cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mary Somerville
Andre utenlandsopphold – Frankrike og Sveits
Sommeren 1832, året etter bokutgivelsen, flyttet familien Somerville til Paris. Året før hadde en større koleraepidemi nådd Storbritannia, inkludert London-områdene. Mary hadde vært syk to ganger, og det tok lang tid før hun kom seg etterpå. William insisterte på at hun burde endre omgivelser, og ordnet det slik at de kunne reise tilbake til Paris. De tok også med sine to døtre – Martha og Mary – som nå var 15 og 17 år gamle. For Mary ville dette bli en tur tilbake til et sted hun allerede var kjent. Her hadde hun gode muligheter for hvile og avkobling i sosiale lag hun trivdes i og ville bli godt mottatt i. For døtrene ville dette bli deres første tur utenlands. Begge snakket fransk, i tillegg til tysk og engelsk. De hadde ikke noen spesiell interesse for matematikk og vitenskap, men var utadvendte og klarte seg bra i selskapslivet. Paris hadde også, i enda større grad enn London, lidd under kolera-epidemien, men dette bekymret ikke William. Dette var også kort tid etter Julirevolusjonen i 1830, men dette ble heller ikke sett på som noe stort problem for familien.
Verdensligaen i volleyball 2015
Verdensligaen i volleyball 2015 ble arrangert i Rio de Janeiro i Brasil i 2015.
Mary Somerville
Andre utenlandsopphold – Frankrike og Sveits
I Paris ble de godt mottatt, og mange større selskaper ble arrangert til ære for Mary. Familien fant et komfortabelt sted de kunne bo, ansatte tjenestefolk og datteren Martha fikk ansvaret for den daglige husholdningen. I løpet av de neste månedene deltok Mary og døtrene i aktivt i selskapslivet i Paris. Her tilbrakte de tid sammen med gamle venner – blant annet vitenskapsmennene François Arago, Alexis Bouvard og Siméon Denis Poisson – og fikk nye bekjente. Her fikk Mary også nye gode kontakter med franske matematikere og astronomer. Den vitenskapelige sosieteten i Paris var på denne tiden blant de ledende i Europa på sitt felt, og Mary gled rett inn.
I november 1832 reiste William hjem for å fortsette i sitt arbeid som lege ved sykehuset i Chelsea, mens Mary og døtrene ble værende i Paris i totalt 10 måneder, frem til mai 1833. I hele perioden var Mary opptatt av at døtrene skulle få fullt utbytte av oppholdet i Paris også utenfor vitenskapelige kretser. Her tok de i stor grad del i det sosiale livet, ble invitert på besøk både i og utenfor Paris. De gikk sammen på operaen og teaterforestillinger, og deltok på ball og andre arrangementer. Mary fikk for vane å utføre sitt eget arbeid på formiddagen, for deretter å delta i selskapslivet på ettermiddagen og kvelden.
Haagen Høye
Haagen Olsen Høye (født 1803 i Rendalen, død 22. januar 1874 i Rendalen) var lærer, gårdbruker på «Klokkerstua» ved Søndre Høye, eiendomsinvestor, legatstifter og ordfører i Rendalen 1852–53.
Mary Somerville
Andre utenlandsopphold – Frankrike og Sveits
Mot slutten av oppholdet i Frankrike dro familien til Sveits. William kom tilbake til familien i august 1833, og de dro sammen til Genève. Her sluttet Worozow Grieg seg til følget, i tillegg til noen av hans venner. De tilbrakte tilsammen seks uker her. I brevene fortelles det om mye friluftsliv og gode helseeffekter av dette. De skriver også stadig om nye bekjentskaper, denne gangen spesielt for døtrene, som i Marys øyne nå var utlært til å ta del i selskapslivet i et hvilket som helst land. De dro tilbake til Chelsea igjen høsten 1833.
Haagen Høye
Han var ugift og barnløs. I Bulls bygdebok beskrives han som «en original, meget sparsommelig og tunghørt. Han tjente en hel formue på gaardkjøp og høihandel, men testamenterte det hele til legater for øvre bygd.» Ved folketellingen i 1965 bodde han ikke i Klokkerstua, men hos brorsønnen Jon Olsen (1841-1902) på Søndre Høye. I 1873 solgte han Klokkerstua til brordattera Ingeborg Jonsdatter (1839-1909).
Mary Somerville
On the Connexion of the Physical Sciences
I Paris arbeidet Mary på det som kom til å bli hennes neste bok, On the Connexion of the Physical Sciences. Denne hadde hun allerede startet på før utgivelsen av Mechanisms of the Heaven. Også denne gangen var det Brougham som kom med forslag om en bok, denne gangen som et forsøk på å favne flere vitenskapelige felt og vise hvordan alle disse hang sammen. Boken baserte seg på ideer som ble presentert i forordet Preliminary Dissertation i On the Mechanism of the Heavens. Tematikken var mye bredere, men fokuserte på stor grad på nyere utvikling innen ulike vitenskapelige områder. Til forskjell fra den første boken omfattet denne et felt hun ikke hadde særlig mye erfaring med; den tok likevel langt kortere tid å fullføre. Mens den første boken kun var en oversettelse, og tildels en utvidelse, av én annen persons arbeid, var denne boken en mye mer generell gjennomgang av mange personers arbeid og nyere oppdagelser.
Da hun skrev sin første bok hadde Mary i stor grad holdt prosjektet sitt hemmelig. Denne gangen involverte hun nå flere ledende vitenskapsmenn og fikk mye hjelp og innspill av disse underveis. Her arbeidet hun blant annet tett med Michael Faraday, William Hyde Wollaston og Whewell. De første sporene av arbeidet med boken som finnes i kildene som er tilgjengelige, er en brevutveksling med naturforskeren William Broderip fra mars 1832. I disse brevene skriver Broderip, som svar på Marys spørsmål, om dyre- og plantelivet i Himalaya. Svarene hun får skriver Mary om, og nevnes i boka i et avsnitt på rundt 200 ord. Hun nevner også planene sine til Whewell, i april 1832, og spør om hjelp til å lese igjennom noe av det hun har skrevet. Når familien senere reiser til Frankrike nevner hun også arbeidet sitt til François Arago raskt etter ankomst, og Arago tilbød seg å sende henne tekster som muligens kunne være interessante for henne. På denne måten var hun åpen om arbeidet sitt med en ny bok til alle i umiddelbar omgangskrets. Basert på brev som har blitt bevart for ettertiden vet man også at minst seks personer, eksperter fra ulike felt – ble bedt om å lese igjennom hele eller deler av boken før den ble publisert, for å fange opp eventuelle feil og mangler.
