cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frederik Julius Bech
Frederik Julius Bech ønsket å spille en aktiv politisk rolle, men var ikke konsekvent i sine holdninger. I 1814 var han først lojal mot Fredrik VI, så fulgte han Christian Frederik og støttet sammen med Carsten Anker enevoldstanken på stormannsmøtet på Eidsvoll. Ved Riksforsamlingen var han sammen med Trondhjems stifts biskop Peder Olivarius Bugge og regjeringsråd Mathias Sommerhielm med i en komite uavhengig av Riksforsamlingen som gjennomgikk representantenes adresser og fullmakter. Høsten samme år «Unionens og Svenskernes frasefyldte Advokat paa det overordentlige Storting og Karl Johan’s tilsyneladende varme Beundrer». Christian Fredrik skal ha sagt om ham at «Han skifter Mening, som man skifter Linned».
Bech var den første prokansler for Universitetet i Oslo, og ledet også «Oplysningscomitéen», det første selvstendige forvaltningsorgan for kultursaker. I 1814 ble komiteen erstattet av Kirke- og undervisningsdepartementet. Bech var også en av grunnleggerne av Det norske Bibelselskap i 1816, og var selskapets formann inntil sin død.
Frederik Julius Bech mottok Nordstjerneordenens Storkors i 1815.
Karl Johan tilga åpenbart Bech hans tidligere politiske vakling, og i 1818 kronet han som Den norske kirkes primas Karl Johan til norsk konge i Nidarosdomen.
Krampe (album)
Krampe er et musikkalbum utgitt av Frank Aleksandersen i 1981.
Let’s Dance (David Bowie-album)
Let’s Dance er et David Bowie-album fra 1983. Albumet er Bowies største kommersielle suksess, men var svært omstridt blant den «troende» Bowie-fansen. Medprodusent er Nile Rodgers.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av David Bowie bortsett fra der annet er angitt.
Singler
Singelen og tittelsporet «Let’s Dance» ble gitt ut i forkant av albumutgivelsen med en ny versjon av sommer-hiten fra 1982 «Cat People (Putting Out Fire)» som B-side. Singelen gikk rett til topps på de store utenlandske hitlistene og toppet også den hjemlige VG-lista i fem uker. «China Girl» og «Shake It» kom ut en måned etter albumet og fikk også en god mottakelse på listene. I tillegg kom «Modern Love» ut med en konsert-versjon av sangen på B-siden om høsten og «Without You» ble gitt ut med en begrenset geografisk spredning.
Plasseringer
Album Single
Australia under Sommer-OL 1972
Australia under Sommer-OL 1972. 168 sportsutøvere fra Australia, 139 menn og 29 kvinner, deltok i 20 grener under Sommer-OL 1972 i München. Australia ble sjette beste nasjon med åtte gull-, sju sølv- og to bronsemedaljer. Dennis Green var flaggbærer under åpningsseremonien.
Yobibyte
En yobibyte (sammensatt av yotta binary byte) er en informasjonsstørrelse, vanligvis forkortet YiB.
Yobibyte er nært knyttet til enheten yottabyte, som kan enten være lik en Yobibyte eller 1024 bytes = 1 000 000 000 000 000 000 000 000 bytes, avhengig av sammenhengen (se binærprefiks). Yobibyte har samme andvendelsesområde som yottabyte, men brukes når en ønsker å unngå yottabyte, som er tvetydig i enkelte sammenhenger.
1 yobibyte er lik:
1024 zebibyte Og motsatt:
1 zebibyte = 1/1024 yobibyte
Strom Thurmond-demningen
(James) Strom Thurmond-demningen, tidligere kjent som Clarks Hill-demningen er en demning med vannkraftverk beliggende i McCormick County, delstaten Sør-Carolina i USA, på grensen mot Georgia. Det nytter vann fra Savannah River, hvor den skaper Strom Thurmond-sjøen på hele 288 km².
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 362-380 MW, fordelt på syv turbiner. Årsproduksjonen er 700 GWh. Demningen er 1 730 m lang og 61 m høy. Anlegget ble utbygget 1946–1954. Operatør er USCE.
Sør-Carolina endret navnet på demningen i 1988, ved å kalle den opp etter senator Strom Thurmond, mens den tidligere bar navnet til byen Clarks Hill. Mange i Georgia foretrekker fortsatt dette navnet.
McLaren Group
McLaren Group er en gruppe selskaper opprettet av Ron Dennis. De holder til i McLaren Technology Centre i Woking i Storbritannia. Selskapet ble beskrevet av International Herald Tribune som «et lite conglomerat». Gruppen er fokusert rundt bilsportlaget Vodafone McLaren Mercedes og Formel 1-konstruktøren, og ble opprinnelig grunnlagt fra laget som ble etablert av Bruce McLaren i 1963.
Eierskap
3. januar 2000 utøvde Daimler AG (da DaimlerChrysler AG) en opsjon til å kjøpe 40% av det selskapet som da het TAG McLaren Group. Etter 1995 har Daimler levert britiskbygde Mercedes-Benz motorer til McLaren Formula One laget under merkenavnet Mercedes-Benz. Ron Dennis og Techniques d'Avant Garde Group (eid av Mansour Ojjeh) eier hver 30%. I november 2003 annonserte TAG McLaren Group at selskapet ville endre navn til McLaren Group, og at de andre tilknyttede selskapene ville fjerne TAG fra sine navn også.
I august 2006 ble det meldt at Daimler vurderte å anskaffe seg Dennis og Ojjeh sine 60% av selskapet. Dog i january 2007 ble det meldt at Bahrain Mumtalakat Holding Company, helt eid av Kongedømmet Bahrain, vurderte å kjøpe 15% av selskapet fra både Dennis og Ojjeh. Aksjene eies dermed 40% av Daimler, 30% av Bahrain Mumtalakat Holding Company, 15% av Ron Dennis og 15% av Mansour Ojjeh.
Lov og orden (TV-serie)
Lov og orden (originaltittel: Law & Order) er et amerikansk rettsdrama som ble sendt på NBC fra 1990 til 2010, og igjen fra 2022. Handlingen er lagt til New York.
Flere andre serier har sprunget ut fra serien. Disse er Law & Order: Special Victims Unit (1999), Law & Order: Criminal Intent (2001) og Law & Order: Trial by Jury (2005).
