cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mattilsynet
Organisering
Fra februar 2015 er Mattilsynet omorganisert i fem regioner: Nord, Stor-Oslo, Øst, Midt og Sør-Vest. Hver region er igjen inndelt i avdelinger.
Robert McNamara
ABM
På slutten av sin regjeringstid gikk McNamara imot et ABM system som var foreslått utbygget i USA, og hevdet at kostnaden ville bli for stor (minst 40 milliarder dollar) og dessuten ineffektivt, da Sovjetunionen ville øke sitt offensive potensial for å oppheve USAs forsvarsmessige fordel. Under press for å fortsette ABM-programmet etter at det ble klart at Sovjetunionen hadde startet et lignende program, gikk McNamara omsider med på et «tynt» system, men han trodde aldri at det ville være klokt for USA å gå i denne retningen.
Mattilsynet
Kritikk av Mattilsynet
EFTAs overvåkningsorgan (ESA) kritiserte i 2006 Mattilsynets kontroll med måten norske pelsdyr avlives på, dyretransport, og slakterier. ESA kritiserte i 2009 Mattilsynets overvåkning av matvarer, særlig fiskeprodukter, som kommer inn i Norge gjennom grensekontrollstasjonene til Mattilsynet. ESA oppdaget blant annet mangelfull veterinærkontroll, manglende oversikt over transittvarer, og dårlig samarbeid mellom Mattilsynet og Tolletaten. ESA kritiserte også Mattilsynet for manglende kontroll med dyrenes helse i norske fjøs.
Robert McNamara
ABM
Han trodde alltid at det beste forsvarssystemet for USA var å oppnå paritet med Sovjetunionen i destruksjonsevne; kalt terrorbalanse (også kjent som MAD – Mutually Assured Destruction). Et ABM-system ville være ineffektivt som våpen sammenlignet med kapasiteten til å utplassere kjernefysiske missiler.
Vietnamkrigen
Under president John F. Kennedy, mens McNamara var forsvarsminister, økte de amerikanske troppene i Vietnam fra 500 til 16 000.
McNamara var klar over Dow Chemicals Agent Oranges potensielt dødelige effekt, allerede da det ble brukt i Vietnam, og lenge før veteranene kom hjem, og begynte å dø eller svekkes som et resultat av plantegiften. Fremdeles er fødselsdefekter etter denne giften vanlig i Vietnam.
Udo Dirkschneider
Udo Dirkschneider (født 6. april 1952 i Wuppertal, Tyskland) er en tysk heavy-metal-vokalist, tidligere medlem av Accept, nå bandleder for U.D.O. og Dirkschneider. Han ga i 2022 ut sitt første soloalbum, My Way.
Accept og U.D.O.
Dirkschneider stiftet Accept i sin hjemby Solingen (35 km fra Wuppertal) i tidlig på 1970-tallet og ledet bandet gjennom flere utskiftinger til de platedebuterte i 1979 og slo gjennom på verdensbasis i 1984 med Balls to the Wall (1983). Han forlot Accept i 1987, og satte sammen bandet U.D.O. som debuterte i 1988 med Animal House, et album der alle låtene var skrevet sammen med tidligere bandmedlemmer fra Accept. I perioden 1993–1996 ga han ut tre plater med Accept igjen, før han satte sammen en ny besetning av U.D.O. Dirkschneider opptrådte igjen med Accept på musikkfestivaler i 2005, men fortsatte parallelt arbeidet med U.D.O.
Dirkschneider
Dirkschneider turnerte fra 2016 sammen med bandmedlemmer fra U.D.O. under navnet Dirkschneider med Accept-låter på repertoaret for siste gang, og vil deretter holde seg til U.D.O.-låter når han opptrer.
Turban
Turban er en hodebekledning som består av et langt, smalt tøystykke som blir viklet omkring hodet, gjerne over en kalottliknende lue, og tradisjonelt særlig båret av menn i India, Iran og Tyrkia. Turbanliknende hodeplagg ble også båret i Europa på 1400-tallet, i form av såkalte chaperoner, og som moteplagg for kvinner på 1900-tallet. Der er flere måter å binde turbanen på.
Mannlige sikher forventes å bære dastar, som er deres turban.
Ordet turban stammer fra de persiske ordene for «bind» og «vikling» og er en sammenblanding med det tyrkiske tülbend som også brukes om tulipan.
Eksterne lenker
ਪਗੜੀ
Nedstrømning
Nedstrømning er en prosess der en væske eller gass med høy tetthet synker ned under en væske eller gass med lavere tetthet. Dette skjer når kaldt vann eller saltvann synker under varmere eller ferskere vann. I atmosfæren skjer det når kald luft synker under varmere luft, ofte som en del av en konveksjonscelle.
Charles Messier
Charles Messier (født 26. juni 1730 i Badonviller, død 12. april 1817 i Paris) var en fransk astronom og kometjeger. Han er best kjent for sin liste over stjernetåker og stjernehoper – den såkalte Messiers katalog.
Bakgrunn
Messiers fødeby Badonviller var hovedstad i fyrstedømmet Salm. Han var det sjette av tolv barn av tjenestemannen Nicolas Messier. Seks av hans søsken døde som barn. Hans interesse for astronomi ble vakt allerede i 1744, da han kunne observere den store sekshalede kometen C/1743 X1.
Karriere
Messier startet karrieren som assistent for en annen fransk astronom – Joseph-Nicolas Delisle, i 1751. I forbindelse med forutsigelsen av Halleys komets tilbakekomst i 1758 ble Messier interessert i kometer, og var året etter blant de første som observerte den. I alt oppdaget Messier minst 13 kometer og gjenoppdaget eller var uavhengig «medoppdager» av ytterligere syv kometer.
I 1758 antok Messier feilaktig at Krabbetåken var en komet. For å unngå lignende feil i fremtiden, og dermed lette arbeidet med å lete etter kometer, påbegynte han sin berømte katalog. Krabbetåken ble dermed det første objektet (M1) i Messiers katalog.
I dag er det ingen som husker kometene Messier oppdaget, men han er udødeliggjort gjennom galaksene som har fått M i navnet sitt etter ham. Mest kjent er nok galaksen M87 i sentrum av Virgo-hopen.
Hans kones begravelse fralurte ham viktig tid til kometjakt, slik at Jacques Montaigne ble den som fikk øye på den aktuelle kometen i stedet. Da en kondolerende gjest uttrykte sin medfølelse i anledning konens død, skal Messier fortvilt ha sagt: «Jeg hadde oppdaget tolv, hvorfor skulle Montaigne frarøve meg den trettende!» Trolig var det gjestens ansiktsuttrykk som røpet at han hadde sagt noe galt, for han rettet seg selv forskrekket: «Akk, den stakkars kvinnen!»
