cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bergen-Nordhordland Rutelag
Etablering
Gjennom årene ble det en rekke sammenslåinger, A/S Bergen Nordhordland Trafikklag ble etablert først på 1950-tallet ved sammenslåinger av Alværsund & Manger Dampbåtlag A/S og Lindås-Masfjorden Dampskibslags Bilruter.
A/S Bergen Nordhordland Rutelag ble dannet i 1974 da A/S Bergen-Nordhordland Trafikklag, Indre Nordhordlands Dampbaatlag LL og A/S Arna-Osterøy Billag gikk sammen.
1. januar 2002 gikk BNR buss og innenriksferger inn i Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap.
BNR-eide skip
Listen er ufullstendig.
Ruteområde
BNR hadde høy standard på bussparken sin, og ble brukt på turbussmarkedet. Noe av årsaken til dette var den høye inntjeningen som selskapet hadde på Norges største riksvegferjesamband Knarvik-Steinestø, og som ble avløst av Nordhordlandsbrua i 1994.
Marokko under Sommer-OL 1976
Marokko under Sommer-OL 1976. Ti sportsutøvere fra Marokko deltok i perioden 18. – 20. juli, før de og utøvere fra Kamerun, Egypt og Tunisia trakk seg fra sommer-OL 1976 i Montréal.
Flere andre afrikanske nasjoner boikottet lekene på grunn av New Zealand, som hadde sportslige relasjoner til Sør-Afrika, deltok under lekene.
Deutscher Nationalpreis
Deutscher Nationalpreis er en tysk pris som tildeles av Deutsche Nationalstiftung for innsats for Tysklands gjenforening, fremme av solidaritet mellom Tyskland og Europa og for Europas sak i allmennhet. Den ble etablert i 1997. Prisen kan tildeles personer så vel som institusjoner og organisasjoner. Med prisen følger prispenger på 50,000 euro.
Mottagere
Disse har mottatt prisen:
Paal Fjeldstad
Paal Fjeldstad (født 11. februar 1962) er en tidligere norsk fotballspiller. Han tilbrakte sin fotballkarriere i Brann og Bryne. Han ble cupmester med Bryne i 1987.
Folkefrelsar til oss kom
«Folkefrelsar til oss kom» (opprinnelig Veni Redemptor Gentium) er en salme skrevet av biskop Ambrosius av Milano (d. 397), oversatt til tysk av Martin Luther i 1523 med tittelen Nun komm, der Heiden Heiland og til norsk ved Bernt Støylen i 1905. Melodien som brukes er kjent fra Erfurt i Tyskland i 1524.
Salmen er den eldste kjente kristne salme som fortsatt synges. Den er en adventssalme og har nummer 2 i Norsk Salmebok.
Melodi
Melodien er kjent fra en gregoriansk hymnemelodi, tidligst kjent fra Benediktinerklosteret i Einsiedeln, ca 1120. Melodien ble omformet og forenklet av Martin Luther, og utkom i en av de tidlige protestantiske kirkesangbøker, Erfurter Enchiridion, i 1524.
San Miguel de Cozumel
San Miguel de Cozumel er den eneste byen på den meksikanske øya Cozumel, og er administrasjonssentrum i Cozumel kommune. Med sine 77 236 innbyggere (2010), er den også delstaten Quintana Roos fjerde største by. Den er et viktig turistmål på Riviera Maya, og har ferjeforbindelse til Playa del Carmen på fastlandet. Byen har også en internasjonal cruiseskipterminal.
Tor-Arne Solbakken
Tor-Arne Solbakken (født 29. september 1953) fra Rygge er en norsk fagforeningsleder som har bakgrunn fra Forsvaret som sivilt ansatt og er utdannet som landbruksmekaniker. Solbakken ble skytterkonge under Landsskytterstevnet på Oppdal i 1993. Han ble også Norgesmester i feltskyting på samme stevne, og tok dermed begge de store titlene på Oppdal dette året. Han hadde også beste 10-skudd og tok et napp i Officerspokalen.
Solbakken var nestleder i Norsk Tjenestemannslag fra 1998 til 2005, han var LO-sekretær fra 2005 til 2009 og nestleder i LO fra 2009 til 2017. Han er medlem av Rikslønnsnemnda, oppnevnt til 28. februar 2019 som representant for arbeiderinteresser for tvister etter arbeidstvistloven.
Vannsalat
Vannsalat eller muslingblom er en plante i myrkonglefamilien. Den er eneste medlem av slekten Pistia. Det er usikkert hvor den opprinnelig kommer fra, men den er trolig pantropisk. Den ble først beskrevet ved Nilen, nær Lake Victoria i Afrika. Den er nå tilstedeværende i nesten alle tropiske og subtropiske ferskvannssystemer, enten naturlig eller gjennom menneskelig spredning.
Den flyter på vannflaten med røttene under flytebladene. Den er en staude med tykke, myke blader som former en rosett. Bladene kan bli opp til 14 cm lange og uten stengel. De er lysegrønne med parallelle vener, bølgete ender og dekket med korte hår som danner kurvaktige strukturer som holder på luftbobler, noe som øker oppdriften. Røttene kan bli svært lange, og det er ikke uvanlig å se røtter som er over 50 cm lange.
Veksten kan gjøre planten til et ugress. Planten har potensial til å skade artsmangfoldet i et vassdrag. Tepper av vannsalat kan blokkere gassutvekslingen mellom vannet og luften, noe som reduserer oksygeninnholdet i vannet og kan ta livet av fisk. De skygger også for lyset, og utkonkurrerer dermed undervannsplanter.
Tunisia under Sommer-OL 1976
Tunisia under Sommer-OL 1976. 16 sportsutøvere fra Tunisia deltok i perioden 18. – 20. juli, før de og utøvere fra Kamerun, Marokko og Egypt trakk seg fra sommer-OL 1976 i Montréal.
Flere andre afrikanske nasjoner boikottet lekene på grunn av New Zealand, som hadde sportlige relasjoner til Sør-Afrika, deltok under sommer-OL 1976 i Montréal.
Irene Cara
Biografi
Som tenåring fikk Cara sin første jobb som skuespiller, i såpeoperaen Love of Life. Hun medvirket også i TV-serien The Electric Company, som var en serie for barn.
Cara sang tittelsporene til filmene Fame og Flashdance. Hun spilte «Coco Hernandez» i filmen Fame (men ikke i TV-serien som deretter ble laget), «Sparkle» i Sparkle og «Angela» i den romantiske thrilleren Aaron Loves Angela.
