cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Genetisk modifisert organisme
Historie
Juridisk sett begrenses betydningen av ordet genmodifisering til den moderne og mer presise metoden genteknologi: I 1972 konstruerte Stanley Cohen og Herbert Boyer for første gang kunstig rekombinant DNA. De kom på at de skulle lenke et gen som kodet for antibiotikaresistens med et plasmid fra Salmonella typhimurium. Plasmider fra bakterier er selvreplikerende sirkulære ekstrakromosomale DNA-legemer. De isolerte det antibiotikaresistente genet ved å kutte et fragment av DNA fra plasmidet.
Genmodifisering er i Europa underlagt strenge reguleringer og krav om sikkerhetstesting og merking, noe som ikke er tilfelle ved tradisjonell avl. Parallelt med økende satsing på dyrevelferd har det imidlertid blitt større fokus på dyr som utsettes for lidelser på grunn av egenskaper fremkommet gjennom avl.
Regulering
Bioteknologiloven regulerer medisinsk bruk av bioteknologi som assistert befruktning, preimplantasjonsdiagnostikk, fosterdiagnostikk, kloning, genterapi, etc. Genteknologiloven regulerer fremstilling og bruk av genmodifiserte organismer. Bruk og/eller utsetting av genmodifiserte organismer skal godkjennes av Mattilsynet. Det kreves ikke godkjenning for omsetning av et produkt som er godkjent for omsetning i et annet EØS-land etter reglene fastsatt i EØS-avtalen. Omsetningen kan likevel forbys eller begrenses dersom den etter myndghetenes syn kan medføre risiko for helse eller miljø, eller omsetningen for øvrig er i strid med lovens formål.
I Norge må genmodifiserte produkter merkes med «modifisert» hvis de inneholder mer enn 0,9 prosent genmodifisert materiale.
CRISPR, en teknologi som skiller seg fra tradisjonell genmodifisering ved at den ikke nødvendigvis introduserer fremmed DNA, har i USA blitt brukt til å endre en sopp (Agaricus bisporus) så den ikke blir brun. Yinong Yang, ved Pennsylvania State University, fjernet genet som trengs for å produsere enzymet som gjør soppen brun med tiden. Soppen inneholdt ikke fremmed DNA og er ikke blitt regulert av lovverket i USA.
I Sverige bad Stefan Jansson, fra Umeå Universitet om en klargjøring, fordi de ved bruk av CRISPR kunne lage planter genetisk identiske med planter som ikke ble ansett som genmodifiserte. Jansson hevder at "Lov-logikk er ikke nødvendigvis det samme som vitenskapelig logikk", og det svenske "Jordbruksverket" anser noen CRISPR-modifiserte planter som GMO og underlagt et strengt regelverk, mens andre planter ikke er det.
Produksjon og konsum
En stadig større andel av fiskemelet som brukes i fôr til oppdrettsfisk erstattes nå av planteråstoffer som mais og soya. Siden 60 prosent av all soya er GM, blir det stadig dyrere og vanskeligere å fremskaffe GM-frie planteråvarer. Mattilsynet har derfor godkjent 19 prosesserte GM-planter til bruk i fôrproduksjon. Oppdrettsnæringen har lenge vegret seg for å bruke GM-fôr, hovedsakelig på grunn av europeiske konsumenters GM-skepsis.
Motforestillinger mot GMO
I Norge har GMO-motstanden hatt særlig sterk støtte i befolkningen og blant politikere. En sammenslutning som omfatter Forbrukerrådet, Norges Bondelag og Norsk Bonde- og Småbrukarlag, alle de store miljøorganisasjonene og butikk-kjeden Coop har dannet «Nettverk for GMO-fri mat og fôr». I nettverkets plattform hevdes det blant annet at GM-teknologiene er upresis, at de har uønskede effekter på miljø, at helse-effektene ikke  er tilstrekkelig kartlagt og at satsing på GM-planter kan gi et lite antall multinasjonale firma kontroll over den globale matproduksjonen.
Religiøs motstand
Teologiske argumenter fremsettes både for og mot genmodifisert mat, og ingen av de store monoteistiske religionene forbyr GMO.
Innen jødedommen hevder noen rabbinere at det er lov å genmodifisere planter dersom det er til hjelp for menneskene og ikke er eksplisitt forbudt av Gud. Andre sier at Bibelens forbud mot blanding av husdyr må forstås som "skiller i den naturlige verden", og er et eksplisitt forbud.
Innen islam skjer en tilsvarende debatt, for ifølge Koranen har Gud skapt verden feilfri og å endre den er en synd. Samtidig kan GMO hjelpe mennesker og fremme rettferdighet og slik fremme Guds arbeid på jorden. Det nytteetiske perspektivet er dermed av teologisk betydning innen islam. Muslimer i USA anser GMO som halal.
Den katolske kirke og Vatikanet har ikke tatt noe offisielt standpunkt i forhold til GMO. Vatikanets livs-akademi arrangerte i 2009 en studie-uke der deltagerne konkluderte med et "forsiktig ja". Vatikanets livs-akademi er restriktive og sier at GMO må undersøkes sak for sak, men at det ikke er mot Guds vilje. På lokalt plan har biskoper i Brasil og på Filippinene kalt markedsføring av GMO moralsk uansvarlig. Pave Benedict XVI fordømte genetisk modifikasjon av mennesker.
Helserelaterte bekymringer
Selv om det gjennom 30 års konsum ikke er blitt registrert noen form for helseproblemer knyttet til bruk av genmodifisert mat eller fôr, er helsemyndigheter og forbrukere i mange land er bekymret for mulige bivirkninger fra matvarer og fôr som inneholder genmodifiserte ingredienser. Helseskade fryktes blant annet som følge av uforutsette konsekvenser av selve genmanipulasjonen, ved at gener går over i andre organismer i tarmen eller ved at GMOen inneholder  ugress- og insektdrepende stoffer med negativ virkning på mennesker. Det kan da fremstå som et paradoks at disse bekymringene for matsikkerheten i svært liten grad deles for mat fra organismer som har fått sine gener manipulert gjennom avl.
WHO trekker frem tre helsebekymringer i forhold til genmodifisert mat: Allergi, overføring av genmateriale til mennesker, og blanding av gener med vanlige matplanter som påvirker matsikkerheten og indirekte menneskers helse.
