cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Knud V. Engelhardt
Knud V. Engelhardt var i moderne forstand Danmarks første funksjonalistiske arkitekt. Han tok utgangspunkt i arbeidene til Thorvald Bindesbøll og Joakim Skovgaard. Ut fra dette skapte han en dansk tradisjon paret med et rasjonelt dansk formspråk innenfor den demokratiske, industrialiserte masseproduksjon. Hans tidlige død hindret hans umiddelbare innflytelse på ettertiden, men mange senere designere har lært av hans formgivning, fordi den er tilgjengelig i et bredt spekter av produkter, alt fra veiskilt, plakatsøyler og til bestikk og typografier.
Engelhardt forble ugift og er begravet på Vestre kirkegård.
Hóvbreen
Hóvbreen er en 2,5 kilometer lang isbre i Haakon VII Land på Spitsbergen, Svalbard. Den ligger på vestsida av Liefdefjorden, ved fjellet Hesteskoen.
Hóvbreen har navn etter hoven på en hest, og fjellet Hesteskoen ligger rundt breen.
The Center of the Web
The Center of the Web er en amerikansk stumfilm fra 1914 regissert av Jack Harvey.
Emas
Emas er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
North Tripura (distrikt)
North Tripura (bengali: উত্তর ত্রিপুরা জেলা ) er et distrikt i den indiske delstaten Tripura. Distriktets hovedstad er Dharmanagar.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 693,281 innbyggere i distriktet, mot 590,913 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 17,34 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 13,87 % i 2011 mot 14,49 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 971 i 2011 mot 970 i 2001.
Warren County (Georgia)
Warren County er et fylke i den amerikanske delstaten Georgia. Administrasjonssenteret ligger i Warrenton.
Haris Vučkić
Haris Vučkić (født 6. september 1992) er en slovensk fotballspiller som spiller for den kroatiske klubben NK Rijeka.
Karriere
Vučkić startet karrieren sin i slovenske NK Domžale. I august 2008 ble han forfremmet til førstelaget. Den 16. januar 2009 ble det bekreftet at Vučkić kom til å signere en kontrakt på 3 1/2 år med engelske Newcastle United. Den 1. september 2015 ble lånt ut fra Newcastle United til Wigan Athletic FC ut 2015/2016-sesongen.
1. deild 1977
1. deild 1977 var den færøyske eliteserien i fotball for herrer i 1977-sesongen.
Serien besto av 7 lag dette året. Den ble vunnet av TB Tvøroyri, mens Fram Tórshavn rykket ned og mistet plassen sin til MB Miðvágur.
Nvidia Optimus
Nvidia Optimus er en teknologi for GPU svitsjing som er skapt av Nvidia. Avhengig av ressursmengden som genereres av klientapplikasjonene, vil den sømløst kunne svitsje mellom to grafikkadaptere i et datasystem for å sørge for enten maksimal ytelse eller minimalisere bruken av elektrisk strøm fra grafisk maskinvare.
Vanligvis inkluderer plattformen integrerte grafikkprosessorer fra Intel og en høytytelses grafikkprosessor fra Nvidia. Optimus sparer batteriets levetid ved å automatisk svitsje fra grafikkprosessoren når den ikke behøves og svitsje til grafikkprosessoren når den behøves igjen. Teknologien har hovedsakelig mobile datamakiner som målgruppe, slik som nettbrett.
Domene (biologi)
Domene (regio) er en kategori som brukes innen biologisk systematikk.
Et domene omfatter ett eller flere beslektede riker.
Ulike systematikere opererer med ulike systemer, og mange bruker ingen kategori over riket. De som bruker domener, bruker denne kategorien for de aller største organismegruppene, slik som bakterier, eukaryote organismer og urbakterier.
Dagens systematikk er imidlertid mer opptatt av organismenes slektskap eller stamtre enn av kategorier. Se også liv.
Sekkebreen
Sekkebreen eller Sikilbreen er en isbre i Breheimen i Skjåk kommune i Innlandet. Han har et totalt areal på 24 km² som gjør breen til den 16. største i Norge om en ser bort fra Svalbard. Sikilbreen er også navnet på en isbre som ligger like vest for denne breen, på grensen til Vestland.
Det høyeste punktet på breen er 1930 meter over havet. En annen topp på breen ligger i øst og er 1774 meter over havet. Denne toppen har en primærfaktor på 80 meter, og er den 531. høyeste fjelltoppen i landet av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Terence Tchiknavorian
Terence Tchiknavorian (født 22. april 1992) er en fransk freestylekjører.
Han representerte Frankrike under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i åttendedelsfinalen i skicross.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han utslått i åttendedelsfinalen.
Stuart Pearson
James Stuart Pearson (født 21. juni 1949 i Hull) er en tidligere engelsk fotballspiller, mest kjent for sin tid som målfarlig angriper for Manchester United. Han spilte også for Hull og West Ham.
Pearson startet sin karriere i Hull City, der han først hadde problemer med å spille seg til fast plass på laget. Hans ferdigheter foran mål gjorde at han etter en stund fikk sitt gjennombrudd, og han ble i 1974 kjøpt opp av Manchester United for 200 000 pund. Han ble kjøpt inn etter at Manchester United rykket ned i 2. divisjon, men var en av de viktigste spillerne da klubben rykket direkte opp til 1. divisjon igjen. Han var også med på laget som slo Liverpool i FA-cupfinalen i 1977.
De neste to sesongene hos Manchester United var han sterkt plaget av skader, og forlot klubben i 1980 til fordel for West Ham. Som West Ham-spiller var han med på å slå Arsenal i FA-cupfinalen i 1980, men i 1982 måtte han legge opp som toppspiller på grunn av sine mange skadeproblemer.
Etter karrieren som spiller var han en kort tid trener for blant andre Stockport, Northwich Victoria og West Bromwich Albion. De siste årene har han vært ekspertkommentator for Manchester Uniteds TV-kanal MUTV. Han er for tiden bosatt i Spania, men er ofte på Old Trafford for å følge sin tidligere klubb i Manchester.
Stortelgslekten
Stortelgslekten (latin: Dryopteris) er en slekt av store bregner innenfor stortelgfamilien, som på sin side inngår i en større, monofyletisk orden, nemlig Polypodiales. Slekten vokser hovedsakelig i Asia, og i en viss grad ellers på den nordlige halvkule, og har minst 250 arter.
