cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lemminkäinen
Historie
Lemminkäinen Norge AS ble etablert i 2001 i forbindelse med at Lemminkäinen Corporation overtok den danske og norske asfaltvirksomheten til Icopal AS (tidligere A/S Fjeldhammer Brug). Selskapets historie strekker seg tilbake til 1933 da A/S Fjeldhammer Brug etablerte Norges første veiavdeling.
Syver Skaar Eriksen
Syver Skaar Eriksen (født 29. april 2001) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Lemminkäinen
1933–1940
På den tiden var gatestein fremdeles vanlig dekke der det var tungtrafikk og asfalteringssesongen var begrenset til godværsdager i korte sommermåneder. En amerikansk asfaltteknikk som A/S Fjeldhammer Brug (i dag Lemminkäinen Norge AS) tok til Norge, skapte en ny dimensjon for legging av asfaltdekker på veiene. Spesielt på landeveiene.
Acaiatuca quadricostata
Acaiatuca quadricostata er en bille av slekten Acaiatuca som igjen tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Lemminkäinen
1933–1940
For å få fart i omsetningen av asfalt lånte selskapet de første årene ut formenn eller arbeidere til kunder for å lære dem teknikken med de nye produktene.
Acaiatuca quadricostata
Utseende
Middelsstore, avlange, rødoransje og svarte trebukker. Antennene er noe kortere enn kroppen, nokså kraftige, kledte med svarte hår. Pronotum har rundede sider, brunsvart i midten med bredt rødoransje sidekanter. Dekkvingene er jevnbrede, oransje med svart spiss og en svart flekk ved roten, rundt scutellum. Dekkvingen har et par opphøyde lengderibber. Artene etterligner trolig giftige biller i familien rødvinger (Lycidae).
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Brasil.
Lemminkäinen
1933–1940
I 1939 utløp et tysk patent på fremstilling av varm asfalt. Etter dette kunne norske aktører gå i anskaffelse av varmasfaltverk, noe som revolusjonerte norsk veiindustri og ga lengre asfaltsesonger. A/S Fjeldhammer Brug var tidlig ute med å ta i bruk denne teknologien, og ved krigens begynnelse i 1940 hadde selskapet hele 15 prosent av det norske markedet.
1945–2001
Fra midten av 1950-tallet at antallet biler steg raskt, spesielt etter at bilrasjoneringen ble opphevet i 1960. Behovet for et bedre veinett meldte seg straks. Først i byene, så i distriktene. Samtidig som veibyggingen i distriktene tok til, ble bitumen det eneste brukte bindemiddel brukt i asfalt i Norge. Og lave oljepriser bidro til at asfalt ble sterkt konkurransedyktig i pris.
Det var et stort behov for store investeringer i nytt utstyr og materiell. På slutten av 60-tallet utvidet A/S Fjeldhammer Brug virksomheten til syv faste asfaltanlegg rundt omkring i landet, med en samlet årsproduksjon på nærmere 500 000 tonn. Til sammenligning legges det nå fem millioner tonn asfalt årlig i Norge.
I 1972 investerte selskapet i et asfaltverk på Lørenskog med en kapasitet på hele 300 tonn i timen. Året etter kom den første oljekrisen som skapte problemer for asfaltbransjen og det ble stor usikkerhet om framtidsutsiktene.
Ledelsen i selskapet ble skiftet ut, og man valgte å fortsette planene likevel. Sommeren 1974 sto Norges største og mest moderne asfaltverk produksjonsklart på Feiring i Lørenskog.
Prislappen var 8 millioner kroner, den klart største enkeltinvesteringen i selskapet til da.
Armenia under Paralympiske vinterleker 2002
Armenia deltok under Paralympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City i USA med seks utøvere.
Lemminkäinen
1945–2001
Oljeaktiviteten i Nordsjøen gjorde at aktiviteten Rogaland blomstret og nesten samtidig kom en storstilt industrisatsing i Grenlands-området. Selskapet hadde mesteparten av sin virksomhet i disse regionene. Anleggene både ved Porsgrunn og i Stavanger gikk snart for fullt. Dette førte til at A/S Fjeldhammer Brug opprettholdt markedsandelen sin i Norge og likevel fikk en tilfredsstillende inntjening i et utfordrende tiår.
Fra 1978 til 1983 anskaffer selskapet et nytt asfaltverk i Haugesund og et i Risør, ny emulsjonsfabrikk på Fjellhamar og sitt første trommelasfaltverk. Nor-Vei AS oppløses i 1988 og A/S Fjelhammer Brug fortsetter med anskaffelser av nye verk og overtakelser av andre virksomheter.
Lemminkäinen Norge
I forbindelse med at Lemminkäinen Corporation i 2001 overtar Icopal as sine asfaltavdelinger i Danmark og Norge, etablerer konsernet Lemminkäinen Norge AS.
Siden overtakelsen har Lemminkäinen Norge AS skiftet ut asfaltverkene på Forus, i grenlandsområdet, Bergen og Elverum. Selskapet har kjøpt opp flere virksomheter rundt om i hele Norge, investert i ny asfaltfabrikk til avdelingen på Otta, i Risør og ved Karmøy. Modernisert Ravneberget Pukkverk, utvidet kapasiteten på fabrikken i Skien, samt fått et samlokalisert hovedkontor.
I dag er Lemminkäinen Norge AS en landsdekkende entreprenør, med 34 avdelinger og hovedkontor på Helsfyr i Oslo. Omsetningen i 2012 var 1 926 millioner norske kroner.
Virksomhet
Lemminkäinen Norge AS driver virksomhet innen asfalt, tunnel og veivedlikehold, samt leveranser av pukk- og grus til de fleste formål.
Pukk og grus
Grus- og pukkprodukter brukes i all bygge- og anleggsvirksomhet, samt som tilslag til asfalt og betongproduksjon.
Lemminkäinen Norge AS leverer knuste og siktede steinmaterialer fra elleve faste pukkverk i Finnmark, Troms, Nordland, Aust-Agder, Østfold, Hedmark og Oppland til de fleste formål. Selskapet driver også mobil knusevirksomhet i et relativt stort antall uttak og forekomster for pukk og grus.
Som deleier i selskapet Martin Haraldstad AS, leverer Lemminkäinen Norge AS i tillegg fra fire pukkverk i Vestfold fylke.
Tunnelvirksomhet
Gjennom Lemminkäinen Norge AS sitt søsterselskap Lemminkäinen Anlegg AS driver Lemminkäinen Corporation tunnelvirksomhet i Norge.
Veidrift
Lemminkäinen Norge AS har vært en aktør innen veidrift siden 2005, og har i dag tre kontrakter med Statens vegvesen for drift og vedlikehold av veinettet.