Boken i seg selv omfattet alle temaer hun regnet som sentrale under begrepet «fysisk vitenskap». Tematisk tar den for seg fysisk astronomi, materialvitenskap, lyd, lys, varme, temperatur, meteorologi, fysisk geografi, elektrisitet, magnetisme, og til slutt beskrivende astronomi. Fysisk astronomi gis mest plass, men også lys og magnetisme er omfattende omtalt. Arbeidene på elektrisitet og magnetisme omfatter mye av Faradays arbeid, som for det meste ble utført i tidsrommet 1831–1834. Faraday selv ble bedt om å lese igjennom bokmanuskriptet og ga presise, gode tilbakemeldinger. Boken ble skrevet populærvitenskapelig, og Mary fokuserte på å gjøre teksten lett tilgjengelig. Samtidig måtte teksten være vitenskapelig presis. Mary uttrykte selv at det å balansere disse to idealene var utfordrende. Det endelige verket var en tekst ikke inneholdt matematiske formler. Det ble imidlertid hintet til eksistensen av disse i mange tilfeller. Boken var også rik på numeriske data. Boken gir en god oversikt over samtidens vitenskapelig arbeid, og er rikelig krydret med referanser til andre tekster. I den første utgaven nevnes John Herschel 18 ganger, Faraday 17 ganger, Laplace 16 ganger, Jean-Baptiste Biot 10 ganger og Arago 9 ganger. I tillegg er en rekke andre nevnt et par ganger.
Den sjuende utgaven av boken ble utgitt etter dette igjen, og omfatter en tekst som beskriver denne oppdagelsen. Også tekstene innen elektromagnetisme ble oppdatert i senere utgaver, basert på nyere oppdagelser, og Faradays elektrolyselov ble for eksempel nevnt i den andre, men ikke i den første, utgaven av boken. Tilsammen kom det ut ti ulike utgaver, den siste i 1877, etter Marys død.
Mottagelse og omtale
Boken ble, som den første, godt mottatt i vitenskapelige kretser – men solgte også mye bedre. Den ble utgitt i flere reviderte opplag, samt oversatt til tysk og italiensk. Den første utgaven av boken ble utgitt i februar 1834. Dette var etter at familien igjen hadde flyttet tilbake til Chelsea. Allerede i mars var første utgave, trykket opp i 2000 utgaver, utsolgt fra trykkeriet. Boken fikk gode anmeldelser, og ble beskrevet som underholdende og lettskrevet, samtidig som den var faglig korrekt. Mens utgivelsen i Storbritannia foregikk under ordnede former, der Mary ble tildelt 2/3 av inntektene fra boksalget, ble det også trykket opp piratutgaver av boken i USA. Dette var flere tiår før man fikk lover om opphavsrett; på denne måten ble Marys arbeid, både i sin helhet og delvis, utgitt i USA, men uten noen formelle avtaler eller noen form for inntekt tilbake til det opprinnelige forlaget.
Begrepet «fysisk vitenskap» var på denne tiden hverken veldefinert eller veletablert. På denne siden utviklet mange vitenskapelige grener seg parallelt, og de ulike arbeidene var ikke nødvendigvis alltid velorganisert i logiske undergrupper. Flere andre jobbet med å definere og organisere de ulike vitenskapsgrenene, deriblant Marys tidligere mentorer William Playfair og Whewell. Mary kjente godt til deres arbeid. Hun gjorde ikke noe forsøk på å komme med noen videre detaljert oppdeling – tvert imot forsøkte hun å formidle hvordan alt hang sammen. Hva hun tok med i boken og hva hun utelot anses som angivende for hva som ble tatt med videre under paraplyen «fysisk vitenskap». Her ble for eksempel kjemi og geologi utelatt, mens astronomi ble tatt med. Også det engelske ordet «scientist» kan knyttes til utgivelsen av denne boken. Vitenskapsmenn og -kvinner hadde ofte blitt omtalt som «philosopher», men dette ble kritisert for å være et for vidt begrep. Når Whewell skulle omtale Connexions, foreslo han å isteden bruke ordet «scientist». Han så på det som et begrep som skulle omfatte generell vitenskap, etter mønster av ord som artist, economist, atheist og schiolist. Ordet ble raskt fanget opp av andre igjen og i 1840 formelt definert av Whewell som «en som dyrker vitenskapen på generell basis».
I samme omtale omformulerer Whewell linjer fra diktet «Lines on Milton» av John Dryden. Her bytter han ut Homer, Vergil og Milton med Hypatia av Aleksandria, Maria Gaetana Agnesi av Italia, og Mary Somerville:
Whewill beskriver henne her også som en av Englands store stjerner i vitenskapen, til tross for hennes skotske opphav.
Da fysikeren Thomas Kuhn over hundre år senere hadde en gjennomgang av vitenskapens utvikling på 1800-tallet så han utgivelsen av Connexions i sammenheng med den vitenskapelige utviklingen som skjedde i 1830-årene. Etter 1830-årene så forskere i større grad sammenhenger mellom fenomener som de tidligere hadde behandlet hver for seg.
Anerkjennelse, økonomiske vanskeligheter og videre arbeid
Utgivelsen førte også til at statsministeren, etter forslag fra Robert Peel, innførte en betydelig årlig pensjon som anerkjennelse for hennes bidrag innen litteratur og vitenskap. Pensjonen kom godt med for familien var ikke spesielt godt økonomisk stilt. Deres eneste inntekt var fra Williams arbeid som lege. Familien Somervilles økonomiske situasjon var relativ ustabil, og de levde til tider over evne. Dette var imidlertid i store deler utenfor Marys kontroll. Utover daglige husholdningsutgifter var det hovedsakelig William som tok seg av familiens økonomi, som han i liten grad diskuterte med Mary. To måneder etter at Mary ble tildelt en årlig pensjon fikk hun vite at William også sto ansvarlig for et større lån for fetteren sin, som ikke hadde blitt betalt tilbake. Dette kom til å prege familiens økonomiske situasjonen i rundt 15–20 år frem i tid, helt til lånet var ferdig nedbetalt. Til tross for at den økonomiske situasjonen var alvorlig, holdt de all informasjon om dette privat. Utad virket det som om de var godt stelt økonomisk sett – og at det å leve sparsommelig og nøysomt var et valg fremfor en nødvendighet.
