cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Franz Georg Karl von Metternich
Keiserlig utsending
I Wien fikk han hovedsakelig pengestøtte av Wenzel Anton Kaunitz. Han ble utnevnt til utsending for kurfyrstedømmene Trier og Kurköln, såvel som for Niederrheinisch-Westfälischer rikskrets. Han spilte en betydningsfull rolle i valget av Maria Kunigunde von Sachsen som kurfyrstinne av Stiftet Essen i 1780, såvel som valget av Maximilian Frans av Köln som erkebiskop i Köln og biskop i bispedømmet Münster. Han mislyktes imidlertid i forsøk på å få nominert kandidater fra det keiserlige hoffet i bispedømmene Lüttich, Hildesheim og Paderborn. En stund var Metternich også utsending i Kurmainz, men tapte tillit hos kurfyrsten Friedrich Karl Joseph von Erthal under pågående intriger, og ble avskjediget fra stillingen. Han mislyktes også i forsøkene på å få stillingene som dommer ved Rikskammerretten og som Riksvisekansler, på grunn av manglende støtte fra Kaunitz. I stedet ble han ved keiservalget av Leopold II av Det tysk-romerske rike i 1790 utnevnt til den andre kurböhmiske ambassadør.
Minister for de østerrikske Nederlandene
Senere spilte han en rolle i avslutningen av den lüttiske revolusjon. I etterkant ble han utnevnt som fullmektig minister for de østerrikske Nederlandene. Hans innflytelse ble først og fremst betydelig innskrenket av den offisielle stattholderen hertug hertug Albert Kasimir von Sachsen-Teschen. Metternich reiste rundt og besøkte landets sentrale byer, uten å gi noe overbevisende inntrykk. Han betraktet sitt opphold i Brussel under begynnelsen av den første revolusjonskrigen som farlig, og trakk seg i mellomtiden tilbake. Etter at Kaunitz trakk seg tilbake, mistet han også sin viktigste talsmann i Wien. Etter tapet av de østerrikske Nederlandene til Frankrike i 1794, vendte Metternich tilbake til Wien. Under den franske fremmarsjen mistet han mesteparten av sine besittelser i Rhinland, og familien kom dermed opp i økonomiske problemer. I 1797 ble han rikets utsending til Rastatt-kongressen. Da denne endte med negative følger for Østerrike, mistet han også en del av støtten ved hoffet i Wien.
Fyrste av Ochsenhausen
Etter tapet av besittelsene ved Rhinen ble familien i 1803 tildelt Reichsabtei Ochsenhausen etter en Reichsdeputationshauptschluss. På dette tidspunktet ble han også tildelt en fyrstetittel. I 1804 ble han utnevnt til statsminister og konferanseminister, men uten å få tildelt noen praktiske oppgaver. Mens sønnen Klemens i 1810 bodde i Paris i anledning bryllupet til Maria Louise av Østerrike av Napoléon Bonaparte, inntok han plassen som leder av Metternich hoff og dets statlige kansleri. I denne stillingen forsøkte han å få istand et samarbeid mellom Østerrike og Russland.
Da Klemens vendte tilbake, ble farens stilling trukket tilbake, fordi det ble hevdet at han på dette tidspunktet hadde ført en politikk utenfor Frankrikes interesser. Som innehaver av Ochsenhausen var Metternich stemmeberettiget medlem ved Württembergische Landstände fra 1815 til 1817, men deltok aldri personlig på møtene i Stuttgart. I stedet stilte greve Richard von Schaesberg-Thannheim som hans representant.
Vatland
Vatland er en plass i Sokndal kommune i Rogaland fylke. Stedet ligger to km fra Berglyd på den ene siden, og to km fra Nesvåg på den andre andre. Der finner en Vatlandstjødna.
Fylkesvei 2666
Fylkesvei 2666 er en liten veistubb mellom Lesja stasjon og europavei 136 på Lesja.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 512 (Oppland).
Río Celeste
Río Celeste er ei elv i kantonen Guatuso nord i Costa Rica. Den befinner seg i Volcán Tenorio nasjonalpark. Elva er et populært turistmål på grunn av sin flotte blå-turkise farge, som kommer av en kjemisk reaksjon mellom svovel og kalsiumkarbonat. Det er flere varme kilder i området rundt elva.
Gudmund Hernes
Gudmund Hernes (født 25. mars 1941 i Trondheim) er en norsk sosiolog og tidligere statsråd for Arbeiderpartiet. Han omtales som en av etterkrigstidens toneangivende «professorpolitikere» og reformatorer innen norsk skole og utdanning.
Hernes var fra 1971 til 1989 professor ved Sosiologisk institutt ved Universitetet i Bergen, der han ledet den første Maktutredningen og stod sentralt i «Bergensskolen» innen norsk sosiologi som vektla matematiske modeller, store datasett og økonomisk tenkemåte. Hans første rolle i regjeringen var som statssekretær i Planleggingssekretariatet 1980–1981. I 1981 stod han sammen med Terje Rød-Larsen i spissen for opprettelsen av Fafo, der han var forskningsleder fra 1983 ved siden av sitt UiB-professorat. Han var gjesteprofessor ved Harvard University i 1986 og 1990, og ble i 1990 professor II ved Universitetet i Oslo. Mellom 1990 og 1997 var han statsråd, først som kirke-, utdannings- og forskningsminister 1990–1995 og siden som helseminister 1995–1997. Som kirke-, utdannings- og forskningsminister gjennomførte han store reformer av norsk skole og høyere utdanning som Reform 94, Reform 97 og Høgskolereformen.
Etter at han forlot regjeringen har han hatt oppdrag for FN og vært knyttet til forskjellige akademiske institusjoner, blant annet som forsker I ved Fafo og professor II ved Handelshøyskolen BI.
Reform 94 har imidlertid vist seg å være kontroversiell og har resultert i massiv kritikk, hvor hoveddelen av kritikken synes å være rettet mot teoretisering av yrkesfagene.
Utdannelse
Gudmund Hernes tok artium ved Trondheim katedralskole i 1960, historie mellomfag ved Norges lærerhøgskole i 1961, siden sosialøkonomi støttefag (1963) og sosiologi grunnfag (1964) ved Universitetet i Oslo. I 1966 dro han til Johns Hopkins University i USA, der han studerte under Arthur L. Stinchcombe og James S. Coleman, med sosiologisk teori og matematisk sosiologi som spesialemner. Han fikk sin Ph. D. i 1970 med en avhandling om maktforhold i det norske Stortinget: Interest, Influence and Cooperation.
Filadelfia Vadsø
Filadelfia Vadsø er en kristen frikirkelig menighet i Vadsø, i Finnmark. Menigheten er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Filadelfia Vadsø ble stiftet i 1938.
