cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chartistbevegelsen
Årlige parlamenter
Opprinnelig ble parlamentet innkalt kun når monarken ønsket det. Etterhvert, og særlig etter den ærerike revolusjon i 1660, levde parlamentet sitt eget liv, og hadde en konstitusjonell rolle også utenom monarkens direkte ønsker. Men det var fortsatt vanlig at parlamentet ikke ble innkalt hvert år. For chartistene var denne reformen viktig sett i sammenheng med de andre kravene, fordi den ville bety en styrking av et organ der arbeidere kunne være representert. Dette målet er fortsatt ikke oppfylt i lovs form, da parlamentet ikke trenger å ha årlige sesjoner.
Chartistopptøyene
Det ble etter at charteret ble publisert holdt flere møter, og disse kulminerte i et stort opprop som ble presentert for Underhuset. Den ble der avvist, og mange følte at man måtte ty til andre midler for å nå målene.
Dermed fulgte opptøyer flere steder, og dette fulgte i sin tur til arrestasjoner og rettssaker. En av lederne, John Frost, ble tiltalt for forræderi. Han forsvarte seg med at han hadde reist rundt i Wales og oppfordret til bruk av fredelige midler, men det var ingen tvil om at han selv hadde brukt et språk som oppfordret til voldsbruk. Frost var omstridt blant de andre chartistene, og det så en tid ut til at de ville distansere seg fra ham. Men i 1839 regnet mange ham som en leder for bevegelsen, og da Henry Vincent det året ble arrestert var det klart at det måtte bli en konfrontasjon.
Mange, ikke minst myndighetene, regnet med at Frost og andre planla et væpnet opprør. Men han valgte i stedet å lede omkring 3000 demonstranter mot Westgate Hotel i Newport, Wales. Der brøt de første større opptøyer under chartistbevegelsens tid ut.
Bakgrunnen for denne handlemåten er uklar. Enkelte mener at det var personlige årsaker hos Frost som lå bak, mens andre mener at det var en større plan om å stoppe posten til London og dermed utløse en større konfrontasjon. Det står klart at flere andre chartistledere ikke støttet Frost i hans handlemåte.
Resultatet var en katastrofe for bevegelsen. Ettersom det var soldater i hotellet kom det umiddelbart til en kraftig konfrontasjon. Begge sider avfyrte skudd, men det er klart fra samtidige kilder at soldatene hadde en betraktelig større ildkraft. Chartistene klarte å komme seg inn i bygningen en kort stund, men ble raskt drevet på flukt. Tyve ble drept, og omkring femti ble såret.
Samtidige kilder, som chartisten Ben Wilson i Yorkshire, forteller også at opptøyene i Newport var et signal om å starte lignende aksjoner andre steder. Men den brutale måten Newportopptøyene ble slått ned på førte til at de fleste trakk seg. Chartismen havnet i stedet i en tid med indre splittelse og hatsk debatt om veien framover.
Senere chartistaksjoner
I 1842 gikk arbeidere i Midlands, Lancashire, Yorkshire og deler av Skottland ut i streik for chartistenes målsetninger. Disse arbeidskonfliktene ble kjent som «plugg-plottene», fordi de streikende mange steder fjernet plugger fra dampmaskiner slik at det ikke kunne brukes av streikebrytere. Flere ledere, som Feargus O'Connor, George Julian Harney og Thomas Cooper ble arrestert, sammen med nesten 1500 andre streikende. 79 ble dømt til fengselsstraffer som varierert fra 7 til 21 år.
I valgene fra 1841 til 1859 stilte chartistene til valg. I 1847 ble O'Connor valgt, og samme år stilte Harney opp i Tiverton, Devon, mot Lord Palmerston.
Kampene i Vinjesvingen
Strategien
Under kommando av løytnant Thor Olaf Hannevig holdt de norske stillingen mot overlegne tyske styrker fram til 5.mai 1940. Hannevig hadde sikret seg forsyninger av våpen, utstyr og drivstoff fra militære lagre på Heistadmoen, kort tid før tyske styrker nådde Kongsberg. Utstyret ble fraktet til Vinje og Vågsli i Telemark, hvor Hannevig etablerte en militærstyrke som ble kjent under navnet Telemark infanteriregiment. Planen gikk ut på å hindre tysk fremmarsj vestover gjennom Telemark og Setesdal, og å støtte alliert innmarsj fra vest.
Chartistbevegelsen
Senere chartistaksjoner
O'Connor organiserte også et massemøte på Kennington Common i London i 1848. Han hevdet selv at det var 300 000 til stede, mens regjeringen mente det var 15 000. Sunday Observers tall på 50 000 er muligens det mest nøyaktige. Regjeringen fryktet opptøyer, og mobiliserte 8000 soldater og 150 000 spesialkonstabler. Møtet ble avholdt uten voldsepisoder.
Kampene i Vinjesvingen
Norske våpen
Det norske forsvaret var basert på Krag-Jørgensen gevær, Madsen maskingevær, Colt M/29, og 81 mm bombekastere, i tillegg til landminer og dynamitt for å sprenge bruer og veier.
Brian McFadden
Brian Nicholas McFadden (født 12. april 1980 i Artane, Dublin) er en irsk sanger.
Kampene i Vinjesvingen
Kampen
Full mobilisering ble gjennomført i området, og på det meste talte styrken omkring 300 mann, men antallet skiftet. Det var flere trefninger mellom norske og tyske styrker. De norske forsvarerne sprengte bruer og ødela veier for å forsinke tyskerne i sin fremrykking.
Hovedkampen fant sted fra 3. til 5. mai. Store tyske styrker deltok i angrepet, og de tyske tapene var betydelige.
Første kontakt med fienden kom 21. april. En tysk fremrykning ble tatt under ild og stanset ved Åmot bro. Seks tyskere falt og 21 ble tatt til fange. Den tyske vurderingen av motstanden var at den var betydelig, og forsterkninger ble sendt. To bataljoner fortsatte framrykningen 1. mai.
3. mai falt 15 tyskere til ved Liosvingen, og syv ble tatt til fange. Ved Leirli bro og ved Urdli falt til sammen seks tyskere til og sju ble såret.
3. mai fikk Hannevigs «IR-3» nyheten om at 4. divisjon på Vestlandet hadde kapitulert. Med dette svant håpet om å få støtte vestfra, og styrken i Vinje begynte å gå i oppløsning. De 75 gjenværende flyttet til Edland.
