cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den russiske nihilistbeveglsen
Nihilistene gikk inn for fullstendig frihet for alle individer, noe som sjokkerte det russiske etablissementet. Idéene deres fikk politisk virkning, da de gikk inn for politiske og demokratiske reformer.
Nihilistene ble fordømt som «agitatorer», og etter drapet på tsar Aleksander II ble de i Vest-Europa kjent for å bruke vold som politisk virkemiddel.
Guanghan
Guanghan (kinesisk: 广汉; pinyin: Guǎnghàn) er et kinesisk byfylke i byprefekturet Deyang i provinsen Sichuan.
Befolkningen var på 579,579 innbyggere i 1999.
Næringsveier
Regionen blir stadig mer industrialisert. Guanghan har også et universitet for flyvning, Kinas sivilluftfartsuniversitet, som utdanner en høy andel av Folkerepublikken Kinas piloter, flyveledere, kabinpersonal, luftfartsadministratorer og så videre. Det er, når undercampusene medregnes, det største høyere lærested for sivil luftfart i hele Asia.
Samferdsel
Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan.
Eksterne lenker
https://web.archive.org/web/20070928032007/http://www.dyzw.gov.cn/en/Readcity.asp?NewsID=2159 http://www.chinahighlights.com/photo/chengdu/sanxingdui-museum-in-guanghan/
Richard Hum
Richard Hum (født i California, USA) er en amerikansk hundekjører fra Talkeetna, Alaska, USA.
Richard Hum startet med hundekjøring i 2001, og han debuterte i hundesledeløpet Iditarod i 2006. I dette løpet brøt han ved sjekkpunktet McGrath.
Tråvad
Tråvad er et tettsted i Vara kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 448 innbyggere.
Miracema do Tocantins
Miracema do Tocantins er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Orange County (New York)
Orange fylke er et fylke i den amerikanske delstaten New York. Orange County Choppers er herifra.
Det franske vestindiske kompani
Det franske vestindiske kompani (fransk Compagnie des Indes Occidentales Françaises) var et fransk handelskompani etablert 1664 som eide og forvaltet de franske områdene Ny-Frankrike, Louisiana og Acadia i Nord-Amerika, samt områder i Vestindia, særlig Hispaniola, Guadeloupe og Martinique, før disse i 1674 ble overtatt av Frankrike og da ble gjort til offisielle kolonier.
Selskapet
Det franske vestindiske kompaniet ble etablert i mai 1664 i Le Havre av den franske finansministeren Jean-Baptiste Colbert på oppdrag av kong Ludvig XIV. Målet var å utvikle handel med de franske områdene i Nord- og Sør-Amerika (særlig omkring Cayenne) og kompaniet fikk handelsmonopol. Kompaniets forvaltning inkluderte også de franske områdene i Afrika omkring Senegal og Guinea.
Kompaniet hadde fra starten sterk økonomi da det i prinsippet var statlig, og innen seks måneder disponerte kompaniet mer enn 45 fartøyer. Handelen dreide seg i første rekke om produkter som tobakk, bomull og frenfor alt sukker fra Vestindia til Europa.
Historie
De små Antiller tilhørte tidigere Compagnie de Saint-Christophe som ble etablert 1625 av Richelieu. Kompaniet ble omstrukturert, blant annet som Compagnie de la Nouvelle-France men gikk til slutt konkurs 1649. De fleste områdene ble solgt og fikk private eiere. Før etablering av det Franske Vestindiske Kompaniet ble områdene igjen kjøpt av Frankrike.
Krig mellom Frankrike og Nederland hadde negative konsekvenser for handelen og tærte hardt på kompaniets økonomi. Handelsmonopolet skapte også stort misnøye i befolkningen i De små Antiller som hadde en lukrativ smuglerhandel med nederlenderne i området.
Selskapets økonomi ble stadig dårligere, og staten tok tilbake forvaltningen av områdene for til slutt å oppløse kompaniet i 1674.
I 1733 ble øya Saint Croix solgt til det danske vestindisk-guineisk kompani.
Tokelau
Tokelau er et territorium bestående av tre korallatoller, Atafu, Nukunonu og Fakaofo, i det sørlige Stillehavet. Øygruppen er en del av Kongeriket New Zealand og et avhengig område underlagt New Zealand. De tre øyene utgjør ca. 12 km² land, og ligger halvvegs mellom Hawaii og New Zealand. Tokelau har 1,647 innbyggere (2019). Landet har ingen hovedstad.
Øyene ble kolonisert av polynesiere. Fakaofo dominerte de andre atollene politisk. Kontakt med fremmede makter og omveltninger på 1800-tallet gjorde slutt på dette og Tokelau kom under Storbritannias herredømme. Atollene ble overført til New Zealand i 1926.
Lenge var atollene preget av naturalhusholdning, med fiske og dyrking av kokosnøtter. I takt med modernisering av samfunnet er befolkningen blitt avhengig av økonomisk bistand fra New Zealand. Forbindelsen med omverdenen går sjøvegen til Apia i Samoa. Tokelau er kjent for toppnivådomenet .tk, verdens mest benyttede.
FN regner Tokelau som et ikke-selvstyrt område. Øygruppen har fra 1990-årene fått stadig større selvstyre, men det har ikke blitt tilstrekkelig flertall for forslag om å omgjøre territoriet til en assosiert stat i tilknytning til New Zealand.
Etymologi
Tokelau betyr «nordavind».
Utenforstående har gitt øygruppen flere navn. Europeiske og amerikanske besøkende har oppkalt atollene etter Duke of York (Atafu), Duke of Clarence (Nukunonu), D'Wolf og Bodwitch (Fakaofo). Fra 1884 til 1946 ble øygruppen kalt Union-øyene eller Union-gruppen, fra 1946 til 1976 Tokelau-øyene og fra 1976 Tokelau.
Naturgeografi
Tokelau består av tre små atoller, Atafu, Nukunonu og Fakaofo. Atollene ligger mellom 8 og 10 grader sør og 171 og 173 grader vest, omkring 500 km nord for Samoa i det vestlige sørlige Stillehavet. Atollene har til sammen et areal på 12,2 km².
Klima
Øyene har et marint tropisk klima. Temperaturen ligger i gjennomsnitt på 28 grader celsius. Det faller mellom 1,500 og 3,500 mm nedbør om året. Kraftige regnbyger er vanlig, men atollene kan rammes av tørkeperioder.
Plante- og dyreliv
Det biologiske mangfoldet er lite. Den opprinnelige vegetasjonen har i stor grad måttet vike for kokospalmer (Cocos nucifera). I tillegg til kokospalmer og kratt er det rester av skog, der slektene Cordia, Pisonia og Guettarda er representert.
