cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vang (andre betydninger)
Vang er en gress-slette eller -voll nær bebyggelse, men kan også vise til:
Gustaf Fjæstad
Gustaf Adolf Christensen Fjæstad (født 22. desember 1868 i Jakobs församling, Stockholm, død 17. juli 1948 i Arvika) var en svensk kunstner (maler, grafiker, kunsthåndverker) og idrettsmann. Han var gift med tekstilkunstneren Maja Fjæstad.
Kunstneren
Fjæstad studerte kunst ved Konstakademien og for Bruno Liljefors og Carl Larsson. Han kalles for Rimfrostens mester og grunnla den såkalte Rackengruppen ved innsjøen Racken ved Arvika i Värmland, som kusntnere som Björn Ahlgrensson, Bror Lindh og Fritz Lindström tilhørte. Som kunstner betraktes han av mange som blant de fremste svenske malerne. Hans vinterlandskap er kjente, og han er representert på mange svenske museer, for eksempel Nationalmuseum og Thielska galleriet i Stockholm, og Rackstadmuseet i Arvika. Hans verk selges ofte på de store auksjonshusene. Fjæstad var medlem i foreningen Konstnärsförbundet.
Idrettsmannen
Som idrettsmann tilhørte han den svenske eliten i hurtigløp på skøyter og sykling, og i 1891 noterte han verdens beste tid på distansen en engelsk mil (2.51,2) under løp i Hamar i Norge. På sykkel vant han i 1892 både det første sykkelrittet i Sverige som var åpent for alle ("Mästerskapsridt för Sverige", 10 km) samt den første utgaven av rittet Mälaren runt.
Hail to England
Hail to England er det tredje studioalbumet til det amerikanske heavy metal-bandet Manowar. Det ble utgitt i 1984.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Joey DeMaio bortsett fra «Each Dawn I Die» og «Army of Immortals» som ble skrevet av Ross the Boss og Joey DeMaio.
Grupo Bimbo
Grupo Bimbo (BMV: BIMBOA) er et meksikansk selskap som er verdens største bakeri. Det produserer over 7000 produkter under rundt 150 forskjellige merkenavn i Amerika, Europa og Kina. Selskapet ble etablert i 1945 og har hovedkontor i Mexico by. Det har over 100 000 ansatte i til sammen 17 land.
Skoltesamisk
Skoltesamisk, også kalt østsamisk, er et østsamisk språk som blir talt av skoltesamer.
Språket har to dialekter: Notozero (Njuõʹttjäuʹrr) og Yokan. Skoltesamisk er skrevet med det latinske alfabet, med en offisielt anerkjent ortografi fra 1973.
Historie
Før 1940 ble skoltesamisk snakket i 4 samelandsbyer i Finland. To av dem, Suonikylä og Petsamo i Petsamo fylke, ble annektert av Russland under andre verdenskrig. Derfra ble mange skoltesamer evakuert til Enare, Sevettijärvi og Nellim i Enare i Finland. Tidligere ble skoltesamisk også snakka i Neiden og lengre tilbake i Pasvik, begge i Sør-Varanger i Finnmark, Norge.
Status
Skoltesamisk er utdødd i Norge. I 1995 var det rundt 400 etniske skoltesamer igjen i Russland. Av disse var det bare mellom 20 og 30 skoltesamisktalende igjen (dialekten Notozero) omkring innsjøen Lovozero; resten snakket russisk.
I Finland er skoltesamisk hovedsakelig talt i Sevettijärvi. I 1995 var det omkring 500 etniske skoltesamer i Finland, hvorav ca. 300 snakket skoltesamisk. I et forsøk på å bevare og revitalisere språket ble skoltesamisk et offisielt anerkjent språk i Enare kommune i Finland. Undervisning i språket er også innført som valgfag i den finske grunnskolen.
Imidlertid er det bare et lite antall av barn og ungdom som lærer og bruker språket aktivt, og skoltesamisk er derfor et truet språk.
I 1993 ble det innledet et program, i regi av den finske regjeringen, hvor barn under 7 år skulle lære seg skoltesamisk som et andrespråk. Mangel på penger har imidlertid fått programmet til å stanse.
Både skoltesamisk og enaresamisk har i nyere tid vært brukt i rockesanger, sunget av Tiina Sanila. I 2005 utga hun Sääʹmjânnam rocks! («Sameland rocker!»), den første rocke-CD der tekstene i alle sangene er på skoltesamisk.
I 2005 ble det for første gang mulig å avgi en eksamen på skoltesamisk.
Fonologi
Skoltesamisk har et komplekst vokal-system og suprasegmentale morfologiske forskjeller mellom palatiserte og ikke-palatiserte aksenter. Palatiserte aksenter angis med markøren ʹ.
Vokaler
Vokaler kan være både lange og korte, og fonetisk skiller de seg fra hverandre, jmf. le'tt (farkost) og lee'tt (farkoster).
12 Diftonger
Korte diftonger har trykket i andre vokal. Lange diftonger har trykket i første vokal.
Konsonanter
1Uttales etter vokaler og sonorant-konsonanter.
2Uttales vanligvis svakt stemte.
3 innledes med allofonen [h].
Lange og korte dobbel-konsonanter har ulik mening, jmf. kuõskkâd «å berøre» og kuõskâm «jeg berører».
Suprasegmentale morfologiske prosesser
En palatalisert suprasegmental påvirker uttalelsen av en hel stavelse. I det skrevne språk er den palataliserte suprasegmental indikert med en fritt-stående akutt aksent mellom en trykksterk vokal og den etterfølgende konsonant:
Suprasegmental palatalisering er avhengig av segmentell palatalisering: Palatale konsonanter liksom /j/ og den palataliserte nasalen /ń'/ (uttalt <nj>) forekommer både i ikke-palataliserte og suprasegmentale palataliserte stavelser. Denne vokalen er e-farget ved suprasegmentell palatalisering, og a-farget i andre tilfeller.
Trykk
Skoltesamisk har fire former for trykk på ord:
Ved abessiv og komitativ entall brytes dette systemet, ved at både siste og midterste stavelse har tertiært trykk.
Grammatikk
De fleste uralske språk er agglutinerende språk. Skoltesamisk er imidlertid et flekterende språk (liksom estisk) på grunn av påvirkninger fra germansk. Kasus og teleskopord i endinger av ord viser germansk påvirkning.
Kasus
Språket har 9 kasus i entall, selv om genitiv og akkusativ ofte er det samme.
Nominativ
Liksom andre uralske språk er nominativ entall ikke markert og indikerer subjekt eller predikat. Nominativ flertall er også umarkert og ligner genitiv entall.