Nøkkel (database)
En nøkkel i en database er attributter/data som kan peke til eller fastsette andre data. Nøkkelbegrepet brukes i hovedsak i sammenheng med relasjonsdatabaser. I tillegg til at nøkler tjener som referanser, er de viktige integritetsregler, dvs. regler som begrenser hvilke tilstander som er lovlige i databasen (se: entitetsintegritet, domeneintegritet og referanseintegritet). Nøklene stiller krav til verdiene i databasen, som databasehåndteringssystemet må kontrollere at er oppfylt ved hver endring.
Supernøkkel
En supernøkkel er en eller flere data som entydig definerer en rad (eller et tuppel) i en tabell. Det innebærer at to ulike objekter ikke kan ha like verdier i en supernøkkel.
Kandidatnøkkel
En kandidatnøkkel er en minimal supernøkkel. Det vil si at hvis man fjerner noen attributter fra nøkkelen, er den ikke lenger en supernøkkel. Kandidatnøkler er sikre identifikatorer for en rad, og kan brukes som primærnøkler og som referanser for fremmednøkler.
Primærnøkkel
En primærnøkkel er en spesielt utvalgt kandidatnøkkel. Alle relasjoner i en database skal ha en og bare en primærnøkkel. Primærnøkkelen er den foretrukne metoden for å identifisere en rad i en tabell i en relasjonsdatabase.
For eksempel kan man ha en oversikt/tabell over bøker med en kolonne for ISBN. Alle bøker har ett ISBN, og ingen bøker har samme ISBN. Dette er en kandidatnøkkel, og vil være en god primærnøkkel siden ISBN er et svært stabilt attributt.
En surrogatnøkkel er en primærnøkkel som ikke har noen "naturlig" funksjon utover å fungere som primærnøkkel for tabellen. For eksempel dersom man i en tabell med en liste over brukerne av en nettside velger å benytte en systemgenerert (generert hver gang en ny bruker registrerer seg) id som primærnøkkel for å identifisere hver unike bruker. I motsetning ville det å deklarere brukerens unike brukernavn som primærnøkkelen ikke vært en surrogatnøkkel.
I objektdatabaser har hvert objekt en unik ID som er generert av systemet og som ikke er synlig for brukere av systemet. Denne erstatter primærnøkkelen.
Nøkkelattributt
Et nøkkelattributt er et attributt som er med i (minst) én kandidatnøkkel.
Fremmednøkkel
En fremmednøkkel er en henvisning til andre data i en database. I en relasjonsdatabase peker fremmednøkkelen til en kandidatnøkkel. Vanligvis vil dette være en primærnøkkel i en annen tabell, men det er også tillatt at fremmednøkler peker til oppføringer i samme tabell som de forekommer i.
Et eksempel på bruk av fremmednøkkel er at man har to tabeller, hvor den ene inneholder informasjon om ulike forfattere og den andre er en liste over bøker. I boktabellen er det et felt som henviser til forfattertabellen. Dette er en fremmednøkkel. Det er en én-til-mange-relasjon mellom tabellene: Hver bok har bare én forfatter, men en forfatter kan ha skrevet flere bøker.
Dick Esser
Rius Theo «Dick» Esser (født 9. juli 1918 i Makassar i Nederlandsk Østindia, død 8. mars 1979 i Leiden) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i De olympiske leker i 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Esser vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL i 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Storbritannia. Nederland tapte semifinalen 1–2 til India, som siden vant finalen og ble olympiske mestere. I bronsefinalen møtte de Pakistan og første kampen endte uavgjort 1–1 og i neste kamp vant Nederland 4–1. Esser spilte alle sju kampene i OL-turneringen.
Fire år senere, under Sommer-OL i 1952 i Helsingfors, vant han en olympisk sølvmedalje i landhockey. Nederland vant både kvart- og semifinalen 1–0 over Tyskland og Pakistan, men tapte finalen til India 1–6. Esser spilte alle tre OL-kampene.
Luis de Milán
Luis de Milán (ca. 1500 – 1561) var en spansk musikkteoretiker, renessansekomponist og vihuelist.
Liv og virke
Milán var den første komponisten som publiserte musikk for vihuela de mano, et instrument som hovedsakelig var i bruk på Den iberiske halvøy og i noen italienske stater på 1400- og 1500-tallet. Han var også den første musiker som ga tekstlige tempoangivelser i sin musikk.
Han levde formodenlig hele sitt liv i Valencia. Rundt 1538 synes det som han var virksom ved hertugens hoff. I 1535 publiserte han sin første bok, El juego de mandar, om et musikalsk selskapspill. Året etter publiserte han sin viktigste bok, Libro de música de vihuela de mano intitulado El maestro, tilegnet kong Johan III av Portugal. Denne tilegnelsen, samt seks villancicos med portugisisk tekst gjør det rimelig å anta at han reiste i Portugal og tilbrakte en del tid der. En anekdote forteller at at han reiste til Portugal som følge av en duell og at kong Johan adlet ham under oppholdet.
Verk
El maestro er historiens første samling musikk for vihuela og var antakelig skrevet for aspirerende vihuelister. Musikken er ordnet fra enkel til komplisert, slik at en begynner kunne utvikle seg fra stykke til stykke. Samlingen inneholder mer enn førti fantasier, seks pavaner, tolv villancicos, såvel som sonetos og andre stykker. Noen stykker er for vihuela solo, andre for sang med vihuela-akkompagnement. Mange stykker krever en virtuos utøver, selv om forsiringer ikke er detaljert angitt. Komposisjonstilen varierer fra enkel homofoni til polyfoni og virtuose passasjer.
Hans siste publikasjon, El cortesano, (1561 «hoffmannen») gir et livlig og underholdende bilde av livet ved hertugens hoff i Valencia. Selv om den ikke inneholder musikk, er det en verdifull beretning om en av tidens profesjonelle musikere.
Lille Kamøya
Lille Kamøya er ei ubebodd, berglendt øy i Hammerfest kommune i Troms og Finnmark. Lille Kamøya ligger nord for den større Kamøya og Sørøya.
Luis de Milán
Verk
Luis Miláns musikk kan lett kan tilpasses moderne klassisk gitar og spilles fremdeles mye.
Lille Kamøya
Lille Kamøya har Norges største toppskarvkoloni. Øya og sjøområdet like rundt øya er vernet som Lille Kamøya naturreservat.
Qingxi-demningen (Guizhou)
Qingxi-demningen er en demning med vannkraftverk i provinsen Guizhou i det sørlige  Kina, i vassdraget Furong som er en sideelv til Wu Jiang og videre til Chang Jiang. Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på om lag 240 MW. Arbeidet med anlegget startet i 2006.
Demningen er en enkel betong buedam (RCC) som er 81 meter høy.
