cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fotballklubben Lofoten
Historie
Klubben spilte i 1. divisjon i 1999, hvor de rykket ned på overtid i siste serierunde 17. oktober 1999. I siste serierunde måtte Lofoten vinne borte mot Sogndal, samt at Byåsen og Skjetten måtte spille uavgjort for at Lofoten ikke skulle rykke ned. Laget slo Sogndal 0–2, og i kampen mellom Byåsen og Skjetten sto det 1–1 etter 90 minutter. Men på overtid scoret Jens Petter Stang for Byåsen og Lofoten rykket ned.
Målet for 2000 sesongen var å rykke rett opp i 1. divisjon igjen. Lofoten hadde en god sesong og vant 2. divisjon, avdeling 8. Kvalifiseringskampene for opprykk gikk derimot dårlig. Lofoten tapte 5–0 borte mot Mandalskameratene i første kvalifiseringskamp og var sjanseløse allerede før siste kvalifiseringskamp.
Sesongen etter ble divisjonssystemet endret og 2. divisjon redusert til fire avdelinger hvor vinneren rykket direkte opp. Lofoten var i toppkampen flere år på rad, men klarte aldri å vinne serien igjen. På grunn av dårlig økonomi og manglende resultater mistet klubben flere av sine viktigste spillere. Lofoten 2 som spilte i 3. divisjon ble lagt ned og spillerne som fikk lite spilletid på førstelaget fikk derfor enda mindre kamptrening. Summen av disse tingene førte til at Lofoten rykket ned til 3. divisjon i 2005.
Lofoten nådde 2. runde i Cupen i 2007 etter å ha vunnet kvalifiseringen mot Grovfjord. De slo 2.-divisjonslaget Mjølner i 1. runde, og holdt 1.-divisjonslaget, og lokale storebror, Bodø/Glimt til ekstraomganger i 2. runde. Lofoten tapte 1–3 på Stranda stadion etter ekstraomganger.
I 2008 kom FK Lofoten på 14.- og sisteplass i 2. divisjon avd. 4, og rykket dermed ned til 3. divisjon foran 2009-sesongen.
Tabell 2022
4. divisjon Hålogaland
4. SS-Polizeidivisjon
4. SS-Polizeidivisjon var en av 38 divisjoner tilhørende Waffen-SS under den annen verdenskrig. Divisjonen ble dannet i 1939 som del av Ordnungspolizei og ble overført til Waffen-SS i 1942. Etter en mengde splittelser og gjenforeninger ble den til slutt oppgradert til en Pansergrenader-divisjon; 4. SS Polizei Panzergrenadier Division. Divisjonen overgav seg til amerikanske styrker på slutten av krigen.
Arne Falstad
Liv og virke
Han tok artium i 1892 og juridisk embedseksamen i 1900. Han var vernepliktig offiser fra 1894, premierløytnant fra 1902 og kaptein fra 1911. Falstad var sakførerfullmektig i Trondhjem før han i 1903 ble overrettssakfører i Steinkjer, hvor hans bror Peter Andreas Falstad allerede hadde etablert sin sakførerforretning. Arne Falstad ble fast forsvarer i Inderøy meddomsrett. Han var medlem av Steinkjer bystyre og formannskap 1914–1919, og byens varaordfører 1914–1916. I 1916 ble han styreformann i Indherreds Kreditbank. I 1921 ble broren Peter Andreas ansatt som banksjef i Indherreds Kreditbank, og Arne vendte tilbake til Levanger.
Arne Falstad åpnet sin egen sakførerforretning og overtok etter faren som banksjef i Privatbanken i Levanger (tidligere Levanger Håndverkerforenings Sparekasse). I 1928 ble banken avløst av Levanger og omegns Kreditbank. Falstad var fast forsvarer ved Stjør- og Verdal meddomsrett.
PostNord
PostNord AB er et svensk-dansk post- og logistikkforetak, stiftet som et svensk aksjeselskap med hovedkontor i Solna i Sverige. Foretaket eies av den svenske staten med 60 prosent og den danske staten med 40 prosent. Stemmene fordeles likt mellom den svenske og den danske staten. I 2019 ble Annemarie Gardshol ansatt som administrerende direktør for konsernet, med tiltredelse 1. november 2019. Christian Jansson var styreformann i konsernet per desember 2021.
PostNord ble stiftet som et moderselskap for de nasjonale postoperatørene Posten Sverige og Post Danmark, som offisielt fusjonerte med virkning fra 24. juni 2009. I henholdsvis 2015 og 2016 ble Posten Sverige og Post Danmark innlemmet i moderselskapet.
Konsernets logistikkvirksomhet besto tidligere av 16 selskaper i Norden. I 2013 ble denne delen samlet under en felles merkevare, med navnet PostNord Logistics, som endret navn til PostNord i 2014.
Historikk
Selskapet ble etablert i Norge i 1926 under navnet Tollpost for å gjennomføre fortolling og distribusjon av pakker fra utlandet. Gjennom fusjonen med biltransportselskapet Globe, som hadde blitt etablert i 1951, fikk selskapet navnet Tollpost/Globe, senere skrevet Tollpost Globe.
Tollposts opprinnelige logo var en T i en sirkel. Oslo Sporveier begynte å bruke en tilsvarende logo og fikk beholde denne mot å betale en erstatning til Tollpost. Globe hadde brukt en blåfarget logo, mens Tollpost opprinnelig hadde brukt sort og rødt. I 1976 fikk selskapet navnet Tollpost/Globe AS og logoen med en grind/tellemerke oppstod. Samtidig ble firmafargene gult og grønt valgt. Selskapet gikk over til en blå firmafarge etter årtusenskiftet.
I 2012 ble Eek Transport, Harlem Transport AS, Mereco AS og Byrknes Auto AS fusjonert inn i Tollpost Globe.
Tollpost Globe ble solgt til det svenske postvesenet i to omganger: 50 prosent av eierskapet ble overdratt fra danske DSV til Posten AB i 2001, mens resterende ble solgt til Posten AB i 2008. Da Posten AB og det danske postvesenet Post Danmark A/S fusjonerte i 2009, og dannet PostNord, var Tollpost Globe heleid av PostNord. Tollpost Globe skiftet navn til PostNord Logistics 2. januar 2014, og videre til PostNord AS 1. juni 2014.
Sørland
Sørland er et tettsted og administrasjonssenteret i Værøy kommune i Nordland og ligger på Værøya, den største av øyene. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger sørøst på Værøya. Sørlandsvågen splitter tettstedet og danner et naturlig havneområde mot Vestfjorden. Det meste av industrien her ligger i direkte tilknytning til vågen.
Sørland er et fiskevær som i hovedsak livnærer seg av fiskeindustri og litt verkstedindustri. Sørland er blant annet kjent for å ha Nordlands største fiskemottak av sild og makrell, samt blåkveite og lodde.
