cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Langhamn
Merkesnes grunnkrets
Merkesnes grunnkrets er den arealmessig minste av de tre grunnkretsene på Dyrøya, men den er også den som har flest innbyggere. Den 11,28 km² store grunnkretsen ligger på nordøstsiden av øya og omfatter strekningen fra Forsåelva i sør til Langhamn i nord. Steder som kan nevnes er Hals, Holm, Merkesnes og Langhamn. Dyrøy kirke fra 1880 ligger i grunnkretsen. Merkesnes grenser i sør til Dyrøyhamn og i vest og nord til Espejord. Over sundet i øst ligger Hundstrand.
Innbyggertall i Merkesnes grunnkrets:
Hestehodetåken
Hestehodetåken (også kjent som Barnard 33) er en mørk tåke i stjernebildet Orion. Tåken ligger rett under Alnitak, stjernen helt til venstre i Orions belte. Den er omtrent 1500 lysår fra solsystemet. Bredden på tåken er ca. et lysår. Den er en av de tåkene som er lettest gjenkjennelig på grunn av formen på skyene av støv og gass, som ligner mye på et hestehode. Formen ble først lagt merke til av Williamina Fleming i 1888 på en fotografisk plate.
Dvergulke
Dvergulke (Taurulus bubalis), er en saltvannsfisk i ulkefamilien.
Utbredelse
Dvergulka er utbredt nordøst i Atlanterhavet, fra Portugal og nordover til Island og Kolahalvøya. Videre finnes den i den sørlige delen av Østersjøen og noen områder nord i Middelhavet. I Norge finnes den langs hele kysten.
Noah (navn)
Noah er et mannsnavn med opprinnelse i hebraiske noach, «hvil, være stille». Ifølge den religiøse skriften Første Mosebok i Bibelen bygger sagnskikkelsen Noah en ark for å redde seg, familien og to av hver dyreart unna syndefloden, Guds store flom for å utslette alt annet liv på jorda.
Storvatnet (Leirfjord)
Storvatnet er en innsjø i Leirfjord kommune i Nordland.
Brasov kraftverk
Utslippet av CO2 var 450 000 tonn i 2005.
Alluvium
Alluvium (fra latin, alluvius, fra alluere, «å vaske mot») er løs, ukonsolidert (ikke sementert sammen til en fast stein) jord eller sedimenter, som deretter blir erodert, avsatt og omformet av vann i ikke-marine omgivelser. Alluvium består typisk av mange forskjellige materialer, herunder finkornete partikler av silt og leire og større partikler av sand og grus. Når dette løse alluviale materialet blir deponert eller sementert til en litologisk enhet, eller litifisert, vil det kalles en alluvial avsetning.
Uttrykket «alluvium» blir vanligvis ikke benyttet i situasjoner hvor dannelsen av sedimentet helt klart kan tilskrives en annen geologisk prosess som er godt beskrevet. Dette inkluderer (men er ikke begrenset til): innsjøsedimenter (lakustrin), elvesedimenter (fluvial), og isbrerelaterte sedimenter (glasial). Sedimenter som dannes eller avsettes i flerårige elver blir vanligvis ikke kalt alluviale.
Alluvium er meget ung (kvartær av alder), blir ofte referert til som «dekke», ettersom disse sedimentene skjuler det underliggende grunnfjellet. Mesteparten av det sedimentære materialet som fyller opp et bekken og som ikke er litifisert blir vanligvis karakterisert som alluvialt.
Alluvium kan inneholde verdifulle malmer som gull og platina og en lang rekke edelsteiner.
Isalnita kraftverk
Av og til regnes Craiova kraftverk og Isalnita som ett anlegg – Craiova-Isalnita.
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 3 264 400 tonn.
Noah (navn)
Noah er også et kvinnenavn med opprinnelse i hebraiske No'ah, «bevegelse».
Utbredelse
Noah var et populært navn i USA fra på begynnelsen av 1800-tallet og igjen fra ca år 2000.
Noah har vært et populært navn på norske guttebarn i 2000-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Bokbål
Et bokbål er en seremoni eller aksjon der bøker blir brent, ofte som en politisk eller religiøs handling eller ytring. Bokbål kan også være uttrykk for meningssensur i diktaturer eller gjennomføres som et anslag mot «moralsk forfall», «vestlig ytringsfrihet» eller andre ikke-ønskelige tendenser og meninger. Brenning av bøker gir i vår tid særlig assosiasjoner til nasjonalsosialistiske bokbål i Hitler-Tyskland.
Offentlig brenning av bøker kalles også autodafé, oppkalt etter den spanske og portugisiske inkvisisjonens seremonielle «troshandlinger», offentlige domsavsigelser og henrettelser av kjettere, som ble foretatt fram til 1700-tallet.
I moderne tid har også andre massemedier, som CD-er, videofilmer og blader, blitt brent offentlig.
Bokbål i Norge
I 1997 brente Olav Torheims humoristiske mediastunt Volda Militante Målungdom skolebøker på bokmål i protest mot bokmålsdominansen, et bokbål mot bokmål.
75 bokbål har brent i Norge, blant annet i Oslo, Bergen, Fredrikstad, Tromsø, Skjervøy og Drammen. Det dreide seg om motvilje mot nynorsk, samnorsk eller bokmål. Det første dokumenterte bokbål mot språk i Norge fant sted i 1912, da avgangselever på Hamar brente en dukke i naturlig størrelse med påskriften «Maalprofet», gymnaselevenes protest mot innføringen av obligatorisk avgangseksamen i landsmål. I mai 1922 samlet russ seg i byparken i Bergen for å brenne landsmålsbøker utenfor Permanenten. Det siste dokumenterte bokbålet i Bergen er fra 2005. Da kastet den unge Høyre-politikeren Harald Victor Hove en nynorsk-ordliste i et brennende oljefat som protest mot nynorsk som sidemål på skolen. Brenningen ble filmet for bruk i en reklamefilm på internett, men ble ikke publisert på grunn av mye negativ medieomtale.
I mars 2006 brente komikeren Otto Jespersen flere bøker i Ålesund for et innslag i fjernsynsprogrammet Rikets Røst. Innslaget var blant annet en protest mot Jantelovens sterke stilling i Ålesund. Han brente blant annet Aksel Sandemoses bok En flyktning krysser sitt spor, bøker av Ari Behn og Märtha Louise, falske tusenlapper og Bibelen. Ålesunds ordfører Arve Tonning var også med på bokbålet, men reagerte da Bibelen skulle bli brent. Jespersen rev da ut Det gamle testamentet og hev det på bålet. Likevel var Tonning betenkt og prøvde å få innslaget stanset. Programmet ble anmeldt, men politiet henla saken. Ludvig Nessa mislikte bibelbrenningen så sterkt at han foreslo Jespersen å stille opp til brenning av Koranen.