For å hjelpe den økonomiske situasjonen gjorde Mary sitt for å bidra, både ved å redusere familiens utgifter, samt ved å skrive for å få litt inn i inntekt. Offentlig uttrykte hun imidlertid at hun gjorde det kun for å ha noe å gjøre. I 1835 skrev Mary en populærvitenskapelig artikkel om kometer, der hun spesielt fokuserte på Halleys komet. Artikkelen ble først skrevet i påvente av at Halleys komets gjenkomst. Høsten 1835 passerte den jorden, godt synlig fra England. Mary beskriver i notatene sine at de så den klart og tydelig, med en klar, sirkelformet kjerne. Essayet hadde på den tiden enda ikke blitt gitt ut, og måtte i etterkant skrives om til å omhandle fortid – ikke fremtid. Her inkluderte hun også beskrivelser av hendelsen fra ulike ledende astronomer. Den endelige artikkelen ble endelig utgitt i begynnelsen av desember i Quarterly.
Mary fortsatte også å jobbe med reviderte utgaver av On the Connexion of the Physical Science. Nytt materiale ble tatt med og eldre materiale oppdatert og forbedret. Den tredje utgaven av boken kom ut i april 1836. Den inneholdt blant annet en større, utvidet seksjon om kometer, basert på artikkelen hun skrev om samme tema. I oktober samme år rangerte den først på listen over forlaget Murrays bestselgende vitenskapelige utgivelser.
Bellamyclus
Bellamyclus er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Mary Somerville
«Expériences sur la transmission des rayons chimiques du spectre solaire à travers différents milieux»
I samme periode utførte Mary en rekke nye eksperimenter, til det som kom til å bli hennes andre vitenskapelige artikkel. Hun ville undersøke hvorvidt stråler fra solen oppførte seg på samme måte som vanlige lysstråler. På denne tiden var disse kjent som «kjemiske stråler» – i dag er disse omtalt som ultrafiolett stråling. Gjennom enkle, men nøye utførte eksperimenter, undersøkte hun hvordan strålene passerte gjennom ulike medier, som ble målt ved kjemisk avtrykk på et papir impregmert med klor. Hun fant ut at flest stråler gikk igjennom saltstein, i mindre grad igjennom blått og fiolett glass, og minst igjennom grønt glass. Hun beskrev eksperimentene i brev til Arago, som også var interessert i fenomenet. Arago inkluderte deler av brevene hun skrev til ham i en rapport som han sendte inn til Comptus rendus, og dette anses som Marys andre vitenskapelige artikkel. Rapporten ble publisert under tittelen «Expériences sur la transmission des rayons chimiques du spectre solaire à travers différents milieux ; par madame Somerville», på fransk, i 1836.
Bellamyclus
Levevis
Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.
Mary Somerville
Første opphold i Italia
Juli 1937 fikk William gulsott, med etterfølgende feberanfall, og ble rådet til å reise bort fra Chelsea til et bedre klima. Først reiste de ut av London. I september ble William innvilget en seks måneders lang permisjon fra sykehuset – og sønnen James C. Somerville, som også hadde blitt lege, ble vikar. Mary og William, samt døtrene Martha og Mary, reiste deretter til Italia. Avreisen skjedde raskt, ettersom de fryktet at å vente kunne få fatale konsekvenser.
Bellamyclus
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Mary Somerville
Første opphold i Italia
I Italia fant familien tilbake til en sedvanlig rutine med å kombinere vitenskap og selskapsliv. De hadde ikke noe fast tilholdssted, men reiste fra sted til sted. Sammenlignet med andre europeiske land var den vitenskapelige kretsen i Italia begrenset, så deres sosiale nettverk var mer knyttet til engelskspråklige kretser, og ikke så mye vitenskapelige kretser. Det var imidlertid unntak, de fant også venner med interesse for vitenskap, og de holdt til en viss grad kontakten med tidligere venner ved hjelp av brevveksling. I Firenze i Toskana fant de den største vitenskapelige kretsen, mens klimaet rundt Roma var best for Williams sykdom. I Firenze ble de blant annet kjent med hertug Leopold II, som ga Mary fast tilgang til biblioteket sitt. Her kom hun til å finne mye materiale for det som kom til å bli hennes neste bok, Physical Geography. Selv om de stadig kom til nye steder, opprettholdt Mary sin daglige rutine – hun skrev om morgenen, og hadde besøk av venner på kveldstid. William fikk utvidet permisjonen to ganger, med seks ytterligere måneder hver gang. Våren 1840 sa han imidlertid opp sin posisjon som lege, og fikk tildelt en årlig pensjon på halv lønn.
I løpet av tiden i Italia bosatte de seg flere steder – i løpet av årene 1840–1845 besøkte de, blant annet, Roma, Firenze, Siena, på landsbygda i nærheten av Albansjøen, Perugia, Venezia, Ferrara, Ravenna og Bologna. Fargene i naturen gjorde at Mary begynte å male igjen. Hun studerte også områdets geologi og fauna, som hun sammenlignet med den hun kjente fra Skottland. Samtidig fortsatte hun å skrive på boken, og dette arbeidet opptok henne mange timer hver dag. Her utførte hun også eksperimenter for det som skulle bli hennes tredje artikkel, om hvordan solspekteret påvirket plantesaft.
I løpet av tiden i Italia reiste Mary én gang tilbake til England alene, fra sommeren 1843 til sommeren 1844, der hun besøkte venner og familie og samtidig fortsatte kontakten med andre forskere. Etter sommeren 1846 besluttet de igjen å reise tilbake til England, denne gangen sammen, ettersom Williams helse hadde bedret seg betraktelig og de nå regnet ham som frisk nok til å gjennomføre en slik reise. Mary hadde nå fullført manuskriptet til sin neste bok, og var klar for å få det publisert.
«On the Action of the Rays of the Spectrum on Vegetable Juices.»
Hennes venn John Herschel, som var en nøkkelperson i utviklingen av kjemisk fotografering, hadde siden 1840 jobbet med å se på lys og plantesaft, der han blant annet forsøkte å bruke plantejuice til å skape fargefotografier. I 1842 rapporterte han om dette i artikkelen «On the Action of the Rays of the Solar Spectrum on Vegetable Colours, and on some new Photographic Processes», der han så på effekten sollys hadde på papir dekket av blomster- eller plantesafter.