Et stjernebilde var oppkalt etter Messier. Det lå ved siden av et stjernebilde som også er blitt avskaffet, kalt «Rangifer reinsdyret».
Carl Bonnevie
Carl Emil Christian Bonnevie (født 28. april 1881 i Trondheim, død 26. september 1972) var en norsk embedsmann og politiker (Arbeiderpartiet), sønn av Jacob Aall Bonnevie.
Han var utdannet cand.jur. i 1904, hvorpå han jobbet som sakførerfullmektig i Moss (1905), fullmektig i Vinger og Odalen (1906). Han var overrettssakfører i Kristiania (1907–10), og engasjert i Salten som politimann og sorenskriver (1910–15), samt på Stortinget i perioden 1913-15 for Bodø og Narvik. Han foretok studiereiser til Tyskland og Sveits og skrev bok derfra (1915).
Etter flytting sørover var han statsadvokat i Smaalenene og Hedmark, samt i Oslo (1915–18), før han var stasjonert ved legasjonen i Berlin og Wien (1919–23). Senere var han byrettsdommer i Oslo (1923), sorenskriver i Lofoten (1929) og egnens stortingsrepresentant i perioden 1934-36. Etter nok en flytting sørover var han lagmann i Agder (1936) og i Eidsivating (1945–51). Han ble førstelagmann for Borgarting (1950).
Kjernevåpenteknologi
Kjernefysisk våpenteknologi er fysiske, kjemiske og tekniske ordninger som gjør at en fysikk-pakke av kjernefysiske våpen detonerer. Det finnes tre grunnleggende typer teknologier. I alle tre har eksplosiv energi til utløste enheter blitt hentet primært fra kjernefysisk fisjon, ikke fusjon.
Håkon I den gode Adalsteinsfostre
Håkon I den gode, Håkon Haraldson eller Håkon Adalsteinsfostre (norrønt: Hákon Aðalstein, Hákon góði, Hákon Aðalsteinsfóstri) var født ca. 915 og døde ca. 961. Han var konge på Vestlandet fra ca. 933 til ca. 961.
Imielin
Imielin er en småby i Schlesien i det sørlige Polen. Byen er kjent for Our Lady of Scapular-kirken og et kapell hvor Napoleon ba i da han var på vei for å invadere Russland.
Håkon I den gode Adalsteinsfostre
Håkon var sønn til Harald Hårfagre og kanskje av ei Tora Mosterstong.
Imielin
Under den tyske invasjonen av Polen massakrerte tyske soldater 28 polakker fra Imielin natten til 5. september 1939.
Håkon I den gode Adalsteinsfostre
Barndom og oppfostring i England - tilnavnet Adalsteinsfostre
Ågrip (fra slutten av 1100-tallet) forteller at Håkon var var nær 20 år da han kom til Norge. Heimskringla (fra 1230-tallet) forteller at han var 15 år. Trolig ble Håkon da født en gang mellom 913 og 920.
Asurnasirpal II
Asurnasirpal II (akkadisk: Aššur-nāṣir-apli, «Assur er arvingens vokter») var konge av Assyria fra 883 til 859 f.Kr. Han etterfulgte sin far Tukulti-Ninurta II i 883 f.Kr.
Håkon I den gode Adalsteinsfostre
Barndom og oppfostring i England - tilnavnet Adalsteinsfostre
Saxo Grammaticus (etter 1085) omtaler Håkon var sønn av en norsk konge (Norvagiærex). Sagaene navngir ham senere som Harald Hårfagre. De fleste av de eldre sagaene forteller ikke hvem som var mor til Håkon. Ågrip (fra slutten av 1100-tallet), Fagrskinna (fra 1220-tallet) og Heimskringla (fra 1230-tallet) mente at hun het Tora Mosterstong. Ågrip og Fagrskinna mente hun var en trellkvinne. Heimskringla lar henne være av stormannsætt - i slekt med Horda-Kåre. Navnet og bakgrunnen kan godt være oppdiktet.
Asurnasirpal II
Familie
Asurnasirpal IIs far var Tukulti-Ninurta II. Hans sønn og etterfølger var Salmanassar III.
Håkon I den gode Adalsteinsfostre
Barndom og oppfostring i England - tilnavnet Adalsteinsfostre
Adalstein var engelsk konge i perioden 927–939. Forfatteren av Fagrskinna (fra 1220-tallet) forteller at Håkon ble sendt til England med sendebud. Håkon er ikke omtalt i engelske kilder, og kan være diktet av senere sagaskrivere. William av Malmesbury forteller at Harald ga et skip, sendt med budbringere til kong Adalstein i York, men uten at Håkon nevnes.
De eldste sagaene spriker noe om Håkon ble kristen i England: De yngre sagaene forteller at Håkon var kristen. Det er ikke urimelig om Håkon ble døpt eller primsignet i England.
Asurnasirpal II
Styre
Palassene, templene og andre bygninger som ble reist av ham bærer vitne om betydelig framgang i rikdom og kunstartene. Han var kjent for sin brutalitet, benyttet seg av sine krigsfanger til å bygge en ny assyrisk hovedstad ved Kalhu (Nimrud) i Mesopotamia hvor han reiste mange imponerende monumenter. Han var også en skarpsindig administrator som innså at han kunne få større kontroll over riket ved å innsette assyriske guvernører framfor å være avhengig av lokale klientherskere som betalte tributt.
Håkon I den gode Adalsteinsfostre
Barndom og oppfostring i England - tilnavnet Adalsteinsfostre
Heimskringla (fra 1230-tallet) har en lengre fortelling om Håkon i England. Dette mangler helt i de eldre kildene, og regnes som oppdiktet.
Asurnasirpal II
Kriger
Asurnasirpal IIs nådeløse og brutale behandling av de som gjorde opprør mot den assyriske overherredømmet sikret at selv om hans hær ikke var til stede, ville det ikke bli ytterligere opprør. Ved å lede sin hær, som typisk sett var sammensatt av infanteri (inkludert hjelpetropper og utlendinger), tungt og lett kavaleri, og stridsvogner, erobret han de nyhettittiske og arameiske statene i nordlige Syria. Motstand ble avskrekket og mange av de mindre byene overga seg umiddelbart, ofte kom den assyriske hæren i møte for å tilby tributt. Slike tributter kom med ydmykende opptredener, slik Asurnasirpal selv har med stolthet dokumentert:
Asurnasirpal ødela ikke de fønikiske/kanaanittiske byene han erobret. Til det var de for inntektsgivende. Isteden ble de kilder for råmaterialer for hans krigsmaskin og hans byggeprogrammer. Jern var det behov for å gjøre våpen, libanesisk sedertømmer var behov for byggekonstriksjoner, og gull og sølv trengtes for å betale soldatene.
