cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael Hansen
Michael Hansen (født 14. februar 1990) er en dansk seiler.
Release Me (The Like-album)
Release Me er det andre studioalbumet fra The Like. Det ble sluppet i juni 2010.
Michael Hansen
Han representerte Danmark under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 25 i laser.
Paul Eichholtz
Johann Paul Richard Werner Eichholtz (født den 19. desember 1843 i Lauenburg in Pommern i Preussen, død den 12. juni 1875 i Berlin) var en tysk klassisk filolog.
Eichholtz studerte fra 1862 i Bonn, Berlin og Halle. Blant hans lærare kan fremheves August Boeckh. I Halle ble han promovert i 1867 til dr.fil. Fra 1868 til sin av hjerneslag forårsakede død var han lærer ved Gymnasium zum Grauen Kloster i Berlin. Ved siden av lærergjerningen viet han seg fremfor alt til Ludwig Uhlands ballader.
Enrique Arathoon
Han representerte El Salvador under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 24 i laser.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 23.
Hermann Niemeyer
Hermann Niemeyer (født 2. august 1932, død 21. april 2015) var en norsk bokser som representerte Sp-09 og AK-61.
Han vant tre NM-gull i perioden 1954–1963.
Gustave Whitehead
Gustave Albin Whitehead (født Gustav Albin Weisskopf 1. januar 1874 i Leutershausen i kongedømmet Bayern i Tyskland, død 10. oktober 1927 i Bridgeport i Connecticut i USA) var en luftfartspioner som emigrerte fra Tyskland til USA hvor han konstruerte og bygde seilfly, flymaskiner og motorer i perioden 1897–1915. Det er uenighet om hvorvidt han fløy et motordrevet fly med hell flere ganger i 1901 og 1902, dermed før brødrene Wrights første flyvning.
Etterslag
Etterslag er et musikkuttrykk. Et etterslag kan være avslutningsvendingen i en trille og består da av undersekund og hovedtone. Etterslag kan også være et ornament i musikk fra barokken og etter det i romantisk klavermusikk. Etterslaget inntrer da i slutten av en tones varighet og leder over til eller foregriper neste tone. I jazz og nær beslektet musikk angir etterslag en kraftig markering først og fremst i slagverket av det andre og fjerde taktslaget i firedelt takt.
Gustave Whitehead
Mye av Whiteheads omdømme hviler på en avisartikkel som ble skrevet som et øyenvitnes rapport som beskrev et motordrevet fly bygget av Whitehead i Connecticut 14. august 1901. Dusinvis av aviser i USA og rundt om i verden gjentok artikkelen. Flere lokale aviser rapporterte dette og også andre flyeksperimenter som Whitehead angivelig foretok i 1901 og senere år. Whiteheads flykonstruksjoner og eksperimenter ble beskrevet eller omtalt i artikler i Scientific American og i en bok fra 1904 om industriell utvikling. Hans offentlige profil falmet etter rundt 1915 og han døde relativt ukjent i 1927.
I 1930-årene ble det i en tidsskrift-artikkel og i en bok hevdet at Whitehead hadde foretatt flyvninger i perioden 1901–1902. Boken siterer folk som sa de hadde sett ulike flyvninger foretatt av Whitehead (flere tiår i forveien). Boka og artikkelen utløste debatt blant forskere og luftfartsentusiaster om hvorvidt Orville Wright eller Whitehead var den første. De fleste historikere avviste Whiteheads krav. Videre uavhengig forskning, inkludert bøker i 1966, 1978 og 2015 støttet påstanden.
Det foreligger ikke fotografi som viser at Whitehead gjennomførte en kontrollert flyvning, selv om rapporter i begynnelsen av 1900-tallet sa slike bilder ble vist offentlig. Forskere har studert og forsøkt å kopiere Whiteheads fly. Siden 1980-tallet har entusiaster i USA og Tyskland bygget og fløyet versjoner av Whiteheads «Number 21» ved hjelp av moderne motorer og propeller. Smithsonian Institution har gjentatte ganger avvist at Whitehead fløy før Wright-brødrene. I 1978, i boken History by Contract, ble det hevdet at Smithsonian inngikk et kompromiss om sin objektivitet da de i 1948 gjorde en avtale med boet til Orville Wright. Institusjonen måtte godkjenne Wright Flyer i 1903 som det første flyet som gjennomførte en bemannet, kontrollert flyvning for å få overta Wright Flyer.
I 2013 publiserte Jane's All the World's Aircraft en lederartikkel som hevdet at Whitehead var først ute. Artikkelen førte til fornyet debatt om hvem som fløy først, og debatt om grunnlaget for at Connecticut hadde vedtatt en lov som innførte Powered Flight Day til ære for den første flyvningen av Gustave Whitehead (snarere enn førsteflyvningen til brødrene Wright). Den redaksjonelle artikkel stolte tungt på forsker John Brown, som hevder at et gammelt foto viste Whiteheads maskin. Dette ble betvilt av en annen forsker, Carroll F. Grey. Jane's eiere distanserte seg i 2015 fra artikkelen (fra fjoråret), og sa at den representerte redaktørens oppfatning, ikke forlagets.
Tidlig liv og karriere
Whitehead ble født i Leutershausen, Bayern, og var andre barn av Karl Weisskopf og hans kone Babetta. Som gutt viste han interesse i flukt, eksperimenterte med drager og fikk kallenavnet «flyer». Han og en venn fanget og bandt fugler i et forsøk på å finne ut hvordan de fløy, en aktivitet som politiet snart stoppet. Hans foreldre døde i 1886 og 1887 da han ennå var gutt. Han utdannet seg til mekaniker og reiste til Hamburg hvor han i 1888 ble tvunget til å bli med som mannskap på et seilskip. Et år senere vendte han tilbake til Tyskland, så reiste sammen med en familie til Brasil. Han dro til sjøs igjen i flere år og lærte seg mer om vind, vær og fuglers flukt.
