cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gammafunksjon
Digammafunksjonen
som kalles digammafunksjonen. Da Γ(1) = 1, har man den spesielle verdien ψ(1) = - γ. Generelt kan den beregnes fra
Når argumentet x er et positivt heltall n, tar den verdier som er harmoniske tall,
Da ψ(1) = - γ, betyr det at det harmoniske tallet H 0 = 0 som kommer i tillegg til den opprinnelige definisjonen av disse. Med H 1 = 1 betyr det at  ψ(2) = - γ + 1. Digammafunklsjonen skifter derfor fortegn mellom x = 1 og x = 2 og har et nullpunkt i dette intervallet.
Italia under Sommer-OL 1976
Italia under Sommer-OL 1976. 212 sportsutøvere, 185 menn og tjuesju kvinner fra Italia deltok i tjue sporter, under Sommer-OL 1976 i Montréal. Italia kom på fjortendeplass med to gull-, sju sølv- og fire bronsemedaljer. Stuperen Klaus Dibiasi var Italia flaggbærer under åpningsseremonien.
ESO 99-4
ESO 99-4 eller ESO 099-G004 er en irregulært formet galakse som ligger rundt 400 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Det sørlige triangelet. Galaksen er sannsynligvis et resultat av to galaksrr som har smeltry sammen til én. Galaksen er kraftig deformert og har mange støvband som formørker den.
Claudio Corioni
Claudio Corioni (født 26. desember 1982 i Chiari) er en profesjonell, italiensk landeveissyklist. Han sykler for det italienske laget Acqua & Sapone.
Tor Arnt Sandli
Tor Arnt Sandli (født 1948) er pensjonert generalmajor i Luftforsvaret. Han er utdannet ved Luftforsvarets befalsskole, Luftkrigsskolen, RAF Staff College, Forsvarets høgskole, NATO Defense College i Roma og Marshall senteret i Garmich. Han har blant annet vært batterisjef i Nike, sjef luftvernbataljon, militærstipendiat ved NUPI, foredragsskriver for forsvarssjefen, sekretær for Forsvarsstudien 1991, Luftforsvarets personellsjef, luftverninspektør, sjef for Forsvarets stabsskole, overadjutant for H. M. Kongen, norsk seniorepresentant (SNR) ved US Central Command under operasjonene i Afghanistan og Irak og sjef for NATOs nordlige luftoperasjonssenter Combined Air Operations Centre. Sandli har utgitt en forskningsrapport om CFE-forhandlingene og luftsituasjonen i Nordvest-Europa mot slutten av den kalde krigen, og bidratt med artikler og meningsytringer i forsvarsdebatten.
Utmerkelser
Sandli vant Norsk Aero Klubbs kårde (NAKs kårde) som beste elev ved Luftkrigsskolen i 1973, han er "Honour Graduate” fra US Air Defense School, og ved RAF Staff College ble han tildelt ”The Andover Prize”. Han er innehaver av en rekke utmerkelser: Forsvarsmedaljen, Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner , Luftforsvarets vernedyktighetsmedalje , storridder av Den islandske falkeorden , stort fortjenstkors med stjerne av Tysklands fortjenstorden, Det tyske Forbundsforvarets æreskors i gull, kommandør av den Belgiske Kroneordenen, Den hvite stjernes orden 2. klasse , storoffiser av Trestjerneordenen, kommandørstorkors av Storfyrst Gediminas av Litauens orden , Oslo Militære Samfunds hederstegn, The Baltic Defence College Medal of Merit, Forsvarets medalje for skyting, Forsvarets medalje for feltsport og KNBLO-medaljen. Før han konverterte ferdighetsmedaljene til Forsvarets nye fellesmedaljer hadde han Det militære skarpskyttermerke, Det militære marsjmerke, Det militære skimerke, Infanterimerket, NAIS-medaljen, Det frivillige Skyttervesens dugleiksmerke, Idrettsmerket og Det frivillige Skyttervesens skiskyttermedalje.
Sutherland i Sør-Afrika
Sutherland er en by i provinsen Noord-Kaap i Sør-Afrika.
Den er kjent for å ha en av de klareste og mørkeste nattehimlene i verden, primært på grunn av sine fjerne og tørre lokalisering i tillegg til at den ligger 1458 moh. Av denne grunn er Sutherland stedet for teleskopene til South African Astronomical Observatory som inkluderer Southern African Large Telescope (SALT), det største enkelte optiske teleskopet på den sørlige halvkule.
Byen er også kjent for å være en av de kaldeste byene (selv om Buffelsfontein har den offisielle rekorden) i Sør–Afrika, og det er vanlig med snø om vinteren. Den kaldeste temperaturen ble målt til -16°C den 12. juli 2003.
Byen har nylig steget i popularitet blant mange fra Cape Town som kjøper eiendommer i byen, mange flere besøker byen i helger og i ferier.
Chippewa Cree
Chippewa Cree er en nordamerikansk indianerstamme i delstaten Montana. De var blant de siste stammene som slo seg ned i Montana.
Chippewa Cree stammer fra Cree-indianere som kom fra Canada, og fra Chippewa som flyttet vest fra Nord-Dakota.
Stammen følte seg utnyttet av reservatsystemet og fortsatte å leve som nomader. De ble deportert til Canada, men kom tilbake for å jakte på bison. Etter en vanskelig periode, måtte de tilslutt akseptere å flytte til Rocky Boys Indian Reservation (også kjent som «Rocky Boy's» – etter en feil-oversettelse av navnet til høvdingen Stone Child). Dette reservatet ble opprettet i 1916 sør for Havre i fjellene Bears Paw i det nordlige Montana.
Hodeskallegrotten
Hodeskallegrotten er ei fiktiv fjellgrotte i tegneserien Fantomet. Den skal ligge i «De dype skogene», i det fiktive landet Bengal på Afrikas østkyst.
Da det første Fantomet (Christopher Walker den andre) i 1536 ble skylt på land på ei øde strand, ble han funnet av pygméfolket bandarene. De førte han til ei grotte dypt inne i jungelen som lignet en hodeskalle – Hodeskallegrotten. Christopher bearbeidet formene på grotten og formet en hodeskalle, der «munnen» er inngang.
Grotten har siden vært Fantomets hjem i 21 generasjoner.
Grottens rom
Hodeskallegrotten har mange rom som Fantomet har hugget til og utbedre gjennom generasjonene.
Radiorommet
Fantomet har rigget til et rom med stadig mer moderne kommunikasjonssystemer. Et stort radioanlegg (UHF-sender) gjør at han kan avlytte politiet og Jungelpatruljens frekvenser. Fantomet kan også fra dette rommet komme i direkte kontakt med Jungelpatruljens Oberst Worubu. Rommet inneholder også alarmsystemer som er koblet til Walkers klippe eller borgruinen i Carpati.