Det er ikke forbudt å brenne bøker i Norge, også bøker med religiøst innhold, så sant det er bøker en selv eier.
De belarusiske høyder
De belarusiske høyder (belarusisk: Беларуская града – Bjelaruskaja Hrada, også kalt De vestrussiske høyder da Belarus ennå var en del av Russland) er et høydedrag i den nordlig-sentrale delen av Belarus. Det høyeste punktet er Hara Dziarzjynskaja på 345 moh.
Høydene er en del av Den østeuropeiske slette. Mot øst fortsetter de som Smolenskhøydene, og i nordvest går de over i Den baltiske landrygg. Mot sør ligger Polesie-senkningen.
Høydene består av en serie av endemorener fra istiden. Landskapet domineres av bølgende åser og strekker seg rundt 500 km i retning fra vest-sørvest til øst-nordøst, fra området ved Brest, nær grensa mot Polen til den russiske byen Smolensk. Geologisk består høydene hovedsakelig av morenemasse samt glasiale og alluviale sedimenter.
De belarusiske høyder er kildeområde for elvene Nemunas og Berezina.
Fuchengmen
Fuchengmen (kinesisk: 阜成门, Fùchéngmén; mandsjuisk: Elgiyen i mutehe duka) er en tidligere byport mot vest i Beijing i Kina. Gjennom den ble det gjerne transportert kull inn i byen for å møte de harde vintrene.
Stedet er nå et viktig trafikknutepunkt i den vestre del av Beijing. Det omliggende nabolag er oppkalt etter den gamle porten.
Rúna Sivertsen
Hun gikk ut i arbeidslivet etter folkeskolen, og hun giftet seg som 21-åring. Fra 1977 til 1981 drev ekteparet en hvitevareforretning. Hun arbeidet deretter i ulike tjenesteyrker. Hun var også aktiv innen barne- og ungdomsarbeidet innen Brøðrasamkoman i Klaksvík. Forkynneren og bibeloversetteren Victor Danielsen var hennes morfar.
Rúna Sivertsen satt i skolestyret i Klaksvík 1988–2000 og i styret for byens sykehus 1995–1996, som representant for Fólkaflokkurin. Hun møtte som vara på Lagtinget for regjeringssjef Anfinn Kallsberg 1996–2002. Hun satt i Lagtingets velferdskomité og Lagtingets justiskomité.
Hun arbeidet så noen år som frilansjournalist og radiovert.
I 2007 meldte hun overgang til Sjálvstýrisflokkurin. I 2008 ble hun ansatt som partisekretær. Sivertsen har også stilt til valg for partiet, men senere trukket seg mer tilbake.
I 2007 ble hun daglig leder for den færøyske avdelingen av ABC Children's Aid.
Østeuropeisk tid
Østeuropeisk tid, eller Eastern European Time (EET), er tidssonen som ligger to timer foran GMT/UTC, og skrives dermed gjerne GMT+2 eller UTC+2. Denne blir brukt i noen europeiske og nordafrikanske land og noen land i Midtøsten. De fleste bruker ikke EET som sommertid.
Bruk
Et land bruker EET hele året:
Disse landene, deler av land og territorier bruker østeuropeisk tid kun på vinteren:
Napoleon Nolsøe
Napoleon Nolsøe (født 26. august 1809 i Tórshavn, død 28. februar 1877) var en færøysk lege og politiker. Han var sønn av Jacob Nolsøe og Anne Cathrine Pedersdatter. Napoleon Nolsøe var cand.med. fra 1841, og jobbet deretter en periode som lege i Tórshavn, og senere på Suðuroy, før han var amtslege for hele Færøyene 1858–1865. Nolsøe satt på Lagtinget 1852–1854 og 1865–1869. Han skrev en diktsamling i tre håndskrevne bind 1840–1851.
Christopher Hotel
Christopher Hotel (også kalt Hotel Christopher) var et hotell i Port-au-Prince på Haiti. Det ble ødelagt under jordskjelvet i Haiti i januar 2010.
Det var et trestjerners hotell i fem etasjer, og de siste fire årene av sin eksistens huset det hovedkvarteret for den fredsbevarende FN-styrken MINUSTAH. Hotellet lå i en åsside med utsikt over hele byen.
Olav Tryggvason-monumentet
«Olav Tryggvason-monumentet», også kalt «Olav Tryggvason-støtten» og liknende, er et monument over Olav Tryggvason utformet av billedhuggeren Wilhelm Rasmussen (1879–1965) og reist på Torvet i Trondheim i 1921. Det 18 meter høye minnesmerket består av en skulptur av Olav Tryggvason, byens grunnlegger og Norges konge 995–1000, plassert øverst på en søyle med en sokkelfot.
Historikk og utforming
Monumentet ble avduket av kong Haakon 18. september 1921, dagen etter åpninga av Dovrebanen. Kunstverket var vinnerbidraget i en konkurranse administrert av Trondheim kommune og ble gitt som gave fra industribyggeren og grossisten Dyre Halse (1854–1934). Monumentet regnes som et av kunstnerens hovedverk.
Kong Olav Tryggvason er framstilt som en idealisert vikinghøvding iført ringbrynje og hjelm, med senket sverd og korsprydet, kalkliknende rikseple i venstre hånd. Bak kongens føtter ligger et avhugget hode, stilisert med skjegg, runde øyne og bred munn, sammen med en hammer. Det er tolket som å være et gudebilde av Tor med hammeren Mjølner, som symbol på kongens seier over hedendommen. En myte er at hodet skal være av trellen Kark.
I forbindelse med utsmykningen av byen til 900-årsjubileet for sankt Olav og Trøndelagsutstillingen i 1930 ble det på bakken rundt monumentet anlagt et solur der søyleskyggen utgjør lilleviseren i uret. Traseen for Ilalinja, ei trikkelinje som ble opprettet av Trondheim Sporvei i 1901, gikk opprinnelig over Torvet og Munkegata, men ble i 1961 av estetiske grunner flyttet til Prinsens gate – skinnene gikk gjennom solur-mosaikken rundt støtten.
Olavstatuetten, Adresseavisens idrettspris som ble delt ut første gang i 1960, og en premie under landsskytterstevnet er begge formet som en miniatyrutgave av Olav Tryggvason-monumentet.
Okuro Oikawa
Okuro Oikawa (及川 奥郎 Oikawa Okurō, født 1896, død 1970) var en japansk astronom. Han oppdaget åtte asteroider.