Mange land krever at matvarer med genmodifiserte ingredienser skal merkes. 64 land krever at alle matvarer som inneholder GMO må merkes, mens andre har mere begrensede eller frivillige merkeordninger. I USA der slik merking ikke er innført har forbrukerorganisasjoner mobilisert for å innføre merking, men bare lyktes i enkelte delstater. Manglende standarder og forskjellige oppfatninger av hvordan merking skal gjennomføres er en utfordring i forhold til internasjonal handel med GMO-produkter. Norge har et tett samarbeid med EU om merking og godkjenning av GMO-produkter.
Det er ikke vitenskapelig påvist at GMO-mat er mer helsefarlig sammenlignet med annen mat, og EU publiserte i 2010 en rapport hvor det ble konkludert med at man etter 25 års forskning ikke hadde klart å påvise forhøyet helserisiko ved GMO-mat. Det har likevel oppstått et marked drevet av GMO-skepsis, noe som har ført til, og videreføres ved at enkelte produsenter eksplisitt merker sine produkter som frie for GMO.
I 2012 publiserte tidsskriftet Food and Chemical Toxicology en studie av den franske forskeren Gilles-Éric Séralini hvor det ble konkludert med at rotter som spiste GMO-mais hadde en langt høyere forekomst av kreft enn rotter på vanlig diett. Studien fikk stor oppmerksomhet, og flere medier advarte kraftig mot genmanipulert mat. Studien ble imidlertid utsatt for hard kritikk fra andre forskere, og EUs mattrygghetsorgan EFSA konkluderte med at den var av så dårlig kvalitet at den ikke kunne benyttes i arbeidet med risikovurderinger. I november 2013 ble studien trukket tilbake i sin helhet fordi den inneholdt så mange svakheter at konklusjonen ikke kunne støttes. Ingen av langtidsstudiene på samme produkt har indikert helsefare, og Food and Chemical Toxicology hadde sågar publisert en metastudie like før som konkluderte Likefullt betraktes denne studien av organisasjoner og aktivister som et bevis på at GMO-mat er helseskadelig.
Ved det norske  senteret for Gen-økologi vil man imidlertid ikke avvise Seralinis studie; i en vurdering av  studien skriver professorene Terje Traavik og Thomas Bøhn: "Resultatene er urovekkende da tidligere studier på 90 dager kan ha hatt for kort  tidshorisont, og disse kan følgelig ha gått glipp av viktige effekter. Det bør hurtigst mulig  settes ressurser inn på å etterprøve de funn Seralinis gruppe har publisert."
Miljøeffekter
Eksisterende GMOer har vist seg ikke å ha vesentlige direkte miljøeffekter. Genmodifiserte bakterier og sopp kan benyttes for bedre å sanere utslipp av skadelige stoffer. Grønne GMOer har positive miljøeffekter sammenlignet med konvensjonelt avlede planter, og har bidratt til å redusere utslipp av plantevernmidler og drivhusgasser.
Sabotasjeaksjoner
I blant annet Tyskland, England, Belgia, Australia, India og Filippinene har aktivister angrepet GM-åkre og ødelagt planter som skulle sikkerhetstestes. Begrunnelsen for flere av aksjonene var at plantene ikke var sikkerhetstestet. Det er særlig organisasjonen Greenpeace som har stått bak slike aksjoner. Lederen for Greenpeace i Storbritannia, lord Melchett, forklarte i retten etter en slik aksjon at han følte det som en «en sterk moralsk forpliktelse» å hindre utplassering av GM-organismer.
I 2013 var det den nye rissorten «Gyllen Ris» som var mål for angrep i Filippinene. Tilhengerne av GM-teknologien hevder dette angrepet er umoralsk og spesielt forkastelig fordi den gylne risen er tilført et gen som produserer A-vitamin, og at hensikten er å hindre feilernæring i den tredje verden. Motstanderne hevder på sin side at Gyllen ris ikke kan oppnå de lovede fordelene, som billigere og mer effektivt kan oppnås ved andre metoder.
Eksterne lenker
Cisgenese
Xinzheng
Xinzheng (kinesisk: 新郑; pinyin: Xīnzhèng) er en by med rang som byfylke i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. I 1999 var befolkningen på 608,567.
Den er en av de byene i Henan som ble utvalgt som steder for reform og liberaliseringseksperimenter.
Xinzheng ligger i et jordbruksdistrikt med bl.a. hvete, mais, bomull og tobakk. Området er berømt for sine kinesiske dadler (jujube). Det er også rikt på mineraler som kull, bauxitt og silisium.
Historie
Xinzheng hevdes å være fødestedet til det legendariske Xuanyuan Huangdi, ("Den gule keiser"), som mytene gjør til det kinesiske folks stamfar. Han skal ha gjort Xinzheng til sin hovedstad og lokalt anser man derfor at hele den kinesiske kultur har sitt utspring der. Det som i alle fall er sikkert fra arkeologiske funn, er at stedet hadde bofast befolkning allerede 6000 år f.Kr. (Peiligangkulturen).
Under Vår- og høstannalenes tid (770–446 f.Kr.) var Xinzheng i århundrer tider Han-statens hovedstad. Xinzheng regnes som en av «Kinas ti oldtidshovedsteder».
Administrative enheter
Kommunene Chengguan, Baqian, Longwang.
Samferdsel
Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.
Reinfann
Reinfann (Tanacetum vulgare) er en 60-80 cm høy flerårig urt i kurvplantefamilien. Som de andre plantene i reinfannslekta er den sterkt aromatisk. Det er lange tradisjoner for å bruke den som medisin-, krydder- og duftplante.
Beskrivelse
En stiv, opprett stengel vokser fra forgrenete jordstengler. Den er nesten snau, ofte rødbrun og ender i en forgrenet kvast med mellom 10 til 70 gule blomsterkorger uten tungekroner. De kan bli mellom 7 og 11 mm brede. Blomstringen foregår omkring juli til september. Bladene er 1 til 2 ganger parflikete med spisse grove tenner. De er mørkegrønne i fargen. Opprinnelig ble planten dyrket i hager som medisinplante, men er nå forvillet og vokser på havstrand, fugleskjær, i veikanter, ved jernbaner, på gårdsbruk, i grustak og ellers på ruderatmark.
Etymologi
Navnet reinfann kommer fra tysk. På engelsk heter planten tansy, trolig fra det greske ordet athanatos, fordi den tidligere ble brukt ved balsamering. I gresk mytologi sies Zevs å ha gjort Ganymedes udødelig ved å gi ham reinfann på Olympen.