Genitiv
Genitiv har over tid erstattet partitiv og genitiv benyttes idag ofte istedenfor paritiv.
Lokativ
I tillegg brukes lokativ endelsene sammen med enkelte verb:
Illativ
Illativ har tre ulike markører i entall: -a, -e and -u. I flertall er endelsen -d, med flertallsmarkøren -i foran, noe som får det til å ligne akkusativ flertall. Illativ markerer:
Komitativ
Markørene for komitativ er -in i entall og -vuiʹm i flertall. Komativ presiserer med hvem eller hva noe er blitt utført:
Abessiv
Abessiv er markert med -tää i både entall og flertall, og har alltid et tertiært trykk.
Essiv
Totallsformen av essiv er fortsatt brukt sammen med pronomen, men ikke med substantiver og forekommer ikke i flertall.
Partitiv
Partitiv brukes bare i entall og kan alltid erstattes av genitiv. Paritiv-markøren er -d.
1. Det forekommer i tall større enn 6:
Dette kan erstattes med .
2. Det brukes i bestemte postposisjoner:
Dette kan erstattes med kuä'đ vuâstta.
3. Det kan brukes med komparativ for å uttrykke noe som blir sammenlignet:
Dette blir idag ofte erstattet med genitiv pueʹrab ko kåʹll
Pronomen
Personlige pronomen forekommer i entall, flertall og totall.
Det personlige pronomen han/hun (kjønn spesifiseres aldri) i ulike kasus:
Person
Skoltesamiske verb har bøyningsklasser for fire person-klasser:
Modi
Skoltesamisk har 5 grammatiske modi:
Numerus
Skoltesamiske verb har bøyningsklasser for tre grammatiske tall (numerus):
Tempus
Skoltesamiske verb har bøyningsklasser for to trekk ved tempus:
og to omskrivende tempus:
Verbalsubstantiver
Skoltesamiske verb har 6 lingvistiske former:
Negative verb
Liksom finsk, estisk og andre samiske språk, har skoltesamisk negative verb. På skoltesamisk bøyes det negative verbet i henhold til modus (indikativ, imperativ og optativ), person (første, andre, tredje og fjerde) og numerus (entall, totall og flertall).
Merk at ij + leat vanligvis skrives iʹlla, iʹlleäkku, iʹllää eller iʹllä, og ij + leat er vanligvis skrevet jeäʹla eller jeäʹlä.
Ulik de andre samiske språkene, skiller ikke skoltesamisk lenger mellom totall og flertall av negative verb og bruker i stedet flertallsformen for begge.
Skriftspråk
Bokstavene Q/q, W/w, X/x, Y/y og Ö/ö brukes også i låneord fra andre språk.
Dong Hoi lufthavn
Dong Hoi lufthavn er en flyplass som ligger i Dong Hoi, Quang Binh i Vietnam. Flyplassen ble offisielt åpnet 18. mai 2008 og kan betjene 500 000 passasjerer i året.
Ommexechidae
Ommexechidae er en gruppe av rettvingene (Orthoptera) og tilhører en familiegruppe blant  gresshoppene.
Utseende
Små til middelsstore, gråbrune gresshopper. De kan minne noe om torngresshopper (Tetrigidae).
Levevis
Disse gresshoppene lever på bakken i sandete eller steinete områder. Lite er kjent om biologien deres.
Utbredelse
Denne familien finnes bare i Sør-Amerika.
720 skvadron
720 skvadron var en avdeling i Luftforsvaret som ble opprettet på Gardermoen i 1967, med en blanding av både helikoptre og fly.
14. juni 2012 vedtok Stortinget nedleggelse av 720 skvadron, men videreføreføring av virksomheten på Rygge under navnet 339 skvadron avdeling Rygge.
Materiell
Den første tiden både Bell 47, Bell UH-1B, Saab 91 Safir og DHC-3 Otter. I 1976 ble skvadronen overført Rygge flystasjon. Fra 1989 opererte skvadronen helikoptre av typen Bell 412SP.
Oppdrag
De viktigste oppgavene til 720 skvadron var å støtte Forsvarets avdelinger i Sør-Norge med transport og rekognosering. Det utførtes også VIP-flygninger og støtte til blant annet sivile «blålysetater».
Skvadronen var dessuten mye involvert i utenlandsoppdrag, blant annet i Libanon og i det tidligere Jugoslavia. I 1979 mistet skvadronen et helikopter og en besetning på fire personer.
I Just Want to Make Love to You
«I Just Want to Make Love to You» er en bluessang fra 1954, skrevet av Willie Dixon, som ble spilt inn og gitt ut på singel med Muddy Waters og utgitt som «Just Make Love to Me» på plateselskapet Chess (Chess 1571), og siden utgitt på albumet The Best of Muddy Waters (1958). Som singel nådde sangen på fjerde plass på magasinet Billboards hitliste for R&B. De som spilte og koret Waters var Little Walter på munnspill, Jimmy Rogers på gitar, Otis Spann på piano, Willie Dixon på bass, og Fred Below på trommer. Waters spilte inn sangen på nytt for albumet Electric Mud (1968).
Andre utgivelser
Etta James spilte inn sangen og ga den ut på sitt debutalbum At Last! i 1960. Den ble benyttet som B-siden på singelen «At Last». I 1996 ble den utgitt som singel i egen rett i Storbritannia etter å ha blitt benyttet i en reklame for Diet Coke. James’ sangtekst er noe annerledes enn teksten til Muddy Waters’ original. Singelen kom på 5.-plass i Storbritannia og 27.-plass i Nederland.
Bo Diddley, Muddy Waters, og Little Walter spilte inn sangen for Super Blues i 1967.
Sangen har også blitt spilt inn av Freddie King, The Rolling Stones, Adele, Willie Dixon, Barbara Dane, Chuck Berry, The Sensational Alex Harvey Band, The Grateful Dead, Buddy Guy, Mungo Jerry, The Kinks, Shadows of Knight, Robben Ford, Rod Stewart, Van Morrison, Lou Rawls, The Righteous Brothers, The Yardbirds, The Animals, Janis Siegel, Black Sorrows, Meat Puppets, Cold Blood, April Wine, Louise Hoffsten, Lee Aaron, Saxon, Cold Sweat, Nanette Workman, Jimmy Smith, Smith, Johnny Kidd & the Pirates, James Blood Ulmer, Junior Wells, Memphis Slim, Johnny Otis, Paul Rodgers, The New Orleans Radiators, Eddy Clearwater, Thornetta Davis, Botafogo, Louise Hoffsten, Tom Petty and the Heartbreakers og Cash McCall.