Gudmund Hernes
Akademisk karriere
Fra 1983 var han forskningsleder ved FAFO, som han sammen med Terje Rød-Larsen hadde tatt initiativ til opprettelsen av. Han ble senere utnevnt til professor II ved Institutt for sosiologi og samfunnsgeografi ved Universitetet i Oslo. Han var gjesteprofessor ved Harvard University fra 1986 til 1987 og høsten 1990.
Filadelfia Vadsø
Menigheten har 75 medlemmer, medregnet tilhørige, det vil si barn av døpte medlemmer. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.
Gudmund Hernes
Akademisk karriere
Hernes' bok Makt og avmakt: En begrepsanalyse først utgitt i 1975 ble i 2011 kåret til et av de 25 viktigste bidragene til norsk sosiologi i Norsk sosiologisk kanon.
Filadelfia Vadsø
Filadelfia Vadsø er modermenighet til utposten Elim Vardø.
Gudmund Hernes
Politisk karriere
Hernes har ikke stilt til valg som kandidat ved stortingsvalg. Direkte engasjert i regjeringsarbeid ble han derimot første gang i 1980–1981, som statssekretær i Planleggingssekretariatet (knyttet til Finansdepartementet), ledet av statsråd Per Kleppe.
Ni år senere, høsten 1990, ble Gudmund Hernes statsråd i Kirke-, utdannings og forskningsdepartementet i Gro Harlem Brundtlands tredje regjering, en stilling han hadde til han ble helseminister i samme regjering fra desember 1995 til oktober 1997.
Filadelfia Vadsø
Misjon
Filadelfia Vadsø er engasjert i misjonsarbeid og støtter K.A.B.A. sitt arbeide. I 2007 var menighetens misjonsregnskap på 10 216,- kr. .
Gudmund Hernes
Politisk karriere
Hernes var statsråd for forskning da Norges forskningsråd ble opprettet i 1993, og utnevnte som kirkeminister den første kvinnelige biskop, Rosemarie Köhn, i 1993.
Som helseminister fremmet han forslaget om fastlegeordningen, som et flertall i Stortinget sluttet seg til i 1997.
Reform 94
Som utdanningsminister ble han mest husket for innføringen av Reform 94, som gav elever rett til tilbud om videregående opplæring, men som også har blitt møtt med kritikk om teoretisering av (særlig) yrkesopplæringen.
Reform 94 var en parallell til den elevsentrerte reformpedagogikken i Danmark, der Bertel Haarder var undervisningsminister inntil 1993.
Karriere etter politikken
I perioden 1997–1999 var Hernes knyttet til IT Fornebu og Norsk Investorforum. I desember 1999 ble han direktør ved UNESCO International Institute for Educational Planning, og har også vært UNESCOs koordinator for hiv/aids.
Han har vært gjesteprofessor ved Stanford University, hvor han stadig er på forskningsopphold. Hernes er fra 2006 igjen forsker ved forskningsstiftelsen Fafo og professor II ved Handelshøyskolen BI ved Institutt for regnskap - revisjon og jus.
Hernes er medlem av Det norske Videnskaps-Akademi, Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og Agder Akademi.
Han var president i International Social Science Council 2007-2011.
Priser og utmerkelser
I 2010 ble Gudmund Hernes tildelt Norsk sosiologforenings hederspris. Han er æresdoktor ved Universitetet i Umeå og ved Universitetet i Bergen.
Privat
Gudmund Hernes var tidligere gift med den tyskfødte samfunnsviteren Helga Hernes og er nå gift med Charlotte Haug, tidligere redaktør i Tidsskrift for Den norske legeforening. Han er far til Stein Hernes.
Filmåret 1963
Filmåret 1963 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1963.
Tore Hamsun
Tore Hamsun (født 6. mars 1912 på Hamarøy, død 10. januar 1995 i Oslo) var en norsk kunstmaler og forfatter. Han var sjef for Gyldendal under andre verdenskrig.
Bakgrunn og virke
Han var sønn av forfatteren og nobelprisvinneren Knut Hamsun og skuespilleren Marie Hamsun. Da han var fem år gammel flyttet familien fra Hamarøy i Nordland til storgården Nørholm ved Grimstad. I likhet med sine tre søsken viste han tidlige kunstneriske evner; alle var da også påtenkt en kunstnerisk karriere, men Tore var den eneste som gjennomførte. Han begynte på Torstein Torsteinsons malerskole i 1933, og studerte ved kunstakademiet i München i 1934–1935. Senere fullførte han utdannelsen ved Statens kunstakademi i Oslo, og debuterte som maler i Oslo i 1940. Som maler huskes han for sine landskapsmalerier, påvirket av fransk impresjonisme, og ofte med motiver hentet fra farens bøker.
Han fungerte som forlagssjef for Gyldendal Norsk Forlag i perioden 1942–44, etter at forlagssjef Harald Grieg hadde blitt arrestert i 1941. Faren Knut Hamsun var en av grunnleggerne og eierne av forlaget. Hamsun engasjerte seg også mot jødeforfølgelsene. Han hadde i Berlin blitt venn med litteraten Max Tau, som han i 1938 hjalp å flykte til Norge og lot ham bo i sin leilighet i Oslo. I forbindelse med aksjonen mot jødene i Oslo under krigen hjalp Hamsun på nytt Tau med å flykte. Etter annen verdenskrig satt han fengslet i fem måneder på grunn av sitt medlemskap i Nasjonal Samling.
Hamsun utgav i 1940 en liten biografi på tysk over faren, Mein Vater Knut Hamsun. Boken utkom på norsk i 1952 i en sterkt utvidet utgave, og i en ytterligere utvidet og bearbeidet utgave i 1987. Han utgav også en samling med farens brev i 1956. I 1984 debuterte han skjønnlitterært med Mannen fra havet. Flere av hans bøker er oversatt til tysk.
Han hadde odelsretten til farens gård Nørholm, men ga den til broren Arild og bosatte seg heller like ved, i Nørholmskilen.
Tore Hamsun var gift to ganger. Han fikk tre barn med sin første kone, pianisten Ruth Elisabeth Grung (1916–1998). I 1953 giftet han seg på nytt med malerinnen Marianne Doris Ferring (1925–2022); de fikk to barn.
Han døde av skadene han fikk etter en trafikkulykke på Gran Canaria der han og hans andre kone hadde bolig.
Peloponnes (periferi)
Den er videre delt inn prefekturene Arkadia, Argolida, Korinthia, Lakonia og Messinia.
Hovedstaden i Peloponnes er Tripoli.