Dominikanerklosteret i Bergen
Dominikanerklosteret i Bergen lå inne på nåværende Bergenhus festning, på nordsiden av Håkonshallen i Bergen. Klosteret kjennes kun fra skriftlige kilder, og er ikke blitt funnet spor av i moderne tid.
Historie
Klosteret er grunnlagt en gang mellom 1243 og 1247, i kong Håkon Håkonssons regjeringstid. Det er første gang omtalt i 1247. Antakelig var det opprinnelig bygd av tømmer, men i 1500 berettes det at en murkirke er under oppføring og samtidig flere murbygninger i klosteret. Et riksrådsmøte ble holdt i klosteret i 1524. I 1528 brant klosteret ned til grunnen. Det er siden ikke funnet rester av anlegget.
Holmsen
Holmsen (som tildels også bl.a. har brukt navnet Egeberg) er en norsk slekt som stammer fra Holm Hanssøn Buer (død etter 1659) fra Enebakk, som i 1634 ble eier av storgården Ekeberg. Han var far til lensmann Hans Holmssøn (1617–97), eier av Ekeberg og nabogården Børter. To slektsgrener stammer fra deres sønner, kjent som Ekeberg-grenen og Børter-grenen.
Til slekten hører bl.a. postmester i Halden og rittmester Andreas Holmsen (1790–1867), bergmester Paul Hansen Birch Holmsen (1822–1900), oberstløytnant Hans Wangensten Holmsen (1815–1903), geologen Andreas Holmsen, historikeren Andreas Holmsen og komponisten Borghild Holmsen.
Elen Marie Holmsdatter Egeberg (1800–78) var gift med slektningen Peder Holmsen Jølsen (død 1874), og deres sønn var brukseier på Ekeberg Holm Jølsen (1833–1906). På Ekeberg ble det drevet sagbruk og telgstensbruk, og Holm Jølsen etablerte også flere fabrikker, herunder cellulosefabrikk og det som ble Skandinavias største fyrstikkfabrikk. Han solgte Ekeberg i 1904 etter å ha kommet i økonomiske vansker. Holm Jølsen var far til oberst Olaf Elias Jølsen og forfatteren Ragnhild Jølsen. Ragnhild var inspirasjonen for Jens Bjørneboes halvdokumentariske roman Drømmen og hjulet (1964), der livet på gården Ekeberg står sentralt. Ragnhilds søster Gudrun utgav en bok om slekten Holmsen i 1934.
Familiemedlemmer har brukt slektsnavnet Holmsen fra 1700-tallet.
Slektsvåpen
Slekten fører et våpen med to kryssede sverd og mottoet volo quod possum. Våpenet er gjengitt i slektsboken.
Symfoni nr. 1 (Mozart)
Bakgrunn
Stykket ble skrevet under Mozart-familiens dannelsesreise i Europa i London, da de måtte flytte til Chelsea sommeren 1764 etter at faren Leopold ble syk. Huset ved 180 Ebury Street, som i dag ligger i Westminster, der symfonien ble skrevet, er markert med en plakett. Symfonien ble første gang fremført 21. februar 1765. Verket viser påvirkning fra flere komponister, blant annet hans egen far (Leopold Mozart), Johann Sebastian Bachs sønner, særlig Johann Christian Bach, som var en tidlig viktig symfonikomponist som Mozart hadde møtt i London.
Det signerte partituret er i dag bevart i Biblioteka Jagiellońska i Kraków.
Struktur
Symfonien er skrevet for et orkester bestående av to oboer, to horn og strykere (vanligvis første og andre fiolin, bratsjer, celloer og kontrabasser). Den er bygget opp av tre satser, en rask, en langsom og en rask til sist.
Gyachung Kang
Gyachung Kang er verdens femtende høyeste fjell, 7952 moh. Det er det høyeste fjell i verden som ikke er over 8000 meter, noe som gjør at det er langt mindre kjent og ettertraktet som klatremål enn fjellene som når over den magiske grensen på 8000 meter.
Gyachung Kang ligger på grensen mellom Nepal og Tibet, i fjellkjeden Mahalangur Himal, som er en del av Himalaya.
Fjellet ble første gang besteget 10. april 1964 av en japansk ekspedisjon.
Erich von Manstein
Erich von Manstein (født 24. november 1887 i Berlin, død 10. juni 1973 i Irschenhausen i Bayern) var en tysk general som deltok i både første- og andre verdenskrig. Etter krigen ble han rådgiver for Konrad Adenauer.
Manstein ble etter krigen dømt til 18 års fengsel for krigsforbrytelser, men som flere andre tyske krigsforbrytere ble han løslatt etter noen få år i fengsel.
Tidlig karriere
Erich von Manstein ble født som Fritz Erich von Lewinski i en prøyssisk offisersfamilie, tiende barnet av general Eduard von Lewinski (1829–1906), og femte barn av Lewinskis andre kone, Helene von Sperling (1847–1910), en slektning av Paul von Hindenburg. Både Eduard og hans bror Albert von Lewinski ble belønnet med Pour le Mérite. Helenes søster Hedwig von Sperling (1852–1925) var gift med general Georg von Manstein (1844–1913), men ekteskapet var barnløst. Da Eduard von Lewinski døde i 1906, ble sønnen Erich adoptert av det barnløse paret, og han tok sin onkels etternavn Manstein.
Etter skolegang i Straßburg ble Manstein kadett i Plön i 1900, og tok Abitur ved Preußische Hauptkadettenanstalt i Berlin-Lichterfelde. I 1906 fikk han løytnants grad, og i 1913 begynte han på Det prøyssiske krigsakademiet i Berlin.
Mellomkrigstiden
Manstein giftet seg med Jutta Sibylle von Loesch i 1920. Sammen fikk de tre barn: Gisela (1921-2013), Gero (1922-42) og Rüdiger (f. 1929).
Tysklands nederlag i krigen påla landet å ruste ned. Manstein deltok i arbeidet med å bygge opp det nye Reichswehr. I 1921 ble han utnevnt til kompanisjef i infanteriregiment nr. 5, og i 1927 ble han stabsoffiser. I 1927 ble han tilknyttet generalstaben og fikk majors grad.
Den 1. juli 1935 ble Manstein sjef for operasjonsavdelingen i hærens overkommando. Året etter fikk han graden generalmajor. Etter omorganiseringen som fulgte i kjølvannet av Fritsch-Blomberg-affæren i 1938 ble Manstein overført til 18. infanteridivisjon i Liegnitz.