Under det første oppholdet i Italia gjennomførte Mary en rekke systematiske eksperimenter der hun så videre på dette. Hun studerte spesielt hvordan ulike deler av lysspekteret påvirket plantesaft, spesifikt fra grønnsaker. Hun prøvde også å tilsette ulike kjemikalier – herunder blant annet destillert vann, alkohol og svovelsyre. Hun malte væsken på et papir, og dekket til deler av papiret med et fast objekt. Deretter utsatte hun papiret for lys sendt igjennom en prisme, for å få de ulike delene av spekteret, og så på i hvor stor grad lyset bleket området som ikke var tildekket. Ved å eksperimentere med ulike planter, ulike kjemikalier, og ulike deler av lysspekteret fant hun ut at den enkelte plantesaft reagerte på ulike deler av lysspekteret, og at å blande ut saften med svovelsyre hadde en forsterkende blekende effekt. Mary skrev ned fremgangsmåten og resultatene hun kom frem til i en notatbok kalt Experiments on light in Rome, som i dag befinner seg i Bodleian Library i Oxford.
Mary kunne fordi hun var kvinne, ikke få noe publisert, men med Herschel som korrespondent ble brevet hennes sendt videre til Royal Society. Resultatene ble offentlig publisert i en artikkel i foreningens tidsskrift The Philosophical Transactions of the Royal Society i 1845, og regnes som Marys tredje vitenskapelige artikkel. Eksperimentene Herschel startet med å undersøke, og som Mary utviklet videre, ga opphav til en teknikk som på engelsk kalles for anthotopy. Dette var egentlig en tidlig form for kjemisk fotografering. Anthotopy tar imidlertid veldig lang tid å fremstille, og andre teknikker viste seg ganske snart å være mer effektive for å skape fotografiske bilder.
Physical Geography
Physical Geography var den første boken utgitt på engelsk som ga en overordnet beskrivelse av verdens geografi – til tross for at hun aldri hadde reist utenfor Europa. Den ble den mest solgte av Marys bøker. Mary arbeidet på denne under oppholdet i Italia, og den var klar for utgivelse da hun dro tilbake til England i 1846. Tilsammen tok det henne ti år å skrive boken. Som for Connexions samlet hun materiale ved å lese andres arbeid, samt ved brevveksling med personer hun hadde truffet.
Da ekteparet ankom London oppdaget Mary at den prøyssiske geografen Alexander von Humboldt nylig hadde gitt ut en bokserie, Kosmos, som var veldig lik hennes egen ikke utgitte bok i innhold. Mary vurderte å kaste bort manuskriptet sitt, i frykt for at det ikke lenger ville være noen interesse for det. Hun valgte likevel å gi ut sitt eget arbeid, etter råd fra sin ektemann og fra John Herschel. Boken kom ut i 1848 – dedikert til Herschel. I boken refererer hun mange ganger til Humboldts arbeid, og bruker hans verk som kilde for sin egen. I ettertid sendte hun en utgave til Humboldt, og fikk tilbake et brev full av ros av samtlige tre bøker. Humboldts bok var dessuten skrevet på tysk, mens hennes var på engelsk.
Boken i seg selv gir en altomfattende beskrivelse av Jorden – dens landformer, kreftene som er i bevegelse på den, vegetasjon og dyreliv. Den kombinerer det man tradisjonelt regner som geografi med betraktninger fra geologi, fauna og botanikk. Boken starter med å beskrive Jorden satt i solsystemet, og grunnleggende geologiske strukturer. Den går deretter fort over til å beskrive landmasser og bevegelsen av kontinentenene, og en beskrivelse av fjellkjeder og vulkaner. Deretter beskriver hun vannmasser – hav, tidevann, elver og innsjøer. Med et vitenskapelig blikk tar hun også for seg krefter som påvirker Jorden på ulike måter – lys, varme, elektrisitet og magnetisme. Fra å beskrive de fysiske forutsetningene går hun deretter over til å beskrive liv på jorden – vegetasjon, insekter, fisker, reptiler, et spesielt langt kapittel om fugler, og deretter et om pattedyr. Hvert tema er organisert i henhold til geografiske regioner, vanligvis kontinent for kontinent. Boken ender med en beskrivelse av mennesket, hvor hun også beskriver hvordan hun anser vitenskap og teknologi som essensielt for fremtiden. Helt til slutt i boken laget hun oversikttabeller som tallfester det hun har beskrevet i ord i teksten. Både tabellene og teksten forøvrig var rikelig utstyrt med referanser eller forslag til videre lesning, slik at interesserte lesere kan finne mer om de ulike temaene ved å følge disse.
Sammenlignet med sine tidligere bøker var Physical Geography mer observerende, beskrivende og formidlende – og mindre analytisk og teoretisk. Naturbeskrivelsene er rike på detaljer av lys og farge, og verden er beskrivet på en poetisk måte. Opplysningene blir likevel i stor grad tallfestet, med tall for høyder, størrelser, posisjoner og tidsskalaer. Hun formidler en beskrivelse av verden basert på fysiske skiller fremfor politiske, menneskeskapte regioner. Som i Connexions beskriver hun hvordan alt henger sammen – denne gangen i et mer økologisk perspektiv, der hun ser på abiotiske faktorer og levende vesener som en del av et balansert kretsløp. Hun anser dette som skapt av Gud, omtalt som «the Almighty» og «Providence», og ser ingen motsetning mellom moderne økologiske og geologiske teorier og kristendom. Avslutningsvis beskriver hun hvordan mennesket, som hun ser på som satt høyere enn andre arter, likevel også er avhengig av og lever i samspill med naturen. Menneskesynet hennes er karakteristisk for romantikken, med en tro på fri vilje og optimisme over determinisme. Hun ser på den vitenskapelige og politiske utviklingen som overordnet positiv – som for eksempel at kolonialisme overordnet bidrar til at menneskeheten blir bedre knyttet sammen, samtidig som hun var sterkt imot slaveri.
Lege og oppdagelsesreisende Sir Henry Holland skrev om boken i en anmeldelse i Quarerly Review at den var den første til å «anse geografi som en uavhengig vitenskapsgren». På samme måte som Connexions definerte området «fysisk vitenskap», anså han innholdet av boken som angivende for hva som skulle anses som «fysisk geografi». Boken inspirerte også andre forfattere til å gi ut lignende bøker. For sitt arbeid med Physical Geography fikk hun Victoria Medal of Honour fra Royal Geographical Society.