Det lille skattkammeret
Rommet kalt «Det lille skattkammeret» er det største av grottens to skattkamre. Fantomet kaller rommet for «Det lille», fordi det inneholder gull og edelstener uten særlig historisk verdi. Det meste av verdiene i dette rommet er skatter det tolvte Fantomet hentet fra Singh-piratenes skattkamre.
Det store skattkammeret
Bak det lille skattkammeret ligger «Det store skattkammeret». Her oppbevarer Fantomet gjenstander av uvurderlig historisk verdi, blant annet slangen som bet Kleopatra, Homers lyre, Rolands sverd, «Durendal», Aleksanders diamantbeger, Kong Arthurs sverd, Excalibur, Shakespeares originalmanus av Hamlet, en kikkert konstruert av Galileo Galilei, Julies parykk som det 3. Fantomet brukte da han var skuespiller i Shakespeares teater (Globe Theatre), Krystallskallen – Aztekermagikerens fryktede dødssymbol, diamanten «Kalids øye» som han har fått av Rahajen av Toombar og mange andre ting som har tilknytning til tidligere fantomer.
Gravkammeret
Gravkammeret er de ulike Fantometenes siste hvilested. Rommet består av 3 grotter.
Forkammeret
Forkammeret er utstilling for kraniet til den piraten som drepte det første Fantomets far. Det ligger på en pidestall. Samtlige Fantomer sverger hodeskalleeden med hånden på denne hodeskallen.
Draktrommet
Draktrommet inneholder montre med de tidligere fantomers drakter, og Fantomet har en ny drakt parat, til seg selv om han må skifte raskt, eller om hans eldste sønn brått må overta.
Krønikerommet
Krønikerommet består av to deler, en del med hyller hugget ut i veggene, der fantometkrønikene (bøker med Fantomets mange opplevelser og eventyr) står, og en del, hvor mange sjeldne, verdifulle eller bare gamle bøker står. Rommet er godt opplyst av mange store lys, og i rommet står en stor skrivepult. Her står Fantomet når han leser eller skriver.
Kulstadholmane
Kulstadholmane er en mindre øygruppe beliggende ca 50 km sydvest av Negerpynten på Edgeøya, Svalbard, og regnes til øygruppen Tusenøyane. De er de sydligste av Tusenøyane og består av en mindre øy og noen holmer. Kulstadholmane utgjør totalt anslagsvis 50 ha landareal, hvorav den største er Håøya på ca 35 ha. De er lave og flate, uten spesielle høydedrag.
Hodeskallegrotten
Hvilerommet
Fantomet har et lite rom ved radiorommet som han benytter som soveværelse.
Kulstadholmane
Kulstadholmane har fått navnet etter den norske ishavsskipper Johan Kulstad som led skipbrudd i Storfjorden i 1853, men ble reddet av den danske skipper Schau på briggen Ploven utenfor Finnmarkskysten.
Kulstadholmane består av: samt holmene:
Avstanden til Tiholmane i nord er 10 km, til Schareholmane i øst ca 5 km, til Hopen i sydøst 93 km og til Spitsbergen i vest 110 km.
Egon Weiner
Egon Weiner (født 1906, død 1. august 1987) var en skulptør og professor ved Art Institute of Chicago.
Mariann Youmans
Mariann Youmans (født 19. mai 1971) er en norsk ungdomsrettsarbeider, manusforfatter, dramatiker, regissør og skuespiller.
Mariann Youmans har en bachelorgrad i humaniora og samfunnsfag fra Universitetet i Oslo og Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), mastergrad som manusforfatter fra University of California, Los Angeles og er utdannet gruppeveileder.
Youmans har arbeidet med ungdom som gruppeveileder, dramapedagog og tilrettelegger. Hun har skrevet skuespill, hørespill og TV-drama, samt arbeidet som regissør og skuespiller. I perioden 1999–200] var hun prosjektleder for «Barn i fokus! – unge premisser», et prosjekt administrert av Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner (LNU) som et ledd i oppfølgingen av Norges ratifisering av FNs konvensjon om barns rettigheter (Barnekonvensjonen). Hun var medlem av Norges delegasjon til FN ved Barnetoppmøtet i 2001 og medlem av interimsstyret i Forum for barnekonvensjonen.
I 2006 utga hun Rett og slett – Rettighetsboka for deg under 18 år, en veiledning for barn og unge om deres rettigheter. I 2008 ga hun ut boka Helt hyper – ADHD ADD ABC, en bok om ungdom og diagnosen ADHD.
Som manusforfatter har hun blant annet skrevet for TV 2s såpeserie Hotel Cæsar.
Ellen Strøm
Ellen Strøm (født 29. april 1955) er en norsk agronom og foreningskvinne. Hun var tidligere tillitsvalgt og medarbeider i Dysleksiforbundet og er portrettert i Jan P. Hagbergs bok Ett år i Ellens liv, om mobbing, dysleksi og det tredje øye som ble utgitt i 2008.
Bakgrunn og arbeid
Strøm har i det offentlige rom vært en profilert dyslektiker som har kjempet for en ny forståelse av eget og andres handikap. Strøm har hatt en rekke tillitsverv, hvorav 13 år som leder av den regionale Dysleksiforeningen for Buskerud. Som lokalpolitiker har hun representert Sosialistisk Venstreparti som vararepresentant i Ringerike kommunestyre. Inntil hun ble langtidssykemeldt arbeidet Strøm med ulike prosjekter som kontormedarbeider i Dysleksiforbundet.
Strøm er i dag en selvlært og "offroad"-kunstfotograf som med sin dysleksi som ressurs formidler ordløse budskap som berører mange. Strøm har hatt flere salgsutstillinger (5) med fotografier og fotografikk på henholdsvis papir, lerret, plexiglass og oksidert kunstglass. Videre holder Strøm kåserier og foredrag, gjerne rundt temaet dysleksi som hun kaller «skammens handikap».
Kunståret 1368
Kunståret 1368 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1368.
Dødsfall
1361 in art
Enrico Franzoi
Enrico Franzoi (født 8. august 1982 i Mestre) er en profesjonell, italiensk sykkelcross- og landeveissyklist. Han har vunnet det italienske mesterskapet i sykkelcross fire ganger, og har også en VM-bronse fra 2007.
Lanzarote
Lanzarote er en spansk øy, den østligste av Kanariøyene, som ligger i Atlanterhavet utenfor kysten av Afrika. Øya har et areal på 845,9 km². Administrasjons­senteret er Arrecife, en by med 50 000 innbyggere (2006). Språket er spansk, og valutaen er euro.