Palasset i Kalhu
Asurnasirpals palass ble bygget og fullført i 879 f.Kr. i den nye byen Kalhu (Nimrud). Lokaliseringen er i dagens Irak rett nord for Bagdad. Palasset ble fylt med relieffer innskåret i alabast. Disse var detaljerte bilder hvor mange framstilte kongen omgitt av bevingede ånder, eller opptatt i jakt eller i krig. Hver av relieffene hadde også tekst innskrevet. Disse tekstene var enten den samme eller svært like på hvert relieff, og er således karakterisert som standardinskripsjonen. Disse begynte med å spore Asurnasirpals slekt tilbake tre generasjoner og regnet opp hans militære seirer, definerte grensene for hans rike, fortalte hvordan han grunnla Kalhu og bygget palasset. Asurnasirpal II bygget også en massiv port ved Kalhu.
Den britiske arkeologen A.H. Layard utgravde Kalhu på 1840-tallet, avdekket nordvestpalasset til Asurnasirpal II. I dag er mange av relieffene fra utgravningene ved Kalhu tatt vare på i galleriene i British Museum i London, men en del andre relieffer befinner seg i museer i Europa, Japan og i USA.
Håkon I den gode Adalsteinsfostre
Familie
Ågrip forteller at Håkon var gift med en hedensk kvinne, men uten å navngi henne.
Heimskringla forteller at Håkon hadde datteren Tora, men ingen sønn som kunne arve kongedømmet. Opplysningen om Tora finnes ikke noen av de eldre sagaene, og er nok oppdiktet.
Konge på Vestlandet
Sagatekstene spriker en del om hvorfor Håkon kom tilbake til Vestlandet. Noen kan tolkes som at han dro på eget initiativ, andre forteller at det ble sendt bud på ham:
De yngre sagaene forteller at Håkon styrte i Viken. Dette regnes som oppdiktet.
De eldste sagaene forteller at Håkon styrte mellom 25 og 28 år:
Annalis Regii (fra ca. 1300–1328) forteller at Harald Hårfagre gjorde Eirik til overkonge over brødre sine i 928, Eirik ble så konge da Harald Hårfagre døde i 931, Håkon kom i 933 og Eirik reiste i 934. Håkon falt i 960.
De norrøne kronologiene stemmer ikke med de engelske. Encyclopedia Britannica skrev at hans regjeringstid ble datert som ca. 933–960 av middelalderhistorikere, men ble senere mer pålitelig anslått til ca. 946–961. Det gis ikke noen kilder, men dette forutsetter trolig at Eirik Blodøks var den samme som kong Erik Haraldsson av Northumbria - se artikkelen om Eirik Blodøks.
Striden med Eirikssønnene (Gunnhildssønnene)
Håkons store problem de siste årene av sin styringstid var nevøene sine. Broren, Eirik Blodøks, var gift med Gunhild Kongemor. Hennes opphav er ukjent, og kildene spriker. Hun kan ha vært alt fra engelsk, skotsk, fra Hålogaland, eller dansk - datter av danskekongen Gorm den gamle. Hun kan så fall ha vært søster til kong Harald Blåtann i Danmark.
Da Eirik rømte landet, skal Gunnhild og hennes sønner (Eirikssønnene eller Gunnhildssønnene som de også kalles) ha flyttet til Danmark. Eiriks sønner hadde arverett etter Harald Hårfagre.
Slaget ved Avaldsnes kongsgård
Slaget ved Avaldsnes kan ha vært starten på krigstiden mellom Håkon og Eirikssønnene.
I følge Ågrip hadde Håkon på denne tiden vært konge i 15 år, som kan bety at slaget var omkring 948. Ågip forteller videre at slaget endte med tap for Eirikssønnene. Guttorm, Halvdan og Øyvind Eirikssønner ble drept.
Jannecke Øinæs
Jannecke Steenfeldt-Foss Øinæs (født 27. mars 1980) er en norsk vokalist og skuespiller.
Håkon I den gode Adalsteinsfostre
Slaget ved Avaldsnes kongsgård
Slaget er ikke omtalt av Theodoricus, i Historia Norvegiæ, Noregs konungatal eller Fagrskinna. Om slaget har funnet sted er derfor uvisst. Dateringen fra Ågrip stemmer også dårlig med når de andre sagaene mente at striden startet.
Slaget på Rastarkalv på Møre
Gamle Gunnhildsson (og kanskje noen av brødrene) angrep Håkon ved Frei i Kristiansund. Håkon vant:
Jannecke Øinæs
Hun spilte som barn i musikalene Les Misérables, Annie og Trollmannen fra Oz. I 1989 sang hun duett med Kari Gjærum i Melodi Grand Prix med sangen «Barneøyne». Som voksen har hun spilt bl.a. Rizzo i Grease på Chat Noir og Lily i Annie på Sentrum Scene. Hun spilte i perioden 2008-2010 rollen som Cecilie Dahr Hove i Hotel Cæsar på TV 2. I 2010 og 2011 gjorde hun rollen som Rødnissejenta i Jul i Blåfjell på Folketeatret. I september 2012 åpnet hun sin egen webserie kalt "Wisdom From north, another conversation", der hun reiser rundt og intervjuer folk som inspirerer henne. Her har hun intervjuet bl.a. tidligere prest Helge Hognestad, filmskaper Terje Toftenes, UFO-entusiast Richard Dolan og foredragsholder og forfatter Camillo Løken.
Slaget om Narvik
Slaget om Narvik ble utkjempet under andre verdenskrig fra 9. april til 8. juni 1940 og var et frontavsnitt i fjellområdene i Ofoten omkring Narvik og en serie sjøslag i Ofotfjorden. Nazi-Tysklands mål med invasjonen av Norge var å sikre forsyningen av jernmalm fra de svenske gruvene i Kiruna og Gällivare som ble skipet ut i Narvik som var antatt å ha avgjørende betydning for Tysklands rustningsindustri, samt erobre den norske flyplassen på Bardufoss.
Slaget startet om morgenen 9. april da ti jagere som ledd i angrepet på Norge i 1940 torpederte de norske panserskipene «Norge» og «Eidsvold» og landsatte tyske bergjegere i Narvik og Bjerkvik. Norske styrker var allerede beordret i stilling av generalmajor Carl Gustav Fleischer. Byen ble imidlertid umiddelbart overgitt til tyskerne av oberst Konrad Sundlo, som var medlem i det tyskvennlige fascistpartiet Nasjonal Samling (NS). Oberst Sundlo ble beordret arrestert av generalmajor Fleischer neste dag. Etter to sjøslag i Ofotfjorden den 10. og 13. april ble den tyske invasjonsflåten senket av britiske Royal Navy. Tyske styrker holdt i slutten av april Ofotbanen og fjellområdene fra Gratangen i nord til Ankenes i sør, men ble tvunget på retrett mot svenskegrensen av norske og franske styrker fra nord og polske styrker på Ankenes-halvøya sør for Narvik. Den 28. mai ble Narvik gjenerobret av allierte styrker og de tyske styrkene under ledelse av Eduard Dietl var nær overgivelse. På grunn av Frankrikes nederlag på vestfronten, trakk de allierte seg ut fra Nord-Norge 8. juni 1940, og de norske styrkene ledet av general Fleischer la ned våpnene.