Xcaret
Xcaret er et arkeologisk funnsted ved kysten av den meksikanske delstaten Quintana Roo. Stedet var en viktig havn og handelssted for mayaene. Xcaret ligger 6,5 kilometer sør for Playa del Carmen.
En del av ruinene befinner seg i det som er en såkalt økologisk turistpark, Xcaret økopark, og utgjør en del av Riviera Maya.
Østeuropeisk sommertid
Østeuropeisk sommertid (EEST) er en av navnene på tidssonen UTC+3, som ligger tre timer før UTC. Den brukes som sommertid i enkelte land i Europa, Nord-Afrika, og Midtøsten. Om vinteren bruker de fleste av disse landene UTC+2 (Østeuropeisk tid).
Følgende land og områder bruker, eller har brukt, Østeuropeisk sommertid om sommeren:
I 1991 ble EEST også brukt i tidssonene Moskva og Samara i Russland.
Se også
UTC+3
Toxteth
Toxteth er en bydel i Liverpool preget av stor fattigdom. Bydelen ligger litt sør for sentrum i Liverpool. Kjente personer fra Toxteth er Robbie Fowler, Howard Gayle, Ringo Starr og Curtis Jones
Karin Buder
Karin Buder (født 28. juli 1964 i Sankt Gallen i Steiermark i Østerrike) er en tidligere østerriksk alpinist.
Hun feiret karrierens største triumf i VM 1993 i japanske Morioka, da hun ble verdensmester i slalåm. Tidligere hadde hun to ganger havnet like utenfor seierspallen. I VM 1987 i Crans-Montana kom hun på fjerdeplass, og i OL 1992 i Albertville kom hun på femte.
VM-seieren ble hennes siste renn, kort tid etterpå kunngjorde hun at hun la opp. I verdenscupen vant hun ett renn, slalåmrennet i Stranda i Norge 11. mars 1990.
Fortunato Baliani
Fortunato Baliani (født 6. juli 1974) er en italiensk syklist som sykler for Christina Watches-Kuma.
Rugby union under Sommer-OL 1924
Rugby union under sommer-OL 1924. Rugby union var med på det olympiske programmet for fjerde og siste gang. Det var kun tre nasjoner som stilte med lag, Frankrike, USA og Romania. Alle lagene spilte to kamper og etter at både USA og Frankrike hadde beseiret Romania, ble den siste kampen en ren finale. USA forsvarte sin olympiske mestertittel fra 1920 Antwerpen, de vant med 17-3 over Frankrike.
IF Brommapojkarna
IF Brommapojkarna er en svensk fotballklubb i Bromma, en bydel i den vestre delen Stockholm, som spiller i Allsvenskan.
Næringsparken holdeplass
Næringsparken holdeplass var en holdeplass på Østfoldbanen (Østre linje). Næringsparken ligger i Indre Østfold kommune. Holdeplassen ble åpnet i 1994, og ble betjent av NSBs lokaltog mellom Mysen og Skøyen. Fra Næringsparken holdeplass til Oslo S er det 55,330 km. Holdeplassen hadde pr 2008 et passasjertall på 44 sum av- og påstigende pr. årsdøgn.
IF Brommapojkarna
IF Brommapojkarna er den største klubben i hele Europa hva angår antallet aktive lag i alle aldersgrupper. I 2007 var det 247 lag og 3000 spillere. Klubben er godt kjent for ungdomsakademiet, som har produsert flere av de beste svenske spillerne.
Næringsparken holdeplass
Holdeplassen ble lagt ned 9. desember 2012 i forbindelse med innføring av ny grunnrutemodell for jernbanetrafikken i østlandsområdet.
IF Brommapojkarna
Klubben ble grunnlagt i 1942 og rykket opp til Allsvenskan for første gang i 2006 etter å ha slått BK Häcken i kvalifiseringskamper. Brommapojkarna rykket opp til Superettan fra 2022 sesongen, og kom på 1. -plass allerede første sesongen. I 2023 sesongen vil de følgelig spille i Sveriges høyeste divisjon Allsvenskan 2023.
Spillerstall
Oppdatert 26. april 2023.
Akumal
Akumal er et lite turiststed langs Riviera Maya i den meksikanske delstaten Quintana Roo, mellom Playa del Carmen og Tulum. Det tilhører Tulum kommune. Stedet hadde 1 310 innbyggere i 2010. Akumal ble grunnlagt i 1958 som et sted for dykking.
Navnet Akumal betyr «Skilpaddestedet» på yukatansk maya. Havskilpadder legger egg på strendene i hekkesesongen, som er fra april til oktober.
Ove Eide
Ove Lidvar Eide (født 1. september 1950 på Sandane) er en norsk forfatter, bokredaktør og lektor fra Sandane i Gloppen kommune.
Ove Eide har hovedfag i nordisk fra Universitetet i Bergen, der han skrev oppgave om forfatteren Lars Rustbøle. Han har bidratt i utgivelsene om Jakob Sande fra «Jakob Sande-selskapet» som kommer annethvert år. Eide har også samlet idrettslaget STILs hundreårige historie mellom to permer. Per Olav Kaldestad fra Bergens Tidende mente at Eides fordypning i Jakob Sandes diktning «fortener å bli ståande som standardverket om forfattaren». Samtidig fikk boka oppmerksomhet rundt Eides misnøye med Jon Eikemos Sande-tolkninger. Eide mente at Eikemo hadde fremstilt Sande som en moromann, og at skuespilleren med det hadde fortrengt den mørke strømmen av ensomhet og fortapelse i Sandes dikting. Dette tok media tak i, og Eide måtte forklare seg nærmere i både radio og aviser.
Eide er lektor i norsk og mediefag og hadde stilling som utviklings- og fornyelsesleder ved Firda videregående skole på Sandane i Sogn og Fjordane. Han satt i utvalget for utvikling av norskfaget, var medlem av læreplangruppen for norsk, og aktiv i arbeidet med de nye læreplanene for Norsk-faget i Kunnskapsløftet.
I 2015 ble Eide tildelt Kongens fortjenstmedalje for sitt livslange arbeid.
Bibliografi
Følgende utgivelser er samlinger med dikt av Sande og der andre forfattere hedrer og tolker Sande (utgitt på Jakob Sande-selskapet):
Rælingen kunstforening
Rælingen kunstforening (RKF) ble etablert i 1979 og har sine faste lokaler i Sandbekkstua.
I 2016 har RKF ca. 350 betalende medlemmer og arrangerer 12–14 utstillinger i året i tillegg til turer og andre arrangementer. RKF har fire datterforeninger med utøvende medlemmer: RKFs Fotoklubb, RKFs Maleklubb, Rælingen viseklubb og Åpen stue.