Andre verdenskrig
Vinteren 1939–1940 bidro Manstein til planen for angrepet på Frankrike. Manstein forkastet idéen om en gjentagelse av Schlieffen-planen fra første verdenskrig, og gikk heller inn for en offensiv gjennom Ardennene. Hitler fulgte i hovedtrekk Mansteins plan, på tross av motstand fra andre deler av offiserskorpset. Suksessen i felttoget gjorde at Manstein fikk tildelt Jernkorsets ridderkors og ble utnevnt til general.
Under starten av Operasjon Barbarossa tjenestegjorde Manstein i den nordlige sektoren av østfronten. Her rykket han frem 150 km på to dager, og erobret den viktige byen Daugavpils. I september ble Manstein overført til Ukraina, der han fikk ansvaret for erobringen av Krimhalvøyen. Tyskerne erobret halvøya unntatt flåtehavnen og festningen Sevastopol høsten 1941, men den tyske offensiven ble inntilt da vinteren kom. Erobringen av Keim ble ikke fullført før 4. juli 1942, da hans styrker gikk seirende ut av slaget om Sevastopol.
20. november 1941 belærte han sine tropper om at «soldatene må forstå nødvendigheten av den harde fremgangsmåten overfor jødene, som har vært den drivende kraften bak den bolsjevikiske terroren og derfor må betale for det.»
I juli 1942, etter erobringen av Krim, ble Manstein forfremmet til generalfeltmarskalk, og overflyttet til Leningradfronten. I november ble han igjen overført til sørfløyen, der han fikk som jobb å unnsette general Paulus' omringede 6. armé ved Stalingrad. Denne unnsetningsoperasjonen hadde betydelig fremgang de første dagene, men ble stanset av sovjeterne før den nåde sitt mål.
I 1943 ledet Manstein de tyske troppene i Ukraina, og gjennomførte en vellykket motoffensiv i februar-mars 1943 da han gjenerobret Kharkov og Bjelgorod og nådde frem til Donets. Senere samme år ledet han den sørlige angrepsgruppen i slaget ved Kursk, hvor den tyske sommeroffensiven ble stanset og slått tilbake av overlegne sovjetstyrker. Deretter satset generalene på et «elastisk forsvar», hvor de lot hovedstyrkene trekke seg tilbake mens de dekket tilbaketoget med forholdsvis svake baktropper, som sinket sovjeterne og påførte dem store tap.
Etterkrigstiden
Etter krigen ble Manstein stilt for retten av britene i 1949. Manstein ble frikjent for mange av anklagene, men ble dømt for bl.a. å ha benyttet den brente jords taktikk. Dommen lød på 18 års fengsel, men Manstein ble sluppet fri allerede i 1953.
Senere fungerte Manstein som rådgiver for Konrad Adenauer og for den tyske forbundsdagen i forsvarsspørsmål. Han deltok også i gjenoppbyggingen av det nye tyske forsvaret Bundeswehr.
Carambole (bok)
Carambole er en kriminalroman av den svenske forfatteren Håkan Nesser. Boka ble utgitt første gang i 1999, og er den syvende boka i serien om politiet i den fiktive byen Maardam. Boka er oversatt til norsk på forlaget Gyldendal. Carambole fikk Glassnøkkelen for beste skandinaviske kriminalroman i 1999. Boka er også blitt filmet.
Handling
En ung gutt blir en sen novemberkveld påkjørt og drept av en beruset bilist. Gjerningsmannen stikker av fra åstedet og lever i troen på at han ikke vil bli avslørt som guttens drapsmann, helt til han mottar et brev som gjør det klart at han ikke var alene da ugjerningen fant sted. Brevskriveren presser mannen for en betydelig sum penger for å tie. Under overleveringen går derimot ikke ting som planlagt, og Erich Van Veeteren – den pensjonerte etterforskeren Van Veeterens sønn – blir drept. Dette gjør at Van Veeteren bestemmer seg for å medvirke under etterforskningen, og saker selv Van Veeteren ikke hadde kjennskap til om sønn sin avdekkes.
Weihou-demningen
Weihou-demningen er en demning med vannkraftverk i Xilin-området provinsen Heilongjiang i det nordlige Kina, i vassdraget Tuoniang Jiang som er ei sideelv til elva Xilin. Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på om lag 150 MW. Arbeidet med anlegget startet i 2005.
Demningen er en enkel betong buedam (RCC) som er 82 meter høy.
Homomiljø
Homomiljø er en av flere betegnelser på subkulturer av homofile mennesker, og omfatter ofte også mange bifile og heterofile. Fenomenet er gjenstand for mange sterke og motsetningsfylte meninger, og selve begrepet og dets eksistensberettigelse er også et kontroversielt tema.
Definisjon
Navnet er en parallell til det engelske «gay community». I tillegg til homofile og bifile menn og kvinner er det ofte en del transkjønnede som regner seg som en del av homomiljøet, uavhengig av deres seksuelle orientering. Et annet ord kunne derfor vært «LHB-miljøet» (eller «LHBT-miljøet»). Det knyttes også en rekke identifiserbare undermiljøer til homomiljøet, slik som homsemiljøet og lesbemiljøet (hele undergruppen av hhv. homofile menn og kvinner), «lærhomser», «bjørner» (hårete, kraftige menn), «chubby» (overvektsfetisj), bisexmiljøet, drag-miljøet og så videre.
I mange slike miljøer ser man at de sosiale nettverkene til mange LHB-personer overveiende befinner seg blant LHB-befolkningen, altså en isoleringstendens. Men man ser også at en del LHB-personer befinner seg i fullstendig isolasjon fra andre LHB-folk eller opplever at deres relasjoner med LHB-personer ikke skiller seg fra relasjoner de har med heterofile venner.
På dette vis er det mulig å se for seg både verdensomspennende, men også lokale LHB-nettverk og -kultur som like fullt ikke nødvendigvis inkluderer alle LHB-personer i det området. Det er dessuten potensialet for å skjelne mellom ens sosiale nettverk og ens seksuelle nettverk (eller univers av mulige sexpartnere).
Noen stiller seg spørrende til tanken om å dele et «samfunn» med folk en aldri egentlig har møtt (enten direkte eller for eksempel på nettet). Andre fastholder at alle LHB(T)-personer (og kanskje også deres støttespillere), er deler av et globalt samfunn, på den ene eller annen måte.
Den felles kultur feirer generelt «gay pride» (stolthet over sin legning), mangfold, individualitet og seksualitet. Mange deltakere opplever det som et forfriskende motmiddel mot hat, diskriminering, homofobi, sexfiendtlige holdninger og press om å innordne seg som de av og til møter ute i storsamfunnet.