Cara ble tildelt Oscar for beste sang i 1983, og i 1984 mottok hun Grammy for beste kvinnelige popvokal-fremføring for «Flashdance… What a Feeling» fra filmen Flashdance.
I juni 2005 vant Cara tredje runde av NBCs hitshow Hit Me Baby One More Time med sin fremføring av «Flashdance… What a Feeling» og en coverversjon av Anastacias hit «I'm Outta Love». Hun deltok i konkurransen sammen med bandet sitt, Hot Caramel.
I 2001 ga Cara ut en duett sammen med Dj Bobo på singelen What A Feeling.
Brian Baker
Brian Baker er navnet til flere personer:
Fond du Lac County
Fond du Lac County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger i de østlige delene av staten og grenser mot Winnebago County i nord, Calumet County i nordøst, Sheboygan County i øst, Washington County i sørøst, Dodge County i sørvest og mot Green Lake County i vest.
Fylket har fått sitt navn etter sin plassering ved sørenden av Lake Winnebago på fransk.
Gomera
Gomera (spansk: La Gomera) er den nest minste av de bebodde Kanariøyene og er lite preget av turisme. Innbyggertallet er ca. 23 000 (22 622 1. januar 2008). De fleste bor i hovedstaden San Sebastián og i Valle Gran Rey på sørøstkysten. Sammen med Playa de Santiago er også disse to stedene de viktigste sentrene for turistnæringen på øya, som riktignok er mindre utbygd enn på de større Kanariøyene, men som likevel er en viktig næringsvei.
Topografi
Øya er 22 kilometer på det bredeste og høyeste topp er Garajonay på 1 487 m.
Los Guanches
Gomera var, som de andre større Kanariøyene, opprinnelig befolket av et myteomspunnet folkeslag kalt guanches. Ingen vet riktig hvor de kom fra, og lite er kjent om dem, ut over det paradoksale faktum at disse øyboerne ikke hadde kunnskaper om å lage havgående fartøyer. Dette har satt grå hår i hodet på mange arkeologer, og det er sikkert også en av grunnene til at dette folket var lite kjent i landene omkring før Kanariøyene på 1400- og 1500-tallet mer og mer ble brukt som mellomstasjon for europeiske slavehandlere. De hadde heller ikke noen andre velutviklete teknologiske kunnskaper, noe som har gjort at de har satt få spor etter seg. De ser ut til å ha forsvunnet med det økende nærværet av spanske, portugisiske og andre europeiske sjøfarere og krigsherrer.
Nyere historie
Christofer Columbus brukte San Sebastián de La Gomera som siste havn før han la ut på Atlanterhavet i 1492. Han likte seg der og ikke minst likte han, ifølge historiske overleveringer, den litt mystiske og frigjorte Beatriz de Bobadilla. Han ønsket å bosette seg der, og han bygde derfor også et hus i hovedstaden. Han skal visstnok aldri ha bodd der, men huset står der som museum den dag i dag. Urbefolkningen har tradisjonelt brukt et plystrespråk El Silvo som de kommuniserte med over lange avstander fordi øya er full av dype daler og ganske uframkommelig. Tilsvarende språk finnes også noen få andre steder, men El Silvo er det eneste som ennå holdes i hevd. Det er i de senere år blitt en økende bevissthet rundt den særegne kulturen på øya, og språket undervises nå i skolen.
Flora
Gomera er en «grønn kanariøy», som har bevart mye av sin opprinnelige karakter. Den oppviser både tørre, nesten ørkenaktige fjellsider i lavlandet og en rik, temperert regnskog i fjellene. I nasjonalparken Garajonay, i området rundt fjelltoppen med samme navn kan en studere furuskoger som likner dem en finner på Vestlandet i Norge, side om side med eviggrønn, temperert urskog bestående av flere typer laurbærtrær, laurisilva. Den samme type skog som visstnok skal ha preget den sydeuropeiske floraen i eldre tider.
Joseph Zhao Fengchang
Joseph Zhao Fengchang (født 1934 i Kina) er katolsk biskop av Yanggu / bispedømmet Liaocheng i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina.
Prest
Han ble ordinert til subdiakon og diakon 2. juli 1985 i Nantangkirken i Beijing. (Subdiakonatet ble avskaffet av pave Paul VI i 1972, men den offisielle kirke i Kina fulgte gammel ordning i enda en lang tid.) Senere samme år ble han presteviet. Han ble spiritual ved presteseminaret i Jinan i Shandong i 1996.
Biskop
Fader Joseph Zhao Fengchang ble bispeviet med Pavens approbasjon den 7. mai 2000, som biskop for Yanggu tillike med apostolisk administrator av det apostoliske prefektur Linqing. Fra «den åpne kirke» i Kinas ståsted anses han som biskop av Liaocheng, som er en kombinasjon av Yanggu og Linqing, sammenslått av den «åpne» kirke i Kina den 22. desember 1999.
Bispedømmet Yanggu ble fra 1934 ledet av biskop Thomas Tian Gengshen, som senere ble den første kineser som ble utnevnt til kardinal. I 1943 ble msgr. Thomas Niu Huiqing biskop der. Han dro til Taiwan i 1948 og Yanggu var så uten residerende biskop i over femti år. Biskop Niu ble biskop av Chiayi i Taiwan i 1962 og døde i 1973.
Linqing, et apostolisk prefektur ifølge Pavestolen, har aldri hatt noen biskop. Fader Joseph Li Pingliang, som 24. november 1940 ble prefekt der, døde i fengsel under kulturrevolusjonen.
Senere var Zhao Fengchang med ved den Roma-approberte bispevielse av biskop Francis Lu Shouwang av Yichang den 30. november 2006.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Katalin
Katalin er en opprinnelig ungarsk form av kvinnenavnet Katharina.
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Katalin i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Twente
Twente (på nedertysk: Tweante) er en region i øst-Nederland, som er en del av provinsen Overijssel. Twente har rundt 600 000 innbyggere. De fleste av dem bor i de største byene: Enschede, Hengelo og Almelo; den første ser også hovedstaden till regionen.
Twente ligger mer eller mindre mellom to elver: Regge og Dinkel. Regionen er kjent for sine pene bocagelandskaper, som tiltrekker mange turister.