RKFs kunstsamling:
- En gave fra Olav Christopher Jenssen i form av en samling av opprinnelig 28 innrammede store tegninger. Gaven ble i 2012 supplert med ytterligere 2 arbeider i forbindelse med at samlingen fikk ny plassering i foajeen i Rælingen Rådhus.
Rælingen kunstforening er medlem av Norske Kunstforeninger, og ble i 2005 tildelt prisen som «Årets kunstforening 2004» blant Norske kunstforeningers ca. 190 medlemsforeninger.
Filmåret 1950
Filmåret 1950 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1950.
Dødsfall
|| regissør og skuespiller || align=center|58 ||align=center| 1876 ||
|| skuespiller || align=center|65 ||align=center| 1884 ||
|| sanger, skuespiller og regissør || align=center|70 ||align=center| 1886 ||
Dianmen
Di'anmen (地安门) er en gammel byport i Beijing i Kina. Den ble først bygd på Yongle-keiserens periode under Ming-dynastiet.
Houtskär
Houtskär (finsk: Houtskari) er en tidligere kommune i det finske landskapet Egentliga Finland. Houtskär hadde 673 innbyggere, og et areal på 566,81 km², hvorav 446,17 km² er vann.
Houtskär hadde vært en tospråklig kommune siden 2003, med svensk som majoritetsspråk (88 %) og finsk som minoritetsspråk (11 %). 1. januar 2009 ble kommunene Houtskär, Iniö, Korpo og Nagu slått sammen med byen Pargas.
IAAF World Athletics Final
IAAF holdt plass nummer 8 og 12 åpent for wild cards. Dette åpnet for at fem utøvere kunne få spesialinvitasjon til stevnet. Bakgrunnen fro en slik åpning var om en utøver hadde vært skadet i deler av sesongen, eller andre omstendigheter som kunne holde en ledende utøver borte fra finalen. De utøverne som hadde seire i fem av syv Golden League-stevner i løpet av sesongen var med på deling av 1 million US dollars, men de fikk del i premien uten å delta i IAAF World Athletics Final.
Den første finalen ble holdt i Monaco på det nye stadionet Stade Louis II, i Fontvieille. Det viste seg at det var for lite til at sleggekast kunne arrangeres her, derfor ble denne øvelsen de første årene arrangert i Szombathely, Ungarn på Stadion Rohonci Út, uken før. Det siste IAAF World Athletics Final ble avholdt i Thessaloniki, Hellas, september 2009.
Powerage (album)
Powerage er det femte studioalbumet av det australske hardrockbandet AC/DC, utgitt i mai 1978. Det er også AC/DCs fjerde internasjonale studioalbum.
Det ble originalt utgitt på Atlantic Records og nådde nummer 133 på Billboard's Pop Albums Chart i USA og solgte etter hvert til platina der. Powerage ble gjenutgitt i 2003 som en del av AC/DC Remasters-serien.
Oversikt
Powerage er det første AC/DC-albumet til å bli utgitt nesten samtidig i både det australske og det internasjonale markedet, og det første til å bruke samme coverbilde for begge. Det var også det første til å ha den samme sporlisten på alle versjoner med unntak av den europeiske vinylversjonen. Denne versjonen inneholdt «Cold Hearted Man», en sang som ikke hadde blitt utgitt på noe annet AC/DC-album, men som ble gjort mer tilgjengelig på samleboksen med Bon Scott-era vinyl-LP-er i 1997. I samleboksen ble sangen pakket som en maxisingel. I noen pressinger av Powerage ble «Rock 'n' Roll Damnation» utelatt.
«Sin City» ble covret av heavy metal-bandet Twisted Sister på deres album Twisted Forever, hvor Dee Snider forandrer litt av teksten: «Ain't got a hope in hell, that's Bon Scott's belief.» Sangen ble også covret av punkrockbandet The Offspring og Bruce Dickinson.
«Gone Shootin'» er med i filmen Beavis and Butt-head Do America. I 2007 ble en studioversjon av sangen, med Brian Johnson på vokal, inkludert på den andre disken av Plug Me In. Opptaket er fra en innspilling i 1996 i VH1 Studios i London.
Powerage markerte studiodebuten til bassisten Cliff Williams. Det var bandets siste studioutgivelse med produksjon gjort av Harry Vanda og George Young med Bon Scott som vokalist.
Australske, amerikanske og alle CD-utgivelser
Alle låtene er skrevet av Angus Young, Malcolm Young og Bon Scott.
Europeisk LP-utgivelse
Alle låtene er skrevet av Angus Young, Malcolm Young og Bon Scott.
N (postområde)
N (Northern) er et av Londons postområder. Det dekker store deler av det nordlige London: Deler av Hackney, Islington, Camden, Barnet, Haringey og Enfield. Andre postområder i det nordlige London er EN og NW, samt HA i Barnet.
Området ble opprettet i 1857, og delt inn i distrikter i 1917. Distriktsnavnene er ofte upresise i forhold til geografiske grenser, ettersom de er definert etter Post Office' behov. Siden 2004 har ikke distriktsnavnet vært en del av offisielle adresser, men det brukes fortsatt ofte.
Skiens privilegiebrev
Skiens privilegiebrev, som stadfester Skiens posisjon som kjøpstad, har blitt utstedt en rekke ganger.
Første privilegiebrev
Skiens eldste privilegiebrev ble utstedt av kong Håkon VI Magnusson den 16. mars 1358, og definerte Skien for første gang som kjøpstad. Teksten i brevet, var:
Ordlyden i brevet avslører at Skien var betraktet som en by lenge før 1358, for eksempel i: «...slik som det før har vært skikk og bruk i byen Skien».
Andre privilegiebrev
Skiens andre privilegiebrev ble utstedt av kong Magnus VII Eiriksson, far til Håkon VI Magnusson, den 5. oktober 1365. Dette privilegiebrevet har identisk ordlyd med det første brevet, men ble altså utstedt av kong Magnus. Brevet fremstår derfor noe gåtefullt, men man antar at det ble gjort fordi kong Magnus på dette tidspunktet var i en svært vanskelig posisjon. Han satt i fengsel i Sverige, og ønsket antakelig å stadfeste for befolkningen hvem som var deres konge. Som takk for hjelpen, ønsket han at innbyggerne i Skien skulle være med å befri ham.
Senere utstedte privilegiebrev
Skien by har fått utstedt privilegiebrev en rekke ganger etter 1371.
Jens Peter Broch
Jens Peter Broch (født 6. november 1819 i Kristiansand, død 15. mars 1886) var en norsk orientalist og språkforsker, spesialist på semittiske språk.
