cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teddy Partridge
Partridge kom til Manchester United fra Ebbw Vale som 29-åring juni 1920 i en overgang verd 29 GBP. Partridge ble toppscorer sammen med Tom Miller i sin første sesong i sin nye klubb, med sju scoringer på 28 kamper. Partridge spilte fast de tre første sesongene i Manchester United, men fikk færre kamper da scoringene uteble. Partridge kom tilbake etter kun ni kamper på tre sesonger, og han fikk sin oppvisningskamp mot West Ham United for lang og tro tjeneste mars 1928. Partidge gikk til Halifax Town mai 1929, og var fortsatt aktiv fotballspiller i Crewe Alexandra førti år gammel tre år senere.
Verdenscupen i turn 2022
Verdenscupen i turn 2022 ble organisert av FIG og startet i februar i Cottbus og ble avsluttet i Baku i april.
Det ble også arrangert en Challenger-cup fra mai til oktober.
Hurtigløp på inline-skøyter
Hurtigløp på inline-skøyter er en idrettsgren hvor utøverne konkurrerer om å gå over en bane så fort som mulig på en type rulleskøyter som kalles inline-skøyter (hvor hver skøyte har flere hjul på en rekke i motsetning til oppsettet av hjulene på rulleskøyter som har to par ruller etter hverandre ).
Bureken
Bureken (lulesamisk: Buoragabáhkko, historisk: Buoragabáhkko) er et fjell på fjellmassivet Saltfjellet i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Fjellet befinner seg sørvest for Nasafjellet og har en høyde på 975 meter over havet.
Raudfjellet
Raudfjellet er navn på flere fjell i Norge. Det kan vise til
Randalsfjellet
Randalsfjellet (lulesamisk: Ruovadavárre, historisk: Ruovadavárri) er et fjell på fjellmassivet Saltfjellet i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Fjellet befinner seg sørøst for Raudfjellet og nord for Krokstrand og har en høyde på 857 meter over havet.
Maria Liberia-Peters
Maria Philomena Liberia-Peters (født 20. mai 1940 i Willemstad) var statsminister i De nederlandske Antiller i to perioder, først fra 1984 til 1986 og igjen fra 1988 til 1993. Hun representerte Nasjonalt folkeparti.
Stokkafjellet (Rana)
Stokkafjellet (lulesamisk: Ståhkkåhavárre eller Ståkkåha) er et svensk-norsk fjell på fjellmassivet Saltfjellet. På svensk side strekker det seg inn i Arjeplog kommune. På norsk side befinner det seg i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Fjellets høyeste punkt ligger på svensk side av grensen og ligger på 1 011 meter over havet. Riksrøys 227A står på ryggen av fjellet ca 1,3 km vest for topp-punktet.
Maria Liberia-Peters
Liberia-Peters ble valgt til Curaçaos øyråd i 1975 og i 1982 ble hun valgt til De nederlandske Antillers parlament. Fra 1982 til 1983 var hun økonomiminister.
Stokkafjellet (Rana)
Fjellet har to lavere topper på norsk side av grensen: Lulep Tjåhkkå i øst har en høyde på 994 meter, mens Davep Tjåhkkå i vest har en høyde på 952 meter.
Sør for Stokkafjellet og nord for Nasafjellet renner Stokkabekken vestover og munner ut i Gubbeltåga ved Stokkalia.
Maria Liberia-Peters
I september 1984 fikk hun regjeringsoppdrag og dannet en koalisjonsregjering bestående av fem partier. Hun etterfulgte Don Martina i statsministerposten. Nasjonalt folkeparti vant flest mandater i valget i 1985, men klarte likevel ikke å samle støtte for en ny koalisjonsregjering. Hennes regjeringsperiode endte dermed 1. januar 1986.
Liberia-Peters ble statsminister på nytt i 1988. Etter valget i 1990 dannet hun en ny koalisjonsregjering. Liberia-Peters var tilhenger av at Curaçao skulle bli et eget land innenfor det nederlandske riksfellesskapet. I november 1993 ble det holdt folkeavstemning om dette. Den endte med stort flertall for å omorganisere De nederlandske Antiller. Etter dette nederlaget gikk Liberia-Peters av som statsminister. Hun fremmet sin justisminister Suzanne Camelia-Römer som etterfølger.
Liberia-Peters var parlamentsmedlem og partileder til 1994.
David Parker
David Parker (født i 1951) er en amerikansk lydmikser. Han har vunnet Oscar for beste lydmiks to ganger for filmene Den engelskse pasienten (1996) og Jason Bournes ultimatum (2007).
Raudfjellet (Saltfjellet)
Raudfjellet (lulesamisk: Ruopsisvárre, historisk: Rupsesvárri) er et fjell på fjellmassivet Saltfjellet i Rana kommune på Helgeland i Nordland. Fjellet befinner seg sørvest for Bolnafjellet og nordvest for Randalsfjellet og har en høyde på 1 204 meter.
Einar Knudsen
Han var Norsk idreætsforbunds første visepresident fra 1896. Knudsen var en allsidig utøver og vant Damenes pokal under det første norgesmesterskapet i 1896. Han fikk pokalen for mesterskapets største allsidighet etter gull i Pentathlon og kulestøt, sølv i stavsprang og bronse i høydehopp. For seieren i pentathlon fikk han også laurbærkransen.
Knudsen tok for seg av medaljer også under NM i friidrett 1897. Han vant pentathlon og lengdehopp, og fikk bronse i høydehopp, stavsprang og kulestøt.
Avnazifiseringen i Tyskland
Under nasjonalsosialismen fra 1933 til 1945 ble tallrike virksomheter i politiet, rettsvesenet, skolevesenet, næringslivet og kultur overtatt av nasjonalsosialistene. I disse sektorene ble alle viktige stillinger besatt av medlemmer av NSDAP, som skulle sørge for at alt ble utført etter makthavernes ønsker.
De fire allierte seiersmaktene i 1945 var enige i at nasjonalsosialismen skulle fjernes fra alle deler av samfunnet, og at enhver videreføring var straffbar. Midlene var «de fire store D-er» vedtatt under Potsdam-konferansen: denazifisering, demilitarisering, dekartellisering og demokratisering.