Da forsvarerne fikk nyheten om at hele Sør-Norge hadde kapitulert og de allierte hadde gitt opp etter kampene i Åndalsnes, tok Hannevig initiativ til forhandlinger om overgivelse. Hannevig gikk i forhandlinger med tyskerne om overgivelse, men den tyske overkommandoen godtok bare betingelsesløs kapitulasjon. Soldatene trakk derfor i sivil og ble sendt hjem. Restene av «regimentet» ble tatt til fange 8. mai 1940. Bortsett fra Hannevig selv var det tre soldater, seks lotter og 28 tyske krigsfanger.
Kampene i Vinjesvingen hadde stor symbolsk betydning og ga styrke under en deprimerende okkupasjon.
Rektorhaugen (Oslo)
Rektorhaugen (1–53, 2) er en vei på Nordberg (i grenseområdet mot Tåsen) i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går parallelt med Kaj Munks vei og krysser Lersolveien. Både østenden og vestenden av veien ender blindt.
Veien fikk navn i 1951 etter haugen på friområdet med samme navn. Dette igjen er muligens oppkalt etter en rektor på Berg videregående skole, eller det kan være en forvanskning av et ord for or. En annen teori er at stedet opprinnelig ble kalt "Retterhaugen", og at haugen ble brukt til henrettelser i eldre tid.
Vi tar det tel manda’n
Vi tar det tel manda'n er et musikkalbum av Ole Ivars, utgitt i 2005.
Chartistbevegelsen
Senere chartistaksjoner
O'Connor kunne deretter presentere et opprop til parlamentet, med 1 957 496 underskrifter. Dette er et imponerende tall, men han hadde gått ut og sagt at det var 5 706 000 underskrifter. Da det i tillegg ble oppdaget at mange av underskriftene var falske ble O'Connor av andre chartister beskyldt for å undergrave bevegelsens troverdighet. Dette skulle markere slutten på bevegelsen, som etterpå splittet seg opp.
Arven etter chartistbevegelsen
Allerede få år etter ble målsetningene til chartistbevegelsen tatt opp av politiske partier, spesielt Det liberale parti. Med unntak av kravet om årlige parlamenter fikk de over tid gjennom alt som sto i charteret.
Chartismen fikk også innflytelse i de britiske koloniene. I 1854 ble chartistenes krav fremlagt ved Eurekapalisaden i Ballarat, Victoria i Australia. Dette opprører ble slått ned, men i løpet av et år hadde alle krav bortsett for årlige parlamenter blitt godtatt.
Brian McFadden
McFadden er mest kjent som et medlem av boybandet Westlife. Han forlot gruppa den 9. mars 2004 for å jobbe med soloprosjekt. Mens han var medlem av Westlife kalte han seg for Bryan McFadden, men endret navnet til dåpsnavnet Brian McFadden etterpå. Han sluttet i Westlife for å bruke mer tid på familien.
Han utga sin debutsingel «Real to Me» i september 2004, og den fikk en førsteplass på britiske hitlistene. Hans andre singel, «Irish Son», ble utgitt i november 2004 og gikk til 6.-plass på de britiske listene. Men hans album, også kalt for «Irish Son», nådde bare en skuffende 30.-plass og den påfølgende singelen «Demons» fra albumet nådde kun plass 28. mai 2005.
Videoen for «Irish Son» skapte en del kontrovers ettersom den viste en Christian Brothers skole i Sutton mens sangteksten impliserte at McFadden hadde blitt psykisk mishandlet ved en slik skole, selv om han i realiteten ikke hadde gått på en sådan. Sangen kritiserte det grep som den katolske kirke hadde på det irske samfunnet tidligere, til tross for at forholdene hadde endret seg da McFadden ble født.
McFadden var gift med Kerry Katona fra jentegruppa Atomic Kitten i 2002. Ekteparet har to barn, Molly og Lilly Sue, men de annonserte i september 2004 at de skulle separeres. Skilsmissen gikk gjennom cirka to år senere.
I august 2004 spilte han inn duetten «Almost Here» sammen med den australske sangeren og skuespilleren Delta Goodrem, og i desember samme år ble de sammen. «Almost Here» nådde en tredjeplass på hitlistene i Storbritannia i februar 2005, og førsteplass i Australia noen uker senere. Sommeren 2005 turnerte han sammen med henne på hennes "Visualise Tour", der de blant annet sang «Almost Here» og «Flying Without Wings» (sang han hadde spilt inn sammen med Westlife). Paret er idag forlovet.
1. divisjon i ishockey-VM 2010 for menn
Ishockey VM-2010 (divisjon I) var en årlig turnering under Ishockey-VM som ble avholdt av IIHF mellom den 17. og den 25. april 2010. Deltakerne var delt i 2 grupper. Gruppe A ble spilt i Tilburg i Nederland og gruppe B ble spilt i Ljubljana i Slovenia.
Patrick Joseph Hayes
Patrick Joseph Hayes (født 20. november 1867 i New York, NY i USA, død 4. september 1938 i New York) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av New York 1919–1938.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Fray Marcos
Fray Marcos er en by i Florida-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har om lag 2 509 innbyggere. Fray Marcos ble grunnlagt i 1887.
Befolkning
Fray Marcos har 2 509 innbyggere (Beregning 2004)
Kilde:
Transport
Ruta 7 forbinder Fray Marcos med Montevideo og Melo (nord).
Hol kirke (Buskerud)
Hol kirke (Hol kyrkje) er en langkirke fra 1924 på Hagafoss i Hol kommune i Viken. 1150 mennesker sokner til kirken. Det gjelder Hol, Moen og Kvisla kretser i kommunen.
Byggverket er i tre og har 400 plasser. Kirken har galleri og nyere orgel bygget av den norske orgelbyggeren Eystein Gangfløt.
Ewa Podleś
Bakgrunn
Som prisvinner av sangkonkurranser i Moskva, Toulouse og Barcelona startet hun sin internasjonale karriere.
Hol kirke (Buskerud)
Altertavlen er av Hans Brusletto, Geilo og har motivet «Jesus velsigner barna». I 1953 fikk kirken glassmalerier med motiver fra bibelhistorie og kristne symboler. Kunstneren er Thorvald L. Ravn. Prekestol og døpefont er fra 1924 og er formgitt av Hans Borgersen. Kirken har to kirkeklokker fra Olsen Nauen. De har inskripsjoner. På den ene står det ''«Land! Land! Hør Herrens ord» og på den andre står det «Gloria in Exelsis Deo»''. Kirkesølvet består av nattverdkalk, disk, kanne, lysestaker og krusifiks. Messehaglene er fra 1924 og 1986, den siste er laget av Bjørg Abrahamsen.
Ewa Podleś
Operasangerinne
Hun er også en ivrig recitalsynger, og har sunget med orkestre som Berliner Philharmoniker, Orchestre de la Suisse Romande eller San Francisco Symphony i verdens viktigste konsertsaler. Hun har spilt inn mange plater for renommerte platekompanier som blant annet Decca, EMI og Naxos (nominert til Grammy).