Turismen, med fasiliteter tettest rundt Puerto del Carmen, har vært øyas viktigste inntektskilde siden oppstarten på 1960-tallet. Ved siden av turisme er landbruk en viktig næringsvei.
Kommuner
Lanzarote er en del av provinsen Las Palmas. Den er inndelt i sju kommuner:
Vulkaner
Lanzarote er kjent som en vulkanøy. Mellom 1700 og 1736 hadde mer enn 100 vulkaner utbrudd, og dekket over 50 kvadratkilometer av øya med lava. Siste utbrudd var i 1824. Grunnet lite regn er det lite botaniske vekster og dermed en fattig flora. Dette har resultert i at landskapet ser ut som om utbruddene var nylig. Vulkanen Timanfaya er fremdeles aktiv, men har ikke hatt utbrudd siden 1824.
Fotball
Det lokale laget UD Lanzarote spiller på tredje nivået i spansk fotball (Segunda B).
Meauxsennep
Sennepstypen skal opprinnelig ha blitt lagt av franske munker, og den skal ha vært et fast tilbehør til måltidene hos de kongelige i Frankrike. Oppskriften var hemmelig, men i 1760 skal M.J.B. Pommery ha fått overta den. Han og etterslekten skal ha bevart hemmeligheten. Den siste Pommery solgte bedriften og retten til å produsere Meauxsennep i 1925.
Meauxsennep lages av malte og delvis malte sennepsfrø fra planten Brassica nigra og en blanding av vann, vineddik og ulike krydderier som fortsatt ikke er kjent. Den er sterk og har en kremet og noe kornet struktur.
Såkalt skånsk sennep minner mye om Meauxsennep. Den stammer fra Sverige.
Giuliano Figueras
Giuliano Figueras (født 24. januar 1976 i Napoli) er en tidligere profesjonell italiensk landeveissyklist. Han ble profesjonell i 1998 i Mapeiog vant en etappe i Tour de Langkawi samme år. I 1999 og 2000 tok han syv seire, inkludert en etappe i Romandiet rundt. Han syklet for Panaria-Fiordo i fire år, og tok en seier hvert år. I 2005 byttet han til det nye Lampre-Caffita-laget. Figueras har totalt 14 seire som profesjonell.
Cato Schiøtz
Cato Schiøtz (født 26. juli 1948 ) er en norsk advokat. Schiøtz vokste opp i Oslo og tok juridisk embetseksamen i 1975. Han arbeidet som lektor ved Universitetet i Oslo fra august 1975 til november 1978 (med permisjon som dommerfullmektig ved Sør-Gudbrandsdal sorenskriverembete, Lillehammer, i perioden april 1977–mai 1978), og ble ansatt som advokat i Advokatfirmaet Schjødt fra 1. desember 1978, hvor han ble partner fra 1. januar 1983. I 1985 fikk han møterett for Høyesterett. Han sluttet i Advokatfirmaet Schjødt 30. juni 2018, og begynte i Advokatfirmaet Glittertind.
Karriere som advokat
Cato Schiøtz arbeidet med Annæus Schjødt (1920–2014) frem til Schjødt ble pensjonist i 1992. Han har en omfattende prosedyrepraksis med hovedvekt på forretningsjuss. Schiøtz har prosedert rundt 40 saker for Norges Høyesterett og har siden 1980-tallet vært den advokaten som har ført flest saker om ytringsfrihet for norske aviser og forlag, herunder flere for Høyesterett.
Han har vært forsvarer i en rekke større saker om økonomisk kriminalitet. I en av de senere økokrim-sakene var han forsvarer for den tidligere Telenor-toppen Jo Lunder, i sakskomplekset som ble kjent som VimpelCom-saken. Etterforskningen mot Jo Lunder endte med henleggelse. Schiøtz arbeider lite med ordinær strafferett, men har vært forsvarer i blant annet Orderud-saken (for Per Orderud). I tillegg har han vært engasjert i flere gjenåpningssaker, blant annet for Per Liland (Liland-saken) og Fredrik Fasting Torgersen.
Han har vært aktiv i Den Norske Advokatforening og har vært en hyppig benyttet foredragsholder. Han har sittet i flere utvalg i foreningen både som medlem og som formann, blant annet som formann i Advokatforeningens rettssikkerhetsutvalg.
Han har bidratt regelmessig i flere debatter om advokatetikk, justismord, personvern, rettssikkerhet, Anders Behring Breivik-saken og saken om publisering av en dansk avistegners tegninger av profeten Muhammed.
I 2004 utga han sammen med advokat Anine Kierulf boken Høyesterett og Knut Hamsun, på Gyldendal forlag.
Antroposof
Cato Schiøtz er en talsmann for åndsretningen antroposofi. I 2001 deltok han i livssynsserien Brobyggernes gjestebud, som ble sendt på NRK1. Schiøtz har vært medlem av Antroposofisk Selskap siden 1989. Han har vært aktiv som styremedlem og juridisk rådgiver for en rekke antroposofiske virksomheter, blant annet som styremedlem i Antroposofisk Selskap i Norge, Rudolf Steinerhøyskolen, Antropos Forlag, Camphill Landsbystiftelse, Stiftelsen Fokhol Gård, Rudolf Steinerstiftelsen, Helios og Alf Larsens Litterære stiftelse. Siden 2003 har han vært medlem av den sveitsiske stiftelsen Rudolf Steiner Nachlassverwaltung, som har hovedsete i Dornach ved Basel, og som forvalter og utgir Rudolf Steiners litterære og kunstneriske arv. <!-- Overdreven vekt på antroposofien Han har vært initiativtaker til foredragsforumet Forum Berle, som har arrangert en rekke foredrag – i de senere år på Litteraturhuset i Oslo.
Marco Marzano
Marco Marzano (født 10. juni 1980 i Cuggiono, Milano) er en tidligere profesjonell italiensk landeveissyklist. Han la opp etter 2012-sesongen etter å ha syklet for det italienske laget Lampre siden 2004.