Bruk
Planten har vært kjent som medisinplante i uminnelige tider. Knuste blomster blandet i brød var et godt middel mot innvollsorm. At den har vært brukt mot gulsott kan kanskje forklares med signaturlæren. Tujon, som finnes i reinfann, er i virkeligheten skadelig for leveren. For å lese mere om giftighet og virkning, så er den omtrent den samme som malurt. Den er en av plantene som kan brukes for å utvinne plantefarger. Hvis den plukkes og tørkes kort tid etter at blomstene er sprunget ut vil fargen holde seg godt om man bruker den i dekorasjoner.
Habitat for insekter
Mange insekter besøker reinfann under blomstringen, blant annet teger i familiene Miridae, Rhopalidae og Pentatomidae. I Sør-Sverige besøker 21 arter av bladteger (Miridae) planten. Tre arter er spesielt tett knyttet til planten og legger egg på den. Det gjelder artene Megalocoleus molliculus, Megalocoleus tanaceti og Oncotylus  punctipes, som alle tre også finnes på Østlandet i Norge. De eter knopper, blad og blomster på reinfann og overvintrer som egg i øvre del av stengelen til planten.
Skagen Fondene
Selskapets hovedkontor ligger i Stavanger, men har også avdelingskontorer i Oslo, Trondheim, Ålesund og Bergen, samt internasjonale kontorer i Stockholm, København, London og Tyskland.
Skagen har markedsføringstillatelse for sine verdipapirfond i Norge, Sverige, Danmark, Luxembourg, Belgia, Finland, Island, Storbritannia, Nederland, Tyskland, Østerrike og Irland.
Premier og utmerkelser
Skagen har mottatt en rekke premier og utmerkelser, både for fondene, forvalterne og fondsselskapet:
Invasjonen av Kuwait
Invasjonen av Kuwait fant sted 2. august 1990, da Irak, under ledelse av Ba'athpartiets Saddam Hussein, invaderte Kuwait. Senere ble landet annektert som Iraks 19. provins. Invasjonen av vellykket, men internasjonal fordømmelse fulgte som resultat. NATO krevde at Irak trakk seg tilbake innen en viss dato. Da dette ikke ble fullbyrdet, angrep en koalisjon av flere land, deriblant, Saudi-Arabia, USA, India og Storbritannia. Gulfkrigen, som er navnet på den følgende konflikten, endte med et fullstendig irakisk nederlag, og gjorde at Irak mistet sin status som regionalmakt.
Den tyske storlosjen Zur Sonne
«Det humanitære frimureri»
Da frimureriet ble introdusert i Tyskland på 1700-tallet, var det polarisert i to hovedretninger. Den strikte observans (1751), såvel som de «gammel-prøyssiske» logene, representert med Storlosjen i Preussen (1760), Den store nasjonale moderlosjen Til de tre glober (1740) og Den tyske store landslosje (1770), representerte en konservativ og nasjonalistisk retning. Blant annet hadde ikke jøder adgang til logene.
Zur Sonne representerte den liberale fløyen, med større vekt på humanistiske verdier. Sammen med fem andre storlosjer, ble Zur Sonne derfor etter hvert kjent som «det humanitære frimureriet».
De fem andre «humanitære storlogene» var Storlosjen i Hamburg (1737), Det eklektiske frimurerforbund (1741), Den nasjonale storlosje i Sachsen (1811), Storlosjen i Darmstadt (1844) og Den tyske storlosjen Broderskapets kjede (Grosßloge Deutsche Bruderkette, 1925).
Humanitære St. Johannesloger i Norge
I 1881 ble St. Johanneslogen St. Olaf til det gjenreiste Tempel opprettet i Trondhjem, uavhengig av Den Norske Frimurerorden, med en konstitusjons-patent fra den tyske storlosjen Zur Sonne.
Seks andre norske St. Johannesloger, underlagt Zur Sonne, så dagens lys i årene som fulgte: Olaf Kyrre til det gyldne Kjæde (Christiania, 1884), Kolbein til den opgaaende Sol (Lillehammer, 1891), Polarstjernen (Trondhjem, 1893 – i 1920 opphøyd til Provincialloge), St. Halvard til den flammende Stjerne (Hamar, 1894), Humanitas til de Tvende Liljer (Skien, 1900) og Haakon til de tre Lys (Christiania, 1920).
Det var således tale om en organisatorisk splittelse innenfor norsk frimureri mellom de nystiftede «Polarstjerne-logene» og Den Norske Frimurerorden. Den organisatoriske splittelsen i Tyskland hadde forplantet seg til Norge. I likhet med Den tyske store landslosje praktiserte også Den Norske Frimurerorden høygradene i det svenske system.
Splittelsen opphørte i Norge i 1947, da Den Norske Frimurerorden anerkjente de humanitære logene som likeverdige med sine egne. I 1960 ble de tilsluttet Den Norske Frimurerorden, og de har fått lov til å arbeide etter ritualer som avviker noe fra ritualene i de fleste andre norske St. Johanneslogene.
Zur Sonne opphører (1949)
Den 19. juni 1949 opphørte Zur Sonne å eksistere, gjennom opprettelsen av den tyske storlosje av gamle, frie og anerkjente murere. Loger fra 10 ulike tyske storloger sluttet seg sammen og dannet en ny felles storlosje.
Ved opprettelsen av Tysklands forente storlosjer i 1970, ble det satt et endelig punktum i striden mellom de «gammel-prøyssiske» og de «humanitære» logene.
DS «Jupiter»
DS «Jupiter» (kallesignal MSTR / LEBA) var et passasjer- og lasteskip som ble overlevert Det Bergenske Dampskibsselskab (BDS) i 1916. Skipet var byggnummer 423 ved Lindholmens Verkstad, Göteborg, Sverige, og kjøpesummen var omkring 1,2 millioner kroner. Skipet seilte i rederiets Newcastle-rute og Hamburg-rute. I 1953 og 1955 gikk skipet som avløserskip i hurtigruten. I 1955 ble skipet solgt til Hellas, og i 1960 ble hun ødelagt i brann og senere hugget opp.