Øyvind Skaanes
Øyvind Skaanes (født 29. mai 1968) er en norsk tidligere langrennsløper fra Trondheim som representerte Strindheim IL. I VM 1991 i Val di Fiemme gikk han første etappe på 4 x 10 km stafett. Han gikk tidlig alene i tet og vekslet først, hvoretter han sammen med Terje Langli, Vegard Ulvang og Bjørn Dæhlie vant gull. Han ble norgesmester på 50 km langrenn i 1990. I tillegg har han en sølv- og en bronsemedalje fra NM.
I verdenscupen har Skaanes to sjetteplasser som beste individuelle resultater – på 30 km klassisk i Oberstdorf i desember 1996 (der det var sju norske løpere blant de åtte fremste på resultatlista), og på 15 km klassisk i Trondheim i mars 1990.
Mesterligaen 1996/1997
Kvalifisering
Vinneren av hvert par gikk videre til gruppespillet, mens taperen ble plassert i første runde av UEFA-cupen.
Rubina Ranas gate (Oslo)
Rubina Ranas gate (1-9, 2-14) er en gate på Grønland i bydel Gamle Oslo. Deler av gaten var tidligere en del av Mandalls gate, mens resten er nyopparbeidet etter sanering og oppføring av ny bebyggelse i området.
Gaten går fra Tøyenbekken til Platous gate.
Gaten er oppkalt etter Rubina Rana, pakistanskfødt bypolitiker i Oslo, som den første gata oppkalt etter en ikkevestlig innvandrer.
Luktvatnet
Luktvatnet (sørsamisk: Loektejaevrie) er en innsjø nord i Vefsn kommune i Nordland. Vatnet ligger ved foten av Korgfjellet og Lukttinden. Europavei 6 passerer på vestsiden av vatnet. Det samiske ordet loekte betyr bukt eller vik, og innsjøens navn har altså ikke noe med lukt å gjøre, men henviser derimot til vatnets mange viker.
Neighborhood 1 (Tunnels)
«Neighborhood #1 (Tunnels)» er en sang av det canadiske indierockbandet Arcade Fire, og det første sporet fra debutalbumet deres, Funeral. Sangen er også en del av «Neighborhood»-serien i fire deler fra Funeral.
«Tunnels» var bandets første single, og ble utgitt flere måneder før albumet som en 7" vinylplate den 20. juni 2004, og ble begrenset til 1 500 kopier. B-siden på albumet er en innspilling av «My Buddy» av svingmusiker Alvino Rey. Rey er Win og William Butlers bestefar.
I august 2009 lå sangen på tiendeplass på Pitchfork Medias «Top 500 Tracks of the 2000s».
Taddeo Zuccari
Taddeo Zuccaro eller Taddeo Zuccari (født 1. september 1529 i Sant'Angelo in Vado, død 1. eller 2. september 1566 i Roma) var en italiensk maler i manierismen, i hovedsak virksom i Roma, og bror av Federico Zuccari.
Liv og verk
Zuccaris mest betydningsfulle verk er kanskje freskeutsmykningene i Villa Farnese, Caprarola, samt i Sala Regia, Vatikanet.
Zuccari viser tydelig inspirasjon fra Rafael og Michelangelo i freskene (1553–1556) i Cappella Mattei i kirken Santa Maria della Consolazione i Roma; særlig i «Korsfestelsen».
Eleanora av Normandie
Eleanora av Normandie (født ca. 1010, død en gang etter 1071) var tante av Vilhelm Erobreren, og delte fornavn med sin langt mer berømte slektning, Eleanora av Aquitaine (1122–1204).
Eleanora var datter av hertug Rikard II av Normandie (963 – 1027), «den gode», og hans hustru Judith av Bretagne (982 – 1017), datter av Conan I av Bretagne. Hun ble gift med grev Baldwin IV av Flandern i 1031 som hans andre hustru etter Ogive av Luxembourg. Eleanora fikk minst et barn med Baldwin, en datter som ble døpt Judith (Fausta) og som senere ble gift med Toste Godwinson som falt sammen Harald Hardråde i slaget ved Stamford Bridge i 1066, samme år som Vilhelm Erobreren invaderte England. Tostes kone Judith ble igjen i England og giftet seg senere med hertug Welf I av Bayern.
Søsken
Eleanora hadde følgende søsken:
Bykampen
Bykampen er et norsk underholdningsprogram og gameshow med Øyvind Mund som gikk på TV 2 sommeren 1999 og sommeren 2000. I tillegg var Lene Elise Bergum og Elin Tvedt med som medprogramledere. Kari Jaquesson var en del av programlederteamet i første sesong.
Serien kan beskrives som et familievennlig gameshow. I hver episode skulle tre utvalgte familier fra tre norske byer konkurrere mot hverandre i ulike øvelser. Svært mange av konkurransene foregikk i det våte element. Kristiansand vant første sesong, mens Skien vant andre sesong.
Premieren ble sett av 300 000.
Konsept
Bykampen var verdens første TV-program med sanntids tele-stemming. Selskapet Teletopia Interactive hadde utviklet en videografikk-enhet som ble utplassert i sendbussen til TV 2, som var koblet direkte til Teletopias telesentral via ISDN-linje levert av Telenor. Systemet genererte videografikk (søylediagram osv) i sanntid, basert på antall telefonsamtaler til tele-stemmingssystemene i øyeblikket. Programlederen "hauset opp" stemningen aktivt, ved å vise til at "Nå er det (så og så mange) som holder med Stavanger, må må dere vise hva dere er gode for!!!".
Kingscote (Sør-Australia)
I Kingscote finnes det en koloni dvergpingviner.
Historikk
South Australia Company etablerte en koloni ved Kingscote 27. juli 1836 etter at nybyggere hadde ankommet på skipet Duke of York. Bosetningen ble senere vurdert som hovedstad for Sør-Australia, men øya hadde ikke ressursgrunnlag til en såpass stor befolkningsøkning. South Australia Company flyttet derfor 6 måneder senere til Adelaide på fastlandet.
Dánjal Pauli Danielsen (1919–2010)
Dánjal Pauli Danielsen (født 2. desember 1919 på Velbastaður, død 24. desember 2010 i Tórshavn) var en færøysk kongsbonde og politiker (Ff.).
Han var sønn av kongsbonde Johannes Danielsen og hustru Jensine Lisberg. Morbroren var Jens Oliver Lisberg, som regnes blant opphavsmennene til Færøyenes flagg, som ble heist første gang det året han ble født. Han deltok tidlig i arbeidet på farsslektens gård på Velbastaður, som han senere overtok og drev som 14. generasjon. Han hadde en lengre landbruksutdannelse fra Island. Han var gift med Helene Marie Jacobsen, en yngre søster av forfatter Jørgen-Frantz Jacobsen.