Cato Schiøtz
Antroposof
Schiøtz har skrevet over hundre artikler om antroposofiske temaer, særlig for de antroposofiske tidsskriftene Libra og i Antroposofi i Norge, men også i media generelt. Han har vært initiativtaker og redaksjonsmedlem i forbindelse med utgivelsen av en rekke antroposofiske bøker, herunder flere på Antropos Forlag, bl.a. ''På sporet av en virkelighet. Festskrift til Karl Brodersen (1997), Karl Brodersen: Underveis (1997), Ernst Sørensen: Den tredje kraft. Utvalgte essays og artikler (2003), Jens Bjørneboe: Under en mykere himmel. Pedagogikk og antroposofi (2006), Niels Magnus Bugge: Åndstradisjon som opprør (2007), Leif Holbæk-Hanssen Økonomi og samfunn. Når mennesket er viktigst (2008), Kaj Skagen: Den nødvendige utopi (2008) og Aasmund Brynildsen: Til forsvar for mennesket'' (2014). André Bjerke: Terskelens vokter og andre essays, Antropos (2018), og sammen med Frode Barkved og Knut Dannevig essaysamlingen: Harald Haakstad: Det springende punkt, Antropos (2019).
Han har vært sterkt engasjert i arbeidet med å oversette Rudolf Steiners verker til norsk, og har vært spesielt interessert i temaet Rudolf Steiner og Norge.
I år 2000 var han og Peter Normann Waage redaktører for boken ''Fascinasjon og forargelse. Rudolf Steiner og antroposofien sett utenifra,''som kom ut på Pax med en rekke kjente bidragsytere som Nils Christie, Cecilie Løveid, Håvard Rem, Kaj Skagen, Iben Sandemose, Ketil Bjørnstad, Mosse Jørgensen, Thomas Hylland Eriksen, Trond Berg Eriksen og Johan Galtung.
Kulturliv
Schiøtz har hatt flere engasjement innen norsk kulturliv. Han har vært styremedlem i blant annet Morgenbladet, Kon-Tiki Museet, Teater Innlandet og Norsk Litteraturfestival – Sigrid Undset-dagene, og deltatt i kulturdebatter.
Han er medlem av Rivertonklubben, og har i to år sittet i juryen for utdelingen av Rivertonprisen.
Boksamler
Cato Schiøtz er en boksamler og har bygget opp en av Norges mest omfattende private boksamlinger med et bredt utvalg av norske førsteutgaver, topografiske beskrivelser, plansjeverk, polarlitteratur og krim. I tillegg samler han på kart og prospekter. I de senere år har Schiøtz i tillegg bygget opp en betydelig samling av norsk folkekunst/bondeantikviteter.
Han har i over 30 år vært aktiv i Bibliofilklubben, blant annet. som styreformann. Sammen med antikvarbokhandler Bjørn Ringstrøm skrev han boken Norske førsteutgaver, utgitt av Bjørn Ringstrøms antikvariat, i 2006. Boken gir en oversikt over 115 norske forfatteres førsteutgaver med angivelse av tittel, år, forlag, innbinding og forskjellige varianter, Boken er tilgjengelig på nettet og blir fortløpende oppdatert på nettsidene til Antikvariat Bryggen.
I 2010 utga han Bibliofile hjørnestener & litterære likegyldigheter, med en nærmere beskrivelse av 31 sentrale bøker med tilknytning til Norge.
Snåsamannen
Cato Schiøtz benyttes ofte som referanse for at den såkalte Snåsamannen, Joralf Gjerstad (1926–2021), hadde overnaturlige og helbredende evner. Han har ved gjentatte anledninger stått frem i media, blant annet i Margreth Olins film Mannen fra Snåsa, og stadfestet at han trodde på at Gjerstad var i besittelse av synske evner.
Økologisk gårdeier
Schiøtz har siden 1974 eiet gården Nedre Bollerud gård på Biri i Gjøvik kommune. Etter nydyrking av 160 mål har gården i dag rundt 230 mål innmark. Gården drives økologisk. Selve gårdsdriften er overlatt en forpakter, og har i de siste 20 årene vært en av de største økomelk-produsentene i Oppland.
Skjoldungene
Skjoldungene (norrønt Skjöldung, flertall Skjöldungar; angelsaksisk Scyldingas) er navnet på den førende danske kongeslekten i forhistorisk tid og stundom også på danene selv i overført betydning. Skjoldungene hadde sitt kultsted i Lejre på Sjælland. Navnet er forklart i mange tekster at denne ætten nedstammet fra eponymiske kongen Skjold/Scyld, men tittelen er stundom også gitt til herskere som angivelig hersket før Skjold, og fortellingen om Skjold som kom seilende inn er således en diktning for å forklare navnet.
Skjoldungene regnet seg som ætlinger etter sagnkongen Skjold og Gjevjon, en av Friggs terner (men i en mytologisk fortelling var Gjevjon kanskje også Frøya selv). Snorre Sturlason forteller at Skjold var sønn av Odin og Rind. Skjold var kommet over havet i et skip som spedbarn: «Da så man en dag et skip komme inn mot kland; det var stort og prektig, men der var ikke folk å se på det. Kun ved masten lå det et lite barn og sov med et kornnek til hodepute, omgitt av våpen og gull; en gyllen fane vaiet over det. Danene kunne da forstå at han var sendt til dem av gudene, de førte barnet til tinget og ga ham kongsnavn, og de kalte ham Skjold etter de våpen han førte med seg, og fordi han skulle bli vern for folket.»
Denne gjengivelsen er kjent fra flere gammelengelske kilder, og finnes også nevnt i Snorres Edda. I England ble Skjold kalt Scyld (gammelengelsk for moderne Shield).
I Beowulfkvadet er «skjoldunger» en betegnelse på daner generelt, trolig med helt bokstavelig betydning av «skjoldmenn», «krigere med skjold». Som særlig betegnelse for den danske kongeslekten har betydningen «Skjolds etterkommere» senere gjort det nærliggende å skape sagn om en stamfar for ætten.
I Beowulfkvadet nevnes en Bjovulf som ikke er diktets hovedperson, men sønn av kong Skjold og selv far til den Halvdan som ble far til Roar og Helge. Sven Aggesen mente derimot at det var Halvdan som var Skjolds sønn, mens Saxo lister opp kongerekken slik: Skjold - Gram - Hadding - Frode Fredegod - Halvdan. Snorre oppfattet Frode som sønn av Fridleiv og sønnesønn av Skjold. Frode Fredegod hører trolig heller hjemme i mytene rundt fruktbarhetsguden Frøy.
Det var også en Skjoldungesaga som er bevart bare som fragmenter i et latinsk sammendrag av Arngrímur Jónsson. Av navnene i kongelista finnes blant andre Frode eller Frode Fredegod, flere med navnet Halvdan, og dessuten Roar og Helge, far og farbror til mest kjente og den siste av dem alle, Rolf Krake. Mye tyder på en tett tilknytning til fruktbarhetsguden Frøy, og nære bånd til den svenske Ynglingeætten som skjoldungkongene ofte var i strid med. I Beowulfkvadet er ikke Frode bror til Halvdan, men er konge over skjoldungenes argeste motstandere, de tyske hadbarder, som er i krig med Halvdan. Sven Aggesen mener Frode ble drept av Halvdan, som etterfølges av sin sønn Helge og sønnesønnen Rolf Krake. Saxo mener Frode er far til Halvdan som drepte sine brødre og overlot riket til Roar og Helge.