Med sin fremragende teknikk og karakteristiske, dramatiske stemme (som spenner over et omfang av 3 oktaver – opp til sopran-C3), er hun blitt en ettertraktet sanger over hele verden. Hun regnes som en betydelig tolker av Händel og Rossini, og sammenlignes ofte med Marilyn Horne og Kathleen Ferrier.
Fritz Rustad
Fredrik (Fritz) Frantz Michael Wilhelm Rustad (født 19. juli 1852 i Christiania, død 9. oktober 1930) var en norsk embetsmann og hoffsjef fra 1905 til 1925.
Rustad var utdannet cand.jur. i 1873 og ble ansatt i Indredepartementet i 1874 før han 1875 til 1878 var fullmektig ved et sorenskriverkontor. Fra 1878 var han fullmektig i nevnte Indredepartement, fra 1886 til 1889 endog byråsjef. Han hadde fra 1873 vært kammerjunker ved Det kongelige hoff, fra 1878 kammerherre som hans far var. Alt dette samtidig med jobbingen i Indredepartementet, der han sluttet i 1899 for å bli hoffmarskalk under hoffsjef Theodor Christian Brun Frølich (1834–1904). Etter tre år ble han førstehoffmarskalk, og han var også sekretær og seremonimester ved diverse ridderordninger. Da Frølich døde i 1904 overtok Rustad som hoffsjef for Oscar II. Etter valget av Haakon VII som konge i 1905, ble han hoffsjef for ham også. Han mottok storkors av St. Olavs Orden. Ellers hadde han mange utenlandske ordener.
Han var sønn av kammerherre Carl Emil Rustad og Henriette Benedicte Løvenskiold. I 1880 ble han gift med Marie Magdalene Schou (1859–1943), datter av Halvor Schou. Deres datter Elisabeth Rustad (1883–1966) ble gift med senere hoffsjef Peter Fredrik Broch i 1905, og deres datter Benedicte Rustad (1886–1976) ble gift med skipsreder Thomas Fearnley i 1911. Elisabeth og Peter Fredrik Brochs sønn var ambassadør Henrik Andreas Broch, gift med Fanny Paus.
Riad Toufic Salameh
Riad Toufic Salameh (født 17. juni 1950 i Kfardebian i Libanon) er en libanesisk økonom, som har vært sentralbanksjef i Libanons bank siden 1. august 1993. Han har fått mye av æren for at Libanon kom seg gjennom Finanskrisen 2007–2010 uten store problemer, og ble kåret til «Central Banker of the Year for 2009» av The Banker Magazine.
Utdanning og arbeidserfaring
Han er utdannet fra Collège Notre Dame de Jamhour i Libanon, og har senere tatt en bachelorgrad (BA) i sosialøkonomi ved American University of Beirut.
I 1985 ble han Vice President og rådgiver ved Merrill Lynch i Paris, etter å ha jobbet ved deres filialer i Beirut og Paris fra 1973. Den 1. august 1993 ble han utnevnt til sentralbanksjef (governor) for Libanons bank, for en seksårsperiode, og har senere blitt gjenvalgt både i 1999, 2005, 2011 og 2017. Med seg i ledelsen har han 4 visesentralbanksjefer og et Central Council.
Han er også formann i etterforskningskomisjonen for bekjempelse av hvitvasking av penger, Special Investigation Commission, som ble etablert i 2001.
Utmerkelser
Sentralbanksjef Salameh har mottatt mange priser, bl.a. Euromoney sin pris som Beste sentralbanksjef i den arabiske verden i 1996. I 1997 ble han utnevnt til ridder av Æreslegionen, av Frankrikes president Jacques Chirac, og i 2003 ble han kåret til Beste sentralbanksjef 2003 (Man of the year) av Euromoney.
Organisasjonen Bankers for a Better Future ga han en pris i 2004, da de plasserte ham på topp 20-listen over verdens beste sentralbanksjefer i 2004. Året etter, i 2005, fikk han en ny pris fra Euromoney, da de kåret ham til Årets beste sentralbanksjef i Midtøsten i deres kåring av Euromoney Award for Emerging Markets. Også i 2006 kåret Euromoney ham til Årets beste sentralbanksjef.
Bankers Magazine kåret ham til Årets beste sentralbanksjef i Midtøsten (Central Banker of the Year – Middle East) for 2009. Året etter vant han 2009 Arab Creativity Award, tildelt av the Arab Thought Foundation. Den 31. desember 2009 utnevnte president Nicolas Sarkozy han til offiser av Æreslegionen.
Skurdalen kirke
Skurdalen kirke (Skurdalen kyrkje) er en kirke konstruert i en triangulær form, i Hol kommune, Viken fylke. Den ble oppført i 1968-69 og innviet den 7. september 1969.
Byggverket er i mur og stein og har 150 plasser. Altertavlen er laget av Victor Sparre.
Willem van Aelst
Willem van Aelst  (døpt 16. mai 1627, død ca. 1683) var en nederlandsk maler. Van Aelst var en betydningsfull maler av blomster, frukt og jaktstilleben. Han var en briljant kolorist og nådde et høyt nivå når det gjaldt mestring i gjengivelsen av tekstiler, metaller og fuglefjær. På denne tiden var det ikke vanlig å male jaktstilleben i Nederland.
Van Aelst var født i Delft hvor han gikk i lære hos sin onkel, stillebenmaleren Evert van Aelst. I 1643 ble han medlem av Sint-Lucasgildet i byen.
Mellom 1645 og 1649 bodde han i Frankrike. I 1649 reiste han til Firenze, hvor han arbeidet som hoffmaler hos Ferdinando II de' Medici. På samme tid hadde Ferdinando to andre nederlandske malere engasjert ved hoffet; Matthias Withoos og Otto Marseus van Schrieck, sistnevnte var også stillebenmaler og har sannsynligvis hatt innvirkning på Van Aelsts stil.
I 1656 returnerte han til Nederland og bosatte seg i Amsterdam. Blant hans elever var Isaac Denies, Ernst Stuven, Rachel Ruysch, Geertje Pieters og fremfor alt Maria van Oosterwijk.
Willem van Aelst er representert på flere museer.
Siri Rom
Siri Rom (født 17. mars 1918, død 13. november 2002) var en norsk skuespillerinne som var ansatt en årrekke ved Det Norske Teatret.