1899
I henhold til en erklæring gitt i 1934 av Louis Darvarich, en venn av Whitehead, bygde de et motorisert fly sammen og fløy en halv kilometer i Pittsburgh s Schenley Park i april eller mai 1899. Darvarich skrev at de fløy i en høyde på 6,1 til 7,3 meter i en dampdrevet endekker og krasjet inn i en murbygning. Darvarich sa han fylte kjelen ombord på flyet og ble alvorlig skåldet i ulykken, noe som krevde flere uker på sykehus. Angivelig på grunn av denne hendelsen, forbød politiet Whitehead å utføre noen flere eksperimenter i Pittsburgh. Luftfartshistorikeren William F. Trimble peker på mangel på moderne bevis, og avviste denne historien i 1982 som et tilfelle av «overaktiv fantasi». Whiteheads omtale av kontroll-metoden, endring av kroppens stilling, kommenterte Trimble til å være utilstrekkelig for å kunne styre et fly, og den antatt trekullfyrte dampmaskinen kunne ikke ha vært kraftig nok til å løfte flyet fra bakken. Timingen virker også unøyaktig da Whitehead ble sitert i desember 1899 i aviser i Pittsburgh som sa at han fortsatt bygget på flyet sitt, samtidig som han sa at han hadde fløyet det i Boston. Whitehead og Darvarich reiste til Bridgeport, Connecticut for å finne arbeid i fabrikker.
Smithsonian
Rapporter om Whiteheads aktiviteter i Connecticut ble lagt merke til av Smithsonian Institution. Smithsonians sekretær, Samuel Langley, var på den tiden i ferd med å bygge sitt bemannede fly «Langley Aerodrome» (ikke flyplass). Langleys sjefsingeniør, Charles M. Manly, antok at Whiteheads maskin var «falsk» og anmodet en Smithsonian ansatt, F. W. Hodge, om å inspisere Nummer 21, som Whitehead hadde satt til utstilling i Atlantic City i New Jersey. Hodge rapporterte at «maskinen ikke synes å være luftdyktig».
I mange år anerkjente ikke Smithsonian Institution formelt Wright Flyer i 1903 som den første. I stedet proklamerte Smithsonian Langley Aerodrome som det første. Denne holdningen fornærmet den gjenlevende av brødrene Wright, Orville. Han sendte Wright Flyer til Science Museum i London på langsiktig lån, heller enn å donere den til Smithsonian. I 1942 gikk Smithsonian offentlig ut om sin endrede oppfatning, og Orville ble med på å bringe Flyer tilbake.
Som en betingelse for å motta flyet, inngikk Smithsonian en avtale i 1948 med bobestyreren av Orville Wrights eiendommer. Avtalen, populært kalt en «Contract», krevde at Smithsonian bare skulle anerkjenne Wright Flyer i 1903, og ingen andre fly som det første som utførte en bemannet, motordrevet kontrollert flyvning. Avtalen, som ikke ble gjort offentlig, tillot Wrights familie å ta Flyer tilbake hvis Smithsonian unnlot å oppfylle kravet
I 1975 fikk luftfartshistorikeren major William J. O'Dwyer høre om avtalen fra Harold S. Miller, Orville Wrights bobestyrer. O'Dwyer hadde fått en versjon av dokumentet med hjelp fra senator (Connecticut) Lowell Weicker og den amerikanske Freedom of Information Act. O'Dwyer sa at under en tidligere samtale i 1969 med Paul E. Garber, Smithsonian kurator for tidlige fly, benektet Garber at en slik kontrakt eksisterte, og sa han «aldri kunne blitt enig om en slik sak».
Boken History by Contract, forfattet som samarbeid mellom O'Dwyer og Randolph, hevdet at avtalen var urettferdig ved ikke å anerkjenne Whiteheads prestasjoner. Boken publiserte korrespondanse mellom O'Dwyer og Smithsonian der han spurte institusjonen om å få se bevis på, og delta i intervjuer med folk som sa de hadde sett Whitehead fly. Boken krevde «annullering» av avtalen. Men avtalen forble i kraft. I 2005 sa Peter Jakab på Smithsonian National Air and Space Museum (NASM) at avtalen ikke ville avholde Smithsonian fra å anerkjenne noen som oppfinneren av det første flyet hvis udiskutable bevis ble funnet: «Vi ville presentere en så nøyaktig presentasjon av historien om oppfinnelsen av flyet som mulig, uavhengig av hvilke konsekvensene dette kunne få for avtalen. Nå dette er sagt, er det verken nå og heller ikke i 1948, noen overbevisende dokumentasjon på at Whitehead eller noen andre fløy før brødrene Wright.» I 2013 sa senior luftfartskurator Tom Huk av NASM: «Jeg kan bare håpe at dersom overbevisende bevis for en tidligere flytur blir presentert, vil mine kolleger og jeg ha mot og ærlighet til å innrømme de nye bevisene og risikere tapet av Wright Flyer.»
Påstått møte med brødrene Wright
I 1930-årene skal tre vitner ha sagt at brødrene Wright prøvde å få Whitehead til å avsløre sine hemmeligheter, kanskje to år før deres første flyvning. Orville Wright benektet at han eller hans bror noen gang hadde besøkt Whitehead på verkstedet hans, og uttalte at den første gangen de var i Bridgeport var 1909 og da bare i forbifarten på toget.» Denne uttalelsen ble støttet av historiker ved Kongressbiblioteket, Fred Howard, medredaktør av Wright brothers' papirer, og av luftfartsforfattere Martin Caidin og Harry B. Kammer.
O'Dwyer sa at Oktav Chanute «oppmuntret» Wrights til å se på motorer bygget av Whitehead. I et brev til Wilbur Wright den 3. juli 1901, laget Chanute en eneste referanse til Whitehead og sa: "jeg har et brev fra Carl E. Myers, en ballongfabrikant som sier at Mr. Whitehead har oppfunnet en lettvektsmotor, og har vært engasjert for å bygge en motor på 10 H/k for Mr. Arnot av Elmira."
Orvillie imøtegår
I 1945 ble Whiteheads sønn Charles intervjuet på Joseph Nathan Kanes riksdekkende radioprogram «Berømte Nyvinninger» som sønn av førstemann til å fly. Påstanden ble gjentatt i en Liberty-artikkel, som ble sammenfattet i en artikkel i Det Beste og nådde slik et stort publikum. Deretter imøtegikk Orville Wright på syttitallet magasinartikkelen ved å skrive «Den Mytiske Whitehead-Flight» som dukket opp i augustutgaven i 1945 av US Air Services, en publikasjon med langt færre, men svært innflytelsesrike lesere.