Sørland fergekai ligger på Tyvnesodden, der den gassdrevne bilferga «Værøy», som betjener sambandet Bodø–Røst–Værøy–Moskenes, anløper daglig. På Tabbisodden finnes også Værøy helikopterhavn, som eies av Avinor og har flere daglige flygninger mellom Verøy og Bodø. I Sørland finnes dessuten kommunale tjenester som skole (1.–10. trinn), barnehage, kirke, rådhus med bibliotek og kontorer for politiet, eldresenter, lege, fysioterapeut, helsesøster, treningssenter, og en kunstgressbane.
Margot Boer
Margot Madelaine Boer (født 7. august 1985 i Woubrugge) er en nederlandsk skøyteløper. Hun har spesialisert seg på de tre korteste distansene, 500 m, 1 000 m og 1 500 m.
Boer debuterte i verdenscupen i desember 2004. Hun vant sølvmedalje på 500 meter og bronsemedalje på 1 000 meter i junior-EM i Innsbruck i 2006. Under Vinter-OL 2014 i Sotsji tok hun bronse på både 500 m og 1000 m.
Cristina av Spania
Cristina av Spania (Cristina Federica Victoria Antonia de la Santísima Trinidad de Borbón y de Grecia; født 13. juni 1965 i Madrid) er infanta (prinsesse) av Spania.
Biografi
Hun er andre barn og yngste datter av kong Juan Carlos og dronning Sofia av Spania, og søster av kong Felipe og prinsesse Elena. Hun er nummer sju i arverekken til den spanske tronen. Prinsessen omtales som Hennes Kongelige Høyhet og tiltales som Deres Kongelige Høyhet.
Hun har studert statsvitenskap og internasjonale forhold i henholdsvis Madrid og New York City og har arbeidet hos UNESCO i Paris.
Cristina og ektemannen har fire barn:
Cristina er innehaver av storkors av St. Olavs Orden.
Idrettsforeningen Ørnulf gjennom 50 år
Idrettsforeningen Ørnulf gjennom 50 år er en bok skrevet til Ørnulfs 50-årsjubileum i 1943. Krigen gjorde at boken først kom ut i 1946. Redaksjonen bestod av Alf Chr. Lund, Thorbjørn A. Fladvad og Gunnar Jacobsen.
Boken er på 303 sider og omhandler friidrett, bryting, boksing, skyting og historien til damegruppen og seniorklubben. Alle begivenheter i hvert år fra 1893 til 1943 er behørig omtalt. Boken er rikt illustrert med bilder av enkeltpersoner og gruppebilder. I boken finnes resultatlister, rekordtabeller og et nyttig navneregister på nesten 1000 personer.
Embryo
Embryo er det tidlige stadiet hos flercella diploide eukaryoter fra befruktning til fødsel, klekking eller spiring. Et embryo starter som et befruktet egg (en zygote) og vil først gå gjennom cellekløyving og deretter resten av fosterutviklingen.
Hos mennesket regnes i allmennhet det blivende barnet som et embryo mellom andre og åttende graviditetsuke, deretter regnes det som et foster.
Mennesket
Når den første celledelingen har foregått en stund etter befruktningen dannes en plate med tre cellelag. Ene siden kalles endoderm som vil danne overflatevev i tarm og luftveier. Det midtre laget kalles mesoderm som danner mye bindevev, fettvev og muskelvev. Den andre siden, eller det tredje laget, kalles ektoderm og danner hud, hjerne og nervesystem. Denne platen med de tre lagene gjennomgår kompliserte foldinger og sammenføyninger som danner alle organene med tarmer, lever, kjønnsorganer, armer og ben og videre.
Planter
Innen botanikk er embryoet de delene av frøet hos frøplantene som gir opphav til stengel, blad og rot, i tillegg til et eller flere frøblader. Når embryoet spirer og vokser ut av frøet kalles det en frøplante. Også hos moser og karsporeplanter dannes et embryo, men hos disse vokser det direkte videre til en voksen plante (sporofytt) som er festa til og avhengig av gametofytten.
עובר
Cornelia Frances
Cornelia Frances (født Cornelia Frances Zulver 7. april 1941 i Liverpool i England, død 29. mai 2018 i Sydney i Australia) var en engelskfødt skuespiller bosatt i Australia. Hun spilte Morag Bellingham i den australske såpeserien Home and Away. Hun flyttet til Australia tidlig på 1970-tallet. Hun debuterte på film med en liten, ukreditert rolle i filmen Peeping Tom fra 1960, regissert av hennes onkel, Michael Powell.
I januar 2018 ble det kjent at Frances hadde blærekreft og at den hadde spredd seg til hoften. Hun døde 29. mai 2018.
Metropolitanskolen
Metropolitanskolen var en dansk skole med forskjellige adresser, senest beliggende i Struenseegade på Nørrebro i København. Skolen er blant annet kjent gjennom Hans Scherfigs roman Det forsømte forår.
Man antar den ble opprettet samtidig med Vor Frue Kirkes kapitel i 1209 og kaltes Domskolen eller Vor Frue skole. Ved kongelig resolusjon av 19. september 1817 fikk skolen sitt nåværende navn. Mange bygninger i byen ble skadet under Københavns brann i 1795 og bombardementet i 1807. Som følge av dette ble store deler av København gjenoppbygget i årene etter, og Metropolitanskolen var en av dem. Arkitekt C.F. Hansen arbeidet med prosjektet i perioden 1811–15 og den 23. april 1816 ble den nye skolebygningen innviet. I 2010 ble skolen sammenlagt med Østre Borgerdyd Gymnasium under det felles nye navn Gefion Gymnasium.
Mirandesisk
Mirandesisk (lhéngua mirandesa) er et romansk språk som snakkes i Miranda do Douro i det nordøstre Portugal. Det portugisiske parlamentet ga det status som sekundært offisielt språk (med portugisisk) på lokalplan 17. september 1998 med lov 7/99 av 29. januar 1999.
Mirandesisk har ulik fonologi, morfologi og syntaks enn portugisisk og har trolig vært selvstendig språk siden Portugal ble dannet på 1100-tallet. Det har sine røtter i vulgærlatinen som ble snakket i de nordlige områdene av Den iberiske halvøy, og er nært beslektet med både leonesisk og asturiansk. Mirandesisk deler mye av sitt ordforråd med regionale portugisiske dialekter.
Per (eventyrfigur)
Eventyrfiguren Per er i norske folkeeventyr den eldste av brødrene til Espen Askeladd (Askeladden). Den mellomste av brødrene er Pål. Per er, i likhet med Pål, fremstilt som en enkel, selvsikker og brautende kar, som synes godt om seg selv, og som tror at han kan få til det han vil.
