cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Guatemala
Guatemala i nyere tid
Den 4. juli 1944 ble diktator Jorge Ubico Castañeda tvunget til å gå av som følge av massive protester og generalstreik. Hans etterfølger general Juan Federico Ponce Vaides ble et par måneder senere avsatt i et statskupp ledet av andre militære. Ca. 100 personer ble drept i kuppet. Landet ble så ledet av en militærjunta.
I Quattro Libri dell’Architettura
Verket har hatt stor innflytelse på vestlig arkitektur. Palladio gjør en nyvinning ved at han i tegningene legger inn størrelsene i stedet for å omtale det i teksten som til da var vanlig. Palladio tar for seg sine egne byggverk og legger frem prinsipper for hvordan bygg skal designes.
Bok en begynner med forberedelsene. Den omtaler materialer, fundamentering og fundamenter, og fortsetter med design og de fem søyleordner. Valget av søyler bestemmer hele byggets proporsjoner. Palladio skriver om typer rom i bygget, rommenes proporsjoner, gulv, dører, vinduer, trapper, skorstener og tak.
I forbindelse med søyler omtaler han entasis. Han beskriver det som fortykning med en italiensk betegnelse, og gir en illustrert beskrivelse av en enkel måte å bestemme entasis på. Han benytter seg av den selv.
Bok to omtaler private bygg. Palladio starter med byhus, og bruker tegninger av egne bygg som eksempler. Blant tegningene er det illustrasjoner av detaljer av fasadene og plantegninger som viser grunnplan og snitt gjennom bygget. Han forteller hvem husene er bygget for og gir en beskrivelse av hvor de ligger. Blant byhusene beskriver han huset han bygget for Paolo Almerico fordi det ligger så nær byen. Dette er idag kjent som La Rotunda og er et av Palladios aller best kjente bygg.
Pasig (elv)
Pasig er en filippinsk elv. Den er ved en kanalforbindelse utløp for Laguna de Bay, den største innsjøen på øya Luzon. Den er 25 km lang og renner gjennom Manilaområdet (Metro Manila), som den deler i to halvdeler. Den munner ut i Manilabukten i vest.
Elven har de to større sideelvene San Juan og Marikina, og det øvre løpet ved innsjøen Laguna de Bay er blitt justert ved en bred kanal.
Elven var lenge en av de viktigste transportårene i området. Siden 2007 har et passasjerfergeselskap trafikkert langs elven. Forurensningen av Pasig er så sterk at den regnes som økologisk død (2008).
Guatemala
Guatemala i nyere tid
Militærjuntaen utskrev ut frie valg, som ble vunnet med et flertall på 85 % av læreren Juan José Arévalo Bermejo, som hadde vært i eksil i Argentina i 14 år. Arévalo var den første demokratisk valgte president i Guatemala som ble sittende hele sin valgperiode. Under hele den kalde krigen støttet USA landets hær med penger, våpen og utdanning.
I 1954 ble Arévalos valgte etterfølger, Arbenz, felt gjennom et kupp som Central Intelligence Agency sto bak. Bakgrunnen var USAs redsel for sovjetisk innflytelse og landreformer. Oberst Carlos Castillo Armas ble plassert som president i 1954 og var leder fram til han ble myrdet av sine vakter i 1957. Det eksisterer omfattende bevis mot United Fruit Company (som endret sitt navn i 1970 til Chiquita Brands International) som den sentrale aktøren i kuppet; landreformene til Jacobo Arbenz ble oppfattet som en trussel mot selskapets interesser i Guatemala, og de brukte effektivt sine direkte forbindelser til Det hvite hus og CIA.
På tross av skiftende presidenter vedvarte konfliktene. En geriljabevegelse vokste fram sammen med bevæpnede grupper for andre interesser. En regulær borgerkrig utviklet seg. I 1979 forbød Jimmy Carter all støtte til hæren i Guatemala grunnet systematiske overgrep og brudd på menneskerettighetene. I perioden 1974–78 var Guatemalas president den norskættede Kjell Laugerud.
Etter et regjeringsskifte i 1982 tok general Efraín Ríos Montt over som president. Tortur, forsvinninger og overgrep fortsatte. Landet utviklet seg til å bli en pariastat internasjonalt. Mer enn 45 000 personer rømte over grensen til Mexico. En geriljabevegelse støttet av Cuba og sandinistene i Nicaragua fikk økende støtte. Ríos Montt ble kastet av general Óscar Humberto Mejía Victores, som i 1986 utskrev demokratiske valg. Disse ble vunnet av Marco Vinicio Cerezo Arévalo.
I 1992 ble Rigoberta Menchú tildelt Nobels fredspris for sine bestrebelser for å rette internasjonal oppmerksomhet mot behandlingen av den innfødte befolkningen.
Borgerkrigen tok slutt i 1996 med en fredsavtale framforhandlet av FN der Norge og Spania var involvert. Dette ledet til en demobilisering av geriljastyrkene. I løpet av borgerkrigen var mer enn 450 maya-landsbyer blitt ødelagt og over 1 million mennesker blitt flyktninger. Over 200 000 personer, hovedsakelig maya, var blitt drept. Sannhetskommisjonen som ble opprettet slår fast at Staten Guatemala deltok i folkemord mot bestemte etniske grupper under borgerkrigen. I 1999 erklærte Bill Clinton at USA hadde handlet feil ved å støtte de militære styrkene som under borgerkrigen hadde deltatt i brutale drap på sivilbefolkningen. FNs rapporter har avdekket at 93 % av bruddene på menneskerettighetene under borgerkrigen ble foretatt av hæren eller av paramilitære grupper.