Watchmen (film)
Handling
Historien baseres på tegneserien med samme navn, Watchmen. Handlingen foregår i et alternativt USA i 1985 der flere superhelter eksisterer og landet kommer nærmere og nærmere en kjernefysisk krig med Sovjetunionen. Den forteller historien om tidligere og nåværende superhelter/vigilanter og omstendighetene rundt det mystiske drapet på en av deres egne, superhelten Edward Blake / The Comedian. Watchmen portretterer superhelter som virkelige mennesker som må konfrontere etiske og personlige dilemmaer, som sliter med nevroser og fiaskoer og som -med ett meget tydelig unntak- totalt mangler superkrefter i ordets vanlige forstand.
DS «Jupiter»
Det Bergenske Dampskibsselskab hadde som tradisjon å navngi skipene sine etter fenomener og objekter på nattehimmelen. Jupiter er den største planeten i vårt solsystem.
Watchmen (film)
Skuespillere
Produksjonen av Watchmen begynte i juli 2007 å lete etter personer som lignet på den perioden som filmen tar for seg, inklusive Richard Nixon, Henry Kissinger, H.R. Haldeman, Ted Koppel, John McLaughlin, Annie Leibovitz, John Lennon og Yoko Ono, Fidel Castro, Albert Einstein, Norman Rockwell, John F. Kennedy og Jackie Kennedy, Andy Warhol, Mao Zedong og Larry King. Skuespilleren som endte med å spille Nixon brukte en maske.
DS «Jupiter»
Historie
DS «Jupiter» ble overlevert i januar 1916, og 26. januar ble hun satt inn på rederiets rute mellom Bergen og Newcastle i England. Fra mars 1918 til januar 1919 var skipet rekvirert av The British Shipping Controller og seilte for Union Castle Line under britisk flagg. Etter at skipet ble tilbakelevert til rederiet, returnerte hun til Bergen – Newcastle-ruten. I 1931 fikk «Jupiter» installert kjøleanlegg, og 3. plass (3. klasse) innredning ble modernisert. I 1937 ble skipet ombygd og satt inn i rederiets rute Trondheim – Bergen – Rotterdam (Nederland), mens DS «Vega» overtok i Englandsruten.
Under det tyske angrepet på Norge 9. april 1940 lå «Jupiter» i Bergen. Skipet ble rekvirert av den tyske okkupasjonsmakten og fra 16. april brukt som losjiskip for norske krigsfanger ved Eidsvågneset i Bergen, sammen med BDS' andre englandsbåt TS «Leda». I august 1940 ble «Jupiter» benyttet av tyskerne som troppetransportskip langs norskekysten, men skipet seilte med norsk besetning og norsk flagg. Etter den norske kapitulasjonen ble «Jupiter» satt inn i trafikk mellom Danmark og Oslo. I oktober 1944 ble skipet overtatt av tyskerne, og seilte med tysk mannskap og tysk flagg. Ved den tyske kapitulasjonen i mai 1945 lå «Jupiter» i København, og 15. juni ble skipet levert tilbake til Det Bergenske Dampskibsselskab. Hun gikk til Lindholmens Verkstad i Göteborg for reparasjon og ombygging, og i februar 1946 var skipet tilbake i ruten Bergen – Newcastle. I 1953 ble «Jupiter» erstattet i Englandsruten av det nybygde dampturbinskipet TS «Leda». Sommeren 1953 gikk «Jupiter» noen rundturer i hurtigruten. Fra april til august 1955 gikk hun som avløserskip i hurtigruten etter at DS «Nordstjernen» forliste i Raftsundet 22. september året før.
2. september 1955 ble «Jupiter» solgt til det greske rederiet Epirotiki Steamship Navigation Company i Pireus. Skipet ble ombygd til cruiseskip og omdøpt DS «Hermes». 4. mars 1960 brøt det ut brann ombord under innredningsarbeide ved kai i Pireus. Skipet ble totalskadet, og ble tauet til Italia i desember samme år for opphugging.
Skipet
DS «Jupiter»s tonnasje var ved levering 2 652 bruttoregistertonn, 915 nettoregistertonn, og lasteevnen var 1 830 dødvekttonn. Lasting og lossing foregikk ved hjelp av kraner forut og akter. Hovedmaskinen var en kullfyrt trippel ekspansjon dampmaskin bygd ved Lindholmens Verkstad. Oppgitt ytelse var 3 000 ihk (indikerte hestekrefter), og 309 nhk (nominelle hestekrefter), noe som ga en toppfart på 15,5 knop. Hun hadde 170 køyeplasser fordelt på 88 på 1. plass (1. klasse) og 82 på 3. plass.
I den tiden DS «Jupiter» gikk i hurtigruten, var hun flåtens største og mest luksuriøse skip. I motsetning til de moderne motorskipene var hun stillegående og vibrasjonsfri. Skipets største ulempe var de høye driftskostnadene.
Stortorvet (Oslo)
Stortorvet eller Stortorget (1-13, 2-8) er et torg i sentrum av Oslo. I 1736 overtok det som byens sentraltorg etter Christiania gamle torg og det har siden dengang vært en viktig del av det offentlige rom i Oslo. Det har fungert som møteplass og sosialisering for byens befolkning, som handelsplass og som trafikknutepunkt. Når veiavstander til Oslo vises på veiskilt, er avstanden målt til Stortorget. Det er Oslos blomstertorg, og er representert i den norske utgaven av Monopol.
Rundt torget ligger blant annet Oslo domkirke med adresse Stortorvet nr. 1, Christiania Glasmagasin i nr. 9 og Stortorvets Gjæstgiveri som ikke har adresse til torget, men Grensen 1.
Historie
Anleggelsen av Stortorvet har sin bakgrunn i byggingen av Vår Frelsers kirke - Oslo domkirke - hvor grunnstenen ble lagt ned i 1694. Kirken ble reist på en liten fjellknaus mellom daværende Store og Lille Voldport, i østenden av det som senere skulle bli Stortorvet. Området lå utenfor vollene, med andre ord utenfor selve byen. Der torget ligger var en stor vanndam og den ble først fylt igjen rundt 1700, to-tre år etter at Vår Frelsers kirke var innviet. Kong Christian V hadde i 1696 gitt sin tillatelse til at byens befolkning kunne ta jord fra byvollen for «... at jevne Pladsen med omkring Kirken og Graven at udfylde.» På samme tid som man fylte igjen området ble vollene revet ned. I 1717 ble det utstedt en forordning hvor det ble gitt tillatelse til å fylle opp området – som beskrives som et sumpområde – med søppel fra byen i tillegg til jord og stein. Først opp mot 1735 sto torget relativt ferdig og året etter ble Christiania marked arrangert her for første gang.