Avdelinger
Hovedkontoret til Lemminkäinen Norge AS er samlokalisert med Lemminkäinen Anlegg AS på Helsfyr i Oslo. I tillegg til administrasjonen for de to selskapene, er sentrale funksjoner for Økonomi, HR, innkjøp og IT samlet i samme bygg.
Norske selskaper i Lemminkäinen-konsernet
Lemminkäinen Corporation er både eier og medeier i flere selskap i Norge. Virksomheten er delt under selskapene Lemminkäinen Norge AS (100 % eierandel) og Lemminkäinen Anlegg AS (90,1 % eierandel).
Styre og ledelse
Lemminkäinen Norge AS har et styre bestående av seks personer, hvorav tre er valgt blant de ansatte. Selskapet ledes av en ledergruppe bestående av 13 personer.
Holm Hansen & Co
Holm Hansen & Co var en tekstilbedrift på Youngstorget 3 i Oslo. Den ble etablert i 1889, og produserte herreklær. Det var landets første produksjonsbedrift som satset ensidig på dette segmentet.
Čoarvejávri
Čoarvejávri eller Bajip Čoarvejávri (svensk: Tjårvejaure) er en innsjø på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen ligger i Narvik kommune i Nordland, den svenske ligger i Kiruna kommune i Lappland.
Čoarvejávri har utløp til Čoarvejohka, som renner til Unna Guovdelisjávri (også kalt Vuolip (dvs Nedre) Čoarvejávri).
Sankt Peters klosterkirke
Sankt Peters klosterkirke (tidligere Sanctimonialis Sancte Marie et Sancti Petri Lundis og Sancti Pedhers closter) er en kirke på Trollebergsvägen, rett vest for jernbanestasjonen i Lund, Sverige. Den er forsamlingskirke for Sankt Peters klosters församling i Lunds stift.
Historie
Opprinnelig lå her en romansk apsidekirke som på 1300-tallet ble erstattet med en enskipet teglkirke i gotisk-baltisk stil. Et relieff innmurt i teglkirkens sokkel, viser et dragemotiv som gjenfinnes i Lund domkirke, hvilket kunne tyde på at kloster- og domkirken har hatt samme stenmester. Klosteret ble grunnlagt av erkebiskop Eskil på midten av 1100-tallet og ble viet til Skt. Maria og Skt Peter, senere forkortet til Skt. Peders kloster. Nord for kirken oppførtes tre klosterlenger som til sammen med kirkebygget dannet et firkantet bygningskompleks med en åpen indre gård og en korsgang rundt hele innergården.
Nonneklosteret som tilhørte Benediktinerordenen ble i høymiddelalderen velstående med flere eiendommer i datidens Danmark. Kirken fungerte også som forsamlingskirke for det omliggende Nunne sogn.
Under reformasjonen befalte kongen at landets klostre skulle rives, men Sankt Peters nonner fikk tillatelse til å bli her resten av deres liv. I 1560 ble også nonnene fra Bosø kloster flyttet hertil, og klosteret ble derfor ikke helt lukket før på 1580-tallet. Først i 1606 ble selve klosteret revet mens kirken ble spart ettersom den også var forsamlingskirke for en lokal menighet.
Kirkebygningen
Kirken består av et skip uten en egentlig korbygning, men med høye hvelv. Som veggkonsoller for disse gjenanventes sandstensdeler fra den tidligere kirken. Nederst under teglveggen ses rester av natursten også fra den gamle kirken. To seksjoner av korsgangen er delvist bevart i den nedre delen av tårnet. Høyt oppe på kirkens nordvegg ses en balkong som var priorinnens plass i kirken.
Inventar
Det er intet igjen av det opprinnelige inventaret, og det ses kun få gravstener i gulvet. Alterskapet ble donert til kirken i 1931 og er tilvirket i Köln på 1400-tallet. Sentralt ses Madonna med Jesusbarnet, flankert av Skt. Nikolaus og en ukjent biskop. Skt. Katarina med sverdet ses ytterst til venstre og Skt. Barbara med kalken ytterst til høyre. Under alterskapet fremviser to engler Veronikas svetteduk. På fløyenes baksider er avbildet Skt. Sebastian og en ukjent biskop med en kirkemodell i armene.
Prekestolen er fra 1600-tallet og dens dør samt selve stolens evangelistsymboler er blitt tilskrevet Jacob Kremberg. I karmen rundt om døren ses rester av våpen samt initialene T.K. og S.F. Himmelen over prekestolen er tilkommet senere og bærer Adolf Fredrik og Louise Ulrikes initialer.
I en nisje til venstre for alteret ses en treskulptur av apostelen Peter som stammer fra en barokkirke i Praha. På kirkens nordvegg ses enda en Peterfigur fra nyere tid. Kirken har to messinglysekroner.
I kirkens vestlige del under orgelet, ble det under restaureringen på 1920-tallet innredet et dåpskapell. Kunsteren Olle Hjorzberg fikk i oppdrag i dekorere dette med motiv fra bibelen.
Acaiatuca denudata
Acaiatuca denudata er en bille av slekten Acaiatuca tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, rødoransje og svarte trebukker. Antennene er noe kortere enn kroppen, nokså kraftige, kledte med svarte hår. Pronotum har rundede sider, brunsvart i midten med bredt rødoransje sidekanter. Dekkvingene er jevnbrede, oransje med svart spiss og en svart flekk ved roten, rundt scutellum. Dekkvingen har et par opphøyde lengderibber. Artene etterligner trolig giftige biller i familien rødvinger (Lycidae).
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Brasil.
Niels Hansen-Steen
De to utmerkelsene fikk styrmannen for at han hadde spilt en sentral rolle under berging av passasjerer og besetning fra den britiske hjuldamperen «SS Arctic» som havarerte på den jyske vestkyst i oktober 1860 etter å ha blitt rent i senk av den mye mindre propell-drevne «SS Vesta». Hansen-Steen er den eneste nordmann som er hedret med begge disse medaljene. Senere fikk han også deltakermedaljen for å ha vært med i den dansk-tyske krig i 1864.
Chuck Blazer
Chuck Blazer (født 26. april 1945 i New York, død 12. juli 2017 i New Jersey ) var en amerikansk fotballeder.
Han var medlem av FIFAs eksekutivkomité og generalsekretær for det nord- og mellomamerikanske fotballforbundet (CONCACAF). I 2015 ble han utestengt fra FIFA på livstid på grunn av hans rolle i korrupsjonsskandalen som ble rullet opp i det internasjonale fotballforbundet.
Han døde av kreft etter lengre tids sykdom.