Orville begynte med å stille spørsmål om Bridgeport Herald hadde saklig grunn til å holde tilbake en så viktig luftartsnyhet i fire dager, og trodde at historien derfor ikke kunne være sann. Whitehead-forskere påpekte at Herald ikke var en avis, men en ukentlig publikasjon, bare publisert på søndager. Orville bemerket at James Dickie, som var kalt inn som vitne av Herald, hadde erklært at han ikke var til stede på arrangementet, og heller ikke kjente andre som hadde sett noen av Whitheads fly i luften. Orville diskuterte med John J. Dvorak, en fysikkprofessor ved Washington University i St. Louis, som hadde laget en motor for Whitehead og priste ham offentlig. Dvorak ble misfornøyd med Whiteheads fremgang med motoren og kuttet ut forbindelsen. Orville siterte Dvoraks erklæring fra 1936: «Personlig tror jeg ikke at Whitehead noen gang lyktes i å få noen flyvemaskiner til å fly». Dvoraks negative kommentarer som Orville siterte, inkluderte utsagn som «Whitehead hadde ikke tilstrekkelig mekaniske ferdigheter…var en grov overdrivelse…Han hadde vrangforestillinger».
Noter
<references group="Note"/>
Anna Zjerebjatjeva
Anna Valerjevna Zjerebjatjeva (Анна Валерьевна Жеребятьева; født 24. februar 1997 i Kuvandyk) er en russisk tidligere langrennsløper som debuterte i verdenscupen den 24. november 2017 i Ruka i Finland. Hun tok sin første pallplass i verdenscupen i langrenn da hun inngikk i det russiske laget som ble nummer to på damestafetten på Beitostølen den 9. desember 2018.
Under junior-VM på ski 2017 i Park City tok Zjerebjatjeva stafettgull, på lag med Polina Nekrasova, Lidia Durkina og Marija Istomina.
Zjerebjatjeva vant gull på 10 km klassisk under U23-VM på ski 2018, og samme valør året etter på 15 km klassisk under U23-VM på ski 2019.
Hun la opp i 2021.
Privatliv
Hun ble forlovet med langrennsløperen Aleksandr Bolsjunov i 2020, og de giftet seg i 2021.
Mitch Miller
Mitchell William Miller (født 4. juli 1911 i Rochester, New York, død 31. juli 2010 i New York City, New York) var en amerikansk musikkprodusent, oboist og dirigent. Han var en veldig innflytelsesrik skikkelse innen den amerikanske populær musikken og hjalp å få i gang karrierene til artister som Tony Bennett, Rosemary Clooney, Johnny Mathis og Patti Page.
Miller døde i 2010 på et sykehus i New York.
Flipped
Handling
Juli Baker (Madeline Carroll) og Bryce Loski (Callan McAuliffe) er to åttendeklassinger med vidt forskjellige utgangspunkt. De har kjent hverandre siden andre klasse, og fra Bryce tok henne i hånden første gang var Juli sikker på at det var kjærlighet ved første blikk, men Bryce var ikke like sikker. Juli tilbringer de kommende årene med å forfølge ham og prøve å få ham til å bli sammen med henne.
Men plutselig kommer det en dag hvor Juli ikke lenger er sikker på følelsene sine overfor Bryce – og det er selvfølgelig akkurat da Bryce begynner å få følelser for henne...
Orlando di Lasso
Orlando di Lasso også kjent som Orlandus Lassus, Orlande di Lassus, Roland de Lassus eller Roland Delattre (født 1532 i Mons i Hainaut i De burgundiske Nederlandene, død 14. juni 1594 i München) var en fransk-flamsk renessansekomponist. Han skrev for det meste messer, madrigaler og motetter.
Fra 1556 til sin død var han ansatt ved hoffet i München, fra 1563 som kapellmester.
For ettertiden er han særlig kjent som hovedrepresentanten for den fransk-flamske skolens modne polyfone stil, og sammen med Palestrina og Victoria var han en av de mest toneangivende komponistene på slutten av 1500-tallet.
Utdannelse og de første årene i Italia
Det er lite informasjon om hans barndom, men det hevdes at han skal ha blitt kidnappet tre ganger som følge av sin vakre sangstemme. Han forlot Nederlandene da han var tolv år sammen med Ferrante Gonzaga og reiste til Mantova, Sicilia og senere til Milano (i årene 1547 til 1549). Mens han var i Milano ble han kjent med madrigalist Hoste da Reggio, noe som skulle være med på å forme hans tidligere musikalske stil.
Antwerpen, England, München
Det er ikke kjent hva han gjorde året etter at han forlot stillingen i Laterankirken, men det er hevdet at han reiste rundt i Frankrike og England. I 1555 vendte han tilbake til Nederlandene og fikk sine tidlige arbeider publisert i Antwerpen i årene 1555 til 1556. I 1556 sluttet han seg til hoffet til hertug Albert V av Bayern som tok sikte på å etablere et musikalsk miljø på linje med hoffene i Italia. Lasso var en av flere fra Nederlandene ved hoffet, og den meste kjente av dem. Han etablerte seg i München og giftet seg 1558 med Regina Wäckinger, datteren til en av hertuginnens hoffdamer, og de fikk to sønner som begge ble komponister. I 1563 ble Lasso utnevnt til maestro di cappella. Lasso forble i tjeneste hos Albert V og hans sønn Vilhelm V resten av livet.
Internasjonal berømmelse
I 1560-årene hadde Lasso blitt ganske kjent og berømt, slik at flere komponister kom til München for å studere med ham. Andrea Gabrieli kom i 1562 og ble der sannsynligvis i et år; Giovanni Gabrieli studerte sannsynligvis med ham i 1570-årene. Kjennskapet til ham spredte seg utenfor musikkmiljøet, da han i 1570 ble adlet av keiser Maximilian II, noe som var svært sjelden for en komponist, og tilsvarende ble han adlet av pave Gregor XIII, og både i 1571 og i 1573 ble han invitert til den franske kongen Karl IX. Noen av disse invitasjonene var forsøk på å få ham til å flytte fra München til bedre tilbud, men Lasso må åpenbart ha vært mer interessert i ro og stabilitet i livet og de gode mulighetene han hadde ved hoffet i München, framfor bedre økonomiske betingelser. «Jeg ønsker ikke å forlate huset mitt, hagen min, og de andre gode tingene i München» skrev han til hertugen av kurfyrstedømmet Sachsen i 1580, etter å ha blitt tilbudt en stilling i Dresden.
Sent på 1570-tallet og på 1580-tallet besøkte Lasso Italia en rekke ganger, hvor han møtte nye og mer moderne musikalske stiler og trender. I Ferrara, som var sentere for ny musikk, har han utvilsomt hørt madrigaler komponert for hoffet i d'Este, mens han eget musikalske uttrykk forble imidlertid konservativt, og ble enklere og mer raffinert etter hvert som han ble eldre. I 1590-årene begynte helsen å bli dårligere, men han var fortsatt i stand til å komponere og noe reisevirksomhet. Hans siste arbeid er ofte blitt ansett som en av hans beste stykker, et sett av 21 madrigale spirituale kjent som Lagrime di San Pietro («St. Peters tårer»), som han dediserte til pave Klemens VIII og som ble utgitt i 1595, etter hans død.