Mirandesisk
Brukere
På 1800-tallet beskrev José Leite de Vasconcelos det som «gårdenes, jobbenes og hjemmenes språk, og språket for kjærlighet mellom mirandesere».
I dag brukes mirandesisk av færre enn 5 000 (15 000 om man teller med alle som bruker mirandesisk som andrespråk) i landsbyer i kommunene Miranda do Douro og Vimioso, og språket kan også finnes i andre landsbyer i kommunene Mogadouro, Macedo de Cavaleiros og Bragança.
Varianter
Det finnes tre varianter av mirandesisk: «Grense-mirandesisk», «sentral-mirandesisk» og «sendinês-mirandesisk». De fleste brukerne av språket snakker også portugisisk; noen snakker spansk også. Picote (Picuote på mirandesisk) er den eneste landsbyen som er så godt utelukkende ettspråklig mirandesisk. I et land som er hovedsakelig ettspråklig portugisisk er dette svært spesielt og noe som har gitt landsbyen en del oppmerksomhet i diverse media.
Eksempel
Følgende er en tekst skrevet av Amadeu Ferreira på mirandesisk. Teksten ble trykket i avisen Público 24. juli 2007.
Thurmanskogen
Thurmanskogen kan vis til flere nært knyttede området på Lørenskog, nordøst av Oslo.
Cruella de Vil
Cruella de Vil er en fiktiv figur og hovedskurk i romanen Hundre og en dalmatinere fra 1956 skrevet av Dodie Smith.
Hun dukker dermed også opp i filmatiseringene av romanen; tegnefilmen 101 dalmatinere – En sjarmør i pels (1961) og realfilmene 101 dalmatinere (1996) og 102 dalmatinere (2000). Glenn Close spilte rollen i filmene fra 1996 og 2000.
I boken og alle filmene kidnapper Cruella dalmatiner-valper for å tjene penger på pelsen deres. Navnet Cruella de Vil er et ordspil på cruel, som er engelsk for grusom, og devil, som betyr djevelen. I noen oversettelser er Cruella de Vil kalt "Cruella De Mon".
Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret Cruella de Vil til filmhistoriens 39. beste skurkefigur.
Dortmund–Ems-kanalen
Dortmund–Ems-kanalen er en 265 kilometer lang kanal som forbinder Ruhrområdet med Nordsjøen. Kanalen ble åpnet 11. august 1899 og går fra elvehavnen i Dortmund til elvehavnen Emden, hvor den nyttes til frakt av jernmalm og annet nyttegods.
Beskrivelse
Kanalen ble bygget for å lette lastemengden fra jernbanene, som heller ikke kunne transportere gods fra Ruhrområdet. En annen grunn var at kanalen skulle gjøre kull fra Ruhrområdet mer konkurransedyktig i forhold til importert kull fra Storbritannia, samt at stålindustrien i den østre delen av området hadde behov for jernmalm utenifra.
Den kunstige og sørlige delen av kanalen ender etter 215 kilometer ved portene til Herbrum i nærheten av Meppen. Derfra går kanalen over en lengde på 45 kilometer med elven Ems inntil kanallåsen ved Oldersum. Derfra fortsetter kanalen i nye ni kilometer i en kunstig del på grunn av at skipene fra denne tiden ikke var bygget for overfart på det åpne hav som Dollart og inngangspartiet ved havnen i Emden. Denne delen av kanalen ble tilkoblet Ems-Jade-kanalen fra Emden til Wilhelmshaven.
Kanalen ble angrepet en rekke ganger under andre verdenskrig på grunn av dens strategiske betydning, og den ble ødelagt av No. 617 Squadron RAF (bedre kjent som Dambusters) i september 1944 i et angrep som forårsaket betydelige skader. Selve kanalen ble repartert etter krigens slutt. Den mest kjente bygningen ved Dortmund-Ems-kanalen er skipsheisen Henrichenburg ved Waltrop, som gjorde at skip kunne heves og senkes rundt 14 meter. Denne heisen var i bruk til 1962 og ble senere erstattet av en ny skipsheis og en ny vannlås. I dag huser denne bygningen Westfälisches Industriemuseum.
Noen kilometer nord for Waltrop kommer kanalen til byen Datteln, som ligger i et krysningspunkt mellom de fire kanalene Dortmund–Ems-kanalen, Datteln-Hamm-kanalen, Wesel-Datteln-kanalen og Rhein-Herne-kanalen.
Byer langs kanalen
Dortmund, Waltrop, Datteln, Olfen, Lüdinghausen, Senden, Hiltrup, Münster, Dörenthe, Hörstel, Bevergern, Rheine, Hesselte, Lingen, Geeste, Meppen, Haren, Papenburg, Düthe, Heede, Lehe, Aschendorf, Oldersum og Emden.
Saint-Domingue
Saint-Domingue var en fransk koloni fra 1697 til 1804, og er i dag den uavhengige staten Haiti.
Den må ikke forveksles med den tidligere spanske kolonien som i dag er Den dominikanske republikk, eller denne republikkens hovedstad Santo Domingo.
Navnet ble endret til Haiti da Jean-Jacques Dessalines erklærte uavhengighet fra Frankrike i 1804.
Oscarstatuetten
Oscarstatuetten er en hederspris som deles ut innen hurtigløp på skøyter. Prisen er til minne om skøyteløperen Oscar Mathisen og har siden 1959 vært tildelt av Oslo Skøiteklub som en markering av sesongens største skøytebragd. Statuetten er en miniatyr av billedhuggeren Arne Durbans statue av Oscar Mathisen, som står utenfor Frogner stadion. Utdelingen har tradisjonelt skjedd i forbindelse med Oscarløpet like før jul, men de senere år er den flyttet til større skøyteløp i Vikingskipet på Hamar.
Historie
Utvelgelsen av årets største skøytebragd har hovedsakelig vært basert på prestasjoner fra internasjonale mesterskap som EM på skøyter, allround for damer og herrer, VM på skøyter, allround for damer og herrer, OL-medaljer for damer og herrer. Siden 1996 har også VM på enkeltdistanser for damer og herrer vært med i vurderingene. Verdensrekordløp kan være avgjørende for utfallet. Verdenscupen og internasjonale løp i Norge er også med i vurderingen. Tidligere var prestasjoner i landskamper der Norge var involvert med også sentrale, men slike landskamper eksisterer ikke lenger.
De åtte første årene, frem til 1967 kunne ikke en utøver vinne trofeet mer enn én gang. Dermed kunne ikke for eksempel den første mottakeren av statuetten, Knut Johannesen, belønnes med en ny etter den fantastiske 10 000-meteren i Vinter-OL 1960. Tilsvarende kunne heller ikke svensken Jonny Nilsson tildeles oscarstatuetten etter VM-gullet i 1963.