Film
Hun filmdebuterte i 1945 i Rikard Nordraak og medvirket gjennom i sin karriere i ca. 20 filmer (alle biroller). Av notable filmopptredener kan en nevne rollen Torsøia i Bør Børson Jr. (1974) og Bør Børson 2 (1976), samt rollen som bygdejenta Elise Trost i taklampa (1955). Vi husker henne som budeia Gurine i Ivo Caprinos dukkefilm om Reveenka fra 1962 hvor hun forteller eventyret om Reveenka til eventyrsamleren Peter Christen Asbjørnsen som kommer på besøk. I 1973 spilte Rom rollen som Marta i TV-serien Blokk 12, Oppgang C. Hun hadde i 1993 en liten rolle i Secondløitnanten, som også var hennes siste.
Observatoire de Nice
Observatoire de Nice (Observatoriet i Nice) er et astronomisk observatorium i Nice, Frankrike. Det ligger på toppen av Mont Gros. Byggingen av observatoriet ble satt i gang i 1879 av bankieren Raphaël Bischoffsheim. Arkitekten var Charles Garnier, og hovedkuppelen ble tegnet av Gustave Eiffel.
Steve Harris
Stephen Percy Harris (født 12. mars 1956 i Leytonstone, London) er bassist og primær låtskriver i heavy metal-bandet Iron Maiden, som han var med på å starte i 1975. Han anses ofte å være blant de beste og mest innflytelsesrike bassistene innen heavy metal.
Observatoire de Nice
Refraktorteleskopet på 76 cm ble satt i drift i 1888, og var da verdens største teleskop. Det ble overgått et år senere av den 91 cm store refraktoren ved Lick Observatory.
Som vitenskapelig institusjon eksisterer ikke Observatoire de Nice lenger. Det ble slått sammen med CERGA i 1988 til Observatoire de la Côte d'Azur.
Steve Harris
Tidlige band
Steve startet sin musikkarrière i bandet Influence, som senere skiftet navn til Gypsy's Kiss, før han til slutt havnet i bandet Smiler. Medlemmene i Smiler var flere år eldre enn Harris, og de gjorde det klart for ham at de ikke hadde mye til overs for en bassist som løp rundt på scenen, og som i tillegg ville være med på å skrive låtene. Harris valgte derfor å slutte i bandet og startet Iron Maiden.
Iron Maiden
Bandet ble stiftet i 1975. Navnet tok Steve fra filmen Mannen med jernmasken, hvor torturinstrumentet jernjomfruen («iron maiden») blir brukt. Harris har skrevet mange av låtene til Iron Maiden, bl.a. «The Number of The Beast» som ble en stor hit og regnes som en klassiker. Harris og gitaristen Dave Murray er de eneste som har vært i bandet siden oppstarten.
British Lion
I 2012 gav Harris ut soloalbumet British Lion sammen med Richard Taylor, David Hawkins, Grahame Leslie og Simon Dawson. I 2020 gav kvintetten ut albumet The Burning under bandnavnet British Lion.
Privat
Harris' eldste datter, Lauren, er sanger og skuespiller, og har, i likhet med broren George, turnert sammen med Iron Maiden.
Harris er også en lidenskapelig fotballtilhenger, og favorittlaget er West Ham United FC som han spilte for som ungdom.
2. vesterlenske infanteriregiment
2. vesterlenske infanteriregiment var en norsk militæravdeling. Den ble opprettet ved reskript av 24. desember 1718, da Vesterlenske infanteriregiment ble delt i to.
2. vesterlenske regiment besto ved opprettelsen av 19 kompanier. Fra 13. august 1747 til 5. juli 1764 av 23 kompanier, rekruttert fra Rogaland. Regimentet bestod i 71 år.
Ved reskript 9. januar 1789 ble de to opprinnelige regimentene igjen slått sammen til et nyorganisert Vesterlenske infanteriregiment. Det kom til å bestå av to gevorbne kompanier og tre nasjonale bataljoner med i alt 19 kompanier. Regimentet ble nedlagt ved hærorganisasjonsplanen 3. junli 1817.
Kompanier
Antallet kompanier i regimentet varierte. I 1766 var regimentet redusert til 6 kompanier og regimentet ble midlertidig slått sammen med 2. vesterlenske regiment før det ble etablert på nytt med 12 kompanier:
Christiania Film Co
Christiania Film Co. A/S, grunnlagt 1916, var det første spillefilmproduksjonsselskap i Norge. Selskapet ble grunnlagt av forfatteren Peter Lykke-Seest, som blant annet hadde arbeidet som manusforfatter for den store svenske stumfilmregissøren Victor Sjøstrøm i Sverige. Ifølge Sigurd Evensmos "Det store tivoli" hadde firmaet en aksjekapital på 170 000 kr i 1916, mens Leslie Wood skriver i "Eventyret om filmen" (1937) at startkapitalen var 250 000 kr. Christiania Film Co. A/S bygde sitt atelier på anlegget til det da nedlagte "Fredriksborg tivoli" ved Langvikbukten på Bygdøy. Ottar Gladtvet beskriver atelieret i sin selvbiografi: "Teatersalen var lagt slik i terrenget at taket var en stor terrasse med friluftscene. Rundt terrassen var det satt opp ca to meter høye glassvegger for å hindre trekk. Disse glassveggene ble tatt ned og benyttet til å bygge det første norske filmatelier med."
Selskapet hadde til å begynne med ikke sitt eget laboratorium og sendte filmene til Sverige for fremkalling. Til slutt skaffet det seg et laboratorium i et kjellerlokale i en nyoppført gård på Sagene. Laboratoriesjefen 1917-18 het Carl-Axel Söderström.
Det var 8-10 ansatte i selskapet, foruten Peter Lykke-Seest selv, blant annet snekkermester Lønvik, kunstmaleren Th. Fosnes, rekvisitøren Peter Reimers Gill og Ottar Gladtvet og Carl Wieghorst som filmfotografer.
Christiania Film Co. A/S var Norges forsøk på å bygge et filmstudio på linje med Sverige og Danmark, som i stumfilmtiden var filmstormakter. I 1920 måtte imidlertid Peter Lykke-Seest gi opp, og selskapet ble oppløst.
Myanmar under Sommer-OL 2000
Myanmar under Sommer-OL 2000. Sju sportsutøvere, seks kvinner og en mann fra Myanmar deltok i fire sporter, bueskyting, friidrett, svømming og vektløfting under Sommer-OL 2000 i Sydney. De vant ikke noen medalje.
Bjølstad
Bjølstad kan sikte til:
Sultanatet Sannar
Sultanatet Sannar (arabisk: ; Salṭanat Sannār), tradisjonelt også kjent som Det blå sultanatet (as-Salṭanat az-Zarqā) var et afrikansk islamsk rike som hersket over et stort område i Nordøst-Afrika mellom 1504 og 1821. Sultanatet har blitt kjent som Funj etter dynastiets etnisitet og som Sannār (også skrevet Sinnar, Sennar) etter hovedstaden.