Han var medlem av Færøyenes jordstyre 1957–1975, mesteparten av tiden som formann. Han var også formann i kraftselskapet SEVs representantskap 1963–1975 og styremedlem i Norðurlandahúsið 1980–1998 (unntatt fire år). Selve realiseringen av Norðurlandahúsið var også i stor grad Danielsens verk, ved siden av Erlendur Paturssons pionérinnsats.
Danielsen var tungt involvert i det organisatoriske arbeidet i Fólkaflokkurin fra partiet fikk en fastere struktur med et sentralt ledd i 1950-årene. Han ble da deltidsansatt som partiets første landssekretær, og ble værende i stillingen inntil 1970-årene. I midten av 1970-årene var Danielsen et opplagt ministeremne for partiet, til tross for at han aldri var innvalgt på Lagtinget. Han satt i Atli Dams koaliasjonsregjeringer som minister for handels-, landbruks- og kulturpolitiske saker 1975–1979, deretter handels-, landbruks- og skolesaker 1979–1981.
I 1978 ble han utnevnt til ridder av Dannebrogordenen. I 1994 ble han tildelt Jacob Letterstedt-medaljen for sin innsats for nordisk samarbeid.
Verdens tuberkulosedag
I 1982, på hundreårsdagen for Kochs oppdagelse, erklærte Den internasjonale unionen mot tuberkulose og lungesykdommer (IUATLD) at 24. mars skulle bli verdens offisielle tuberkulosedag. I 1996 støttet Verdens helseorganisasjon (WHO) IUATLD og støttet sammen andre lignende organisasjoner opp om viktigheten rundt dagen.
Provo (andre betydninger)
Provo kan referere til:
Njål Djurhuus
Njål Mackay Djurhuus (født 15. april 1941 i Tórshavn) og hans hustru Erna Djurhuus (født 3. mars 1939 - død 15. oktober 2016) er offiserer i Frelsesarmeen. De kom til Norge fra Færøyene tidlig i 1960-årene.
De har hatt mange oppgaver i Frelsesarmeen, men mest kjent er de for sitt arbeid ved Fyrlyskorpset, et hjelpearbeid for rusmisbrukere i Oslo, som de kom til i 1985.
Njål Djurhuus hadde Fyrlyskorpset som ordre frem til 1999, og har etter det vært med som frivillig, ved siden av å være ansatt ved Frelsesarmeens hovedkvarter. Erna Djurhuus ble i Fyrlyskorpset i over 20 år, helt til 2006, da hun overtok ansvaret for Frelsesarmeens korps (menighet) på Fjellhamar. Også hun beholdt kontakten med miljøet i ettertid.
I 2012 fikk Njål Djurhuus hjelp av 'Tore på sporet' til å finne sine skotske røtter. Dette ble til programmet "Njaals skotske savn" som ble vist første gang på NRK 20. januar 2013.
I 2014 var Njål Djurhuus redaktør for en bokutgivelse om Frelsesarmeens historie på Færøyene.
Utmerkelser
Paret har blitt tildelt flere utmerkelser, blant andre:
Litteratur
Hilde Dagfinnrud Valen: ''Gatefolk og fyrlysmennesker. Erna og Njál Djurhuus sprer lys på Oslos skyggesider'' (Lunde forlag, 1998)
Osvatnet
Osvatnet er en innsjø i kommunene Molde og Nesset i Møre og Romsdal.
Vear Idrettsforening
Vear Idrettsforening (stiftet 14. mai 1965) er et idrettslag på Vear i Tønsberg kommune. Foreningen driver med fotball, håndball og klatring, samt idrettsskole for de yngste og en trimgruppe. På årsmøtet i februar 2015 ble også Vear IF Discgolf tatt opp som undergruppe (Frisbeegolf, eller discgolf)
I forbindelse med 50-årsjubileumet i 2015 utgis en jubileumsbok som beskriver Vear IFs 50 første år.
Anlegg
Idrettsanlegget på Vear ligger ved både Vear skole og den kommunale flerbrukshallen Vearhallen. I Vearhallen er det håndballbane og klatrevegg som blant annet brukes av Vear IF. I forbindelse med åpningen av Vearhallen med klatrevegg ble det også startet et samarbeid med Sandefjord Klatreklubb. Sandefjord Klatreklubb ble etterhvert tatt inn i Vear IF som SaVe Klatring.
I 1984 ble Vear IF klubbhus ferdigstilt og åpnet i Melsomvikveien 565. Dette er inneholder både garderober, møterom og forsamlingslokale som leies ut til all slags arrangementer.
I 2008 åpnet klubben det nye baneanlegget med 7èr-bane på kunstgress og en ny 11èr-bane. I tillegg består idrettsanlegget av 3,7 kilometer med lysløype, treningsbane på grus, 11èr- og 7èr-fotballbane og sandvolleyballbane.
I 2012 åpnet skileikanlegg/akebakke med både flombelysning og bålplasser, som er opparbeidet ved hjelp av tippemidler og dugnad. Denne ligger i helårs-/lysløypas sydligste ende, med adkomst fra Bruaåsen.
Våren 2015 startet Vear IF Discgolf arbeidet med å lage en 18 hulls discgolfbane som vil gå i deler av helårsløypa.
Kari Breirem
Bakgrunn og virke
Hun fikk sin cand. jur-eksamen i 1992. Hun var personal- og organisasjonssjef før hun ble direktør i BA-HR.
Breirem ble kjent som varsler i den såkalte Tønne-saken da hun i rollen som direktør i BA-HR nektet å underskrive en utbetaling på 1,5 millioner kroner til den tidligere helseministeren Tore Tønne. Honoraret var for rådgivningsvirksomhet Tønne hadde utført for Kjell Inge Røkke, mens han hadde etterlønn etter ministerposten. Breirem ble avskjediget fra advokatfirmaet BA-HR etter at den omstridte fakturaen var blitt lekket til pressen, og i den etterfølgende saken ble det inngått forlik. Advokatfirmaet BA-HR ble senere ilagt en bot på 50.000 kroner for utbetalingen til Tønne.
Etter at Breirem forlot BA-HR arbeidet hun som direktør ved Borgarting lagmannsrett, og gikk av i 2010 etter mistillit fra de ansatte. Også førstelagmann Nils Erik Lie måtte trekke seg på grunn av konflikten. Han ble gitt hovedansvaret for at konflikten mellom Breirem og de ansatte hadde fått utvikle seg. Breirem følte seg urettferdig behandlet i saken.
Hun var medlem i regjeringens referanseutvalg for vurdering av bestemmelser om varsling i arbeidsmiljøloven, men kritiserte utvalget for dets manglende kunnskap om varslersaker. Endringene i bestemmelsene om varsling trådte i kraft 1. januar 2007.