Statuetten var forbeholdt menn helt frem til 1987, og Bonnie Blair var den første kvinne som mottok trofeet i 1992. Siden har ytterligere seks kvinner mottatt oscarstatuen i miniatyr.
I 2008 fikk den canadiske sprinteren Jeremy Wotherspoon den femtiende Oscarstatuetten i rekken. Han var da den femte rendyrkede sprinteren som mottok prisen, etter Jevgenij Kulikov fra Sovjetunionen (1975), Gaétan Boucher fra Canada (1984), Bonnie Blair fra USA (1992) og Hiroyasu Shimizu fra Japan (2001).
Bildegalleri
Vinnere av statuetten to ganger.
Statistikk
Gunda Niemann er den eneste kvinne med mer enn én statuett, og sitter med tre av elleve statuetter tildelt kvinner. De fire tyske statuettene er alle tildelt kvinner.
Nasjonsfordeling
Oscarstatuetten ble utdelt for 50. gang i 2008, da til canadieren Jeremy Wotherspoon. Statuettene er tildelt løpere fra ni nasjoner etter følgende fordeling:
Lingen (Ems)
Historie
I midten av 14. århundre fikk Lingen bylover som i 1401 ble bekreftet av greve Nikolaus II. av Tecklenburg. I 1498 ble grevskap Tecklenburg delt, og greve Nikolaus IV residerte på Lingen borg til 1541. En brand ødela store deler av byen i 1548. I 1554 fikk Lingen en poststasjon. Dagens Gamle Poststasjon ved torget ble bygd i 1653. I 1597 ble Lingen erobret av prins Mauritz av Oranien. I 1605 var det den spanske krigsherren Ambrosio Spinola som tok byen igjen.
I 1855 ble St.-Bonifatius-Hospital grunnlagt og ett år senere ble byen tilknyttet til jernbanenettet og fikk et jernbaneverk som ble byens største arbeidsgiver. I 1927 ødela en tornado flere hus i det historiske bykjernen. Under den andre verdenskrig ble jernbaneverket og deler av byen ødelagt. Etter krigen ble Lingen okkupert av britiske trupper som opprettet en leir for displaced persons, de fleste polakker. En stor flom i elven Ems ødela igjen deler av byen i februar 1946. Ved hjelp av Marshallplanen ble oljeraffineriet bygd i 1950.
Bystyret
Etter kommunalvalget 10. september 2006:
Vei
Lingen ligger i nærheten av motorveien A 31 og er krysningspunkt av B 70, B 213 og B 214 som siden slutten av 1970-årene føres rundt utenfor byen.
CNN
Cable News Network (CNN) er et amerikansk nyhetsselskap, mest kjent for sine verdensdekkende nyhetskanaler. Selskapet ble grunnlagt i 1980 av Ted Turner og Reese Schonfeld og er nå eid av selskapet Time Warner. Selskapet har 42 distrikskontorer samt ca. 900 reportere i forskjellige land. CNNs hovedkontor er i Atlanta, men den amerikanske versjonen sender svært mange av sine programmer fra New York og Washington, DC. Den består av flere kanaler, blant annet CNN International, som raskt ble en av verdens største nyhetskanaler.
Lingen (Ems)
Jernbane
Lingen ligger ved den 1855 åpnede strekningen Ruhrområdet–Nordsjøen og betjenes i dag ved Intercitylinjen Luxembourg–Norddeich (hver annen time) og regionaltoget „Emsland-Express“ Münster–Emden (hver time).
CNN
Det er CNN International som er mest kjent utenfor USA. Denne kanalen ble etablert i 1985, og ble tilgjengelig i Norge i 1989.
Lingen (Ems)
Jernbane
Godstogene betjener oljeraffineriet nord og stålverket sør fra byen.
CNN
1991 representerte et vannskille for kanalen. Under Gulfkrigen var de det eneste vestlige nyhetselskapet som hadde reportere inne i Irak. For første gang passerte kanalen de tre store kanalene i USA. Sendingene huskes særlig for de daglige nyhetsreportasjene til Peter Arnett. Deres sendinger i forbindelse med Gulfkrigen førte også til at kanalen fikk stor oppmerksomhet utenfor USA og den etablerte seg raskt som den ledende nyhetskanalen i verden.
Lingen (Ems)
Elv og kanal
Elven Ems kan trafikkeres kun på en kort strekning som i dag brukes bare av fritidsbåter. Siden 1829 omkjøres de tallrike elveslingene mellom Lingen og Meppen ved Ems-Hase-Kanal som i mer en hundre år er del av Dortmund-Ems-Kanal.
CNN
En studie i forbindelse med presidentvalgkampen i 2004 konkluderte med at CNN var klart mer liberal (venstreorientert) i sin politiske vinkling enn FOX News. I 2020 mente 47 % av de spurte at CNN har politisk slagside til venstre.
Lingen (Ems)
Severdigheter
Torget er byens ”bestestua” Rådhuset fra 1555 som er byens landemerke, brukes i dag for representative anledninger og for brylluper. Flere andre historiske hus ligger omkring torget.
CNN
I 2022 tok Chris Licht over som leder. Han lovde at kanalen skulle bli mer balansert og ha en mindre alarmistisk tone. Han sørget også for å fjerne «breaking news»-banneret, unntagen når noe virkelig alvorlig skjedde. Licht overtok stillingen etter at forgjengeren, Jeff Zucker, fikk sparken i februar etter å ha skjult et forhold til en annen CNN-topp. Zucker var kjent for detaljstyring og for å ha stor sans for drama og høy temperatur i sendingene.
Lingen (Ems)
Severdigheter
Byens peneste gate er Burgstraße, som begynner på torget og fører langs Hellmannsche huset fra 1641, katolsk Bonifatiuskirken fra 1832 og Palais Danckelmann fra 1646 som huser tingrettet i århundre.
CNN
Kjente programmer
Blant de mer kjente program på CNN er Larry King Live, CNN Newsroom, The Situation Room, Anderson Cooper 360° og Piers Morgan Tonight.
Lingen (Ems)
Severdigheter
Siste resten til den festningen som ble revet i 17. århundre, er Pulvertårnet. Det ble renovert av Kivelinge i 1961.
CNN
Kanaler
CNN har følgende nyhetskanaler:
Innholdet i programmet CNN Money.com leveres av Fortune.
I tillegg samarbeider CNN om lokale nyhetskanaler i Japan, Spania, Tyskland og Tyrkia. Mellom 1998 og 2001 samarbeidet CNN med VG om nettavisen CNN Norge.
Lingen (Ems)
Religion
Mens det bor i resten av Emsland nesten utelukkende katolikker, er den protestantiske andelen i befolkningen i Lingen omtrent en fjerdedel.