I 1756 ble det satt opp en straffepåle på torget, en gapestokk. Byens offisielle stadsvekt var også plassert på torget i tillegg til en vannpost. I 1848 ble det satt opp en firearmet kandelaber av støpejern på torvet, rett foran domkirken. Den hadde fem gasslykter og ble kalt Fiat Lux!. Den var en gave fra James Malam som hadde grunnlagt Christiania Gasværk. I 1880 måtte kandelaberen vike plassen til fordel for statuen av Christian IV.
Etter hvert fikk torget større og større betydning som trafikknutepunkt med hestedrosjer som det sentrale. På slutten av 1800-tallet kom det flere sporvognsruter og Ekebergbanen hadde endeholdeplassen i sentrum på Stortorvet. Stortorget besto som endeholdeplass frem til 1960-tallet.
Vintermarkedet
Det årlige vintermarkedet hadde tradisjoner tilbake til byens tidligste historie. I middelalderen ble vintermarkedet arrangert på Oslo torg i Gamlebyen, like vest for byens daværende hovedkirke, St. Hallvardskatedralen. På 1640-tallet ble markedet flyttet til Christiania Torv ved byens andre domkirke: Hellig Trefoldigheds kirke som brant ned i 1686. I 1735 ble markedet flyttet til Stortorget. Februar var fast markedsmåned og arrangementet ble innledet med at det ble ringt fra klokkene i domkirken. Utpå 1800-tallet utviklet det seg slik at skolene ikke hadde undervisning de dagene markedet varte, universitetet hadde ikke forelesninger og Høyesterett stanset forhandlingene for å kunne delta i folkelivet.
Torget ble ikke bare benyttet under markedsdagene. Allerede på midten av 1700-tallet begynte bøndene å benytte Storgtorget som salgsarena flere ganger i uken — slik de i mange hundre år hadde benyttet Oslo torg i Gamlebyen, og Christiania torg i Kvadraturen.
Bygninger ved torget
Stortorvet nummer 1 er som nevnt Oslo domkirke som ble reist i årene frem mot innvielsen i 1697.
Nummer 2 kalles Koppgården og ligger på hjørnet i den smale husrekken mellom Karl Johans gate og torget. Opprinnelig lå det en bygning fra siste del av 1700-tallet her, den ble revet i forbindelse med at gården ble reist for vinhandler Herman Kopp i 1880. Bygningen er i nyrenessanse og er tegnet av Wilhelm von Hanno. Bokhandelen Jacob Dybwad hadde butikk i første etasje fra 1852 til 1986.
Nummer 3 ligger vegg-i-vegg med nummer 2 og er en forretningsgård fra 1926 tegnet av Christian Morgenstierne og Arne Eide. Gården ble oppført for Richard Andvord og hans papirfirma etter at den tidligere bygningen på stedet var offer for en brann. Den tidligere gården hadde blitt reist i 1860 etter tegninger av Emil Victor Langlet og papirfirmaet Rich. Andvord hadde hatt lokaler i bygningen siden grunnleggelsen i 1865.
Stortorvet nummer 4 har også adresse Karl Johans gate 13, den ligger ved siden av nummer 3. Bygningen har en passasje mellom Stortorvet og Karl Johansgate som går langs apotekoffisinet. Dette er en forretningsgård fra 1896 tegnet av Ove Ekman. Den er særlig kjent for Svaneapoteket med sitt spesielle interiør. Apoteket har holdt til i bygningen siden 1896. Svaneapoteket er et fredet kulturminne.
Nummer 5 omtales gjerne som Sandakergården etter herreekviperingen som har hatt lokaler i første etasje. Dette er en hjørnegård som ligger på hjørnet Karl Johans gate/Kongens gate. Dagens forretningsgård er i fem etasjer og er tegnet av arkitekt Bernhard Steckmest fra 1898. På stedet lå Store Voldport i årene 1624-1718. Etter at vollene ble revet fikk man reist en bygning her som ble benyttet som vakt av militæret. Huset ble kalt Kortegården, etter «Corps-de-garde». Kortegården fungerte også som byens brannvakt inntil Brannvakten ved Kirkeristen var klar til bruk i 1856.
Nummer 7 ligger i torgets sydlige ende tvers overfor domkirken og er et moderne forretningsbygg oppført for Christiania Bank og Kreditkasse i 1971. Bygningen er tegnet av arkitekt Frithjof Stoud Platou og har fasadedekorasjon av Finn Christensen.
Her lå i en tidligere periode Stortorvet nr.6, 7 og 8. Nummer 6 var en tre etasjers bygning i empire som ble slått sammen med Karl Johansgate 15 til ett kompleks i 1897. Samtidig som de ble slått sammen ble det foretatt radikale endringer under ledelse av arkitekt Henrik Nissen, den ble blant annet utvidet til fem etasjer. Etter sammenslåingen ble gården kalt Robsahmgården. Denne bygningen brant ned i 1959.
Endringer i bygningsmassen på Stortorvets vestlige del
Bygningen som hadde adresse nummer 7 og som sees på bildet fra 1904 i midten over var Kreditkassens hovedkontor fra 1878. Den var tegnet av Jacob Wilhelm Nordan i samarbeid med H. Stammam og ble ferdigstilt året før. Den hadde et monumentalt preg, var i tre etasjer og fasaden var kledd i rød sandsten fra Brumunddal. På 1920-tallet ble bygningen endret.
Nummer 8 var tegnet av Nordan i samarbeid med Herman Major Schirmer og sto ferdig ca.1876. Kreditkassen overtok denne bygningen i 1912.
Stortorvets Gjæstgiveri ligger med hjørnet ut mot Stortorvet, men har adresse Grensen 1. Bygningen er i bindingsverk to etasjer. Den har saltak tekket med tegl og er fra 1700-tallet. Det har vært drevet restaurantvirksomhet i bygningen siden 1800-tallet. Stortorvets Gjæstgiveri er et fredet kulturminne.
Bygningene på GlasMagasinsiden
Christiania Glasmagasin er et kjøpesenter grunnlagt i 1739 som har holdt til på Stortorvet siden 1862. Opprinnelig lå det på Jernbanetorget og flyttet til nåværende plass på grunn av utbyggingen av området rundt jernbanen ved Østbanen.
Hele rekken utgjør Stortorvet 9, 10 og 11. Da Christiania Glasmagasin flyttet hit var det til den midterste bygningen, nummer 10.