Verdens naturvernunion oppga i 2008 at det på land er registrert 56 plantearter, for det meste sopparter og tofrøbladete planter, ti fuglearter, åtte pattedyrarter, fire krypdyrarter, åtte insektarter og en edderkoppart. Blant dyrene på land er polynesiarotte. Sjøfugler på trekk besøker atollene. Knollkeiserdue (Ducula pacifica) er eneste hekkende fugleart.
I havet er det registrert 188 fiskearter, 208 korallarter og tre arter muslinger og snegler. Antallet krepsdyrarter og smådyrmanetarter er ukjent. Suppeskilpadde (Chelonia mydas) og karett (Eretmochelys imbricata) forekommer, og mer sjeldent, glattkarett (Caretta caretta). Krabber fanges og spises, særlig kokoskrabbe (Birgus latro).
Den økonomiske sonen ble i 2011 erklært som haireservat.
Miljøproblemer
Drikkevannsforsyning er et problem for innbyggerne. Det finnes ikke overflatevann som kan benyttes, slik at innbyggerne er avhengig av å samle regnvann til drikkevann. Det forekommer tørkeperioder som medfører mangel på drikkevann. I 2011 førte tørke til at det måtte bringes inn drikkevann utenfra.
Det er problemer med avfallshåndtering.
Befolkning
Befolkningen ble i desember 2019 talt til 1,647. Det var en oppgang siden 2016, da det bodde 1,499 personer på atollene, og fra 2013, da folketallet var 1,383. Ved folketellingen i 2011 hadde landet en befolkning på 1,411. 61,9 % av befolkningen var i 2019 under 30 år.
I 2019 fordelte befolkningen seg på atollene slik:
Det bor mange tokelauere og tokelauiskættede i New Zealand. Ved den nyzealandske folketellingen i 2013 var det 7,176 tokelauere i New Zealand, 73,9 % av dem var født i landet og ikke i Tokelau. Det finnes også mindre samfunn av tokelauere i Australia, Samoa og på Hawaii i USA.
Språk
Befolkningen taler tokelauisk og er polynesiere. Tokelauisk er offisielt språk. 94,1 % av befolkningen talte i 2011 tokelauisk. 59,2 % kunne også engelsk og 45,8 % samoansk. 11,7 % kunne tuvalsk.
Etnisitet
Nærmere to tredeler av befolkningen (65,6 %) regnet seg i 2011 som tokelauere, mens nærmere en femdel (19,3 %) oppga delvis tokelauisk opphav. 8,8, % hadde blandet tokelauisk-samoansk opphav og 6,9 % blandet tokelauisk-tuvalsk opphav. 6,8 % oppga å ha samoansk opphav.
På Fakaofo var det i 2011 57,8 % som hadde helt tokelauisk bakgrunn, mens denne andelen var 78,6 % på Atafu.
Religion
Tokelauerne er for det meste kristne. I 2011 var 58,5 % kongregasjonalistiske protestanter og 36,8 % tilhørte Den katolske kirke. Den presbyterianske kirke hadde tilslutning fra 1,8 % av folket og 2,8 % tilhørte andre kristne kirkesamfunn.
Kongregasjonalistene dominerer på Atafu, der 89,6 % tilhører denne kirken (2011). Kongregasjonalistene er også i flertall på Fakaofo, der de utgjør 68,9 % (2011). Nukunonu er katolsk, med 93,9 % tilhørende Den katolske kirke i 2011.
Georges Bataille
Georges Bataille (født 10. september 1897, død 9. juli 1962) var en fransk intellektuell og forfatter innenfor emner som litteratur, antropologi, filosofi, økonomi, sosiologi og kunsthistorie. Erotikk, seksualitet, uavhengighet og overskridelser utgjør kjernen i hans forfatterskap.
Tokelau
Religion
Den katolske kirke i Tokelau har siden 1992 status som misjon sui iuris og er underlagt på Samoa.
Arentorp
Arentorp er et tettsted i Vara kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. Det ligger cirka syv kilometer sørvest for Vara. I 2010 hadde tettstedet 472 innbyggere.
Danske Spil
Danske Spil (opprinnelig Dansk Tipstjeneste) er det danske offentlige spillmonopolet. Det ble stiftet i 1948, og organiserer blant annet fotballtipping og Lotto.
Georges Bataille
Georges Bataille begynte å studere til katolsk prest, men mistet troen i 1922. Tenkere som Karl Marx, Marki de Sade, Sigmund Freud og Friedrich Nietzsche skulle få utøve en stor innflytelse på hans forfatterskap. Ideologisk kjennetegnes hans verk av primitivisme og anarkisme og et opprør mot alle former av konvensjoner. Sammen med blant andre André Breton grunnla han den anti-fascistiske gruppen Contre-Attaque i 1935.
Danske Spil
Danske Spils overskudd fordeles årlig til syv ulike departementer etter en offentlig fastsatt fordelingsnøkkel. Disse midlene fordeles i kultur- og foreningslivet, herunder toppidrett. 80 % av Danske Spil eies av den danske stat, mens de resterende 20 % er likt fordelt mellom Danmarks Idræts-Forbund og Danske Gymnastik- & Idrætsforeninger. De to sistnevnte er også de største enkeltmottagerne av overskuddet, og får omtrent 250 millioner kroner i året hver.
Georges Bataille
Bataille var relativt oversett i sin levetid og ble hånet av samtidige som Jean-Paul Sartre for å fremme mystisisme, men etter sin død hadde han betydelig påvirkning på forfattere som Michel Foucault, Jean Baudrillard, Philippe Sollers og Jacques Derrida. Batailles innflytelse er sterkest opplevd i de fenomenologiske arbeidene til Jean-Luc Nancy, men også i verkene Jean Baudrillard, de psykologiske teoriene til Jacques Lacan og Julia Kristeva, og i nyere tid i de antropologiske tekstene til blant annet Michael Taussig.
Danske Spil
Danske Spil-konsernet omsatte i 2008 for 10,95 milliarder danske kroner. Dette gjorde at 1,54 milliarder kunne fordeles til organisasjonene som nyter godt av ordningen.
Georges Bataille
Hans første ekteskap var med skuespilleren Silvia Maklès i 1928; de ble skilt i 1934, og hun giftet seg senere med psykoanalytikeren Lacan. I 1931 møtte Bataille forfatteren Colette Peignot, som deltok i mange av Batailles okkulte eskapader og ritualer før hun døde i 1938. Deres forhold har blitt beskrevet som en «søken mot en kommunion» og et «hellig fellesskap». I 1946 giftet Bataille seg med Diane de Beauharnais, og med henne fikk han en datter.