Wenche Barth Eide
Wenche Barth Eide (født Wenche Barth 3. januar 1935) er norsk ernæringsforsker og professor emerita Universitetet i Oslo. Hun er datter av Jacob Bøckmann Barth (1896–1974) og Solveig Herstad (1900–1987). Hun er gift med juristen Asbjørn Eide og er mor til politikeren Espen Barth Eide. Else Margarete Barth var hennes søster.
Grown Ups (film)
En oppfølger, Grown Ups 2, ble publisert den 12. juli 2013. Dennis Dugan, som også regisserte den første filmen, var også regissør for denne oppfølgeren. Blant andre Adam Sandler, Kevin James, Chris Rock, Salma Hayek og Steve Buscemi gjentok sine roller fra den første filmen. Oppfølgeren følger Lenny Feder (spilt av Adam Sandler) som ønsker å flytte sammen med sin familie tilbake til den lille byen hvor han og vennene hans vokste opp.
Sammendrag
I 1978 vant fem barndomsvenner, Lenny Feder, Eric Lamonsoff, Kurt McKenzie, Marcus Higgins og Rob Hilliard et mesterskap i basketball på ungdomsskolen. Etterpå feirer de mesterskapet i en hytte ved sjøen som de har leid for anlendingen. 30 år senere har Lenny blitt en ambisiøs agent i Hollywood, og han bor sammen med sin kone Roxanne, en motedesigner, deres datter Becky og sønnene Greg og Keith.
I huset ved innsjøen fortviler han over at sønnene hans heller vil spille videospill, enn å finne på noe utendørs. Den kvelden på en lokal restaurant snakker Lenny med sin gamle nemesis Dickie, som fremdeles er irritert på grunn av basketball-kampen deres som ungdommer. Dickie utfordrer Lenny og vennene hans til en ny kamp, ​​men Lenny avviser forslaget. Roxanne bestemmer seg for å bo i hytta ved innsjøen, i stedet for å delta på mote-showet i Milano. Vennene besøker et badeland kalt Water Wizz, hvor Eric lærer sønnen Bean å drikke vanlig melk direkte fra en kartong. Marcus flørter gjentatte ganger med Jasmine og Amber.
Familiene forårsaker kaos i hele parken: Rob dytter en ansatt ned en vann-sklie. Eric ignorerer Donnas advarsel om et kjemikalie i bassenget som gjør vannet blått når de tisser i bassenget. Ektefellene deres får øye på, og forsøker å tiltrekke seg, en kjekk kroppsbygger med kanadisk aksent. Ved en annen attraksjon møter Lenny og vennene hans Dickie igjen, akkompagnert av hans egen gruppe venner og tidligere lag-kamerater. Lenny lærer sønnen hvordan han skyter et perfekt basketball-skudd, og vennene avslutter kvelden ved å danse sammen med ektefellene deres. Eric avslører at han egentlig ble permittert fra jobben i møbel-selskapet rett før han skulle reise på ferie sammen med vennene sine. Men han ikke ville innrømme dette for å fremstå som en taper ovenfor de gamle vennene hans. På deres aller siste dag ved innsjøen, samtykker Lenny til en omkamp mot deres tidligere motstandere.
Kine Blummenfelt
Kine Blummenfelt (født 4. mars 1991) er en norsk styrkeløfter fra Bergen som representerer Odin SK.
Luis Guillermo Solís
Luis Guillermo Solís Rivera (født 25. april 1958 i San José) er en costaricansk politiker og var landets president fra 2014 til 2018. Han representerer Partido Acción Ciudadana. Han ble valgt til president ved valget i 2014, etter å ha fått 77,8 prosent av stemmene i andre runde, hvor motkandidaten var Johnny Araya (PLN). Solís tiltro stillinga 8. mai 2014.
Solís var medlem av Partido Liberación Nacional fram til 2005, og slutta seg til Partido Acción Ciudadana i 2008. Han har en bachelorgrad i historie fra Universidad de Costa Rica og en mastergrad i latinamerikanske studier fra Tulane University i USA, og har arbeida som foreleser ved samfunnsvitenskapelig fakultet ved Universidad de Costa Rica. Solís er oppvokst og bor i kantonen Montes de Oca.
Uiju
Uiju (Uiju kun) er et fylke i provinsen Nord-Pyongan i Nord-Korea.
Fylket grenser til Sakchu og Kusŏng i øst, Sŏnch'ŏn og Ch'ŏlsan i sør, Ryongch'ŏn og Sinŭiju i vest, mens fylket grenser til Kina i nord.
Administrativ inndeling
Fylket er delt inn i en ŭp (småby), to rodongjagu (arbeiderdistrikt) og 17 ri (landsby).
Okko
Okko (Konfeksjonsfabrikk)  var en merkevare og en tekstilbedrift i Oslo. Den ble etablert som Christiania Corsetfabrik i 1892, og produserte dameklær. Det var en av landets første produksjonsbedrift som satset ensidig på dette segmentet.
Annette Vilhelmsen
Annette Vilhelmsen (født 25. oktober 1959 i Svendborg) er en dansk politiker og tidligere partileder for Socialistisk Folkeparti. Hun var medlem av Folketinget fra 2011 til 2015, og var innvalgt fra Fyns Storkreds. Hun ble valgt til leder av SF 13. oktober 2012, da hun tok over for Villy Søvndal. Hun trakk seg 30. januar 2014 etter å ha mistet støtten i partiet på grunn av statlig nedsalg i Dong Energy, noe Vilhelmsen var for. Samtidig trakk hun partiet ut av regjeringen.
Armenia under Paralympiske vinterleker 2010
Armenia deltok under Paralympiske vinterleker 2010 i Vancouver i Canada med to utøvere, begge alpinister.
Annette Vilhelmsen
Vilhelmsen var nærings- og vekstminister fra 16. oktober 2012 til 9. august 2013. Da tok hun over som sosial-, barne- og integrasjonsminister, en post hun hadde frem til 3. februar 2014.
Åstrup, Sejlstrup, Børglum amt
Åstrup, Sejlstrup, Børglum Amt ble opprettet av i 1662 av Åstrup og Sejlstrup Len, Børglum Len samt den nordlige halvdel av det tidligere Ålborghus Len.
Åstrup, Sejlstrup, Børglum amt bestod av sju herreder:
Amtet ble nedlagt ved reformen av 1793. Kær Herred inngikk deretter i Ålborg Amt. Vester Han Herred inngikk i Thisted Amt. De øvrige fem herreder inngikk i Hjørring Amt.
Sesongåpningen i langrenn i Norge 2020
Sesongåpningen i langrenn i Norge 2020 ble arrangert på Beitostølen fra 20. til 22. november 2020, som Beitosprinten.
Det ble konkurrert i sprint fredag, klassisk lørdag og fri teknikk søndag.