Nummer 9, som ligger på hjørnet mot Møllergata, besto dengang av et lite hus kalt Simonsen på Torvet. Det er huset en kan se på bildet fra 1865 over. Huset var en kombinert bolig-og forretningsgård hvor Peter Simonsen hadde kolonial frem til 1897. Etter hans tid ble bygget revet og de som eide bygningen fikk oppført dagens bygning ved arkitekt Ove Ekman i 1898-99 og forretningen Simonsen på Torvet besto her til 1935. Gården ble deretter innlemmet i GlasMagasinet.
Bygningen hvor Christiania Glasmagasin flyttet inn i 1862, nummer 10, hadde tidligere vært postkontor. Gården var fra 1778 og hadde vært byens postkontor fra 1833. De første årene var magasinet leietakere, men kjøpte gården noen år senere og endret da på fasaden. Bygget ble revet og i 1899 ble dagens bygning reist ved arkitekt Harald Olsen.
Den siste bygningen i rekken, hjørnegården mot Torggata, var nummer 11 og her lå Elephant-Apotheket som ble grunnlagt i 1672. Apoteket lå på Stortorvet fra 1847 til bygningen ble revet i 1972. Året etter startet oppføringen av den nyeste delen av Christiania Glasmagasin under ledelse av arkitekt Frithjof Stoud Platou. Bygget ble ferdigstilt i 1974. Det er endret ved en påbygging mot Linaaes gate i 1990 og arkitekten bak dette var Jan Digerud.
Nummer 12 var en bygning inn mot Torggata, den ble lagt til nummer 11. Nummer 13 var Hasselgården som nå hører til i Torggata og har nummer 1.
Kunst
Det står tre kunstverk på torget. Den eldste er statuen av kong Christian IV hvor kongen peker med høyre hånd: «Her skal byen ligge!». Statuen er utført av billedhuggeren Carl Ludvig Jacobsen og støpt i bronse med sokkel hugget i granitt fra Grefsen. Den ble avduket 28. september 1880. I avisene og under avdukingen var det kritikk mot at en «dansk konge» fikk sin statue satt opp i byen.
På skrå overfor domkirken står en fontene hvor Skule Vaksviks «Dyrefontene» er plassert. Skulpturen har to høns og en hane på toppen. Den er fra 1955, utført i bronse og er bekostet av Christiania Bank og Kreditkasse og Selskabet for Oslo Byes Vel.
Det siste tilskuddet i form av utsmykking er en vannkunst - «Vann i sten» - utført i rød granitt som et stort basseng. Verket er av Anne-Marie Backer Mohr og Bjart Mohr og var et resultat av en nasjonal utsmykkingskonkurranse avholdt i 1985. Skulpturen er bekostet av innsamlede midler samt tilskudd fra Oslo kommune.
Eksterne lenker
Flere av bygningene ved torget er kulturminner og oppført på Riksantikvarens nettsted kulturminnesok.no.
Nagai stadion
Nagai Stadium (大阪市 長居陸上競技場, Ōsaka-shi Nagai Rikujō Kyōgijō) er et fotballstadion i den japanske byen Osaka. Stadionet har en kapasitet på 50 000. Det ble spilt tre kamper her under fotball-VM 2002.
Philip Delaporte
Philip Adam Delaporte, en tyskfødt amerikansk protestantisk misjonær, ble med sin familie sendt til Nauru i november 1899. De kom fra Hawaii via Kusaie, arrangert av the American Board of Commissioners for Foreign Mission, sendt av the Central Union Church of Honolulu. Misjonen hadde startet rundt 10 år tidligere av en gilbertesisk pastor, Tabuia, og den hjalp til med en skole, som sammen med det katolske misjonsskolen utgjorde det eneste formelle skoletilbudet på øya i over to tiår.
Pastor Delaporte og hans kone, Salome (også misjonær), oversatte mange religiøse tekster til naurisk, inkludert Det nye testamentet, historier fra Det gamle testamente, en katekisme, en sangbok, skoletekster, og den kristne kirkes historie. The Boston Board of Missions Church på Nauru ble tatt over av London Missionary Society tidlig i 1917, og Delaporte-familien dro tilbake til USA.
I 1907 publiserte Delaporte sin lommeordbok for tysk-naurisk (Taschenwörterbuch Deutsch-Nauru). Ordboka er liten, ca. 10,5 x 14 cm, med 65 sider med gloser, og et dusin sider til med fraser, rangert alfabetisk etter det tyske alfabetet. Rundt 1 650 tyske ord er oversatt, ofte med fraser eller synonymer. Det er rundt 1 300 «unike» nauriske former i glosene, inkludert de inkludert i fraser, og om man ikke regner med diakritiske tegn.
I ordboka bruker Delaporte en ortografi bestående av følgende 32 bokstaver:
b p d t g k q j r w m n ñ c f h l s z i e a à â o ò ô ö u ù û ü
Fylkesvei 7400
Fylkesvei 7400 går på Selvær i Træna kommune. Veien er 1,9 km lang.
Bonzo Dog Doo-Dah Band
The Bonzo Dog Band er en britisk komiker- og musikkgruppe som ble startet i Lewisham, London, England i 1962.
Britisk plateindustri på 1960-tallet
I den britiske plateindustrien på 1960-tallet stod beatmusikken sentralt. Men det var også musikalske stuntpoeter og komikere, som riktignok var mindre kjent i utlandet. I fremste rekke blant komigruppene sto The Scaffold og The Bonzo Dog Band.
Oppstarten
Til å begynne med kalte bandet seg for The Bonzo Dog Dada Band (etter kunstretningen dadaismen). Deretter kalte de seg The Bonzo Dog Doo-Dah Band, men allerede da det første album ble utgitt hadde de forkortet navnet til The Bonzo Dog Band. Ofte ble de bare omtalt som "The Bonzos".
Navnet henspiller på den populære britiske tegneseriefiguren Bonzo the dog, som ble skapt på 1920-tallet av tegneren og humoristen George E. Studdy. Figuren var også kjent i Norge, blant annet fra populære postkort med humoristiske kommentarer, og gjennom et hundretalls ulike samlekortmotiv som fulgte med sigarettpakkene fra Sossidi. Den originale tegneseriefiguren tjente også som maskot for gruppa.