Tokelau
Historie
Tokelau ble først kolonisert av polynesiere som kom fra andre øygrupper i området. Arkeologiske funn viser at to av atollene på 900-tallet hadde samfunn som var i kontakt med andre øyer i regionen. Muntlige overleveringer forklarer at samfunnsforholdene som eksisterte på 1800-tallet, kom til som følge av strid mellom befolkningen på de ulike atollene, der Fakaofo til slutt gikk seirende ut. Fakaofo ble politisk dominerende også gjennom besittelse av steinguden Tui Tokelau.
Georges Bataille
Oppvekst
Georges' far, Joseph-Aristide Bataille, giftet seg med Marie-Antoinette Tournadre da han var 35 år. Han var først kasserer ved et fengsel (maison centrale i Melun ), deretter tobakkshandler. Han var 42 år da Georges ble født. Martial, den eldste sønnen, skulle senere komme til å uttrykke motstand og misnøye da Georges i et intervju med Madeleine Chapsal i 1961 hevdet at faren var sinnssyk. Joseph-Aristide led av syfilis, som først manifesterte seg mellom de to sønnenes fødsel, og tiltok ytterligere raskt. Da Georges ble født var faren nærmest blind, og lam i alle ledd, hvilket Bataille beskrev (lettere fiksjonalisert) i romanen Øyets historie.
Tokelau
Historie
Øyene ble først kjent for europeere fra andre halvdel av 1700-tallet. HMS «Dolphin» og kommandør John Byron kom over Atafu i 1765 under en jordomsegling og mente den var ubebodd. Under søk etter mytteristene på «Bounty» fikk HMS «Pandora» og kaptein Edward Edwards Nukunonu i syne i 1791. Edwards var også innom Atafu, og konkluderte også med at ingen bodde der. Det er flere krav på å ha oppdaget Fakaofo. Kaptein Smith på hvalfangstskuten «General Jackson» fra Bristol i Rhode Island anses som den første utlending som kom til Fakaofo. Det skjedde i 1835. Imidlertid er det mulig at USS «Dolphin» og Hiram Paulding besøkte atollen i 1825, men da uten at amerikanerne forsto at det var en tredje tokelauisk atoll. Den første nærmere undersøkelse og beskrivelse kom etter at United States Exploring Expedition besøkte atollene i 1841. Det tradisjonelle samfunnet ble påvirket av kontakten med europeerne gjennom nye sykdommer, kristen misjon og ankomsten av nye statsmakter.
Georges Bataille
Oppvekst
Georges var ikke mer enn tre år gammel da han fikk se sin far oppleve voldsomme symptomer fra sykdommen: store smerter, mangel på kontroll over lukkemusklene, hjerte- og lungefeil, samt andre sjenerende uhell. Georges elsket likefullt sin far, som var nesten lik «et dyr». Han verdsatte faren meget høyt, men hans kjærlighet ble sterkt svekket da faren viste tegn på galskap. Georges la merke til dette rundt 1911, da han var fjorten, og kjærligheten ble langsomt omdannet til forakt. Dette tiltok da storebroren Martial ble sendt ut til fronten under første verdenskrig. Dette kan forklare de avvikende oppfatningene de to brødrene hadde om faren: Martial var nemlig ikke hos den syke faren i dennes siste levetid. I blinde ropte faren obskøniteter av seksuell karakter mot legen som var kommet for å pleie ham, og også til sin kone som i en periode hadde mistet forstanden. Dette kommer frem i de siste kapitlene i Øyets historie hvor Georges Bataille bruker fiktive, litterære grep for å fortelle om ekte opplevelser han hadde hatt med faren.
Tokelau
Historie
To kanoer fra Tokelau kom i 1846 ut av kurs og havnet på Uvea, der tokelauerne møtte katolske misjonærer. London Missionary Society kom til Atafu i 1861. Katolske misjonærer til Nukunonu omtrent samtidig. Protestantisk kristendom ble først innført på Atafu fra Samoa i 1861, mens katolisismen kom til Nukunonu som følge av kontakten med Uvea.
Georges Bataille
Oppvekst
Ved et senere tidspunkt (1898, 1899, eller 1900) flyttet familien til Reims, antakeligvis på grunn av at faren også hadde blitt institusjonalisert der. Marie-Antoinette skulle komme til å overleve sin ektefelle med 15 år, og levde de siste årene sammen med sine barn, uten noen videre tegn til sinnsforstyrrelse. Det vites i det hele tatt lite om barndommen til Georges, utenom det han selv fortalte om minnene med foreldrene, ofte gjennom fiksjonens slør. Disse barndomsminnene handler nesten utelukkende om farens åndelige og fysiske sykdom. Bataille skrev i Himmelens blå at han gjerne likte å såre seg med fyllepennen sin, «for å herde seg mot smerten», uten at det vites sikkert at han refererte til noe han selv hadde opplevd, eller bare fantasert. Bataille skrev det heller aldri rett ut, men han var allikevel lenge overbevist om at faren hadde hatt pederastiske, incestuøse tilbøyninger, og til og med forgrepet seg på sine egne barn.
Linjal
En linjal er et redskap i form av en snorrett, smal og avlang plate. Linjaler brukes innen flere håndverk til å trekke rette linjer, særlig på en geometrisk eller teknisk tegning, og til å måle korte avstander. Måleenhetene på linjalene følger vanligvis metersystemet og/eller en inndeling i den britiske enheten tommer.
Tokelau
Historie
Katolske maristmisjonærer engasjerte seg for å omvende tokelauerne. Biskopen for det sentrale Oseania tok i 1852 initiativ til å flytte befolkningen fra Fakaofo til Uvea, engasjert en franskmann med egne forretningsinteresser og fikk ordnet med et skip som kunne gjennomføre transporten. 500 personer ble i februar 1852 tvangsflyttet fra Fakaofo. Tempelet til guden Tui Tokelau ble brent.
Georges Bataille
Oppvekst
Georges gikk på skole i Reims helt til classe de première, og fortsatte deretter på collège d'Épernay hvor han også bodde etter eget ønske. Han fikk sitt artium-diplom (baccalauréat) i 1914.
Tokelau
Historie
Ytterligere 253 personer ble bortført av peruanske slaveskip i februar 1863. Dette tilsvarte 47 % av befolkningen og så godt som hele den arbeidsføre mannlige befolkningen. Over halvparten av befolkningen på Fakaofo og Nukunonu ble bortført. De 37 som ble bortført fra Atafu var alle menn. Etter dette var det for det meste kvinner og barn tilbake.