De store bregnene har korte jordstengler, og bladene sitter i rosetter nede ved bakken. Bladplatene, som de sterkt flikete eller fjærformede bladene utgjør, er oftest spisst trekantet ellerbredt lansettformet.
Sporehushopene (sori) sitter langs kanten av bladene hvor de er dekket at et slør (indusium) som er nyreformet på blad som visner om høsten.
Arter
I denne oversikten listes noen av de minst 250 artene i stortelgslekten:
Ringsel
Ringsel (Pusa hispida) er et sjøpattedyr som tilhører selfamilien (Phocidae) og er et hundelignende rovpattedyr. Seks underarter er beskrevet, hvorav to som utelukkende lever i ferskvann. Artens nærmeste slektninger er bajkalsel (P. sibirica) og kaspisel (P. caspica).
Beskrivelse
Ringselen er den minste og mest vanlige selen i Arktis. Pelsen er på oversiden gråbrun eller gråsort med avlange lyse ringer, og ensfarget lys sølvgrå på undersiden. Voksne individer blir cirka 100–175 cm lange (150 cm i snitt) og veier typisk 32–140 kg (50–70 kg i snitt). Vekten varierer gjennom sesongen, typisk fetest på høsten og magrest om våren/tidlig sommer.
Atferd
Arten anses å være svært nysgjerrig av seg. Den kan dykke til mer enn 500 m og være under vann i over 45 minutter, men typiske dykk går gjerne til 10–45 m og varer mye kortere. Det er gjerne ungdyrene som dykker dypest. Arten lever i isfylte farvann og foretrekker fastis når den hviler. Den opptrer sjeldent i store flokker, og utenom forplantningstiden er ringselen stadig på vandring etter mat langs driviskanten. Dietten består helst av pelagiske (frittsvømmende) og sympagiske (istilknyttede) fisker og krepsdyr, men den spiser også noen bentiske (bunnlevende) arter.
Ringsel utgjør et meget viktig ledd i den arktiske næringskjeden, både som rovdyr og byttedyr. Den er en arktisk selart med spesielle tilpasninger, som gjør den totalt avhengig av sjøis for reproduksjon og overlevelse. De spesielle tilpasningene gjør den samtidig meget sårbar overfor forandringer av fysiske og biologiske faktorer. Arten er utsatt for predasjon fra isbjørn, spekkhogger, håkjerring og av og til hvalross, dessuten er avkommet utsatt for predasjon fra fjellrev og polarmåke. Arten er spesielt viktig som føde for isbjørnen.
Ringsel kan bli opptil 45 år gammel, men lever mer typisk til den blir 25–30 år. Hannene blir kjønnsmodne i 5-6-årsalderen, hunnene når de er 4-5 år. Kjønnsmodne hunner får en unge årlig, som fødes som kvitunger i snøhuler (hi) som mødrene graver ut mellom skrugardene på fast fjordis i mars-april. Hannen forsvarer familie og revir, men graver seg egen snøhule. Ungen veier typisk 4-5 kg og dieperioden varer i 1-2 måneder, mens vekten økes til omkring 30 kg. Deretter felles kvitungepelsen.
Utbredelse
Ringselen har en sirkumpolar utbredelse i Nordishavet, Beringhavet og Okhotskhavet, fra cirka 35°N og til Nordpolen. Arten er hovedsakelig knyttet til polarisen i Arktis, men den besøker også fjorder i Nord-Norge.
Underarten baltisk ringsel (P. h. botnica) er stedegen for Bottenvika og Finskebukta i Østersjøen. Underarten saimensel (P. h. saimensis) lever kun i ferskvann og er stedegen for Saimensjøen i Finland. Underarten ladogasel (P. h. ladogensis) lever også kun i ferskvann og er stedegen for Ladogasjøen på Karelen i Russland.
Norsk Polarinstitutt antar at totalbestanden av ringsel utgjør cirka 2-3 millioner individer, hvorav cirka 100 000 dyr i svalbardbestanden. De understreker imidlertid at det knytter seg stor usikkerhet til antallene.
Underarter
Det er beskrevet seks underarter av ringsel, hvorav to som kun lever i store ferskvannsinnsjøer.
Fylogeni
Kladogrammet over viser slektskapet mellom de eksisterende artene i selfamilien.
The Chechako
The Chechako er en amerikansk stumfilm fra 1914 regissert av Hobart Bosworth.
Rustefjelbma
Fylkesvei 98 går gjennom bygda, og Fv281 går nordover til Bonakas og Tanagård. Ved krysset mellom de to veiene ligger Tana kirke. Om vinteren går en isvei over til østsida av Tana ved Rustefjelbma.
Ernest Chapman
Ernest William Chapman (født 11. april 1926, død 21. mars 2013) var en australsk roer som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Chapman vant en olympisk bronsemedalje i roing under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den australske båten som kom på tredjeplass i rokonkurransen for åttere bak USA og Sovjetunionen. Mannskapet på den australske åtteren var Robert Tinning, Ernest Chapman, Nimrood Greenwood, Menryn Finlay, Edward Pain, Phillip Cayzer, Thomas Chessel, David Anderson og Geoffrey Williamson som var styrmann.
Rike (biologi)
Rike (regnum) har lenge vært den høyeste kategorien som brukes i den formelle biologiske systematikken.
Et rike omfatter én eller flere beslektede rekker. Blant de obligatoriske kategoriene er riket den høyeste, men noen systematikere sammenfatter ett eller flere beslektede riker som domene. Rikene var i utgangspunktet dyre- og planteriket samt det abiotiske mineralriket, men med framveskten av mikrobiologi og stadig bedre forståelse av biologien, har grupper blitt fjernet fra de tradisjonelle to rikene og nye riker er opprettet.
Peter Saburō Hirata
Prest
Hirata studerte i Frankrike og ble presteviet den 19. juni 1939 i Paris av kardinal Jean Verdier, P.S.S. Han var i 1941 den første japaner som sulpicianernes presteselskap (P.S.S.). I 1941 vendte han tilbake til Japan og undervister som professor ved sulpicianernes presteseminar i Fukuoka.
Rike (biologi)
Systematikk
Ettersom kunnskapen om organismer har gått framover, har man blitt i stand til å kartlegge slektskapet mellom rikene i ganske stor detalj. Slektsskapet i et 6-rikes system ser slik ut:
Peter Saburō Hirata
Biskop av Ōita
I 1961ble han utnevnt av pave Johannes XXIII til første biskop av Ōita. Han ble bispeviet den 26. mars 1962 av erkebiskop Domenico Enrici og av Paul Aijirō Yamaguchi, erkebiskop av Nagasaki, og Dominic Senyemon Fukahori, biskop av Fukuoka.