Abraham Larsen
Abraham Emil Larsen (1880–1960) var en norsk forretningsmann og konsul. Han var en av pionerene i den sørafrikanske hvalfangsten som ble etablert under industrialiseringen av hvalfangsten på begynnelsen av 1900-tallet.
MS «Rogaland» (1978)
MS «Rogaland» er et lasteskip bygget ved Fosen Mekaniske Verksteder AS som byggenummer 21. Det ble levert til Det Stavangerske Dampskibsselskap i juni 1978. Forlenget i 1981. Solgt til Stillehavsøya Tahiti der det fremdeles er aktiv pr. 2011
Abraham Larsen
Larsen var født i Spind i Vest-Agder, og var sønn av Abraham Larsen Bjørnevaag (1846–1931) og Johanne Emelie (1849–1927, født Berntsen). Han emigrerte til Sør-Afrika som sekstenåring, der han etablerte han seg som byggmester og entreprenør.
I 1930 ble Larsen konsul for Finland, og i 1946 norsk konsul i Durban. Han var sentral i det norske miljøet i Sør-Afrika, og var i mange år formann i den norske kirke i Durban. Han stod også for byggingen av en ny misjonskirke i Umbonambi, der svigerfaren Sven Eriksen i mange år var misjonspreset. Larsen fikk også bygget nytt bedehus på hjemplassen Spind.
Abraham Larsen ble en svært velstående mann og investerte sin formue i blant annet i sukker- og trelastindustrien. Han ble i 1930 utnevnt til ridder av St. Olavs Orden og i 1950 forfremmet til kommandør.
Entreprenørkontrakt
Entreprenørkontrakt (eng. buy back contract) er en kontraktsform mellom myndigheter og et oljeselskap for en utbygging av et gitt olje- eller gassfelt. I hovedsak fungerer den slik at oljeselskapet først betaler alle investeringer uansett endelig størrelse på kostnadene. Deretter kan oljeselskapet få tilbakebetalt kostnadene opptil et på forhånd avtalt tak. Tilbakebetalingen skjer over en på forhånd avtalt periode, og starter ved produksjonsstart med utgangspunkt i for eksempel 70 % av produksjonen. I tillegg får oljeselskapet et godtgjørelseselement i form av en på forhånd avtalt prosentandel av det avtalte investeringsbudsjett.
Fremtid
Fremtid, på norsk også skrevet framtid, er den tiden som kommer etter nåtida. Fremtiden er dermed det motsatte av både fortid og nåtid. Ved lineær begrepsoppfattelse av tid, er fremtiden den delen av tidslinjen som ikke har inntruffet ennå, for eksempel punktet i romtid hvor alle hendelser har til gode å skje.
Fremtiden har alltid hatt en spesiell plass i filosofien og i menneskers sinn, fordi man ønsker å forutsi hendelser som skal skje. Det er kanskje mulig å argumentere for at utviklingen av menneskers hjerne er, i stor grad, utvikling av kognitive evner som er nødvendige for å kunne forutsi fremtiden. Eksempler på disse er abstrakt innbilling, logikk og induksjon.
Spådommer om fremtiden
På tross av disse kognitive instrumentene for forståelse av fremtiden, har den stokastiske karakteren ved flere naturlige og sosiale prosesser gjort prognoser av fremtiden et langsiktig for ulike personer og kulturer opp gjennom tidene. Noen hevder å kunne se inn i fremtiden som har fått stor anerkjennelse og sosial viktighet i fortids- og nåtidssamfunn. Det gjelder for eksempel profeter som kan få åpenbaringer om blant annet fremtiden og komme med profetier, spåmenn og spåkoner, orakler, sannsigersker og til en viss grad synske og astrologer.
Fremtid er også et viktig tema innen religion. Religioner tilbyr ofte forklaringer om liv etter døden, samt læren om verdens undergang. Determinisme er en retning innen filosofien som tror på skjebnen og anser fremtiden som gitt. Innen litteratur og film har skildringer som legger vekt på teknologi i fremtiden fått betegnelsen science fiction.
Brachysaura minor
'' Brachysaura minor er en agam som lever på slettelandet i Nord-India. Den er utbredt vestover til Sind og Punjab i Pakistan, og østover til Bangladesh.
Arten ble tidligere regnet til slekten Agama, og het da Agama minor. Navnet Laudakia minor er også blitt brukt.
Cerberus Fossae
Cerberus Fossae er en serie med semiparallelle sprekker på Mars som er blitt dannet av forkastninger som dro overflateskorpen fra hverandre i Cerberusregionen (9°N, 197°W). Bølger sett i bunn av forkastningene er sand som blåses av vinden. Den underliggende årsaken til forkastningen var magmatrykk knyttet til dannelsen av det vulkanske feltet Elysium som ligger i nordvest. Forkastningene går gjennom pre-eksisterende strukturer som åser og indikerer at det er en yngre struktur.
Arild Ingar Lægreid
Arild Ingar Lægreid (født 19. oktober 1949) er en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Årdal kommune i Sogn og Fjordane fra 2002 til 2019. Medlem av Årdal kommunestyre siden 1995. Lægreid er styreleder i Årdal Energi KF fra 2008.
Før han ble valgt til ordfører i 2002 var Lægreid elektriker i Norsk Hydro.
Nåtid
Nåtid er tidspunktet man oppfatter direkte, ikke som et tilbakeblikk (fortid) eller spekulasjon (fremtid). Det blir ofte ansett som et punkt i romtid, som regel kalt nå, men det kan også bli sett som en varighet.
Ved sammenligning av tid på steder med stor geografisk atskillelse, blir begrepet nåtid mer uklart. F.eks. så oppfatter vi stjerner visuelt som «hvor de var da lyset ble avgitt», fordi det bruker mange år på å nå oss — selv om lys reiser i omtrent 3 x 108 m/s.
Sufjan Stevens
Sufjan Stevens (født 1. juli 1975 i Detroit, Michigan) er en amerikansk musiker, sangskriver og multiinstrumentalist med en svakhet for banjo. Hans dype lyriske sanger handler om tro, familie og, som i tilfellet med Michigan, hans observasjoner som innbygger i delstaten. Stevens har sagt han skal lage et album om hver delstat i USA, og har allerede gitt ut to av dem (det andre er Illinois).
Han ble nominert til Oscar for beste sang for låten «Mystery of Love» fra filmen Call Me by Your Name.
Karriere
Sufjan Stevens begynte sin musikalske karriere som medlem av Marzuki, et folk-rock-band fra Holland, Michigan. Han spilte også forskjellige instrumenter for The Danielson Famile. Mens han gikk på college så skrev og spilte han inn sitt første soloalbum, A Sun Came, som han ga ut på sitt eget plateselskap Asthmatic Kitty Records. Senere flyttet han til New York, hvor han gikk på New School for Social Research.