Politisk aktivisme er også svært vanlig, særlig for saker som omhandler LHB- eller frihetsrelaterte temaer (selv om det fins LHB-mennesker innenfor alle politiske leirer).
Heterofile personer kan ofte medregnes i LHB-miljøet, og omtales gjerne som venner eller homovennlige ettersom de ofte støtter politiske rettigheter og sosial verdighet for homofile mennesker.
Juridiske rettigheter og menneskerettigheter
Det homofile miljøet representerer en sosial komponent av det globale samfunnet som anses å være underrepresentert innenfor området borgerrettigheter. Den pågående kampen homomiljøet er engasjert i har for en stor del oppstått på bakgrunn av globalisering. I USA førte andre verdenskrig sammen mange homofile menn fra landsbygda som var i skapet og eksponerte dem for de mer progressive holdningene i Europa. Da de kom hjem igjen fra krigen besluttet mange av disse mennene seg for å slå seg sammen i byer framfor å returnere til småbyene de kom fra. Ferske miljøer skulle snart vise seg å bli politiske i begynnelses-fasen av homobevegelsen, og man fikk se historiske episoder som Stonewall-opptøyene i 1969. I dag har mange store amerikanske byer egne samfunnshus eller kontaktsentre for homofile. Mange universiteter og høyskoler rundt om i verden har støttesentre for LHBT-studenter. Det eksisterer også en International Lesbian and Gay Association.
Likeverdig ekteskap
I deler av verden har partnerskapsrettigheter eller ekteskap blitt utvidet til homofile menn og kvinner, en ytterligere forlengelse av den sosiale globaliseringen. Ekteskap blir av enorm betydning når de elskende ikke kommer fra samme land. Uten ekteskap eller en tilsvarende rett til immigrasjon, kan et par eller i noen tilfeller familier bli splittet utelukkende på grunnlag av de involverte parters kjønn.
Media
Dagens homofile miljø har en voksende og kompleks plass i vesteuropeiske og amerikanske medier. Miljøet har blitt gjenstand for målgruppedefinering av markedsførere som ser på LHBT-folk som en utappet kilde til økonomiske inntekter ettersom mange par har to inntekter og ingen barn. Til tross for dette blir lesbiske kvinner og homofile menn fremdeles fremstilt negativt på fjernsyn, i filmer og i andre medier. I amerikanske produksjoner er det for tiden en omfattende sensur av referanser i underholdning relatert til barn, og når referanser forekommer avstedkommer disse intuitive oppstandelse. Da den amerikanske komikeren Ellen DeGeneres kom ut av skapet i sin populære komedieserie i 1997, trakk mange av reklamesponsorene seg. I USA benyttes homofile mennesker ofte som symboler på sosial forfall av TV-evangelister og av organisasjoner som vil fokusere på «familieverdier» på et tradisjonelt kristent grunnlag. Mange LHBT-organisasjoner eksisterer for å representere og forsvare homsemiljøet. I Norge har vi Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring (LLH).
Kritikk
Enkelte kritiserer «LHBT-miljøet» for å adoptere det de ser på som negative sider ved storsamfunnet, særlig kommersialisme (inkludert å behandle LHBT-folk som et distinkt markedssegment eller publikum), konformisme (selv om de normene dets medlemmer pådyttes kan være ulike) og ghettofisering.
Se også
Гей-движение
Saluda-demningen
Saluda-demningen er en demning med vannkraftverk beliggende i Lexington County, delstaten Sør-Carolina i USA. Det nytter vann fra Saluda River, hvor den skaper Murray-sjøen på hele 200 km².
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 207 MW, fordelt på fem turbiner. Årsproduksjonen er 245 GWh. Demningen er 2 400 m lang og 61 m høy. Anlegget ble utbygget 1927–1930. Operatør er South Carolina Electric & Gas Co.
Aars (slekt)
Aars er en norsk slekt opprinnelig fra Danmark. Slekten innvandret til Norge i 1757 fra Jylland i Danmark med navnet fra den danske byen Aars. Innvandreren var Jacob Aars ( død 1807) som senere ble sorenskriver.
I Norge har slektens medlemmer vært bl.a. embetsfolk, jurister og leger.
Seglmerke
Innvandreren Jacob Aars' seglmerke viser et ovalt skjold med monogrammet J A og skjoldet inntil en kvinneskikkelse sittende og holdende en fjærpenn i høyre hånd og en lang hyrdestav i venstre. Ved siden av henne er det to flygende fugler over hverandre. Skjoldet er på et postament og har blader opp fra dette inntil skjoldkanten. Under postamentet og kvinnen er det en gressbakke med en krypende orm.
Disse figurene er allegorier til innvandrerens yrke og juridiske karriere som prokurator i 1769 og sorenskriver 1774. Etterkommere har brukt samme allegoriske seglmotiv, men med varierende monogram.
Michele Lega
Michele Lega (født 1. januar 1860 i Brisighella ved Faenza i Italia, død 16. desember 1935 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og tilknyttet Den romerske kurie. Han var prefekt for Den apostoliske signatura 1914–1920, og prefekt for Den apostoliske signatura 1914–1920, og prefekt for Kongregasjonen for sakramentsdisiplinen 1920–1935.
Han deltok ved konklavet 1914 som valgte pave Benedikt XV, og konklavet 1922 som valgte pave Pius XI.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Exabyte
Exabyte (utledet fra SI-prefikset exa-) er en informasjonsstørrelse ca. lik en trillion bytes. Størrelsen forkortes vanligvis EB.
På grunn av uregelmessigheter ved bruk av binærprefikser i definisjon og bruk, kan det eksakte tallet i vanlig bruk enten være et av de to følgende:
På grunn av disse uregelmessighetene er termen "exbibyte" foreslått som en utvetydig referanse til den siste verdien. (Se binærprefiks.)
Pr. 2006 blir exabyte av data nesten aldri brukt i noen praktisk sammenheng. F. eks., den totale mengde av trykket materiale i verden er estimert til å være fem exabyte. Likevel er det beskrevet adresseringsplasser opp mot 16 eller 18 exabyte for datamaskiner med 64-bit datamaskinarkitektur.
Det er estimert at ved utgangen av 1999 var summen av menneskeprodusert media (medregnet all audio, videoopptak and tekst/bøker) 12 exabyte. Forskning ved UC Berkeley School of Information antar at det ble laget 5 exabyte lagringsplass i 2002 alene, 92% av det på magnetiske medier, hovedsakelig på harddisker. Dog, den store majoriteten av plassen er brukt til å lagre ekstra kopier av intellektuelt arbeid som musikk og kommersielle videoer.