Slaget om Narvik har blitt omtalt som Hitlers første nederlag i andre verdenskrig ettersom byen ble gjenerobret. Men det er også omtalt som en alliert seier som glapp fordi Nord-Norge ble oppgitt uten at de tyske styrkene hadde blitt tvunget til kapitulasjon. Narvik-felttoget er det eneste under den tyske invasjonen av Norge hvor norske styrker gjennomførte langvarige vellykkede offensive operasjoner mot tyske styrker.
Tysk invasjon
Invasjonen ble utført ved troppetransport av ca. 2 000 østerrikske Gebirgsjägere fra 139. Gebirgsjägerregiment på ti nybygde tyske jagere. Dette var soldater som var spesialtrente i fjellandskap og hadde rykte på seg til å være blant annet gode skiløpere. I grålysningen og snøværet den 9. april ble de norske panserskipene «Norge» og «Eidsvold» torpedert og senket på Narvik havn. Den norske kommandøren i Narvik, oberst Konrad Sundlo (som var medlem av Nasjonal Samling) overga byen uten kamp. Kapitulasjonen ble unngått ved at 200 norske soldater under ledelse av majorene Sigurd Omdal og Sverre Spjeldnæs unnslapp fra Narvik om morgenen den 9. april, men ble nedkjempet av tyske styrker ved Bjørnfjell stasjon ved svenskegrensen. Totalt døde 8 500 mennesker (militære og sivile) i kampene i og rundt Narvik.
Etter norsk kapitulasjon i Trøndelag og alliert tilbaketrekning fra Namsos begynte tyske styrker marsjen nordover i Nord-Trøndelag og Nordland. Hemnesberget ble overraskende inntatt 10.-11. mai, Mo i Rana ble inntatt 17. mai. Tyske styrker gikk opp Dunderlandsdalen og over Saltfjellet. Norske og britiske styrker trakk seg ut av Saltdal 27. mai.
Det første sjøslaget om Narvik
Den 10. april slo den britiske Force H til, og fem britiske jagere under kommando av Bernard Warburton-Lee på flaggskipet «Hardy», seilte inn i Narvik havn. De senket de to tyske jagerne «Wilhelm Heidkamp» og «Anton Schmitt», og skadet «Diether von Roeder» alvorlig, og senket ytterligere syv andre tyske skip, deriblant ammunisjonforsyningsskipet «Rauenfels». De to britiske jagerne «Hunter» og flaggskipet «Hardy» ble senket, samt 11 handelsskip (seks tyske, ett britisk, to svenske og to norske). Kommandørene på begge sider i slaget ble drept. Friedrich Bonte fikk Jernkorsets Ridderkors og Bernard Warburton-Lee fikk Victoria Cross post mortem.
Det andre sjøslaget om Narvik
Viseadmiral William Whitworth ble sendt til Narvik med slagskipet HMS «Warspite» og ni jagere i følge med fly fra hangarskipet HMS «Furious». 13. april ble det andre sjøslaget i Narvik satt igang, og resten av de tyske jagerne ble senket eller satt på land for egen maskin for å forsøke og berge mannskapet. Britene ødela åtte tyske jagere og en undervannsbåt og fikk selv tre jagere skadet. Undervannsbåten «U-64» ble senket av et fly fra HMS «Warspite», og var den første ubåt som ble senket av et fly under andre verdenskrig. Ett av de tyske skipene, «Georg Thiele», står fortsatt (2011) med baugen 30 meter over vannflaten i Sildvik i Ofotfjorden.
Som følge av at tyskerne mistet større deler av sine forsyninger, var de nødt til å utstyre egne soldater med norske uniformer og geværer fra Elvegårdsmoen (disse om lag 5 000 troppene gikk senere under den ironiske benevnelsen «fjellmarine»).
Kamper på land
Tyske styrker nedkjempet 16. april en norsk styrke på 200 mann fra Trøndelag på Bjørnfjell nær svenskegrensa, disse hadde unnsluppet fra Narvik invasjonsdagen. I Gratangen ble den tyske oppmarsjen fra Bjerkvik stoppet 12. april av norske befalsskoleelever.
24. april begynte en 40 dagers sammenhengende norsk offensiv ledet av general Fleischer, med avdelinger fra IR 15 og IR 16, Alta bataljon og Trønderbataljonen I/IR12. Uvær den 24. april gjorde at de ikke nådde sine mål denne dagen. Grytidlig 25. april ble Trønderbataljonen utsatt for tysk overraskelsesangrep i Gratangsdalen og led store tap. Men samme dag fortsatte den norske offensiven, og tyske styrker ble etter kort tid drevet tilbake fra Lapphaugen. Gratangen var på norske hender.
Etter kontinuerlige kamper ble fjellene i Læigastindmassivet og på Kuberg-platået erobret: Roasme, Ørnfjell, Storebalak, Hundbergan, Lillebalak, Næverfjell, Kuberget. Slaget på nordfronten kulminerte med harde kamper nær svenskegrensa ved 620-høgda og Holmvann i månedsskiftet mai/juni.
En norsk krigsbok sier: Den norske innsatsen på Hundbergan, der de nærmest tilintetgjør en hel tysk avdeling, må vel være noe av det mest underkommuniserte i krigshistorien om landkrigen i Norge 1940.
På sørfronten ble de tyske og østerrikske styrkene presset stadig lenger mot svenskegrensa av en polsk eksil-bataljon på Ankenes-halvøya. Den franske fremmedlegionen invaderte Bjerkvik den 13. mai med tung britisk sjøveis artilleristøtte. Dette, samt press fra Alta Bataljon førte til tysk retrett til en ny forsvarslinje sør for Jernvannene ved Haugfjell og Rundfjell.
Bøffelmarsjen
Tyske soldater begynte 2. juni en marsj («operasjon Bøffel») over fjellet langs grensen fra Røsvik mot Narvik for å støtte Dietls styrker der. Planen var å sende over 2 000 tyske soldater. Det lyktes å skape en forbindelse over land mellom Fauske og Narvik, men uten at dette fikk noen militær betydning.