I den sovjetiske okkupasjonssonen ble avnazifiseringen en del av prosessen med å bygge et sosialistisk samfunn. Målet i de tre vestlige sonene var å oppnå et demokratisk, pluralistisk samfunn. Den bredt anlagte amerikanske gjennomføringen strandet, og førte til at mange små ble tatt, mens store gikk fri. Mot sin hensikt førte den til en solidaritetsfølelse i den tyske befolkningen. I de britiske og franske sonene ble avnazifiseringen gjennomført på en mer pragmatisk måte, der målet var å bytte ut eliten.
I de vestlige okkupasjonssonene avsluttet de allierte sin del av avnazifiseringen i 1948. Gjennom landets egne lover avsluttet Tyskland avnazifiseringen mellom 1951 og 1954. Lovene inneholdt også regler for tilbakeføring til samfunnet av de oppsagte. Den ordinære straffeforfølgningen av krigsforbrytere fortsatte siden.
Etymologi
Avnazifisering dreide seg i egentlig forstand om å fjerne belastede personer fra deres stillinger og ileggelse av straff. I videre forstand dreide det seg om forbudet mot alle nasjonalsosialistiske lover, organisasjoner, symboler og skrifter. For eksempel ble gater oppkalt etter nazister, gitt nye navn.
Begrepet avnazifisering blir av andre begrenset til utrenskningen av belastede personer fra administrasjon og næringsliv. Disse avgrenser begrepet mot internering av de personer som utgjorde en sikkerhetsrisiko, og straffesakene. Selve straffeforfølgningen blir delt i to kategorier. Den første kategori omfatter de egentlige krigsforbryterprosessene, der Nürnbergprosessene var de viktigste. Den andre kategorien omfatter rettergang mot medlemmer av organisasjoner som Den internasjonale militærdomstolen hadde erklært som forbryterske.
De alliertes konferanser
Utryddelse av nazismen i Tyskland hadde vært et tema siden Casablancakonferansen i januar 1943. De allierte holdt deretter tre konferanser om hva som skulle skje med Tyskland etter at krigen var over. Det var i Teheran i 1943, på Jalta i februar 1945 og i Potsdam i august samme år. Midlene i avnazifiseringen var «de fire store D-er» vedtatt under Potsdam-konferansen: denazifisering, demilitarisering, dekartellisering og demokratisering. En sivil ledelse av landet ble satt inn i 1949, men Tyskland var okkupert helt til okkupasjonsstatuttet ble opphevet ved Tysklandsavtalen i 1955.
De alliertes omforente utgangspunkter
Alle aktive medlemmer av eliten i det militære, embetsverket og industrien skulle fjernes fra sine stillinger. NSDAP hadde dessuten hatt nærmere 8,5 millioner medlemmer. Også disse skulle etter de alliertes vedtak bli gjenstand for avnazifisering.
I den sovjetiske okkupasjonssonen ble elleve forvaltningsenheter innført og besatt med tyskere med rent rulleblad, og som var medlemmer av KPD. I de vestlige sonene ble det satset på et føderalt og desentralisert system. Det ble administrert av embetspersoner fra Weimarrepublikken som nazistene hadde avskjediget.
Det lå ikke i forutsetningene at tyskerne selv skulle delta i prosessen, særlig fordi man mente at tyskerne hadde en kollektiv skyld for nasjonalsosialismens forbrytelser. Noen tyske borgere deltok likevel i arbeidet med å utpeke de skyldige. Antifascistiske komiteer oppsto over hele landet da nazi-regimet brøt sammen. Det skjedde særlig i arbeiderklassen, og besto av mennesker som på eget initiativ prøvde å bringe skyldige til domstolene. Antifa-medlemmene hindret ledende nazister å komme seg i dekning, men hindret også tidligere partiledere fra å bli lynsjet. De allierte var imidlertid lite interessert i å få hjelp fra disse gruppene til utrenskningen, dertil var mistilliten til alle tyskere for stor. Antifa-bevegelsen ble forbudt på forsommeren i 1945, både i den sovjetiske og den amerikanske okkupasjonssonen.
Felles regler for fremgangsmåten i de fire okkupasjonssonene ble vedtatt av Det allierte kontrollråd i Tyskland 14. oktober 1946. I de amerikanske og sovjetiske okkupasjonssonene ble prosessen avsluttet i 1948.
De store straffesakene
Straffesakene som gjaldt forbrytelser under nasjonalsosialismen, ble påbegynt av de allierte umiddelbart etter avslutningen av andre verdenskrig. Dachauprosessen ble startet av de amerikanske militærdomstoler 15. november 1945. Det kom der frem at krigsfanger hadde blitt mishandlet og drept i konsentrasjonsleirene, blant annet som ledd i forsøk på mennesker. Nürnbergprosessene fant sted fra 20. november 1945 til 14. april 1949, og ble ført for Den internasjonale militærdomstolen (IMT). De tolv påfølgende rettssakene ble ført for amerikanske militærdomstoler. Sakene gjaldt forbrytelser mot freden, forbrytelser mot menneskeheten og krigsforbrytelse r. I disse prosessen ble det formet juridiske normer som siden ble brukt til å dømme tusenvis av underordnede individuelle gjerningsmenn.
Felles regler for fremgangsmåten i de fire okkupasjonssonene ble vedtatt av Det allierte kontrollråd i Tyskland 14. oktober 1946. Etter hvert ble også tyskerne selv tatt med på oppgjøret. Avnazifiseringen foregikk etter hvert svært forskjellig i de fire okkupasjonssonene: henholdsvis den sovjetiske, den amerikanske, den britiske og den franske okkupasjonssonen.
Avnazifiseringen i den sovjetiske okkupasjonssonen
I den sovjetiske okkupasjonssonen var ombyggingen av nærings- og samfunnsliv i et sosialistisk perspektiv, en viktig del av prosessen. Frem til 1949 ble nærmere 520 000 personer fjernet fra sine stillinger og erstattet av kommunister. Det hemmelige politiet fengslet et stort antall nazister, men også andre politiske motstandere.
I øst-sonen var det antifascistiske komiteer som på våren 1945 hadde ansvaret utrenskningene, men disse oppgavene ble i løpet av sommeren overtatt av KPD. Håndteringen kunne være hardhendt, blant annet ved at tidligere medlemmer av NSDAP måtte bære hakekors på klærne sine. Det ble fremsatt krav om «total utryddelse» av restene etter Hitler-regimet. En distriktsdommer fremsatte ønsket om at landet neste år var «renset for nazister» («nazirein»). Nærmere 200 000 mennesker ble sendt i spesialleire administrert av NKVD. Det er anslått at en tredel av dem døde av sult, sykdom og kulde.