Hirata deltok på andre vatikankonsil fra 1962 til 1965.
Rike (biologi)
Systematikk
Den enkle hierarkiske skrivemåten som er satt opp her er en forenkling. De eukaryote rikene er ikke direkte etterkommere av arkebakterier, men komposittorganismer som består av både arkebakterier (også kalt erkebakterier) og ekte bakterier. Organellene mitokondrier og kloroplaster har eget DNA som er bygget slik som bakterie-DNA, mens ribosomer og cellekjernens DNA likner det man finner hos arkebakteriene. I dag regner man med at de eukaryote organismene har blitt til ved endosymbiose mellom en arkebakterie og flere typer ekte bakterier. En del nyere forskning godkjenner ikke splitten mellom arkebakterier og ekte bakterier, og foretrekker å operere med et enkelt bakterierike: Monera.
Peter Saburō Hirata
Biskop av Fukuoka
I 1969 ble han utnevnt av pave Paul VI til biskop av Fukuoka. I den japanske katolske bispekonferanse innehadde biskop Hirata formannsskapet i komiteen for bibelvitenskaper, oversettelse og katekisme.
Rike (biologi)
Systematikk
Riket Protista ble foreslått delt inn i egentlige protister og arkedyr (Archezoa), hvor sistnevnte var ment å representere de gruppene av eukarioter som skilte seg ut før protister med mitokondrier utviklet seg. Men senere undersøkelser har vist at alle kjente nålevende eukaryoter uten mitokondrier har oppstått sekundært. Protistene utgjør uansett ikke en komplett systematisk gruppe, men er en samlebetegnelse for de eukaryotene som ikke er sopp, dyr eller planter. De kjennetegnes ved å være encellede (eller koloniorganismer), og utgjør et primitivt stadium i eukaryotenes utvikling.
Peter Saburō Hirata
Biskop av Fukuoka
I 1990 innvilget pave Johannes Paul II hans avskjedssøknad. Han ledet etter sin avgang menigheten Itoshima i bispedømmet Fukuoka. Han døde av lungebetennelse.
Rike (biologi)
Historie
Svaret på spørsmålet om hvor mange riker av organismer som fins har variert gjennom historien og er fortsatt avhengig av hvem man spør. Ulike systematikere opererer med ulike systemer, med stort sett mellom tre og tolv riker. Den følgende tabellen viser hvordan ulike systemer har håndtert riker gjennom historien:
Peter Saburō Hirata
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Rike (biologi)
Historie
Legg merke til at sammenlikningene i tabellen ikke er perfekt, for eksempel plasserte Haeckel rødalger og blågrønnbakterier i planteriket.
Fem- og seksrikesystemer er nokså vanlig i lærebokfremstillinger, men alle disse systemer er akkurat like rette eller gale, nettopp fordi utdelingen av kategorien «rike» er et skjønnsspørsmål. I samtlige systemer er dessuten minst ett av rikene en parafyletisk gruppe. (Dette gjelder for noen [tidlige] definisjoner av dyr, planter og sopp, og for alle definisjoner av prokaryoter, protister og protoktister.)
Nimrood Greenwood
Nimrod Greenwood (født 28. oktober 1929, død 9. september 2016) var en australsk roer som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Greenwood vant en olympisk bronsemedalje i roing under sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den australske båten som kom på tredjeplass i rokonkurransen for åttere bak USA og Sovjetunionen. Mannskapet på den australske åtteren var Robert Tinning, Ernest Chapman, Nimrood Greenwood, Menryn Finlay, Edward Pain, Phillip Cayzer, Thomas Chessel, David Anderson og Geoffrey Williamson som var styrmann.
Lille Märta kommer tilbake
Lille Märta kommer tilbake er en svensk filmkomedie fra 1948, i regi av Hasse Ekman. Hovedrollene spilles av Stig Järrel og Hasse Ekman. Filmen er oppfølger til Frem for lille Märta.
Handling
Sture Letterström og Kurre Svensson må ta på seg oppgaven med å redde et hemmelig dokument under andre verdenskrig, fra en gruppe svenske nazister.
Men ettersom både Sture og Kurre allerede er kjent av de lokale nazistene, må Sture igjen kle seg ut som frøken Märta Letterström, og Kurre må også benytte seg av sin feminine side så vel som en kjole, hvis de skal ha håp om å klare oppdraget.
Jesuitengesetz
Jesuitengesetz («Jesuittloven» - «Gesetz, betreffend den Orden der Gesellschaft Jesu») av 4. juli 1872 var del av kulturkampen i Tyskland og forbød jesuittordenen å ha ordenshus på tysk grunn.
Innhold og konsekvenser
Jesuittloven var helt fra begynnelsen av en kamplov mot ultramontanismen, som jesuittene ble ansett som spydspiss for. Forut for loven hadde det blitt ført regelrette kampanjer i offentligheten fra gammelkatolikker og fra Den tyske protestantforening. Det liberale riksdagsflertallet hadde ytterligere skjerpet et lovforslag fra Forbundsrådet (Bundesrat), det vil si fra rikskansler Otto von Bismarck. Loven ble forkynt den 4. juli. Den rettet seg mot jesuittene og lignende katolske ordener.
Den forbød alle deres ordenshus på tysk jord og gav riksregjeringen fullmakt til å forordne oppholdsforbud mot enkeltpersoner fra ordenen, og til når som helst å kunne utvise utenlandske jesuitter etter regjeringens eget skjønn.
Først i 1904 ble loven formildet, og den ble ikke opphevet før i 1917. Grunnen til opphevningen var da at man ville komme Zentrumspartei i møte; uten dette partiet var det nemlig i mellomtiden blitt umulig å danne regjeringer.
Sjaraf Rasjidov
Sjaraf Rasjidov (født, død 31. oktober 1983) var en leder for det sovjetiske kommunistpartiet fra Usbekistan.
I 1959 ble Rasjidov utnevnt til første sekretær av det usbekiske kommunistpartiet som var underlagt det sovjetiske Politbyrået. Dette vervet holdt han frem til sin død i oktober 1983. For mange russere er hans navn blitt synonymt med korrupsjon, svindel, omfattende bestikkelser og nepotisme. Noen ganger er det blitt hevdet at Rasjidov begikk selvmord eller ble myrdet, men i virkeligheten skal han ha dødd av et hjerteinfarkt.