Linjal
Linjaler brukes til å lede en penn til å tegne inn en rett linje mellom to punkter i planet. Den utgjør ett av de to instrumentene som inngår i euklidsk geometri i planet. Som et praktisk verktøy er linjalen påtegnet nøyaktige avstandsmarkeringer som en skala.
Georges Bataille
Oppvekst
En del valg i Batailles livsløp kan være vanskelige å forstå, for ikke å si komplett ubegripelige. Hvorfor uttrykket han i 1914, at hans kall i denne verdenen var å skrive, og ikke minst utvikle en «paradoksal filosofi»? Han var sytten år på dette tidspunktet, og lite kan forklare hvorfor han fant Gud på akkurat dette tidspunktet: faren var ikke religiøs, og moren var apateistisk. Han konverterte august 1914 i den romersk-katolske kirken Notre-Dame de Reims. Likefullt skal det blant Batailles biografer ha eksistert en hvis uenighet angående hans dåp, og når den skal ha funnet sted. I utgaven fra Bibliothèque de la Pléiade angir Marina Galletti datoen 7. august 1898 i Reims. Frédéric Aribit, i boka André Breton, Georges Bataille : le vif du sujet, hevder at døpsåret var 1898. Hvilket underbygger at Georges' foreldre lot ham bli døpt litt før han ble ett, mens de ennå var irreligiøse, eller uinteresserte i religion. En annen Bataille-ekspert, Pierre Prévost, gir et annet årstall: 1914, da Bataille skal ha vært 17 år. I september samme år, etter Tysklands krigserklæring, flyttet Georges med moren og broren: de bosatte seg i Riom-ès-Montagnes i Cantal. Faren kunne ikke lenger røre på seg, og ble etterlatt til en vaskehjelp som tidvis hjalp ham. Georges skal ifølge Surya ha følt på en viss skyldfølelse og sorg over denne avskjeden, spesielt siden han aldri skulle få se sin far i levende live igjen: Joseph-Aristide døde den 6. november 1915.
Tokelau
Historie
Samme år rammet en dysenteriepidemi. En gruppe på 64 tokelauere som hadde kommet ut av kurs og havnet på Samoa ble i januar 1863 brakt tilbake av LMS-skipet «John Williams». En del av de hjemvendte hadde fått dysenteri i Apia. Sykdommen spredte seg raskt på Fakaofo og 64 mennesker døde. Dette skjedde like før de peruanske slaveskipene ankom og smitten spredte seg også til skipets passasjerer.
Linjal
Bruk og typer
Linjaler kan være laget av tre, gjennomsiktig plast, solid stål eller lett aluminium, og er vanligvis mellom 10 og 100 cm lange. En typisk skolelinjal er 30 cm lang. Det finnes ellers en rekke ulike linjaltyper som er tilpasset forskjellig bruk:
Tokelau
Historie
Etter disse to innhoggene i befolkningen, var det omkring 200 tokelauere tilbake.
Danmarks Idrætsforbund
Danmarks Idrætsforbund (DIF) er en dansk paraplyorganisasjon for elite- og breddeidrett. DIF organiserer 58 spesialforbund med tilsammen 10,666 idrettslag og 1,6 millioner medlemmer (pr. april 2007).
Tokelau
Mot britisk overherredømme
Innbyggerne har nære forbindelser til Olohega (Swains). De fire Tokelau-atollene ble imidlertid skilt og øyene kom under kontroll av ulike fremmede stater slik at Olohega endte opp i Amerikansk Samoa. Den britiske Høykommissæren for det vestlige Stillehavet trakk Tokelau under sin autoritet i 1877 og i juni 1889 kom øyene under kontroll av Storbritannia som protektorat.
Linjal
Bruk og typer
Linjaler kan også inngå som del av sammensatte apparater eller linjalliknende instrumenter, for eksemepl en regnelinjal eller regnestav. Tegnebord til bruk for arkitekter og tekniske tegnere er ofte utstyrt med en tegnemaskin bestående av justerbare linjaler og vinkelhaker som er montert på en skyveanordning. Aluminumsprofiler laget som rette linjaler uten målemerker brukes for å streke opp rette linjer innen flere fag. En malerstokk er en rett pinne med en myk kule i enden, som malere bruker for å støtte og lede hånden når en maler detaljer eller rette linjer.
Danmarks Idrætsforbund
Det daværende Dansk Idræts-Forbund ble stiftet 14. februar 1896. Senere har organisasjonen gjennomgått flere sammenslåinger og omorganiseringer, blant annet med Danmarks Olympiske Komité (DOK) i 1993.
Linjal
Bruk og typer
I dag er bruken av linjaler som profesjonelt redskap i stor grad erstattet av automatiske funksjoner i dataprogrammer for teknisk tegning, såkalt dataassistert konstruksjon, samt for navigasjon, typografi og annet.
Tokelau
Mot britisk overherredømme
Britene administrerte først Tokelau fra Samoa inntil Samoaøyene ble delt og Tyskland overtok den vestlige delen i 1899. Øyene ble deretter styrt fra Gilbert- og Elliceøyene. Etter at Gilbert- og Elliceøyene ble gjort til koloni i 1915, ble de tre atollene i Tokelau lagt til denne i 1916.
Øyepål
Øyepål (Trisopterus esmarkii) er en fiskeart i torskefamilien. Den er en viktig industrifisk og det produseres fiskemel og fiskeolje av fangstene.
Danmarks Idrætsforbund
Siden 2007 har Niels Nygaard vært formann i Danmarks Idrætsforbund.
Øyepål
Utbredelse og habitat
Øyepålen er utbredt fra Biscaya og nordover til Island og Barentshavet. Den kan også gå inn i sørlige deler av Østersjøen. I Norge er den vanlig langs hele kysten.
Øyepålen liker seg over mudderbunn, fra 50 – 300 meters dyp.
Beskrivelse
Øyepålen kan bli opptil 35 cm lang, men vanligvis blir den ikke lenger enn 20 cm. Den har et stort øye, er underbitt og har en liten skjeggtråd. Fargen er brunlig på ryggen og hvit på buken. Den mørke sidelinjen går i en bue over brystfinnene. Øyepålen har tre ryggfinner, den første har 14-16 bløtstråler, den andre 23-26 bløtstråler og den tredje har 23-27 bløtstråler. Den første gattfinnen har 26-31 bløtstråler og den andre 24-30 bløtstråler. Ved roten av brystfinnene har øyepålen en mørk flekk.