Navn
Forskere tror at regionen er navngitt etter germanerstammen tvihanti, som er først nevnt av Romerske historikeren Tacitus. Navn ble også funnet på to romerske altersteiner som ble funnet i området Housesteads i Storbritannia. Medlemmene av tvihantistammen skal ha vært del av en frysisk-romersk rytterkohort som ble sendt på en ekspedisjon til Storbritannia.
McClain’s Law
McClain's Law er en amerikansk kriminalserie som gikk på NBC fra 1981 til 1982. Serien handlet om Jim McClain, en pensjonert politimann som gjenopptok sitt gamle yrke etter at hans venn ble drept. Den aldrende McCain var av den hardbarkede typen. Hovedrollen som McClain ble spilt av James Arness. Serien ble skapt av Eric Bercovici.
McClain's Law be sendt på NRKs Detektimen i 1983 under navnet McClain.
Handling
Jim McClain er en pensjonert politimann som bryter ut av sin trygge tilværelse som fisker da hans kamerat blir drept. I frustrasjon over at politiet ikke gjør nok for å ta morderne tar han saken i egne hender. Han ender med å bli gjeninnsatt som politimann og får dermed dele sin ekspertise med en yngre generasjon med politietterforskere.
Den gamle politimannen oppdager at mye har skjedd innen politietaten siden han sluttet. McClain skjønner at hele politistyrken er skiftet ut og nå består av unge menn med fine eksamenspapirer fra politiskolen. De er akademikertyper med pene jakker og dyre slips, synes McClain. Selv har han lært alt om yrket sitt på «gatenivået» gjennom hard jobbing. Det sunne folkevettet er hans daglige rettesnor.
Om serien
Serien ble kritisert for å være unødig voldelig.
Andoany
Andoany, tidligere og også bedre kjent som Hell-Ville (etter Anne Chrétien Louis de Hell), er en by på Madagaskar med 30 000 innbyggere. Byen ligger på øya Nosy Be, hvor den også er viktigste by.
George Stults
George Sheehey Stults (født 16. august 1975) er en amerikansk skuespiller og modell. Stults vokste opp i Colorado. Han er nå bosatt i Los Angeles.
Antalaha
Antalaha er en by med beliggenhet i Antsirananaprovinsen på Madagaskar. I 2005 hadde byen 32 496 innbyggere. Det er en havn i byen.
Jacopo da Pontormo
Jacopo Carrucci, bedre kjent som Jacopo da Pontormo eller Pontormo (født 24. mai 1494, død 2. januar 1557 i Firenze), var en av de tidligere og mest innflytelsesrike blant de italienske manieristene.
Han var oppkalt etter sin fødeby Pontormo, en by nær Empoli, men fikk sin skolering i den florentinske skolens stil — med all sikkerhet av Andrea del Sarto og trolig av Leonardo da Vinci og Piero di Cosimo. Han slo igjennom med utsmykningen av Medicéernes villa i Poggio a Caiano, i nærheten av Firenze, og malte i 1523 ytterligere en rekke fresker med motiv fra Kristi lidelseshistorie.
Pontormos litt kantete tegninger med innflytelse fra Michelangelo og Dürers grafikk og hans uvanlige bruk av farger kan best studeres i hovedverket «Gravleggelsen» (se bilde), mens «Kvinne med hund» (1532) viser hans manieristiske portrettstil. Rosso Fiorentino hørte til hans rivaler, og Bronzino var hans elev og etterfølger.
«Gravleggelsen»
I dette maleriet sammenføres elementer av nedtagelsen fra korset, gravleggelsen og pietà til et ikonografi. Kristus, jomfru Maria, som i svime synker sammen, og de andre sørgende helgenene er sammenvevet i en sirkelform. Den ellevte figuren, ved bildets høyre kant, er Pontormo selv.
Pontormo malte bildet som altermaleri for den florentinske familien Capponis gravkapell. Bildet, som Pontormo arbeidet på over tre år, karakteriseres av kraftige farger, og det at de fleste skikkelsene ikke retter blikket mot Kristus, men snarere mot betrakteren.
Henningsvær kirke
Henningsvær kirke ligger på Heimøya i Henningsvær i Lofoten. Kirka er ei langkirke i tre. Den ble innviet i 1974 og har 250 plasser.
Miguel da Silva
Miguel da Silva (født 1480 i Évora i Portugal, død 5. juni 1556 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han ble sendt av kong Manuel av Portugal til universitetet i Paris, og fortsatte senere med studier i Siena, Bologna og Roma, der han knyttet vennskap med ledende intellektuelle som Girolamo Osorio, Paolo Giovio, Lilio Giraldi, Pietro Bembo og Jacopo Sadoleto. Han var en dyktig forfatter med en grundig humanistisk dannelse, og en fremragende matematiker.
Fra Roma dro han til Venezia. Senere reiste han rundt omkring i Europa og vendte tilslutt tilbake til Portugal der han ble tilknyttet det kongelige hoff. Han deltok under femte Laterankonsil (1512–1517), og var portugisisk ambassadør i Roma under pontifikatene til pavene Leo X (1513–1521), Hadrian VI (1522–1523) og Klemens VII (1523–1534). Disse pavene ville gjerne ha ham som kardinal, men kong João III av Portugal motsatte seg det. I 1526 ble han hentet hjem til ledende stillinger ved hoffet. Han var en personlig venn av maleren Raffaello Sanzio.
Han ble valgt til biskop av Viseu den 21. november 1526, og ble senere portugisisk statsminister. Han foretrakk å bo i Roma fremfor ved hoffet i Lisboa, og bad kongen om tillatelse til å forlate riket for å delta ved Tridentinerkonsilet. Dette be nektet ham, men han ignorerte forbudet og dro i all hemmelighet til Italia i 1540 for aldri å vende tilbake til hjemlandet. Paven sendte ham som ambassadør til republikken Venezia i 1540.
Han ble utnevnt til kardinal in pectore av pave Paul III den 9. desember 1539, og dette ble publisert den 2. desember 1541. Dette satte den portugisiske konge lite pris på, og prøvde å forby ham å benytte seg av kardinalsverdigheten. Han mistet også sine kirkelige embedsinntekter i Portugal, og ble "denaturalisert". Kongen forbød alle portugisere fra å ha omgang eller korrespondanse med ham.
Han fratrådte embedet som biskop av Viseu i 1547, og ble deretter administrator av bispedømmet Massa Marittima i 1549.
Kjell Hovden
Kjell Hovden (født 12. juli 1933, død 19. juli 1998) var en norsk fagforeningstillitsmann og politisk aktivist.