Det andre oppholdet i Italia
Ekteparet besluttet igjen å reise tilbake til Italia. De la veien om Salzburg i Østerrike i påvente at at den første italienske frigjøringskrig skulle gå over. Deretter dro de til venner i Nord-Italia. Herfra fortsatte de sin omreisende levemåte, der de oppholdt seg i ulike områder for kortere eller lengre perioder. I denne tiden bodde de blant annet i Torino, Genova og Firenze. I Firenze ble familien vitne til Napoleon III første invasjon av Italia. Invasjonen gikk fredelig for seg; de så kongefamilien forlate byen og kunne ellers i stor grad fortsette sitt vanlige liv. Stemningen var spent og toskanerne var negative til Napoleons fremdrift, men det var ingen kamper eller uroligheter rundt byen.
William ble plutselig syk i denne perioden, og døde 26. juni 1860, etter tre dagers sykeleie. Mary og hennes to døtre valgte, til tross for at de nå kunne ha reist tilbake til England, å bli boende i Italia. Mary startet å skrive enda en bok, og familien flyttet sammen til La Spezia der hun fortsatte arbeidet sitt. De opplevde derfor hendelsene rundt Giuseppe Garibaldis forsøk på å samle Italia, og var også i La Spezia da Garibaldi senere ble sendt som fange til byen. I denne tiden ble hun også selv syk, og i lang tid var hun avhengig av hjelp fra andre. Våren etter, i 1865, kom hennes sønn Woronzow for å besøke henne sammen hans kone Agnes. Dette ble siste gang hun så ham; han døde i oktober 1865, seksti år gammel.
On Molecular and Microscopic Science
Det gikk ti år før Mary fullførte sin fjerde bok, Molecular and Microscopic Science. Hun skrev på boken fra hun var 79 til 89 år gammel. Bakgrunnen for boken var oppfinnelsen av mikroskopet og det som ble utforsket ved hjelp av det. I løpet av årene hun skrev boken ble mange nye oppdagelser gjort og det det var stadig nye ting å skrive om.
Prosessen med få boken publisert var komplisert. Redaktøren i Murray, som nå var John Murray jr., sønn av tidligere redaktør, var tvilende til prosjektet. Brevene hun mottok fra ham, viser at han først sendte det til én ukjent vitenskapsmann for at å få det gjennomlest. Denne ønsket imidlertid ikke å ta på seg oppdraget ettersom han mente at store deler av manuskriptet måtte skrives om. Murray spurte deretter John Herschel om å ta på seg arbeidet som kritiker, og denne var utelukkende positiv til prosjektet. Herschel korrekturleste særlig nøye de delene som hadde med fysikk å gjøre. Også den irsk dikteren Thomas Moore ble spurt om å korrekturlese manuskriptet. Ytterligere fire andre bidro i korrekturlesningen, og alle ble takket i forordet til boken.
On Molecular and Microscopic Science gir først og fremst en beskrivelse av sin samtids kunnskap om strukturer og organismer som er mindre enn det som kan sees med det blotte øyet. Hun beskriver fysikk, kjemi og særlig biologi på mikronivå; som oppdaget og beskrevet av andre – fysikere, kjemikere og biologer. Hun satte seg inn et stort tekstmateriale for å få oversikt over pågående forskning på materialer og mikroorganismer.
Verket ble utgitt i to bind. Det første bindet hadde én del om atomer og molekyler og én del om planter. Andre bind omfattet beskrivelser av dyreliv. Bøkene var også godt illustrert, med tilsammen 180 tegninger for å komplettere teksten. Enkelte av illustrasjonene var fullsides illustrasjoner trykket i kremhvitt og koboltblått. De aller fleste var imidlertid relativt enkle – først og fremst laget for å illustrere, og ikke for å være estetiske. Illustrasjoner var kostbare, og redaktøren, John Murray jr., var nølende til å ta dem med – men Mary insisterte, og fikk det som hun ville.
De siste årene
Etter utgivelsen av Molecular and Microscopic Science flyttet Mary og hennes to døtre til Napoli. Til tross for sin høye alder var tanken klar, og hun fulgte fortsatt med på den vitenskapelige utviklingen. I tillegg begynte hun å skrive på sin selvbiografi. Denne ble fullført av datteren Martha to år etter hennes død. I Napoli ble hun introdusert til astronomen Annibale de Gasparis, som holdt oppsyn med Capodimonte austronomiske observatorium. Gradvis ble hun også kjent med andre i Napolis intellektuelle kretser, og hun ble valgt til æresmedlem av den vitenskapelige organisasjonen Accademia Pontaniana. Fra huset hun bodde i kunne hun også se direkte mot den aktive vulkanen Vesuv. Hun gikk også opp på selve fjellet, samt tilbrakte tid ved observatoriet Osservatorio Vesuviano som lå like ved krateret. Familien tilbrakte også en del tid i Sorrento, spesielt i sommermånedene.
I forbindelse med John Stuart Mills underskriftskampanje for kvinnelig stemmerett i 1866, sendte hun sin egen og døtrenes underskrifter fra Italia. I en ny kampanje to år senere, skrev Mill til Mary og spurte om hun kunne være den første til å skrive under. Mary var også forkjemper for kvinnelig utdannelse. Da Griton Collage ved Cambridge University ble åpnet i 1869, spesielt opprettet for kvinner, besluttet hun å etterlate sin samling av vitenskapelige skrifter og bøker til denne institusjonen.
Etter utgivelsen av sin siste bok, som i stor grad omhandlet biologi, begynte hun igjen å fokusere på matematikk. Hun uttrykte selv usikkerhet med hensyn til om hun hadde brukt livet sitt riktig ved å skrive populærvitenskapelige bøker – eller om hun burde ha fokusert på kun matematikk, som på mange måter var hennes fremste interesse. Hun fikk tilsendt bøker om matematikk fra England, og leste flere timer hver dag. Hun tok blant annet for seg lineær- og assossiativ algebra. Den siste matematiske utfordringen hun tok for seg var studiet av tall representert ved kvaternioner.
Natten den 29. november 1872 døde Mary Somerville i deres hjem i Napoli. Hun ble gravlagt på kirkegården Il Cimitero degli Inglesi («Den engelske kirkegården»). Døtrene Martha og Mary er gravlagt samme sted.