Reidar Th. Christiansen
Reidar Thoralf Christiansen (født 27. januar 1886 i Nes på Øvre Romerike, død 22. juli 1971) var arkivar ved Norsk Folkeminnesamling (NFS) og professor i folkeminneforskning (senere folkloristikk) ved Universitetet i Oslo.
En teolog konverterer til folkloristikken
Reidar Thoralf Christiansen var sønn av sokneprest Olof Martinius Christiansen (f. 23. oktober 1852, d. 18. desember 1932) og Karen Hansen (f. 1846, d. 18. mai 1923). Han tok examen artium ved Aars og Voss' skole i 1903. Samme år ble han immatrikulert til universitetsstudier, men valgte å ta et år som privatlærer i Trøndelag før han avla de forberedende prøver. I 1909 ble han cand. theol. med laud, og underviste på flere skoler i Kristiania, men for det meste ved sitt eget gymnas, Aars og Voss. Christiansen avla også eksamener i samisk og finsk språk, og underviste i flere år prester som skulle til Finnmark. 23 år gammel ble han selv tilbudt presteembete i Vadsø, men han kom aldri noen gang til å bli ordinert.
Gjennom forelesninger og ved personlig veiledning av professor Moltke Moe (1859–1914) fattet Christiansen i stedet interesse for folkloristiske emner. Han skrev sin første vitenskapelige artikkel i 1910 om legendeeventyret «Jomfru Maria og svala». I 1912 mottok han et universitetsstipendium til et halvt års opphold i Finland. For det meste oppholdt han seg da i Helsingfors. Her var det at han ble innført i den finske skolens historisk-geografiske metode av en av dens grunnleggere, professor Kaarle Krohn (1863–1933). Fra høsten 1914 til våren 1916 hadde han med universitetsstipendium og midler fra Fredrik Petersens fond et tilsvarende opphold i København, hvor den danske folkloristen, professor Axel Olrik (1864–1917), ble hans inspirator og lærer. I løpet av denne stipendperioden var han også en tur innom Berlin for å gjennomgå bibliotekene der, og hos den svenske folkloristen Carl Wilhelm von Sydow (1878–1952) i Lund. Dermed hadde Christiansen i løpet av et par år kommet i direkte forbindelse med samtlige, ledende folklorister i de fire nordiske land.
I Sverige møtte han også sin fremtidige kone, Karin Lundblad (f. 15. januar 1894). Hun var fra Helsingborg og gikk på «Lärarhögskolan vid Lunds universität». De giftet seg 29. juli 1921 og fikk fem barn; Bengt Olav, Nina, Elin Bothilda, Peter og Marit Johanne.
Familien bodde i Homansveien 16 på Blommenholm. Huset ble senere overtatt av datteren, Elin Bothilda (19/7 1930-25/11 2014), og hennes mann, Johannes Faye Smit Johannes (13/2 1930-2/12 2013). De solgte og flyttet derfra i 2009.
Doktorand og arkivar ved Norsk Folkeminnesamling
I 1915 disputerte Reidar Th. Christiansen til den filosofiske doktorgraden på en avhandling om de norske og finske variantene av den såkalte «andre Merseburgerformel». Trollformelen var tidligere gjort kjent gjennom en avhandling av Jacob Grimm, etter at en urvariant av formelen sensasjonelt nok var blitt funnet i et tysk kildeskrift fra 900-tallet.
I 1916 ble Christiansen universitetsstipendiat i sammenliknende folkeminneforskning. Høsten 1919 fikk han med bidrag fra Nansenfondet økonomiske midler til å drive studier i Irland. Her ble han knyttet til et større forskningsprosjekt, som gikk ut på å kartlegge og beskrive de ulike nordiske innslagene i folkekulturen på De britiske øyer. Han valgte da spesielt å vie seg til relasjonene mellom det norske og det irske tradisjonsstoffet. I 1921 ble Reidar Th. Christiansen ansatt som arkivar ved det nyopprettede nasjonalarkivet, Norsk Folkeminnesamling, som hadde lokaler i Universitetsbiblioteket på Drammensveien (i dag: Nasjonalbibliotekets bygg i Henrik Ibsens gate 110). I de kommende år ble han tatt inn som korresponderende medlem av Gustav Adolfs Akademien i Uppsala, Finska litteratursällskapet i Helsingfors (Kalevalaseura), og av Finsk-ugrisk sällskap. I 1922 ble han dessuten tatt opp som medlem av Videnskabsakademiet i Kristiania.
Sommeren 1921 besøkte Christiansen på nytt Irland. På samme reise passet han også på å få besøkt Hebridene, Orknøyene og Shetland. I 1922 og 1923 mottok han Hovens stipendium, og vinteren 1923-24 var han igjen tilbake for å undersøke de irske bibliotekene.
En språklig ekvilibrist
Reidar Th. Christiansens faglige interesser spente vidt; fra eventyr, sagn og folkeviser til trollformler og ordtak. Han var en produktiv forfatter av bøker og artikler, og var i tillegg meget språkmektig. Christiansen kunne lese og snakke både engelsk, tysk, fransk, finsk, russisk, samisk, irsk gælisk, gammelgresk, hebraisk og latin. Dette gjorde ham i stand til å drive internasjonale eventyrstudier på alle disse lands originalspråk, men spesielt gjorde han seg gjeldende innenfor granskingen av irsk gælisk folklore. Nye, grundige studier ble gjort sommeren 1927, da han igjen fikk anledning til å besøke den grønne øya i vest.
Katalogiseringsprosjekter
Christiansen satte i gang flere store katalogiseringsprosjekter. Som en parallell til den finske eventyrkatalogen, som Antti Aarne (1867–1925) hadde skapt, utga han ''Norske Eventyr. En systematisk fortegnelse efter trykte og utrykte kilder'' (1921). Dessuten laget han mange år senere et forslag til ordning av en internasjonal sagnkatalog; The Migratory Legends (1958). Vandresagnene ble eksemplifisert med utgangspunkt i det norske tradisjonstilfanget, som i hovedsak fantes arkivert ved Norsk Folkeminnesamling eller var blitt publisert gjennom trykte medier. Sagnkatalogen ble riktignok gjenutgitt i New York i 1977, men Christiansens bestrebelser for å skape en internasjonal oversikt over vandresagnene har dessverre aldri blitt videreført og bygd ut til noe større referanseverk, slik det for eksempel skjedde med Antti Aarnes eventyrkatalog.