CNN
Internett
CNN fikk egen hjemmeside i 1995 - CNN.com. Som en av de første store globale nyhetstjenester på internett.
Lingen (Ems)
Jernbaneverk
Når den Hannoversche Westbahn Löhne–Emden ble bygd, fikk i 1856 Lingen det sentrale vedlikeholdsverk som i mange år var den eneste store arbeidsgiver i byen. Etter en lang innkrympingsprosess ble verket nedlagt i 1985.
Oljeindustri
Etter den andre verdenskrig ble Lingen til tysk oljeidustrisenter. Oljefunnet i Emsland er Tysklands største. Raffineri Holthausen produserer drivstoff, fyrolje og flytende gass.
Kraftverk
I 1968 grunnla Vereinigte Elektrizitätswerke Westfalen (VEW) et av Tysklands første atomkraftverk i Darme. Det ble slått av i 1977. En ny atomkraftverk ble bygd i 1988. I tillegg produseres der strøm av to gasskraftverk.
Gondor
Gondor er et fiktivt kongerike fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Gondor lå i sør av Midgard, og som dets nordre grense hadde det (slik som vi kjenner landet fra boka Ringenes herre) den øst vest gående fjellkjeden Kvitklettene, som grenser til landet Rohan, men de har også noen landområder som ligger nord for disse fjellene (Anórien er et eks. på dette). Det ligger sør for Rohan og vest for Mordor. Grensen i vest er elven Lefnui. I øst går grensen gjennom Ithilien, og i sør følger grensen for det meste elven Anduin, selv om området i sør før var en del av Gondor.
Historie
Som Arnor i nord, er Gondor et av mennenes kongeriker og det ble grunnlagt av Isildur og Anárion, som begge var sønner av Elendil, etter Númenors fall. Landet ligger sør for Rohan og vest for Mordor, og grenser i sør til Belfalasbukten. Navnet er Sindarin og betyr Landet av Stein eller Steinlandet, fra Sindarins gond (stein) og (n)dor (land). Navnet fikk det antakeligvis på grunn av Ered Nimrais og de andre fjellkjedene i landet.
Tidlig historie
Før Númenors fall var Gondor hjemmet til mange Númenóreanske kolonister, som enten blandet seg med de innfødte folkene (Middelmenn) hvis de var vennlige, eller spredte dem inn i Ras Morthil, Dunland, og Drúadanskogen. Gondor var en mer fruktbar region enn Arnor i nord, og derfor er det mye høyere befolkning allerede før Elendils skip kom dit, inkludert den veletablerte byen, Pelargir.
Gondor etter at Númenors befolkning allerede hadde delt seg mellom Elendiliene og Kongsmennene, og alle av de mer søndre koloniene (som Umbar) forble fiender av Elendiliene. Det nylig grunnlagte kongeriket Gondor utgjorde da en del av den siste alliansen mellom alver og menn som styrtet Sauron første gang helt på slutten av det andre tidevervet.
Gondor Framgang
Etter krigen vokste Gondors styrke og rikdom jevnt (ved unntak av en Austring-invasjon i året 492 i det tredje tidevervet). Og Gondors makt fortsatte å vokse videre inn i det 9. århundre av det tredje tideverv. Mens Gondors makt ennå vokste i det 9. århundre nådde makten og styrken til Gondors søsterrike, Arnor, sitt høydepunkt da, og ble til flere forskjellige arveriker. Gondors storhetstid var ennå ikke kommet.
Gondors Gullalder
Gondors makt nådde sin gullalder under de fire Skipskongene. De var følgende: Under den mektige kong Hyarmendacil I regjeringstid (ca. 12. århundre T.T.) nådde Gondor høyden av sin makt. Mens Hyarmendacil styrte nådde Gondors grenser sitt ytterpunkt. Da strakte kongeriket seg så langt som til Rhûnhavet i øst, i sør strakte de seg ned til det nærmeste av Haradrims land, mot gikk landet helt til Myrkskog, og i vest helt mot Arnors grenser.
Gondors rikdom var så stor i denne tiden at menn fra andre land kunne uttale i misunnelse at I Gondor er edle steiner bare steiner som barna kan leke med. Gondor nøt også flere århundrer i fred på grunn av sin militære makt.
Ættefeiden
I det 15. århundre i T.T. var det en stor borgerkrig, som fikk navnet Ættefeiden, som rev landet i stykker. Den daværende kongen av Gondor, kong Eldacar, var av blandet blod: hans mor var av Nordamennenes ætt. Den folkelige misnøyen rundt dette førte til at kong Eldacar ble avsatt av Castamir, admiralen over hele den Gondorske marinen, og han hadde litt kongelig blod i sine årer. Eldacars sønn, Ornendil, ble drept av Castamir, mens Eldacar selv flyktet mot nord. Castamir ble siden kjent som Castamir tronraner. I løpet av de ti årene Castamir regjerte beviste han at han var veldig grusom, og på grunn av hans kjærlighet til den gamle flåten sin, ga han overdreven oppmerksomhet til kystområdene, mens han totalt overså de indre områdene av landet.
Så vendte Eldacar tilbake med en arme av sine slektninger, Nordamennene, og armeer av Gondorske menn fra de indre regionene, som Anórien, sluttet seg til han. Osgiliath ble ødelagt i løpet av denne konflikten, og den store broen ble ødelagt og palantíren forsvant. Eldacar drepte Castamir og tok tilbake Gondors trone, men Castamirs sønn og hans styrker ble beleiret i Pelarigir, den største havnen i Gondor. De trakk seg omsider tilbake til Umbar, og slo seg sammen med Umbars korsarer, og plaget Gondor i flere år, helt til deres etterfølgere døde ut.
Den store pesten
Senere kom den store pesten, og da døde det Hvite tre. Pesten var ikke en noe som rammet bare ett sted: pesten gikk gjennom hele Midgard, og nådde de fjerne delene av Arnor og hobbitene i Hobsyssel i nord. Kong Tarondor fant en spire av det Hvite treet, og flyttet hovedstaden fra Osgiliath til Minas Anor, Anárions by. I løpet av denne tiden var det så få mennesker igjen i Gondor at festningsverkene som skulle se til at ondskapen ikke gikk tilbake inn i Mordor ble forlatt. Det er antatt at hvis Haradrim eller Austringene hadde vært i stand til å angripe Gondor på dette tidspunktet, da ville Gondor ha falt. Men pesten rammet Gondors fiender like hardt som den rammet Gondor selv, og derfor var ingen av partene i stand til å starte et angrep på noen måte.
Invasjonen av Vognfolket
Når Gondor var svekket av pesten så Vognfolket, som var fra det fjerne øst, sin sjanse. De angrep Gondor, og startet så en lang konflikt. De ødela Gondors nordre hær, men i sør vant Gondor, og de overlevende, ledet av en general ved navn Eärnil, knuste de gjenværende av Vognfolket mens de feiret seieren.