Saxo Grammaticus' latinske krønike Gesta Danorum nevner skjoldungene i Bok 1.
Skjoldungene eller Scyldingas på gammelengelsk (angelsaksisk) er framtredende i diktverket Beowulf. Mye tyder på at kongene i Mercia regnet seg som ætlinger av disse kongene.
Kongesagaen Ågrip fra 1190-tallet gjengir et vers i kvadet om slaget i Hafrsfjord som kalles Oddmjor. Det er i oversettelse: "Skjoldungen dreiv med skjoldet, Skeid-branden or landet...". Ordet Skjoldungen viser til Harald Hårfagre, og at han var av den danske Skjoldungene-ætten. Finnur Jónsson daterte Oddmjor til 900-tallet, mens Halvdan Koht mente det var adskillig yngre.
Santa Fe (Mexico by)
Santa Fe er et av de viktigste forretningsdistriktene i Mexico by. Det ligger sørvest i byen, i de administrative bydelene Cuajimalpa og Álvaro Obregón. Paseo de la Reforma og Avenida Constituyentes forbinder Santa Fe med sentrum av byen. Området har et stort antall skyskrapere og Mexicos største kjøpesenter. En del av Santa Fe er boligområde.
Santa Fes status som finansielt sentrum har sitt opphav i jordskjelvet i 1985, som gjorde at de store selskapene begynte å flytte kontorene sine ut fra sentrum. Det at Santa Fe lå nær både byens rike nabolag og motorveien til Toluca var viktige faktorer som gjorde at nettopp dette området ble valgt. På begynnelsen av 1990-tallet ble det lagt store planer for utbygging av både kontorer, boliger og skoler, men på grunn av den meksikanske finanskrisen i 1994, ble planene lagt på vent. Det tok nesten ti år før store utbygginger igjen fant sted. For tida er Santa Fe fortsatt i kraftig utvikling, og stadig nye skyskrapere skyter til værs.
Latin-Amerikas største kjøpesenter Centro Santa Fe ligger her.
Trond Ragnarsøn Karlsen
Trond Ragnarsøn Karlsen (født 1958) er generalmajor i Luftforsvaret fra 2005. Han er uteksaminert fra Luftforsvarets befalsskole, Sjøkrigsskolen/Intendanturlinjen, Forsvarets stabsskole og Forsvarets høgskole. Han har tjenestegjort ved Bodø hovedflystasjon, Forsvarets overkommando og Rygge flystasjon. Han var nestkommanderende i økonomi- og styringsavdelingen i Forsvarsdepartementet 2003-2004 og han var prosjektleder for omstilling av Forsvarets logistikkorganisasjon 2004-2005. Han var sjef for Forsvarets logistikkorganisasjon fra 2005 til 2011 med ansvaret for gjennomføring av en rekke materiellinvesteringsprosjekter og omstilling av logistikkvirksomheten i Forsvaret. Han var norsk representant ved Supreme Headquarters Allied Powers Europe (SHAPE) 2011-2014, og han har siden det vært Director Logistics and Resources Division i NATO. Han er tildelt Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Forsvarsmedaljen og Vernedyktighetsmedaljen.
Eivind Stai
Eivind Stai (født 27. oktober 1933, død 9. februar 2019 i Halden ) var en norsk offiser (generalmajor) i Luftforsvaret.
Han var utdannet luftvernartillerist og var blant annet sjef for Luftforsvarets stabsskole, Luftforsvarsstaben/Organisasjonsavdelingen og Forsvarets overkommando/Forsyningsstaben.
Utmerkelser
Stai fikk flere utmerkelser, blant annet:
Sriharikota
Sriharikota (telugu: ) er ei barriereøy utenfor kysten av den sørlige delstaten Andhra Pradesh i India. Øya huser Indias eneste senter for satellittoppskyting, Satish Dhawan Space Centre (også kjent som SHAR), og brukes av Indian Space Research Organisation for å skyte opp satellitter ved hjelp av flertrinnsraketter, slik som Polar Satellite Launch Vehicle og Geosynchronous Satellite Launch Vehicle.
Sriharikota skiller Pulicat-sjøen fra Bengalbukta og er hjem til byen Pulicat. Øya ligger i distriktet Sri Amarajeevi Potti Sri Ramulu Nellore i Andhra Pradesh. Nærmeste by er Sullurpeta, som også har nærmeste jernbanestasjon. Sriharikota ligger 80 km fra Chennai. Det finnes en motorveiforbindelse til Chennai. Sricity er nærmeste handelsby.
Ahasja
Ahasja er et hebraisk navn som betyr «Jahve har grepet». Det var ifølge Bibelen navnet på to konger:
Akseløya
Akseløya er en langstrakt øy som ligger ved utløpet av Van Mijenfjorden og skiller denne fra Bellsund, på vestsiden av Spitsbergen på Svalbard. Det tilhører landskapet Nathorst Land. Øyen er omkring 8,5 km lang og 1 km bred. Navnet kommer av skonnerten Aksel Thordsen av Tromsø, som var hyret inn til Nordenskiölds Spitsbergen-ekspedisjon i 1864. Den utgjør et totalt areal på omkring 10 kvadratkilometer med et relativt flatt landskap med mange små skjær rundt, hvorav det største er Mariaholmen. Midt på Akseløya ligger høydedraget Flinthaugen, som rager 60 moh.
Akseløya er orientert i en nordvestlig-sørøstlig retning med Akselsundet på nordsiden og Mariasundet på sørsiden. Sundene gir passasje til og fra Van Mijenfjorden. Begge sundene er farbare, men Akselsundet er det som hovedsakelig brukes av skipstrafikken. Tidevannsstrømmene når opp i en fart på fem-seks knop.
Akseløya lykt er en fyrlykt på Birkelandodden helt nord på øya som ble oppført i september 1946 som en av tre lykter til hjelp for skipstrafikken på Van Mijenfjorden. Fyrlykta var i drift fra 20. september samme år.
Helt på sørspissen, kalt Russeltvedtodden, ligger flere kulturminner. De omfatter en russisk pomor-hustuft og grav fra 1800-tallet, og en norsk fangsthytte (vinterhytte) som ble oppført i 1898 av Johan Hagerup og fire mann for konsul Holmboe. Denne ble brukt til fangst jevnlig fram mot 1907, og det ble utført meteorologiske målinger her i flere år. De bygde samtidig en bistasjon i Midterhukhamna og en i Reindalen lengre nord hvor de skjøt 50-60 reinsdyr. Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 5 (Midterhuken). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig.