Christiansen var svært tidlig ute med sin norske eventyrkatalog («NE»), i tilslutning til Aarnes deskriptive system over de finske typene. Året etter utkom en noe forkortet utgave av den norske katalogen på engelsk i serien FF Communication. Det var ganske sikkert denne utgaven som satte andre lands folklorister på den tanke å utarbeide tilsvarende registre for egne, nasjonale eventyr, noe som videre førte til dens internasjonale standardisering. Særlig fart i arbeidene med slike registre ble det etter at Stith Thompson (1885–1976) i 1928, (og med en større, revidert utgave i 1961), bygde ut den finske registeret til et typebeskrivende, engelskspråklig referansesystem. Eventyrkatalogen er etter dette blitt omtalt som Aarne-Thompson, mens de enkelte eventyrtypene gjerne benevnes ved initialene «AT» og det aktuelle typenummeret. Christiansen sto i 1963 også oppført som medforfatter til den irske eventyrkatalogen.
I Norge har statsstipendiat Ørnulf Hodne senere utvidet og komplettert Christiansens eventyrkatalog. I sin The Typs of the Folktale (1984) har Hodne også inkludert gruppen legendeeventyr (Aitiological Tales), som til da ikke var blitt tildelt AT-numre. De ble derfor oppført som «Ait. leg.». Derimot er redegjørelsen for motivrekkene til de enkelte eventyrvariantene, som finnes i Norske Eventyr (1921), og i The Norwegian Fairytales (1922), blitt sløyfet i den nye utgaven. Det ville nok ellers ha sprengt alle grenser for enkeltmenneskers arbeidsinnsats på dette felt. Verket ville vel også ha blitt for volumiøst, men det viser samtidig hvilke halsbrekkende og arbeidskrevende vitenskapelige prosjekter Reidar Th. Christiansen hadde mot til å kaste seg ut i? I 1973 utarbeidet Frank A. Hoffmann et typeregister for erotiske eventyr, og som siste skudd på stammen har Hans-Jörg Uther (f. 1944) samlet trådene og videreutviklet AT-katalogens systematiske beskrivelse til en moderne standardkatalog i tre bind (2004). Enkelte forskere har derfor begynt å omtale AT-systemet som Aarne-Thompson-Uther eller ATU.
Professor med tallrike æresbevisninger
1. januar 1952 ble Reidar Th. Christiansen professor i norsk og sammenliknende folkeminneforskning ved Universitetet i Oslo, etter at han av en kompetent komité på overbevisende sett var blitt vurdert for sin innsats innenfor studiene av eventyr, sagn, folkeviser, gåter, ordtak, trollformler, folketro og skikk, og for sin innsikt i religionshistorien. Han hadde dessuten vært en sentral skikkelse i oppbyggingen av The Irish Folk Society, og ble i 1954, som takk for innsatsen, kreert til æresdoktor ved University College Dublin. Christiansen var også styremedlem av Vitenskapsakademiet i Oslo og ved Instituttet for sammenlignende kulturforskning.
Etter å ha pensjonert seg, ble Christiansen i semesteret 1956-57 invitert som gjesteprofessor til universitetet i Bloomington, Indiana. Gjennom hans gode venn, professor Stith Thompson, fremsto lærestedet nå som det mest vitale sentrum for internasjonal tradisjonsvitenskap. Her gjennomførte Thompson flere banebrytende, folkloristiske prosjekter, som ovennevnte oppdatering av Antti Aarnes eventyrkatolog, og utarbeidelsen av en svært omfattende motivindeks over all verdens folkediktning i seks solide foliobind. Dernest ble Christiansen for ett år, 1957-58, knyttet til The Irish Folklore Commission i Dublin for å katalogisere irske eventyr sammen med professor Seán Ó Súilleabháin (1903–1996). Han ga i denne perioden også noen gjesteforelesninger ved universitetet i Leeds.
Christiansen ble i 1958 kalt til formann for Commission International des Arts et Traditions Populaires. Kommisjonen var knyttet til Library of Congress, som sorterte direkte under UNESCO. Ingen annen norsk folklorist har utvist så vid faglig orientering som Reidar Th. Christiansen. Ute i verden var han utvilsomt den mest kjente blant de nordiske folkloristene. Også som faglitterær forfatter kom Christiansen til å intensivere virksomheten etter at han ble pensjonist. På mange måter representerte denne fristillingen fra de daglige gjøremål ved universitetet en ny vår i Christiansens faglige innsats. Han kom til å se mer kritisk på den finske metode og skrev noen enestående, innsiktsfulle monografier, som fremsto som de reneste skoleeksempler innenfor komparativ folkloristikk; Studies in Irish and Scandinavian Folktales (1959), European Folklore in America (1962) og Folktales of Norway (1964). Den nye retningen i Reidar Th. Christiansen vitenskapelige virke overrasket selv hans nærmeste kolleger. Til tross for alle ovasjonene fra utlandet, har han nok likevel aldri fått kreditt som fortjent innenfor norsk folkloristikk, hvor målsaken, folkeminnesamlerne og lokalhistorien, langt mer enn de internasjonale perspektiver, har fått råde grunnen.
Mao: Den ukjente historien
Mao: Den ukjente historien (engelsk originaltittel: Mao: The Unknown Story) er en 832 sider lang biografi skrevet av forfatter/historiker-ekteparet Jung Chang og Jon Halliday. Engelsk utgave kom i 2005 og norsk oversettelse året etter i 2006. Boken presenterer liv og virke til Mao Zedong (1893–1976), Folkerepublikken Kinas leder og Det kinesiske kommunistpartis formann. Forfatterne mener at Mao var ansvarlig for flere dødsfall i fredstid enn både Adolf Hitler og Josef Stalin.
Forfatterne arbeidet med boken i mer enn et tiår, og intervjuet hundrevis av personer som var nær Mao i forskjellige faser av hans liv. De benyttet nylig utkomne memoarer fra kinesiske politiske ledere, og benyttet seg av nylig åpnede arkiver i Kina og Russland. Chang gjennomlevde selv kulturrevolusjonen, som hun også beskrev i en tidligere bok, Ville svaner, og hennes personlige opplevelser har vært med på å gi Mao-boken sin koloritt.
Boken ble en bestselger i mange land. Den fikk gode omtaler, selv om det etter hvert også kom enkelte kritiske røster både til noe av kildebruken og noen av konklusjonene. De vesentligste kritiske innvendinger ble fremmet i boken Was Mao Really A Monster? (2009).