Russerne gikk imidlertid snart lei av kravet om full utskifting, ettersom de hadde behov for hjelp til administrasjonen av landet. Tyskerne i Leipzig og Dresden diktet opp historier for å kunne ansette tidligere nazister, noe russerne så gjennom fingrene med. Man kunne ikke bygge opp igjen landet uten å ta i bruk de gamle elitene. I 1949 fikk nazister som var dømt til mindre enn ett års fengsel, tilbake sine borgerlige rettigheter. Den sovjetiske administrative ledelse av sonen (SMAD) benyttet imidlertid anledningen til å fjerne industrieiere og politiske motstandere av Stalin og kommunismen for øvrig.
Spørreskjemaet
Amerikanerne hadde lagt stort arbeid i å gjennomtenke hvordan alle tidligere nazister skulle kunne fjernes fra det offentlige liv og næringslivet. For å undersøke den enkeltes innstilling og eventuelle medvirkning, utarbeidet amerikanerne et spørreskjema som hver tyske statsborger skulle besvare. Franz Neumann hadde bidratt til utarbeidelse av skjemaet, i samarbeid med general Lucius Clay.
Skjemaet hadde 131 spørsmål, som til dels krevde utfyllende svar. Befolkningen skulle med grunnlag i blant annet svarene, deles inn i fem kategorier
Avgjørelsene i avnazifiseringssakene ble tatt av særskilt opprettede domstoler i en såkalt avnazifiseringsprosess.
Avnazifiseringen førte til at nærmere 140 000 mennesker straks måtte gå fra stillingene sine. Det kunne være lavere funksjonærer eller opportunister som hadde sluttet seg til myndighetene, mens mer alvorlig kriminelle gikk fri. I befolkningen kunne det oppstå sympati for enkeltofre for avnazifiseringen, noe som vakte forferdelse i utlandet.
Kursendring
Til sammen 13 millioner spørreskjemaer ble utfylt, og en tredel av disse ble karakterisert som belastet. Av disse ble nærmere 10 prosent dømt, men bare 1 prosent faktisk straffet. Dette skyldtes blant annet at ønsket om straff ble møtt med sterke motkrefter. Det var behov i vesten for å knytte Vest-Tyskland til seg. Dermed var det behov for fagfolk i alle kategorier, og det fikk være om de hadde en fortid som nazister. Amerikanerne avsluttet sin avnazifisering 31. mars 1948, men den hadde vært nedtonet allerede fra sommeren 1947. Den kalde krigen hadde medført at tanken på å straffe og utrenske nazistene mistet tilslutning. Handelsminister Averell Harriman sa det slik til president Truman 12. august 1947: «Det må bli slutt på avnazifiseringen snarest råd. Mange av disse folkene har de beste hodene i landet, de må få delta i produktivt arbeid. Fordømmelsesterroren hviler på nesten alle i overordnede stillinger ...»
I 1951 ble avnazifiseringen delvis reversert. Det ble da gjennomført ved lov at offentlige funksjonærer og lærere som hadde blitt fradømt sine stillinger med grunnlag i deres tilknytning til NSDAP, skulle få igjen arbeidet sitt.
I Bayern ble det i 1954 satt sluttstrek for nye saker i nemndene. I 1959 ble ytterligere lempinger i straffereaksjonene vedtatt, men fortsatt hadde de hovedskyldige ingen stemmerett og inndragningen av deres formuer besto. Nemndene ble oppløst.
Mao Xinyu
Mao Xinyu (, født 17. januar 1970 i Beijing) er en kinesisk historiker og offiser. Han er sønnesønn av Mao Zedong. Hans far, Mao Anqing (1923–2007), var barn av Mao Zedongs ekteskap med Yang Kaihui (杨开慧, 1901–1930).
Avnazifiseringen i Tyskland
Virkninger
Amerikanerne erkjente senere at prosessen hadde vært mislykket. Det eneste man kanskje hadde klart å slå fast for den tyske befolkningen, var at passivitet under et kriminelt regime kan være klanderverdig. I tysk folkevittighet ble ordet endret til «renazifisering». Spørreskjemaet hadde gjort det vanskeligere å få et oppgjør med nazismen i det tyske folk. Anklagen om den kollektive skyld dukket opp. Avnazifiseringen skapte mot sin hensikt, en slags solidaritetsfølelse i den tyske befolkningen.
Mao Xinyu
Mao Xinyu tok eksamen i historie ved Renminuniversitetet i Beijing i 1992. Han arbeider som forsker for Folkets frigjøringshærs akademi for militærfag, der han tok sin historiske doktorgrad. Han har skrevet en rekke bøker, som for eksempel Bestefar Mao Zedong (Yeye Mao Zedong), publisert i oktober 2003.
Avnazifiseringen i Tyskland
Virkninger
Den tyske sosiolog Rolf Schmiederer ved Carl von Ossietzky-universitetet hevdet på sin side at avnazifiseringen førte til to positive resultater. Det ene var gjenopprettelsen av sosiologi og politikk som fag ved universiteter og høyskoler. Det andre var at programmet medvirket til å forberede skolene på oppgaven med politisk dannelse. Denne formen for dannelse ble innført i alle videregående skoler i 1950, enten som fag eller prinsipp.
Mao Xinyu
Mao ble forfremmet til generalmajor i juni 2009.
I september 2011 fikk han en undervisningsstilling ved Guangzhouuniversitetet, der han underviser i Mao Zedongs tanker.
Gravity Falls
Gravity Falls er en amerikansk tegnefilmserie som debuterte på tv-kanalen Disney Channel i 2012. Hovedpersonene er tvillinger, gutten Dipper og jenta Mabel. I filmen tilbringer de sommerferien hos sin grandonkel Stan (best kjent som Grunkel Stan) i en tilsynelatende kjedelig by, kalt Gravity Falls. Der driver Stan en turistfelle han kaller Mysteriebua (Mystery Shack).
Avnazifiseringen i Tyskland
Avnazifiseringen i de britiske og franske sonene
De britiske og franske okkupasjonssonene fulgte i utgangspunktet den amerikanske militærregjeringens direktiver. Det innebar blant annet at man også i de franske og britiske sektorene brukte spørreskjema.