Bjarne Lodden
Bjarne Lodden (født 30. september 1966) er en tidligere norsk fotballspiller. Han tilbrakte fotballkarrieren sin i Bryne. Han ble cupmester med Bryne i 1987. Han er nå styremedlem i Bryne FK.
Kjell Hovden
Hovden var leder av den marxist-leninistiske opposisjonen innenfor NKP på slutten av 1960-tallet. Seinere var han sentral i stiftelsen av Kommunistisk Arbeiderforbund.
Kjell Hovden ble særlig kjent som leder av NORGAS-streiken i Oslo i 1970, en aksjon som innledet rekken av «ville» streiker utover 1970-tallet. Kritikken mot Hovdens person i samband med NORGAS-streiken var voldsom, særlig fra VG og Michael Grundt Spang. Hovden var blant dem som brakte de såkalte Strasbourgtesene fra Den Røde Faglige Internasjonale fram i lyset, og så på dem som gode anvisninger i kampen mot det han betraktet som «klassefienden» og «forræderne i det faglige apparatet».
Han var far til musikeren Bruno Hovden.
Søyle
En søyle er et bygningselement som tjener til å overføre vekt fra en overliggende struktur mot bakken eller en underliggende struktur. Søyleskaftet kan være rundt, kvadratisk eller med polygonalt tverrsnitt, og kan ha ulike avfasninger eller forsiringer. Søylen kan ha en basis som skiller seg fra skaftet, og et  kapitél  (søylehode) øverst. Søyler har gjennom tidene vært laget i ulike materialer; tre, murstein, stein, jern og betong. Fra det gamle Egypt kjenner vi steinsøyler fra så tidlig som 2600 f.Kr., da arkitekten Imhotep lagde steinsøyler utforma som plantestengler – som en viderutvikling av eldre søyler i tre.
I det gamle Persia førte mangelen på stein til at en bygde søyler i murstein. For å kunne bære overliggende strukturer måtte disse ha et stort tverrsnitt i forhold til høyden, og vi kjenner søyler med diameter opp mot tre meter herfra. Se Persepolis.
I det gamle Hellas utvikla søylene seg mot stadig slankere former.
Søyler har også vært brukt som frittstående monumenter på åpne plasser, f.eks. Vendômesøylen i Paris.
Kolossalorden
Kolossalorden er en arkitektonisk orden med søyler eller pilastre som strekker seg over to eller flere etasjer, ofte i hele fasadens høyde. Søyler i vanlig etasjehøyde kan flankere vindus- eller døråpninger i hver etasje mellom kolossalsøyler eller -pilastre. Kolossalordenen kan gjøre bruk av alle de klassiske søyleordener; dorisk, jonisk, korintisk osv. Systemet kom i bruk i renessansen, og et tidlig eksempel er kirken Sant'Andrea i Mantova av Alberti, påbegynt i 1472. Michelangelo brukte kolossalsøyler i fasadene på Capitol i Roma, oppført fra 1564 til 1568. Kolossalordenen ble særlig utbredt i manierismen og barokken og ble tatt opp igjen i historismen.
Glen Campbell
Glen Travis Campbell (født 22. april 1936 i Billstown nær Delight i Pike County i Arkansas i USA, død 8. august 2017 i Nashville i Tennessee) var en amerikansk country-, popsanger, gitarist, skuespiller og TV-programleder, som er mest kjent for en rekke hitsanger i slutten av 1960-årene og begynnelsen av 1970-årene og som programleder for den amerikanske musikk- og komedieserien The Glen Campbell Goodtime Hour, som ble vist fra 29. januar 1969 til 13. juni 1972 på kringkastingsselskap CBS.
Bakgrunn
I 1954, da Campbell var 17 år, flyttet han til Albuquerque i New Mexico, der han ble med i sin onkels band, kjent som "Dick Bills and the Sandia Mountain Boys". Han opptrådte der ved ved sin onkels radioshow og på "K Circle B Time", det lokale barneprogrammet på KOB TV. Det var der han traff sin første kone, som han giftet seg med da han var 18 og hun var 16.
Karriere
Campbell skapte historie ved å vinne Grammy i både country- og pop-kategoriene i 1967, ved at «Gentle On My Mind» vant i country og «By The Time I Get To Phoenix» i pop. I løpet av sine 40 år som sanger utgav Campbell mer enn 70 album, skjønt mange av disse er samlealbum av tidligere utgitte sanger. Han har solgt mer enn 45 millioner plater og samlet tolv gullalbum, fire platina-album og ett dobbelt platina-album. Av hans 75 listinger på hitlistene har 27 vært blant de topp 10.
Campbells dyktighet på gitar gjorde ham til en etterspurt studiomusiker i 1960-årene og han var medlem av Phil Spectors berømte samling av studiomusikere kalt «The Wrecking Crew». Sammen med Campbell på gitar, bestod denne gruppen av Hal Blaine på trommer og Carol Kaye på bassgitar og disse var en del av den elitegruppen Spector og andre produsenter brukte på platesinnspillinger på denne tiden. De kan derfor høres på en rekke av Spectors «Wall of Sound»-innspillinger på denne tiden.
Han vant flere amerikanske priser og var vert for et fjernsynsshow kalt «The Glen Campbell Goodtime Hour» på CBS i USA. Hans mest kjente innspillinger er blant annet «Galveston», «Wichita Lineman» «Gentle On My Mind», «By the Time I Get to Phoenix» og «Rhinestone Cowboy». En kort periode var han medlem av The Beach Boys som erstatter for Brian Wilson.
I 2005 ble Campbell valgt inn i Country Music Hall of Fame. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Privatliv
I 1955 giftet Campbell seg med Diane Marie Kirk (født 3. januar 1939; død 16. juli 2015). De fikk to barn sammen, Glen Travis Campbell, Jr., dom ble født to måneder prematurt 25. juli, 1955, og døde bare noen dager etterpå. Datteren Deborah Kay, ofte kalt "Debby", ble født 21. september 1956. Etter 12 måneders separasjon ble Glen og Diane Marie skilt i 1959. 20. september 1959 ble Campbell gift med Billie Jean Nunley (1939-1993), som ble mor til Kelli Glen, William Travis og Wesley Kane. Billie Jean Campbell søkte om skilsmisse i 1975 og paret ble skilt i 1976. 2. september 1976 giftet Campbell seg med sangeren Mac Davis's andre hustru, Sarah Jan Davis (kjent som Barg) i Carson City, Nevada. De fikk ett barn, som fikk navnet Dillon, og paret skilte seg i 1980. Etter skilsmissen fra Sarah Barg Davis, innledet Campbell et forhold med countryartisten Tanya Tucker. Forholdet ble mye omtalt av ukeblader og tabloid-presse. Paret spilte inn en del sanger sammen, inkludert singelen «Dream Lover».