Avslått gjenforening
I 1944 T.T. møtte Gondor et rettslig problem da den daværende kongen, kong Ondoher, ble drept i kamp med begge sine sønner. Arvedui, som var prins av Arthedain og Ondohers svigersønn, og den seirende generalen Eärnil, som var i fjernt slektskap med kong Ondoher, krevde tronen begge to. Arveduis krav bygget hovedsakelig på den Númenorianske loven om etterfølgere av kongen, som sa at det eldste (gjenlevende) barnet skulle overta tronen og etterfølge kongen. Hvis denne loven ble tatt i bruk igjen ville Arveduis kone, Fíriel som var datter og siste barn til kong Ondoher, bli den regjerende dronningen tal Gondor. Dette ville føre til at deres barn ville være arving til både Gondor og Arnor. Arvedui prøvde også å legge vekt bak kravet sitt siden han var en etterkommer av Isildur. ’’Gondors råd’’ mente også at Isildurs navn var holdt i akt og ære i Gondor, men at kongen av det ‘’søndre riket’’ (Gondor) skulle bli styrt av en av Anárions arvinger. Takket være at Aragorn II var etterkommer av bade Fíriel og Arvedui, kunne han, mer enn tusen år senere, fremlegge sitt krav om tronen som arving bade av Isildur og Anárion.
Eärnils krav til tronen var grunnet at han var en direkte etterkommer av kong Telumehtar Umbardacil. Hans krav ble også støttet av det faktum at han var svært populær p.g.a. sin stilling som den seirende generalen som hadde reddet Gondor fra Vognrytterne etter å ha vunnet i den søndre delen av krigen. Riksforstanderen, Pelendur, som midlertidig styrte Gondor og derfor var dommer i denne saken, dømte til fordel for Gondors seirende general som styrte som Eärnil II.
Anárions siste arving
I løpet av slaget ved Fornost ledet Eärnil IIs arving, Eärnur, Gondors styrker til seier over Heksekongen av Angmar, som egentlig var herre av Nazgûlene. Selv om Eärnur ønsket å kjempe mot han, var hesten hans så redd ta den flyktet fra slaget mot hans vilje. Da Eärnur endelig fikk kontroll over hesten igjen hadde heksekongen flyktet. Alven Glorfindel, som hadde ledet alvene under slaget ved Fornost, sa til Eärnur at han ikke skulle ri etter Heksekongen av Angmar, for han skulle ikke falle for en manns hånd. Glorfindels profeti viste seg sann når Heksekongen ble drept av Éowyn, en kvinne, og Muntiadok Brennibukk, en hobbit, under Slaget ved Pelennors mark i det tredje tideverv.
Eärnur ble senere konge av Gondor, og styrte fra Minas Anor (Solens Tårn). I løpet av denne tiden tok ringskrømtene Minas Anors søster by, Minas Ithil (Månens Tårn), og det fikk det nye navnet Minas Morgul og tok det som sitt tilholdssted. Minas Anor fikk det nye navnet Minas Tirith (Vakttårnet) som følge av dette. Nazgûlenes herre sendte gjentatte ganger bud til Eärnur hvor han utfordret han til tvekamp, og ertet han med at han hadde flyktet fra ham under slaget ved Fornost. Til slutt ble kong Eärnur så sint at han red med en liten gruppe riddere til Minas Morgul, for å akseptere utfordringen. De ble aldri sett eller hørt fra igjen. Slik endte Anárions slektslinje.
De regjerende Riksforstandere
Riket hadde vokst gjennom en lang rekke av riksforstandere (en tittel som gikk i arv) etter at kong Eärnur, sønn av Eärnil, forsvant, siden det ikke var noe bevis for at den siste kongen var død, og ikke noe krav om konge tittelen ble støttet nok til å bli akseptert som en etterfølger. Slektslinjen til Anárion ble regnet som brutt, og Gondor var ikke villig til å risikere enda et slektsdrap som følge av en mulig makt kamp, og dette ville antakelig styrtet riket. Alltid når det kom en ny riksforstander måtte han sverge en ed på at han skulle gi Gondors styre tilbake til kongen, men bare om han var en etterfølger av Isildur, hvis en slik noen gang skulle komme igjen. I Gondor var det ingen som kunne hevde at de var etterkommere av Isildur i rett linje, og den nordre linjen fra Arnor hadde så godt som forsvunnet, så denne eden ble ikke tatt helt på alvor. Riksforstanderens linje regjerte som konger, men de hadde ingen tittel. På den tiden da krigen om ringen ble utkjempet, var den regjerende riksforstanderen av Gondor Denethor II, og hans to sønner var Boromir og Faramir.
Cirion og Éorl
I året 2510 T.T., da riksforstanderen Cirion styrte over Gondor, møtte landet en av de største farene til da: en av Austringenes stammer, ved navn Balchoth, invaderte Gondor med en massiv styrke. Gondors arme marsjerte for å kjempe mot Balchothene, men ble avskåret fra Minas Tirith og presset tilbake i retningen av elva Limskir.
Budbringere ble sent mot nord for å be om hjelp fra folket Éothéod, et folk som bodde helt nord i Anduins dal, men ingen regnet med at budbringerne skulle nå fram til målet deres. Da Gondors menn så ut til å tape kom Éothéod og snudde kamplykken til Gondors favør i Slaget ved Celebrants mark. Etter seieren ble Éothéod belønnet, og de fikk landområdet Calenardhon som lå nord for Ered Nimrais og strakte seg fra Rohansgapet ved den søndre enden av Hithaeglir (Tåkefjellene), sør for skogen Fangorn og elva Limskir, helt ril elva Anduin ved de vestre delene av Emyn Muil og Meringstrømmen. Der ble kongeriket Rohan opprettet og Eorl Unge var den aller første kongen i Rohans kongerekke. En vedvarende allianse mellom Gondor og Rohan ble opprettet da Eorl sverget troskap til Cirion i Eorls ed.
Krigen om ringen
Etter Saurons andre og endelige nederlag ble kongeskapet gjenopprettet og Aragorn II ble konge av det Gjenforente kongeriket av Gondor og Arnor.
Faramir, den siste arvingen av de regjerende riksforstanderne, forble den offisielle riksforstanderen (selv om han ikke regjerte), og han ble gjort til prins av Ithilien, som var blitt tatt tilbake fra Mordors styrker.
Gondor, som det viste seg i hendelsene i og omkring Ringkrigen (ca. 3019 T.T.), har blitt sammenlignet med Det bysantinske rike, på grunn av flere ting. Både Det bysantinske riket og Gondor var ekkoer av den gamle storheten til det tidligere Romerriket og det tidligere forente kongeriket til kong Elendil, i den rekkefølgen. Til tross for at de bare var ekkoer var de ennå sterke i deres egen tid. Og, i en periode av relative barbariske omgivelser, var både Det bysantinske riket og Gondor siviliserte riker som kjempet mot innrykninger av mørkets tidevann.