Han var sønn av oberstløytnant/krigskommissær og stortingsrepresentant Johan Jørgen Broch (1791–1860) og Jensine Laurentze Bentzen (1790–1877). Hans bror Ole Jacob Broch (1818–89) ble professor i matematikk ved samme universitet som Jens (Oslo), og de bygde hver sin bolig i «Professorbyen» (se Gamle Aker); Jens bygde Fridarheim og Ole bygde Fagerheim. Selv giftet Jens seg i 1847 med Louise Joachime Müller (1827–1913), datter av kaptein Otto Fredrik Müller (1782–1854) og Vilhelmine Hedevig Bech (1796–1880) av Müller (slekt). De hadde ingen barn, men en pleiedatter Hedvig Bie (født Solberg) som var konens søsterdatter.
Eiker
Eiker, også Eikerbygda eller Eikerbygdene, er et område i tidligere Buskerud i Viken fylke og et fellesnavn på Nedre og Øvre Eiker. En person fra Eiker kalles eikværing, og dialekten som brukes er Eiker-dialekt.
Fra 1388 til 1657, før Kongsberg og Drammen eksisterte, var det på Eiker representanter fra kongen holdt til. Herfra ble skatter, bøter, toll og politimyndighet i hele området, helt opp til Eggedal og Krødsherad, styrt.
De vestlige delene av Eikers berggrunn ble dannet i prekambrium (altså fra 700 millioner år tilbake helt fram til 4,5 millioner år siden) Dermed er grunnfjellet blant det aller eldste som fins i Norge, og er for det meste av gneis. I kambrium ble Eiker dekket av vann, som varte gjennom de neste periodene ordovicium og silur. Sjøen var da ikke dypere enn 100-130 meter. Det er det funnet mange fossiler av dyrene som levde i denne perioden, spesielt av trilobitter og snegler.
Landskapet består til dels av den frodige Eikerdalen, som strekker seg fra Modum i nord til Drammen i øst. Gjennom dalen renner Drammenselva. I områdene på hver side av den østlige delen av dalen finnes rike forekomster av orkideer. I sør renner Eikernvassdraget, som domineres av de sammenhengende innsjøene Eikern og Fiskumvannet. På begge sider av den dype og lange Eikern ruver skogskledte høyder som strekker seg opp til rundt 700 moh. Fiskumvannet er, i motsetning til Eikern, svært grunt. Området rundt deltaet der elva Dørja renner ut i Fiskumvannet, er et vernet fuglereservat.
Det fins bevis for at mennesker har levd her siden 8000 f. Kr. Tidlig i vikingtida var Eiker den vestlige delen av kongeriket Vingulmark. Noe senere ble det en del av kongeriket Vestfold. Drammenselva hadde en vannstand som var 5-6 meter høyere enn i dag under vikingtida slik at Hokksund var en havn for steder lenger inne i landet som Numedal og Hallingdal. Arkeologen Øystein Kock Johansen skriver i bind I av Eikers historie at det er vanskelig å si nøyaktig hvor mange som bodde i Eiker i vikingtida, men anslår det til minst 120 gårder og rundt 3000 innbyggere. Det ble funnet en stor gullskatt på gården Nedre Hoen, Hoenskatten, i Hokksund i 1834. Det dreier seg om 20 mynter, 51 smykker og over 200 perler av glass og halvedelstein som lå tett sammen. Antakelig har de vært pakket i et klede som senere var gått i oppløsning. De fleste myntene er fra midten av 800-tallet, og man regner at skatten er deponert mellom 875 og 890. I tillegg til Hoenskatten er det gjort mange andre funn på Eiker. Det ble i 1911 på en annen gård i området funnet en sølvskatt og det er også funnet 20 graver og 13 enkeltfunn. I 2014 fant man en vikinggård ikke langt fra Hokksund sentrum. Det er funnet mange våpen i gravene og i andre funnsteder, flere våpen enn i andre områder i Norge, det var sverd, økser, spyd, skjold og pilspisser. Det kan virke som om eikværingene var glade i å slåss. Halvparten av gravene inneholdt våpen og i to graver ble det funnet skip, men skipene var i dårlig forfatning. Også hester, som var gravlagt med eierne, og rideutstyr er funnet i fire av gravene. Det er ikke mange av vikingene fra Eiker som man vet navnet på men Bødmund Skot, fra Skotsmoen er en av dem.
En annen setegård var Foss-godset (Fossesholm) i Vestfossen som ble samlet i 1541–1548 av lensherren på Akershus, Peder Hanssøn Litle. Godset strakk seg fra Hof, med store skogeiendommer på begge sider av Eikern, og helt ut til Drammensfjorden, ca. 200 000 mål. Det hadde omfattende sagbruksvirksomheten med mange sagbruk. Jørgen von Cappelen overtok og det ble en adelig setegård.
I 1624 var Eikers eneste henrettelse ved brenning, Ingrid Engelsdatter.
Opprinnelsen til navnet Eiker er usikker. Både Øvre Eiker (og tidligere Nedre Eiker kommune) har eikeblader i kommunevåpnet, men navnet kan like gjerne ha opphav i gamle variasjoner av ordet åker.
Eiker var tidligere en selvstendig kommune i Buskerud fylke, opprettet som Eger formannskapsdistrikt i 1837.
I 1843 ble en ubebodd del av Eger overført til Skoger formannskapsdistrikt, som samtidig ble en del av Larvik og Jarlsberg amt (Vestfold).
1. juli 1885 ble Eiker kommune delt i Øvre Eiker og Nedre Eiker. Eiker hadde ved delingen 11 531 innbyggere.
1. januar 2020 ble Nedre Eiker slått sammen med Svelvik og Drammen kommuner til nye Drammen kommune.
Eker len
I Danmark og Norge ble betegnelsen len brukt om den øverste kategorien forvaltningsområder frem til den ble avløst av betegnelsen amt i 1662.
Eiker var eget len i periodene 1388 til midten av 1400-tallet og fra 1602 til 1662. Eker len omfattet foruten Eiker også Modum og Tverrdalene (Eggedal, Sigdal, Krødsherad og Snarum). Lensherren i Eker holdt til på Sem setegård.
Lensherre i Eker len var:
Mary av Danmark
Kronprinsesse Mary av Danmark, grevinne av Monpezat (født Mary Elizabeth Donaldson 5. februar 1972 på Tasmania i Australia) er gift med Danmarks tronarving kronprins Frederik. Hun er datter av professor John Dalgleish Donaldson og Henrietta Clark Donaldson. Kronprinsesse Mary har bachelor i jus og økonomi. Før hun giftet seg arbeidet hun i markedsføring for DDB, Young Rubicam, Microsoft.