Sprint klassisk
Sivert Wiig, Sivert Knotten, Harald Astrup Arnesen, Mikael Gunnulfsen, Pål Trøan Aune og Joachim Aurland ble slått ut i semifinalene. Andrew Young ble beste ikke-norske deltaker, med en 16.-plass.
Mina-tragedien (2015)
Mina-tragedien fant sted i Mekka i Saudi-Arabia 24. september 2015, minst 2 070 pilegrimer ble drept i trengsel ved den årlige Hajj, den største Haji-tragedien i historien. Det nøyaktige antall døde er fremdeles uklart, nyhetsbyrået Associated Press meldte om 2 389 døde, Reuters anslag var 2 070, mens Agence France-Presse rapporterte et antall døde på i alt 2 236. Basert på totalt antall drepte meldt fra ulike nasjoner er det anslått av minst 2 427 mennesker døde. Offisielt antall døde oppgitt av regjeringen i Saudi-Arabia har vært uendret siden to dager etter hendelsen, med 769 døde og 934 skadede.
Sesongåpningen i langrenn i Norge 2020
Sprint klassisk
Tiril Udnes Weng, Kristine Stavås Skistad, Hedda Østberg Amundsen, Elena Rise Johnsen, Kathrine Harsem og Kristin Austgulen Fosnæs ble slått ut i semifinalene. Beste ikke-norske utøver ble Nichole Bathe fra Storbritannia, på en 29.-plass.
Mina-tragedien (2015)
Hendelsen fant sted i bydelen Mina i krysset mellom gatene 204 og 223 frem mot broen Jamaraat. Årsaken til tragedien er uklar. Mina-tragedien har fått spenningen mellom Saudi-Arabia og Iran til å øke, forholdet mellom de to var allerede svært anstrengt grunnet uroen i området, som borgerkrigen i Syria og borgerkrigen i Jemen. I en pressekonferanse som ble holdt samme dag som hendelsen forsøkte pressetalsmann Mansour Al-Turki fra det saudiarabiske innenriksministeriet å besvare spørsmål rundt hendelsen. Han sa at det pågikk en etterforskning og at den nøyaktige årsaken til ansamlingen av menneskemassen som ledet til Mina-tragedien fremdeles gjenstod å bestemme.
Noter
<references group='note'/>
Magne Drangeid
Drangeid jobbet som journalist i årene 1986 til 1995, før han fra 1998 begynte å arbeide ved Universitetet i Stavanger.
Insulære manuskript
Insulære manuskript, også kalt Hiberno-saksiske manuskript er en fellesbenevnelse på illuminerte manuskripter (håndskrifter) laget i Irland, Skottland, England eller Wales i perioden fra 500-tallet til 900-tallet. Til gruppen regnes også manuskripter influert av insulær kunst laget ved klostre grunnlagt av irsk-skotske eller angelsaksiske munker på kontinentet.
Det har vist seg svært vanskelig for forskere å kunne skille mellom irske og angelsaksiske manuskripter, og dette har ført til flere akademiske diskusjoner. Begrepet «Insulære manuskript» (engelsk: insular) ble først lansert av Ludwig Traube på begynnelsen av 1900-tallet og har siden blitt generelt akseptert.
Helga y Flora
Helga y Flora (Helga og Flora) er en chilensk krimserie som gikk på Canal 13 fra 2020.
Handling
Historien følger Helga Gunkel (spilt av Amalia Kassai) og Flora Gutiérrez (spilt av Catalina Saavedra) som blir sendt på deres første oppdrag: Å reise til Kerren, en ranch på Isla Grande de Tierra del Fuego, for å undersøke tyveriet av Sigfried - en kostbar hest som eies av Don Raymond Gamper (spilt av Alejandro Sieveking) en mektig ranch-eier av tysk opprinnelse som myndighetene i Chile mistenker at hjelper Nazi-Tyskland.
Grownup
Grownup er et engelsk ord for voksen.
Grownup kan referere til:
Musikkåret 1756
Musikkåret 1756 er en oversikt over hendelser, ny musikk, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1756.
Curtiss Model D
Curtiss Model D (eller ofte bare Curtiss Pusher) var et historisk amerikansk skyvefly med bensinmotor, og propell bak pilotens sete. Flyet var blant de aller første fly i verden som ble bygget ble bygget flere eksemplarer av og som alle ble bygget i det første tiåret etter den første flyvningen i historien. Dette tiåret var preget av mye prøving og feiling, parallelt med tekniske utvikling av firetaktsmotoren
Det var også den første flytypen til å ta av fra dekket på et skip. Det skjedde 14. november 1910 fra dekket på USS «Birmingham» i nærheten av Hampton Roads Virginia. Flyet foretok også den første landingen på et skip 18. januar 1911, på USS «Pennsylvania» i nærheten av San Francisco, California.
Det var opprinnelig utstyrt med et par ekstra vinger foran for balansekontroll, men disse ble fjernet da ble ansett som unødvendig. Som på alle fly produsert av Curtiss, var balanserorene plassert på øvre vingepar, for å kontrollere rotasjon sideveis under flyging og dermed unngå en bruk av brødrene Wrights patenterte «vingebøying»s teknologi.
Utvikling
Modell D var en dobbeltdekker, utstyrt med trepunkts understell. Byggingen ble i hovedsak utført med gran som viktigste byggemateriale, mens ask ble brukt i deler av motorfestene og til understellsbjelker og stag. Vingestagene ble laget av bambus. Balanserorene ble operert med et skulderåk. Nesten alle modell D ble bygget som skyvefly med propellen bak piloten. Den ble derfor ofte referert til som «Curtiss Pusher». De første eksemplarene ble bygget med en canardbinge, en konfigurasjon med høyderoret montert foran på flyet, og med en horisontal stabilisator bak. Senere ble høyderoret montert i halen som og canard-ordningen ble avviklet, noe som resulterte i det som ble kalt «Curtiss Headless Pusher».
I april 1911 ble en Modell D kjøpt flyavdelingen i US Army Signal Corps som skolefly (S. C. No. 2) og av marine som en luftbåren observasjonsplattform. En rekke ble senere eksportert til utenlandske militære, så vel som til den russiske marinen. Den 14. oktober 1910 tok Eugene Ely av fra USS «Birminham» med en Modell D. Dette var første gang at et fly hadde tatt av fra et skip. og den 18. januar 1911 landet Ely med en Modell D ombord på USS «Pennsylvania». Dette var det første flyet til å lande på et skip.
Ved valget i november 1915 ble kongressmedlemmet Orrin Dubbs Bleakley den første tjenestemann som reiste på offisielt oppdrag med fly, da han fløy fra hjemlandet til Washington DC. Turen ble gjort i en 75 hk (56 kW) Curtiss dobbeltdekker fra Philadelphia, ført av sjersjant William C. Ocker, som hadde permisjon fra USA Aviation Corps. Turen tok 3 timer og 15 minutter, inkludert et uforutsett stopp i en hveteåker i Maryland.