Lasso døde i München 14. juni 1594, samme dagen som hans arbeidsgiver skulle si ham opp av økonomiske grunner, men Lasso så aldri brevet.
Innflytelse
Han skrev mer enn 2000 arbeider i latin, fransk, italiensk og tysk vokal. Dette inkluderer 530 motetter, 175 italienske madrigaler, og villaneller, 150 franske chanson og 90 tyske lieder. Det er ikke bevart noen rene orkesterverk fra ham, og kan tyde på at han aldri skrev slike, en interessant side på bakgrunn av hans ellers store bredde i og med at han virket i en tid da instrumentalmusikk ble et stadig viktigere musikalsk uttrykksmiddel over hele Europa. Den tyske musikkutgiveren Adam Berg (1540–1610) dediserte fem bind av hans Patrocinium musicum til Lassos musikk.
Sandrøredderkopp
Sandrøredderkopp (Cryptachaea riparia) er en av edderkoppene i gruppen kamfotedderkopper (Theridiidae).
Utseende
Sandrøredderkopp er sammen med de andre artene i denne slekten, forholdsvis små edderkopper og mange er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Levevis
Sandrøredderkopp lever litt skjult, i hulrom og skyggefulle steder og bygger ureglemessige fangstnett med tallrike silketråder som går på kryss og tvers.
Noa Palatchy
Noa Palatchy (født 24. mai 1994) er en israelsk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 8 i lagkonkurransen.
Sfærocytose
Sfærocytose er en auto-hemolytisk anemi (en blodsykdom) som kjennetegnes av produksjonen av røde blodlegemer (erytrocytter) som er kuleformede (sfæriske) i stedet for bi-konkave og diskus-formede. Sfærocytter finnes innenfor hereditær sfærocytose og autoimmun hemolytisk anemi.
Man snakker oftest om hereditær sfærocytose. Denne tilstanden er forårsaket av en molekylær defekt i en eller flere av proteinene i blodlegemets cellemembran. Fordi cellemembranen har en defekt blir blodcellene skjørere og blir sfæriske (kuleformede). Disse kuleformede blodcellene har derfor fått navnet sfærocytter.
Selv om sfærocyttene har mindre overflate enn normale blodceller som gjør at oksygen og karbondioksid kan utveksles, utfører de sin funksjon slik som vanlige blodceller. De har imidlertid en lav osmotisk resistens, slik at hvis de plasseres i saltvann, vil de sprekke raskere enn normale blodceller. Sfærocyttene er også mer utsatt i forhold til fysisk degradering.
Sfærocytter forekommer først og fremst innenfor immunologisk-medierte hemolytiske anemier og innen hereditær sfærocytose, men den første vil ha en positiv Coombs-test, mens den andre ikke vil det. Det største problemet med sfærocyttene, er at milten bryter dem ned, selv om de egentlig er friske blodceller, fordi den forveksler dem med gamle eller skadede røde blodceller, og derfor ødelegger kroppen sin egen blodtilførsel (auto-hemolyse). På grunn av dette vil man ofte utføre en splenektomi (fjerne milten), slik at personen slipper blodoverføringer for å opprettholde blodprosenten. En slik planlagt splenektomi vil bare utføres hvis personen er vaksinert mot blant annet pneumokokker og meningokokker før prosedyren. Det kan også være lurt å ta årlige influensavaksiner i ettertid. dette på grunn av miltens funksjon i kroppens immunforsvar.
Samuel García
Karriere
Ved VM i friidrett innendørs 2012 deltok han på det spanske laget som kom på femteplass 4 x 400 meter stafett. De andre løperne på det spanske laget var Mark Ujakpor, David Testa og Xavier Carrión.
VM i sjakk 1961
VM i sjakk 1961 ble arrangert i Moskva i Sovjetunionen i 1961.
Finn Lynch
Finn Lynch (født 23. april 1996) er en irsk seiler.
Han representerte Irland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 32 i laser.
Stefano Peschiera
Stefano Peschiera (født 16. januar 1995) er en peruansk seiler.
Han representerte Peru under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 31 i laser.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 25.
Rolf Nilsen
Han vant to NM-gull i 1937 og 1938.
Þráinn Bertelsson
Þráinn (Thrainn) Bertelsson (født 1944 på Island) er en islandsk alltingsrepresentant, filmskaper, journalist og en pioner innenfor islandsk film.
Oppvekst
Bertelssons barndom var vanskelig og kummerlig. Etter videregående studerte han filosofi og psykologi, først på college i Dublin og deretter ved Universitetet i d'Aix-Marseille i Frankrike. I 1977 gjorde han seg ferdig med sin filmutdanning i Sverige og flyttet dermed tilbake til Island for å lage film.
Arbeid
Bertelsson skrev, regisserte og produserte syv spillefilmer de åtte årene han var aktiv (1981–1989).
Han er kanskje best kjent for den såkalte «Lif»-trilogien sin (Nytt lif 1983), Dalalif (1984), og Loggulif (1985). For filmen Magnus ble han nominert til to europeiske filmpriser i kategorien beste film og beste manus. I tillegg vant filmen den islandske «DV»-kulturprisen. Filmen er en form for komedie. I mange av filmene sine tar Bertelsson opp temaer som er relativt triste, men hvor komikken likevel ligger på lur.
Bertelsson var den første til å få «livstidspris» av det islandske parlamentet.
I de senere år har Bertelsson hovedsakelig fokusert på å skrive bøker. Han har også en fast spalte i den islandske avisen Fréttablaðið, og hans biografi Myself & I (2004) har solgt over 20 000 eksemplarer på Island. I tillegg skrev han detektivromanen Valkyrjur i 2005.
Caspar Peucer
Caspar Peucer (født 6. januar 1525 i Bautzen i kurfyrstedømmet Sachsen i Tyskland, død 25. september 1602 i Dessau) var en var en tysk lege som på grunn av sine lærestandpunkter i teologiske spørsmål regnes blant de såkalte filippistene. Dessuten tilregnes han den tyske senhumanismen.
Bakgrunn
Caspar Peucer var sønn av den velstående sorbiske håndsverker Gregor Peucer (født 12. mars 1497; død 25. februar 1560) og hans hustru Ottilie (født Simon; død 5. mai 1540) og allerede på den budissinske rådsskole oppviste han store evner. Deretter foreslo man for faren å sende ham til videre utdannelse, med nok pengemidler til at han kunne gå på høyskole. Faren sendte ham til gymnasiet i Goldberg, der han fikk en fremragende utdannelse hos Valentin Friedland. Friedland foreslo så at han burde fortsette i Wittenberg.