Ekteskap
Den 8. oktober 2003 ga Dronning Margrethe sin offisielle tillatelse til at kronprins Frederik kunne gifte seg med den på det tidspunkt australsk-britiske statsborger Mary Elizabeth Donaldson. Paret ble viet i Københavns domkirke 14. mai 2004. Hun fikk da tittelen Hennes kongelige kronprinsesse av Danmark, og i 2008 fikk hun i tillegg tittelen grevinne av Monpezat.
Dekorasjoner
Kronprinsesse Mary er innehaver av følgende danske og utenlandske ordener, medaljer og dekorasjoner.
Slitu stasjon
Slitu stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanen (østre linje) i Indre Østfold kommune. Stasjonen ble åpnet i 1882 og var bemannet til 1969, 1991 ble den nedgradert til holdeplass. Den betjenes av Vys lokaltog mellom Mysen og Skøyen. Fra Slitu stasjon til Oslo S er det 59,330 km. Stasjonen har pr 2008 et passasjertall på 28 sum av- og påstigende pr. årsdøgn.
Gong
Gong (kinesisk: 锣, pinyin: luó), også kjent som gongong eller tamtam, er et opprinnelig kinesisk musikkinstrument som består av en rund metallskive som er hengt opp i en ramme. Lyd frembringes med kølle eller en tung slagstokk.
Slitu stasjon
Plattformen på stasjonen er kortere enn togene som kjører med dobbelt togsett. Passasjerer som skal gå av på Slitu må derfor passe på å være i riktig del av toget. Kommer de vestfra, er siste mulighet for å flytte seg mellom togsettene når toget står på Askim stasjon.
Gong
Gonger finnes i flere størrelser og former. De kan være stemte og da kan de i samspill benyttes til å fremføre melodier. Men de kan også være ustemte. Da har/hadde de som regel til hensikt å formidle signaler.
Gong (andre betydninger)
Gong kan være:
Den europeiske unions delegasjon til Norge
Den europeiske unions delegasjon til Norge ligger i Oslo og er EUs representasjon i Norge. Delegasjonen ivaretar de offisielle forbindelsene mellom EU og Norge. Det finnes tilsvarende delegasjoner i rundt 130 land, og en viktig oppgave er å informere om EUs oppbygging, politikk og aktiviteter.
Rolv Wesenlund
Rolv Helge Wesenlund (1936–2013) var en norsk komiker, plateprodusent, sanger og skuespiller. Han spilte tittelrollen i musikalen og filmene om Bør Børson og figuren Marve Fleksnes i TV-serien Fleksnes.
Karriere
I sin ungdom var han jazzmusiker (klarinett) og vant NM i jazz to ganger. Han ble engasjert som jazzjournalist for NRK med eget jazzmagasin, og var jazzspaltist i Dagbladet. Wesenlund ble kjent på TV allerede i 1960-årene med serien Og takk for det fra 1969. Der spilte han sketsjer sammen med Harald Heide-Steen jr. (duoen Wesensteen), Gunnar Haugan, Kirsti Sparboe og Kari Simonsen. I serien presenterte de sketsjene Supperådet, Hos tannlegen og Doble Fustasjeopphengsforkoplinger, som har blitt klassikere i norsk fjernsynshistorie. Serien ble utgitt som en bestselgende plate, og det ble også laget en svensk versjon som ble like populær som den norske. Wesenlund opptrådte også i den svenske underholdningsserien Publikfriarna (1968–1970) og i det svenske lystspillet Skärgårdsflirt i 1972.
Fra 1964 var han revyforfatter og skuespiller med lengre engasjementer ved blant annet Chat Noir, ABC-Teatret, Oslo Nye Teater og Det Norske Teater. Med bakgrunn som skribent i flere aviser og som frilans-jazzmedarbeider i NRK, ble han i slutten av 1950-årene innspillingssjef hos Philips og hos Arne Bendiksen AS 1964–1965. Som innspillingssjef hos Philips var Wesenlund blant annet ansvarlig for den korte, tidlige satsingen i Bergen i 1960-årene, Bergen Beat. Dette var et forsøk på å lansere norske grupper innen sjangeren man den gang kalte «piggtrådmusikk». Han skrev også sangtekster, blant annet Twist it (1962).
Fra 1966 var Wesenlund i en tid programsekretær i NRK. Sammen med andre unge, fremadstormende menn med stor entusiasme for det nye fjernsynsmediet (som Harald Heide-Steen jr, Harald Tusberg, Bengt Calmeyer og den svenske regissøren Bo Hermansson) etablerte han en opprørsk og, med datidens øyne, ganske bøllete type underholdning. I TV laget de Kunden har alltid rett, en parodi på samtidige TV-programmer, og i radioen de legendariske Telefonrøret og Hørerøret, som gjorde suksess på plate. På restaurant Cecil i Oslo hadde de i 1965 den nyskapende revyen Lysthuset, nå med Elsa Lystad og Karin Krog med på laget. Wesenlund var speaker i den snodige radioserien Radio Skagerak, som ble en populær LP på Triola. Hans mest markante tidlige kreasjon var Feriebiskop Fjertnes, med platen Feriebiskop Fjertnes slår til igjen som ble en bestselger i 1968. Wesenlund hadde en rekke hovedroller i ulike teateroppsetninger, som i Charlies Tante på Det norske teatret i 1994. Den var så populær at den ble flyttet til Chateau Neuf, oversatt til riksmål og filmatisert for TV. Han var Leopold i Sommer i Tyrol i Oslo, Århus og København, og i 1987 var han homofil dragartist i Jerry Hermans La Cage aux Folles på Chateau Neuf.
Innen film hadde han hovedroller i kjente klassikere som Norske byggeklosser, Den siste Fleksnes, Bør Børson jr. og Mannen som ikke kunne le.
I forbindelse med hans 60-årsdag i 1996 sendte NRK1 portrettprogrammet Rolv, som ble sett av over en million mennesker.
Rolv Wesenlunds siste opptreden var i adventskalenderen Den unge Fleksnes, som ble sendt på TVNorge julen 2010. Her spilte han Marve Fleksnes i drømmesekvenser mot den unge Fleksnes (spilt av Reidar Fredrik Frydenlund).
Rolv Wesenlund ble bisatt på statens bekostning den 29. august 2013.
Mazar-e Sharif lufthavn
Mazar-e Sharif lufthavn ligger 9 km øst for Mazar-e Sharif.
Rolv Wesenlund
Karriere
En posthum biografi skrevet av Per Haddal avslørte at Wesenlund slet med sceneskrekk og sosial angst gjennom karrieren.
Privatliv
Wesenlund bodde på Frogner terrasse i Oslo, men de siste årene bodde han også flere måneder i året i Cannes i Frankrike. Han var gift med Ruth og hadde tre barn; en av dem er skuespilleren Mette Wesenlund. Wesenlund var frimurer og hadde VI. grad da han døde.