Lillian Eltvik Dyrnes
Lillian Eltvik Dyrnes (født 3. juni 1946) er en norsk forfatter.
Hun er fra Ulsteinvik, men har bodd i Mandal og senere i Austrheim i Hordaland.
Ivo Fürer
Jakob Andreas Ivo Fürer (født 20. april 1930 i Gossau i kantonen Sankt Gallen i Sveits, død 12. juli 2022 samme sted) var en sveitsisk geistlig som fra 1995 til 2005 var katolsk biskop av Sankt Gallen.
Bakgrunn
Fürer studerte katolsk teologi ved Universitetet i Innsbruck og kanonisk rett ved det pavelige universitet Gregoriana i Roma. Han tok doktorgraden i kirkerett der i 1957.
Prest
Han ble presteviet i 1954 i Stiftskirche St. Gallen. Fra 1958 til 1963 var han vikar i Herisau og fra 1963 til 1967 vikar i Altstätten. Fra 1967 var han biskopens sekretær, og fra 1969 biskoppelig vikar i St. Gallen. I 1972 ble han president for den sveitsisk og diøcesane synode, fra 1977 til 1995 generalsekretær for Rådet for europeiske bispekonferanser. I 1991 ble han valgt til domdekan.
Biskop
Den 28. mars 1995 ble Fürer valgt til biskop av St. Gallen, og den 29. mars 1995 ble valget bekreftet av pave Johannes Paul II. Han ble bispeviet av sin forgjenger, biskop Otmar Mäder i juni 1995. Medkonsekrator var biskopene Henri Salina, abbed av Saint-Maurice, og Karl Lehmann, biskop av Mainz.
Unjon
Unjon (Unjŏn kun) er et fylke i provinsen Nord-Pyongan i Nord-Korea.
Fylket grenser til Taechon i nord, Pakchon i øst og sørøst og Chongju i nord. I sør grenser fylket til Vesthavet. Unjon ble etablert som eget fylke i 1952 fra deler av fylkene Pakchon og Chongju.
Terrenget i fylket er relativt flatt og lavt, med fjell i vest og sletteland i sør og øst. Høyeste fjelltopp Mogufjellet (414 moh). Den største sletta er Unjonsletta på 150 km², formet av den 40 km lange elva Changpochon, som renner inn i Taeryongelva. Langs kysten ligger flere øyer, deriblant Unmudo og Hoesungdo.
Middeltemperaturen ligger på 9,1 °C, i januar -7.3 °C og i august 23.7 °C. Klimaet er noe våtere enn vanlig er i Nord-Korea, med 1230 mm nedbør per år. 40 prosent av arealet består av skog.
40 prosent av arealet er kultuvert, med en stor risproduksjon, sammen med mais, soyabønner, havre og bygg. Unjon har også provinsens største fruktproduksjon. Blant husdyrholdet er det svin som dominerer. Ellers drives noe fiske og gruvedrift. Blant videreforedlede produkter er fiskeprodukter og soyasaus, foruten keramikk.
Administrativ inndeling
Fylket er delt inn i en ŭp (småby) og 25 ri (landsby).
Hilde Mikkelsen Haugen
Hilde Mikkelsen Haugen (født 3. desember 1991) er en norsk styrkeløfter som representerer Brumunddal Atletklubb.
Hun vant seks NM-gull og en NM-bronse i perioden 2015–2022.
Nordsvorka kraftverk
Nordsvorka kraftverk er et vannkraftverk i Surnadal kommune i Møre og Romsdal.
Installert effekt er 2,4 MW fra en francisturbin. Årsproduksjon er 12,5 GWh.
Eier er Statkraft og Svorka Energi AS.
Leif B. Svendsen
Leif Birger Svendsen (født 18. april 1930 ) var ordfører i Moland kommune fra 1981 til 1983. Han representerte KrF. Svendsen var lensmann i Eydehavn og langvarig engasjert i politisk arbeid. Han var også aktiv i idrettslaget Sørfjell, hvor han ble utnevnt til æresmedlem i 1995. I 1998 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje. 2011 ble han også utnevnt som æresmedlem i Arendal KrF, for lang og god tjeneste.
Putzger historischer Weltatlas
Putzger historischer Weltatlas (eller der Putzger) er det mest utbredte historiske atlas i Tyskland. Det brukes også i andre land som standardverk i historieundervisning.
Det utkom første gang i 1877 som Historischer Schul-Atlas i Leipzig, og har siden (pr 2015) utkommet i over hundre utgaver. Verkets første forfatter var realskolelæreren Friedrich Wilhelm Putzger.
Det var opprinnelig ment for elever av høyere skoler, og slik konsipert at det ikke skulle være for kostbar, og dermed ble boken også raskt utbredt og populær. Også historisk interesserte voksne anskaffet seg verket.
Putzger utgis nå av Cornelsen Verlag i Berlin. I 2002 ble det til 125-årsjubileet utgitt en særlig stor og forseggjort utgave.
Hōjō Yoshitoki
Hōjō Yoshitoki (kanji: 北条 義時, født 1163, død 1. juli 1224) var shikken (regent) av Kamakura-shōgunatet i Japan. Han var den eldste sønnen av Hōjō Tokimasa, og hans kone var Hōjō no Maki. Han tilhørte Hōjōklanen og ble shikken etter at hans far Tokimasa abdiserte i 1205 og frem til sin død i 1224.
Agustín Millares Torres
Agustín Millares Torres (født 25. august 1826 i Las Palmas de Gran Canaria, død 17. mai 1896 samme sted) var en musiker og forfatter, men er også kjent som historiker med verket “Kanariøyenes historie” (spansk:Historia General de las Islas Canarias), som ble publisert i 1895 med 10 bind. På 1800-tallet arbeidet han sterkt for å spre kunnskap om Kanariøyenes historie, inkludert antropologi, arkeologi, biografiske data om kjente personer og religion. I 1872 publiserte han første bind om berømte personer på Kanariøyene, inkludert urbefolkningen, som for eksempel Andamana og Doramas.
Ørnens øye
Ørnens øye (dansk: ) er en dansk eventyr-, barne- og ungdomsfilm fra 1997 i regi av danske Peter Flinth. Manuset ble skrevet av Nikolaj Scherfig etter en historie av Bjarne O. Henriksen.