Gjenerobring av Narvik
Den britiske flåten under flaggskipet, HMS Warspite, bombarderer Narvik i tre timer og skyter deler av byen i brann den 24. april 1940. Den 28. mai tok en norsk bataljon fra IR 15 og en avdeling fra den franske fremmedlegionen tilbake Narvik fra Øyjord-halvøya. Selve byen var ubesatt, men i fjellene øst for byen måtte østerrikerne trekke seg ut etter harde kamper og tung beskytning fra britisk marine. Etter gjenerobringen ble byen bombet av tyske fly 31. mai, og bombingen fortsatt 2. og 7. juni. Før bombingen tok til ble 4 500 sivile evakuert sjøveien. Evakueringen ble organisert av Patrick Dalzel-Job (inspirasjon til James Bond) og ordfører Broch.
Allierte styrker trekker seg ut
Første uka av juni var det ifølge den tyske hærledelsen kun et tidsspørsmål når tyskerne ville ha måtte kapitulere eller la seg internere i Sverige. Men på det tidspunktet hadde Wehrmacht brutt igjennom fronten i Frankrike, og det ble besluttet av de allierte å trekke seg ut av Norge. Den 8. juni måtte de norske styrkene legge ned våpnene, da den allierte hærledelsen nektet å etterkomme den norske forespørselen om å etterlate sine våpen til de norske styrkene slik at de kunne fortsette striden på egen hånd.
Luigi Dadaglio
Luigi Dadaglio (født 28. september 1914 i Sezzadio i Italia, død 22. august 1990 i Roma) var kardinal i den katolske kirke. Han virket lenge i det pavelige diplomati og ble i 1967 pavelig nuntius i Spania. Han deltok under det Annet Vatikankonsil. I 1980 ble han sekretær for Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen, og i 1994 Storpønitentiar.
Slaget om Narvik
Minnesmerker
En rekke minnesmerker finnes i Nord-Norge og i utlandet. Her er en liste over noen av dem. Flere franske byer har navngitt plasser og gater til minne om slaget ved Narvik, blant andre:
Luigi Dadaglio
Han ble kreert til kardinal av pave Johannes Paul II i 1985 med titteldiakoniet San Pio V a Villa Carpegna.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Slaget om Narvik
Verning av krigshistorisk landskap i Narvikfjellene
8. juni 2020, på dagen 80 år etter at Narvik falt, kunngjorde riksantikvaren at krigshistorisk landskap i Narvikfjellene blir fredet. Fredningen ble markert 10. september 2020 med en marsj i fjellene med representanter fra Regjeringen, Forsvaret og riksantikvaren.
Verning av området freder med dette kulturminner fra de siste kampene mellom norske og tyske styrker i mai og juni 1940. Formålet er å sikre det krigshistoriske landskapet og spor etter blant annet kamphandlinger og støttetjenester.
Håkon I den gode Adalsteinsfostre
Slaget ved Fitjar på Stord
Håkonarmål forteller at Håkon ble hentet til Odin i Valhall etter et slag i fjæra på Stord. Sagaene knytter det senere til Fitjar på Stord - se artikkelen om Slaget ved Fitjar.
Slaget om Narvik
Verning av krigshistorisk landskap i Narvikfjellene
Foreløpig er det registrert rundt 700 slike kulturminner i området. Det er rester etter sko, ski, hermetikkbokser, patronhylser. Det er svært mange gjenstander som beskriver hvordan disse dagene var for soldatene under slaget.
Det fredete området er på nesten 27 km2, og med er med dette det største landområdet som noen gang er vernet i Norge. Fredningen omfatter et stort mangfold av krigsminner i form av enkle skyte-, hvile- og observasjonsstillinger, telt- og leirplasser, og tusenvis av gjenstander fra krigshandlingene i mai og juni 1940.
Håkon I den gode Adalsteinsfostre
Slaget ved Fitjar på Stord
Håkon jaget Eirikssønnene på flukt, men Håkon ble truffet i sluttfasen av kampen.
Håkon forblødde og døde i Håkonshella.
Håkon som kirkebygger
Theodoricus, Noregs konungatal, Historia Norvegiæ og Fagrskinna forteller likevel ikke noe om at Håkon fremmet kristendommen i Norge.
Unntakene er Ågrip (fra slutten av 1100-tallet) som forteller kort at Håkon fikk bygd noen kirker, og innsatte lærde menn. Videre reiste trønderne seg mot ham på Mære da han bød dem kristendommen. Fagrskinna forteller derimot at besøket på Mære gikk fredelig for seg, uten at kristning omtales. Heimskringla (fra 1230-tallet) gjenforteller det samme som Ågrip og Fagrskinna, men dikter det sammen til en større dramatisk fortelling.
Håkon kan da ha fått bygd noen kirker, men det er usikkert. Teksten om Mære er trolig oppdiktet. Håkon hadde heller ikke herredømme i Trøndelag.
Fridtjov Birkeli har gjettet på om Håkon kan ha hatt med seg Sigfrid til Norge. Sigfrid er referert til i en engelsk kilde som biskop i Norge i kong Edgards kongeperiode (958-975). Men han kan også ha vært i Norge etter Håkons død.
Håkon som opphavsmann til leidang
Sagaene fra 1100-tallet (Theodoricus, Ågrip, Noregs konungatal og Historia Norvegiæ) forteller ikke noe om at Håkon innførte leidangsordningen. Forestillingen om at Håkon laget en leidangsordning kommer ikke før med de yngre sagaene på 1200-tallet, og trenger ikke være rett. Fagrskinna utdyper dette med at Håkon stilte krav om utbud mot utenlandske skip - antall skip fra hvert fylke, størrelsen på skipene, hvem som skulle stille, hvilke våpen de skulle ha og bruk av varder.
Om Håkon faktisk fikk gjennomført leidang, og i hvilket omfang er uvisst.
Håkon som opphavsmann til Gulating
De fleste sagaene fra 1100-tallet (Theodoricus, Noregs konungatal og Historia Norvegiæ) forteller ikke noe om at Håkon opprettet lagting. Ågrip (fra slutten av 1100-tallet) er unntaket, og forteller at Håkon satte Gulatingsloven etter råd fra Torleiv Spake, men uten å gi detaljer.
Om Håkon faktisk fikk dette gjennomført og i hvilket omfang er uvisst. Knut Robberstad mener at Håkon den gode ikke kan ha laget loven som var mønsteret til de islandske lovtekstene fra 930. Videre at det som står i kongesagaene om at Håkon satte Gulatingsloven bare kan gjelde enkelte deler av lovverket. Den tidligste omtalen av Gulatingsloven er ikke før i Are Frodes Íslendingabók fra 1120-årene.
Begravelse og ettermæle
Noregs Konungatal forteller at Håkon ble lagt i en haug "a Sæheimi", uten flere stedsreferanser. Ågrip sier at han ble hauglagt på Sæheim i Nordhordaland. Det er vanlig å knytte navnet til Seim i Alver kommune.