Filmografi
Roller i filmer og TV-serier
Nordpolbassenget (Mars)
Nordpolbassenget, eller Borealisbassenget, er et stort basseng på den nordlige halvkulen av Mars som dekker 40 % av planetens overflate. Chryse Planitia, landingsstedet til Viking 1s landingsfartøy, er en bukt som åpnes i dette bassenget.
En mulig forklaring på bassengets lave, flate og relativt kraterfrie topografi er at bassenget ble dannet av et enkelt, stort nedslag. To simuleringer av en mulig innvirkning skisserte en profil for kollisjonen; lav hastighet (6–10 km/s), skrå vinkel og en diameter på 1,600–2,700 km. Topografiske data fra Mars Global Surveyor er konsistente med modellene og antyder også at det elliptiske krateret har akser i lengder på 10,600 km og 8,500 km, sentrert rundt 67° N, 208° E, men dette er delvis blitt skjult av senere vulkanutbrudd som skapte Tharsis bulge langs kanten sin. Der finnes bevis for en andre kant også. Dette vil gjøre nordpolbassenget til det desidert største nedslagskrateret i solsystemet, omtrent fire ganger større enn diameteren til det nest største krateret, Sydpol-Aitkenbassenget på jordens måne og Hellas Planitia på den sydlige halvkulen av Mars.
Ħal-Saflieni Hypogeum
Ħal-Saflieni Hypogeum (også skrevet Hal Saflieni Hypogeum) er et underjordisk tempelstruktur fra yngre steinalder på Malta, datert til Saflienifasen i maltesisk forhistorie (3300 – 3000 f.Kr.). Den er lokalisert i Paola, ikke langt fra Valletta. Til vanlig blir den ofte referert til som kun hypogeet (maltesisk: Ipoġew) som betyr «underjordisk». Det er antatt å ha vært en helligdom og et nekropolis med levninger fra mer enn 7 000 enkeltindivider dokumentert av arkeologer. Stedet er blant de best bevarte eksemplene på tempelbyggekulturen på Malta som frambrakte megalittiske templer og Xagħra-steinsirkelen. Det var i bruk mellom 3800 og 2500 f. kr, og har siden 1980 stått på UNESCOs liste over verdensarven.
Historie
Hypogeum ble oppdaget ved en tilfeldighet i 1902 da det ble gravd ut en sisterne under et hus som var under bygging. Byggearbeiderne brøt gjennom taket til mellomnivået. Byggherren fryktet imidlertid at arbeidet ville bli stanset, og rapporterte funnet først i 1902. Byggingen ble da også stanset øyeblikkelig da funnet ble kjent. Siden den gang er det revet fire hus for å få full tilgang til templene. Den første undersøkelsen av strukturene ble gjort av Manuel Magri i november 1903, som ledet utgravningene på vegne av museumskomiteen. I løpet av denne tiden ble en del av innholdet i Hypogeum, inkludert gravgods og menneskelevninger lempet ut og kastet uten at det hadde blitt skikkelig katalogisert. Ytterligere forverring skjedde da Magri døde i 1907 mens han drev misjonsarbeid i Tunisia og hans rapport om Hypogeum gikk tapt.
Utgravningene fortsatte under Themistocles Zammit som forsøkte å berge hva han kunne. Han begynte å utgi en rekke av rapporter i 1910 og fortsatte utgravningene fram til 1911. Hans funn ble lagret i Det nasjonale arkeologiske museum i Valletta. I 1908 ble stedet åpnet for besøkende mens utgravningene fortsatt holdt på.
Senere arkeologiske undersøkelser indikerte at det en gang var en helligdom på overflaten som markerte inngangen til Hypogeum, men påfølgende ødeleggelser bidro sannsynlig til å skjule den nedre strukturen fra å bli oppdaget i tusenvis av år. De underjordiske strukturene kan ha hatt sin opprinnelse i en naturlig grotte som ble utvidet over tid ved å hogge av direkte i fjellet med enkle redskaper framstilt av gevir, flint, kiselskifer og obsidian. Gravkamrene i de øvre nivåene av Hypogeum er datert til de tidlige periodene av Maltas tempelperiode mens de nedre kamrene er datert til senere. Stedet kan ha blitt første gang benyttet så tidlig som rundt 4 000 f.Kr. og var antagelig benyttet til rundt 2 500 f.Kr., basert på analyse av keramikk og undersøkelser av menneskelevninger.
Tempelstrukturen benytter en omsorgsfull lysretning fra overflaten for trenge ned i de nedre kamrene, med intrikate mønstre malt på deler av taket med rød oker som følger motiver som flekker, spiraler og bikake (sekskantet form). En av hovedkamrene, kalt for «Det helligste av det hellige» synes å være orientert slik at lyset fra vintersolverv lyser opp dets fasade fra den opprinnelige åpningen over. En resonansnisje hogd inn i det midtre kammeret, kalt for «Orakelrommet», ble muligens formet for å høre synging eller tromming gjennom hele resten av Hypogeum.
En bred rekke av objekter ble avdekket fra stedet, inkludert intrikat dekorert keramikkbeholdere, smykkekjeder av stein- og leirekuler, knapper av skjell, amuletter, øksehoder, og utskårne figurer som forestilte mennesker og dyr. Den mest bemerkelsesverdige figuren var en leirfigur som har fått navnet «Sovende kvinne», og er antatt å representere en modergudinne. Figurene strakte seg stilistisk fra abstrakte til realistiske innenfor tematikk som er antatt å være knyttet til dyrkelse av de døde og åndelig forvandling. Komplekse kunstneriske teknikker er også representert som i tilfellet av en store keramikkbolle som var dekorert med både naturalistiske og stiliserte temaer, med den ene siden som realistisk avbildet hornkveg, griser og geiter, og den andre siden som representerte rugende dyr skjult bak komplekse geometriske mønstre.
Det har blitt funnet menneskelevninger fra bortimot 7 000 enkeltindivider, og det er antatt at mange beinlevninger har gått tapt i den første delen av utgravningene. De fleste av hodeskallene er lagret på Maltas nasjonalmuseum. En liten del av hodeskallene viser unormal elongasjon (forlengelse av kraniet), tilsvarende til hodeskaller av prester i oldtidens Egypt, noe som har ført til økt spekulasjon om de menneskene som benyttet seg av Hypogeum, og til deres religiøse praksis og trosforestillinger.