Opphav
I det femtende århundre var området i Nubia som tidligere hadde blitt kontrollert av Makuria oppdelt i en rekke mindre stater som ofte ble utsatt for angrep fra ørkennomader. Man vet mindre om situasjonen i Alodia (som var et annet kristent sudanesisk kongedømme), men det later til at staten kollapset. Området ble gjenforent av 'Abd Allah Jamma, jegeren som kom fra den østlige delen av området som hadde blitt rik og mektig på grunn av handelen på Rødehavet. 'Abd Allahs rike ble kortvarig, siden funjene ledet av Amara Dunqas i begynnelsen av det sekstende århundre ankom fra sør, hvor shillukene hadde drevet dem nordover. Funjene beseiret 'Abd Allah og opprettet sitt eget kongedømme med hovedstaden Sannar.
Slaget ved Huesca
Slaget ved Huesca ble utkjempet under den første karlistkrigen 24. mai 1837, mellom spanske konstitusjonalister og karlister. Under slaget led franske fremmedlegionen, som var knyttet til Cristinoshæren, store tap noe som førte til en halvering av styrken. Resultatet av slaget var en avgjørende seier for karlister.
Sultanatet Sannar
Religion
Funjenes opprinnelige religion var en blanding av animisme og kristendom. Islam kom til å ha en stor betydning, og i 1523 konverterte riket offisielt til islam, selv om flere elementer fra den gamle troen overlevde.
Ekspansjon og konflikter
Sannār ekspanderte raskt sitt territorium på bekostning av de omliggende statene. Rikets makt ble spredt over al-Ǧazirah, Butana, Bayuda og det sørlige Kurdufan. Etiopia følte seg truet, men på grunn av indre problemer var ikke riket i stand til å intervenere. Det nyerobrede osmanske Egypt så også den nye staten i sør som en trussel og invaderte riket med en stor styrke, men de lyktes ikke med å erobre området, så osmanerne befestet heller grensa og konsoliderte sin kontroll over det nordlige Nubia. Denne grensa kom til å vare fram til 1821.
Relasjonene med Keiserriket Etiopia var mer problematiske, siden begge statene ønsket kontrollen over lavlandet i grenselandet mellom dem. Etiopierne flyttet etter hvert sin hovedstad til den nærliggende byen Gonder og sikret slik sin innflytelse over området. Konflikten med shillukene i sør fortsatte, men på grunn av dinkaenes voksende styrke ble de tvunget inn i en vanskelig allianse. Under sultan Badi II erobret Sannar Kongedømmet Taqali i vest og gjorde dets hersker (kalt woster eller makk) til sin vasall.
Militærkultur
Sannārs armeer baserte seg mest på tungt kavaleri: kavalerister rekruttert fra adelen væpnet med lange sverd, siden tå-stigbøylen gjorde bruken av lanser umulig. Disse rytterne var utstyrt med ringbrynjer, mens hestene var utstyrt med tykke tepper og kobberbeskyttelse til hodet. En større del av soldatene var infanterister utstyrt med sverd og rustninger. Den stående hæren var den største i Øst-Afrika fram til 1810-tallet og bodde i garnisoner i borger og fort rundt omkring i riket. At riket baserte seg på en stående hær gjorde at selv om deres hærer var mindre klarte de profesjonelle Sannar-soldatene effektivt å beseire deres dårligere organiserte rivaler.
Samfunn
Sultanatet var i stor grad delt av geografiske og etniske skillelinjer. Samfunnet var inndelt i seks etniske grupper, og det var et skarpt skille mellom de som var etterkommere fra det gamle kongedømmet Alodia og resten av Sannar. Alodierne overtok mantelen til den beseirede 'Abd Allah Jamma og kom til å bli kjent som abdallab. På slutten av 1500-tallet gjorde de opprør under Ajib den store, som beseiret Sannar-kongene og gjorde dem til sine vasaller, og i 1606 hadde han erobret nesten hele riket. Under Adlan I ble Sannar-samfunnet omorganisert, og de beseiret Ajib i en rekke avgjørende slag. Til slutt kom man fram til et kompromiss hvor Ajib og hans etterfølgere skulle styre Sannar-provinsen Dongola med en høy grad av selvstyre.
Nedgangstid
Sannārs storhetstid var på slutten av det sekstende århundre, men i det syttende gikk riket inn i en nedgangsperiode da herskerne mistet mye av sin makt. Deres største utfordring var de handelsfinansierte 'ulamaene, som insisterte på at de hadde rett til å styre med lovene.
Disse indre skillene svekket staten, og på slutten av det attende århundre tok Adlan II, sønnen til Taifara, over makten i en urolig tid hvor tyrkerne skaffet seg en tilstedeværelse i sultanatet. At-Tahir Agha, den tyrkiske herskeren for en provins i Sudan, giftet seg med Khadija, datteren til Mek Adlan II, noe som førte til at Sannar i større grad kunne assimileres med Det osmanske riket.
I 1821 ledet general Isma'il ibn Muhammad Ali, sønnen til den nominelt osmansktro khediven av Egypt Muhammad 'Alī, en hær sørover til Sannar; han møtte ingen motstand fra den siste sultanen, hvis rike ble absorbert inn i det osmanske Egypt. Siden ble regionen en del av Anglo-egyptisk Sudan, som fikk sin uavhengighet som Republikken Sudan i 1956.
Herskerliste
Herskerne hadde tittelen mek ("sultan"). Regentnumrene varierer i ulike kilder.
Evanger stasjon
Evanger stasjon ble opprettet i 1883 som Evanger stoppested da Vossebanen åpnet. Mellom 1894 og 1917 navnet skrevet Ævanger. Rundt 1910 ble den oppgradert til stasjon, som var betjent til 1988 etter at den hadde blitt fjernstyrt fra 01. juni 1980. Den betjenes av alle lokaltog mellom Bergen og Myrdal.
I forbindelse med utbygging av Evanger kraftverk i 1963 ble masse fra tunneldrivingen lagt i Evangervatnet og brukt til utvidelse av tettstedet Evanger. Det ble anlagt sidespor fra Evanger stasjon over ny bro til kraftstasjonen i berget ved sentrum på andre siden av elven.
Liste over nobelprisvinnere i fysikk
Liste over nobelprisvinnere i fysikk er en liste over alle personer som har mottatt prisen siden den første tildelingen i 1901. Nobelprisen i fysikk tildeles årlig av Kungliga Vetenskapsakademien i Stockholm til forskere i de ulike feltene i fysikk. Prisen er én av fem Nobelpriser etablert av Alfred Nobels testament fra 1895 som tildeles for fremragende bidrag innen fysikk, kjemi, litteratur, fred og fysiologi/medisin. Som oppgitt i Nobels testamente, blir prisen administrert av Nobelstiftelsen og tildelt av en komite som består av fem medlemmer valgt av Kungliga Vetenskapsakademien.