Axel S. Seeberg
Axel Segelcke Seeberg (født 2. juli 1914, død 18. oktober 1994) var en norsk oversetter. Han oversatte et stort antall bøker, særlig fra engelsk. Blant de mest kjente oversettelsene er flere av Roald Dahls, Agatha Christies og P.G. Wodehouses bøker.
Han skrev også barneboken Tuppe Kakle og Tippe Klokk i 1947, illustrert av Per Holck (1915–96).
Gudrun Osvivsdotter
Gudrun Osvivsdotter (islandsk: Guðrún Ósvífursdóttir) var en islandsk kvinne på 900-tallet, og er hovedpersonen i islendingesagaen Laksdøla saga som tar for seg historien til laksdølene. I sagaen blir hun framstilt som en stolt og dyktig kvinne som gifter seg fire ganger, egger opp menn til ættestrid, og som på sine eldre dager konverterer til kristendommen og blir Islands første nonne. Et sentralt tema i Laksdøla saga er trekantdramaet hun er med i sammen med Kjartan Olavsson og Bolle Torleiksson.
Ætt
Gudrun er datteren til Osviv som er sønn av Helge. Helge er sønn av Ottar som er sønn av Bjørn den austrøne som er sønnen til Kjetil Flatnev. Osvivs mor het Nidbjørg, og hennes mor var Kadlin som var datter av Gange-Rolv, som er sønnen til Øksna-Tore. Gudruns mor het Tordis Tjodolvsdatter. Gudrun vokser opp på Laugar i Sælingsdal og har fem brødre som heter Ospak, Helge, Vandråd, Torråd og Torolv.
Gudrun får i alt tre barn, Tord Tordson med Tord Inngunnarsson, og Torleik Bolleson og Bolle Bolleson med Bolle Torleiksson. Bolle Bolleson er den mest kjente av de to, og dukker opp i Tåtten om Bolle Bolleson og Tåtten om Snegle-Halle.
Liv
Gudrun blir beskrevet i Laksdøla saga som en sterk og stolt kvinne som blir beundret av andre. Hun blir sagt å være den fremste av alle kvinner som vokste opp på Island, både for hennes utseende og hennes klokskap. Hun blir i tillegg sagt å ha vært en fin og høvisk kvinne som var kyndigere og med bedre talegaver enn andre kvinner, samt gavmild.
Gudrun er i alt gift med fire menn i løpet av sitt liv. Gudrun blir gift for første gang med mannen Torvald Halldorsson når hun er femten år gammel. Dette er et arrangert ekteskap hvor Torvald går direkte til Osviv for å be om hennes hånd, og får ja uten hennes kjennskap. Ekteskapet deres blir beskrevet som ulykkelig, og det ender med at hun skiller seg fra ham. Det neste ekteskapet Gudrun inngår er med Tord Inngunnarsson. Deres ekteskap går vel, men Tord drukner senere utenfor Skálmarnes. Kort tid senere får hun en sønn som hun kaller Tord.
Etter Tords død reiser Gudrun tilbake til Laugar. Kjartan Olavsson, sønn av Olav På Hoskuldsson, og Bolle Torleiksson besøker ofte Sælingdalslaugar, og alle sier at Gudrun og Kjartan er et godt par. Kjartan reiser derimot til Norge, og ville ikke ha henne med når hun spør. Etter tre år i Trondheim reiser Bolle tilbake til Island, mens Kjartan og tre andre blir holdt igjen i Norge av Kong Olav Tryggvasson. På grunn av misforståelser og press gifter Gudrun seg omsider med Bolle i stedet for å vente på Kjartan, og dette resulterer i et trekantdrama når Kjartan kommer tilbake til Island. Denne konflikten eskalerer til at Kjartan blir drept av Bolle og Gudruns brødre etter å bli terget til det av henne. Bolle selv blir senere blir drept av Kjartans brødre.
Etter dette bytter Gudrun gård med Snorre Gode og flytter til Helgafell. Gudruns siste mann er Torkjell Øyolvsson som er en mektig høvding, men også han dør når han drukner i Breiðafjörður.
Etter Torkjell Øyolvssons død blir Gudrun en god kristen, og blir beskrevet som den første nonnen på Island og den første kvinnen på Island som lærte seg Davids salmer. Det er også sagt at hun lot bygge en kirke på Helgafell. Etter hennes død blir hun begravet der.
Wayne County (Georgia)
Wayne County er et fylke i den amerikanske delstaten Georgia. Administrasjonssenteret ligger i Jesup.
Njurba
Njurba (russisk: Нюрба) er en by i Republikken Sakha i Russland. Den ligger ved elva Viljuj, rundt 600 km vest-nordvest for Jakutsk. Innbyggertall: 10 309 (folketelling 2002), 11 934 (folketelling 1989).
Bosetningen ble grunnlagt i 1930. Den fikk status som bymessig bosetning i 1958, og bystatus ble innvilget i 1998.
Chicken Chaser
Chicken Chaser er en amerikansk stumfilm fra 1914 regissert av Fatty Arbuckle.
Sock’n Roll
Sock'n Roll er et musikkalbum med Øivind «King Kong» Johannessen, utgitt i 1982. Dette er hans første album som soloartist. Albumet er produsert av Svein Gundersen.
Daniel Kablan Duncan
Daniel Kablan Duncan (født 30. juni 1943) er en ivoriansk politiker som siden november 2017 er landets visepresident. Fra 2012 var han statsminister i Elfenbenskysten. Han var også statsminister fra 1993 til 1999 og utenriksminister fra 2011 til 2012.
Starmus-festivalen
Starmus-festivalen (engelsk: The Starmus Festival) er en internasjonal vitenskaps- og musikkfestival. Festivalen ble første gang arrangert i 2011, deretter i 2014 og 2016, alle tre gangene på Kanariøyene Tenerife og La Palma. Den fjerde Starmus-festivalen, Starmus IV, ble avholdt i Trondheim sommeren 2017, med Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) som vertskap.
Historie
Det var den armenske forskeren og musikeren Garik Israelian som tok initiativet til Starmus-festivalen. Han er astrofysiker, og har blant annet forsket på å prøve å få akustiske lydbølger i stjerneatmosfærer. Brian May, astrofysiker og musiker, kjent som tidligere gitarist i rockebandet Queen, var også en av grunnleggerne av Starmus.