Ytterligere utgravninger og arkeologiske undersøkelser ble utført i tidsrommet 1990 og 1993 av Anthony Pace, Nathaniel Cutajar og Reuben Grima. Hypogeum ble deretter stengt for besøkende mellom 1991 og 2000 for restaurering, og siden det ble gjenåpnet, har Heritage Malta (de myndigheter som administrerer historiser steder) kun sluppet inn 80 mennesker om dagen siden stedet har en strengt regulert mikroklima. Vitenskapelig forskning på Hypogeum foregår løpende, og i 2014 undersøkte en internasjonalt gruppe forskere akustikken.
Oppbygging
Ħal-Saflieni Hypogeum er en labyrint på tre nivåer av mange underjordiske ganger, haller og nisjer. Det øverste nivået ligger nære dagens gatenivå. De to nedre nivåene er under bakken. Gangene har blitt gravd ut av kalksteinen med stein og beinredskaper ned til en dybde av 10,6 meter og i løpet av omtrent 1300 år stadig utvidet. Hypogeum omfatter totalt omkring 500 m². Vegger og tak er enkelte steder utsmykket med okerfargede malerier.
Stedet er helt og holdent underjordisk og består av avleirete nivåer hogd ut av myk kalkstein av typen globigerina. Dets haller og kamrene er forbundet via en labyrintisk rekke av trapper, overliggere og døråpninger. Det øverste nivået er antatt å vært benyttet først, mens de midtre og nedre nivåene utvidet og uthogd senere. En del av de midtre kamrene synes å dele stilistiske likheter med samtidige megalittiske templer funnet over hele Malta.
Øverste nivå
Første nivå er kun ti meter under overflaten og er meget lik graver avdekket i Xemxija i nærheten av St. Paul's Bay (San Pawl il-Baħar). En del rom er naturlige grotter som senere har blitt kunstig utvidet. Dette nivået består av mange kamre, en del av dem benyttet for begravelser.
Midtre nivå
Andre nivå er en senere utvidelse hvor stein er blitt hogd ut og heist opp til overflaten med rigg. I dette nivået er det en rekke rom som har fått moderne navn eller betegnelser:
Nedre nivå
Nederste nivå eller etasje inneholdt ingen beinrester eller ofringer, kun vann. Ankomsten er via sju trappetrinn fra kammeret «Det helligste av det hellige».
Museum
The facade of the museum after restoration in 2017 Ħal-Saflieni Hypogeum og dets museum er en populær attraksjon på Malta. Museet åpnet kl. 9 om morgenen, men kø for billetter starter rundt kl. 8. En del billetter-i-siste-liten er tidvis tilgjengelige ved Det nasjonale krigsmuseum i Valletta. Besøkende er anbefalt å bestille uker i forveien da antallet besøkende per dag er begrenset.
Death Valley nasjonalpark
Death Valley nasjonalpark er en overveiende ufruktbar nasjonalpark som ligger i det tørre Great Basin, øst for fjellkjeden Sierra Nevada i USA. Parken utgjør et område på 13 518 km². Parken har to store daler; Death Valley og Panamint Valley og omfatter flere store fjellkjeder. Death Valley er den aller varmeste og tørreste av alle nasjonalparkene i USA. Det nest laveste punkt på den vestlige halvkule ligger i Badwater Basin, som ligger 282 fot (86 meter) under havnivå.
Parken er hjemmet til mange forskjellige arter av både planter og dyr som har tilpasset seg dette barske ørken-miljøet. Omtrent 95% av parken er utpekt som villmark. Parkens verneområder dekker 12 360 km². Death Valley nasjonalpark blir besøkt av mer enn 770 000 turister hvert eneste år. De fleste av disse som kommer for å oppleve parkens mangfoldige geologiske egenskaper, dyrelivet i ørkenen, alle de historiske stedene, naturen, og den klare nattehimmelen i området. De eldste bergartene er utstrakt omdannete og er minst 1,7 milliarder år gamle.
Gruvedrift var den primære aktiviteten i dette området før parken ble lagt under myndighetenes beskyttelse som verneområde. Den første dokumenterte ikke-indianerne som besøkte Death Valley gjorde det, i løpet av vinteren 1849, som tenkte de ville spare tid ved å ta en snarvei til de store gullfeltene i California. De ble sittende fast i flere uker og i den prosessen ga de dalen sitt nåværende navn, selv om bare en av denne gruppen døde der i løpet av den perioden som de satt fast der. Flere kortvarige byer sprang opp i området i løpet av slutten av det 19. og tidlig på det 20. århundre da de ville utnytte feltene av gull som fantes der. Den eneste langsiktige lønnsomme malmen i dette området viste seg derimot, å være var boraks, et mineral som ble brukt til å produsere såpe.
Det er to store dalfører som dominerer nasjonalparken, disse har fått navnene Death Valley og Panamint Valley. Death Valley er den mest kjente av disse. Begge disse dalene ble dannet i løpet av de siste par millioner år, og begge blir avgrenset av de store fjellkjedene som strekker seg fra nord til den sørlige delen av parken.
Death Valley er det varmeste og tørreste stedene i hele Nord-Amerika på grunn av sin mangel på overflatevann. Den 10. juli 1913 ble en rekord på 134 ° F (56,7 ° C) målt på Weather Bureaus observasjonsstasjon på Grønland Ranch. Juli er den varmeste måneden i parken, med en gjennomsnittlig varme på rundt 115 ° F (46 ° C).
Daværende president Herbert Hoover erklærte Death Valley-området til et nasjonalt monument den 11. februar 1933, og han satte til side nesten to millioner hektar (8000 km²) i det sørøstlige California og små deler av sørvest-Nevada til opprettelsen av Death Valley nasjonalpark.
Koscher
Koscher [ˈkoʃər] angir mat som det er tillatt for troende jøder å spise, i tråd med spisereglene kaschrut, som stammer fra Mosebøkene. Man definerer mat som enten koscher eller treif (ødelagt, uren og derfor forbudt). Kun kjøtt fra «rene» dyr som har kløyvde hover og tygger drøv er tillatt. Fisk må ha finner og skjell som lett kan fjernes. Fjærkre som tradisjonelt regnes som koscher er tillatt. Krypdyr og bevingede krypdyr er ikke koscher, samt noen deler av de koschere dyrene som inneholder noen typer fett som ikke er tillatt å spise. I tillegg er ikke-koscher vin og ost, samt egg og melk fra ikke koschere dyr forbudt.
For at kjøttet skal kunne konsumeres må dyr og fjærkre schächtes; slaktes etter jødisk lov, undersøkes for sykdom og deformasjoner, og tømmes for alt blod. Det er forbudt å blande kjøtt og melk, og det er en regel at et koscher hushold skal holde to sett med servise, bestikk og kjøkkenutstyr – ett for kjøtt og ett for melkeprodukter.