Campbell giftet seg med Kimberly "Kim" Woollen i 1982. Sammen fikk de tre barn: Cal, Shannon og Ashley. Alle tre ble med Campbell som en del av hans turnerende band, fra og med 2010.
Diskografi
Studioalbum
'''1960-årene
1970-årene
1980-årene
Opptøyer
Opptøyer, eller oppløp, er voldsomheter i en menneskemengde, ofte rettet mot myndigheter eller konkrete hendelser.
Glen Campbell
Diskografi
1990-årene
Opptøyer
Opptøyer kan føre til materielle skader og ved noen tilfeller skader på mennesker og dødsfall. Deltakere i opptøyer er ofte uorganiserte, og de kan virke som kaotiske grupper preget av flokkmentalitet. Forskning tyder likevel på at opptøyer ikke er irrasjonelle, men følger omvendte sosiale normer.
Glen Campbell
Diskografi
2000-årene
2010-årene
Felipe Carrillo Puerto (by)
Felipe Carrillo Puerto er en by og administrasjonssentrum i Felipe Carrillo Puerto kommune i den meksikanske delstaten Quintana Roo. I 2010 hadde byen 25 744 innbyggere.
So Far, So Good… So What!
So Far, So Good... So What! er Megadeths tredje studioalbum. Mustaine ga gitarist Chris Poland og trommeslager Gar Samuelson sparken og hyret Jeff Young and Chuck Behler i deres sted. Albumet oppnådde 28.-plass på salgslistene i USA og solgte til platina, til tross for svakere kritisk mottakelse. Teksten på Sex Pistols-coveren «Anarchy in the U.K.» er endret. Produksjonsarbeidet av albumet ble påbegynt av Paul Lani, men Mustaine ga ham sparken og overlot miksingen til Michael Wagener. Mustaine var i ettertid misfornøyd også med Wageners innsats.
Glen Campbell
Diskografi
Livealbum
Edgar Allan Poe
Edgar Allan Poe (født Edgar Poe; 19. januar 1809, død 7. oktober 1849) var en amerikansk forfatter, poet, redaktør og litterær kritiker, betraktet som en del av den amerikanske romantiske bevegelse, og han er best kjent for sine fortellinger om det mystiske og makabre. Han var en av de første amerikanere som utviklet novellen, og er betraktet som oppfinner av krimsjangeren med en detektiv. Han er ytterligere kreditert for spede bidrag til den kommende sjangeren science fiction. Poe var den første velkjente amerikanske forfatteren som forsøkte å tjene til livsopphold gjennom sin skribentvirksomhet alene, noe som førte til et økonomisk vanskelig liv og karriere.
Han ble født som Edgar Poe i Boston i Massachusetts. Han ble foreldreløs da hans mor døde kort tid etter at hans far forlot familien. Poe ble tatt inn av John og Frances Allan, av Richmond, Virginia, men de adopterte ham aldri formelt. Han gikk på Universitetet i Virginia i et semester, men sluttet grunnet mangel på penger. Etter å ha blitt innrullert i hæren og senere feilet å bli aspirant ved offiserskolen ved West Point, skiltes han med familien Allan. Hans utgivelser begynte ydmykt med en anonym samling med dikt, Tamerlane and Other Poems (1827), kreditert kun til «en fra Boston».
Poe endret fokus til prosa og tilbrakte de neste årene med å arbeide for en del litterære tidsskrifter og aviser, og han ble kjent for sin egen stil med litterær kritikk. Hans arbeid tvang ham til å flytte mellom flere byer, blant annet Baltimore, Philadelphia, og New York City. Han giftet seg med Virginia Clemm, en 13 år gammel kusine, i Baltimore i 1835. I januar 1845 utga Poe sitt dikt The Raven («Ravnen») som ble en øyeblikkelig suksess. Hans hustru døde av tuberkulose to år etter utgivelsen. Han begynte å planlegge sitt eget tidsskrift, The Penn (senere omdøpt til The Stylus), skjønt han døde selv før det ble realisert. Den 7. oktober 1849, 40 år gammel, døde Poe i Baltimore. Dødsårsaken er ukjent og har blitt ulikt tilskrevet alkohol, hjernebetennelse, kolera, narkotika, hjertefeil, rabies, selvmord, tuberkulose og andre årsaker.
Poe og hans verker påvirket litteraturen i USA og andre steder i verden, foruten også i særskilte områder som kosmologi og kryptografi. Poe og hans tekster har hatt innflytelse på populærkulturen generelt innenfor litteratur, musikk, film og fjernsyn. Et antall av hans bosteder har blitt omgjort til museer i dag. Mystery Writers of America (MWA), den amerikanske forfatterforeningen for kriminallitteratur, presenterer en årlig litteraturpris som er oppkalt etter ham.
Første år
Han ble født Edgar Poe i Boston, Massachusetts, den 19. februar 1809 som det andre barnet av de engelskfødte skuespillerne Elizabeth Arnold Hopkins Poe og David Poe, Jr. Han hadde en eldre bror, William Henry Leonard Poe, og en yngre søster, Rosalie Poe. Deres bestefar, David Poe, Sr., hadde utvandret fra grevskapet Cavan i Irland til Amerika en gang rundt 1750. Det er mulig at Edgar ble oppkalt etter en figur i William Shakespeares drama Kong Lear, et stykke som paret opptrådte med i 1809. Sommeren 1809 flyttet familien til New York for å fortsette som skuespillere. David Poe fikk fremdeles dårlig kritikk og forsøkte uten hell å true en del av kritikerne. Etter dette ble han latterliggjort i pressen, og etter seks uker i New York forlot han teateret og familien i 1810, og hans mor døde et år senere, 8. desember 1811, fra tæring. Det var ikke mye hun etterlot til sine tre barn. Edgar arvet tre miniatyrportretter av sin mor og en akvarell av havet utenfor Boston – på baksiden stod det skrevet:
Poe ble tatt inn i hjemmet til John Allan, en suksessfull skotsk handelsmann i Richmond, Virginia, som drev handel med rekke varer, blant annet tobakk, klær, hvete, gravsteiner og slaver. Familien Allan fungerte som fosterfamilie og ga ham navnet «Edgar Allan Poe», men formelt adopterte de ham aldri.