Han studerte så matematikk, astronomi og medisin ved Universitetet i Wittenberg fra 1540. I 1543 ble han leieboer i huset til en av de mest berømte av professorene i Wittenberg, teologen og humanisten Philipp Melanchthon, hvis datter Magdalene han giftet seg med i 1550.
Georg Preidler
Georg Preidler (født 17. juni 1990 i Graz) er en østerriksk profesjonell landeveissyklist.
Caspar Peucer
Virke
Caspar Peucer var professor i medisin i Wittenberg, svigersønn til Philipp Melanchthon, og livmedikus for kurfyrst August I av Sachsen. Han var hovedmann for den såkalte kryptokalvinismen (dette var et begrep som ble brukt i internlutherske stridigheter) og ble som følge derav i 1574 dømt til fengselsstraff etter at man hadde fått ham til å undertegne et skrift der han medgir at han hadde forsøkt å innføre en fremmed lære i Sachsen.
Georg Preidler
Doping
I et intervju med den østerrikske avisen Kronen Zeitung innrømmet Preidler at han hadde drevet med bloddoping. Han skal ha vært en del av dopingnettverket til den tyske idrettslegen Mark Schmidt. Preidler meldte seg selv til politiet.
Caspar Peucer
Virke
I tiden han satt fengslet utferdiget Peucer kronologisk ordnede notater om sitt fangenskap, som etter hans død ble trykket og utgitt som Historia Carcerum, og som skulle bli et sjeldent og viktig dokument for historieforskningen om denne tidens straffesoning sett fra den straffedes side. Dessuten forfattet han under fangenskapet sin andre bok, en idyllium med tittel Patria, der han på latinske distikier skildret sine hjemtrakter i Oberlausitz.
Etter tolv år med også delvis hardt fangenskap i borgen Pleißenburg ble han i 1586 satt fri, på initiativ av den unge saksiske kurfyrstinne Agnes Hedwig av Anhalt. Han fikk deretter ansettelse ved hoffet som livmedikus hos Johan Georg I, fyrsten i Dessau.
Østerdal Arbeideridrettskrets
Geografisk utgjorde Østerdal Arbeideridrettskrets området som i dag tilsvarer kommunene Engerdal, Rendalen, Stor-Elvdal, Trysil, Åmot og Elverum i Innlandet fylke.
Kretsens formenn:
Idrettslag
Østerdal Arbeideridrettskrets hadde i 1939 følgende medlemmer:
Corfitz Ulfeldt
Corfitz Ulfeldt (født 10. juli 1606, død mellom 14. og 20. februar 1664) var en dansk adelsmann og politiker. Han var sønn av rikskansler Jakob Ulfeldt og Birgitte Brockenhuus. Han ble dømt til døden in absentia.
Ulfeldt var elev ved Herlufsholm skole i perioden 1613–1617. I 1618 ble han sendt på dannelsesreise til flere europeiske land sammen med fem av sine brødre. Han var immatrikulert ved universitetet i Padova i 1628–1629, hvor han studerte hos venetianeren Cesare Cremonini.
Tilbake i Danmark ble han i desember 1629 utnevnt til hoffjunker og i 1630 til kammerjunker hos Christian IV. Som kammerjunker var det hans ansvar å tilrettelegge kongens hverdag.
23 år gammel ble han forlovet med den 9–årige Leonora Christina som var datter av Christian IV og hans ektefelle til venstre hånd; Kirsten Munk. Ekteskapet kom i stand på bakgrunn av Christian IVs langsiktige strategi når det gjaldt ønsket om å kunne demme opp for riksrådets makt. Han sørget for å få døtrene han hadde med Kirsten Munk gift med sønner fra høyadelen for på denne måten å danne en lojal adelsfraksjon. Ulfeldt og Leonora Christina giftet seg først 9. oktober 1636.
Karriere
Ulfeldt gjorde raskt karriere og var en av Christian IVs nærmeste medarbeidere. I 1636 ble han utnevnt til medlem av riksrådet og året etter til stattholder i København. Han fikk med dette tilsyn med Københavns forvaltning og ansvaret for orlogsværftet på Bremerholm, for Tøjhuset og Provianthuset. 1. april 1643 ble Ulfeldt utnevnt til rikshovmester; rikets førsteminister og forvalter av økonomien. Som landets rikshovmester var han blant annet deltaker i fredsforhandlingene i 1645 mellom Danmark-Norge og Sverige som førte frem til freden i Brömsebro.
Han var på diplomatisk reise – såkalt ambassade – til England i 1640 og 1642 og til keiseren i Regensburg i 1641. Sammen med Leonora Christina ble han sendt på diplomatisk reise til Nederland og Frankrike i 1646. Han knyttet flere kontakter på reisene sine, særlig til katolske miljøer. Det var i forbindelse med kontakten med den katolske kirken han fikk kodenavnet Enhjørningen.
Anklager om underslag
I 1644 anklaget Christian IV ham for å la store summer gå utenom statskassen og i sin egen lomme. Etter anklagen meldte Ulfeldt seg syk og ba om avskjed, men krisen løste seg midlertidig og Ulfeldt fortsatte i sin stilling. Etter flere gnisninger nektet kongen i 1647 å betale for Ulfeldt og Leonora Christinas lange diplomatiske reise til Nederland og Frankrike. Det fikk igjen Ulfeldt til å nekte å fungere i sine embeter.
Tronskifte
Ulfeldt hadde ikke det beste forhold til kongens øvrige svigersønner i riksrådet, men nå slo de seg sammen for å få sine ektefeller brakt rangmessig på linje med kongens og dronning Anna Katrines barn for å styrke sin egen stilling. Etter flere innrømmelser fra Christian IVs side innkalte riksrådet til stendermøte for å velge hertug Frederik som tronfølger og møtet ble berammet til april 1648.
Kongen døde imidlertid 	den 28. februar.
Etter Christian IVs død styrte Ulfeldt Danmark i egenskap av rikshovmester inntil svogeren Frederik III ble innsatt som konge. Forholdet mellom de to var ikke godt. I forbindelse med kongevalget 1648 gjorde Ulfeldt og deler av adelen alt for å innskrenke kongens makt. Kongen på sin side innledet en undersøkelse mot Ulfeldt, hvor hans finansadministrasjon ble gransket. Kongen underskrev i 1651 et dokument hvor en hel rekke anklager ble rettet mot rikshovmesteren, blant annet ble han mistenkt for å ha begått underslag på flere hundre tusen riksdaler fra Øresundstollen, som han personlig administrerte i egenskap av rikshovmester.