Mens han var i New York komponerte og spilte han inn sitt andre album, Enjoy Your Rabbit, basert på dyrene i de kinesiske himmeltegnene. Albumet nærmet seg elektronika.
Etter det fulgte et album med sanger og instrumentaler inspirert av hjemstaten Michigan. Albumet Michigan inkluderer sanger til byer som Detroit og Flint, den øvre halvøya, og feriesteder som Tahquamenon Falls.
I 2004 ga han ut det kristne folk-albumet Seven Swans som handler om Stevens' forhold til Gud.
De femti stater-prosjektet
I 2005 kom Illinois, og han har sagt at de neste prosjektene er Oregon og Rhode Island. Stevens har senere gått tilbake på ideen om å lage ett album per stat og kalt det latterlig.
Amerikansk geografi og historie er likevel sentrale tema i musikken og The BQE kan uoffisielt anses å være Sufjans album for New York og Carrie & Lowell å være for Oregon.
Jesper
Jesper er et mannsnavn og en variant av navnene Kasper. Navnet er av persisk opprinnelse som kan bety «skatteinnkrever» eller «skattemester».
Jasper er en variant av navnet.
Utbredelse
Jesper har vært mest brukt i Sverige fra 1970-årene.
Jesper er i dag et svært vanlig navn i Danmark og er også mye brukt i Sverige.
Norddalselva (Åfjord)
Norddalselva renner fra Momyrvatnet mot sørvest og ut i Åfjorden ved Årnes i Åfjord kommune. Elva har et nedbørfelt på 145 km². Like før munningen løper den sammen med Stordalselva.
Jasper
Jasper kan vise til:
Fylkesnummer
Fylkesnummer er definerte identifikasjonskoder for Norges fylker og to territorier (Svalbard og Jan Mayen). Fylkesnummer ble sammen med kommunenummer innført ved folketellingen i 1946, og utgjør også de to første sifrene i kommunenummeret. Fylkesnumrene løp opprinnelig langs kysten fra Østfold i sydøst, via innlandsfylkene på Østlandet, til Finnmark i nord. Ved etableringen i 1946 var det 20 fylker i Norge, som ble nummerert fra 01 til 20.
Som en følge av kommunereformen fikk Trøndelag nytt fylkesnummer i 2018, og de øvrige sammenslåtte fylker får nye fylkesnummer i 2020, og følgelig får også alle kommuner i disse fylkene nye kommunenummer.
Moustapha Akkad
Moustapha Akkad (1930–2005) var en syrisk-amerikansk filmprodusent og regissør kjent for Halloween-filmene som han var produsent på. Han hadde regi på Mohammad, Messenger of God (1976) og Lion of the Desert (1981).
Akkad ble født i Aleppo i Syria. Han reiste til USA tidlig på 1950-tallet for å studere film ved University of California, Los Angeles (UCLA). Faren sendte med ham $200 og en utgave av Koranen da han reiste.
Dødsfallet
Akkads liv fikk en tragisk slutt da han under et besøk i Jordan ble hardt skadd i et terrorangrep. Han døde to dager etter av skadene. Hans 34-årige datter, Rima Akkad Monla, døde momentant i angrepet.
Reidar Engevik
Reidar Engevik (født 18. august 1925, død 17. april 1997) var en norsk ingeniør, industrigründer, motstandsmann og politiker (KrF).
Han var utdannet maskiningeniør med tilleggsutdanning i atomfysikk ved utenlandske universitet. Fra 1958 var han ansatt som konstruksjonssjef ved atomreaktoren på Kjeller (i dag: Institutt for energiteknikk).
Han flyttet til Solund i 1967 og bygget Solund Skips Service AS (Stad Trading) i Sponevik i 1976. Skipsverftet drev med vedlikehold og reparasjon og var den største arbeidsplassen i Solund. Da verkstedet gikk konkurs første gang i 1979, trakk Engevik seg ut.
Engevik var medlem av kommunestyre og formannskap i mange år. Han var ordfører i Solund for Kristelig Folkeparti fra 1981 til 1987. Medlem av Sogn og Fjordane Fylkesting 1987-1991. Han var også styreleder for sentralsykehuset i Førde.
Som motstandsmann under 2. verdenskrig tjenestegjorde Engevik som kurèr mellom Bergen og Solund, og deltok i farlige våpentransporter inn Sognefjorden til Milorg-styrkene i Frønningen i siste del av krigen.
Sun Axelsson
Sun Axelsson (født 10. august 1935 i Göteborg, død 14. januar 2011 ) var en svensk forfatter, oversetter og kritiker.
Mest kjent er hun kanskje for romanen Honungsvargar og sine oversettelser av Pablo Neruda.
Bakgrunn
Sun Axelsson var yngste datter av «stadsträdgårdsmästare» Karl Edvin og Mignon Axelsson. Hun ble født i Göteborg, men studerte ved Stockholms universitet. Senere ble hun lærer og journalist på bl.a. Bonniers Litterära Magasin (BLM) og Ord & Bild, samt i flere dags- og kveldsaviser som Expressen, Aftonbladet og Stockholms-Tidningen.
Hun har tilbrakt mye tid i Hellas og Latin-Amerika. Det var dikteren Göran Tunström som fikk henne med til øyen Hydra i 1960-årene. I kunstnermiljøet der ble de venner av blant andre forfatteren Leonard Cohen. Gjennom Cohen ble Axelsson kjent med Michael Piper som hun giftet seg med. I løpet av 1960-årene arbeidet hun for eksempel ved universitetet i Santiago i Chile. Sine inntrykk skildret hun i bøkene Eldens vagga og Stenar i munnen (utgitt under pseudonymet Jan Olov Hedlund). Hun var til stede under militærkuppet i Chile 1973 og skrev om dette i samlingen Terror i Chile.
Etter en diktsamling og et par oversettelser av forskjellige spanske forfattere fikk Axelsson 1978 sitt store gjennombrudd med den selvbiografiske romanen Drömmen om ett liv, som senere ble fulgt opp av Honungsvargar og Nattens årstid.
Arthur Schnitzler
Arthur Schnitzler (født 15. mai 1862, død 21. oktober 1931) var en østerriksk lege og forfatter. Han ble født Wien, hvor han også studerte medisin og arbeidet som lege. Men han sluttet som lege for å skrive, og er kjent for å ha skrevet bøker med svært direkte språk om seksuelle emner. Han skrev en rekke skuespill og noveller, mest kjent er trolig Drømmenovelle (Traumnovelle) fra 1925 som ble grunnlaget for Stanley Kubricks film Eyes Wide Shut.