Adferd
Øyepålen er en stimfisk som lever bentopelagisk. Den spiser i hovedsak krepsdyr, men tar også mindre fisker som kutlinger. Gytingen foregår i perioden januar – juli og hunnfisken gyter mellom 60 000 – 380 000 egg.
Økonomisk betydning
Øyepålen brukes ikke som matfisk. Den fiskes imidlertid til bruk som industrifisk, og er en av de viktigste kommersielle artene i Nordsjøen.
Danmarks Idrætsforbund
DIFs formenn
DIF's tretten formenn siden stiftelsen, hvorav Kai Holm med sine 24 år på posten er den hittil lengstsittende:
Spesialforbund
Danmarks Idrætsforbund er en paraplyorganisasjon for nedenstående spesialforbund:
1: Dansk Militært Idrætsforbund, Dansk Arbejder Idrætsforbund, KFUMs Idrætsforbund og Dansk Handicap Idræts-Forbund er tverrgående spesialforbund, idet man har idrettsgrener, som i forveien er representert i et spesialforbund under DIF.
Jean-François Gerbillon
Jean-François Gerbillon (kinesisk navn: 張誠, Zhāngchéng, født 4. juni 1654 i Verdun i Frankrike, død 27. mars 1707 i Beijing i Kina) var en katolsk misjonær tilhørende jesuittordenen.
Liv og virke
Jean-François Gerbillon trådte inn i jesuittordenens novisiat den 5. oktober 1670. Etter den vanlige utdannelse som jesuittene gjennomgikk, ble han presteviet i Molsheim i Alsace den 16. desember 1682. Han underviste i grammatik og sosialvitenskaper og humaniora i en rekke år.
Kinamisjonene
Han ble i 1685 sendt med den første franske gruppen jesuitter som skulle etablere seg i Kina. I Beijing ble de mottatt av Qing-keiseren Kangxi som fikk et meget godt inntrykk av dem, og knyttet patrene Gerbillon og  Bouvet til det keiserlige hoff. Keiseren innså at han dermed kunne få utbytte av den vitenskapelige innsikt de to hadde, og de var selv meget tilfreds med at deres unge misjon fikk et ben innenfor selve hoffet med all den prestisje dette førte med seg. Så snart de hadde lært seg språket, ble Gerbillon og hans medbror Thomas Pereyra sendt med de kinesiske forhandlere som tolker til Nipchu (Nertsjinsk), der forhandlinger med Russland førte til at russerne nødsaget til å akseptere Stanovoj-ryggen og elven Argun som grense (Nertsjinsk-traktaten, 1689).
I en periode var Gerbillon leder for det franske kolleg i Beijing, og etterpå ble han misjonens generalsuperior. Han nøt keiserens personlige vennskap og aktelse, og ble ofte brukt av ham både i vitenskapelige og diplomatiske anliggender. Han var en iherdig misjonær, og i 1692 utvirket han et keiserlig edikt som sikret kristendommen religionsfrihet. Etter at keiseren hadde kommet seg etter en febersykdom, etter å ha blitt sett til av patrene Gerbillon og Bouvet, viste Kangxi sin takknemlighet ved å skjenke dem et sted de kunne innrette kapell og residens.
Tokelau
Mot britisk overherredømme
Den tradisjonelle organiseringen av samfunnet gjennom landsbyene fortsatte imidlertid. Landsbyene ble styrt av ledere utpekt av eldsteråd (taupulega). Fram til 1926 ble en del av den britiske lovgivningen for Gilbert- og Elliceøyene gjort gjeldende for Tokelau. I 1917 ble det gitt strafferettslovgivning for hvert av atollene, og med denne ble det innført en grunnleggende forvaltningsordning.
Jean-François Gerbillon
Kinamisjonene
Gerbillon var en dyktig lingvist. Han forfattet en rekke verker om matematikk, og skrev en skildring av sine reiser i Tartaria. Denne reiseskildringen er av stor verdi på grunn av dens nøyaktige beskrivelse av landets topograffi, folkets skikker, og også for det innblikk man får av misjonærenes virke ved det keiserlige hoff.
Tokelau
Under New Zealand
Tokelau ble i 1926 utskilt og overført til New Zealands kontroll. Myndigheten ble gitt til den nyzealandske administratoren for Vest-Samoa og Tokelau ble dermed styrt fra Apia. I praksis engasjerte New Zealand seg lite i øyenes indre anliggender. I 1948 avsluttet britene sin overhøyhet over Tokelau, som ble en del av New Zealand fra 1. januar 1949. Den nyzealandske høykommissæren for Vest-Samoa fortsatte samtidig som administrator for Tokelau. Nyzealenderne behandlet ikke Tokelau som en enhet, men administrerte fram til 1960-årene de tre atollene hver for seg.
Jean-François Gerbillon
Verker
Blant hans verker er «Eléments de Géométrie» (1689), «Géométrie pratique et théoretique» (1690), «Eléments de philosophie» og «Relations du huit Voyages dans la Grande Tartarie». Et verk med navn «Elementa Linguæ Tartaricæ» anses også å være forfattet av ham.
Tokelau
Under New Zealand
Folketallet økte fram til 1920-årene. Etter 1948 ble skole- og helsevesenet utbygget, kopraproduksjonen ble forbedret og det ble etablert radiokommunikasjon med Samoa. Ved utgangen av 1950-årene var befolkningen økt til nærmere 2,000.
På 1960-tallet var samfunnet preget av naturalhusholdning basert på fiske og dyrking av kokosnøtter, brødfrukt, banan og papaya. Det ble eksportert omkring 200 tonn kopra årlig. Omkring fire ganger årlig var det båtforbindelse med Samoa.
Da Samoa ble selvstendig i 1962, fortsatte likevel New Zealand administrasjonen av Tokelau fra Apia, men embetene som høykommissær og administrator ble skilt. I 1972 overtok den nyzealandske ministeren for maori- og øysaker stillingen som administrator. To år senere, i 1974, ble Tokelau overført til det nyzealandske utenriksdepartementet. Utenriksministeren fikk i sin rolle som administrator hjelp av en offisiell sekretær basert i Apia.
Initiativ til sterkere fellesforvaltning ble tatt i 1963. Samtidig kom temaet om forholdet mellom Tokelau og New Zealand på dagsordenen. En fellesforsamling ble innkalt. Den ble senere til Fono Fakamua (engelsk: General Fono), formelt anerkjent i 1982. Eldsterådenes lovgivningsmakt innen sin landsby ble nedfelt i lov i 1986. Tokelau overtok kontrollen over offentlig forvaltning i 1993.