Av Marys seks barn var det tre som nådde voksen alder – Woronzow Greig, Martha Somerville og Mary Somerville. Greig var utdannet advokat, men samtidig også alltid interessert i vitenskap. Dette kommer tydelig frem i de mange brevene de utvekslet. Han ble valgt til å være Fellow of the Royal Society i 1833. Greig giftet seg, men ekteparet fikk ingen barn som vokste opp. Imidlertid hadde han én datter fra utenfor ekteskap, Jane Ernestine Rowland, født 1825, som han hele livet holdt hemmelig for sin ektefelle Agnes.
Etterlatt materiale
Mary Somerville utvekslet i løpet av livet mange brev med venner og bekjente, der hun både beskrev hendelser, holdt kontakten, og diskuterte vitenskap. Mange av disse brevene er bevart for ettertiden. Hun organiserte en del av brevene i en samling som hun kalte for «Letters of Celebrities», bestående av en innholdsfortegnelse og ti mapper. Hun skrev også en selvbiografi, for ettertiden bevart som to manuskripter. Brevene og manuskriptene gjør at mye er kjent fra Marys liv og virke, sett fra hennes eget perspektiv. Mye av materialet som ble bevart for ettertiden har blitt donert til Somerville College av etterkommere av familien Fairfax.
Personal recollections
I 1867 eller 1868, i en alder av 87–88 år, begynte Mary å organisere brev, tidligere manuskripter og å skrive ned minner, med tanke på å bevare dem for ettertiden. Hun nevner prosjektet i et brev til svigerdatteren Agnes Greig i august 1868. Hun må ha blitt ferdig med førsteutkastet innen mars 1869. Hun mottok da et brev fra John Herschel der han rådet henne til å vente med utgivelsen til etter hennes død – da han antok at hennes budskap da ville få større interesse. I de neste par årene, antagelig helt til hennes siste leveår i 1872, skrev hun et andre utkast. Håndskriften er betydelig endret fra det første til det andre utkastet, og var særlig ustabil mot slutten. I mars 1873 mottok John Murray manuskriptet, og arbeider på det i et halvt års tid. Boken kom så ut i oktober 1873, under tittelen Personal recollections, from early life to old age, of Mary Somerville: With selections from her correspondence. Den solgte relativt godt og fikk generelt gode anmeldelser. I ettertiden har boken også blitt sett på som et bidrag til feministisk litteratur, ved at den også beskriver utfordringer Mary opplevde som kvinne i sin samtid.
Personal Recollections inneholder vitenskapelige beskrivelser, som støtter opp om hennes øvrige utgivelser, men også detaljerte beskrivelser av blant annet middagsselskaper, besøk til og av venner og bekjente, turer og ferier. Det sosiale nettverket hadde stor betydning for Marys vitenskapelige arbeid, og opplysninger fra disse er til hjelp for å forstå hennes øvrige arbeider. I boken uttrykker hun at hennes viktigste personlig egenskap antagelig var utholdenhet, men også beskjedenhet og uavhengighet. I sosiale sammenhenger var hun ikke utpreget utadvendt – noe hun antok kom fra hennes relativ ensomme barndom. Hun uttrykte også at hun ikke var særlig god til å argumentere for sin sak i diskusjoner. Hun anså seg også som liberal, både politisk og religiøst, og at hun og ektemannen sto relativt likt i så måte. Hun så heller ingen konflikt mellom sin egen kristne tro og vitenskapen. Det fremstår også i boken at Mary var en forkjemper for dyrs rettigheter. Hun engasjerte seg spesielt i kampen mot viviseksjon. Også hennes frustrasjon knyttet til mangelen på kvinners rettigheter, spesielt i forbindelse med mangel på mulighet til utdanning og manglende stemmerett, kom klart frem. Mange av de siste ble imidlertid tatt ut av manuskriptet før utgivelsen i 1873.
Begge manuskriptene Mary skrev er bevart for ettertiden. Etter at hun gikk bort tok datteren Martha over. Hun endret på manuskriptet i samarbeid med John Murray og hans redaktører. Boken som ble utgitt i 1873 manglet dermed enkelte deler i forhold til teksten Mary skrev. Noe av dette var rene redaksjonelle avgjørelser, men mye ble også gjort for å fremme et bestemt bilde av Mary, som en god og ærefull kvinne. Veldig mye av det hun skrev om kvinners rettigheter ble tatt bort. De tok også bort andre negativt ladede bemerkninger og beskrivelser. Utelatt er også to setninger fra introduksjonen, der hun forklarer om sine motiver for å skrive ned sine erfaringer – for å vise andre kvinner at det er mulig å lære seg mer ved selvstudier selv under vanskelige omstendigheter.
Malerier
Flere av Mary malerier er bevart for ettertiden, og befinner seg på Somerville College. Årstall og sted er ofte ukjent.
Ettermæle
Etter Marys død i 1872 omtalte Londons The Morning Post henne som «en av dagens mest utmerkede astronomer og filosofer» og skrev at selv om man kunne diskutere hvilken mann som var ledende innen vitenskap, var det ingen tvil om at Mary var «dronningen av vitenskap» på 1800-tallet. Mens hun i sin samtid var godt kjent både i og utenfor vitenskapelige kretser, er navnet hennes i ettertid mindre kjent. Dette er blant annet forklart med at hun ikke selv var en utpreget forsker, slik at det ikke er knyttet for eksempel oppdagelser eller matematiske teoremer til hennes navn. Hennes rolle var først og fremst knyttet til videreformidling av andres oppdagelser som populærvitenskapelig forfatter i sin samtid.
Hajdú-Bihar
Hajdú-Bihar er et fylke (megye) i det østlige Ungarn. Fylket ligger i statistikkregionen Észak-Alföld.
Mary Somerville
Ettermæle
Somerville College ved University of Oxford, som åpnet i 1879 kun med adgang for kvinnelige studenter, er oppkalt etter henne. Det samme gjelder Somerville House i Burntisland, der hun bodde en stund; og den videregående skolen Somerville House i Perth, Australia.
Hajdú-Bihar
Fylket grenser mot Romania i sørøst (fylket Bihor). Ellers deler Hajdú-Bihar grense med de ungarske fylkene Szabolcs-Szatmár-Bereg, Borsod-Abaúj-Zemplén, Jász-Nagykun-Szolnok og Békés.
Administrasjonssenter er byen Debrecen.