Ved disse tuftene ligger også restene av et anlegg fra Kristian Birkelands Aurora Borealis-ekspedisjon i 1902-03, Birkelands ekspedisjon brukte hytte på Akseløya som målte 6 x 4 meter og etterlot seg diverse objekter som nå er vernet.
Sysselmannen på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av stedet, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.
Liste over Norges monarker
Liste over Norges monarker, som hersket over et samlet Norge, regnes tradisjonelt fra Harald Hårfagre, muligens som en arv fra Snorres fremstilling i Heimskringla. Det er imidlertid usikkert hvor stabil kongemakten var i de første ca. 150 år, og historikere har argumentert for at Norges kongerekke like gjerne kunne regnes fra Olav Tryggvason, eller fra Harald Hardråde.
Kongerekken er en innfallsvinkel til Norges historie: Den beskriver utviklingen av statsmakten og regjeringen i Norge: fra rikssamling, gjennom middelalderens kirke- og kongeroller, via Kalmarunionen og enevoldstiden, omskiftinger i kjølvannet av den franske revolusjon og Napoleonskrigene frem til dagens konstitusjonelle monarki.
Fram til slutten på borgerkrigstiden i 1240 var Norge politisk fragmentert. De norske kongene hadde liten eller ingen innflytelse over Østlandet før på 1000-tallet, før det var området trolig styrt av danske konger med norske høvdinger som vasaller. Utover 1000- og 1100-tallet fortsatte danske konger å gjøre krav på Norge, og da spesielt østlandsområdene. Borgerkrigstiden var preget av ulike fraksjoner av tronpretendenter, som etter hvert ble til de to hovedfraksjonene baglerne og birkebeinerne, i tillegg til at danske konger fortsatte å blande seg inn. Det er derfor vanskelig å gjengi en korrekt kongerekke for denne tiden, ettersom det kunne være flere konger på én gang i det området som i dag er Norge. Versjonen av kongerekken på Kongehusets hjemmesider inkluderer ikke baglerkongene. Det kan settes spørsmålstegn ved hvorvidt dette er riktig, da baglerkongene ble kongehyllet og regnet som konger i samtiden. Det er viktig å være klar over at det som i dag er Norge, ikke var uavbrutt forent under én konge før med Håkon Håkonsson.
I 1319 kom Norge i union med Sverige ved at Magnus Eriksson arvet den norske kronen av sin morfar Håkon V Magnusson og også ble valgt til svensk konge ettersom han var nevø av den avsatte svenske kongen Birger Magnusson. Magnus' sønn Håkon etterfulgte han som norsk konge i 1355 og giftet seg i 1363 med den danske kong Valdemar Atterdags datter Margrete. Gjennom deres sønn Olav ble Danmark og Norge forent i union i 1380, en union som skulle komme til å bestå i ulike former i over 400 år.
I 1389 fikk alle de tre nordiske landene Danmark, Norge og Sverige samme regent i Margrete og den såkalte Kalmarunionen, som ble stadfestet i 1397 skulle komme til å bestå frem til 1523 hvor Sverige trakk seg ut av den. I 1448 fikk Danmark og Sverige forskjellige konger, Christian I respektive Karl Knutsson og de kjempet en kort stund om den norske kronen. I 1450 vant Christian kampen og etter dette kom de danske kongene til å herske over Norge frem til 1814.
De lengstregjerende kongene er Christian IV (60 år), Erik av Pommern (53 år) og Haakon VII (52 år).
Kløverbladkors
Kløverbladkors er et kors utformet slik at korsarmene avslutter med trekløverblad. Det er en av mange korsformer som finnes innen heraldikken. Et trekløver kan symbolisere treenigheten. På engelsk kalles korsformen cross bottony, på tysk Kleeblattkreuz.
I Norge kalles kløverbladkorset i noen sammenhenger Olavskors og blir av noen regnet som et norsk nasjonalsymbol. Det benyttes i Den norske kirkes våpen og i offisielle utmerkelser som i ordenskjedet for St. Olavs Orden, i ordensinsigniene for Den Kongelige Norske Fortjenstorden, i Krigskorset, og i Militærkorset. Kløverbladkors er benyttet i kommunevåpnene for Gran og Vestby.
Tønsbergs Sangforening
Tønsbergs Sangforening er et mannssangkor i Tønsberg. Det ble etablert i 1846 og er Norges nest eldste aktive kor. Koret består av rundt 25 sangere. Tønsbergs Sangforening har et tradisjonelt mannskorsangrepertoar, men synger også kirkemusikk, barbershop, viser og folkemusikk.
MF «Skånevik»
MF «Skånevik» er en bilferge bygget i 1967 som er fredet av Riksantikvaren. I sommermånedene går «Skånevik» i turistrute i Lysefjorden, mellom Lauvvik og Lysebotn
Skånevik har to søsterskip, M/F «Sveio» og M/F «Odda», som er bygget i samme periode.
Historie
Fra leveringen i 1967 og frem til 2001 gikk fergen i rutefart for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap i Hardanger og Sunnhordland.
I tillegg til charteroppdrag har fergen gått i ordinær rutetrafikk på strekningen Klokkarvik-Lerøy-Bjelkarøy-Hjellestad og fra 2010 til 2012 i turistrute på Fjærlandsfjorden mellom Balestrand og Fjærland.
Sammenstøt i 2023
9. juli 2023 gikk fergen på en fjellvegg ved Kvernafjellet i Lysefjorden. Årsaken til sammenstøtet var at skipperen hadde sovnet på broen, for lav bemanning og manglende opplæring av mannskap.
Fredning
«Skånevik» ble overtatt av Ferjelaget Skånevik i 2005 og fredet 2. august 2006. Riksantikvaren da en ønsket å bevare en bilferge av stål fra tiden etter andre verdenskrig. Fredningen omfatter hele fartøyet med fast inventar og utstyr. Førtøyet er ikke mye endret siden den ble bygget, endringene er vesentlig knyttet til navigasjon, kommunikasjon og redning.
Fergesamband
Oversikten er ikke fullstendig
Arbeiderbevegelsen
Arbeiderbevegelsen viser vanligvis til fagforeninger av ordinære lønnsarbeidere (i motsetning til laug og rene profesjonsforeninger), samt de sosialistiske partiene som i mange land har vokst frem fra eller i tilknytning til denne fagbevegelsen. Arbeiderbevegelse er i så måte en samlebetegnelse på faglige og politiske bevegelser med utspring i arbeiderklassen, med sikte på å bedre arbeidernes livs- og arbeidsvilkår.