Vertshuset Den Gyldne Hale
Vertshuset Den Gyldne Hale er en norsk julekalenderserie som gikk på NRK Fjernsynet i 1989. Alle skuespillerne snakket både norsk og tegnspråk (tegn til tale).
Manus til serien var skrevet av Grete Høien og Gudny Hagen. Grete Høien var også regissør av serien. Hun har uttalt til Dagbladet Magasinet av alle serier hun har jobbet med er hun mest stolt av Vertshuset Den Gyldne Hale. Gudny Hagen står bak flere TV-serier for barn, og har tidligere arbeidet som førskolelærer for hørselshemmede barn.
Programmet gikk i reprise i 1994.
Billy Graham
William Franklin «Billy» Graham jr. (født 7. november 1918 nær Charlotte i Nord-Carolina i USA, død 21. februar 2018 i Montreat i Nord-Carolina ) var en amerikansk baptistpastor og internasjonal kristen forkynner.
Graham var verdenskjent for sine evangeliseringskampanjer med forkynnelse av det kristne evangeliet. Det antas at omtrent 230 millioner mennesker gjennom årene har deltatt på Grahams vekkelsesmøter. Det mest sentrale i hans forkynnelse var alltid det enkle, evangeliske, kristne frelsesbudskapet. Sammen med teologen John Stott anses Graham som den verdensomspennende Lausannebevegelsens far. Lausannebevegelsen startet med en kampanje i den sveitsiske byen Lausanne i 1974, og har et stort fokus på global misjon og evangelisering.
Graham mottok den høyeste utmerkelse en sivil USA-borger kan få, The Congressional Gold Medal.
Livshistorien
Billy Graham var sønn av Morrow Coffey Graham og Frank Graham. I oppveksten gikk familien Graham i Associate Reformed Presbyterian Church, men under en serie med vekkelsesmøter med Mordecai Ham, søkte Graham til sørstatsbaptistene i 1934.
I 1936 flyttet Graham hjemmefra for å studere, og i 1939 ble han ordinert til pastor i Southern Baptist Convention. Under studiet ved Wheaton College, møtte han medstudenten Ruth McCue Bell, som han senere giftet seg med 13. august 1943. Ruth døde 14. juni 2007. De fikk to sønner og tre døtre. Franklin Graham, har overtatt sin fars lederplass i Billy Graham Evangelistic Association. Datteren Anne Graham Lotz, har etablert og leder AnGeL Ministries, i Norge kjent som «jesuskvinner».
Graham har samtalt med, gitt råd og bedt for presidenter i Det hvite hus.
Det er flere anekdotiske fortellinger knyttet til Graham og hans forhold til politikk. En av dem går ut på at han i 1952 skal ha vurdert å stille til det amerikanske presidentvalget. Men da skal Ruth ha sagt: «Jeg tror ikke det amerikanske folket vil stemme på en skilt presidentkandidat, og hvis du forlater tjenesten for politikken, vil du garantert få en skilsmisse i hendene.»
Alle amerikanske presidenter fra Harry Truman av har møtt Graham. President Obama besøkte ham i april 2010, og beskrev møtet som en sterk opplevelse. Tidlig på 1970-tallet hadde Graham nær kontakt republikaneren Nixon. Forbindelsen endte med at Graham følte seg utnyttet og dypt såret over løgnene fra en mann som Graham hadde ansett som moralsk høyverdig. Graham tok deretter lenge avstand fra politikk, og konsentrerte seg om forkynnelse i stedet. I 2012 knyttet Graham, som det meste av livet har stått registrert som demokrat, nær kontakt til den republikanske presidentkandidaten Mitt Romney.
Billy Graham Evangelistic Association
Graham har drevet kristen forkynnelse på bred front. Han grunnla i 1950 Billy Graham Evangelistic Association, forkortet BGEA Ministries, med hovedkontor i Minneapolis (i dag i Charlotte, North Carolina).
Graham grunnla dessuten Christianity Today i 1956, der den første redaktøren var Carl F. H. Henry.
Passageway.org er BGEAs internettside for tenåringer.
World Wide Pictures er et selskap for produksjon og distribusjon.
«Korstog»
I 1949 ledet Graham et «korstog», en stor, kristen møtekampanje, i Los Angeles. Møtene var annonsert til tre uker, men de varte i åtte uker. Dette ble et internasjonalt gjennombrudd for Graham.
I 1957 ble Martin Luther King invitert av Graham til å delta i et av hans «korstog» i New York. Dette til tross for raseskillet i USA på den tiden.
I 1989 ble Graham den første kristne forkynner som talte bak jernteppet, etter den andre verdenskrig. Dette skjedde i Budapest. Graham hadde også store møter i Moskva og er en av få kristne som har fått tale i det strengt kommunistiske Nord-Korea i 1992. Han har talt i Beijing i 1993 og i Sør-Afrika under apartheid.
I 2006 holdt 87 år gamle Graham en tale for 1 000 pastorer under en konferanse i New Orleans. Dette var hans siste kjente tale.
Graham levde de siste årene tilbaketrukket i Montreat i Nord-Carolina. Hans kone Ruth Graham døde 14. juni 2007.
Billy Graham Library
31. mai 2007, åpnet Billy Graham Library i Charlotte i Nord-Carolina, et museum like ved stedet der Billy ble født og vokste opp. Graham var til stede, sammen med de tidligere amerikanske presidentene Jimmy Carter, George H.W. Bush og Bill Clinton.
Egne utgivelser
Graham har skrevet 25 bøker som er oversatt til 38 språk. Mange har vært bestselgere.
Selam m's Amlach 1954 norsk oversettelse: Fred med Gud. 179 sider. 1978 – Norsk oversettelse: Engler: Guds hemmelige agenter, fjerde norske utgave. (Første norske utgave hadde tittelen: Englene) 175 sider. ISBN 82-503-1045-4 Norsk oversettelse: Ny fødsel – nytt liv 202 sider. ISBN 82-503-0367-9 Norsk oversettelse: Kristus kaller ISBN 82-503-0314-8 Norsk oversettelse: Den Hellige Ånd 137 sider. ISBN 82-503-0462-4 1984, norsk oversettelse: Drønn av hovslag: de fire ryttere i Åpenbaringen ISBN 82-510-0374-1 Norsk oversettelse: Hjelp og trøst i liv og død – I møte med døden – håp i døden, når en av våre kjære går bort. 267 sider. ISBN 82-520-3154-4 Norsk oversettelse: Stormvarsel, andre opplag i 1993. 276 sider. ISBN 82-7341-236-9 Norsk oversettelse: Håp for urolige hjerter 206 sider. ISBN 82-7341-355-1 Svensk oversettelse: Just som jag är. 570 sider. ISBN 91-7195-179-2 Norsk oversettelse: Livsreisen: en håndbok på veien. 262 sider. ISBN 82-302-0448-9
Fylkesvei 7932
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 331 (Troms).