Greverud holdeplass
Greverud holdeplass er en holdeplass på Østfoldbanen. Greverud ligger i Nordre Follo kommune. Holdeplassen ble åpnet i 1939 og betjenes av Vys lokaltog mellom Stabekk og Ski. Fra Greverud til Oslo S er det 17,360 km. Holdeplassen ble renovert i 2014.
Craiova kraftverk
Craiova kraftverk er et varmekraftverk i byen Craiova i det sørvestre Romania. Det har en installert produksjonskapasitet på 400 MW, fordelt på to blokker á 150 MW hver, og eldre blokker på totalt 100 MW. Anlegget ble utbygd med andre byggetrinn omkring 1980–1988. Brenselstypen er naturgass, lignitt, og andre typer lav-bitumenøst kull.
Utslippet av CO2 var 2,16 millioner tonn i 2005. De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 2 257 600 tonn, mens det samme årets kvote som var 1,445 mill tonn.
Amtmannsberetningene
Amtmannsberetningene var beretning om amtenes økonomiske tilstand, som ble utgitt i årene 1833–1923 og perioden 1829–1915 (1916-1920 for Kristiania og Hordaland fylke). For årene fra 1829 til 1865 er amtmennenes femårsberetninger den fyldigste og mest systematiske kilden for landsomfattende kvalitative og kvantitative opplysninger om Norges økonomiske utvikling, samt demografisk utvikling og sosiale forhold generelt.
Historikk
Den 11. oktober 1825 kom en resolusjon som påla samtlige av Norges amtmenn (fylkesmenn) å utvide sine årlige beretninger til å inneholde også opplysninger om jordbruk, fedrift, skogsdrift, bergverk, fiskeri, husflid, handel, sjøfart og eventuelle andre næringssysler. Materialet kom ikke inn før i 1829, og den første publikasjonen kom først i 1833. Ved kongelig resolusjon av 11. juli 1925 ble det bestemt at amtmannsberetningene ikke lenger skulle innhentes.
Penneshaw (Sør-Australia)
Penneshaw er ett tettsted (township) i delstaten Sør-Australia i Australia. Stedet ligger på Kenguruøya på sørkysten av Sør-Australia. Det er fergeleie for fergen til Cape Jervis på fastlandet. Det er også hjemsted til en koloni med dvergpingviner.
Opprinnelig var stedet kjent som Hog Bay etter grisene som den franske oppdageren Nicholas Baudin. Navnet Penneshaw er en kombinasjon av navnene til Dr. F.W Pennefatther, som var sekretær til guvernør William Jervois og Flora Shaw som var på besøk i Government House.
Det eneste avsaltingsanlegget i Sør-Australia ble bygget i Penneshaw i 1990-årene.
Timișoara kraftverk
Timișoara kraftverk  er et varmekraftverk i byen Timișoara i det nordvestre Romania. Det har en installert produksjonskapasitet på 270 MW. Brenselstypen er lignitt, og andre typer lav-bitumenøst kull. Anlegget leverer også fjernvarme, damp og varmtvann.
Utslippet av CO2 var 167 000 tonn i 2005.
Cape Jervis (Sør-Australia)
Cape Jervis er en by i delstaten Sør-Australia i Australia. Stedet ligger ytterst på Fleurieu-halvøya på sørkysten av Sør-Australia rundt 108 kilometer sør for delstatshovedstaden Adelaide. Det er fergeleie for fergen til Penneshaw på Kenguruøya.
Oppdageren Matthew Flinders kalte opp Cape Jervis etter John Jervis, som var First Lord of the Admiralty i 1802.
Blåmannsisvatnet
Blåmannsisvatnet er en innsjø i Fauske kommune i Nordland.
Fylkesvei 55 (Sør-Trøndelag)
Fylkesvei 55 i Sør-Trøndelag gikk mellom Mørreaunet i Åfjord og fylkesgrensen ved Sela. Veien var 38,7 km lang.
Da Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 ble veien del av fylkesvei 6330.
Rivalene
Handling
Charles Morse er en intellektuell milliardær som er gift med den langt yngre fotomodellen Mickey Morse. Morse har over lengre tid hatt mistanke om at kona har et forhold til stjernefotografen Bob Green, men unnlater å konfrontere dem. Sammen med en fotoassistent drar de to mennene på en rekognoseringstur i Alaskas ødemark med fly. Da flyet krasjlander i en innsjø må de tre klare seg på egen hånd i ødemarken. Velberget på land klarer de tre å lage et leirbål, men alt blir kaos da fotoassistenten plutselig blir angrepet og drept av en aggressiv kodiakbjørn. Nå må de to arbeide sammen for i det hele tatt å overleve i villmarken. De forbereder seg på en kamp på liv og død med en særdeles aggressiv bjørn i hælene. Etterhvert blir også konflikten mellom Morse og Green avdekket.
Filmanmelderne og publikum
Filmen fikk blandet mottakelse av anmelderne og har oppnådd 63 % på Rotten Tomatoes. Den kjente amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den brukbar mottakelse og endte på tre av fire stjerner.
I Norge
Filmen fikk dårlig mottakelse av norske anmeldere. Både Dagbladets og VGs anmeldere gav den terningkast to. Dagbladets anmelder skrev til kommentar at: «Dette villmarksdramaet med Anthony Hopkins og Alec Baldwin i kamp for livet i fjellheimen er det mest ufrivillig komiske som har vært vist på lerretet på denne siden av jul. Ubegripelig nok er manus levert av en så rutinert og oppegående forfatter som David Mamet. Han må ha lidd av forbigående blindhet». VGs anmelder skrev følgende kommentar: «Jeg har dyp sympati for den meget dannede multimillionær Anthony Hopkins, som får bruk for all sin teoretiske kunnskap på villstrå i ødemarken. Og der burde denne historien holdt seg. I stedet er den pådyttet en komplett ubrukelig krimhistorie, samt Elle MacPherson og bjørnen Bart». Filmsiden Cinerama gav den middels bra omtale i 2001 og endte på terningkast tre. De omtaler den som en spennende film, men at den etterhvert blir for forutsigbar. De gir kredit til Hopkins og Baldwins skuespillerinnsats.
Nord-Norges Åndssvakehjem
Nord-Norges Åndssvakehjem var en sentralinstitusjon for psykisk utviklingshemmede som var i drift fra 1954 til 1991. Institusjonen ga pleie, vern og opplæring til mennesker med psykisk utviklingshemming.
Institusjonen var organisert som en egen stiftelse, den samme stiftelsen som i dag heter Nord-Norges Diakonistiftelse. Sentralinstitusjonen var Trastad Gård i Kvæfjord, men den samme stiftelsen drev også blant annet Vensmoen hjem for åndssvake i Saltdal og Straumfjordheimen i Nordreisa.
