapportering i Norge. Den er også rapportert observert i 2009 i Haugland i Askøy.
Rødskogsnegls utbredelse og første registrering i Norge
Norsk institutt for naturforskning (NINA) skriver i sin oppdragsmelding 772 fra 2003 (Introduserte arter. Med fokus på problemarter for Norge. Side 27) følgende om rødskogsnegl: "Den røde skogsneglen, Arion rufus, ble allerede 1853 registrert i Bergen. Den hadde trolig kommet med hagevekster fra Holland eller Tyskland. Fra Bergen og eventuelt andre importsteder har den spredd seg til omtrent hele landet. (Semb-Johansson 1988). Skader og ulemper på grunn av snegler er ofte omdiskutert."
Det latinske navnet rufus betyr rød og refererer til den røde fargen som arten vanligvis har. Sneglens latinske synonym er limax rufus. Karl Theodor Menke brukte dette som navn på den sneglearten som Joachim Friele fant i 1853 ved Sverresborg i Bergen. Friele kalte den på norsk for Rød Veisnegl og Menke beskrev den som en variant av svartskogsnegl. . Den svarte (arion ater) og den røde skogsnegl er nært beslektet; Friele fant således på 1850-tallet svartskogsnegl med rød fotrand både i Hardanger og ved Bergen. Tyske og engelske forskere mener som Karl Th. Menke, at rødskogsnegl er en fargevariant av svartskogsnegl, arion ater og kaller den derfor arion ater rufus. Andre klassifiserer den som en selvstendig art. Klassifiseringsdiskusjonen pågår stadig i Europa. Arion ater og arion ater rufus lever i de samme naturområder i Skandinavia. Det gjelder også for de norske sneglepopulasjoner.
Rød, svart og brun skogsnegl
Hvis man sluttelig klassifiserer de tre nåværende arter som én, vil man sannsynligvis bevare en oppdeling av dem f.eks i form av underarter, raser eller fargevarianter.
Skov-og Naturstyrelsen i Danmark presiserer samtidig, at det er viktig å huske på at der stadig er forskjeller på de tre snegler blant annet fordi de er tilpasset forskjellige forhold og miljøer. Det er kun brunskogsneglen som utgjør et vitenskapelig dokumentert problem i Skandinavia. Derfor er det kun den det er nødvendig å bekjempe. Svart- og rødskogsnegl, som er meget nært beslektede, må anses som uskadelige.
Utseende og identifikasjon
Rødskogsnegl er en stor snegl og kan bli opptil 18 centimeter. Vanligvis er de mellom 8 og 10 cm. Den er mer intens rød og ikke så brun som den forholdsvis like brunskogsneglen (Arion vulgaris). Men det finnes individer som kan variere i farge mot gul, svart eller orange. Noen individ kan være svært like hverandre i farger og for å kunne artsbestemme disse med sikkerhet kreves undersøkelse av de indre organene (genitaliene). Rødskogsnegl kan ligne på enkelte arter i familien kjølsnegler (Limacidae), men disse har åndehullet bak midten av kappa og en kjøl på den bakre delen av kroppen.