I svensk tjeneste
Ulfeldt flyktet til utlandet og gikk i svensk tjeneste. Han ble godt mottatt ved hoffet hos dronning Christina og ble blant annet utnevnt til svensk generalmajor. Senere kom han til å låne henne store pengesummer, første gang i 1652 da hun mottok 60,000 riksdaler. Da hun senere abdiserte i 1654, lånte han henne 200,000 riksdaler mot å få Christinas livgeding i pant. Dette var et enormt beløp selv for Ulfeldt og det er anslått at det utgjorde mellom 10 og 20 prosent av hans totale formue. I sin bok Enhjørningen Corfitz Ulfeldt sier Steffen Heiberg dette om årsakene til at Ulfeldt ytet henne et slikt lån: Den nye svenske kongen Karl X Gustav hørte ikke til Ulfeldts beundrere, men det forhindret han allikevel ikke fra å låne penger av han.
Da kongen i 1657 bestemte seg for å invadere Danmark, sluttet Corfitz Ulfeldt seg til den svenske hær. Ulfeldt lånte den svenske kongen 150 000 riksdaler i den forbindelse. Det lyktes Karl X Gustav å erobre nesten hele Danmark og ved fredsforhandlingene sendte han den svenske riksråden Steen Bielke og Ulfeldt som svenske forhandlere til Danmark.
Fengslet i Danmark
Ulfeldt ble idømt husarrest mens han ventet på rettssaken, men hadde flyktet sammen med Leonora Christina til Danmark, hvor de ble fengslet igjen og satt inn på Hammershus festning på Bornholm. Her ble ekteparet løslatt etter et bønneskrift. Betingelsen var at de frasa seg alt de eide.
På en utenlandsreise i 1662 fortalte Ulfeldt kurfyrsten Wilhelm av Brandenburg at han planla å styrte den danske kongen og han tilbød kurfyrsten Danmarks krone. Da disse opplysningene nådde den danske kongen, ble Ulfeldt dømt til døden in absentia. Da den dødsdømte ikke var innenfor umiddelbar rekkevidde, lot man i stedet for en trefigur av ham henrette. Det ble også reist en skamstøtte over ham på Ulfeldts Plads / Gråbrødretorv med ordene: Corfitz WF (Ulfeldt) forræderen/ Till Æwig Spott/ Skam og Skiendsel. Støtten kan i dag ses på Nationalmuseet. Det er lagt en minnesten på stedet hvor skamstøtten sto på Gråbrødretorv.
Man fikk aldri tak i ham, men Leonora Christina ble arrestert under et besøk i England og satt i fengsel i Blåtårn på Københavns slott. Hun ble først løslatt etter 22 år og døde i 1698.
Ceres-kvartalet
Ceres-kvartalet er et kvartal i Gamla stan i Stockholm. Kvartalet er omgitt av Stortorget i nord, Skomakargatan i vest, Svartmangatan i øst og Tyska brinken i sør. Kvartalet består av tolv eiendommer: Ceres 2, Ceres 4–9 og 11–14 samt Ceres 16.
Navnet
Nesten samtlige kvartalsnavn i Gamla stan ble til på siste del av 1600-tallet og er oppkalt etter begrep (først og fremst guder) fra den greske og romerske mytologien. «Ceres» var i den romerske mytologien såkornet og korndyrkingens gudinne.
Kvartalet
Kvartalet Ceres ligger midt i Gamla stan og begrenses i nord av Stortorget og i sør av Tyska kyrkan. I kvartalets nordlige del, Ceres 9, ligger det såkalte Huset Kulan eller Rövarkulan etter den kanonkulen som er innmurt i bygningens hjørne Stortorget / Skomakargatan. Ifølge en legende har kulen blitt skutt dit fra Brunkeberg i forbindelse med Gustav Vasas beleiring av Stockholm i 1521 og var ment å drepe Kristian II når han satt i et av husets vinduer, men bommet på sitt mål.
Viktoriya Koshel
Viktoriya Koshel (født 14. april 1991) er en israelsk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 8 i lagkonkurransen.
Ceres-kvartalet
Kvartalet
I samme hus og nabohuset Ceres 11 ligger historiske Stortorgskällaren som siden 1939 har sine lokaler i sokkeletasjen og i middelalderske kjellerhvelv, som muligvis stammer fra Spanske Drufwans tid. Kroen var en av Stockholms eldste med aner fra 1500-tallet. Det nåværende huset ble oppført i 1816 på de middelalderske kjellerhvelvene. Det ble bygd fullstendig om i 1937–1939, etter tegninger av arkitekt Otar Hökerberg da det fikk sitt nåværende utseende og Stortorgskällaren flyttet inn.
Liste over Norges landskamper i fotball for herrer 2015–2019
Liste over Norges landskamper i fotball for herrer 2015–2019 inneholder samtlige landskamper spilt av i kronologisk rekkefølge fra januar 2015 til desember 2019. Landslaget deltok i flere mesterskapskvalifiseringer under denne perioden, til henholdsvis EM i fotball 2016 og VM i fotball 2018, men klarte ikke å kvalifisere seg til sluttspill i førstnevnte turnering da Norge gikk ut i playoffspill mot over to kamper i november 2015.
Ceres-kvartalet
Kvartalet
I eiendommen Ceres 13 (Svartmangatan 6) ligger fra 1931 Mäster Olofsgården. Huset var på 1400-tallet eid av Sten Sture den eldre. Johan III donerte huset til Pontus De la Gardie 1576. I 1620 ble det bygd om og på 1800-tallet skjedde ytterligere to ombygginger.
Liste over Norges landskamper i fotball for herrer 2015–2019
I september 2016 spilte Norge sin første av flere kvalifiseringskamper mot VM i fotball 2018, en kvalifisering som ble avsluttet i oktober 2017. Trekningen for kvalifiseringen til VM i fotball 2018 ble avholdt 25. juli 2015, hvor Norge ble trukket i gruppe C sammen med, , , og regjerende verdensmester. Kampoppsettet for kvalifiseringen ble trukket den 26. juli, hvor det ble klart at Norge åpnet hjemme mot Tyskland den 4. september 2016, og avsluttet kvalifiseringen hjemme mot Nord-Irland den 8. oktober 2017.