Det var Margarethe Wiig som fikk ideen om å opprette hjemmet, fordi hun så behovet da hun fulgte en pasient fra Sortland til Klæbu Pleiehjem i 1937. Hennes engasjement fikk Hålogaland bispedømmeråd til å nedsette en komite med oppgave å legge til rette for opprettelsen av en slik institusjon for hele Nord-Norge. Komiteen begynte sitt arbeid i 1949, og fikk kjøpt gården Trastad til formålet. Den første paviljongen, som pasientbolighusene ble kalt, ble åpnet i 1954, samme år som stiftelsen ble formelt etablert.
Institusjonen ble lagt ned i 1991 som følge av HVPU-reformen, som ga ansvaret for omsorg og utdanning for psykisk utviklingshemmede til hjemkommunene.
Callan Mulvey
Callan Mulvey (født 23. februar 1975) er en australsk skuespiller. Han ble født i Auckland på New Zealand, men flyttet til Australia som 8-åring. Mulvey er mest kjent for rollen sin som Drazic i Heartbreak High og som Johnny Cooper i Home and Away. Han har i tillegg hatt en rolle i McLeods døtre (engelsk McLeod's Daughters) i 2007. I 2004 ble han utsatt for en alvorlig bilulykke og mistet bl.a synet på høyre øye.
Han har også en rolle som politioverbetjent i spenningserien RUSH, vist på TV2.
George Burley
George Burley (født 3. juni 1956 i den skotske byen Cumnock, Ayrshire) er en tidligere skotsk landslagsspiller i fotball. Han har også vært manager for tre engelske fotballklubber og en skotsk klubb. Haner nå manager i Crystal Palace.
Biografi
Burley startet sin fotballkarriere som læregutt i Ipswich Town. Her ble han i 13 år, og han spilte over 500 kamper for Suffolk klubben. Deretter dro han til Sunderland, og i denne klubben var han i tre år. I de neste årene av spillerkarrieren var han innom klubbene Gillingham, Motherwell og Ayr United. I 1993 reiste han til Falkirk som spiller, men kom raskt tilbake til Motherwell.
Han debuterte på mot 19. mai 1979. Totalt spilte han 11 landskamper for Skottland.
I 1994 returnerte han til East Anglia som spillende manager i Colchester United. Bare seks måneder senere fikk han jobben som manager i sin tidligere klubb, Ipswich Town med Dale Roberts som sin assistent.
I løpet av de åtte årene han var manager i Ipswich fikk han klubben opp i Premier League etter å ha vunnet play-off-finalen på Wembley. Deretter skaffet han Ipswich en overraskende 5.-plass, og UEFA-Cup spill, i deres første sesong i Premier League. For denne prestasjonen fikk han utmerkelsen Årets manager i Premier League. Den neste sesongen ble det imidlertid nedrykk og Ipswich slet i 1. divisjon sesongen etter. Derfor ble Burley enig med klubben om å si opp kontrakten i 2002. Etter Ipswich hadde han en periode med suksess i Derby County der han omformet laget fra å være i nedrykksonen til et lag som kvalifiserte seg til play-off for opprykk til Premier League. På grunn av uenigheter med styret valgte han å si opp sin kontrakt med Derby.
Den 30. juni 2005 ble han ny manager for den skotske klubben Hearts, men allerede 21. oktober 2005 fikk han sparken. Siden Hearts ledet ligaen med åtte seire og to uavgjorte kamper er det tvilsomt om avgangen skyldes sportslige resultater. Siden den litauiske forretningsmannen Vladimir Romanov skaffet seg et flertall av klubbens aksjer samme dag, er det mer naturlig å spekulere i det som årsak til avgangen.
Han ble ansatt som manager i Southampton den 23. desember 2005 hvor han var til 2008 da han ble ny landslagssjef for Skottland.
Helikon
Helikon (gammelgresk: Ἑλικών; moderne gresk Ελικώνας; latin: Helĭcon) er et skogkledd fjell i regionen Thespiai i den sørvestlige delen av det greske landskapet Boiotia (Viotía). Fjellet er 1 749 moh og er lokalisert omtrentlig 10 km fra nordkysten av Korintbukta.
Helikonfjellet har stor betydning for gresk mytologi og religion, og prises av antikkens dikterne som hjem for musene (vitenskapens og kunstenes gudinner). I deres hellige lund på nordsiden av fjellet sprang kildene Hippokrēne og Aganippe fram, og disse var viet til musene. Poseidon ble i en hymne hyldet som «Helikons herre». På den østlige toppen av fjellet sto det et alter viet til Zevs (Zeus Helikonios). Nå ligger det et kapell viet til den hellige Elia der.
Gresk mytologi
I gresk mytologi er det to kilder som er hellige for musene som var lokalisert her: Hippokrēne og Aganippe. Begge har «hest» (ἵππος híppos) i sine navn. I en beslektet myte ble kilden Hippokrēne skapt da den bevingede hest Pegasus (gresk: Πήγασος, Pegasos) rammet berget med sine hover, traff det med slik kraft at en vannkilde sprang fram på det stedet hvor den traff. På Helikonfjellet var også det stedet hvor Narkissos ble inspirert og forelsket i sitt eget speilbilde.
Helikon og Hippokrēne var betraktet som en kilde for poetisk inspirasjon. På slutten av 600-tallet f.Kr. plasserte poeten Hesiod en referansene til musene på fjellet i begynnelsen av sitt diktverk Theogonien:
Senere i den samme teksten beskriver han et møte mellom seg selv og musene på Helikonfjellet hvor han hadde gjetet sauer da gudene ga ham en laurbærstav, symbolet på poetisk autoritet. Helikon var således fra de eldste tider et symbol på poetiske inspirasjon. De andre navnene som omtales av Hesiod, Permessos og Olmeios, er uklare, om det er andre kilder eller andre navn på Hippokrēne. I De homeriske hymnene til Poseidon, også antatt å være fra 600-tallet f.Kr., men senere enn Hesiods, er en kort påkalling hvor guden er hilset som «herre av Helikon».
I hans Aitia fortalte Kallimakhos, en poet fra 200-tallet f.Kr., om en drøm hvor han var ung på nytt og hadde en samtale med musene på Helikon, og således fulgte i fotsporene til Hesiod. Han plasserte også Helikon i en episode hvor Tiresias pikant snublet over Athene som bader og blir øyeblikkelig blind, men på samme tid får han også evnen til å spå og komme med profeti, noe som innebærer at poesi og profeti er underforstått forbundet med hverandre. Dog nevner Hesiod det samme da han fikk dikterevnen fra musene på Helikon: «... slik at jeg kunne bedømme det svunne og det som skal komme.» Det vil si at han skal kunne dikte om det som har vært og profetisk om det som vil skje. Kanskje den romerske poet Ovid (43 f.Kr. – 17/18 e.Kr.) reflekterte over nettopp dette i hans Metamorfoser da han skrev at den romerske gudinnen Minerva besøkte musene på Helikonfjellet.