Den første Nobelprisen i fysikk ble tildelt Wilhelm Conrad Röntgen fra Tyskland i 1901. Hver mottaker mottar en medalje, et diplom og en pengesum som har variert gjennom årene. I 1901 mottok Röntgen 150,782 svenske kroner, som tilsvarer ca. 7,730,000 svenske kroner i desember 2007. I 2008 ble prisen tildelt Makoto Kobayashi, Toshihide Maskawa og Yoichiro Nambu, som delte prispengene på 10,000,000 svenske kroner. Prisen blir tildelt i Stockholm under en årlig seremoni den 10. desember, årsdagen for Nobels død i 1896.
John Bardeen er den eneste mottakeren som har blitt tildelt prisen to ganger – i 1956 og 1972 – mens Marie Curie var den første som ble tildelt prisen i to fag – fysikk i 1903 og kjemi i 1911. William Lawrence Bragg ble den yngste nobelprisvinneren gjennom tidene da han ble tildelt prisen i 1915, i en alder av 25. To kvinner har mottatt prisen – Marie Curie og Maria Goeppert-Mayer (1963) – noe som er færrest blant de opprinnelige fem Nobelprisene. Per 2014 har prisen blitt tildelt 198 personer, og der har vært seks år hvor Nobelprisen i fysikk ikke har blitt tildelt (1916, 1931, 1934, og 1940–42).
Kairos
Kairos (gresk: καιρός, «(det rette) tidspunkt») er et begrep fra retorikken og betegner talesituasjonen, den tid og det sted en tale fremføres. En videre betydning utledet fra denne er å gjøre/si noe i riktig øyeblikk. Gresk hadde to ord for tid, khronos og kairos, hvor det første ordet refererte til den tidsmessige rekkefølgen («kronologien»), mens det andre, kairos, refererte til den tid hvor noe spesielt hendte.
Ringnesveien (Oslo)
Ringnesveien (3–23, 2–50) er en omtrent 680 meter lang vei på Rommen i bydel Stovner i Oslo. Den går mer eller mindre parallelt med Haavard Martinsens vei og har forbindelse med denne og resten av veinettet via Ellefs vei.
Veien fikk navn i 1968 etter brødrene Ellef og Amund Ringnes, som grunnla Ringnes Bryggeri.
Berthold Auerbach
Berthold Auerbach (født 28. februar 1812 i Horb am Neckar, i den tyske delstaten Baden-Württemberg, død 8. februar 1882 i Cannes) var en tysk forfatter av jødisk herkomst.
I brosjyren Das Judentum und die neueste Literatur (1836) går han inn for å bedre jødenes kår. Auerbach oversatte verker av Spinoza.Han er særlig berømt for Schwarzwälder Dorfgeschichten (1843-53, svensk oversettelse Byhistorier 1878-79), Barfüssele (1856) med flere. I disse fremstiller Auerbach det sunne landlivet i kontrast til byenes kultur.
Rimveien (Oslo)
Rimveien (1A–13, 2–8) er en vei på Teisen i bydel Alna i Oslo. Den går fra Teisenveien til Duggveien. Veien danner sammen med Fjellhus allé yttergrense for Fjellhus hageby.
Navnet ble vedtatt i 1940.
Nr. 1 er et av tre rekkehus i Rimveien borettslag. For øvrig har veien småhusbebyggelse.
Jupitermasse
Jupitermasse (MJ eller MJUP) er masseenheten tilsvarende den totale massen til planeten Jupiter (1,8986 kg = 317,83 jordmasser; 1 jordmasse tilsvarer 0,00315 jupitermasser). Jupiters masse brukes til å beskrive massene til gasskjemper, som de ytre planetene og eksoplaneter. Den blir også brukt for å beskrive brune dverger.
Tyria II kraftverk
Tyria II kraftverk er et vannkraftverk i Ringsaker kommune i Innlandet fylke.
Kraftverket utnytter et fall på 114 m i elven Tyria.
Kraftverket ble satt i drift i 1958, og har en ytelse på 2,2 MW med en francisturbin. Midlere årsproduksjon er på 11 GWh.
Sjusjøen er magasin for verket og reguleres mellom 810 og 806 moh.
Emil Ferdinand Rode
Emil Ferdinand Rode (født 20. juli 1852 i Halden, død 31. januar 1921 i Kristiania) var en norsk lege som ble den første privatpraktiserende lege i Mosjøen og som fikk priser for sin forskning på gynekologi. Det var under Lofotfisket i 1879 at han startet sitt virke på Nordlands kyst og bidro til å bekjempe den tyfusepidemi som rådet i Mosjøen samme høst. Han var den første som hadde slått seg ned som privat lege, men ble raskt ansatt som distriktslege i Vefsn. Han ble i 1882 etterfulgt av Harald Arnold Fredrik Amadeus Fearnley.
St. George’s Parish
Geografi
Saint George's ligger nordøst på Bermuda. Det består av et lite område av hovedøya (rundt Tucker's Town), St. George's øy (med unntak av byen St. Georges) og flere mindre øyer.
Emil Ferdinand Rode
Rode var sønn av Hans Henrik Albert Rode (1818–1865) og Harriet Emilia Trepka (1824), datter av sjøfareren Emil Ferdinand von Trepka (1788–1859) Faren var en offiser som senere ble tollkasserer i Kristiansund.
St. George’s Parish
Geografi
Teknisk sett tilhører også St. David's øy distriktet, men denne øya blir ofte sett på som en egen enhet. St. David's ble slått sammen med omliggende øyer under andre verdenskrig for å lage Kindley Field, en delt RAF/USAAF flybase, senere en USAF-base og frem til 1995 Naval Air Station Bermuda for US Navy. I dag er øya Bermudas internasjonale lufthavn, L.F. Wade internasjonale lufthavn.
Emil Ferdinand Rode
Etter sitt examen artium i 1870 og examen philosophicum i 1871 tok han en cand.med. i 1877. Rode hadde så studert kvinne- og barnesykdommer under et forskeropphold i Stockholm. Etter å i 1883 ha flyttet tilbake til Kristiania og vært privat-praktiserende med sommerengasjement ved Modum Bad og gjentatte opphold ved fødselsklinikker i München, Praha, Leipzig, Dresden, London, Würzburg, København og Berlin, kunne han i 1886 innkassere H.K.H. Kronprinsens gullmedalje for avhandlingen «De forandringer som genitalia undergaar efter en fødsel, og betydningen af samme ved retsmedicinsk undersøgelse». Han fortsatte å publisere vitenskapelige avhandlinger innen gynekologi. Den 13. desember 1912 fikk han St. Olavs Orden. Samme året måtte han slutte som lege på grunn av dårlig syn.