Handling
I Danmark i 1218 skal kongen knuse et opprør i landets sydlige deler og overlater sin sønn, 12-årige prins Valdemar, til biskop Eskil på Ravnborg. Der skal han fostres opp til å ble konge. Biskop Eskil, som finner det under sin verdighet å være skolelærer, låser gutten inn og anbefaler ham til å studere latin. Valdemar bestemmer seg for å rømme fra borgen og oppsøke sin far. Han møter den søte jenta Signe og får også hjelp til å flykte av kjøkkengutten Aske. I skogen får Valdemar og Aske tilfeldigvis høre hvordan en gruppe opprørske stormenn planlegger å rydde kongen av veien. Deres leder er den onde leiesoldaten «Den enøyde ridderen», som kan spane på sine fiender gjennom en fortryllet ørns øye. Det er biskop Eskil som har leid ham. Aske redder Valdemar fra å bli tatt til fange. Kongen og hans hær vender tilbake og «Den enøyde ridderen» blir drept i en kamp på borgen. Eskil flykter med Valdemar. Ørnen følger etter dem og angriper biskopen, som faller ned i et tjern og drukner.
Mottakelse
Jens Peterson i Aftonbladet mente at som historieleksjon var filmen kanskje litt svak, men at den som spenning fungerte skapelig. Han tilføyde at det føltes som en del var lånt fra andre filmer. Mats Johnson i Göteborgs-Posten var inne på det samme og skrev: ''«Peter Flinths fartsfylte film innebærer en tilbakekomst til tidligere tiders matinéfilmer. Ørnens øye låner friskt og respektløst fra Robin Hood (versjonen fra 1938 med Errol Flynn), Ivanhoe og gamle westernfilmer».''
Eva von Geijerstam i Dagens Nyheter følte at filmens bærende moralske konflikt, den mellom «Den enøyde» og kongen, ikke ble fullt utviklet.
Bo Ludvigsson i Svenska Dagbladet skrev at den var en riktig herlig matinéfilm for barn fra ni til nitti.
Bertil Palmqvist i Arbetet var full av lovord. Han skrev: «Enda en gang slår en danske til og lager en begavet barne/ungdomsfilm». Videre: ''«Den er teknisk og rytmisk drevet, dramaturgisk spennende uten å havne i voldsomheter og den er dessuten atmosfærerikt fotografert, dels i et dansk høstlandskap, dels omkring en gammel middelalderborg som man lånte i Skottland. Den benådede fotografen heter Eric Kress».''
Jan Aghed i Sydsvenskan var svært kritisk til filmen. Han skrev: «Det er nærmest ubegripelig at slik reaksjonær skitt kan bli produsert for dagens kinolerreter....» Aghed skrev videre: ''«[Björn Granath] spiller en ondsinnet biskop med en pervers glede og karikaturaktige overdrivelser som understrekes av fotoets ekspresjonistiske forvrengninger. Resultatet er et skurkeportrett der Hakke Hakkespett og Pingvinen i Batman har blitt slått sammen til én eneste hysterisk figur som kunne ha vært filmet av Dr. Caligaris Kabinett».''
Priser
Under utdelingen av Robertprisen i 1998 fikk filmen priser innen fem kategorier; Robertprisen for årets kostymedesigner, årets filmklipper, årets sminkør, årets originale manuskript og årets lyddesigner.
Eksterne lenker
.
Agarica
Agarica er et mykologisk tidsskrift utgitt siden 1980, først av Fredrikstad soppforening. Tidsskriftet lå i dvale en tiårsperiode, og gjenoppstod fra 2007 som Norges sopp- og nyttevekstforbunds vitenskapelige tidsskrift. Det publiserer originalartikler innen alle aspekter av mykologi, med hovedfokus på mykofloristikk og taksonomi. Det tar også sikte på å formidle god populærvitenskap. Agarica publiserer norsk-, svensk-, dansk- og engelskspråklige bidrag. Tidsskriftet er fagfellevurdert.
Oslo Baand & Lidsefabrik
Oslo Baand & Lidsefabrik  var en tekstilbedrift i Gøteborggata 8 i Oslo. Den ble etablert av Conrad Halvorsen i 1893, og produserte bånd, pliseer, lisser, belter, seler og industribånd. Det var en av landets første produksjonsbedrift som satset på dette segmentet. Fabrikken utvidet lokalene slik at de utgjorde et U-formet kompleks med Gøteborggata 6 og Teglverksgata 7 og 9. Bedriften ble etterhvert meget stor og hadde også eksport. I 1974 ble fabrikken slått sammen med Trengereid Fabrikker. En del av produksjonen flyttet til Tistedalen utenfor Halden. Fabrikken i Oslo ble gjenbrukt til bl.a. dansestudio, før den ble delvis revet og omgjort til boliger i 2001-2004.
Tongrim
Tongrim (Tongrim kun) er et fylke i provinsen Nord-Pyongan i Nord-Korea.
Fylket grenser til Pihyon og Chonma i nord, Sonchon i øst, Cholsan i sørvest og Yomju i vest. I sør ligger Vesthavet.
Fylket er preget av et relativt flatt landskap der Munsufjellet er høyeste topp med sine 736 moh beliggende i nord. I Tongrim ligger Chongchonelva med ulike sideelver, deriblant Maryongelva. Årlig middeltemperatur er 8,8 °C; januar -8,7 °C, og august 24 °C. Gjennomsittlig årsnedbør er 1000 mm. 60 prosent av terrenget er dekt med skog, mens 26 prosent av arealet er kultivert.
Mye av den dyrkbare marka har god irrigasjon til avlinger som ris, mais, hvete, bygg og tobakk. I tillegg drives en del akvakultur, gruvedrift og fabrikker som blant annet produserer pumper. Pyonguilinja som går mellom går mellom Sinuiju og Pyongyang passerer gjennom Tongrim.
Administrativ inndeling
Fylket er delt inn i en ŭp (småby), to rodongjagu (arbeiderdistrikt) og 20 ri (landsby).
18. serierunde i Tippeligaen 1990
Kampfakta
<div id="Lillestrøm vs Molde">
<div id="Rosenborg v Vålerengen">
<div id="Strømsgodset v Fyllingen">
<div id="Tromsø v Start">
Lena Sjøl
Lena Sjøl (født 29. juni 1997) er en norsk styrkeløfter som representerer Sande Kraftsportklubb.
Hun vant fem NM-gull, fire NM-sølv og en NM-bronse i perioden 2013–2022.
Haukeliekspressen
Haukeliekspressen er en ekspressbussrute mellom Haugesund og Oslo via Haukelifjell som drives av Telemark Bilruter og Tide Buss. Ruta er en del av nettverket til NOR-WAY Bussekspress, der den har rutenummer NW180. Den er hovednerven i busstilbudet i Vest-Telemark.