Det er blitt sagt at 5 exabyte data tilsvarer omtrent «alle ord som noen gang er blitt ytret av mennesker». En University of California, Berkeley rapport fra 2003, som ofte benyttes som referansekilde for dette utsagn refererer selv til et websted tilhørende California Institute of Technologys forsker Roy Williams hvor utsagnet stod så tidlig som i mai 1999. Validiteten av dette utsagnet er omdiskutert.
Replikasjon
Replikasjon kan vise til:
Gordon Smith (ishockeyspiller)
Gordon Smith (født 14. februar 1908, død 22. oktober 1999 i Massachusetts) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i De olympiske leker i 1932 i Lake Placid og 1936 i Garmisch-Partenkirchen. Smith vant en olympisk sølvmedalje i ishockey i Vinter-OL i 1932 i Lake Placid. Han spilte på det amerikanske laget som kom på andreplass, bak Canada, i OL-turneringen. Det var fire lag som deltok og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada; den første vant Canada 2–1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2–2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA og Tyskland. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på USAs lag var Osborn Anderson, John Bent, John Chase, John Cookman, Douglas Everett, Franklin Farrell, Joseph Fitzgerald, Edwin Frazier, John Garrison, Gerard Hallock, Robert Livingston, Francis Nelson, Winthrop Palmer og Gordon Smith. Smith spilte fem kamper i OL-turneringen og scoret ett mål.
Lille Vadsøya
Lille Vadsøya er en øy i Vadsø kommune i Troms og Finnmark. Lille Vadsøya ligger i Varangerfjorden sørvest for Vadsø sentrum.
Vestre Bærum Tennisklubb
Vestre Bærum Tennisklubb ble stiftet i 1976. Klubben er lokalisert på Rykkinn og var første klubben i Bærum som fikk permanent tennishall. Klubben het tidligere Rykkinn Tennisklubb.
Stockholms slott
Stockholms slott er et slott på Stadsholmen i Gamla stan i den svenske hovedstaden Stockholm og den svenske monarkens offisielle residens. På stedet har det vært festningsverk siden middelalderen. Den nåværende slottsbygningen er tegnet av Nicodemus Tessin den yngre og ble oppført etter at slottsanlegget Tre Kronor hadde blitt ødelagt i en storbrann 7. mai 1697. På grunn av den store nordiske krig, som ble innledet i 1700 og medførte store offentlige utgifter, stoppet byggearbeidene helt opp i 1709 og ble først gjenopptatt i 1727, seks år etter at krigen var slutt.
Slottet er omgitt av Lejonbacken og Norrbro i nord, Logården og Skeppsbron i øst, Slottsbacken og Storkyrkan i syd, samt ytre borggården og Högvaktsterrassen i nordvest.
Innvendig omfatter slottet 1,430 rom hvorav 660 er med vinduer.
Slottet er per 2011 under en omfattende fasaderenovering som blant annet innebærer reparasjoner av skadede sandstensdetaljer. Reparasjonene er beregnet å koste cirka 220 millioner kroner over en periode på rundt 50 år.
Den nordlige fløyen 1692–1696
Det nåværende slottets nordlige fløy ble oppført på bare fem måneder i 1692 som en del av det gamle slottet Tre Kronor. Den nye fløyen hadde samme stramme barokk-stil som den fortsatt har, i skarp kontrast til det øvrige renessanseslottet.
Tidlig på 1690-tallet levde fortsatt eldre kunstnere som David Klöcker Ehrenstrahl og Johan Sylvius, som bidro med kunstnerisk arbeid ved ferdigstillelsen av den nordlige fløyen og spesielt slottskirken; her malte Ehrenstrahl de store religiøse bildene, og Sylvius malte plafonden.
Et forbilde for den nordlige fløyens stramme barokk som innebar en forholdsvis streng symmetri var Palazzo Farnese i Roma hvor arkitekten for ombyggingen Nicodemus Tessin d.y. også reiste på en studiereise i 1688. Økonomigårdens middelaldermurer fra slottet Tre Kronor befinner seg i dag bakom Lejonbacken og i kjelleren på nordfløyen. Lejonbacken skjuler dermed den gamle vindusløse muren som finnes bakom. Eldre murer gjenstår også i en stor del av nordre fløys fasademurer lenger oppe. Veggene i de tidligere nordøstre og nordvestre firkantede hjørnetårnene er for eksempel fremdeles tykkere i denne delen av slottets nederste etasje ettersom Tessin ved sin kraftige ombygging lot de murene stå igjen som kunne gjenbrukes; det var omtrent halvparten av de gamle. Den sparsomme Karl XI hadde nemlig motvillig gått med på ombyggingen som startet i 1690. Sparsomhet og gjenbruk var viktig ved oppføringen av den nordlige fløyen. Derfor gikk byggingen også ganske raskt og til alles overraskelse var den nye fløyen under tak allerede etter fem måneder. De nye murene ble også høyere enn de gamle, utenom tårnene som ble helt bygget inn i de nye murene. Også Karl XI:s galleri står igjen fra før brannen i overensstemmelse med Tessins plan. En ny slottskirke ble innviet julen 1696 i nordfløyen, og en ny rikssal var planlagt også her. Kirken skulle erstatte den gamle slottskirken som hadde blitt oppført av Johan III på samme sted ved den gamle økonomigården i slottet Tre kronor.
For at den nye slottskirken skulle få samme dimensjoner som den gamle, passe inn i den gamle slottskirkens murer, og beholde et høyere tak innenfor det tidligere nordøstlige tårnets murer (nå slottets nordøstre hjørne) fikk Tessin et problem om han skulle få dette prosjektet til å passe inn i den stramme barokkstilen, der alle vindusrader skulle være nesten absolutt regelmessige og ikke altfor avvikende og ulik høyde på vinduene. Dette uansett funksjonen og hva som gjemte seg bakom vinduene. Derfor la Tessin til en mezzanin med mindre kvadratiske vinduer rett over den nedre vindusraden. Disse mindre vinduene finnes nå rundt hele bygningen som et minne fra den første slottskirken. Etter brannen, da Tessin fikk frie hender, ble Slottskyrkan og Rikssalen i stedet plassert i den sydlige fløyen, og innredningen fra den nordlige fløyens slottskirke, blant annet benker og inventar i sølv, finnes delvis bevart i den nåværende Slottskyrkan.