Gravity Falls
I første episode (Tourist Trapped) ber Stan Dipper om å gå og henge opp skilt i skogen. Der finner Dipper en gammel, gjemt journal. Utenpå er det en hånd med seks fingre, med tallet 3 i midten. I journalen er det dokumentert «paranormale» hendelser og vesener i Gravity Falls. Halvveis i journalen slutter sidene, som om forfatteren plutselig forsvant. Hvem forfatteren er, er et av de mange, store mysteriene i Gravity Falls.
Avnazifiseringen i Tyskland
Avnazifiseringen i de britiske og franske sonene
Britene var mindre strenge enn amerikanerne i sin utrenskning. I den franske sonen kunne det forekomme regionale forskjeller og variasjoner i praksis. Avnazifiseringen var i begge disse sonene mer pragmatisk enn i den amerikanske, og man hadde ikke den moralske og byråkratisk rigorøse innstilling som amerikanerne. Briter og franskmenn benyttet anledningen til å bytte ut eliten, og la større vekt på hvordan forvaltningen skulle organiseres.
Allerede i oktober 1945 overdro den franske militærregjering gjennomføringen av avnazifiseringen til tyskerne. Retningslinjene for utrenskning i den offentlige forvaltningen ble opphevet i oktober 1945. De automatiske utrenskningskriteriene ble i oktober 1945 erstattet med bestemmelser om individuell prøving. Den 13. juli 1948 ble i den franske sonen alle partimedlemmer gitt amnesti som medløpere (klasse 4). Dermed hadde den franske okkupasjonsmakten som den siste av de allierte, avsluttet avnazifiseringen.
Gravity Falls
Mabel er energisk, glad, selvsikker, utadvendt og kreativ. Hun blir sett i forskjellige antrekk, og har en ny genser i nesten hver episode. Fra og med episoden «The time traveler's pig» har hun en kjelegris som heter Vralte (Waddles).
Avnazifiseringen i Tyskland
«Re-education»
De allierte okkupasjonsmyndighetene ville omskolere («re-educate») den tyske befolkningen. Tyskerne skulle få et nytt politisk kultur- og verdisystem med individuelle og pluralistiske demokratiske verdier. Denne tesen støttet seg i følge historikeren Anette Storeide, på forestillingen om at det tyske folk hadde et kollektivt ansvar for nazistenes forbrytelser, men uten at det ble sagt offisielt. Et folk av nazister skulle renses for dette ondet, og gis nye verdier.
Gravity Falls
Gravity Falls er skapt av Alex Hirsch som blant annet også har flere av de amerikanske stemmene i serien. Alex baserte hovedkarakterene, Dipper og Mabel på seg selv og sin egen tvillingsøster, Ariel.
Handling
I sommerferien reiser de 12 år gamle tvillingene Dipper og Mabel Pines fra hjemmet sitt i Piedmont, California, til den fiktive byen Gravity Falls, Roadkill County i Oregon, for å tilbringe sommeren hos familie-medlemmer. Deres slektnkng Stan Pines (ofte bare forkortet til «Grunkle Stan») eier en turist-felle kalt «Mystery Shack» i Gravity Falls.
Avnazifiseringen i Tyskland
«Re-education»
Kravet om omskolering førte til motstand i den tyske befolkningen, som anså den fysiske gjenreisningen som viktigere enn demokratisering av skolevesen, presse, kringkastning og den offentlige forvaltning. Tyskerne vegret seg mot opplæring på det kulturelle området av amerikanere, russere, franskmenn og briter. Det militære og moralske nederlaget ble opplevd som hardt nok, og de ville ikke i tillegg bli «belært» og «oppdratt».
Gravity Falls
Handling
Men ting er ikke som de ser ut til, i den lille byen. Med hjelp av en mystisk dagbok som Dipper oppdager i skogen, begynner tvillingene snart å nøste opp byens forskjellige mysterier. Med Wendy Corduroy, kasserer i Mystery Shack. Soos Ramirez, en venn av Dipper og Mabel, og altmuligmann for Grunkle Stan. Pluss en rekke andre karakterer, får Dipper og Mabel en veldig spennende sommer å se frem til.
Avnazifiseringen i Tyskland
«Re-education»
Ved de alliertes okkupasjon ble alle skoler i landet stengt. Forutsetningen for å åpne skolene igjen var at lærerne, så vel som læreplaner og læremidler var avnazifisert. Et stort antall lærere hadde vært medlemmer i NSDAP. I Bayern ble 10 000 av 18 000 lærere avskjediget. På tross av dette ble de fleste skoler gjenåpnet høsten 1945, i første omgang for å holde barna borte fra gatene. Til erstatning for de avskjedigete lærerne ble det hentet inn pensjonister og studenter som vikarer. Noen egentlig skolereform ble i første omgang ikke gjennomført.
Kulturpolitikk
Kulturpolitikken ble formet med tanke på fremtiden, men det ble også ansett nødvendig å komme i kontakt med den voksne tyske befolkning. Spillefilmer og dokumentarfilmer produsert i allierte land, og fremfor alt de ukentlige filmavisene tjente pedagogiske formål. Disse mediene inneholdt propaganda for de alliertes egen kultur, oppdragelse av det tyske demokratiet og, for å pasifisere befolkningen, også noe underholdning. Skjønnlitteraturen spilte en viktig rolle i den amerikanske demokratiseringsprosessen. Det dreide seg for det meste om import av fortellinger, lyrikk, teaterstykker i det litterært ødelagte Tyskland. Det ble reist «Amerikahus» som i utgangspunktet var arena for kulturpropaganda, men som deretter tjente rollen som byens eneste brukbare bibliotek og lesesal.
Presse og kringkasting
Demokratisering av massemediene var det viktigste feltet for de alliertes arbeid med å demokratisere Tyskland. Arbeidet foregikk i tre etapper, der den første var å forby utgivelse av alle eksisterende presseorganer, og nærmest enhver annen tenkelig trykt tekst. Deretter ble det utgitt aviser i det militæres regi, såkalte «Heeresgruppezeitungen», tysk for hærgruppeaviser. Endelig ble det fra 1946 gitt lisenser for opprettelse av nye presseorganer. I denne perioden oppsto aviser som Süddeutsche Zeitung i München og Frankfurter Rundschau. Fra 1947 begynte det i vestsonene å skje utrenskninger av KPD-folk fra redaksjonene, et av de første tegn på den kalde krigen som var under oppseiling.