Større enn kjærligheten
Større enn kjærligheten (originaltittel: The Man Who Played God) er et amerikansk drama fra 1931 regissert av John G. Adolfi med George Arliss i hovedrollen mot Bette Davis i en tidlig rolle.
Sammendrag
Når han gir en privat forestilling for en tilreisende monark, blir konsert-pianist Montgomery Royle døv når en bombe blir detonert i forsøk på å myrde den utenlandske herskeren. Karrieren hans er over som et resultat av skaden, og Royle vender tilbake til New York City sammen med søsteren Florence, hans nære venn Mildred Miller, og hans betydelig yngre forlovede Grace Blair.
Mary Somerville
Ettermæle
En liten, ubebodd øy i Barrowstredet i Nunavut i det arktiske Canada ble kalt opp etter Somerville i hennes levetid. Navngiveren var oppdageren William Parry, som også samlet inn plantefrø og mineralprøver til Mary fra ekspedisjonen. I verdensrommet er astroidebeltet 5771 Somerville og Somervillekrateret på månen oppkalt etter henne.
I kunstinstallasjonen The Dinner Party fra 1974–1979 er Mary én av 999 kvinner som har fått sitt navn skrevet på gulvet.
I filmen Mr. Turner fra 2014 er Mary en bikarakter, og spilles av Lesley Manville. Filmens hovedperson er maleren J.M.W. Turner. I filmen viser Mary frem hvordan hun utførte eksperimentene for sin første artikkel, der hun så på sammenhengene mellom lys og magnetisme. Turner og Mary var også bekjente i det virkelige liv, og Turner er nevnt to ganger Personal Recollections.
Somerville er avbildet på 10-pundsedlene fra Royal Bank of Scotland, i en ny seddelserie som ble lansert i oktober 2017.
Den 2. februar 2020 var Mary hovedpersonen i en Google Doodle. Dette var til minne om 2. februar 1826 da «On the magnetizing power of the more refrangible solar rays» ble sendt inn til Royal Society of London. Tegningen viser Mary mens hun skriver, med en stabel bøker på den ene siden, omgitt av sirkler som viser frem hennes vitenskapelige arbeid. En av dem er en tegning av planeten Neptun.
Større enn kjærligheten
Sammendrag
Montgomery oppdager at han kan lese på lepper, og han bruker dagene på å observere mennesker i Central Park fra leiligheten hans. Når han får vite om folks problemer, forsøker han å hjelpe dem anonymt. Han blir opptatt av spillet "å spille Gud" men hans handlinger er uten oppriktighet. En dag blir Montgomery vitne til en samtale mellom Grace og Harold Van Adam.
Grace forteller den unge mannen at hun virkelig elsker ham, men ikke kan forlate Montgomery på grunn av hans handicap. Montgomery blir rørt av hennes raushet, konfronterer henne og avslutter forlovelsen, slik at hun kan følge hennes eget hjerte. Montgomery fortsetter å opptre som filantrop. Men holdningen hans har forandret seg.
Borsod-Abaúj-Zemplén
Borsod-Abaúj-Zemplén er et fylke (megye) i det nordøstlige Ungarn. Fylket ligger i statistikkregionen Észak-Magyarország.
Borsod-Abaúj-Zemplén deler grense med Slovakia (regionen Košice) i nord, samt med de ungarske fylkene Nógrád, Heves, Hajdú-Bihar og Szabolcs-Szatmár-Bereg.
Administrasjonssenter er byen Miskolc.
Kvikkskifter
En kvikkskifter (engelsk: quickshifter) er en elektromekanisk enhet som eliminerer behovet for å bruke kløtsj eller manuell manipulering av gasspådrag ved skifting av gir på en manuell girkasse. Med kvikkskifter gjøre et girskifte vanligvis på under 50 millisekunder, og man kan dermed gire raskere enn med et manuelt girskift. Et enda viktigere poeng er at girskiftet blir jevnere slik at gasspådraget på hjulene blir mer lineært, med resultat at man opprettholder jevnt dreiemoment og flytter mindre av kjøretøyets vekt slik at man beholder traksjon. Dette gjør kjøretøydynamikken mer forutsigbar, og kan øke sikkerheten og komforten. Kvikkskiftere er særlig populære som oppgraderinger på racingmotorsykler. De brukes som regel med sekvensielle girkasser
Virkemåte
Nesten alle kvikkskiftere fungerer etter samme mønster:
Type sensorikk og metode for lastreduksjon kan variere.
Sensor
De fleste girskiftsensorer fungerer ved å måle trykkendring på girstangen ved skyv eller trekk (giring opp eller ned). Noen sensorer bruker istedet en lastcelle, som er en dyrere løsning, men som også kan være mer pålitelig og fri for falske avlesninger på grunn av vibrasjoner ettersom den ikke har bevegelige deler.
Mikrokontroller
Mikrokontrolleren styrer tenningen og/eller drivstofftilførselen for å redusere belastningen på girkassen ved behov. Kontrolleren kan enten være atskilt fra motorstyringsenheten (ECU) eller være integrert i en og samme enhet (hvilket betyr av ECU-en utfører kvikkskiftingen). Styringsenheten kan utføre nesten perfekte girskift i en tidsskala på noen titalls millisekunder.
Lastreduksjon
Belastningen på girkassen reduseres ved å kutte tenningen og/eller motorens drivstofftilførsel, eller ved å koble fra kløtsjen. Siden belastningen reduseres presist av mikrokontrolleren (dersom den er korrekt stilt inn) er bruk av kvikkskifter mindre skadelig for girkassen enn kløtsjløs girskifting uten en kvikkskifter.
Toveis kvikkskifter
En toveis kvikkskifter er en kvikkskifter som fungerer både ved skifting til høyere og lavere gir. De fleste kvikkskiftere i dag er toveis (noen ganger kalt auto blipper ), og dermed vil «kvikkskifter» alene vanligvis være tilstrekkelig for å vise til en toveis kvikkskifter. Det finnes imidlertid også enveis kvikkskiftere som bare fungerer i en retning. Et eksempel på dette er Kawasaki Quick Shifter (KQS) på 2016-modellen av Kawasaki Ninja ZX-10R og 2015-modellen av H2/R som bare har kvikkskift når man girer oppover.
Eksempler på ytelsesorienterte motorsykler som har toveis kvikkskiftere er BMW S1000RR og S1000R, 2017-modellene av Kawasaki ZX-10R og H2/R, Suzuki GSX-R1000/R, Aprilia Tuono og KRM Duke 390.