Uttrykket kan i samsvar med dette ikke brukes om enhver bevegelse som grupper av lønnsarbeidere måtte støtte eller være med i, men er et navn på en bestemt politisk bevegelse med et visst sosialt og historisk opphav. På den andre siden kan ordet ikke nødvendigvis monopoliseres av ett bestemt parti i et gitt land, da arbeiderbevegelsen historisk har gitt opphav til ulike tendenser og organisasjoner på venstresiden.
Arbeiderbevegelsen i Norge var inspirert fra Danmark, men skilte seg fra andre vestlige arbeidsbevegelser ved at den revolusjonære retningen vokste seg sterkere enn i andre nord- eller vesteuropeiske land. I Norge var det selve Arbeiderpartiet som sluttet seg til Komintern etter at Martin Tranmæls fagopposisjon, stiftet i 1911, fikk flertall på landsmøtet våren 1918. Den russiske revolusjon radikaliserte den norske arbeiderbevegelsen, og i 1923 førte dette til et brudd da Fagopposisjonen forlot Ap for å slutte seg til Norges Kommunistiske Parti. Under den tyske invasjonen 9. april 1940 kom det for en dag at norsk militærvesen hadde sørget for å gjøre lagrede våpen midlertidig ubrukelige ved å fjerne slagfjærer og tennstempler, og oppbevare disse separat. Frykten for et arbeideropprør etter russisk mønster var så stor at Forsvarsdepartementets vedtak om dette, datert 13. juni 1925, fremdeles stod ved lag da Hitlers tropper angrep Norge våren 1940.
Arbeiderbevegelsens ideer og historie omfatter også en politisk preget kultur, for eksempel arbeiderkor og arbeidersanger og en arbeiderorientert billedkunst og estetikk.
Bevegelsen feirer 1. mai, arbeidernes internasjonale kampdag-
Kunståret 1367
Kunståret 1367 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1367.
Dødsfall
1367 in art
Yvonne Mitchell
Yvonne Mitchell (født 7. juli 1915, død 24. mars 1979) var en engelsk skuespiller som opptrådte på fjernsyn, film og teater.
Etter at hun begynte sin karriere i teateret gikk Mitchell videre til filmen på slutten av 1940-tallet. Hennes roller var blant annet BBCs filmatisering av George Orwells roman Nittenåttifire i 1954. Hun trakk seg tilbake som skuespiller i 1977.
Hun var også forfatter av en rekke barnebøker, og en biografi om den franske forfatteren Sidonie Gabrielle Colette, foruten også hennes egen selvbiografi.
Karriere
Hun var allerede en erfaren skuespiller da hun gjorde sin debut i filmen i en alder av 24 år i The Queen of Spades (1949), skjønt hun hadde en ukreditert mindre rolle i Love on the Dole åtte år tidligere. Hun opptrådte deretter i flere betydningsfulle filmroller i løpet av de neste tre tiårene, og vant den britiske filmprisen for The Divided Heart (1954) og Filmfestivalen i Berlins pris for kvinnelige skuespillere for Dressing Gown (1957). Hun opptrådte også i rollen som Mildred i den kontroversielle filmen fra 1959, Sapphire.
På fjernsyn ble Mitchell framstemt som årets fjernsynsskuespillerinne for 1953 av avisen Daily Mail, hovedsakelig for hennes rolle som Cathy i Nigel Kneale og Rudolph Cartiers tilpasning av Emily Brontës roman Stormfulle høyder. Det påfølgende året opptrådte hun i enda en Kneale / Cartiers litterære tilpasning da hun hadde rollen som Julia sammen med Peter Cushing som Winston Smith i filmversjonen av Orwells Nittenåttifire. Hun var Lea i BBCs TV-produksjon av Colettes Cheri (1973). Hun fortsatte å opptre tidvis i fjernsynsproduksjoner fram til slutten av 1970-tallet med gjesteroller i serier som Out of the Unknown (i 1966); fram til hennes siste rolle i BBCs science-fiction-serie 1990 i 1977.
Personlig liv
Foruten å være skuespiller etablerte Mitchell seg også som forfatter og skrev flere bøker for barn og voksne, foruten også skuespill. Hun skrev en godt mottatt biografi om den franske forfatteren Colette, og hennes egen selvbiografi ble utgitt i 1957.
Hun var gift med journalisten, film- og teaterkritikeren, og romanforfatteren Derek Monsey, og hun døde av aneurisme i hjertet i februar 1979, kun 53 år gammel.
Litteraturåret 1983
Litteraturåret 1983 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 1983.
Geirr Tveitt
Geirr Tveitt (født Nils Tveit 19. oktober 1908 i Bergen, død 1. februar 1981 i Oslo) var en norsk komponist og pianist. Han hadde sine slektsrøtter i Norheimsund i Kvam herad, Hardanger, hvor han også bodde de siste 40 årene av sitt liv.
Geirr Tveitt var en av Norges mest markante, fargerike og velutdannede komponister på 1900-tallet. Etter artium i 1928 studerte han musikkteori, klaver og komposisjon i fire år ved MK i Leipzig, og dernest komposisjonstudier i Paris og Wien fra 1932 til 1935. Hans musikk forener elementer fra den norske folkemusikken med kontinental musikk, spesielt fransk kunstmusikk. Han skrev klaverkonserter, balletter, operaer og ruvende verk for kor og orkester. Det verket som har nådd videst ut og oppføres oftest, er «Hundrad folketonar frå Hardanger». Det består av komprimerte satser bygd på folketoner, fargerikt instrumentert og med suggestive titler. Han komponerte også folkekjære sanger og viser. Best kjent er kanskje «Vi skal ikkje sova bort sumarnatta» til tekst av Aslaug Låstad Lygre og sanger til tekster av Jakob Sande og Aslaug Vaa.
I 1971 fikk han NOPA-prisen Årets verk for «7 sanger til tekster av Ragnvald Skrede» og i 1980 ble han påskjønnet med Lindemanprisen. 1. februar 1981 døde han i Oslo, 73 år gammel. Han er gravlagt på Vikøy kirkegård i Kvam i Hardanger.
De første årene
Geirr Tveitt ble født på Nordnes i Bergen hvor familien bodde til han var fire år. Han ble døpt Nils Tveit, men skiftet i ungdommen fornavn først til Nidvu og deretter til Geirr, og la på en ekstra «t» i etternavnet. Faren Lars Tveit var styrer på Danvik kristelige ungdomsskole i nåværende Drammen i ni år, før han ble lærer i hjembygda Kvam i Hardanger.