Ifølge en plan fra før brannen skulle slottet ha form som en slottsfirkant uten fløyer i stram romersk barokk, i prinsippet med samme utseende på de øvrige fløyene som den nordre. Dette forslaget er ikke bevart og Boo von Malmborg i boken Slott och herresäten i Sverige antar det er fordi Tessin på dette tidspunkt ikke våget å avsløre sine omfattende planer for den sparsomme Karl XI. Lejonbacken, som skulle lede opp til den nordlige porten fra såvel øst som vest ble ikke fullført før brannen og finnes bare på tegninger.
Slottsbrannen i 1697
Den 7. mai 1697 inntraff den store slottsbrannen som var foranledningen til byggingen av det nåværende Stockholms slott. Brannen ødela stort sett den tidligere borgen, slottet Tre Kronor, utenom slottets nylig kraftig ombygde murer langs den nordfløyen, som stort sett står fremdeles. I motsetning til det øvrige slottet kunne altså den nordre fløyens murer repareres.
Nybyggets første fase 1697–1709
Etter brannen besluttet Karl XIIs formynderregjering under bestemoren riksenkedronning Hedvig Eleonora av Holstein-Gottorps ledelse at et nytt slott skulle bygges på de gamle murene etter det nedbrente slottet. Nicodemus Tessin d.y. fikk oppdraget med å tegne og reise det nye Stockholms slott. Samtidig som Tessins planer for det nye slottet ble godkjent ble han utnevnt til overintendent over de kongelige slottene, en slags slottsarkitekt. Göran Josuæ Adelcrantz ble overintendentens assistent og stedfortreder og Hans Conradt Buchegger byggmester. I 1697 ble også Abraham Winantz Svanssköld - Tessins halvbror - utnevnt til assisterende slotts- og hoffarkitekt, han var sammen med Tessin virksom ved slottsbygget. Til hjelp hadde de en rekke tyske «mästergesäller». Viktige billedhuggere og håndverkere i den første byggeperioden var blant annet René Chauveau, Bernard Foucquet d.e. og hans sønn Jacques Foucquet.
Allerede samme år som det gamle slottet hadde brent ned presenterte Tessin ferdige tegninger for det nye anlegget. Først rev man ned restene av det gamle slottet og stort sett ble alt bortsett fra nordfløyen revet. Rivingen ble utført av ca. 300 menn fra midten av mai 1697 til utpå våren 1700 da restene av det gamle tårnet ble tatt ned for å bli benyttet som fyllmasse for Lejonbacken. Det meste i det nye slottet ble altså nytt. Da Tessin fikk i oppdrag å tegne det nye slottet forlot han delvis den tidligere planen om en slottsfirkant. Han la til de nedre fløyene som i dag flankerer slottsfirkanten i vest og øst. Dette for å gi et større preg av monumentalitet og fordi det fantes en del plass å utvide slottet hans på, blant annet mot vest hvor Gustav Vasas vollgrav og kanondikene lå tidligere.
På grunn av at Storkyrkan er i veien mot syd måtte den sydvestre fløyen bli kortere. Denne asymmetrien som den ulike lengden på fløyene skapte kompenserte han for gjennom også å tegne de halvrunde frittstående kommandant- respektive högvaktsfløyene vest for hovedbygningen. Disse omslutter i dag den ytre borggården. Tessins planer og oppdrag til kunstnere preger fremdeles slottets ytre fasader, murer og stenpilastre som vegger, gulv, pilarer og stenpilastre inne i slottet, eksempelvis i Rikssalen og Slottskyrkan og i trappehallene. I begynnelsen av Karl XIIs regjeringstid pågikk byggearbeidet med stor intensitet. Men de kostbare felttogene under den store nordiske krig var hemmende. I 1709 tapte Karl XII slaget ved Poltava og samme år stoppet byggearbeidene helt opp. På dette tidspunkt hadde borggården blitt jevnet ut og borgårdsmurene var oppført til en etasjes høyde mot syd og øst og til en halv mot vest. I denne uferdige forfatningen sto slottet helt frem til 1727 da riksdagen bevilget penger til fortsatt arbeide. Et år før han døde fikk Tessin oppleve at arbeidet ble gjenopptatt.
Den franske kunstnerkolonien
Den største gruppen kunstnere kom fra Frankrike. Mellom 1693 og 1699 ankom 16 franske billedhuggere, malere og støpere til Stockholm. Håndverkerne hadde på Tessins initiativ fått en innbydelse gjennom det svenske diplomatiske sendebudet i Paris, Daniel Cronström, om å komme og arbeide for den svenske kongen og tilbudet innebar både årlig lønn og bolig. For eksempel fikk billedhuggeren René Chauveau i begynnelsen en lønn på 1,000 daler sølvmynt per år, han var blant de best betalte i gruppen. En del hadde familiene sine med seg og de utgjorde en fransk håndverkskoloni. Ofte deltok også familiemedlemmer i slottsarbeidet. Hele den franske gruppen omtales i kildene som de fransöske hantwerkarna. De fleste hadde fått sin utdannelse ved Académie Royale de Peinture et de Sculpture i Paris og fått praktisk erfaring fra Ludvig XIVs store byggeprosjekt i Versailles.
Håndverkerne var katolikker, levde og virket svært tett i nær tilknytning til den franske utsendingen i byen. Her kunne de utøve sin katolske tro, noe som var strengt forbudt i Sverige på denne tiden. Da byggingen av slottet stoppet opp i 1709 ble kolonien oppløst. Noen av håndverkerne returnerte til hjemlandet, men de fleste døde i Sverige tidlig på 1700-tallet.
Oversikt
Slottet er bygget i tegl og sandsten. De kobberkledde takene luter innover mot den indre borggården og omgis på hovedbygningen av en balustrade i sten. Bygningen består av fire lengder eller fløyer til daglig navngitt etter de fire verdenshjørnene.
Slottets fasader fikk ulik utforming og ble ikke utformet på samme måte som den opprinnelige nordfløyen. Den sydlige fasaden fikk en triumfbue i barokk som rammer inn inngangen og trappehallen i midten. De østlige og vestlige fasadene fikk midtpartier i typisk barokk med pilastre, hermer og skulpturer. Den sydlige fasaden fikk i tillegg nisjer for statuer i annenhver vindusavsats. Slottet har totalt 28 statuer, 717 balusterfigurer i rekker og 242 konsollvolutter. Sten dekker 9,500 m² av fasaden og puss 11,000 m². Hovedbygningen uten fløyene måler 115 x 120 meter og inneslutter den Indre borggården.