Ruta startet 21. november 1986 med én daglig avgang i hver retning, men har i løpet av årene blitt utvidet til tre avganger i døgnet. Det går i dag avganger på formiddagen alle dager og på ettermiddagen alle dager unntatt lørdag. I tillegg går det en avgang fra Vest-Telemark til Oslo på morgenen med retur på ettermiddagen alle dager i uka. Hele reisen mellom Haugesund og Oslo er på drøyt 45 mil og tar mellom åtte og ni timer, avhengig av når på døgnet man reiser.
Historisk sett er ruta en videreføring av sommerruta over Haukelifjell som busselskap på begge sider av fjellet har samarbeidet om siden 1911. Sommerruta begynte å gå gjennomgående mellom Odda og Bø fra 1951, og fra 1967 ble den helårsrute. Gjennom tidene har Haukeliekspressen strukket seg til Bergen og Voss i nordvest, Kristiansand i sør og Skien i sørøst.
Turistrutene over Haukelifjell
Den første busstrafikken over Haukelifjell skriver seg helt tilbake til Automobillaget Haukelid A/S, stiftet 6. mai 1911, som 15. juli samme år startet opp en sommerrute mellom Dalen Hotel på Dalen og Breifonn Hotel i Røldal. Hardanger Søndhordlandske Dampskibsselskab (HSD) viste tidlig interesse for å være med på trafikken over fjellet, og allerede ved utvidelse av aksjekapital i mai 1912 kjøpte HSD seg inn i selskapet med to aksjer.
Politimestre i Oslo
Oslo fikk sin første politimester i 1744.
Haukeliekspressen
Turistrutene over Haukelifjell
I 1934 gikk Hellek Roheim inn i Automobillaget Haukelid med en rutekonsesjon til Bø og egen bil, og eide deretter en sjudel av selskapet. Det fantes planer om å opprette et Odda–Telemark Billag, som skulle overta konsesjonen for strekningen Odda – Bø. Dette ble det aldri noe av og selskapene fortsatte i stedet med samarbeid på strekningen. Etter at veien mellom Haukeli og Hovden åpnet i 1938, fikk Odda–Breifonn konsesjon for ruta Odda – Hovden i 1939. Samtidig skaffet HSD seg aksjemajoriteten i selskapet, som byttet navn til Odda-Breifonn-Hovden Billag A/S. I 1943 gikk Automobillaget Haukelid inn i Vest-Telemark Billag.
Passasjerene måtte i mange år bytte buss i Haukeli, men i 1951 inngikk selskapene en avtale om å kjøre bussene gjennomgående mellom Odda og Bø. Avtalen ble satt i stand av stortingsmennene Finn Øen, direktør i HSD, og Olav Aslakson Versto, daværende styreleder i Vest-Telemark Billag. Avtalen bestemte også hvordan inntektene skulle fordeles og at begge selskapene skulle stille med godt materiell og fornye samtidig. 1. januar 1955 samlet HSD sine forskjellige bilruteselskaper i en større enhet, så Odda-Breifonn-Hovden Billag ble en del av H.S.D. Bilane.
Veien over Haukeli ble åpnet som helårsvei 30. september 1967, noe som gjorde at Odda-ruta kunne bli en helårsrute. HSD og Vest-Telemark Billag (Vest-Telemark Bilruter (VTB) fra 1972) søkte derfor om konsesjon på strekningen Odda – Bø – Oslo med korrespondanse til Haugesund. Dette ble gjentatt etter hvert regjeringsskifte, men Samferdselsdepartementet lot seg ikke overtale. På den tiden ble det forsøkt å i størst mulig grad beskytte jernbanen mot konkurranse som kunne true passasjertallene til NSB. HSD og VTB fikk likevel innvilget midlertidig løyve til å kjøre ekspressrute på hele strekningen Haugesund – Oslo i forbindelse med påsketrafikken i 1983, og kjørte også til høytidene i 1984 og 1985.
Haukeliekspressen starter og NOR-WAY etableres
I september 1986 fikk selskapene endelig innvilget konsesjon for hele strekningen, og den 21. november 1986 gikk de aller første avgangene med Haukeliekpsressen fra Haugesund 9:00 og Oslo 9:30. 13:55 til 14:30 hadde begge bussene matpause og sjåførbytte ved kafeteriaen til Vinje Turisthotell i Åmot, og ankomst til destinasjonene Oslo 18:50 og Haugesund 19:25. Turen tok altså snaut ti timer og det kostet 320 kroner for en enkeltbillett hele veien. På grunn av begrensninger i konsesjonen var det kun fredag, lørdag og søndag ruta gikk hele veien til og fra Oslo, mens passasjerene måtte bytte til korresponderende tog på Bø stasjon resten av uka. I forbindelse med høytider som jul og påske gikk bussen til og fra Oslo daglig.
Da Haukeliekspressen ble startet var mange norske busselskaper i sving med å starte ekspressbussruter i sine nærområder. Først ute var Valdresekspressen som startet mellom Fagernes og Oslo i 1985, og også E6-expressen gikk til og fra Oslo før Haukeliekspressens tid. Da Haukeliekspressen kom igang kopierte de fargene som Valdresekspressen hadde; hvite busser med skråstilte røde og hvite striper.
Fra og med 1. januar 1989 ble det mulig å sende ekspressgods med Haukeliekspressen. Etter en utvidelse av konsesjonen kunne selskapene utvide med å kjøre nattrute for ukependlere fra 15. desember samme år, det vil si natt til lørdag og natt til mandag. Haukeliekspressen ble da den første ekspressruta i landet med både natt- og dagtilbud. Nattbussene kjørte fra Haugesund 21:30 og Oslo 22:00, og var framme i motsatt ende henholdsvis 6:30 og 7:00 dagen etter. Også på nattavgangene var det samtidig pause for begge bussene i Åmot, der hotellet etter avtale holdt oppe. Til pinsen 1990 ble kafeteriaen til hotellet i Åmot flyttet ut av hovedbygget og åpnet i eget bygg som Vinje Kro og Veigrill. Det nye bygget ble spesielt tilpasset ekspressbussene med toaletter i fløyen nærmest bussene, som er tilgjengelig fra egen dør i forbindelse med nattavgangene om kroa ikke er åpen.
Allerede to år før veien over Suleskar (Fv45) ble åpnet, ble det kjent at VTB ønsket å starte en ekspressrute mellom Stavanger og Vest-Telemark. Ruten ville i korrespondanse med Haukeliekspressen gi et ekspressbusstilbud på strekningen Stavanger – Oslo, men kun i sommermånedene når veien er åpen. Da Suleskarveien åpnet 21. september 1990, gikk første avgang med Suleskarekspressen, som startet i Stavanger på morgenen, korresponderte med Haukeliekspressen i begge retninger i Åmot og tilbake i Stavanger på kvelden. Ruta over fjellet var over 10 mil kortere enn ruta langs hovedveiene ved kysten. Ruta gikk stort sett kun i prøvetrafikk høsten 1990, men gikk i etterfølgende år stort sett mellom mai/juni og august/september. Suleskarekspressen ble de første årene drevet av VTB i samarbeid med selskapet ANS Ekspressen, der Bjerkreim Bilselskap, Høle & Forsand Billag og NSB Stavangerrutene stod bak. Fra midten av 90-tallet var det Sirdalsruta som var VTBs samarbeidspartner på ruta.