Surf’s Up (sang)
«Surf's Up» er en sang med The Beach Boys, skrevet av Brian Wilson og Van Dyke Parks i 1966. Sangen ble opprinnelig skrevet for det uutgitte albumet SMiLE, men ble da ikke ferdigstilt for utgivelse. Versjonen som ble utgitt som singel i november 1971 består av originalinnspillinger fra 1966 og 1967 med overdubbing og nyinnspilte segmenter fra 1971. Sporet er det tiende og siste på albumet Surf's Up. Sangen er også med på Brian Wilsons album SMiLE fra 2004.
Bakgrunn
Brian Wilson hadde gitt beskjed om at han ikke ønsket å være med på noen nyinnspilling av sangen, hverken som sanger eller produsent, men i 1971 satte Carl Wilson i gang med restaureringen av sangen, og overdubbet sin vokal over det originale lydsporet. Sangens andre seksjon består av Brian Wilsons originale vokal og pianospill med nyinnspilte harmonivokal og instrumentspor lagt til.
Da avslutningen skulle spilles inn, kom Brian Wilson i studio og la til et nytt arrangement basert på en annen SMiLE-sang, «Child Is the Father of the Man». Han hadde også skrevet en ny hovedvokal-linje, som ble sunget av Al Jardine. De nye instrumentalsporene ble i all hovedsak spilt av Carl Wilson, som også tok hovedansvaret med produseringen.
Sangens tittel er ironisk ment, da musikkstilen er ganske annerledes enn den lette popmusikken som omhandlet surfing og biler bandet var blitt kjent for på begynnelsen av 1960-tallet.
Brian Wilsons versjon fra 2004
Versjonen på albumet SMiLE fra 2004 er tilnærmet identisk med versjonen fra 1971. Hovedvokalen er ved Brian Wilson, men han synger ikke de høyeste notene da hans stemme ikke lenger klarer disse. Dette ble løst ved at harmonivokalene sømløst blandes med hovedvokalen, og de yngre medlemmene av Wilsons band «overtar» de notene han har vanskelig for å nå. Flere av sangene på SMiLE er bygget opp slik, noe som igjen skaper en naturlig versjon av Wilsons ofte benyttede dobbeltinnspilling av vokalsporene.
Stene Osmundsen
Stene Osmundsen (født 3. august 1966) er en norsk trommeslager bosatt i Stavanger. Han er trommeslager i The September When (1989–1996, 2008–), Leif & Kompisane (1999–), Ingenting (2004–) og Karianne Arntzen Band (2005–).
Han har også deltatt på utgivelser med Anne Grete Preus (Millimeter fra 1994), Svein Tang Wa (Hørr gjøken fra 1998), Eriksen (Blåmandag fra 1998), Peter Nordberg (Tiden visar vägen fra 1999) og Espen Hana (Eg reise aleina fra 2007).
Per Asplin
Bakgrunn
Per Asplin var sønn av Thordis (født Olsen) og Konrad Asplin, hovedbokholder i Tønsberg sparebank. Asplin-familien hadde i et par generasjoner vært med i byens avholdslosje.
Karriere
Per Asplin platedebuterte som soloartist med 78-platen «Min gutt»/«Lathans» på HMV i 1952. Senere samme år spilte Asplin inn «Abu-cabu-co»/«Swing it, Metronom» samt «Holme-Holmestrand»/«Ditt og datt og dott» for Columbia. Asplin debuterte på scenen i 1954 på Chat Noir i revyen «Kjør Storgata». Han ble den første til å spille Tony i West Side Story i Norge på Det Norske Teatret i 1965. I 1963 deltok han i den norske, og i 1970 i den danske, oppsetningen av musikalen Fantasticks.
Per Asplin var med i den norske vokalgruppen The Monn Keys på 1950- og 1960-tallet. Foruten Asplin var også Sølvi Wang, Arne Bendiksen, Oddvar Sanne, Fredrik Conradi og Nora Brockstedt medlemmer i gruppen i forskjellige perioder. Egil Monn-Iversen var musikalsk leder.
I 1959 hadde Asplin en stor slager med «En glad calypso om våren» (Melodi: Olle Adolphson, norsk tekst: Alf Prøysen) for Triola.
Per Asplin er kjent for sine filmroller. I 1956 spilte han inn «Ain't Misbehavin'»/«School Days» for RCA Victor, og han fremførte også disse sangene i filmen Gylne ungdom. Han deltok i Melodi Grand Prix fem ganger på 1960-tallet, henholdsvis 1961, 1962, 1965, 1967 og 1968. Han forbindes i ettertiden mest med Putti Plutti Pott og julenissens skjegg, en musikalsk familieforestilling der han har skrevet både melodier og tekster, og som fremdeles settes opp flere steder i landet før jul hvert år.
Per Asplin giftet seg 3. april 1954 med Unn Saxlund, datter av høyesterettsadvokat Alf Eivind Saxlund. De fikk fire barn, deriblant sangeren Caroline Waters (født 1966). Asplin bodde blant annet i Villa Grimelundsbakken på Grimelund i Oslo.
Mathias Leitner
Matthias «Hias» Leitner (født 22. september 1935 i Kitzbühel) er en østerriksk tidligere alpinist som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley og 1964 i Innsbruck.
Odd I-ekspedisjonen
Odd I-ekspedisjonen var en forskningsekspedisjon til Antarktis i 1927 som ble utrustet av hvalfangstrederen Lars Christensen fra Sandefjord. Ekspedisjonsfartøyet, hvalbåten «Odd I», ble ført av Anton S. Anderssen, mens Eyvind Tofte var vitenskapelig leder for ekspedisjonen.
Mathias Leitner
Leitner vant en olympisk sølvmedalje i alpint under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han kom på andreplass i slalåm for menn, bak sin landsmann Ernst Hinterseer.
Per Asplin
Karriere
Hans kone døde i 1995, og han selv døde bare ett år senere.
På grunn av sin blide, energiske sceneopptreden ble Per Asplin kalt «Nordens Danny Kaye».
Odd I-ekspedisjonen
«Odd I», tilhørende A/S Odds flytende kokeri «Pythia», forlot Sør-Georgia i begynnelsen av januar 1927 med kurs mot Sør-Shetlandsøyene. Den 7. og 8. januar passerte de to store isfjell, begge et par hundre kilometer lange og 40 meter høye. Tofte antok at dette måtte være de største isfjell som noensinne var observert, og at de stammet fra kalving av isbarrieren i Weddellhavet. Fra Deceptionøya gikk ferden videre til Det antarktiske arkipel, og fra Anvers Island ble kursen satt videre mot Peter I Øy. Det ble foretatt rekognosering etter hval i Bellingshausenhavet, men med nedslående resultat. De ankom Peter I Øy 17. januar 1927, men pakkis forhindret det som ville ha blitt den første ilandstigningen på øya. De seilte imidlertid rundt øya og foretok kartlaggeing og fotografering fra fartøyet. Den 22. januar var de tilbake ved Deceptionøya.