Etter Håkons død laget Øyvind Skaldespiller et kvad - Håkonarmål - som forteller om slaget på Stord, og om hans vei for å møte guden Odin i Valhall. Claus Krag mente at det er flere trekk ved det tilsvarende diktet om Eirik Blodøks (kalt Eiriksmål eller Eirikskvadet) som taler for at Eiriksmål ikke er ekte, men laget senere etter mønster av Hákonarmál. Andre har ment at Hákonarmál har hentet inspirasjonen fra Eriksmål, så dette er uvisst.
Håkon kalles stor sett bare Håkon eller Håkon Adalstensfostre i 1100-tallskildene. Ågrip og Fagrskinna kaller ham derimot Håkon den gode, men uten noen begrunnelse. Når og hvorfor en begynte å bruke tilnavnet den gode på Håkon, sier sagaene ikke noe om.
Cannonball
Cannonball er en amerikansk actionkrim og dramakomedie fra 1976 med David Carradine i hovedrollen. Regi er ved Paul Bartel.
Cannonball er delvis inspirert av «Cannonball Baker Sea-To-Shining-Sea Memorial Trophy Dash», som er benevnelsen på flere illegale billøp som ble arrangert i USA på 1970-tallet. Den kom omtrent samtidig med The Gumball Rally, som er basert på samme sak. Cannonball antas å være inspirasjonkilden til actionkomedien Verdens sprøeste bilrace og dens oppfølgere. Filmen er også kjent under den engelske tittelen Carquake.
Bartel lagde filmen bare året etter at han regisserte den langt voldeligere bilfilmen Death Race 2000.
Handling
Filmen handler om et ulovlig, hemmelig bilrace som går fra California til New York. Alt er tillatt, og alle kan delta. Favoritten er "Cannonball". Han konkurrerer ved hjelp av broren som ikke skyr noen midler for å sette konkurrentene ut av spillet.
Om filmen
Filmen fikk bare en av fire stjerner av den amerikanske kritikeren Roger Ebert.
I rollene
(Martin Scorsese, Roger Corman og Sylvester Stallone har små biroller i filmen).
Tivoli
Tivoli har flere betydninger:
Byavisa
Byavisa var ei gratisavis som ble utgitt i trondheimsområdet fra 1996 til 2016. Den ble distribuert til alle husstander i Trondheim, samt sentrale deler av Melhus kommune. Avisa ble utgitt annenhver onsdag. Avisa ble nedlagt på grunn av langvarig driftsunderskudd. . Siste nummer kom ut 25. mai 2016.
Historikk
Byavisa ble kjøpt av Norsk Avisdrift i 1998. Danske Søndagsavisen og senere A-pressen kom inn som eiere i 1999, og erstattet blant annet tidligere pornoblad-gründer Sten Ture Jensen på eiersiden. A-pressen solgte seg helt ut i 2001 og overlot alt til danskene.
Foruten Byavisa gav Norsk Avisdrift ut fire andre gratisaviser i Oslo og Akershus. I 2002 ble alle avisene lagt ned, deriblant Osloposten som alene kostet eierne 100 millioner kroner. Byavisa fikk imidlertid leve videre.
I 2003 startet avisen å utgi Byens Næringsliv. I november 2005 ble det etablert en søsterpublikasjon i Stjørdal og omegn, Byavisa Stjørdal. Byavisa Stjørdal ble imidlertid lagt ned etter ett års drift.
I 2008 solgte de danske eierne Byavisa og utgiverselskapet Norsk Avisdrift til NR1 Adressa-trykk Orkanger, som igjen eies av A-Media AS (Nr1trykk AS) (50 %) og Polaris trykk Trondheim AS (50 %), som igjen er datterselskaper av Amedia og Polaris Media.
Byavisa ble distribuert i ca 73 500 eksemplarer i Trondheim og sentrale deler av Melhus kommune. Avisa ble distribuert av Adressa Distribusjon AS. Redaktør var Karina Lein frem til 1. juni 2016. Daglig leder var Erlend Rogstad frem til 31. mai 2016. Byavisa ble styrt avviklet fra 1. juni 2016.
Bellatrix
Bellatrix er den tredje skarpeste stjernen i stjernebildet Orion, og den 27. skarpeste stjernen vi kan se på nattehimmelen. Bellatrix er Orions høyre skulder.
Dow Travers
Dow Travers (født 8. juli 1988) er en caymansk alpinist som deltok for Caymanøyene under Vinter-OL 2010, der han konkurrerte i storslalåm. Han er den første caymanske sportsutøveren som noensinne har deltatt i et vinter-OL. Han endte på 69.-plass.
Langøy Kystkultursenter
Langøy Kystkultursenter er en stiftelse som driver et tradisjonsrikt handelssted på Langøy, vest av Sotra. Landhandelen var i drift fra 1878 til 1973, og forsynte de omkringliggende gårdene med nødvendige dagligvarer. Ved siden av landhandelen består senteret også bakeri og naust.
Dow Travers
Han har to yngre brødre, som også konkurrerer på ski.
Langøy Kystkultursenter
Bygningene er restaurerte, og en kafé er åpen søndager i sommerhalvåret. Senteret er åsted for ulike kulturarrangement, ofte i forbindelse med kystsogevekene. I tilknytning til senteret er det tilrettelagt en badeplass for barn.
Senteret er Fjell kommunes tusenårssted.
Brassespark
Brassespark er en teknikk som brukes i fotball. Spilleren kaster seg bakover i lufta og sparker ballen over seg i den retning han hadde ryggen. Bena skal da gjøre en bevegelse som om man sykler eller sakser. Brassespark er en effektiv teknikk da ballen går en annen retning enn det motspillerne forventer.
Historie
Den spanske fotballspilleren Ramon Unzaga er kreditert for å ha utført det første brassesparket i 1914. Han flyttet senere til Chile og sparket ble senere kalt chilena. Den brasilianske fotballspilleren Leônidas da Silva perfeksjonerte brassesparket på 1930- og 1940-tallet. Sparket ble imidlertid først gjort verdenskjent av Pelé på 1960- og 1970-tallet.
Selve begrepet «brassespark» har sitt utspring fra «brasse» – det svenske kallenavnet for brasilianere – og skal ha fått fotfeste på norsk gjennom VM i fotball 1958.
Kjente brassespark
Den mangeårige toppscoreren Odd Iversen regnet sitt brassespark fra hjørnet av 16-meteren i kampen mellom og  på Melløs stadion i 1977 som sitt fineste mål.