Region i Gondor
Gondor ble delt inn i flere nesten selvstendige regioner. Disse regionene er følgende: Den lange neset av Andrast var ikke bebodd. I tillegg til dette hadde Gondor herredømme over visse regioner til forskjellige tider i historien:
Se også
Regionen und Orte in Tolkiens Welt
Ulnes bru
Ulnes bru er ei veibru i Nord-Aurdal kommune i Innlandet. Brua krysser Strondafjorden ved Ulnes, og ble åpnet 20. juni 2003. Den er ei trebru med 3 spenn på 35 meter hver, til sammen 105 meter. Den nye trebrua erstattet ei tidligere betongbru fra 1932 som var smal og dårlig. Ulnes bru er del av en sidearm til fylkesvei 261.
Filippo Camassei
Filippo Camassei (født 14. september 1848 i Roma i Kirkestaten, død 18. januar 1921 i Roma) var en italiensk kardinal. Han var erkebiskop av Naxos 1904–1906, og latinsk patriark av Jerusalem 1906–1921.
Prest
Filippo Camassei fikk sin filosofiske og teologiske presteutdannelse ved det pavelige presteseminar i Roa. Han ble presteviet i 1872. Deretter arbeidet han i fire år i menighetssjelesorgen i Roma, inntil han i 1876 ble kardinal Raffaele Monaco La Vallettas personlige sekretær.
I mange år underviste han de nye årskull med prester for Roma. I 1889 ble han rektor for det pavelige atheneum De Propaganda Fide.
Erkebiskop
Den 18. mars ble 1904 ble Filippo Camassei utnevnt av pave Pius X til erkebiskop av erkebispedømmet for de greske øyene Naxos, Andros, Tinos og Mykonos, og den 9. april ble han bispeviet av kardinal Girolamo Maria Gotti, O.C.D.; medkonsekrerende var kurieerkebiskop Pietro Gasparri og den engelske titulærerkebiskop Edmund Stonor som fortsatt bodde i Roma etter å ha vært feltprest for the english zouaves, et regiment i Kirkestatens hær.
Latinsk patriark av Jerusalem
To år etter, den 6. desember 1906, ble han utnevnt til latinsk patriark av Jerusalem.
I november 1917 utviste tyrkerne ham fra Jerusalem til Nasaret i Akko sanjak i det Det osmanske rike. I Nasaret fikk han ta inn hos fransiskanerne, og fortsatte med sitt oppsyn over menighetene y den nordlige del av Palestina. Camassei utnevnte msgr François Vilinger som sin vikar for å ha tilsynet med resten av menighetene i Palestina og Jordan.
Etter den anglofranske seier over osmanerne i kort før slutten av første verdenskrig kunne han den 3. november 1918 vende tilbake til Jerusalem. I mai1919 dro han til sin hjemby Roma, egentlig for en hvileperiode og for å besøke Vatikanet.
Kardinal
Han ble kreert til kardinal av pave Benedikt XV den 19. desember 1919, med Santa Maria in Ara Coeli som tittelkirke. Samme dag ble han pensjonert fra embedet som patriark av Jerusalem. Hans etterfølger i Jersusalem ble erkebiskop Luigi Barlassina
Han døde plutselig under et måltid under et besøk i Vatikanet.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Prabhat Ranjain Sarkar
Prabhat Ranjan Sarkar (født 21. mai 1921, død 21. oktober 1990) var en indisk filosof, forfatter, komponist og språkforsker.
Han var grunnlegger av organisasjonen Ananda Marga (Lykksalighetens Vei). Ananda Marga jobber for å spre yoga og meditasjon rundt om i hele verden. Organisasjonen driver også en rekke humanitære prosjekter.
Giant Manufacturing
Selskapet har fabrikker i Taiwan, Nederland og Kina. Målt i markedsverdi er Giant det nest største i sykkelbransjen etter komponentprodusenten Shimano, med produksjon av mer enn 5 millioner sykler årlig.
Den norske tidligere profesjonelle terrengsyklisten Rune Høydahl var i en årrekke sponset av Giant Manufacturing.
Vancouver Olympic Village
Vancouver Olympic Village (VOV), er en olympisk deltakerby som ble bygget for deltakerne til Vinter-OL 2010 og de paralympiske vinterlekene 2010, som ble holdt i Vancouver i Canada. Deltakerlandsbyen er en 56 000 km² stor landsby som huser over 2 800 deltakere, trenere og ledere under lekene. På grunn av den store avstanden mellom Vancouver og Whistler der flere øvelser ble holdt, ble det også konstruert en deltakerlandsby der, Whistler Olympic and Paralympic Village.
Fonnåsfjellet
Fonnåsfjellet er et fjellmassiv i Tynset og Rendalen kommuner i Nord-Østerdalen i Innlandet. Massivet er 20 km langt i nord-sørlig retning, og inntil 10 km bredt i nord. Det ligger mellom de øvre to tilløpene Tysla og Finnstadåa (Unsetåa) til Rena-elva helt nord i denne. Like vest for massivet – på andre sida av tilløpselva Tysla i Tylldalen, ligger Jutulhogget. Vannmassene som brast igjennom isen og gravde ut Jutulhogget, var altså demmet opp i Tylldalen inntil Fonnåsfjellet. Nordvest for fjellmassivet ligger den store fjellstrukturen Tron (1 666 moh.). Nærmeste tettsted er Tynset 10 km lengre nord.
Jeph Howard
Jeph Howard (født 4. januar 1979) er en amerikansk musiker som spiller bassgitar i bandet The Used. Kallenavnet hans er Jepha. Andre medlemmer i bandet inkluderer vokalist Bert McCracken og gitarist Quinn Almann.
Fonnåsfjellet
Fonnåsfjellet har en rekke topper med fem hovedformasjoner, hvorav det høyeste ligger 1 168 meter over havet. De fem hovedfjellene er, regnet fra nord er disse:
Jeph Howard
Howard begynte å spille bass når barndomsvennen hans Korby Connell spilte gitar. Howard fant ut at hvis Korby spilte gitar, måtte han spille bass. Før Bert ble med i bandet, sang Howard, men han liker best å spille bass.
Howard hører på så å si all type musikk. Han liker alt fra «bråkete og veldig skrikende til hip-hop». Han tror at dette er delvis fordi faren hans kunne spille plater for han da han vokste opp.
Howard er vegetarianer og støtter PETA, som er kjennetegnet på deres "Save #99"-dvd.