Odd I-ekspedisjonen var den første av en rekke på ni vitenskapelige ekspedisjoner til Antarktis som ble finansiert av Lars Christensen. I perioden 1927–31 ble det gjennomført fire ekspedisjoner med polarskuta «Norvegia», og fra 1931–37 fire ekspedisjoner med MT «Thorshavn». Disse var direkte medvirkende til Norges anneksjon av Peter I Øy, Bouvetøya og Dronning Maud Land.
Sylvia Vrethammar
Eva Sylvia Vrethammar (født 22. august 1945 i Uddevalla) er en svensk sangerinne, kjent fra flere plateutgivelser og samarbeid med norske og internasjonale storheter.
Fra en musikalsk familie opptrådte hun offentlig siden 1963. Etter examen artium 1969 og utdanning som lærerinne i barnehage, platedebuterte hun (Tycker om deig) og fikk jobb i Sveriges Radio sitt program Andre pipel. Umiddelbart ble hun så i 1970 vertinne i Hylands Hörna, samt deltaker i Olof Palmes valgturne. Hun deltok (som Kirsti Sparboe i 1969), med god plassering på festivalen i Rio de Janeiro og var ved Regnbuen med sitt faste orkester, ledet av pianisten Rune Öfverman, hennes senere ektemann. Ved juletider turnerte de med samba-musikk til militærleirer i Nord-Norge ledsaget av Carsten Byhring og Tobben og Ero. I 1974 nådde hun til fjerdeplass på UK Singles Chart med sin versjon av Eviva España, en låt som også avstedkom beskyldninger om støtte til Franco og hans regime. Året etter laget hun filmer med Gilbert O'Sullivan i Tyskland. Etter at hun i 1985 besøkte Rio igjen, gjorde hun seg bemerket på plateutgivelser med Sivuca og Toots Thielemans, samt på dokumentar laget av ektemannen Rune Öfwerman. Samtidig med flere turneer i Norge og faste show på Oslo Cabaret (eid av Gino Valente) opptrådte hun i 1987 blant annet med Georgie Fame og selveste Kampen Janitsjarorkester i et langvarig samarbeid med de norske Frode Thingnæs og Knut Riisnæs. Utover dette har hun gitt ut et stort antall musikkalbum.
Diskografi
Album
Singler (Låter på Sverigetopplistan)
Fylkesvei 333 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 333 i de følgende fylkene:
Sydpol-Aitkenbassenget
Sydpol-Aitkenbassenget er et nedslagskrater på jordens måne. Kratret er rundt 2,500 km i diameter og rundt 13 km dypt og er et av de største, kjente nedslagskratre i hele solsystemet. Det er det største, eldste og dypeste bassenget som er kjent på månen. Dette månebassenget ble oppkalt etter to strukturer på motsatte sider; krateret Aitken på den nordlige enden og den sydlige månepolen på motsatt side. Den ytre kanten av dette bassenget kan bli sett fra jorden som en stor kjede av fjell lokalisert på månens sydlige del, noen ganger kalt «Leibnitz-fjellene» selv om dette navnet ikke har blitt betraktet som offisielt av Den internasjonale astronomiske union
Jan Hendrik van Kinsbergen
Jan Hendrik van Kinsbergen, greve av Doggersbank (født 1. mai 1735 i Doesburg, Gelderland – død 24. mai 1819 i Apeldoorn, Gelderland) var en nederlandsk admiral og sjøhelt.
Van Kinsbergen var sønn av underoffiser Johann Kinsbergen og Petronella ten Nuyl. I 1741, da han var seks år gammel, flyttet familien fra innlandsbyen Doesburg til Hansabyen Elburg ved Veluwemeer, og tre år senere reiste han til De sydlige Nederlandene som soldat. Deretter ble han innrullert på sjøfartsskolen, og i 1750 var han offiser under opplæring (ned.: adelborst) og i 1758 hadde han blitt forfremmet til løytnant-til-sjøs.
Hans bror, Jan Hermanus, var i VOCs tjeneste, men ble forstøtt på livstid i 1770. Da hadde han forlatt skipet «Leimuiden» som under hans kommando hadde seilt på klippene ved den kappverdiske øyen Boa Vista. Ved evakueringen hadde van Kinsbergen kun reddet seg selv og et par utvalgte i en sjalupp, mens han etterlot hoveddelen av bemanningen ombord på det grunnstøtte skipet.
I 1771 tok Jan Hendrik tjeneste for Katarina II av Russland, som hadde slått ham til ridder av den militære Sankt Georgsordenen i 1769. I 1773 ble han forfremmet til kommandant for en eskadre i Svartehavet. Van Kinsbergen overvant den tyrkiske flåten to ganger, og fikk ærestittelen Helt av Svartehavet. Under tjenesten i Svartehavet tegnet han to kart, Kart over Azov-sjøen og en del av Svartehavet i 1774, og Kart over Krim i 1775.
Fra 1775 var han igjen i tjeneste for Nederland selv om Katharina den store gjerne ville at han skulle forbli i russisk tjeneste. Frem til 1779 foretok han blant annet ekspedisjoner til Marokko, og deltok i 1779 i en trefning med britene.
I Nederlandene ble han forfremmet til kaptein, og 5. august 1781 var han Johan Zoutmans første offiser under slaget ved Doggerbank. For sin innsats i dette slaget ble han forfremmet til schout-bij-nacht ved Admiralitetet i Amsterdam og dessuten tildelt den gylne Doggerbankmedaljen, en medalje som ble innstilt og utdelt av stattholder Vilhelm V. Et år senere ble hans «Håndbok for sjømenn» (ned.: Zeemanshandboek) utgitt, denne hadde han skrevet under toktene han foretok i 1760-årene. Håndboken har vært viktig for den nederlandske marinen.
23. juli 1786 giftet han seg med Hester Hooft i Beverwijk, Noord-Holland, hun hadde to døtre fra et tidligere ekteskap mens ekteskapet med van Kinsbergen var barnløst. Etter dette reiste han blant annet til ulike tyske stater og Wien. Neste forfremmelse fant sted i 1789 da han ble utnevnt til viseadmiral, og i 1793 ble han utnevnt til admiral-løytnant, inspektør og kommandant for den nylig opprettede enheten korps zee-artilleristen (sjøartillerikorpset). I juni to år senere ble Van Kinsbergen utnevnt til dansk viseadmiral, noe han aksepterte, men som aldri ble oppfylt da han ikke fikk lov til å forlate Nederlandene. Tittelen er hans frem til 1806.