Israelians opprinnelige idé var å arrangere en konsert i La Palma-observatoriet, som inneholder verdens største optiske, infrarøde teleskop. Konserten skulle foregå i det internasjonale astronomiåret 2009. Han tok kontakt med den franske musikeren Jean-Michel Jarre, som likte ideen, men konserten ble avlyst etter at myndighetene på Kanariøyene trakk seg fra løftet om finansiering.
Israelian bestemte seg da for å feire 50-årsjubileet for Jurij Gagarins første romferd med en festival i 2011. Dette ble den første Starmus-festivalen. Festivalens navn er sammensatt av STAR (=stjerne) og MUS (av music=musikk). Den amerikanske astronauten Neil Armstrong var hovedtaler på festivalen, som var gratis og åpen for publikum. Festivalen ble en suksess både for fagfolk og publikum, men en økonomisk katastrofe, ettersom den totalt manglet sponsorer.
Til tross for festivalens økonomiske problemer, ble Starmus arrangert for andre gang i 2014, denne gang med blant andre Stephen Hawking som foreleser. Informasjonen om den tredje festivalen i 2016 viser at den ikke hadde gratis adgang for andre enn innbyggerne på Kanariøyene.
Konsept
Programmet for festivalene og listene over gjesteforelesere og utøvere, synliggjør målet med festivalen, som er å gjøre astronomi, romforskning og kunst tilgjengelig for et bredt publikum, og å bringe sammen de dyktigste forskerne og utøverne innen disse områdene for forskningsutveksling og -formidling – og opplevelser.
Under Starmus III i 2016 ble en ny pris utdelt som en anerkjennelse for bidrag til formidling/popularisering innenfor områdene forskning, kunst og film: «Stephen Hawking Medal for Science Communication». Prisen ble utdelt av Stephen Hawking, som hadde valgt mottagerne selv, og den gikk til komponisten Hans Zimmer, fysikeren Jim Al-Khalili og forskningsdokumentarfilmen Particle Fever.
Utgivelser
To uker før festivalen i 2014, ble boka Starmus : 50 years of man in space lansert. Sjefredaktører for boka er Garik Israelian og Brian May. Ansvarlig redaktør er David Eicher, sjefsredaktør for tidsskriftet Astronomy Magazine.
Samme år lanserte Ray Wakeman en DVD med tittelen: ''Rick Wakeman & The English Rock Ensemble live at STARMUS. Special guest Brian May'' Opptakene er fra 2014-festivalen.
Trångsund (Stockholm)
Trångsund er en gate i Gamla stan i Stockholm som går fra Storkyrkobrinken 1 til Stortorget 2-14 forbi Storkyrkan. Gaten fikk sitt navn allerede på 1500-tallet.
Fram til 1816 lå det en kirkegård rundt Storkyrkan, omgitt av en mur. Trångsund var da et meget smalt smug, og det var svært vanskelig å passere her.
Route Adélie de Vitré
Route Adélie de Vitré er et fransk endagsritt i landeveissykling som arrangeres hvert år i mars/april. Rittet har blitt arrangert siden 1996, og erstattet Tour d'Armorique som forsvant i 1994. Rittet er av UCI klassifisert med 1.1 og er en del av UCI Europe Tour.
Filosofiåret 1745
Filosofiåret 1745 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1745.
Esperança
Esperança er en kommune i delstaten Paraíba i nordøstregionen av Brasil.
Ole Wej Petersen
Ole Wej Petersen (født 28. august 1955 ) er en dansk lektor og politiker for Socialdemokratiet. Han var borgermester i Ærø kommune i perioden 2018–2021.
Jai Hindley
Jai Hindley (født 5. mai 1996) er en australsk profesjonell syklist.
Güyük Khan
Güyük Khan (kyrillisk: Гүюг хаан; født ca. 19. mars 1206, død 20. april 1248) var Mongolrikets tredje storkhan. Han var sønn av Ögedei Khan (sønnesønnen av Djenghis Khan), og regjerte fra 1246 til 1248.
Tidlig liv
Güyük fikk militær opplæring og tjente som offiser under Djenghis og Ögedei. Han giftet seg med Oghul Qaimish av merkitenes klan. I 1233 erobret Güyük sammen med sin nevø Alchidai og general Tangghud det kortlivede kongedømmet Dongxia under Puxian Wannu, en opprørsk embedsmann som var brutt ut fra det kinesiske Jin-dynastiet. Erobringen tok bare noen få måneder.
Güyük deltok i den mongolske invasjon av Russland og Sentral-Europa i 1236-1241 sammen med nevøen Batu og halvbroren Khadan. Güyük ledet styrkene under beleiringen av Rjazan og den mer langvarige beleiringen av den ossetiske hovedstaden Maghas.
Under erobringene kranglet Güyük voldsomt med Batu under en seiersbankett, og skrek mot Batu at «Batu er bare en gammel kvinne med et kogger». Güyük og Buri, barnebarn av Chagatai, stormet ut av banketten og red av sted. Da Storkhanen fikk høre om dette ble de kalt tilbake til Mongolia for en tid. Ögedei nektet å gi dem foretrede og truet med å la sin sønn Güyük henrette. Men etter en tid roet Ögedei seg, og lot Güyük komme inn i hans ger. Ögedei kritiserte Güyük: «Tror du at russerne overgav seg fordi du var så gemen mot dine egne menn ... Fordi du tok en eller to krigfere til fange, tror du at du vant krigen. Men du fanget ikke en gang en geitekilling». Etter overhalingen for å ha kranglet innen familien og behandlet sine soldater dårlig, ble han sendt tilbake igjen til Russland.
Storkhan 1246-1248
Under hans tid ved makten fortsatte krigen mot Song-dynastiet, og man planla et angrep mot Bagdad. Han nedkjempet den siste vestasiatiske trusselen mot mongolfremrykningene, Abbasidekalifatet, ved hjelp av sin bror Hülegü.
Güyük Khan ble i 1246 oppsøkt nær sin hovedstad Karakorum av en utsending fra Pavestolen, fransiskanerpateren Giovanni da Pian del Carpine, og det var den første diplomatiske kontakten mellom en mongolleder og pavestolen. Pater Giovanni hadde allerede kommet for å være tilstede da Güyük ble innsatt som khan, men måtte vente i 4 måneder før det ble noen audiens.