I øst-sonen hadde opprettelse av nye presseorganer andre formål enn i vest. SMAD ga sommeren 1945 lisenser til avisutgivelser til partier og masseorganisasjoner. KPD, det senere SED, ble prioritert. Også SPD, CDU og FPD fikk lisenser. Det samme gjorde et sentralt organ i sonen og ett tilsvarende organ i hver av de fem delstatene i østsonen.
Papirknappheten var et felles problem for samtlige soner. I vestsonene ble avisene sensurert, men sensuren begrenset seg til å hindre en militaristisk og nasjonalistisk tone i spaltene. Kritikk av okkupasjonsmyndighetene var også forbudt.
Vestmaktene mente at kringkastingen ikke skulle bli dominert av hverken private eller offentlige interesser. BBC, under ledelse av Hugh Carleton Greene, ble et forbilde, blant annet for organiseringen av Nordwestdeutscher Rundfunk (NWDR) i Hamburg. Denne reform som sikret et offentlig kontrollert, pluralistisk og desentralisert kringkasting, varte i de vestlige soner til langt inn i 1980-årene. Denne delen av demokratiseringsprosessen er vurdert som den objektivt sett mest vellykkede.
I den russiske okkupasjonssonen overtok militærregjeringens redaksjon det tidligere nasjonalsosialistiske kringkastingshuset Haus des Rundfunks i Masurenallee i Berlin. Sendingene ble sensurert av SMAD og ble ledet av Hans Mahle, en kommunist hjemvendt fra Moskva. I 1949 overga SMAD kontrollen til regjeringen i den nyetablerte staten DDR.
Skolereformer
Det allierte kontrollråd oppstilte i 1947 de grunnleggende krav til demokratiseringen av det tyske undervisningssystemet. Direktivene inneholdt imidlertid lite annet enn vage antydninger og alminnelige vendinger. På dette tidspunktet var reformer kommet i gang i alle fire okkupasjonssonene, og med til dels ulikt innhold.
I den sovjetiske sonen var det innsatt 40 000 ekstraordinære lærere som alle måtte være antifascister og komme fra arbeiderklassen. De fikk første tre måneders opplæring, senere åtte og fra 1947 tolv måneders utdannelse. I den franske sonen ble det franske skolesystem forsøkt innført. Det forente liberalitet med elitære målsetninger. Fremmedspråk ble prioritert, og den særskilte undervisning av jenter avskaffet. I den britiske og amerikanske sonen var den rådende oppfatning i starten at skolesystemet burde overlates til tyskerne selv. Fra 1946 ønsket amerikanerne blant annet å innføre en enhetsskole for alle skolepliktige, det vil si for elever inntil 15 år. Yrkesopplæringen skulle integreres i den alminnelige skole. Fra 1948 inntrådte imidlertid en generell svekkelse i okkupasjonsmaktens ønske om å gjennomføre direktivene.
Avslutnings- og rehabiliteringslover
Franskmennene avsluttet avnazifiseringen 13. juli 1948, som den siste av okkupasjonsmaktene. Da ble alle partimedlemmer i klassen kalt medløpere (klasse 4) gitt amnesti. Den amerikanske okkupasjonsmakten avsluttet avnazifiseringen 3. mars 1948.
Erfaringene med avnazifiseringen gjorde at tanken på rehabilitering hadde senest fra 1948, festet seg også i vesttysk politikk. Dette kom blant annet til uttrykk gjennom vedtaket av grunnlovens artikkel 131, som ga rettigheter til etterlatte. Den tyske regjeringen fastsatte i 1950 retningslinjer for delstatenes lover for avslutning av avnazifiseringen. Deretter ble avslutningslovene vedtatt i årene 1951 til 1954. Lovene inneholdt hovedsakelig regler for gjeninnsettelse av de oppsagte.
Tysk justisvesen mot krigsforbrytere
Både justisminister Thomas Dehler og leder av Bundesgerichtshof Hermann Weinkauff hadde gått inn for en avskaffelse av kontrollrådslov nr. 10. Loven ble faktisk satt ut av kraft i 1951 og formelt i 1955. Den tyske historiker Annette Weinke har hevdet at tysk lov og justisvesen i årene som fulgte, ga milde straffer og at dommene sjelden ble fullbyrdet.
Fra 1955 steg tallet saker, til et nytt høydepunkt med over 1000 saker i 1959/1960. Økningen skjedde blant annet som følge av grunnleggelsen av den nasjonale tyske etterforskningsenheten Zentrale Stelle i 1958, og at foreldelsesfristen for drap nærmet seg. Mellom 1945 og 2005 førte vest-tyske statsadvokater ca. 37 000 saker mot nazi-forbrytere, hvorav ca. 17 000 de første seks årene.
Etterforskningen de første årene etter krigen ble stort sett innledet av anmeldelser fra enkeltpersoner. Etableringen av Zentrale Stelle medførte at etterforskning og gjennomgåelse av dokumenter ble systematisert. Den gikk også hyppigere inn i kompliserte saksforhold som gjaldt spesielle politienheter og konsentrasjonsleirer. Etter at antallet saker igjen hadde sunket etter 1960, fikk det en ny topp i 1980-årene etter at arkivene til Krigsforbryterkommisjonen (UNWCC) og Sentralregisteret for krigsforbrytere og mistenkte (CROWCASS) ble åpnet.
Amerikanerne hadde i utgangspunktet vært lite villige til å dele sitt bevismateriale med de tyske juristene. De var ikke like interesserte i lokale forhold. Den såkalte Überleitungsvertrag (tysk for Overgangsavtalen) fra 1955 innebar dessuten at tyskerne ikke kunne gjenoppta saker som hadde vært behandlet av allierte domstoler. Selv om senere etterforskning viste at det hadde vært grunn til å idømme strengere straffer, var denne mulighet ikke lengre til stede.
Tabouillot
Tabouillot er en fransk adelsslekt opprinnelig fra Regret, en landsby like utenfor Verdun. I Frankrike tilhørte slekten embedsadelen (noblesse de robe). Louis de Tabouillot, en offiser i den franske kongens livgarde og senere i den motrevolusjonære rojalistiske Armée des Princes, flyktet fra Frankrike under Skrekkveldet og ble utnevnt til offiser i Kongeriket Preussen gjennom kongelig spesialdekret og naturalisert som adelig, og ble senere borgermester i Essen under den franske okkupasjonen under Napoleonskrigen. Slektsmedlemmer lever i dag i Frankrike, Spania, Tyskland og Skandinavia.