1795 er et turbulent år for Jan Hendrik van Kinsbergen. Under krigen mot franskmennene er han opperbefalhebber, og han følger Vilhelm V da denne trekker seg tilbake til England. 17. januar 1795 tar han over som marinens øverste befal, og 15. april dør hans kone. Året ga ham flere andre utnevnelser, første kammerherre for den hollandske kongen, Marskalk av det franske riket, ekstraordinær statsråd og medlem av sjøvesenets sentrale komité, men på slutten av dette året blir han avskjediget av Nederlandenes nye regime.
I 1798 kjøper han «Villa Welgelegen» i Apeldoorn fra boet etter sin bror, og under et besøk der tidlig på året 1799 blir han alvorlig syk. Søstrene van der Oye, barn av familievenner, pleier ham til han blir frisk igjen og han bestemmer seg for å flytte til Apeldoorn for alltid. Som takk for deres gode sorg, lar han søstrene bo hos seg. Han utvikler seg som filantrop, og hans anseelse som en representant for det gamle styret øker.
Han ble bedt om å føre tilsyn med de offentlige skolene i Elburg i 1805, og i 1806 bidrar han til å opprette et Oppdragelsesinstitutt (skole) for språk, kunst og vitenskap i byen. Dette ble oppkalt etter ham.
Kong Louis utnevnte ham i 1806 til honorær første kammerherre og statsråd og greve av Doggerbank 4. mai 1810, mens han i 1811 ble utnevnt til senator av det franske keiserriket. Keiser Alexander I av Russland tildelte ham i 1808 storkorset av St. Andreas', Aleksander Nevskijs og St. Annas ridderorden. I 1814 ble han invitert til å stemme over den nye grunnloven sammen med 600 andre medlemmer av notabiliteten og på ny utnevnt til admiral-løytnant. Dette førte til at han igjen tok opp aktiviteter i og rundt den nederlandske marinen. I 1815 ble han tildelt storkorset i Den militære Wilhelmsordenen. Samme år satte han opp en premie på 700 gylden for et historisk og oratorisk minneskrift. Prisen ble utdelt til Johannes van der Palm.
Dikteren Hendrik Tollens vant med Wien Neerlandsch bloed (Den hvis nederlandske blod) en premie på 500 gylden som Van Kinsbergen hadde satt opp for en nasjonalsang. Van Kinsbergen ga marmorbyster av blant annet Christiaan Huygens, Hugo Grotius, Peter Paul Rubens og seg selv til Koninklijk Instituut som holdt til i Trippenhuis i Amsterdam. Bystene var laget av billedhuggeren P. J. Gabriël. På slutten av 1812 ga han dessuten sitt store bibliotek til Instituttet, noe som fikk andre medlemmer til å gjøre det samme.
Van Kinsbergen ivret for en mer menneskelig atmosfære ombord på skipene, og spilte en viktig rolle innen utviklingen av artilleriet og signalisering. 15. februar 1815 ble han utnevnt til jonker. Tre år senere døde han, 84 år gammel, i Apeldoorn der han ble begravet 27. mai 1819 fra Hervormde Kerk.
Etter ham er et skoleskip oppkalt, og i 1980-årene ble en fregatt oppkalt etter ham. Denne har blitt solgt videre til Hellas. På landjorden er gater oppkalt etter ham i Amsterdam, Apeldoorn og Den Haag, mens i 1821 et monument til minne om ham ble opprettet i Nieuwe Kerk i Amsterdam.
Fristaten Braunschweig
Fristaten Braunschweig (tysk: Freistaat Braunschweig) var en tysk stat i Weimarrepublikken (1918–1933), en periode i mellomkrigstiden da Tyskland hadde en skjør demokratisk forfatning, og i likhet med i dag var organisert som en forbundsstat. Fristaten oppstod i 1918 kjølvannet av novemberrevolusjonen, og var etterfølgeren til hertugdømmet Braunschweig. Den opphørte de facto å eksistere i 1933 under nasjonalsosialismens maktovertagelse, men eksisterte formelt inntil slutten av andre verdenskrig i 1945.
Det meste av Fristaten Braunschweig var lokalisert innenfor den prøyssiske provinsen Hannover, og grenset mot denne i nesten alle retninger.Enkelte deler befant seg også innenfor provinsen Sachsen.
I 1945 ble det meste av Fristaten Braunschweig innlemmet i Niedersachsen. Enkelte østlige deler ble slått sammen med Fristaten Anhalt, provinsen Sachsen, og byen Allstedt til den nye og utvidede provinsen Sachsen (fra 1947 Sachsen-Anhalt).
Deler av det geografiske området til den tidligere statsdannelsen innenfor Niedersachsen, eksisterte frem til 1974 under navnet Landkreis Braunschweig.
I 1933 hadde Fristaten Braunschweig et areal på 3 690 km² og en befolkning på 512 989 innbyggere.
Galgebakken
Galgebakken ligger på Nordnes i Bergen.
Sportsklubben Galgen er oppkalt etter Galgebakken. SK Galgen ble stiftet i slutten av 2007 på Nordnes.
Ketil Høegh
Ketil Eivind Høegh (født 3. desember 1956 i Tromsø) er en norsk skuespiller. Han er ansatt ved Hålogaland Teater.
Abdus Salam
Abdus Salam (født 29. januar 1926 i Jhang i Punjab i Britisk India, død 21. november 1996 i Oxford England) var en pakistansk fysiker som fikk nobelprisen i fysikk i 1979 sammen med Steven Weinberg og Sheldon Glashow. Han fikk nobelpris i fysikk for sitt bidrag til utviklingen av en enhetlig teori for svak og elektromagnetisk vekselvirkning. Salam er den første pakistanske nobelprisvinner og den første muslimske nobelprisvinneren i realfag. Gyldigheten av teorien ble bekreftet gjennom eksperimenter utført på Super Proton Synchrotron-anlegget ved CERN i Genève, særlig gjennom funnet av W- og Z-bosoner. I dag regnes Abdus Salam for å ha vært en av Pakistans mest innflytelsesrike vitenskapsmenn.
Harold Rainsford Stark
Harold Raynsford Stark (født 12. november 1880, død 21. august 1972) var en amerikansk offiser i den amerikanske marinen under første og andre verdenskrig. Stark var den amerikanske marinens 8. operasjonssjef, fra 1. august 1939 til 26. mars 1942.