Myndighetene i New Zealand ble bekymret for overbefolkning på atollene. I 1966 startet Tokelau Islands Resettlement Scheme. Gjennom dette oppmuntret New Zealand til utvandring. Omkring 500 tokelauere som var bosatt i Vest-Samoa, flyttet til New Zealand etter Vest-Samoas selvstendighet i 1962. I tillegg til de som dro fra øyene etter eget initiativ, flyttet 356 personer med nyzealandsk støtte i årene fra 1963 til 1971. Resultatet av dette var en befolkningsnedgang på 18 % fra 1966 til 1976. Utvandringen hadde et omfang som gjorde at det i 2001 var flere tokelauiskfødte i New Zealand enn i Tokelau. I alt var det i 2001 6,204 tokelauiskættede i New Zealand.
Selvstyre
New Zealands administrasjon grep ikke dypt ned i samfunnet. Det ble aldri sendt noen fastboende nyzealandsk administrator dit og en offentlig administrasjon i landsbyene på de tre atollene kom først i 1980-årene. Inntil 1990-årene eksisterte det heller ikke fellesinstitusjoner for selvstyre eller nasjonale institusjoner.
FNs erklæring om uavhengighet for koloniland og -folk fra 1960 ga New Zealand forpliktelser til å legge til rette for selvbestemmelse for sine besittelser. Cookøyene og Niue ble assosierte stater, en av løsningene FN aksepterer, mens Tokelau ble ansett som for lite til dette. I stedet ble muligheten for tilslutning til Samoa eller Cookøyene luftet, noe som ble avslått.
Etter besøk fra FNs spesialkomité for avkolonisering i 1976, ble det klart at tokelauerne ikke anså seg klare for selvstendighet. New Zealand satset deretter på en prosess med administrativ avkolonisering, der tokelauere gradvis overtok stillinger i landets forvaltning, og på utdanning, bedret helsevesen og infrastruktur. Utover i 1990-årene ble det etablert politiske institusjoner felles for hele Tokelau og med større makt.
Etter besøk av en FN-delegasjon i 1994 ble det tatt ytterligere skritt for å øke det indre selvstyret. New Zealands parlament vedtok en selvstyrelov i 1996. Stillingen som offisiell sekretær ble avskaffet og administratoren delegerte alle sine fullmakter til Fono Fakamua eller, når denne ikke var forsamlet, faipule-rådet. Fono Fakamua fikk lovgivningskompetanse i 1996. Som følge av dette er eldre og nyzealandsk lovgivning erstattet, og det gitt lover for hele landet innen rettsområder som strafferett og kontraktsrett. Grunnlaget for det videre forholdet mellom Tokelau og New Zealand ble nedfelt i en felleserklæring fra 2003, etterfulgt av avtaler om bistand og om at Tokelau kontrollerer sitt budsjett. I 2004 ble det utøvende faipule-rådet utvidet og omdannet til en regjering, kalt Fono mo te Malo Fakaauau (engelsk: Council for the Ongoing Government). Ytterligere forhandlinger resulterte i utarbeidelsen av et grunnlovsforslag og en traktat om fri tilknytning mellom Tokelau og New Zealand som ville endret Tokelaus status til assosiert stat. For å bli vedtatt, ble det stilt krav om tilslutning fra to tredeler av velgerne i folkeavstemning.
Fra 1996 har Tokelau også begynt å etablere forbindelser til andre land enn New Zealand. En samarbeidsavtale med Tuvalu ble undertegnet i 1996 og i 2003 fulgte en tilsvarende avtale med Samoa. Tokelau har i henhold til disse rett til å føre samtaler på regjeringsnivå, noe landet også har avtale om med Amerikansk Samoa.
Rundt årtusenskiftet kom det fart i diskusjonen om endret tilknytning i forhold til New Zealand, med status som assosiert stat som en mulighet. Da utsendingene fra FN igjen besøkte Tokelau i 1994, fikk de seg forelagt en erklæring om landets framtidige status der selvbestemmelse og status som assosiert stat var nevnt. New Zealand støttet en slik endring av status.
Ytterligere konsultasjoner fulgte og det ble satset på bærekraftig utvikling og kapasitetsbygging. Arbeid med å utarbeide en grunnlov kom i gang i 2003. Samtidig ble de offentlige forvaltningene i landsbyene reformert og ekspandert. Det ble innført honorar for folkevalgte og fastsatt lønn for landsbyansatte. New Zealand økte sin budsjettbistand fra 4,5 millioner nyzealandske dollar i femårsperioden fram til 2003, til 45 millioner nyzealandske dollar for perioden treårsperioden fram til og med 2009.
I 2006 og 2007 ble det holdt folkeavstemninger om overgang til assosiert stat på grunnlag av en ny grunnlov. Et flertall av velgerne støttet å gjøre Tokelau til assosiert stat, men det nødvendige to tredels flertall ble ikke oppnådd.
Myndighetene kunngjorde i 2012 at Tokelau nå var første sted i verden som brukte solstråler til å dekke hele sitt energibehov. Solenergi erstattet dieselaggregater.
Politikk og administrasjon
Tokelau er et avhengig, men selvstyrt, område som tilhører New Zealand. Tokelauerne er nyzealandske statsborgere og kan fritt bosette seg i New Zealand, men ikke stemme i nyzealandske valg. Både New Zealand og Tokelau er deler av Kongeriket New Zealand, der New Zealands dronning er statsoverhode, i det daglige representert av New Zealands generalguvernør. Generalguvernøren har en begrenset rolle i Tokelau.
Tokelau har sitt eget rettssystem. Lovene er basert på tradisjon og sedvanerett, supplert av lover vedtatt av Fono Fakamua etter 1996. Nyzealandske lover gjelder bare dersom det er eksplisitt nevnt.
Avkolonisering
Tokelau står på FNs liste over ikke-selvstyrte områder.
FNs spesialkomité for avkolonisering overvåker implementeringen av Erklæringen om uavhengighet for koloniland og -folk og følger den politiske utviklingen. New Zealand er som administrasjonsmakt forpliktet til å rapportere til avkoloniseringskomiteen.
Generalsekretær Ban Ki-moon bekreftet i august 2013 FNs forpliktelse til arbeidet med å få slutt på kolonialisme og tok til orde for uavhengighet for de gjenværende ikke-selvstyrte områdene. Samtidig anerkjente han at folket i de ikke-selvstyrte områdene ikke nødvendigvis ønsker uavhengighet, men la vekt på at de må få et valg. FN anser retten til selvstyre folket i et område som Tokelau har for å være oppfylt dersom folket fritt kan velge mellom tre alternativer: 1) bli en selvstendig stat, 2) bli en assosiert stat i tilknytning til en annen uavhengig stat, eller 3) bli helt integrert i en annen uavhengig stat.