Historie
Kongelig råd (conseiller du roi), statsadvokat og politipresident i Verdun Louis François de Tabouillot (1733–1806) var gift med Anne de Grandfèbre (1747–1794). Deres sønn Antoine Charles Louis de Tabouillot (1775–1813) var offiser i den franske kongens livgarde Garde du Corps ved hoffet i Versailles og senere i den motrevolusjonære rojalistiske Armée des Princes. Han flyktet under den franske revolusjon i 1793 til Kongeriket Preussen, der han etter spesialordre fra kong Fredrik Vilhelm II av Preussen 29. januar 1795 ble opptatt som sekondløytnant og senere kaptein i hæren. Moren Anne de Grandfèbre ble giljotinert i Paris under revolusjonen og familiens eiendom i Frankrike beslaglagt. Louis de Tabouillot ble senere utnevnt til borgermester i Essen i 1811 av den franske okkupasjonsmakten under Napoleonskrigene.
I 1802 ble Louis de Tabouillot gift med Philippina Johanna von Brüning (1777–1835). Deres sønn Franz Georg Karl Wilhelm von Tabouillot (født 1803) var dommer i Münster. Han var gift med Karoline Luise Alexandrine von Scheibler, som tilhørte en kjent tysk familie og var etterkommer av filosofen Christoph Scheibler. 29. juni 1858 fikk familien kongelig tillatelse i Preussen til å kombinere navnene og våpnene for slektene Tabouillot og Scheibler, og kalte seg deretter von Tabouillot genannt von Scheibler. Franz Georg Karl Wilhelm von Tabouillot var far til løytnant Ferdinand Franz Ludwig Heinrich Johann von Tabouillot gen. von Scheibler (1840–1869), som var gift med Anne Karolina Amalia von Pannwitz. De var foreldre til major Franz Ferdinand Alexander Hans von Tabouillot gen. von Scheibler (1869–1844), som var gift med Margarethe Eleonore Marie Helene von Grolman (1880–1964), datter av generalmajor og storhertugelig-hessisk kammerherre Karl von Grolman (d. 1909). Den nålevende slekten stammer fra deres sønn, dr.jur., kommandørkaptein og folkerettsjurist Wolfgang von Tabouillot gen. von Scheibler (1909–2002), som var gift i første ekteskap i Oslo Militære Samfund i 1938 med Ingrid Haagaas, datter av skolemannen Theodor Haagaas, og i andre ekteskap i Madrid med María Antonia Pacios. Han har etterkommere i Spania og Skandinavia.
Kautokeinoelva
Kautokeinoelva (nordsamisk: Guovdageaineatnu eller bare Eatnu) er en elv i Kautokeino i Finnmark som utgjør den øvre delen av Alta-Kautokeinovassdraget. Den fortsetter som Altaelva nedenfor innsjøen Virdnejávri, som regnes som skillet mellom de to elvene. Etter utbyggingen av Alta kraftverk er imidlertid Virdnejávri oppdemt til samme nivå som Latnetjávri, og Kautokeinoelvas munning er i dag i sørenden av Latnetjávri, like nord for Masi.
Kautokeinoelva er i seg selv blant de største elvene i Finnmark, med et nedbørfelt på 5 751,2 km² og en middelvannføring på 74,6 m³/s ved munningen i Latnetjávri. Den har en rekke sideelver, blant annet Mázejohka, Láhpojohka, Čábardasjohka og Suohpatjohka.
De delene av Alta-Kautokeinovassdraget som ikke ble berørt av utbyggingen av Alta kraftverk, deriblant Kautokeinoelva, ble i 1980 vernet mot videre kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag.
Intervall (grafteori)
Den følgende algoritme finner alle intervallene i en graf som består av N toppunkter og inngangspunkt n0, og med funksjonene  og   som returnerer listen over henholdsvis forgjengere og etterfølgere av en gitt node n.
H = { n0 }                              // Initialize work list while H is not empty remove next h from H	       create the interval I(h) I(h) += { h } while ∃n ∈ { succ(I(h)) — I(h) } such that pred(n) ⊆ I(h) I(h) += { n } while ∃n ∈ N such that n ∉ I(h) and   // find next headers ∃m ∈ pred(n) such that m ∈ I(h) H += n
Algoritmen partisjonerer grafen opp i intervaller.
Hvitbryngressmett
Hvitbryngressmett (Amytornis barbatus) er en art i slekten gressmetter (Amytornis) som inngår i alvesmettfamilien (Maluridae) og tilhører gruppen av sangfugler (Passeri), som er spurvefugler (Passeriformes). Ifølge nyere forskning sorterer arten som eneste art i underslekten Maluropsis, som er én av fire underslekter i Amytornis. Arten overlever i kraft av to underarter.
Beskrivelse
Hvitbryngressmetten har ei blek kryptisk utfarget fjærdrakt og er tilpasset en livsstil på bakken. Den måler cirka 18–21 cm og veier omkring 15–22 g. Ansiktet har hvite og sorte markeringer og sort nebb. Kinnene er hvite og har sort øyestripe fra nebbroten og bakover mot nakken. Den sorte øyestripen forsterker inntrykket av den hvite stripen rett over danner øyenbryn, noe som trolig er opphavet til det norske navnet på arten. Øredekkerne er hvite med en sort skråstilt V. Oversiden er hvit, olivengrønn og sort i et spettet mønster. Stjerten er lang, løs og fra grå til sort. Undersiden er lys. Hunnen ligner hannen, men er litt mindre og dusere. Underaten diamantina er noe større enn nominatformen.
Arten er endemisk for et begrenset område i Sentral-Australia, i grensestrøkene mellom det ekstremt nordvestre New South Wales, det sørvestre Queensland og nordøstre Sør-Australia. Den trives på svampet flommark som domineres av lignum (Muehlenbeckia cunninghamii) og sumpgrønt (Eragrostis australasica) i et ellers svært tørt område av Australia. Fuglene eter frø og insekter som de jakter på bakken. Hekketiden er i juli–august.