Den spede begynnelsen fant sted 25. september 1962 var Vivian Stanshall (tuba) og Rodney Slater (saksofon), sammen med andre kunststudenter på diverse blåseinstrumenter, blitt hyret inn for å spille under den transatlantiske radiooverføringen av boksekampen mellom Floyd Patterson og Sonny Liston. Likevel var det først noe senere at det utkrystalliserte seg en mer eller mindre fast kjerne, som med en viss velvilje kunne kalles et band.
Rodney Slater hadde tidligere spilt i kunsthøyskolens trad. jazzband, sammen med Chris Jennings (trombone) og Tom Parkinson (sousafon). Etter hvert fikk de med seg Roger Wilkes (trompet) og Trevor Brown (banjo) fra Royal College of Art, og dermed ble repertoaret stadig mer revypreget. I 1962 ble også kunststudenten Vivian Stanshall med. Det var Slater og Stanshall som fant på navnet The Bonzo Dog Dada Band. Men "Dada" ble ganske raskt endret til "Doo-Dah".
Vivian, Rodney og Tom delte leilighet, men ble kastet ut fordi de spilte musikk til alle døgnets tider. Rett etter utkastelsen fikk bandet to nye medlemmer; Vernon Dudley Bohay-Nowell, som underviste ved Goldsmiths College, og låtskriveren og pianisten Neil Innes, som leide hybel av Bohay-Nowell. Neil Innes har opplyst at det var Stanshall som fant på at Vernon Dudley skulle ta navnet Bohay-Nowell i tillegg til sitt opprinnelige navn.
Tom Hedges var bandets trommeslager inntil Slater møtte perkusjonisten Martin Ash, som senere tok artistnavnet Sam Spoons. Sam Spoons skaffet dem deres første spillejobb på puben The Kensington i nabolaget Notting Hill i London. Der ble de kjent med Roger Ruskin Spear; sønn av kunstmaleren Ruskin Spear. Han var interessert i skulptur, elektroniske duppeditter og lydmaskiner. Roger påsto senere om opptredenen på stampuben: "I couldn't believe anyone was that bad." Like fullt kom han med i gjengen og bidro sterkt til at bandet ikke skulle lyde spesielt samstemt. Med sin sære interesse for alt som kunne frembringe merkelige lyder eller støy, utførte Roger Ruskin Spear sine ablegøyer uten å ense hva resten av bandet holdt på med. Han forsynte bandet med en rekke roboter, utstillingsdukker, pappfigurer og underlige maskiner. Eksempelvis hadde han en robot som sang "I'm Forever Blowing Bubbles" med metallisk røst mens den blåste såpebobler.
Etablering og platekontrakt
Den kaotiske forhistorien førte til at gruppa først kom til å regne sin historie fra det tidspunkt de fikk platekontrakt. Med navnene som undertegnet platekontrakten i 1966 hadde de omsider fått så mye å holde seg til at de visste hvem som burde kontaktes når de ble tilbudt spillejobber. Det var manageren Reg Tracey som så bandets potensial, og som i april 1966 sikret dem en avtale med Parlophone Records.
Bonzo Dog Bands første singelplate var en revyvise fra 1920-årene, "My Brother Makes The Noises For The Talkies" med "I'm Going To Bring A Watermelon To My Girl Tonight" som B-side. Teksten på sistnevnte ble stemplet uegnet for spilling på radio. Neste singelutgivelse var "Alley Oop" med "Button Up Your Overcoat" som B-side.
Med suksessen som The New Vaudeville Band opplevde rundt singelen Winchester Cathedral og Peek-a-boo (i norsk oversettelse: «Sussebass»), innenfor omtrent samme musikkgenré som The Bonzos, aksepterte Bob Kerr et tilbud om å gå over til konkurrenten. Senere dannet han sitt eget band, Bob Kerr's Whoopee Band.
Top Five Hit
Til tross for den McCartney-produserte hitsingelen ”I’m the Urban Spaceman”, og invitasjonen til å opptre for The Beatles i fjernsynskomedien Magical Mystery Tour, forble bandet på mange måter en godt bevart britisk hemmelighet. De ble derimot dyrket av artister som Eric Clapton, George Harrison og Keith Moon. I 1969 deltok de også i fjernsynsserien ”Do Not Adjust Your Set” sammen med senere medlemmer av The Monty Python.
En genréreise fra jazz via psykedelia til rock
Bandet startet nærmest innenfor jazzgenren med en blanding av britisk music hall og amerikansk trad. jazz, men utviklet seg både i retning psykedelia, avant-garde og rock. Spesielt ble de kjent for sine fullstendig kaotisk sceneshow med roboter, såpeboblemaskiner, elektriske buksepressere, kostymer, hodepynt, merkelige briller i alle rare fasonger og ansiktsmaling. Hjemmepublikumet elsket showene. Det samme gjorde tydeligvis de mer seriøse popgruppene, noe som førte til spillejobber for The Beatles på film, og at de ble dratt med som oppvarmingsband på lengre turneer både med The Who, The Kinks og Cream. The Bonzos turnerte Statene med The Who og opptrådte blant annet på Fillmore East med The Kinks. The Kinks gikk selv i perioden 1971-1975 langt i retning av The Bonzo Dag Bands musikalske uttrykk med Music Hall og bruk av hornorkestre både på konserter og plater.
Bandets kaotiske medlemsregister
Mange artister var i årenes løp løselig bundet til The Bonzos. Gruppa kunne til tider fortone seg som et omreisende, musikalsk kollektiv, men den faste kjernen i gruppa besto av:
The Intro and the outro
Det viste seg at Parlophone ikke lot seg overbevise om å låne studiotid for gruppa, og først etter overgangen til Liberty Records fikk The Bonzos utgitt sitt første album, Gorilla. På låta "Jazz, Delicious Hot, Disgusting Cold" parodierte de sine tidlige trad. jazz røtter og leverte noen av de mest overlagt malplasserte jazzriff som noen gang er blitt festet til platerillene. Plateselskapet ga dem kun to timer til innspillingen av hvert spor. Dermed valgte de å feste samtlige låter til mastertapen på første takning for å kunne tillate seg litt mer tid til innspillingen av "The Intro and the Outro", som med datidens innspillingsteknikk virket som en totalt ugjørlig oppgave. Vanskeligheten besto i å la hver enkelt av musikerne bli introdusert for å spille en kort solo mens kompet gikk. Den starter for så vidt greit med presentasjon av de ordinære medlemmene av bandet. :
Så fortsetter presentasjonene med en rekke imaginære deltakere:
Innspillingen av dette sporet foregikk på en enkel firespors båndopptaker, hvor de ulike instrumentene ganske enkelt ble fadet inn og ut fra siste spor. Senere fikk Stanshall, som Master of the Ceremony, lese introduksjonene på Mike Oldfields Tubular Bells, som et svakt ekko av The Intro and the Outro, uten de samme grovkornede absurditetene.