Her kom Tveitt tidlig i kontakt med vokal folkemusikk og hardingfele. Gymnastiden hadde han på Voss hvor han ledet sitt eget orkester, Vesle-Frikk, og hvor han forsøkte seg med sine første symfonier og operaer. Han fikk undervisning i både fiolin og klaver, og ble fulgt opp av Christian Sinding.
Studier i Tyskland
Etter råd fra Sinding dro Tveitt i 1928 til Leipzig i Tyskland for å studere, slik Edvard Grieg og andre nordmenn hadde gjort før ham. Han fikk undervisning i komposisjon av Hermann Grabner på Leipzig-konservatoriet. Han forlot Leipzig etter fire år, og i årene deretter studerte han periodevis i Paris hvor han fikk undervisning i komposisjon og orkestrering av Arthur Honegger og den brasilianske komponisten Heitor Villa-Lobos. I Wien fikk han undervisning av Egon Wellesz før han flyttet tilbake til Norge.
Debut
Til å være en klaverkonsert er den bygd opp på en utradisjonell måte med en rolig første sats, en tranquillo, deretter følger en spenstig giocoso som andre sats. Den avsluttende finalen har også et rolig preg en lento.
Gjennombrudd
Tveitt stilte for første gang selv som konsertpianist i Norge den 2. mars 1934 i Handelens og Sjøfartens Hus med nye klaverstykker inspirert av norsk folkemusikk, deriblant kadenser til tre klaverkonserter, hvor også felespilleren Halldor Meland medvirket. Noen dager senere presenterte Harald Heide og Harmoniens orkester i Bergen Konsert for strykekvartett og orkester som skapte begeistring blant kritikerne.
Tveitt arbeidet også med musikkteori og fikk ros av dirigenten Felix Weingartner og andre musikkeksperter, deriblant den franske komponisten Florent Schmitt, for en avhandling som han ville ta doktorgraden på, nemlig Tonalitätstheorie des parallelen Leittonssystems (Gyldendal, 1937). Men han kom på kant med juryen som han mente ikke hadde tilfredsstillende fagkunnskap, og han trakk derfor avhandlingen tilbake.
Baldurs Draumar
Hans første store verk, balletten Baldurs Draumar, ble urframført i klaverversjon i 1935. Stykket var et koreografisk drama i to versjoner for henholdsvis klaver og for symfonisk besetning, med eller uten sangsolister. Oppføring med dans lyktes det ikke å få istand. Tveitt fremførte selv pianoversjonen i Leipzig og Berlin i 1935. Verket ble framført to ganger i Oslo i 1938. Komponisten dirigerte selv, og orkesteret besto for anledningen av 100 musikere.
«Baldurs Draumar» ble betraktet som den viktigste musikalske begivenheten i Oslo det året. Verket er stort anlagt og henter sitt emne fra norrøn mytologi, det vil si fra den eldre og yngre Edda. Deler av det ble senere oppført i København og Paris.
Politiske holdninger og kulturpolitisk virke
I boka Religion og rase fra 2003 dokumenterer Terje Emberland at den unge Geirr Tveitt tidlig på 1930-tallet kom med antisemittiske uttalelser. Slike holdninger tok han siden avstand fra.
Emberland dokumenterer også at Tveitt sympatiserte med Deutsche Glaubensbewegung, en tysk nyhedensk bevegelse som ønsket å gjøre et modernisert norrønt hedenskap til Det tredje rikes offisielle religion, og at han utviklet et nært vennskap med bevegelsens leder, religionshistorikeren Wilhelm Hauer. Emberland påpeker imidlertid også at Hauer brøt ut av denne bevegelsen og skapte sin egen for å unngå å bli misbrukt. Tveitt besøkte Hauer i Tübingen, og da «Baldurs Draumar» ble framført i Tyskland, oversatte Wilhelm Hauer teksten til tysk og la den nærmere opp til nyhedensk tenkning. Slik kan det hevdes at han endret Tveitts opprinnelige kunstneriske intensjoner.
Emberland opplyser videre at Tveitt på 1930-tallet sympatiserte med en radikal nasjonalsosialisme som han møtte i kretsen rundt Tidsskriftet Ragnarok. Dette kom ut mellom 1935 og 1945 og ble utgitt av Hans S. Jacobsen, en økonom som tidlig markerte en nasjonalsosialistisk opposisjon til Nasjonal Samling og Vidkun Quisling. Gruppen ønsket en raseorientert og radikal nasjonalsosialistisk politikk basert på Völkisch-tenkning, i motsetning til det som ble oppfattet som NS' borgerlige, kristne og «slappe» linje. Ragnarok- sympatisørene var pangermanister og nyhedninger og mente at fremtidens religion måtte bygges på rasetilhørigheten og den norrøne tradisjon. Da kretsen gikk i oppløsning høsten 1940 gikk dens medlemmer i ulike retninger, hvor Tveitt fulgte dem som gikk inn i motstandsarbeid mot okkupasjonsmakten.
Flere av Tveitts komposisjoner var basert på Edda-diktning og norske sagn. Tveitts interesse for det norrøne gikk tilbake til barndommen og hadde sin bakgrunn i det folkehøyskolemiljøet han vokste opp i.
Høsten 1940 lot Tveitt seg utnevne til formann i det såkalte Kultur- og folkeopplysningsdepartementets organ «Departementets midlertidige konsultative råd i kunstneriske spørsmål». Det var et ubetalt verv, og selv om de andre i rådet senere trakk seg, fortsatte han som statens musikkonsulent frem til 1942. Grunnen til at han ble sittende så lenge, var at Norsk Musikerforbund ba ham å bli som en motvekt mot okkupasjonsmaktens diverse «nyordninger»: «Så seint som sommaren 1941 hadde formannen, Gustav Hammerstrøm, innstendig oppmoda Tveitt om å stå på post for så langt som råd var å berga musikklivet mot øydeleggjande nyordningar.»
I egenskap av konsultativt råd motarbeidet han nazifisering. Den rådgivende nemnd for opprydning i kunstnerorganisasjoner etter okkupasjonen uttaler blant annet at Tveitt «har ført en kraftig og uredd penn med risiko for sin egen sikkerhet». Han sloss for eksempel også for musikk av «ikke-ariere», musikk av franske, russiske og jødiske komponister. Hans virke som konsultativt råd fikk likevel langvarige negative følger for ham, selv om han også motarbeidet Nasjonal Samling og aldri var medlem. Han flyttet fra Oslo til Norheimsund i 1941.