Kong Lavring (album)
Kong Lavring er et musikkalbum med Kong Lavring, utgitt i 1977. Dette er bandets debutalbum. Albumet kom på CD i 2003.
Sammenføyning (grunneiendom)
Sammenføyning av eiendom(er) er en registrering hos tinglysingsmyndigheten, der to eller flere eiendommer blir slått sammen til én i matrikkelen. Slik sammenføyning skjer ved at grunneieren undertegner en sammenføyningsbegjæring for de eiendommene han ønsker sammenføyd. Hensikten er å forenkle oversikten og arbeidet både for grunneieren og for offentlig myndighet. Sammenføyning av eiendommer er gratis i Norge.
Vilkår
For at eiendommer kan sammenføyes gjelder følgende vilkår:
Fransk grammatikk
Fransk grammatikk handler om grammatikken innen det franske språket. På generell basis har det franske språket mye til felles med de andre romanske språkene, inkludert bruken av fleksjon som blant annet brukes for å vise tid og modus i verb, samt kjønn og antall i både verb, substantiv og adjektiv.
Golftralle
En golftralle er en kjerre laget for å trille en golfbag med golfkøller og annet utstyr rundt på golfbanen. Golftrallen kan redusere belastningen på operatøren sammenlignet med om man skal bære golfbagen selv.
Fransk grammatikk
Substantiv
Fransk har to grammatiske kjønn: hankjønn og hunkjønn. Det franske substantivet bøyes i tall: entall og flertall. Franske substantiv bøyes ikke i kasus.
Flertallsformen dannes typisk ved å legge en -s til entallsformen; denne s-en er stum. Substantiv som i entall slutter på -eau tar -x i flertall (château → châteaux «slott»); denne x-en er også stum. Dette gjør at den fonetiske forskjellen mellom entall- og flertallsformen av substantiv ligger i artikkelen. Det er svært få unntak til denne regelen. Særlig kan nevnes œil (/œj/, «øye») som tar flertallsformen yeux (/jø/), samt de aller fleste substantiv som slutter på -al, som tar flertallsendelsen -aux, f.eks. cheval (/ʃə.val/, «hest») som i flertall blir chevaux (/ʃə.vo/).
Kjønn bestemt av betydning
Det er i de fleste tilfeller samsvar mellom grammatisk og biologisk kjønn i substantiv som betegner levende vesener:
Det er mange ord som både kan skrives som hankjønnsord og hunkjønnsord. Dette gjøres svært ofte for «titler», det vil si ord som beskriver noens yrke eller annen status, for eksempel:
Auditeur brukes dersom tilhøreren er en mann, auditrice brukes dersom det er ei dame.
Man kan også gjøre dette på noen norske ord, gjerne yrkesord:
Visse substantiver har forskjellig betydning avhengig av hvilket kjønn de har (som på norsk: en egg vs. et egg):
Kjønn bestemt av ending
Kjønnet på franske substantiver kan i visse tilfeller bestemmes ut ifra hvilken endelse de har:
Substantiver som ender på: -sion, -tion, -ance, -ence, -ie og -ée er stort sett hunkjønn.
Substantiver som ender på: -age, -ment og -isme er stort sett hankjønn.
Adjektiv
Adjektiv i fransk kan stå til et substantiv eller som ha rolle som predikativ etter et kopulativt verb. Adjektivet bøyes i kjønn og tall i samsvar med substantivet det står til.
Predikativ rolle:
Regelrett bøying i kjønn
Som nevnt ovenfor bøyes adjektivet i samsvar med substantivet det står til. Adjektivet har vanligvis to bøyingsformer i både entall og flertall: hunkjønn- og hankjønnsform.
Un bâtiment noir (m) («en svart bygning»)
Une maison noire (f) («et svart hus»)
Uregelrett bøying i kjønn
I noen tilfeller forandrer flere ting seg når adjektivet bøyes i hunkjønn:
I tillegg har man av og til en konsonantfordobling foran hunkjønns -e:
Det er også adjektiver som skriftlig har to hankjønnsformer, og én hunkjønnsform. Blant annet:
Det som styrer når hver av hankjønnsformene skal brukes, er hvordan substantivet som adjektivet står til blir uttalt. Dersom substantivet begynner på en konsonant, brukes den første formen (vieux, beau osv.). Begynner substantivet på en vokal, brukes den andre hankjønnsformen (vieil, bel osv.). For eksempel:
– Un vieux gamin /œ̃.vjø.gamɛ̃/ («en gammel fyr») – Un vieil homme /œ̃.vjɛ.j‿ɔm/ («en gammel mann»)
– Un nouveau bâtiment /œ̃.nu.vo.ba.ti.mɑ̃/ («en ny bygning») – Un nouvel appartement /œ̃.nu.ve.la.par.tə.mɑ̃/ («en ny leilighet»)
Uttale
Forskjell i skrift, men lik uttale
Hovedregelen er at dersom adjektivet i hankjønn har en endelse som uttales, blir uttalen den samme i hankjønn og hunkjønn.
Forskjell i både skrift og uttale
Ender adjektivet i hankjønn på en skrevet konsonant som ikke uttales, fører tilføyelsen av hunkjønnsendelsen -e til at konsonanten uttales.
Qiushi
Qiushi (kinesisk: 求是, pinyin: Qíushì; som betyr «Søk sannheten») er et kinesisk kommunistisk politisk tidsskrift som utgis av Den sentrale partiskole og Det kinesiske kommunistiske partis sentralkomite. Det utkommer annenhver uke.
Fransk grammatikk
Plassering
Noen adjektiv står imidlertid foran substantivet. Blant disse er følgende adjektiv: beau, bon, faux, grand, gros, jeune, joli, mauvais, petit og vieux.
Qiushi
Qiushi ble lansert 16. juni 1988. Det overtok som et kommunistisk tidsskrift for politisk teori etter tidsskriftet Hongqi («Røde Fane»), som ble nedlagt i mai 1988. Qiushi skulle etter anvisning fra Folkerepublikkens leder Deng Xiaoping reflektere det endrede politiske klima i landet, og distanserte fra fortidens tanker om en vedvarende klassekamp til fordel for en mer pragmatisk tilnærming til de politiske og samfunnsmessige prosesser. Tidsskriftet har sitt viktigste nedslagsfelt blant høyere partifunksjonærer i Kina.