The Urban Spaceman og andre låter
Gruppas største hit kom med låten I'm the Urban Spaceman, skrevet av Neil Innes og produsert av Paul McCartney og Gus Dudgeon under et felles pseudonym; "Apollo C. Vermouth". The Urban Spaceman ble gruppas største hit, og klatret i 1968 helt opp på femteplassen på de britiske platebarometerne.
"Trouser Press" har en solo av Roger Ruskin Spear spilt på en buksepresser, som det var festet en mikrofonpickup til. Sangen inspirerte det anglofile, amerikanske rockemagasinet til å kalle bladet Trouser Press.
"Can Blue Men Sing the Whites?" gjorde narr av den britiske bluesbølgen John Mayall, Fleetwood Mac, etc.. "Legs" Larry Smith ble en scenisk attraksjon med sitt steppenummer. Mange av sangene parodierte provinsielt, britisk drabantbyliv. En fin miljøskildring forekommer på sangen "My Pink Half of the Drainpipe" på albumet The Doughnut in Granny's Greenhouse.
I august 1969 ble deres tredje album Tadpoles sluppet. De fleste sangene ble dette album ble også fremfort i fjernsynsshowet Do Not Adjust Your Set. Allerede i november samme år utkom deres fjerde album, Keynsham. The Bonzo Dog Band spilte også på Isle of Wight Festival. Keynsham er en landsby nær Bristol i sørvestre England. Albumets navn bar trolig avledet fra et reklameinnslag på Radio Luxembourg over en tvilsom metode å forutsi resultene av fotballkamper (og nyttiggjøre seg informasjonene ved tipping). I reklamen, som utgjorde et langt programinnslag, ble en mann med det uvirkelige navnet Horace Batchelor fremstilt som oppfinneren av den utrolige Infra Draw metoden, ville gjentatt og endeløst lire av seg K-E-Y-N-S-H-A-M for de lettroende lytterne som ønsket å kjøpe hans idiotsikre hemmelighet.
Et nytt, kortlevd kapittel i The Bonzos liv
Mens bandet formelt ble avviklet i 1970 fikk plateselskapet overtalt dem til å komme sammen i 1971 for å spille inn et siste album, titulert Let's Make Up And Be Friendly. LP-en ble sluppet i 1972.
Stanshall og Innes var i praksis gruppas låtskrivere. Etter at bandet ble oppløst ble de begge med på å etablere The Grimms, sammen med trioen The Scaffold og Andy Roberts fra Liverpool Scene. Neil Innes, som var en venn av Eric Idle, ble gjennom ham trukket inn som musiker for Monty Python. Han opptrer blant annet med egenkomponerte sanger som minstrel og syngende munk i «King Arthur and the Holy Grail», men er med både på deres turneer og på flere av de senere Pyhonfilmene. Han opptrådte også sammen med de gjenværende medlemmene av komikergruppa under minnekonserten for George Harrison i 2002.
"Legs" Larry Smith turnerte både med Eric Clapton og Elton John, og er den som utfører steppdansen på Elton Johns "I Think I'm Going to Kill Myself". George Harrison var også en nær venn av Larry Smith og dedikerte ham sangen "His Name is Legs (Ladies and Gentlemen)", som finnes på albumet Extra Texture (1975). På sporet høres en samtale med "Legs" under instrumentalsoloen og helt mot slutten av låta. "Legs" Larry Smith designet dessuten coveret til George Harrisons album Gone Troppo i 1982.
Arturo Brizio Carter
Arturo Brizio Carter (født 9. mars 1956) er en meksikansk fotballdommer. Han er mest kjent for å ha dømt kamper under fotball-VM 1994 og fotball-VM 1998. Brizio Carter dømte også i Copa América 1995 og i tre Gold Cup-turneringer. Han har også dømt i VM-kvalifiseringa i 1992/1993. Det var 1–1 kampen mot på Wembley.
Kamper i fotball-VM
VM 1998
Josefine
Utbredelse
Josephin eller Josephine var populære navn i USA fra 1850-årene til 1920-årene.
I England var Josephine et populært navn i 1930- og 1940-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Bonzo Dog Doo-Dah Band
Musikalske innslag på TV
Bandet opptrådte i TV-programerie for barn Do Not Adjust Your Set, hvor de fremførte sanger som "Hello Mabel", "Rhinocratic Oaths" og "Trouser Press". På samme show var flere av de senere medlemmene av Monty Python's Flying Circus med; (Eric Idle, Terry Jones og Michael Palin).
The Bonzo Dog Band fikk dessuten opptre med en låt; Death Cab For Cutie, under strippescenen i Beatlesfilmen Magical Mystery Tour, 1967.
Kunståret 1248
Kunståret 1248 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1248.
Bonzo Dog Doo-Dah Band
Gjenforeningsturnéen i 2006 og senere
28. januar 2006 samlet en hel gjeng av tidligere bandmedlemmer seg om en lenge etterlengtet gjenforeningskonsert i anledning 40-årsjubileet for The Bonzos første plateutgivelse på Astoria i London. Nå kalte de seg The Bonzo Dog Doo-Dah Band igjen. Neil Innes opptrådte som kapellmester og frontfigur. Ellers deltok "Legs" Larry Smith, Roger Ruskin Spear, Rodney Slater, Bob Kerr, Sam Spoons og Vernon Dudley Bohay-Nowell appeared, foruten en rekke gjesteartister for å fylle plassen etter Vivian Stanshall, som så tragisk omkom i en brann i 1995, blant annet Stephen Fry, Ade Edmondson, Phill Jupitus og Paul Merton. Deres sceniske fakter var i høyeste grad til stede med steppenummer, gags, vitser, og de elektriske buksepresserne traktert av Roger Ruskin Spear som viste seg å være like ustyrlig og uregjerlig som før. Konserten ble filmet av BBC 4 og ble i mai 2006 utgitt på DVD. Konserten resulterte også i en dobbel-CD med tittelen ''Wrestle Poodles... And Win!, som ble sluppet 13. november 2006.
Kunståret 1248
Dødsfall
...
1248 in art