Nordenskiöldsloppet 2019
Nordenskiöldsloppet 2019 var et langløp i langrenn som ble arrangert 30. mars 2019. Nordenskiöldsloppet går tur/retur Purkijaur - Kvikkjokk, og er 220 km langt.
Resultater menn
Noen øvrige norske plasseringer (med plassering i herreklassen): Tommy Hågensen (17), Petter Kaarby (19), Rudi Kristiansen (20), Olav Vestøl (22), Matias Noren (28), Jørund Vala (33).
Det hende i Taremareby
Det hende i Taremareby er en norsk tegnefilmserie for barn som ble sendt på NRK Fjernsyn i 1978. Serien handler om livet i Taramareby, et sted på havbunnen med reker, flyndrer og krabber som noen av hovedkarakterene. De musikalske innslagene er fremtredende. Serien var av Anna Tystad Aronsen. Kåre Grøttum komponerte og arrangerte musikken, mens Ingebrigt Davik hadde fortellerstemmen, inkludert sang.
Serien er basert på radioprogrammet med Davik som ble sendt i barnetimen for de minste fra 1959.
Verdensligaen i volleyball 2016
Verdensligaen i volleyball 2016 ble arrangert i Kraków i Polen i 2016.
Jász-Nagykun-Szolnok
Jász-Nagykun-Szolnok deler grense med de ungarske fylkene Pest, Heves, Borsod-Abaúj-Zemplén, Hajdú-Bihar, Békés, Csongrád og Bács-Kiskun.
Administrasjonssenter er byen Szolnok.
Cyalithus
Cyalithus er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Middelsstore (12 - 18 millimeter), avlange, metallisk fargede praktbiller. Pronotum er avrundet firkantet, dekkvingene tilspissede med fine punktrader.
Levevis
Som hos de fleste andre praktbiller utvikler larvene seg i død ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Laos, Borneo, Filippinene).
Systematisk inndeling
furupraktbiller (Chrysochroinae) blir noen ganger plassert som en stamme i underfamilien Buprestinae. Slekten har noen ganger blitt plassert som en underslekt av Philocteanus
Inndelingen følger
Pakistan under VM i svømmesport 2019
Pakistan deltok under VM i svømmesport 2019 i Gwangju i Sør-Korea fra 12 til 28. juli 2019.
Kypros under VM i svømmesport 2019
Kypros deltok under VM i svømmesport 2019 i Gwangju i Sør-Korea fra 12 til 28. juli 2019.
Svømming
Kypros meldte på fire svømmere:
Verdensligaen i volleyball 2017
Verdensligaen i volleyball 2017 ble arrangert i Curitiba i Brasil i 2017.
Magnus Sirnes Hjellum
Han har representert Norge i juniormesterskap i friidrett og terrengløp fire ganger. En gang i junior-EM i terrengløp i 2012 og tre ganger i nordisk mesterskap, derav en av dem endte i sølv på 5000m i Esbo i Finland.
Fossegrenda
Fossegrenda er et område i Trondheim, rundt fem km sør for Midtbyen. Området ligger mellom Nidelva og Nedre Leirfoss i sør og vest, Nidarvoll og Sluppen i nord, Stubban og Bratsbergvegen i øst, og Leira i sørøst. Det er en del av bydelen Lerkendal. De lavere strøkene i området ble utbygd som industriområde fra 1975, og Fossegrenda er fremdeles et industri- og forretningsområde i dag. Bedrifter fra mange ulike sektorer holder til i Fossegrenda: Medisinsk utstyr (AssiTech AS), Innkjøpsorganisasjonen Proffgruppen for byggebransjen, Rennhold (Trøndervask AS), med flere.
Likevel er det også bygd ut en god del boliger i området, med hovedsakelig rekker med eneboliger, rekkehus og terrassehus. 63% av hus er eneboliger. Området har fått navnet på grunn av sin beliggenhet ved Leirfossene i Nidelva.
Kypros under VM i svømmesport 2009
Kypros deltok under VM i svømmesport 2009 i Roma i Italia mellom 17. juli og 2. august 2009.
Eliteserien i innebandy for menn 2019/20
Eliteserien i innebandy for menn 2019/20 var det øverste nivået i norsk innebandy for menn i 2019/20-sesongen. Sluttspillet og kvalifiseringen til Eliteserien 2020/21 ble avlyst grunnet Koronavirusutbruddet.
Fjærehinne
Fjærehinne (Porphyra umbilicalis) eller vanlig fjærehinne er en rødalge som er vanlig langs norskekysten. Arter i denne slekten brukes i matlaging, spesielt i østen.
Utseende
Fjærehinne består av svært tynne, delvis gjennomsiktige, rødfiolette, 5-20 centimeter lange krusete blad som kan minne om tynn plastfolie. De er festet til underlaget i et sentralt festepunkt, og har gjerne folder og revner inn mot midten. Når de tørkes blir de ganske stive. Selv om fargen kan variere med årstiden er den ofte fra brunaktig purpur til olivengrønn. På eksponerte steder kan de danne tette puter på fjellet. Særlig på beskyttede steder kan vanlig fjærehinne forveksles med purpurfjærehinne (Porphyra purpurea) og (Porphyra lacinata). Ingen av forvekslingsartene er giftige.
Livssyklus
Bladene er haploide (gametofytter) som produserer hann- og hunnlige kjønnsceller på ulike individer. Etter befrukting produserer disse diploide sporer (kalt zygotosporer) som vokser opp til en diploid sporofytt, men denne fasen er ganske liten. Etter en meiose produserer den haploide sporer som spirer til nye gametofytter.
Utbredelse
Arten er svært vidt utbredt og forekommer langs de fleste havområder. Den finnes på stein og fjell i fjæra, gjerne over rurbeltet. I Norge er den mest utbredt langs kysten fra vestlandet og nordover.
Bruk
Denne arten har tradisjonelt vært brukt i Irland og Storbritannia til å lage et geleaktig produkt kalt laverbread, som man får ved å vaske og koke algen. Laverbread er en grønnlig masse med en østersaktig smak, blant annet på grunn av et høyt innhold av jod, som gjerne stekes. Det kan kjøpes i butikken sørvest i Wales. En lignende art brukes i Japan til å produsere nori-flak, som brukes blant annet til å pakke inn sushi. Etter 5–10 minutter koketid bør den være mør nok til å spises.