Under innflytelse fra Hesiods tekster ble det i hellenistisk tid, om ikke tidligere, etablert kultsentre i Musenes dal, et fruktbart dalstrøk i nærheten av Thespiai og Askri. De ble besøkt av den greske geografen Pausanias på 100-tallet e.Kr. Han utforsket den hellige lund ved kilden Aganippe gjennomgående og etterlot en detaljert beskrivelse av den slik den var på hans tid. Han så bilder av Eufeme, musenes amme, og en kvinnelig ånd for gode varsler, lovprisninger og applaus, og av den legendariske poeten Linos «i et lite berg som hadde blitt bearbeidet til væremåten av en grotte», det vil si den religiøse anvendelsen av en grotte. I temenos, et adskilt område, var det statuer, en del gjort av kjente skulptører, av gudene Apollon og Dionysos og av berømte poeter. Fraværet av Homer ved Helikon er blitt påpekt av forfatteren Richard Hunter: «Tilstedeværelsen av Homer ville ha skjemmet selskapet, for tendensen til å se disse som rivaliserende figurer for det episke overherredømmet er velkjente i Kappestriden mellom Homer og Hesiod, deler som er avledet fra den klassiske perioden.» Hesiod forteller selv i Arbeid og dager at han vant en trefot, eller en offertripod, og at han ga den som offergave til musene. Denne offertripod var fortsatt, hevdes det, utstilt i Pausanias’ tid.
Tidlig og moderne tid
Det poetiske bilde av Helikon som ble etablert av romerske poeter ble på nytt kulturell inspirasjon med renessansen og tidlig moderne tid. Selv så langt nord som i Nordland lot den norske dikterpresten Petter Dass seg prege:
Den ungarske komponisten Leó Festetics opprettet Helikon museum i sin hjemby Keszthely som i musenes ånd hadde kunst, bibliotek og konsertsal.
Den amerikanske poprockgruppen The Four Seasons utga albumet Helicon i 1977, med sangen «Helicon» hvor en tekstlinje slo fast at «Take me to Helicon, I want to write my song».
Den irske forfatteren Seamus Heaney skrev et dikt kalt «Personal Helicon» hvor han har referanser til fortellingen om Narkissos og fjellets kilder.
Georg Brandes
Georg Morris Cohen Brandes (født 4. februar 1842 i København, død 19. februar 1927 i København) var en dansk kritiker og litteraturforsker som hadde stor innflytelse på skandinavisk litteratur fra 1870-årene frem til begynnelsen av det 20. århundre. 30 år gammel formulerte Brandes prinsippene for en ny realisme og naturalisme, der han fordømte den hyperestetiske skriving og fantasi i litteraturen. Ifølge Brandes bør litteratur formidle «frihetens store tanker og menneskehetens fremskritt». Hans litterære mål ble delt av mange forfattere, blant annet Henrik Ibsen.
Georg Brandes er blitt regnet som inspirasjonskilde for den venstreorienterte intellektuelle bevegelsen i mellomkrigstiden, den såkalte kulturradikalismen.
Liv
Georg Brandes ble født (4. februar 1842) i København i en jødisk grossererfamilie. Etter avlagt studenteksamen i 1859 begynte han å studere juss ved Københavns Universitet. Han byttet etter kort tid studium til kulturhistorie, filosofi og endelig estetikk. I 1862 vant han universitetets gullmedalje for sin prisoppgave i estetikk. Før dette hadde han vist utpregede evner innen skriving av vers, men resultatene var ikke omfattende nok til å rettferdiggjøre en selvstendig utgivelse. Brandes samlet ikke diktene sine før i 1898. På universitetet, som han forlot i 1864, var han under innflytelse av Heibergs kritikk og Søren Kierkegaards filosofi. Denne påvirkningen fortsatte å sette sine spor i hans arbeider. Fra 1865 til 1871 reiste Brandes en del i Europa, der han lærte om litteraturens vilkår ved de største læresentrene. Hans første viktige bidrag til litteraturkritikken var Æstetiske Studier (1868) med flere korte monografier over danske poeter. I 1870 utgav han flere viktige arbeider: Den franske æstetik i vore dage, som primært omhandlet Taine, Kritiker og Portraiter, og en oversettelse av Kvindernes Underkuelse av John Stuart Mill, som han hadde møtt samme år under et besøk i England.
Brandes ble etter hvert betraktet som den ledende litteraturkritiker i Nord-Europa. Han ble dosent i dansk litteratur ved Københavns Universitet. Da professoratet i estetikk ble ledig i 1872, regnet man det for sikkert at Brandes ville bli utnevnt. Men den unge kritikeren hadde fornærmet mange med sin argumentasjon for moderne ideer, han ble betraktet som jøde (tross hans egen innstilling), han ble ansett for å være radikal og mistenkt for å være ateist. Universitetet nektet å velge ham, men at Brandes var godt egnet for stillingen, var så åpenlyst at professorstillingen forble ledig. Ingen andre ville risikere å bli sammenlignet med Brandes.
På denne tiden begynte Brandes å utgi sitt mest ambisiøse verk, ''Hovedstrømninger i det 19. Aarhundredes Litteratur'', som utkom i fire bind mellom 1872 og 1875. Denne kritikken av litteraturen i de ledende land i Europa på begynnelsen av 1800-tallet, og Brandes' beskrivelse av det generelle opprøret mot pseudoklassisismen fra 1700-tallet, tiltrakk seg umiddelbart oppmerksomhet utenfor Danmark. Verket regnes i dag som det moderne gjennombrudd i dansk litteratur. I første del kritiserte Brandes blant annet romantikken og uttalte: «Det, at en litteratur i vore dage lever, viser sig i, at den sætter problemer under debat.»
Brandes fikk stor oppmerksomhet, spesielt i Tyskland og Russland. Blant hans senere arbeider kan nevnes monografiene om Søren Kierkegaard (1877), Esaias Tegnér (1878), Benjamin Disraeli (1878), Ferdinand Lassalle (1877), Ludvig Holberg (1884), Henrik Ibsen (1899) og Anatole France (1905), og Brandes har skrevet om de mest betydningsfulle av Danmarks og Norges samtidige diktere og forfattere.