Fra hjørnene av hovedbygningen går fire fløyer mot øst og vest. Mellom de østlige fløyene ligger Logården og mellom de vestre ligger Ytre borggården. Alle fløyer er 48 meter lange utenom den sydvestre som er 11 meter på grunn av Storkyrkan. Uregelmessigheten skjules av de to frittstående runde Högvaktsfløyen og Kommandantfløyen.
Aleksander Tõnisson
Aleksander Tõnisson (født 17. april 1875, død 30. juni 1941 i Tallinn) var er fremstående estisk militær leder, kjent for sin innsats under den estiske uavhengighetskrigen.
I 1899 ble han uteksaminert ved militærakademiet i Vilnius. Han deltok for tsardømmet under den russisk-japanske krig og første verdenskrig. I 1917 deltok han i opprettelsen av de første nasjonale estiske avdelinger og tjenestegjorde som sjef for 1. estiske regiment under kamper på Riga-fronten. I 1918 unnslapp han fra tysk okkupasjon til Finland, og vendte tilbake om sommeren og ble sjef for 1. estiske divisjon. Under frigjøringskrigen kjempet han med fremgang på Viru-fronten. Etter krigen var han forsvarsminister i Estland to ganger. I 1934 pensjonerte han seg og var borgermester i Tartu 1934–1939 og var overborgermester i Tallinn 1939–1940. I 1940 ble han arrestert av sovjetmyndighetene og henrettet året etter.
83 (tall)
83 (åttitre, også skrevet treogåtti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 82 og kommer før 84. 83 er også et primtall, det neste primtallet er 89. 83 er et oddetall.
Zettabyte
En zettabyte (utledet fra SI-prefikset zetta-) er en informasjonsstørrelse lik en trilliard byte. Størrelsen forkortes vanligvis ZB.
På grunn av uregelmessigheter ved bruk av binærprefikser i definisjon og bruk, kan det eksakte tallet i vanlig bruk enten være et av de to følgende:
83 (tall)
Annet
83 er også:
Zettabyte
På grunn av disse uregelmessighetene er det foreslått at begrepet «zebibyte» brukes som en utvetydig referanse til den siste verdien.
Se også
Byte
Johan Laidoner
Johan Laidoner (født 12. februar 1884, død 13. mars 1953) var en fremtredende skikkelse i Estlands historie, på grunn av sin militære innsats i mellomkrigstiden. Hans høyeste posisjon var som sjef for den estiske hæren i 1918–1920, 1924–1925 og 1934–1940.
Yottabyte
En yottabyte, forkortet YB (utledet fra SI-prefikset yotta-), er en informasjonsstørrelse lik en kvadrillion eller 1024) bytes.
Johan Laidoner
Utdannelse
Laidoner ble født i Viiratsi, Estland, da en del av Det russiske keiserdømmet. Som gutt jobbet han som gjeter om sommeren og gikk på menighetsskolen resten av året. I 1901 meldte han seg frivillig til hæren. Han ble først stasjonert i Kaunas i Litauen i et infanteriregiment. I 1902 begynte han på militærakademiet i Vilnius, hvor han også møtte sin framtidige polske kone Maria. I 1909 fortsatte Laidoner sin militære utdannelse ved Nikolai militærakademi i St. Petersburg.
Yottabyte
På grunn av disse uregelmessighetene er det foreslått at begrepet «yobibyte» brukes som en utvetydig referanse til den siste verdien.
Keowee-demningen
Keowee-demningen er en demning med vannkraftverk beliggende i Keowee County, delstaten Sør-Carolina i USA. Det nytter vann fra Keowee, en bielv til Savannah River, og skaper Keowee-sjøen på 74,35 km².
Yottabyte
Det finnes for øyeblikket (2011) ikke noen systemer i verden som er i stand til å lagre en yottabyte.
Her nevnes det at NSA bruker yottabyte: http://www.youtube.com/watch?v=r7vjQ6A_ROM
Keowee-demningen
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 158 MW, fordelt på to turbiner. Operatør er Duke Energy.
Buelampe
En buelampe er en elektrisk lyskilde hvor lyset frembringes ved hjelp av en kontrollert lysbue. Buelamper ble mye brukt i elektrisitetens barndom. I nyere tid er xenon-lys eller High-intensity discharge (HID) lamper standard i nyere biler. HID-pærer lager lys ved å danne en lysbue mellom to elektroder. Inne i pæra er det en gass (xenongass til bilbruk) og metallsalter. En ballast starter lampen ved å sende inn opptil 23 000 volt som danner en lysbue i gassen i pæra. Dette øker temperaturen og metallet fordamper som danner plasma.
Fordelen med en buelampe er effektiviteten (mye lys pr watt) og at lyset holder en høy temperatur (normalt mellom 4300 Kelvin og 8000 Kelvin).
Alvdal
Alvdal er en kommune i Østerdalen i Innlandet. Den grenser i nord mot Tynset, i øst og sør mot Rendalen, i sør mot Stor-Elvdal, og i vest mot Folldal. Bygda er kanskje mest kjent for multikunstneren Kjell Aukrust, som la handlingen i flere av sine bøker til sin hjembygd. Aukrusts tegninger og fortellinger står sentralt i den faste utstillingen i Aukrustsenteret. Øst for riksvei 3, mellom Alvdal og Tylldal ligger Tron (1 666 moh.) som var bosted for den indiske filosofen Swami Sri Ananda Acharya.
Navnet Alvdal er fastsatt som bygdas navn ved kongelig resolusjon av 3. november 1917. Den eldste navneformen er Elfuerdale øfra (Øvre Elvedalen) som er nevnt i et kjøpebrev for Steien datert 1. juli 1381. På 1500-, 1600- og 1700-tallet benevnes bygda som Elvedalen eller Lille Elvedalen med ulike skrivemåter (Elffudalen (1578), Ellffuedallen (1624), Lille Ellffuedahlen (1652)). Alvdal ble eget herred i 1864 under navnet Lille Elvedalen.
Alvdal sentrum ligger 23 km sør for regionsenteret Tynset. Riksvei 3 går midt gjennom kommunen fra nord til sør. Rørosbanen går gjennom kommunen parallelt med Rv 3. Fra Alvdal går fylkesvei 29 vestover gjennom Folldal til Europavei 6 ved Hjerkinn. Glåma (Glomma) renner parallelt med Rv 3, og elva Folla parallelt med Fv 29.
Alvdal har 2 445 innbyggere (1. januar 2022) og et areal på 918,9 km², det vil si ca. 2,6 innb/km², for Hedmark er tallet nesten 7 og for landet ca. 14.