Blåbyhallen
Blåbyhallen er eid av Sortland kommune, og ble åpnet for bruk 8. februar 2007. Hallen har tribunekapasitet på ca. 700 tilskuere, og er sammen med Sortland idrettspark hjemmebane for Sortland IL.
Kveldsmat
Kveldsmat eller aftensmat (opprinnelig kalt nattverd) er normalt det siste måltidet på dagen. Et velforberedt aftensmåltid kan utgjøre en supé med normalt flere retter i relativt små porsjoner.
I Norge er brødskiver eller knekkebrød de vanligste formene for kveldsmat, etterfulgt av frukt og grønnsaker.
Referanser
Вячэра Вячэра Вечеря Sopar Каçхи апат Panihapon Večeře Aftensmad Abendessen Supper Cena Vespermanĝo Afari fa:شام (وعده غذایی) Dîner Makan malam ארוחת ערב Cena Avondmaaltijd 夕食 Kolacja Ceia Prânz Ужин Darka Hapunan อาหารมื้อเย็น Вечеря Bữa ăn tối מיטאג 消夜 晚餐
Durango
Durango er navnet på flere steder:
Campbellerfeiden
Mobilisering mot Wergeland
«Intelligenspartiet» eller «Troppen» hadde tatt mål av seg for å nedkjempe Henrik Wergeland en gang for alle, og da Wergeland for første gang hadde fått antatt et skuespill til oppførelse ved Christiania Theater, det uskyldige og lett forståelige Campbellerne, som ble oppført i januar og februar 1838, mobiliserte Troppen og fikk i stand det største teaterslaget i Norges historie. Det fant sted 28. januar, dvs. annen gang stykket gikk over scenen. I spissen for det hele sto sentrale personer fra kretsen rundt Welhaven, personer som ikke lenger var studenter, men voksne menn i til dels høye stillinger. Det var ikke egentlig stykkets påståtte mangler det gjaldt, men Wergelands hele virksomhet.
Noe av forspillet skal ha vært et par små begivenheter fra slutten av 1837. Wergeland hadde pepet ved oppførelsen av Thomas Overskous lystspill Østergade og Vestergade i teatret 12. november 1837, og han hadde lagt for dagen sin indignasjon over mishandlingen av et barn ved sirkusforestillingen der 10. desember samme år. Disse begivenhetene ble omtalt i Den Constitutionelle (nr. 329 og 349, 1837).
Den første fremsyningen av Campbellerne 24. januar 1838 ble mottatt med bifall av publikum, og stykket fikk også god omtale i Morgenbladet. Welhavens venn A.M. Schweigaard i Den Constitutionelle betegnet imidlertid stykket som «en Skam for, vort Theater», og protesterte mot at teatret antok et slikt stykke. Troppistene hadde forberedt seg godt til den andre oppførelsen da slaget fant sted. De hadde bestilt piper på forhånd og leiret seg på strategiske steder i salen. Man kan ikke si at de oppførte seg dannet, til tross for at den leir de representerte, gjerne påberopte seg intelligens og dannelse. Pipekonserten ble ytterligere forsterket med små leketrompeter medbrakt for å forstyrre forestillingen.
Nederlag for Piperne
En av piperne, ingen ringere enn Frederik Stang, tutet rett i øret på dikterens aldrende far, Nicolai Wergeland. Men også Henrik Wergeland hadde støttespillere i salen, og «klapperne», greide til slutt å roe gemyttene, og forestillingen ble gjennomført uten avbrytelser. Wergeland kalte dette senere «mit stolteste Øjeblik» (Hasselnødder). Men etter forestillingen kom det til håndgemeng utenfor teateret. Resultatet av teaterslaget («Campbellerslaget») ble et nederlag for piperne, idet opinionen i den følgende avisdebatten vendte seg mot dem. Welhaven skal ikke ha vært til stede.
Etterspill i Den Constitutionelle
Striden blusset siden opp igjen, etter Welhavens artikkelserie «Om norske Presse-Anliggender» i Den Constitutionelle (nr. 100, 101 og 102, 1838). Ennå i oktober 1838 ble Frederik Stangs deltakelse i Campbellerslaget brukt mot hans kandidatur som stortingsmann i Fædrelandsvennen. Stang hadde vært en av anførerne for piperne. Welhavens nærmeste venn gjennom en årrekke, A.M. Schweigaard, hadde også deltatt. Frederik Stang (statsminister i Norge 1861–80) og Schweigaard hadde begge tilhørt redaksjonen av tidsskriftet Vidar som ble opprettet i 1832 for å få has på Fenrisulven, dvs. Wergeland og alt han sto for. Den Constitutionelle fortsatte denne linjen, og avisens redaksjon var sterkt representert blant anførerne av piperne i Campbellerslaget.
Skellefteälven
Store innsjøer i vassdraget er Hornavan, Uddjaure og Storavan.
Moline
Moline er en by i fylket Rock Island i Illinois i USA. Byen er en del av storbyområdet Quad Cities ved Mississippi. Innbyggertallet i 2000 var 43 768. Arealet er 41 kvadratkilometer. Moline fikk bystatus i 1848.
Moline ligger på ei halvøy der Rock River (i sør) løper parallelt med Mississippi (i nord), før disse to møtes. Byområdet utgjør et høydedrag mellom elvene, men dette skjæres opp av flere kløfter, som deler byen opp i naturlige bydeler.
De første som slo seg ned i Moline-området antas å ha vært sauk- og fox-indianere, som brukte området mellom elvene Mississippi og Rock River til jakt og fiske. På begynnelsen av 1800-tallet kom det til jamnlige stridigheter mellom disse og den økende kolonibefolkninga. I 1832 kom det til full krig (Svarte Hauk-krigen (Black Hawk War), oppkalt etter en av stammens høvdinger). De innfødte tapte krigen og måtte i stor grad forlate området.
I 1841 blei det bygd ei demning ved Moline. Vannkrafta herfra trakk til seg møller (navnet er fra det franske ordet for mølle) og annen industri, blant annet John Deeres stålplogfabrikk, som blei flytta hit i 1848. Hovedkvarteret for Deere & Company, som i dag er verdens største produsent av landbruksmaskiner, ligger fortsatt i Moline.
Bydelen Olde Towne er prega av at Moline i si tid var den av USAs byer som hadde størst befolkning av belgisk opphav. Andre store immigrantgrupper var franskmenn, tyskere og svensker.
Moline var opprinnelig hjembyen til basketballklubben Tri-Cities Blackhawks, som har flytta flere ganger seinere og nå er kjent som Atlanta Hawks.
Gardeccia
Gardeccia er et sted i den italienske Fassadalen.
Garching
Garching bei München er en liten by sør i Landkreis München i Tyskland rett ved den nordlige grensen til Østerrike. Byen er vennskapsby med den norske kommunen Lørenskog.