Familien Allan fikk Poe døpt i den amerikanske episkopale kirke i 1812. John Allan vekslet mellom å forkjæle og aggressivt disiplinere sin fostersønn. I 1815 seilte familien, inkludert Poe og Allans hustru Frances Valentine Allan, til Storbritannia. Poe ble innskrevet på en barneskole i Irvine, Skottland (fødestedet til John Allan), for en kort tid før han kom sammen med familien i London i 1816. Der gikk han på en kostskole i Chelsea fram til sommeren 1817. Han ble deretter innrullert ved en skole i Stoke Newington, den gang en forstad som lå seks km nord for London.
Poe flyttet sammen med familien Allan tilbake til Richmond i USA i 1820. I 1824 fungerte Poe som løytnant i ungdommens æresgarde i Richmond da byen feiret besøket til marquis de La Fayette, en fransk general som hadde deltatt på amerikansk side i frigjøringskrigen mot britene. I mars 1825 døde John Allans onkel og forretningspartner, William Galt, etter sigende en av de rikeste i Richmond, og han etterlot Allan mange mål med eiendommer. Arven ble beregnet til 750 000 dollar. Sommeren 1825 feiret Allan sin store rikdom ved å kjøpe et stort mursteinshus i to etasjer ved navn «Moldavia».
Poe kan ha blitt forlovet til Sarah Elmira Royster før han registrerte seg ved det da et år gamle Universitetet i Virginia i februar 1826 for å studere gamle og moderne språk. Det nyåpnede universitet var blitt etablert på sin grunnlegger Thomas Jeffersons idealer med strenge regler mot gambling, hester, våpen, tobakk og alkohol, regler som vanligvis ble ignorert. Jefferson hadde innført et system med selvstyre for studentene med husregler der de selv rapporterte regelbrudd til fakultetet. Systemet fungerte dårlig, og det var stort frafall av studenter. I løpet av sin tid der mistet Poe kontakten med Royster, og han fikk også et vanskelig forhold til sin fosterfamilie på grunn av spillegjelden. Poe hevdet at Allan ikke hadde gitt ham nok penger til semesteravgift, kjøp av lærebøker og utstyr til hybelen. Allan sendte mer penger, men likevel økte Poes gjeld. Poe forlot universitetet etter kun ett år og følte seg ikke lenger velkommen i Richmond, særlig ikke etter at hans kjæreste Sarah Royster hadde giftet seg med en Alexander Shelton. Han reiste til Boston i april 1827, hvor han levde av en rekke jobber som kontorist og avisskribent. På et tidspunkt begynte han å bruke pseudonymet «Henri Le Rennet».
Den unge Poe
I 1827 flyttet Edgar ut fra Allan-familiens hjem som et resultat av konflikten og lette etter et annet sted å bo, men han følte også at John Allan hadde villedet ham og støtt ham bort fra familien. Dette resulterte i at Edgar sendte ham en del fiendtlige brev. Etter hvert innså Edgar at han ville trenge sin fars hjelp for å etablere seg, og han sendte høfligere brev hvor han ba om økonomisk hjelp, noe han også fikk. Selv levde han et meget utsvevende liv, mer eller mindre på gaten. Han drakk også en god del, og ble etter hvert alkoholiker. Til tider brukte han sin brors navn for å lure sine kreditorer. Han brukte også aliaset «Henri Le Rennet».
Etter sin mors råd bosatte han seg i Boston. På usikkert vis klarte han å skrape sammen nok penger til å bo i byen. Han arbeidet i en liten avis. Han hadde da en del manuskripter som han kalte Tamerlane and other poems, skrevet i årene 1821-22 da han var tolv-tretten år gammel.
I juni 1827, da diktet «Tamerlane» ble utgitt, hadde Edgar akkurat gått inn i hæren som han forlot to år senere, med anbefalingsbrev fra tre offiserer om at Edgar var en bra mann og godt utdannet. Etter dette flyttet Edgar til sin fars hjemby Baltimore. Han fortsatte å jobbe med diktene sine, det ene ble trykket i American Monthly som et eksempel på «sykelig rim». Til hans store glede ble det kort tid etter gjenutgitt av forlaget The Yankee and Boston Liberary Gazette. Forleggeren kalte diktet for «vås, men at det var utsøkt vås». Han mente også at Edgar hadde en karriere som poet foran seg. Senere samme år utga forlaget Hatch and Dunning i Baltimore dette diktet, sammen med noen av hans andre. Samlingen fikk navnet Al Aaraaf, Tamerlane and minor poems. Han kalte seg nå Edgar A. Poe.
West Point
En gang utpå vårparten i 1830 ble Poe elev ved militærakademiet West Point. Her ble elevene rådet til å fordype seg i noen få emner i stedet for å skaffe seg overfladisk kunnskap om ulike felt. Edgar valgte to fag: fransk og matematikk. I oktober ble han rangert som en av de beste i fransk, og i november også i matematikk. Ved eksamen i januar utmerket han seg igjen da han kom på 17.-plass i matematikk og ble den tredje beste i fransk. Etter disse eksamene skrumpet klassen på West Point inn fra 130 til 87. Bare 24 av disse fullførte skolen. Klassekameratene til Edgar så på ham som interessant og underholdende. Han ga inntrykk av å være en eventyrer og en som overdrev sterkt. Han moret sine medelever med ville påfunn.
Poe gjorde det meget godt ved West Point, men da nyheten om at John Allan hadde giftet seg med den tyve år yngre Louisa Gabriella Patterson, ble han sterkt opprørt, og fryktet at han ville bli slettet fra sin fars testamente. Edgar skrev et vennlig brev til ham hvor han spurte etter bøkene sine og en del penger. Hans frykt var velbegrunnet, for mot slutten av året sendte John Allan ham et brev som han beskrev som sitt aller siste. Her slo han fast at han ikke ønsket mer kontakt med Edgar. 3. januar sendte Edgar et sarkastisk svarbrev. Her anklaget han John Allan for ikke å holde løftene sine, og han la også skylden for sin gjeld på ham, ettersom han ikke hadde sørget godt nok for ham. Edgar ga også uttrykk for at Allan hadde fratatt ham muligheten til et bedre liv hos sin farfar.