FN har karakterisert New Zealands samarbeid om avkolonisering som eksemplarisk og godtatt Fono Fakamuas beslutning i 2008 om å utsette videre arbeid med selvbestemmelse på bakgrunn av de to folkeavstemningene.
Politisk system
Landsbyen er den sentrale enhet i organiseringen av samfunnet og kilden til makt. Det var lenge én landsby på hver atoll. Landsbyen styres av et eldsteråd, kalt taupulega. Disse har både utøvende, lovgivende og dømmende makt. Eldsterådene består av familieoverhoder, i regelen menn. Hvert tredje år holder landsbyene valg til to politiske verv: pulenuku eller ordfører og faipule eller utsending. Mens en pulenuku står i spissen for landsbyens indre anliggender, representerer en faipule landsbyen utad.
Tokelau har ingen hovedstad. Overføring av offentlig forvaltning fra Apia i Samoa til Tokelau medførte problemer med hvor forvaltningen skulle plasseres. Samling av forvaltningen på én atoll kunne medføre at den fikk en ledende stilling i forhold til de to andre. Fakaofos historiske dominans var også en faktor som medvirket til skepsis mot å etablere et fast administrasjonssentrum. Fra 1994 til 1997 roterte det sentrale forvaltningskontoret årlig mellom atollene. Det ble så bestemt å flytte tilbake til Apia.
Parlament
Fono Fakamua (engelsk: General Fono) er lovgivende forsamling. Den som er faipule eller pulenuku er automatisk medlem av Fono Fakamua. Atollene er videre representert etter folketall. I 2014 hadde Fakaofo og Atafu sju representanter i Fono Fakamua, mens Nukunonu hadde seks. I forkant av hvert valg holdes det opptelling av antall innbyggere og utfallet av denne avgjør hvor mange representanter forsamlingen skal bestå av i neste periode og hvordan mandatene skal fordeles på atollene.
Valgordningen varierer mellom landsbyene, men er basert på allmenn stemmerett, med stemmerettsalder på 18, 20 eller 21 år. To av landsbyene hadde preferansevalg ved valget i 2014, mens én landsby hadde flertallsvalg i flere omganger. Fono Fakamua har bestemt at bare tokelauere som bor på atollene kan være med å bestemme i saker som gjelder Tokelau.
Fono Fakamua møtes tre til fire ganger om året. Sesjonene varer tre til fire dager. 12 utsendinger med minst fire fra hver landsby må møte for at Fono Fakamua skal være vedtaksdyktig. Beslutninger fattes ved flertallsvedtak. Møtene finner sted på atollen der regjeringssjefen, Ulu o Tokelau, bor og roterer dermed mellom atollene.
Det finnes ikke politiske partier.
Regjering og forvaltning
Det utøvende råd eller regjeringen kalles Fono mo te Malo Fakaauau (engelsk: Council for the Ongoing Government). Rådet består siden 2003 av atollenes tre utsendinger, faipule, og de tre ordførerne (pulenuku). Regjeringen ledes av en førsteminister, kalt ulu eller Ulu o Tokelau. Dette vervet går på omgang mellom de tre som er faipule. Funksjonstiden er ett år.
Regjeringen møtes sjeldent til plenumsmøter. Mye av initiativet, i tillegg til den daglige driften, utføres dermed av forvaltningen, Tokelau Public Service. Et kontor i Samoa, Tokelau Apia Liaison Office, er opprettholdt på grunn av at det finnes bedre kommunikasjoner med omverdenen i Apia. Forvaltningen ledes av en direktør med sete i Apia og med sjefer for helse, utdanning, samferdsel og økonomisk utvikling. Tokelau National Statistics Office med base i Apia i Samoa er landets statistikkorgan.
Hver landsby har en egen forvaltning, med en direktør som står i spissen for skole- og helsevesen og den lokale arbeidsstyrken.
Rettsvesen og kriminalitet
Det finnes politi i hver landsby. Landet hadde i 2013 en samlet politistyrke på 16. I 2010 besøkte politi fra New Zealand øyene for første gang på 80 år.
Det finnes én legdommer i hver landsby. Disse utgjør første rettsinstans og behandler storparten av sakene, for det meste mindre forseelser. Legdommerne kan i straffesaker idømme bøter på inntil 150 nyzealandske dollar eller tre måneders fengsel. Tokelau har ikke noe fengsel, slik at det som oftest idømmes irettesettelser, bøter eller samfunnstjeneste. I sivile saker kan legdommerne behandle saker som gjelder beløp inntil 1,000 nyzealandske dollar. Domstolsvesenet består videre av nyzealandske domstoler, High Court og Court of Appeal, som er høyeste instans. Formelt er det generalguvernøren som utnevner lekdommerne, etter innstilling fra den nyzealandske utenriksministeren på grunnlag av råd fra landsbyenes eldste.
Usosial atferd har vært håndtert etter tradisjonen. Det er sterk sosial kontroll i landsbyene på de tre atollene. Landsbyrådet har kunnet forvise personer som bryter med det akseptable.
Strafferettslovgivning ble vedtatt av Fono Fakamua i 2003 og det ble bestemt at saker som gjelder drap og høyforræderi skal behandles av den nyzealandske High Court, som har anledning til å møtes i Tokelau eller et annet egnet sted.
High Court har vært ankeinstans for tokelauiske saker siden 1986, men fikk sin første sivile sak i 2013. High Court fikk også sin første mulige straffesak i 2013. Det var i november 2012 mistanke om et drap på Nukunonu. Det ble også rapportert om drap i 1881. Siden det ikke finnes fengsel i landet, må det finnes en løsning for soning av straff, dersom en fellende dom for strafferettsbrudd skulle komme.
Utenrikspolitikk og forsvar
Som avhengig område kan ikke Tokelau opptre på egne vegne i internasjonale forhold. Utenrikspolitikk og internasjonale forbindelser skjøttes av New Zealand. Imidlertid inngår New Zealand bare internasjonale traktater med gyldighet for Tokelau etter tokelauiske myndigheters ønske.
Tokelau har søkt nærmere internasjonalt samarbeid med støtte av New Zealand. Landet er assosiert medlem av Verdens helseorganisasjon (WHO) og FNs organisasjon for utdanning, vitenskap, kultur og kommunikasjon (UNESCO). Videre er landet medlem av Pacific Community, Pacific Regional Environment Programme og Pacific Islands Forum Fisheries Agency. Tokelau deltar også i samarbeidet om University of the South Pacific. Etter å ha vært observatør siden 2005, ble Tokelau i 2014 assosiert medlem av Pacific Islands Forum.