Eyvind W. Wang
Eyvind Warncke Wang (født 8. desember 1942) er en norsk lokalpolitiker for (H) og var ordfører i Asker 1980–1995. Fra 1993 til 1997 var han vararepresentant til Stortinget. I flere år var han styreformann i Vestfjorden Avløpsselskap (VEAS). På 70-tallet var Wang ansatt hos Skotvedt Automobil as i Oslo som driftsleder.
Håndball-VM 2007 for menn
Håndball-VM 2007 for menn ble spilt i Tyskland i perioden 9. januar – 4. februar 2007.
Gruppe A
--
Gruppe B
--
Gruppe C
--
Süreyya Ayhan
Süreyya Ayhan Kop (født 6. september 1978 i Korgun i Tyrkia) er en tidligere mellomdistanseløper fra Tyrkia som vant sølvmedalje på 1500 meter under VM 2003. I tillegg ble hun europamester på 1500 meter under EM 2002 i München. Tidligere var hun også europeisk rekordholder på distansen, med tiden 3:55:33.
Bakgrunn
Faren hennes en tidligere friidrettsutøver, var både en rollemodell og viktig støttespiller da Süreyya startet med friidrett på junior high school. I 1992 ved treningssenteret for friidrett i Çankırı, ble hun oppdaget av sin fremtidige trener Yücel Kop. Hun utdannet seg ved universitetet Kahramanmaraş Sütçü İmam i sport og kroppsøving. Ayhan løp for sportsklubben MTA, Ankara og Fenerbahçe, Istanbul.
Håndball-VM 2007 for menn
Gruppe D
--
Süreyya Ayhan
Rekorder
Hun innehar de tyrkiske rekordene på 800 meter (2:00:64) og 1500 meter (3:55:33). Under Sommer-OL 2000 i Sydney, Australia, ble hun den første tyrkiske kvinne til å nå en olympisk finale, da hun kom til finalen på 1500 meter. Hun var Europas beste kvinnelige utøver på 1500 meter både i 2002 og 2003.
Karrierens høydepunkter
Før EM 2002 i München, var Ayhan ukjent utenfor Tyrkia. I 2002 tok hun Tyrkia's første gullmedalje i EM noensinne, ved å slå Gabriela Szabo på 1500 meter med to hundredels sekund, med tiden 3:58:79, i et løp hun ledet hele veien. Dette året ble hun kåret til Europa's beste kvinnelige friidrettsutøver.
Håndball-VM 2007 for menn
Gruppe E
--
Süreyya Ayhan
Affære
Ayhan fikk mye kritikk for sin affære med treneren Yucel Kop, en gift mann. Temaet ble tatt opp av Tyrkias styresmakter, som la press på at de skulle inngå ekteskap, noe de også gjorde. Dette reddet trolig karrieren til dem begge. Denne saken gjorde at tyrkiske kvinnesaksaktivister kom på banen, en av dem forfatter Vivet Kanetti, som utgav boken Løp Süreyya Løp.
Doping
Foran OL 2004 i Athen var hun et av det største tyrkiske håpene, men på grunn av brudd på prosedyrene under en dopingtest like før mesterskapet, fikk hun ikke delta og ble utestengt i to år. I november 2007 ble hun utestengt på livstid etter en positiv dopingtest på anabole steroider.
Håndball-VM 2007 for menn
Gruppe F
--
Gruppe I
-
Gruppe II
---
Gruppe III
---
Gruppe IV
-
Pelliciera rhizophorae
Pelliciera rhizophorae er en planteart i familien Tetrameristaceae.
Den er en mangrove og har brettrøtter, men ikke støtterøtter. Bladene sitter spredt og er eviggrønne, enkle, litt asymmetriske og fjærnervede. Bladranden har kjerteltenner. Blomstene er tvekjønnede og sitter enkeltvis i bladhjørnene. De har to røde til rosa støtteblad, 5 begerblad, 5 hvite eller rosa kronblad, 5 pollenbærere og 1 griffel. Frukten er opptil 13 cm i diameter og inneholder 1 frø.
Arten vokser i Mellom-Amerika og nordlige Sør-Amerika langs kystene både mot Det karibiske hav og Stillehavet fra Nicaragua i nord til Ecuador i sør.
Michael McDonald
Michael McDonald (født 12. februar 1952 i St. Louis i Missouri) er en amerikansk sanger og musiker mest kjent for sitt samarbeid med Steely Dan og som medlem av The Doobie Brothers. Han har også en omfattende solo-karriere gående. Michael McDonalds musikalske preferanser som soloartist er hovedsakelig pop, soul og rhythm and blues.
Fra 1982 har han operert mest som soloartist, men han har også vært studiomusiker for utallige artister, samt at han har deltatt på flere Steely Dan-konserter på 1990-tallet og 2000-tallet. Han har også medvirket som gjesteartist på flere The Doobie Brothers-konserter etter at han forlot bandet i 1982.
Line (album)
Line er et samlealbum av Ole Ivars, utgitt i 2007. Albumet inneholder sanger fra 1960- og 70-tallet.
Type 94 pistol
Type 94 Pistol (japansk: 九四式拳銃 – Kyūyon-Shiki Kenjū) er en liten, lett pistol fra Japan.
Den ble designet i 1934 av Kijirō Nambu og produksjonen startet samme år på Nambu våpenfabrikk. Våpenet var opprinnelig tiltenkt det sivile marked, og ble produsert i stort antall frem til slutten av andre verdenskrig, da større mengder ble levert til det militære på grunn av krigen. Det er antatt at over 70 000 eksemplarer ble produsert, men tallet er umulig å verifisere da all dokumentasjon vedrørende produksjonen forsvant på grunn av krigen.
Kvaliteten var ikke spesielt god, og verre ble den jo lengre krigen varte. Pistolen er også kjent for å kunne avfyre skudd hvis den lå en patron i kammeret ved å presse ned en hendel på venstre side. Det ble rapportert om episoder hvor offiserer skled i søla og våpenet gikk av idet de traff bakken. Anerkjente våpenforfattere som Ian V. Hogg har beskrevet pistolen som «den verste pistol noen gang approbert».
Ingrid Sahlin-Sveberg
Hun ble ansatt i NRK i 1959. Hun jobbet først med teknisk regi i Radioteatret, før hun begynte i Utenlandsprogrammet. Siden var hun i 15 år programleder for Nitimen og Reiseradioen. Sammen med Tor Åge Bringsværd laget hun på 1970-tallet over hundre radioprogrammer, deriblant programserien Mot Midnatt – Magasin for Skrekkblandet Fryd. Hun sluttet i NRK på sin 70-årsdag i 2010
Friidrett under Panamerikanske leker 1955
Friidrett under Panamerikanske leker 1955 ble arrangert i Mexico by i Mexico 1955. Det var 29 øvelser, 22 for menn og sju for damer. USA ble beste nasjon med tjue gullmedaljer foran Argentina med fire.