Emil ble i 1879 gift med Inga Marie Caroline Sundt (1853–1881) som var datter av fabrikkeier Johan Lauritz Sundt (1828–89) av Sundt (slekt) og Mathiane Trepka (1825–1901). Emil og Ingas datter Harriet Emilie von Trepka Rode (1880–1967) var gift med senere riksantikvar Harry Fett (1875–1962). Sønnen Johan Lauritz Sundt Rode (1881) ble overrettssakfører. Etter Ingas død i 1881 giftet Emil seg igjen i 1884 i Frankfurt am Main med sin svigerinnen Ragna Louise Drejer Sundt (1857–1909) som heller ikke ble gammel. De ble foreldre til idrettslederen Leif Sundt Rode (1885–1967). Emil og Ragna stiftet i 1909 «Doktor Emil Rode og hustru Ragna Rodes legat».
Helgelandsmoen kapell
Initiativet til oppføring av kapellet ble tatt av tidligere plasskommandant, oberstløytnant Birger Garberg.
Fritz Erler
Fritz Erler (født 14. juli 1913 i Prenzlauer Berg i Berlin; død 22. februar 1967 i Pforzheim i Baden-Württemberg) var en tysk SPD-politiker. Han ble medlem av Forbundsdagen i 1949 og leder av SPD-fraksjonen fra 1964 til sin død.
VM i friidrett innendørs 1993
VM i friidrett innendørs 1993 ble arrangert i Toronto i Canada mellom 12. og 14. mars
60 m
<br style="clear:left;" />
400 m
<br style="clear:left;" />
800 m
<br style="clear:left;" />
1500 m
<br style="clear:left;" />
3000 m
<br style="clear:left;" />
5000 meter kappgang
<br style="clear:both;" />
60 m hekk
<br style="clear:left;" />
4 x 400 m stafett
<br style="clear:left;" />
Høydehopp
<br style="clear:left;" />
Stavsprang
<br style="clear:left;" />
Lengdehopp
<br style="clear:left;" />
Tresteg
<br style="clear:left;" />
Kule
<br style="clear:left;" />
Moelv kraftverk
Moelv kraftverk er et vannkraftverk i Ringsaker kommune i Innlandet fylke. Kraftverket utnytter et fall på 54 m i Moelva.
Det første kraftverket her ble bygd i 1907 for Moelven Cellulosefabrikk. Det ble modernisert i 1941, og så nedlagt i 1984.
San Diego
San Diego er den åttende største byen i USA og den nest største i delstaten California. Byen ligger ved stillehavskysten i det sørvestlige hjørnet av USA, helt inntil den meksikanske grensen. San Diego er kjent for sitt milde klima og sin lange forbindelse med den amerikanske marinen. Byen er hjemmehavn til mange av marinens skip, deriblant en del av hangarskipene. Hangarskipet USS «Midway» ligger nå i havn i San Diego som et museum.
Moelv kraftverk
Dagens kraftverk ble satt i drift i 2001, og har en ytelse på 1,1 MW med en francisturbin. Midlere årsproduksjon er på 6 GWh.
Næra er magasin for verket og reguleres mellom 340 og 338 moh.
Var eid av Eidsiva vannkraft.
San Diego
Historie
Området rundt San Diego har vært bebodd i mer enn 10 000 år av Kumeyaay-folket. Den første europeeren i området var portugiseren Juan Rodríguez Cabrillo. I 1542 gjorde han krav på området og ga det navnet San Miguel. Seksti år senere, i 1602, seilte Sebastián Vizcaíno med sitt flaggskip «San Diego» langsmed kysten av California for å kartlegge området. Han ga området som nå er Mission Bay navn etter den katolske Sankt Didacus av Alcalá, bedre kjent fra spansk som San Diego de Alacá, og fransiskaneren Junípero Serra etablerte en misjonsstasjon med navnet Mission San Diego de Alcalá.
Geografi
Nord for downtown San Diego finner man langs kysten områder som Ocean Beach, Misson Beach, Pacific Beach og La Jolla. Dette er populære ferieområder og noen av de mer luksuriøse områdene i San Diego. I La Jolla finner man også University of California, San Diego (UCSD).
Litt lenger inn i landet for La Jolla ligger Miramar militære flyplass. Den er mest kjent for de fleste som flybasen i filmen Top Gun.
Klima
Klimaet i San Diego er svært gjestmildt, med en tørr og mild vinter. I gjennomsnitt har byen 201 dager i året med temperatur over 21 ℃, og 23–33 cm nedbør årlig.
Kultur og severdigheter
San Diego er kjent for sin store dyrepark San Diego Zoo og fiskeakrobatikk i Sea World. San Diego er i stor grad preget av meksikansk kultur.
VM i friidrett innendørs 1993
200 m
<br style="clear:left;" />
3000 meter kappgang
<br style="clear:both;" />
Aiko Uemura
Uemura debuterte i verdenscupen i kulekjøring 23. mars 1996, og har tilsammen 9 verdenscupseire. Hun er japansk mester 4 ganger.
John Joseph Glennon
John Joseph Glennon (irsk-amerikaner, født 14. juni 1862 i Kinnegard (Meath) i Irland, død 9. mars 1946 i Dublin) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av St. Louis i USA 1903–1941.
Han vikk sin presteutdannelse i Irland og i Bonn i Tyskland, og reiste deretter til USA, der han ble presteviet for bispedømmet Kansas City i 1884.
Han ble kreert til kardinal den 22. februar 1946, med San Clemente som tittelkirke, av pave Pius XII, og døde noen få dager etter.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Giovanni Zuddas
Giovanni Battista Zuddas (1928–1996) var en italiensk bokser som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Zuddas vant en olympisk sølvmedalje i boksing under OL 1948 i London. Han kom på andreplass i den nest letteste vektklassen, bantamvekt opp til 54,0 kg. I finalen tapte han til ungarske Tibor Csik.
Myanmar under Sommer-OL 2004
Myanmar under Sommer-OL 2004. To kvinnelige sportsutøvere fra Myanmar deltok i to sporter, bueskyting og vektløfting under Sommer-OL 2004 i Athen. De vant ikke noen medalje.
Birger Vestmo
Birger Vestmo (født 25. juni 1970) er en norsk programleder og filmanmelder som har ledet radioprogrammet Filmpolitiet på NRK P3 siden starten 11. januar 1998.