New Zealand ivaretar forsvaret. New Zealand Defence Force står for patruljering av havområdene som tilhører Tokelau.
Statens inntekter
Landet er avhengig av økonomisk bistand fra New Zealand. I 2012–2013 utgjorde overføringene 20,3 millioner nyzealandske dollar, tilsvarende 75 % av statsbudsjettet. Tokelau International Trust Fund ble etablert i 2004 for å sikre en langsiktig finansieringskilde. Hovedbidragsyter har vært New Zealand, men også Australia har bidratt til fondet. I 2012 var fondet på 58 millioner nyzealandske dollar.
Tokelau har hatt inntekter fra fiskerilisenser og internettdomener. Salg av frimerker og mynter til samlere har også gitt inntekter.
Nasjonalsymboler
Flagget er blått med en gul utriggerkano og fire hvite stjerner som symboliserer Sørkorset. Det ble innført etter er konkurranse i 2007.
Nasjonalemblemet (riksvåpenet) har et skrin for oppbevaring av fiskeutstyr, en tuluma, som motiv. Skrinet har et hvitt kors. Under står et bånd med mottoet Tokelau mo te Atua (Tokelau for Gud). Med kongekrone over er dette emblemet det heraldiske merket for Fono Fakamua.
Økonomi
Familienes eiendomsrett til land har tradisjonelt strukket seg tvers over atollene, fra lagunen til havet, slik at det gir tilgang til ulike ressurser på land så vel som i havet.
BNP
Lenge var en beregning for 1993 i CIAs The World Factbook eneste tilgjengelige angivelse av Tokelaus bruttonasjonalprodukt (BNP). Med 1,500 amerikanske dollar kom landet i oversikten for 2016 ut som verdens minste økonomi.
Tokelau National Statistics Office (TNSO) beregnet landets bruttonasjonalprodukt (BNP) for 2015/2016 til 14 millioner nyzealandske dollar. Bruttonasjonalprodukt per innbygger tilsvarte 6,275 amerikanske dollar. Til sammenlikning lå New Zealands BNP per innbygger på 38,000 amerikanske dollar ved utgangen av 2016. Sammenliknet med data fra Statistics for Development Division i Pacific Community for andre land og områder i sørstillehavsområdet var Tokelaus BNP per innbygger 1,5 gang så stort som for Samoa, Fiji, Marshalløyene, Tonga og Tuvalu og større enn det for Kiribati, Papua Ny-Guinea, Salomonøyene og Vanuatu. Samtidig var BNP per innbygger over det dobbelte av nivået for Tokelau i Amerikansk Samoa, Nauru, Niue, Nord-Marianene, Palau og Wallis- og Futunaøyene og langt større i Cookøyene, Guam, Ny-Caledonia og Fransk Polynesia.
Fiske
Det fiskes i lagunen, på revet og til havs med stang, forskjellige slags snøre, renneløkke, garn, teine og andre fiskeredskaper.
Tokelau har ligget på verdenstoppen i fiskeinntak, med et årlig konsum på over 100 kg per person.
Den økonomiske sonen er på 290,000 km². Sonen grenser til de økonomiske sonene til Kiribati, Cookøyene, Amerikansk Samoa og Wallis- og Futunaøyene, samt til internasjonalt farvann. Tokelau har overtatt forvaltningen av egen økonomisk sone. Inntektene fra salg av fiskerilisenser er på omkring 3,8 millioner nyzealandske dollar årlig. En tunfiskfabrikk ble åpnet i 1990. Forsøkene på å utvikle en fiskeindustri har imidlertid ikke vært vellykket.
Jordbruk
Jordsmonnet på atollene er dårlig og begrenser dyrkingsmulighetene. Det dyrkes blant annet kokosnøtter, brødfrukt, pulaka, pandanusfrukt, papaya, banan og annen frukt. Det holdes gris og fjærkre. Pulaka (Cyrtosperma merkusii) dyrkes særlig på Fakaofo.
Det har vært produksjon av kopra for salg. Inntektene ble benyttet til kjøp av importert sukker, ris og mel. Kopranæringen ble rammet av syklon i 1990. Den er ikke lenger av økonomisk betydning. Det framstilles håndverksprodukter, stort sett matter, hatter, vesker og vifter av strå. Frimerker og mynter er også en inntektskilde.
Fra naturalhusholdning til bistandsavhengig pengehusholdning
Økonomien har endret seg fra naturalhusholdning og er nå holdt oppe av bistandsmidler fra New Zealand. Offentlig sektor viktigste kilde til arbeid og inntekt. Migrantoverføringer fra tokelauere i New Zealand er av økonomisk betydning.
Myndighetene har 200 arbeidsplasser som er midlertidige og går på omgang mellom innbyggerne. Dette er en viktig inntektskilde for tokelauerne. Husholdningenes gjennomsnittsinntekt var i 2011 på 10,819 nyzealandske dollar.
Samferdsel og kommunikasjoner
All transport av gods og passasjerer skjer sjøvegen. Det finnes ingen havn. Atollene er uten dype passasjer mellom lagunene og havet, slik at det er vanskelige ankrings- og havneforhold. Gods og passasjerer må bringes til land med småbåter fra skip som ankrer opp ved atollene. Det er bygget landingsanlegg for dette på hver atoll.
Båtforbindelse mellom øyene startet opp i 1991. Myndighetene inngikk avtaler med rederier om skipsforbindelse fra Apia i Samoa. Per april 2014 gikk det båt mellom Tokelau og Samoa hvert fjortende dag. Overfarten fra den sørligste atollen, Fakaofo, til Apia tar omkring et døgn. Fra Fakaofo tar sjøreisen til Nukunonu tre og en halv time. Videre derfra igjen til Atafu tar det seks timer med båt.
I slutten av februar 2016 ble et nytt spesialbygd skip overlevert. MV «Mataliki» har en kapasitet på 60 passasjerer til og fra Tokelau og 120 passasjerer mellom atollene. Skipet kan også ta frakt. Overfarten fra Samoa til Tokelau tar 24 timer, mens seilasen mellom atollene tar fra fire til seks timer.
Det finnes ikke flyplass. I 2012 ble det vedtatt å gå videre med utredning av flyplass på Nukunonu. Imidlertid har trygg skipsforbindelse med nyere skip blitt prioritert, også fordi en flyplass vil føre til tap av land benyttet til dyrking kokosnøtter og annen mat.
I 1997 fikk øyene telefontilknytning, som siste land i verden. Myndighetenes Tokelau Telecommunications Corporation, Teletok, er landets eneste telekommunikasjonsselskap.