Edgar ville vekk fra West Point, men til dette trengte han Allans skriftlige tillatelse. I september sto han oppført som en av de elevene som hadde begått flest lovbrudd. Karakterene dalte raskt, og i løpet av kort tid havnet han på 74.-plass av 86 elever. Den 28. januar 1831 ble en krigsrett satt ved akademiet. Edgar sto tiltalt med to anklagspunkter og med ytterligere underpunkter. Retten fant ham skyldig på alle punkter, og han ble utvist. Edgar forlot West Point den 19. januar og satte kurs for New York, men der ble han ikke lenge. Han tjente noen penger på kort tid før han så satte kurs for Baltimore, der han slo seg ned hos sin fars familie.
De første årene etter West Point
En gang i april 1831 ga Edgar ut sin diktsamling, som han hadde fått finansiert gjennom vennene. Samlingen var på 124 sider. Den var trykket på billig papir og hadde tittelen Poems by Edgar A. Poe... Second Edition, tilegnet The U.S. Corps of cadets. Flere av diktene fra 1829-utgaven var med i boken, blant annet reviderte versjoner av «Tamerlane» og «Al Aaaraf». Seks av diktene fra den forrige utgaven var fjernet og seks nye tilføyd, blant annet «To Helen» og «The Doomed City». Samlingen fikk ikke mye oppmerksomhet, skjønt anmeldere beskrev den som lovende, men bisarr og obskur. Hans venner var enda mindre fornøyd, fordi de hadde forventet seg mer av de satiriske versene han hadde skrevet mens han gikk på West Point.
Poes nye dikt demonstrerte hans forkjærlighet for å blande fortid og nåtid, drøm og virkelighet, myte og vitenskap. I mange senere dikt opptrer også døden og etterlivet, som i «Evening Star», «Israfel» og «The Valley of Nis». Men i alle Poes dikt er skillet klart mellom liv og død.
I de tidligste årene i Baltimore forelsket han seg i den 17 år gamle Mary Starr. Poe skal ha fridd til henne, men Marys bror satte seg imot det fordi Poe ikke kunne forsørge seg selv og langt mindre en ektefelle. Poe var angivelig svært sjalu, og de to kranglet ofte. En kveld skal Poe ha kommet hjem til Starr-familien i beruset tilstand (alkoholismen hans begynte rundt denne perioden). Etter denne episoden fikk ikke han lenger lov til å møte Mary.
De første årene som seriøs forfatter
En gang på vårparten 1831 utlyste avisen Saturday Courier en konkurranse med 100 dollar i førstepremie for «den beste amerikanske fortelling». Poe vant ikke, men dommerne likte arbeidet hans. Den 14. januar 1832 utga han sin første uomtvistelige fortelling, «Metzengerstein». Dette var en drømmeaktig, overnaturlig fortelling med sterke selvbiografiske overtoner. Historien handlet om en 15 år gammel gutt ved navn Baron Fredrick Metzerstein som i likhet med forfatteren blir foreldreløs i ung alder.
Senere i det samme året utga Poe fire humoristiske fortellinger: «Duke de L'Omelette», «A tale of Jerusalem», «A Decided Loss» og «The Bargain Lost». På tross av sitt humoristiske preg handlet alle om å overleve døden.
På vårparten 1833 hadde Poe bestemt seg for å samle arbeidet i en bok med tittelen «Eleven Tales of the Arabesque» (Elleve arabeske fortellinger). Han sendte også seks av sine fortellinger til en konkurranse i en avis i Baltimore, The Saturday Visitor. Premien var 50 dollar for beste fortelling og 25 doller for beste dikt. I den sistnevte hadde han også med et dikt kalt «The Coliseum». Manuskriptet han sendte til konkurransen het «The tales of the Folio Club», og juryen nølte ikke med å utrope ham som vinneren. Fortellingen han vant med var «MS. Found in a Bottle», og den ble trykket 19. oktober 1833. Uken etter kom diktet på trykk.
I løpet av den rekordvarme sommeren 1833 ble John Allan meget syk og døde 27. mars i sin lenestol. Testamentet hans var problematisk og ikke juridisk bindende. Hans eiendom gikk til hans kone og barna fra deres ekteskap. Edgar Allan Poe ble ikke nevnt, til tross for at John Allan var god for over 300 000 dollar.
Poes liv på midten og slutten av 1830-tallet
Tidlig i 1835 trengte Thomas Willis White en redaktør til sitt magasin The Southern Liberary Messenger. På denne tiden hadde han kommet i kontakt med Poe som ga White gode råd og ble ansatt. White begynte også å trykke Poes fortellinger og bokanmeldelser i bladet. De pengene Edgar tjente på dette kom godt med. Han levde i fattigdom og sult, men forsøkte likevel å holde fasaden. På tross av de slitte klærne prøve han å fremstå som respektabel til enhver tid. Ikke lang tid etterpå ble Poe ansatt på heltid og kunne gifte seg med sin kusine Virginia som bare var 13 år.
Da Poes farmor døde, mistet familien en årlig pensjon på 240 dollar som general David Poes enke hadde fått tildelt på livstid. I august samme år dro Poe til Richmond, hvor White ga ham 60 dollar i månedslønn. To uker senere sendte tanten et brev, hvor hun klaget over å leve i fattigdom. Hun skrev også at Neilson Poe tilbød seg å la Virginia og tanten bo hos seg.
Poe ble såret og redd for å miste Virginia. Han svarte med å skrive hvor opprørt han var. Han ga uttrykk for sin kjærlighet til Virginia, og at han ville bli forferdelig såret og ta sitt liv hvis de bestemte seg for å forlate ham. Den 22. september tok han og Virginia ut vielseslisens før de giftet seg. Den 3. oktober flyttet Virginia og Poes tante til ham i Richmond. De bodde på et lokalt pensjonat for 9 dollar i uken.
Poe utførte alle oppgavene sine i The Messenger. Han ga White råd om artikler, redigerte innsendt materiale, leste korrektur, tok seg av trykkingen og skrev på sine egne ting. Blant hans egne fortellinger var «Berenice» og «Morella». Mandag den 16. mai 1836 ble Poe og Virginia gift. Virginia var da 14 år, men oppga at hun var 15.
Poe klarte etter hvert få jobb hos William Evans Burton som drev et magasin ved navn Burton's Gentlemen's Magazine. Poes tid ved Burton's var en av de travleste periodene i livet hans. Han skrev over 80 bokanmeldelser og mange artikler. Til tross for dette klarte han likevel å skrive en av sine mest kjente historier, The Fall of The House of Usher.