Etter en rekke svake resultater, som resulterte i et større fall på FIFA-rankingen i november 2016, gikk Per-Mathias Høgmo av som landslagstrener. Under en pressekonferanse hos Norges Fotballforbund den 1. februar 2017 ble Lars Lagerbäck presentert som ny landslagstrener. Til tross for trenerbytte endte Norge på en fjerdeplass i sin kvalifiseringsgruppe og ble dermed ikke kvalifisert til VM i fotball 2018.
Det nye turneringsformatet UEFA Nations League ble innført av UEFA høsten 2017 for å redusere antall uvesentlige vennskapskamper og for å gi flere nasjoner en ekstra mulighet til å kvalifisere seg til EM i fotball. Norge ble plassert på nivå C etter deres rangering på høsten 2017 og spilte kamper mot, og  i siste halvdel av 2018. Norge vant sin kvalifiseringsgruppe og rykket dermed opp én divisjon til UEFA Nations League 2020/2021. Norge ble som én av fire gruppevinnere også tildelt en ekstra mulighet til å kvalifisere seg til EM i fotball 2020 gjennom kvalifiseringsspill i mars 2020, uavhengig av resultater gjennom den ordinære EM-kvalifiseringen. Den 2. desember 2018 ble alle nasjoner til EM-kvalifiseringen til 2020 trukket, hvor Norge havnet i gruppe F sammen med, , , og.
Cymindis vaporariorum
Cymindis vaporariorum er en av billene i delgruppen (underfamilien) Lebiinae i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Cymindis vaporariorum finnes i Europa. Den er også registrert fra Norge. Den synes å være vanligere i nord enn i sør, i Europa.
Liste over Norges landskamper i fotball for herrer 2015–2019
Norges landskamper 2017
Kvalifiseringsgruppe C
Cymindis vaporariorum
Utseende
Cymindis vaporariorum er omtrent 8-9,6 millimeter lang. Antennens fjerde ledd med fine korte hår og en lang børste/børster i spissen. Dekkvingene har også fin kort hårbekledning. (Krever forstørrelse for å se). Dekkvingenes bakerste spiss er tverr og ikke avrundet, og de er lysere på farge nær halskjoldet (ponotum). De andre nordiske artene i slekten har kun en liten lysere flekk ved skuldrene.
Liste over Norges landskamper i fotball for herrer 2015–2019
Norges landskamper 2019
Kvalifiseringsgruppe F
Cymindis vaporariorum
Levevis
Cymindis vaporariorum finnes på vegetasjonsfattige steder med sand og grus.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Liste over Norges landskamper i fotball for herrer 2015–2019
FIFA-ranking
Oversikt over det norske landslagets rangering på FIFA-rankingen. Det er 211 nasjoner med i rangeringen og 1.-plass er beste rangering. Den 28. november 2019 var Norge rangert som nummer 44.
Uelsen
Uelsen er en kommune i kretsen Grafschaft Bentheim i Niedersachsen.
Klara Dahl
Liv og virke
Da Klara Dahl nettopp hadde etablert seg i Kristiania, skrev man i tidsskriftet Urd følgende linjer om henne: «Frk Dahls Historie er eiendommelig som hun er selv. Opvokset paa en øde Ø hvor hendes Far var Fyrvogter henlevede hun sin Barndom og første Ungdom henvist til en liden Plet Jord, omgivet af Himmel og Hav. Sol og Regn og Storm var de eneste fremmede Gjæster der besøgte Øen, og norget af en vild Naturs Luner har da ogsaa afsat sig i hendes Sind. Hun havde imidlertid læst adskillig i denne Tid, og syntes allerede i Ensomheden derude at være blevet klar over sit Kald, thi da hun første gang kom til Bergen, gik hun op til Teaterchef Aanrud med den Erklæring at hun vilde spille Mor Aase i Per Gynt, et Ønske som Teaterchefen selvfølgelig, af mer end en Grund, ikke kunde efterkomme. Hun blev imidlertid optaget pass Elevskolen; ved tentamen før Jul havde hun sa ogsaa valgt en Scene i Per Gynt som Mor Aase, og, vi maa tilstaa det, hun gjorde en udmerket Aasefigur. Som Petersen i Erotik viste Frk. Dahl ikke lidet Anlæg for det brede komiske Lune; men hendes Anlæg gaar dog maaske mer i Retning af Mor Aase.»
Klara Dahl var elev ved Sekondteatret i Christiania Tivoli sesongen 1899-1900. Her fikk hun 22. september 1899 sin scenedebut som husholdersken Jomfru Petersen i stykket Erotik. Deretter opptrådte hun ved Eldorado, før hun i årene 1903-1907 var ansatt ved Centralteatret. Delere av sesongen 1907-1908 turnerte hun med Nasjonalturneen. Hun har også opptrådt ved Stavanger Teater, Trondhjems Nationale Scene (1924-1925) og Den nationale Scene (1931-1946). Høsten 1947 var hun på turné med Erasmus Montanus.
Facundo Olezza
Facundo Olezza (født 30. august 1994) er en argentinsk seiler.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 9 i finnjolle.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 6.
Lachneophysis
Lachneophysis er en slekt av biller som hører til underfamilien sagbukker (Prioninae) i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore til ganske store (20-40 millimeter), avlange, brungule til brune trebukker. Antennene er tynne og omtrent halvparten så lange som kroppen, kjevene er ikke forstørrede. Pronotum er mye bredere enn langt, rundet til trapesformet uten store pigger eller påfallende sagtagging langs ytterkanten. Det er oftest et par mer eller mindre trekantede, blank groper i midten. Dekkvingene er parallellsidige med stumpvinklede "skuldre", overflaten kraftig punktert og mer eller mindre læraktig.
Levevis
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.
Utbredelse
Slekten lever i Øst-Afrika, fra Etiopia i nord til Malawi i sør.
Kotono Tanaka
Kotono Tanaka (født 18. august 1991) er en japansk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 7 i lagkonkurransen.
Ski-VM 2021 – 30 kilometer klassisk kvinner
30 kilometer klassisk kvinner under Ski-VM 2021 ble arrangert 6. mars 2021.
Stian Walgermo
Stian Walgermo (født 12. august 1988) er en norsk styrkeløfter fra Sjøholt i Møre og Romsdal som representerer Kraftsportklubben av 1967.
Ski-VM 2021 – 30 kilometer klassisk kvinner
Resultater
Rennet startet kl. 12:30.
34. serierunde i Premier League 2022/23
34. runde i Premier League 2022/23 startet lørdag 29. april kl. 13:30 med oppgjøret mellom og  på Selhurst Park i London og avsluttet tirsdag 2. mai kl. 21:00 med oppgjøret mellom og  på Emirates Stadium i London.
Giorgio Poggi
Giorgio Poggi (født 26. august 1981) er en italiensk seiler.