Nelly Sachs
Nelly Sachs (født 10. desember 1891 i Berlin, død 12. mai 1970 i Stockholm ) var en tyskfødt svensk lyriker og forfatter. Hun har både utgitt egne bøker og oversatt svensk lyrikk til tysk. I 1965 fikk hun Friedenspreis des Deutschen Buchhandels, året deretter Nobelprisen i litteratur. Hennes hymneartede poesi er en klagesang over det jødiske folks ulykker.
Bakgrunn
Sachs vokste opp i Maaßenstraße 12 i bydelen Schöneberg som enebarn i en privilegert jødisk familie. Hun hadde dårlig helse, men faren var fabrikkeier og hadde råd til å betale for hjemmeundervisning. Frem til Hitlers maktovertakelse i 1933 førte Nelly Sachs et beskyttet liv som andre i tysk overklasse. Hun studerte dans og litteratur, og hennes høyeste ønske var å bli danserinne, men da hun som 15-åring fikk Gösta Berlings saga i gave, skrev hun henrykt til Selma Lagerlöf, som også svarte henne og ble et forbilde for Sachs.
Forfulgt forfatter
«Å leve under trussel innebærer å befinne seg i en åpen grav uten død,» skrev Nelly Sachs. Hennes flukt fra Nazi-Tyskland handler om de rareste tilfeldigheter: Sachs kontaktet alt i 1938 Selma Lagerlöf om hjelp til et visum til Sverige, men fikk ikke svar. En venninne av familien dro til Värmland for personlig å forklare Lagerlöf hva som foregikk i Tyskland. Utrolig nok ble hun underveis påkjørt av en buss. I januar 1939 skrev Nelly Sachs et nytt brev til Lagerlöf der hun tryglet om hjelp, men fikk heller ikke denne gang noe svar. Den skadete venninnen ble omsider utskrevet fra sykehuset, og rakk også frem til Mårbacka; men denne gang ble Lagerlöf så forstyrret av håndverkere på taket at hun ikke oppfattet et eneste ord. Dagen etter gjorde venninnen et siste forsøk; i ren desperasjon skrev hun med store bokstaver en bønn om hjelp til Nelly Sachs. Selma Lagerlöf husket ingenting av sin brevkontakt med Sachs i 1906; men nå kviknet hun til, og gikk med til å skrive en anbefaling svenske myndigheter: «Det er av betydning for meg at frk Sachs mottas i Sverige.» Visum til Sverige - men bare som transitland - ble udstedt, og prins Eugen av Sverige bidro med å finne kausjonister som garanti for at Nelly Sachs ikke kom til å belaste den svenske staten. 16. mars 1940 døde Lagerlöf og kunne ikke lenger vært til hjelp. En tilsvarende nervepåkjenning var den måneden Sachs gikk og ventet på de 175 kronene som et visum ville koste. Hun mottok deportasjonsordren og visum til Sverige på samme dagen, og hun og moren klarte å få plass på det siste flyet fra Berlin til Stockholm. 12. mai 1940 fløy de fra Tempelhof lufthavn.
Livet i Sverige
Hun ble boende i Sverige resten av livet. Resten av familien forsvant i konsentrasjonsleir. Sachs og hennes mor delte en ettroms med pipende vannrør og -kraner nederst i Bergsunds strand 23 med utsikt til bakgården i Drakenbergsområdet i Stockholm. Nelly Sachs ble svensk statsborger i 1952, lærte seg svensk og brukte mye tid på å oversette Gunnar Ekelöf og andre svenske lyrikere.
Etter noen år i taushet etter flyttingen til Sverige kom hun tilbake med dikt av en helt ny dimensjon. Hennes stadige tema i samlinger som In den Wohnungen des Todes (1947), Sternverdunklung (1949) og Flucht und Verwandlung (1959) var hennes og jødenes opplevelser under forfølgelse, skrekk og død. Hennes mest kjente skuespill er Eli: Ein Mysterienspiel vom Leiden Israels (= Eli: et mysteriespill om Israels lidelse) fra 1951. Eli ble senere oppført både som hørespill og opera. Nelly Sachs fikk nobelprisen i litteratur i 1966 sammen med den israelske forfatteren Samuel Agnon, og begrunnelsen for tildelingen var «för hennes framstående lyriska och dramatiska diktning, som med gripande styrka tolkar Israels öde».
I 1960 ble Sachs innhentet av fortiden, og var lenge på sykehus etter et sammenbrudd. I 1965 fikk hun Friedenspreis des Deutschen Buchhandels og året efter på sin fødselsdag Nobelprisen i litteratur. Hun ble utnevnt til æresborger av Berlin i 1967. Samme år ble diktet O, die Schornsteine (= Å, skorsteinene) trykt. Hun er gravlagt på den jødiske kirkegården i Stockholm.
En kopi av hennes leilighet i boligblokken Bergsunds strand 32 er gjenskapt i et magasin under Kungl. biblioteket i Stockholm, med en stor del av hennes eiendeler. Ved Hornsbergs strand på Kungsholmen er Nelly Sachs-parken oppkalt etter henne.
Vestre Moland kirke
Vestre Moland kirke er en korskirke fra 1150 i Lillesand kommune, Agder fylke. Kirken ble utvidet til korskirke i 1797. Restaurert i 1966.
Byggverket er i stein og har 470 plasser. Altertavle med malerier av Gottfried Hendtzschel. (Se også Birkenes gamle kirke og Årdal gamle kirke). Rett sør for kirken ligger en skjoldformet gravstein i romansk stil fra høymiddelalderen. Tidligere har det vært enda en middelaldersk gravstein på kirkegården, men den ble fjernet i forbindelse med renovasjon i mellomkrigstiden.
Altertavle fra 1630 med malerier av Gottfried Hendtzsche l.
Kirken har to kirkeklokker hvor den eldste er over 800 år gammel. Den yngste er fra 1600-tallet og ble omstøpt i 1766.
Første skriftlige kilde som kirken er belagt i, er et diplom fra 13. desember 1347. Der nevnes nemlig Modgulandar kirkiu sokn.
Prester i Vestre Moland kirke
Vi kjenner ikke navnet på noen katolske prester, men etter reformasjonen er disse kjent:
Organister i Vestre Moland kirke
I 1884 ble lærer Gunder Aadnesen orgel kjøpt for 300 spesidaler. Dette orgelet tjenestegjorde i 44 år før det ble kassert som ubrukelig og det nye orgelet ble satt inn. Samme lærer ble så ansatt som organist og fikk 34 spesidaler i året i lønn.
Liste over Skid Row medlemmer
Liste over Skid Row medlemmer er en liste over medlemmer i heavy metal-bandet Skid Row, fra starten i 1986 og frem til 2009.