Hans «Danske Digtere» (1877) med studier av Carsten Hauch, Ludvig Bødtcher, Christian Winther, og Paludan-Müller, hans Det moderne Gjennembruds Mænd (1883) og hans Essays (1889), betraktes som essensielle verk i studiet av moderne skandinavisk litteratur. Han skrev en fremragende bok om Polen 1888, og var medredaktør i en tysk biografi om Henrik Ibsen. I 1877 forlot Brandes København og bosatte seg i Berlin. Hans politiske synspunkter gjorde imidlertid at det ble ubehagelig for ham å oppholde seg i Preussen, og i 1883 vendte han tilbake til København, der han ble møtt av en helt ny gruppe forfattere og tenkere, som var ivrige etter å motta ham som sin leder. Det viktigste av hans senere arbeider er hans verk om William Shakespeare, som ble oversatt til engelsk av William Archer, og som straks ble anerkjent.
Hans innflytelse på de skandinaviske forfatterne i 1880-årene var meget stor, men en reaksjon, anført av Holger Drachmann, mot Brandes' «realistiske» doktriner, begynte i 1885.
I 1900 samlet han for første gang sine verker i en fullstendig og populær utgave.
Hans bror, Edvard Brandes, var også en kjent kritiker og forfatter.
Språkreformator
Det var Brandes som i 1899 innførte ordet og begrepet «intellektuell» i dansk. Ellers mislikte han fremmedord, og han avsluttet forordet til Samlede skrifter med at «jeg tør sige, at det danske sprog i vore dage ikke har haft en mere trofast og agtpågivende elsker og dyrker» [enn han]. Han sørget for at følgende ord fikk innpass i dansk: Begrebsbestemmelse, bevisgrund, enstonig, folkeforfører, folkemening, foreteelse, foretræde, fremmedfører, følgeret, følgerigtighed, godkende, grundsætning, gøremål, henholdsvis, hærge, ildhu, indbildningskraft, kendetegne, knæsætte og tålsomhed. Fra norsk lånte han bagstræv og målstræv; og fra Bjørnstjerne Bjørnson ordet folkestyre.
Til dette kom de glosene han selv skapte eller oversatte som lånord fra tysk: Almenbevidsthed, almenkendt, almennyttig, bedrestillet, bedreviden, bedsteborgerlig, billeddannende, bogmenneske, dennesidig, egenart, endegyldig, foreliggøre, folkelivsmaleri, folkerejsning, forespejling, forfaldstid, forfatningsbrud, forgrovethed, formgivning, formålsløs, fornuftægteskab, forundersøgelse, fremmedåg, fædrelanderi, jøderi, knaldroman, kraftudfoldelse, lystseende, læsekreds, massemorder, mellemfolkelig, modstille, mørkemand, samfundsbevarende, samfundsstormer, samhørighed, selvsikker, sidebemærkning, sjæleforskning, tænkemod, uselvisk og virkelighedsfjern. Når det gjelder å få nye ord opptatt i dansk, overgås han neppe av andre enn Holberg og Kierkegaard. Enkelte nyord mislyktes han med, så som adhu (= interesse), folkehovmod (= nasjonalisme), gladsyn (= optimisme) og trangsyn. Men han sløyfet verbenes flertallsendelse og endret rettskrivningen sin fra «De Danske betragte gjerne...» til «De Danske betragter gærne...» Men noen ord måtte han gi opp overfor: «Hvilket uhyre af et ord, det ord «forfatter», og hvordan skal vi blive af med det! Og alle de rædselsfuldt slæbende endelser på -else og -hed, der får stilen til at klinge som et slag med en karklud (= oppvaskklut)!»
Flesnes skole
Flesnes skole er en offentlig barne- og ungdomsskole på Flesnes i Kvæfjord.
Church End Finchley
Church End Finchley, også kjent som Finchley Central, er et område i Barnet i London. Det ligger omkring elleve km nord-nordvest for Charing Cross.
Hovedveien går gjennom området fra nord til sør, og heter Regents Park Road fra North Circular Road til Finchley Central stasjon, og deretter Ballards Lane. Sentrum er området rundt St. Mary's Church og Pardes House School. Man finner også et offentlig bibliotek, en politistasjon og et handleområde.
I den sørøstlige delen av Church End Finchley ligger Avenue House og det jødiske kultursenteret Sternberg Centre. Avenue House har et lite museum med blekkproduksjon som tema, ettersom det var i det huset Henry Charles Stephens oppfant moderne blekk. Mot sør finner man College Farm, som er den siste gården som er bevart i Finchley. I Victoria Park har det siden 1905 blitt arrangert en festival hvert år i juli.
Toponymi
Church End er dokumentert som stedsnavn i 1683, men er eldre. Det er dannet fra mellomengelske churche og ende, og har betydningen «distriktet ved kirken». Navnet refererer til sognekirken St Mary i Finchley. Finchley Church End er også navnet på en krets i Barnet.
Ekspertrådet i Iran
Ekspertrådet i Iran (مجلس خبرگان på persisk) er et kongress-lignende råd som velger den øverste leder og etterser hans aktiviteter. Navnet kommer av at alle medlemmene er påkrevd å være eksperter i fiqh, for å kunne bedømme aktivitetene til den øverste lederen og forsikre seg om at det ikke bryter islamske regler.
Rådet samles hver sjette måned, og medlemmene er valgt av offentligheten for åtte år om gangen. Kandidatene må godkjennes av vokterrådet. For tiden er gjennomsnittsalderen til medlemmene på over 60 år, som resulterer i mange valg mellom periodene.
Møtene og notatene fra møtene til rådet er konfidensielle.
I 2007 var de fleste medlemmene i rådet konservative, derfor er rådet ofte regnet som en trussel mot den pågående reformbevegelsen.
Lysende galleblomsterflue
Lysende galleblomsterflue (Pipiza noctiluca) er en liten, svart flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er utbredt over det meste av Norge. Navnet "lysende" på denne meget mørke arten synes noe rart, men spiller på hunnens gule flekker på bakkroppen som står i sterk kontrast til de omkringliggende områdene. Dette er mest sannsynlig et kompleks av arter som ligner hverandre sterkt.
Axel Merckx
Axel Merckx ble profesjonell syklist i 1993. Han syklet først for Team Telekom, og gikk i 1995 over til Motorola-laget, der han blant annet hadde Lance Armstrong som lagkamerat. Han var innom flere lag før han i 2005 gikk til Phonak før han avsluttet karrieren i T-Mobile.
Zumpango (kommune)
Zumpango er en kommune i sone II av delstaten México i Mexico. Det bor omtrent 127 988 innbyggere i kommunen.
Axel Merckx
Axel Merckx regnes som spesialist på de bratte fjelletappene. De største suksessene opplevde han i 2000, da han ble belgisk mester i landeveisritt, og vant 8. etappe i Giro d'Italia.