Poe hadde i årevis forsøkt å få utgitt en bok med tittelen Tales of The Folio Club, men til slutt forkastet han ideen og utga i stedet en samling kalt Tales of The Grotesque and Arabesque. Den ble utgitt i desember 1839 i to bind med totalt rundt 500 sider og bestod av over 25 fortellinger.
Poes liv på starten av 1840-tallet
Etter et år ved Burton's forlot Poe magasinet i juni 1840. På tross av suksessen hadde han funnet det vanskelig å få endene til å møtes da han fortsatt ikke tjente stort. Han hadde heller ikke mye respekt for bladet, siden Burton utlyste skrivekonkurranser med høye premier som han ikke hadde til hensikt å betale. Edgar hadde planer om et eget tidsskrift som han ønsket å kalle «The Penn Magazine». Dette viste seg å bli mye vanskeligere enn det han trodde. I desember ble han dessuten syk og sengeliggende en hel måned.
Tidlig i 1841 ble Burtons magasin kjøpt av utgiveren George Rex Graham. Poe ble tilbudt jobb av Graham, og selv om Edgar ikke var begeistret for det Graham utga, tok han likevel jobben siden lønnen var god nok. Han ble ansatt som redaktør, men utførte ikke mye redaksjonelt arbeid. Som regel leste han korrektur, skrev anmeldelser og for noen dollar ekstra også fortellinger til magasinet. På denne tiden var han mer kjent som redaktør og kritiker enn for sine dikt og historier. Edgar utga på denne tiden også rundt en historie i måneden, blant annet «Never Bet The Devil Your Head» og «The Island of the Fay», hvor han igjen tok opp temaet om livet etter døden.
I aprilutgaven av Grahams magasin kom Poes kriminalnovelle, The Murders in the Rue Morgue, som han fikk stor anerkjennelse for. Den har påvirket kriminallitteraturen i all ettertid, eksempelvis «det låste roms mysterium», som aldri hadde vært brukt i en historie før, men etter Poe har store krimforfattere som blant annet John Dickson Carr og G. K. Chesterton benyttet seg av denne form for litterær gåte.
Mens Poe jobbet ved Grahams magasin hadde det en stor opplagsoppgang, fra 5 500 eksemplarer til 40 000. Poe fikk også et godt rykte som kritiker, som en mester i gotiske- og skrekkfortellinger, og som en litterær altmuligmann som skrev i alle sjangere. På tross av sin suksess sluttet han i løpet av året fordi han fremmdeles drømte om å utgi sitt eget magasin og fordi en venn av ham som het Frederick W. Thomas, mente at han burde gå inn i politikken. Sammen prøvde Poe og Thomas å skaffe ham en jobb som sekretær innenfor regjeringen, men uten hell.
Virginia blir syk
Virginia hadde allerede i 1841 følt seg dårlig, men til tross for dette hadde Poe oppmuntret henne til å fortsette som sanger. En kveld i januar 1842 viste hun de første tegn til tuberkulose mens hun spilte piano og sang. Poe beskrev det som om en blodåre brast i halsen på henne, og han var sterkt preget av hennes sykdom. Ekteskapet deres betydde mye for ham. Det bidro til at han drakk mindre og ble mindre isolert. I løpet av Virginias sykdom skrev han de to historiene Life in Death og The Mask of The Red Death. Hustruens sykdom varierte mye fra dag til dag, noe som førte at de flyttet flere ganger, men sykdommen fikk ham til å drikke igjen. Han klarte heller ikke å skaffe seg en ny jobb siden han nesten aldri møtte opp til intervju. I slutten av 1842 prøvde Poe å rette opp igjen ryktet sitt ved å utgi selvbiografiske tekster. Han prøvde også å bli populær i Europa, spesielt i England, ved å skrive om en del av Charles Dickens' bøker. Poe møtte også Dickens personlig og ba om hjelp til å finne seg en forlegger i England, men ingenting kom ut av dette. Poe prøvde så å skaffe penger ved å gjenutgi noen av diktene i omarbeidet form. Han skrev også en del nye historier. I løpet av desember 1842 og januar 1843 kom blant annet The Pit and The Pendulum som handler om en mann som blir torturert av den spanske inkvisisjonen, The Tell-Tale Heart om en mann som tar livet av verten sin, men dennes hjerte fortsetter å «slå inne i hodet hans» og tvinger ham til slutt til å tilstå mordet, samt The Mystery of Marie Rôget som er den andre fortellingen om Dupin, hvor han forsøker å løse mysteriet om mordet på en ung pike, basert på drapet på Mary Rogers som hadde skaket opp New York. Både James Fenimore Cooper og Washington Irving var sjarmert av den pene ekspeditrisen, og Poe åpner sin novelle med en omtale av henne. Det kom siden frem at pikens død kanskje skyldtes en mislykket abort, og Poe hinter til noe slikt som årsak til Marie Rôgets død, men uten bruk av ordet «abort».
Poe ga også ut novellen The Black Cat om en alkoholisert mann som flere ganger tar livet av en svart katt, men katten vender alltid tilbake inntil mannen ved et uhell kløyver hodet til sin kone og murer liket inn i kjellerveggen sammen med katten. Kattens hyl avslører dermed gjemmestedet for politiet. I 1843 gjorde Poe et mislykket forsøk på å gjenutgi Tales of mystery and Imagination under tittelen The Prose Romances of Edgar A.Poe. Virginia ble gradvis sykere, og han forsøkte å roe seg ned med opium.
Poes siste leveår
Etter en del nedturer tidlig på 1840-tallet så det endelig ut til at lykken skulle snu. En rekke journalister i New York hadde nettopp startet et nytt ukeblad, The Broadway Journal, hvor Poe ble redaktør. Imidlertid vakte det uvennskap at han offentlig anklaget Henry Wadsworth Longfellow for plagiat, selv om Longfellow aldri tok til motmæle. I januar 1845 ble Poes dikt The Raven trykket anonymt i The Evening Mirror og bare en måned etterpå også i American Whig Review. The Raven ble en stor sensasjon, og den 8. februar 1845 ble det igjen trykket i The Evening Mirror, men denne gang med Poe navngitt som forfatteren. Takket være dette ble han nå til en viss grad berømt.
Han fortsatte sitt arbeid i Broadway Journal, hvor han skrev teateranmeldelser og trykket en del av sine tidligere verker som nå hadde fått en mye bredere leserkrets.