Vestmos filmanmeldelser publiseres også på NRKs nettsider.
Han er også styremedlem i Norsk Filmkritikerlag.
Ringshusstubben (Oslo)
Ringshusstubben (1–7, 2–6) er en vei på Bekkelagshøgda i bydel Nordstrand i Oslo. Den går fra Ringshusveien til Bernt Knudsens vei.
Veien fikk navn i 1952 etter husmannsplassen Ringshus (gnr./bnr. 158/7) under Søndre Hellerud. Den lå i nr. 3 og ble revet i 1974.
Östhammar kommune
Östhammar kommune er en kommune i Uppsala län i landskapet Uppland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Östhammar.
Naturreservatet Andersby ängsbackar og Forsmark kjernekraftverk ligger i kommunen.
Tettsteder
Östhammar kommune har ni tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Noter:
Edward Aloysius Mooney
Edward Aloysius Mooney (født 9. mai 1882 i Mount Savage, Maryland i USA, død 25. oktober 1958 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Pave Pius XI utnevnte ham den 18. januar 1926 til titularerkebiskop av Irenopolis in Isauria og apostolisk delegat i Britisk India med sete i Bangalore. Han ble bispeviet av prefekten for kongregasjonen for troens utbredelse, kardinal Wilhelmus Marinus van Rossum. Fra 1931 til 1933 var han apostolisk delegat i Japan.
Den 28. august 1933 utnevnte paven ham til biskop av Rochester med personlig rang av erkebiskop. Den 26. mai 1937 ble han utnevnt til erkebiskop av Detroit. Han var erkebiskop der frem til 1958.
Han ble kreert til kardinal i 1946 av pave Pius XII, med Santa Susanna som tittelkirke. Han døde samme dag som konklavet 1958, mindre enn tre timer før kardinalene trådte sammen til pavevalget.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Airgíalla
Airgíalla (moderne irsk: Oirialla, engelsk: Oriel, latin: Ergallia) var et historisk kongedømme i Irland under middelalderen, og et samlenavn for sammenslutning av stammer. Sammenslutningen besto av ni mindre riker, alle uavhengige av hverandre, men som aksepterte nominell suverenitet til en overkonge, vanligvis fra det mektigste dynastiet. De ni mindre rikene var en gruppe av stort sett ubeslektede klaner i det området som nå er den sentrale og sørlige delen av provinsen Ulster. På et tidspunkt, sannsynligvis på slutten av 600-tallet formet de en militær allianse som utviklet seg til et mer eller mindre selvstendig kongedømme. Utstrekningen av kongedømmet er usikker, men det later til å ha hatt senter i det området som i dag er grevskapene Monaghan og Armagh.
På sitt høydepunkt tilsvarte Airgíalla i utstrekning omtrent de moderne bispedømmene Armagh og Clogher, og strakte seg over deler av grevksapene Armagh, Monaghan, Louth, Fermanagh, Tyrone og Londonderry. Hovedbyene var Armagh og Clogher. Navnets bruk overlever som et kulturelt område med folketradisjon i sørøstlige Ulster og tilstøtende områder i grevskapet Louth.
Ifølge legenden ble Airgíalla opprettet av «De tre Collaer», tre sønner av Eochaid Doimlén som sies å ha erobret det som nå er sentrale Ulster fra Ulaid. Den avgjørende seieren var slaget ved Achadh Leithdheirg, som sies å ha blitt utkjempet rundt år 331. Imidlertid antas det at denne historien er hovedsakelig fiksjon, og det faktiske året, lokaliseringen av slaget og omstendighetene for hvordan Airgíalla-sammenslutningen ble til er ukjent.
Det er antatt at før sammenslutningen av Airgíalla var ni mindre riker dominert av nabolandet Ulaid i øst, og etter Airgíallas høydepunkt, ble deres landområder fra 600-tallet og utover gradvis erodert av inngrepet fra deres nordlige naboer, Cenél nEógain i den nordlige Uí Néill, som samt den sørlige Uí Néill i sør. Fra 735 kom Airgíalla under dominansen til Cenél nEógain, og var innen 827 blitt deres vasaller. Kongeriket Airgíalla fikk et nytt høydepunkt på 1100-tallet under kong Donnchad Ua Cerbaill. Det senere innsnevrede riket Airgíalla overlevde i Monaghan – som ble kjent som Oirghialla og Oriel etter den normanniske invasjonen av Irland – under Mac Mathghamhna (McMahon-klanene), til slutten av den irsk-gæliske orden i Irland.
Etymologi
Airgíalla kan bety «de som gir gisler» eller «gisselgiverne», og refererer til både det irske overriket Airgíalla, og sammenslutningen av stammer som dannet det. Det er ofte anglifisert som Oriel; imidlertid omfatter arkaiske forvanskninger: Uriel, Orial, Orgialla, Orgiall, Oryallia og Ergallia.
Etter den normanniske invasjonen ble angliseringen Uriel navnet på den delen av Airgíalla som hadde utvidet seg til dagens grevskap Louth. Tilsvarende ble delen av Airgíalla som overlevde i dagens grevskap Monaghan, kjent som Oirghialla, som stammer fra angliseringen Oriel.
I tidlige irske manuskripter ble biskopen av Clogher omtalt som «biskop av Oirialla».
Opprinnelse
På begynnelsen av 300-tallet tok tre krigerske brødre, kjent som «De tre Collaer» (irsk: Trí Cholla), tre sønner av Eochaid Doimlén, en erobring av en stor del av Ulster, som de fravriste Ulaid. Det var etter slaget ved Achadh Leithdheirg, utkjempet rundt 331, at de opprettet forbundet Airgíalla. I dette slaget beseiret styrkene til De tre Collaer styrkene til Fergus Foga, kongen av Ulster, som ble drept, og seierherrene brant Emain Macha ned til grunnen, som var den gamle hovedstaden i Ulaid.
Historisk framvekst
Den eldste referansen til Airgíalla forekommer i Tigernach-annalene under år 677, hvor dødsfallet til Dunchad mac Ultan, Rí Oigriall, er notert. Denne oppføringen er imidlertid mistenkt for å være en retrospektiv interpolasjon. På den annen side kan oppføringen i Ulster-annalene under år 697 som henviser til Mael Fothataig mac Mael Dub som «Rex na nAirgialla» være ekte. Både Mael Fothatag og hans sønn, Eochu Lemnae (død 704), er oppført blant garantistene for Cáin Adomnáin («Loven til Adomnán») i 697. Derfor antas det at Airgíalla sannsynligvis eksisterte som en enhet på dette tidspunktet, eller helt sikkert ved begynnelsen av 800-tallet.