Fransk grammatikk
Plassering
Det er noen adjektiver som får forskjellig betydning avhengig om de står foran eller bak substantivet de står til. Noen av disse er:
Dernière:
– La dernière semaine («den siste uka»)
– La semaine dernière («forrige uke»)
Pauvre:
– La pauvre mère («den stakkars mora»)
– La mère pauvre («den fattige mora»)
Sacré:
– Le sacré bâtiment («den forbannede bygningen»)
– Le bâtiment sacré («den hellige bygningen»)
Regelrett gradbøying
Nesten alle franske adjektiv gradbøyes regelrett:
Den bestemte artikkelen i superlativen står i samsvar med kjønnet på substantivet det står til:
– La plus riche femme («den rikeste kvinnen»)
– Les plus riches pays («de rikeste landene»)
Verb
Det franske verbet er gjerne noe av det mest kompliserte ved fransk grammatikk, ettersom verbet bøyes i person, tid og modi. Verbet bøyes i modiet indikativ: presens, fortid (perfektiv og imperfektiv), og futurum; i modiet konjunktiv: presens og fortid; og i modiet imperativ. Fransk har også kondisjonalis, som, avhengig av kilde sorteres under indikativ, eller som et eget modi. For alle tidene her nevnt, er det òg en tilhørende perfektumsform (disse dannes ved enten hjelpeverbet avoir (å ha) eller être (å være) fulgt av perfektum partisipp). Det er også noen upersonlige verbtider: perfektum partisipp, presens partisipp og infinitiv.
Regelrette verb
Det er tre grupper verb. Hvilken av de tre gruppene et verb tilhører bestemmes av konjugasjonen (måten verbet bøyes på).
Stamme
Når man bøyer franske verb, tar man svært ofte utgangspunkt i stammen av verbet. Stammen av verbet finner man ved å ta bort -er, -ir, eller -re (se nedenfor)
Presens (indikativ)
For å få presens (indikativ) legger man til en bøyingsendelse etter stammen av infinitivet.
Eksempler:
Preteritum (indikativ)
Fransk har fire former for fortid: perfektiv (passé simple), imperfektiv (imparfait), sammensatt fortid (passé composé) og nær fortid. I dagens fransk brukes i svært stor grad presens perfektum (passé composé) istedenfor perfektiv preteritum (passé simple).
Passé simple
Passé simple (perfektiv perfektum) brukes i dagens fransk kun i formell skriving og i formell tale. I skriving brukes den mest for å fortelle hva som skjedde i suksessiv rekkefølge. Det er lenge siden passé composé begynte å ta over for passé simple. På 1600-tallet måtte man bruke passé simple dersom det man snakket om skjedde før 24 timer tidligere (også kjent som la règle des vingt-quatre heures – «tjuefiretimersregelen»). I dagens muntlige og dagligdagse språk brukes nesten alltid passé composé i stedet for passé simple.
Forskjell på passé composé og passé simple
Passé simple uttrykker ei handling som er avsluttet:
Passé composé / sammensatt fortid
Med avoir som hjelpeverb:
Med être som hjelpeverb:
Verb som bruker être som hjelpeverb er:
Alle refleksive verb og verbene aller («å reise/dra»), arriver («å komme»), descendre («å gå ned»), devenir («å bli»), entrer («å gå inn»), monter («å bestige/klatre opp»), mourir («å dø»), naître («å bli født»), passer («å passere/gå forbi»), partir («å dra»), rentrer («å gå inn igjen»), rester («å bli/forbli»), retourner («å komme tilbake»), sortir («å gå ut»), tomber («å falle»), décéder («å dø») og venir («å komme»).
Nær fortid
For eksempel:
Futur périphrastique / Futur proche (omskrevet futurum / nær futurum)
Den futurumsformen som i størst grad brukes muntlig på fransk i dag, er futur périphrastique. Den dannes ved at man setter hjelpeverbet aller i presens, og setter hovedverbet i infinitiv.
Forskjellen på futur simple og futur périphrastique
Det er små betydningsnyanser i bruken av futur simple og futur périphrastique. Når man bruker førstnevnte, sikter man gjerne til et stykke fram i tid, samt også et visst usikkerhetsmoment. Futur périphrastique sikter gjerne mot noe som skal skje i nær framtid, og har et større sikkerhetsmoment ved seg enn futur simple. Noen setninger og små betydningsforskjeller:
Sånn det blir sagt her, er det ikke sikkert at jeg-personen kommer, og det er heller ikke sikkert at jeg-personen vil hjelpe til.
I denne setningen, er det ikke sikkert at jeg-personen kommer, men det er ganske sikkert at jeg-personen skal hjelpe til gitt at h*n kommer.
Her er det ganske sikkert at jeg-personen kommer for å spise, men det der derimot et usikkerhetsmoment knyttet til om personen kommer til å hjelpe til.
Her er det ganske sikkert både at jeg-personen kommer, og, når h*n kommer, skal h*n ganske sikkert hjelpe til.
I tillegg er det noen tilfeller der man bruker kun den ene av dem. For eksempel:
Konjunktiv
Det finnes fire typer konjunktiv på fransk: presens, perfektum (passé), imperfektum og pluskvamperfektum. De to sistnevnte er imidlertid sterkt stilistisk markerte, og forekommer stort sett i byråkratiske brev, høytidelig språk, svært formelle samtaler o.l. Derfor brukes det i hovedsak bare to konjunktivformer i dagligdags fransk: presens og perfektum (passé). Konjunktiv i fransk, forekommer i visse leddsetninger og i optativiske setninger.
Optativiske setninger (ønskeform):
Leddsetninger:
Etter følgende leddsetningsinnledere brukes konjunktiv: attendre que, avant que, bien que, décider que m.m. (se denne siden  for flere)
Konjunktiv perfektiv
Denne formen dannes ved å sette sette hovedverbets hjelpeverb i konjunktiv og sette hovedverbet i perfektum partisipp. Alle verbene i tabellen nedenfor tar avoir (å ha) som hjelpeverb, men noen verb tar også être (å være).
Matilda (russisk film)
Matilda er en russisk historisk dramafilm med som hadde premiere den 26. oktober 2017. Filmen skildrer ballerinaen Matilda Ksjesinskajas skjebne og hennes forhold til tsar Nikolaj II. Filmen har utløst protester fra noen russisk-ortodokse organisasjoner, siden tsaren ble kåret til helgen i 2000.