Stian Walgermo
Han tok sitt første VM-gull 17. november 2016 i markløft. I november 2015 vant han VM-sølv, både sammenlagt og i benkpress og markløft. Hans beste øvelse er knebøy hvor han per 2015 har den nordiske rekorden med 390 kg (satt under det nevnte VM).
Walgermo har 13 gull i NM (2 utstyrsfri styrkeløft) og en kongepokal, 1 gull i nordisk mesterskap, 3 gull, 4 sølv og 4 bronse i EM. I VM har han 1 gull, 3 sølv og 4 bronse.
8. mai 2015 ble Walgermo den første norske utøver til å bryte den magiske 1000 kg grensen i -105 klassen samtidig som han ble europamester.
Stian Walgermo er utdannet dataingeniør og jobber som UX leder i Trondheim.
Walgermos personlige rekorder
Oversikt over Walgermos personlige rekorder per 2018 Per 31. mai 2019 har han satt 84 norske rekorder.
EM i friidrett 2016
EM i friidrett 2016 ble arrangert på Olympisch Stadion i Amsterdam i Nederland i perioden 6. til 10. juli 2016. Det var det 23. europamesterskapet i friidrett.
Deltakende nasjoner
Utøvere fra totalt 50 medlemsforbund av Det europeiske friidrettsforbundet deltar under mesterskapet. Russland som var suspendert, deltok ikke. EAA aksepterte deltagelsen av den russiskfødte utøveren Julija Stepanova som en uavhengig nøytral utøver.
Antall deltakerer i listen under er ikke kvalitetssikret.
Ski-VM 2021 – 30 kilometer klassisk kvinner
Referanser
<References />
Giorgio Poggi
Han representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 18 i finnjolle.
Ailijärvi
Ailijärvi (enaresamisk: Aailâjävri, skoltesamisk: Ailijäuʹrr) er en innsjø i Enare kommune i Finland. Den ligger 1 kilometer nordvest for landsbyen Sevettijärvi, og har utløp mot øst til elva Ailioja, som munner ut i innsjøen Sevettijärvi. Innsjøen er en del av Neidenvassdraget.
Håøya (Grimstad)
Håøya er en øy som ligger i havgapet, ca. tre kilometer sør for Grimstad by. Øya er ca. 0,3 km² stor, er relativt flat og knauset, og er omgitt av flere små holmer, skjær og båer i et relativt uryddig farvann. Øya har noen få sommerhus, men er ellers ubebygd.
Den sentralafrikanske republikk under VM i friidrett 2019
Den sentralafrikanske republikk deltok under VM i friidrett 2019 (utendørs) fra 27. september til 6. oktober 2019 i Doha i Qatar.
Tyrkia under EM i friidrett 2016
Tyrkia deltok under EM i friidrett 2016 som blir arrangert 6.–10. juli 2016 i Amsterdam.
Kirkekampen
Kirkekampen er et uttrykk brukt om kirkens (både frikirkers og statskirkens) motstandskamp under andre verdenskrig.
Kristent samråd
Tyskerne invaderte Norge 9. april 1940. Kristent Samråd ble stiftet 25. oktober samme år i Oslo, og skulle fungere som et samlende organ i kirkens kamp mot nazistene i Norge. Kristent samråd bestod av biskop Eivind Berggrav, biskop Ragnvald Indrebø, professor Ole Hallesby, legpredikant Ludvig Hope, jurist Kristian Hansson, lærer Hans Høeg, misjonsprest Einar Smebye og prest Ingvald Bernhard Carlsen.
Dette samarbeidet ble ført på tvers av liberale og konservative holdninger, og gjorde at biskopene samarbeidet tett med de frikirkelige. Denne gruppen utarbeidet dokumentet Kirkens grunn som la grunnlag for prestenes embetsnedleggelse. Dette hyrdebrevet tok også opp:
Den tyske høsten
Den tyske høsten (tysk: Deutscher Herbst) betegner komplekset av begivenheter som fulgte med bortføringen av den tyske arbeidsgiverpresidenten Hanns-Martin Schleyer og kapringen av Lufthansa-flyet «Landshut» høsten 1977. Hendelsene markerte en kulminasjon av flere år med venstreekstrem terror, kanskje først og fremst ledet an av Rote Armee Fraktion. Det var den største krise i Vest-Tyskland i etterkrigstiden.
Fra bortførelsen av Schleyer til den harde RAF-kjernens død i fengsel
Den 5. september 1977 ble arbeidsgiverpresident Hanns-Martin Schleyer overfalt på veien i Köln av en RAF-gruppe. Hans sjåfør, livvakt og to politimenn ble omgående skutt og drept, mens Schleyer ble bortført og skjult i et høyhus i Erftstadt-Liblar utenfor Köln. Han ble deretter tvunget til å appellere til den sosial-liberale regjeringen under Helmut Schmidt om å utveksle den fengslede «første generasjonen» av RAF-medlemmer mot ham.
Kirkekampen
Bruddet
Da Vidkun Quisling ble ministerpresident 1. februar 1942, skulle dette feires med festgudstjeneste i Nidarosdomen. Gudstjenesten ble lagt til 1. februar kl. 11.00, og skulle holdes av Blessing Dahle. Dette førte til at domprost Arne Fjellbu ble nektet å holde sin høymesse. I samarbeid med biskopene ble det, uten kirkedepartementets godkjennelse, bestemt at Fjellbu skulle holde sin høymesse kl. 14.00.
Festgudstjenesten ble avholdt uten nattverd, og med hirden gående i formasjon. Det var hovedsakelig SS-folk som deltok, vanlige folk kom for å delta i Fjellbus gudstjeneste.
Den tyske høsten
Fra bortførelsen av Schleyer til den harde RAF-kjernens død i fengsel
Da regjeringen, i motsetning til ved bortføringen av Peter Lorenz to år tidligere, ikke ville gå med en utveksling, forsøkte RAFs forbundsfeller i PFLP (Kommando Martyr Halimeh) å øke presset ved å kapre Lufthansa-flyet «Landshut». Etter en lang ferd gjennom Middelhavet og den arabiske verden og drapet på flykapteinen Jürgen Schumann, landet flyet på lufthavnen i Mogadishu i det østafrikanske landet Somalia, hvor det ble stormet av tyske kommandosoldater. Alle gislene ble befridd, men av de fire terroristene (Zohair Youssif Akache alias kaptein Mahmud, Souhaila Andrawes, Riza Abbasi, Nadia Duaibes alias Shanaz Holun) overlevde bare Souhaila Andrawes.