Ved audiensen skulle Giovanni da Plan del Carpine overrekke storkhanen et brev der pave Innocens IV oppfordret ham til å innstille kamphandlingene mot de kristne. Men det er noe uklart om han gjorde dette; kanskje lot han det være av taktiske grunner, redd for en kraftig motreaksjon. Uansett forstod Güyük det slik at paven ønsket ikke bare fred, men også at storkhanen selv gikk over til kristendommen, og han tok avstand fra det. Han gav pavens sendebud et eget budskap, der han skrev at paven og de andre europeiske konger måtte reise til ham og underkaste seg ham personlig.
Guyuk forordnet en folketelling over hele riket. I 1246 utskrev han ved dekret skatter på mellom 1/30 og 1/10 av alle inntekter, og en tung skatt på 60 sølvdram ble innhentet fra alle menn i Georgia og Armenia. Storkhanen foretok også administrative forandringer. Under hans styre fikk uyghurske embedsmenn større innflytelse, på bekostning av nordkineserne og muslimene. I 1247 startet Güyük den fjerde mongolinvasjonen av Korea. Det koreanske kongedømmet Goryeo hadde etter den første mongolinvasjonen i 1231 flyttet hovedstaden, kong Gojong og hele hans hoff til den etter hvert befestede øya Ganghwa ved munningen av Hanelva. Mongolene forlangte som etter det andre invasjonsforsøket at hovedstaden skulle flyttes tilbake til Songdo på fastlandet og at kongefamilien skulle utleveres.
På ny nektet Goryeo-kongen å flytte tilbake til fastlandet, der mongolene kunne kontrollere han. Etter at Güyük døde i 1248 trakk mongolene seg på ny tilbake, men mongolske styrker plyndret Koreahalvøya jevnlig de neste tre årene.
Da den russiske fyrsten døde i 1247, sørget Batu, som ikke hadde støttet valget av Güyük, men som respekterte storkhanembedet, for at fyrstens to sønner Andreij og Alexander Nevskij ble sendt til Karakorum i Mongolia. Güyük utnevnte Andreij til storfyrste av Vladimir-Suzdal og Alexander til fyrste av Kiev.
I 1248 krevde Güyük at Batu skulle komme til Mongolia og møte ham. Angivelig ville han at de to skulle forsones. Batus nærmeste tolket dette som et knep for å få ham arrestert. Batu etterkom ordren, men tok med seg en stor hær. Güyük trakk vestover med sin egen store hær mot Ilifor å møte ham der.
Borgerkrig truet. Men slik skulle det ikke gå, for Güyük døde under ferden, i det som nå er Xinjiang. De to hærene var da syv dagsmarsjer fra å møtes. Han bukket under i en alder av 42 år for en kombinasjon av alkoholisme og gikt. Det er også mulig at han ble forgiftet, men noen moderne historikere mener at han døde fordi hans helse var blitt naturlig svekket av hans livsførsel. Hans enke Oghul Qaimish overtok som regent, men skulle vise seg ute av stand til å holde storkhanatet innen sin gren av familien. Etter tre år lyktes det for Batu under et kurultai å få valgt Möngke til leder.
Død og virkninger
Djenghis Khans sønner og sønnesønner var plaget av alkoholmisbruk, en last som Djenghis selv hadde foraktet. Güyüks død hadde store ettervirkninger på historien. Güyük hadde ønsket å sette inn mongolenes makt mot europeerne. Men Güyüks tidlige død gav rom for at andre krefter i familien fikk overtaket, slik at mongolenes energi ble rettet mot Kina i stedet, slik at det riket til slutt ble erobret under Kublai-khan.
Güyüks regjering avdekket at skillet mellom Batus slektslinje, Jöchis etterkommere, og retsen av familien, var en grunnleggende svakhet for mongolrikets enhet. Oghul Qaimish, som Möngke hadde kalt «mer foraktelig enn en tispe» overfor en europeisk besøkende, ble henrettet etter at Batu og Möngke gjennomførte familiekuppet.
Da Kublai-khan etablerte Yuan-dynastiet i 1271 fikk han Güyük Khan innføyd i den offisielle regentfortegnelse som Dingzong (定宗, pinyin: Dìngzōng).
South Tripura (distrikt)
South Tripura (bengali: দক্ষিণ ত্রিপুরা জেলা ) er et distrikt i den indiske delstaten Tripura. Distriktets hovedstad er Udaipur.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 875,144 innbyggere i distriktet, mot 767,440 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 14,06 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 12,43 % i 2011 mot 14,34 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 947 i 2011 mot 961 i 2001.
Erik Mobärg
Erik Mobärg (født 23. juni 1997) er en svensk freestylekjører.
Han representerte Sverige under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i åttendedelsfinalen i skicross.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 4.
Surinams kvinnelandslag i fotball
Surinams kvinnelandslag i fotball representerer Surinam i internasjonal fotball.
Surinam debuterte i mesterskapssammenheng med kvalifiseringen til Gold Cup i 2002, der de kom til siste hinder, men tapte både for Trinidad og Tobago og Haiti. I kvalifiseringen til Gold Cup i 2006 tapte Surinam igjen mot Haiti. I OL-kvalifiseringen 2008 kom Surinam på andreplass i sin innledende gruppe bak Trinidad og Tobago, og gikk dermed ikke videre.
Bundesliga (fotball kvinner) 1999–2000
Bundesliga i fotball for kvinner 1999-2000 er den tiende sesongen av Bundesliga i fotball for kvinner, Tysklands øverste fotballiga. Det er også den tredje sesongen med felles tabell siden innføringen i 1997.
Sluttabell
K = Kamper spilt; V = Kamper vunnet; U = Kamper endt uavgjort; T = Kamper tapt; + = Scorede mål; - = Inslupne mål; MF = Målforskjell; P = Poeng Vinner er markert i grønt og nedrykkslag i rosa. (N) markerer lag som rykket opp før sesongen, og (M) markerer forrige sesongs seriemester.
Roicus
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Brasil og Bolivia).
Systematisk inndeling
Listen er ufullstendig.
Slaget ved Kesselsdorf
Slaget ved Kesslesdorf var et slag som ble utkjempet den 14. desember 1745 ved landsbyen Kesselsdorf mellom Kongeriket Preussen og de samlede styrker av Østerrike og Sachsen. Prøysserne med sine 30 000 menn og over 30 kanoner ble hærført av Leopold I av Anhalt-Dessau, mens østerrikerne og sakserne med sine 31 000 menn og 42 kanoner inkludert en saksisk elitestyrke ble ført av feltmarskalk Friedrich August Rutowski.