Haukeliekspressen som eget ekspressbussrutenett
1. mai 1991 ble rutenettet utvidet ytterligere. I tillegg til Haugesund – Oslo og Voss – Kristiansand (Setesdalsekspressen), kom det en ny arm av Haukeliekspressen på strekningen Bergen – Skien. Alle rutene korresponderte på Haukeliseter, så slik at passasjerene fritt kunne reise mellom Haugesund, Bergen eller Voss og Kristiansand, Skien eller Oslo. Alle rutene, inkludert Setesdalsekspressen, ble fra da markedsført som Haukeliekspressen. Forlengelsen til Skien ble mulig etter at VTB 2. april 1990 overtok all rutetrafikken mellom Bø og Skien. Det ble i 1991 inngått samarbeid med NSB Vestfoldrutene om korresponderende ruter fra Skien til Porsgrunn, Larvik, Sandefjord, Tønsberg og Horten.
17. juni 1991 fikk Haukeliekspressen konkurranse på strekningen til Bergen fra den nye NOR-WAY-ruta Bergen–Oslo Ekspressen via Hardanger–Telemark drevet av AS Kombinertekspress. Bak selskapet Kombinertekspress stod Åsane Billag, Bærums Forenede Bilruter, Odda Rutebuss og Haukedal Transport AS i Ølen. Ruta ble kjørt med kombibusser som rommet 24 passasjerer og åtte tonn gods. Strenge begrensninger i konsesjonen gjorde at bussene ikke hadde lov til å ta med lokalt reisende på Østlandet, så folk i Telemark og videre østover hadde kun mulighet til å reise i retning Bergen. Ruta ble ingen suksess, og ble lagt ned før året var omme.
I oktober 1992 fikk Haukeliekspressen konsesjon for nattrute alle netter i uka, etter at det hadde vært en prøveordning med natt til lørdag og mandag siden 1989. Fra 2. september 1993 ble nattruta utvidet til også å gjelde natt til fredag og tirsdag. Under OL på Lillehammer i 1994 gikk også nattruta hver natt, i perioden 10. – 26. februar.
1. oktober 1994 ble det ruteplanen endret. Voss – Kristiansand utgikk, men Setesdalsekspressen gjenoppstod på strekningen Haukeli – Kristiansand, kjørt av Setesdal Bilruter alene. Fra da ankom den Haukeli for å korrespondere med bussen vestfra og ventet der til bussen østfra kom, og deretter returnerte til Kristiansand. Passasjerene som for eksempel skulle reise fra Kristiansand til Haugesund fikk derfor en del ventetid i Haukeli, men det ble samtidig mulig å reise mellom Setesdal og Vest-Telemark.
I tillegg til morgenavgangen og nattavgangen, ble det fra 1. mai 1997 mulig å reise med en ettermiddagsavgang i begge retninger. Bussene på den avgangen startet i Haugesund 13:00 og Oslo 14:00. 18. august samme år ble det utvidet med ytterligere en avgang, men kun på østsiden av fjellet. Den nye avgangen startet i Haukeli 7:00 og var i Oslo 12:25, og returnerte fra Oslo 16:30 med ankomst Haukeli 21:40. I tillegg fikk Haukeliekspressen lov til å ta opp lokalt reisende mellom Bø og Oslo. I forbindelse med introduksjonen av den nye avgangen ble lokalrutene i Vest-Telemark tilpasset til å fungere som matebusser for ekspressen. 1. mai 1998 ble nattekspressen utvidet til å gå hele uka.
Tilbake til hovedruta Haugesund – Oslo
I 2003 ble det gjort endringer på rutene, blant annet for å møte en begynnende svikt i passasjertallene. 6. januar ble matpausen for morgenavgangen vestfra flyttet fra Åmot til Haukeli for å bedre korrespondere med Setesdalsekspressen, mens alle andre avgangene fortsatt hadde sin pause i Åmot. Fra 1. juni ble det satt opp enkelte direkteavganger som gjorde at reisetiden mellom endepunktene ble inntil en og en halv time kortere, omtrent tilsvarende nattavgangene. Dette ble oppnådd ved å sløyfe matpausen og å kun tillate stopp på et begrenset antall holdeplasser, i hovedsak der det var korrespondanse med andre busser. Fra 23. juni og til og med 17. august ble direkteavgangene kjørt hver dag, mens de fra 18. august kun gikk ved trafikktoppene på fredag og søndag.
Fra 1. januar 2004 ble det gjort store endringer ved at hele rutetabellen for dagavgangene ble strammet betydelig inn. Matpausen ble flyttet tilbake til Åmot og direkteavgangene ble sløyfet, samt at bussene droppet å kjøre innom Drammen sentrum og i stedet stoppet ved Kjellstad i Lier. Før denne endringen tok det opp mot ni og en halv time mellom Haugesund og Oslo, ned mot åtte timer med direkteavgangene, mens det etterpå tok rundt åtte og en halv time. For å gjøre ekspressen ytterligere attraktiv for de lengste avstandene, ble det fra november 2004 innført en makspris på 450 kroner, som betydde at en voksenbillett på strekningen Bergen – Oslo ble 190 kroner billigere. 2004 ble i første omgang siste sommersesong for Suleskarekspressen, som ble lagt ned på grunn av lite passasjergrunnlag.
I november 2006 ble HSD Buss til Tide Buss i forbindelse med Tide-fusjon. 16. august 2008 ble Tides del av Haukeliekspressen flyttet over til søsterselskapet Tide Reiser og armen til Bergen ble tatt ut av Haukeliekspressen fordi lokaltrafikken i Hardanger og Voss gikk over til å kjøres på bruttoanbud for Skyss. I stedet for å kjøpe tjenester fra Haukeliekspressen som tidligere, valgte Skyss heller å sette opp egne busser på strekningen Bergen – Odda. Det ble lagt opp til at bussene skulle korrespondere med Haukeliekspressen på Seljestad vektstasjon. Bussene hadde imidlertid en lavere standard, det gikk ikke an å kjøpe gjennomgående billett, og bussen mot Bergen hadde ikke plikt til å vente mer enn 15 minutter ved forsinkelse. Dette førte til store problemer for de reisende ved kolonnekjøring over fjellet eller andre større forsinkelser østfra.