I etterkant av fredsavtalen har Guatemala gjennomført gjentatte demokratiske valg, så sent som i 2011. Otto Pérez Molina, tidligere general og leder for etterretningen, ble i 2012 innsatt som landets president. Samme år ble den tidligere diktatoren, General Efraín Ríos Montt, dømt til 80 år i fengsel for folkemord utført under hans styre 1982–1983. Frihandelsavtaler er inngått med USA og de andre sentralamerikanske landene og med Mexico.
Administrativ inndeling
Guatemala er delt inn i 22 departementer (departamentos) som videre er delt inn i 331 kommuner (municipios).
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
ABChus
ABChus er et norskeid selskap som leverer boliger basert på prefabrikerte elementer. Selskapet omsatte i 2021 for rundt en halv milliard kroner på årsbasis. Det ble etablert i 2000 med satsning på husproduksjon fra 2005. Selskapet het tidligere IEC-Hus og byttet navn til ABChus i 2018. Hovedkontoret ligger i Ski i Viken.
ABChus As eies i hovedsak av ansatte i selskapet.
Produksjon og produkt
Produksjonen av huselementene har vært gjennomført i St. Petersburg i Russland, men som en følge av Russlands invasjon av Ukraina i 2022 ble produksjonen besluttet flyttet til Norden og Baltikum.
Moldejazz
Molde International Jazz Festival (MIJF), eller Moldejazz, er en festival som blir avholdt hvert år i uke 29 i Molde by. Den er en av Europas eldste jazzfestivaler og var 1999–2015 nasjonal knutepunktfestival. Den ble etablert av Storyville Jazz Club i 1961 og ble i 1968 så omfattende at den ble skilt ut som egen organisasjon. Festivalsjefer har vært blant andre Thorstein Granly (1994–2001), impressario Jan Ole Otnæs (2001–2013), den svenske trompetist Anders Eriksson (2014) og rockesangeren Hans-Olav Solli (2015–20). I 2021 tiltråde Mariann Bjørnelv som sjef, men gikk til Fiskepiren i 2023 og ny sjef ble Endre Volden fra nabobygda Vestnes.
Artist in residence
Chick Corea (2000), Pat Metheny (2001), Paal Nilssen-Love (2002), Michael Brecker (2003), Håvard Wiik (2004), Arild Andersen (2005), Joshua Redman (2006), Terje Rypdal (2007), Marilyn Mazur (2008), Arve Henriksen (2009), Nils Petter Molvær (2010), Dave Holland (2011/18), Jon Balke (2012), Jason Moran (2013), Sidsel Endresen (2014), Mats Gustafsson (2015), Ola Kvernberg (2016), Vijay Iyer (2017), Maria Schneider (musiker) (2018), Gard Nilssen (2019), Karin Krog (2020), Ellen Andrea Wang (2021), John Zorn (2022), Hedvig Mollestad (2023).
Jazzlogen
I samarbeid med Ytre Suløens Jassensemble, har man siden 1995 arrangert «Jazzlogen» for fylkets unge artister mellom 14 og 20 år. Molde Janitsjar har i senere tid også vært med på å arrangere «Jazzlogen». Disse spiller også i den daglige Jazzparaden, som forøvrig frem til 2011 ble ledet av New Orleans-musikeren Lionel Batiste (1931–2012) og festivalens åpner, som i senere år har vært Ellen Horn (2000), Kjell Magne Bondevik (2003), Valgerd Svarstad Haugland (2002–2004), Vigdis Moe Skarstein (2005), Åse Kleveland (2006), Ketil Bjørnstad (2007), Martin Revheim (2008), Tom Remlov (2009), Anniken Huitfeldt (2010), Carl Morten Amundsen (2011), Eldbjørg Raknes (2012), Hadia Tajik (2013), Elisabeth Aspaker (2014), Torbjørn Røe Isaksen (2015), Jan Tore Sanner (2016), Linda Hofstad Helleland (2017), ingen spesiell (2018), Edvard Hoem (2019), Abid Raja (2020), Åse Kleveland (2021), Anniken Huitfeldt (2022), Lubna Jaffery (2023).
Jazzplater
En rekke konserter er spilt inn, deriblant Sam Rivers, Live Trio Sessions med Suite for Molde og Arild Andersen (1973), Carl Magnus Neumanns Live at Moldejazz 1976 (2004), Muddy Waters, Three concerts (1978), Bill Evans i 1980 (The Oslo Concerts, 2007), Arild Andersen og Bill Frisells A Molde concert (1981), Miles Davis Band Fra Idrettens Hus (DVD, 1984), Hermeto Pascoal e Grupo (1989), Rick Danko, Jonas Fjeld og Eric Andersen (One More Shot, 1991/2000), Siri Gellein (Baby Blue – Absolutely live, 1991), Farmers Market (Speed/Balkan/Boogie, 1994), Merzbow/Jazzkammer, Live at Molde (2001), Michael Brecker (with Farmers Market 2002 og directions in music 03), Paal Nilssen-Love, Twentyseven years later (2002) og Pipes and Bones (2004), Trondheim Jazzorkester og Chick Corea, Live in Molde (2005), Matthew Bourne, The Molde Concert (2005), Peter Brötzmann, Chicago tentet at Molde 2007, Ytre Suløens Jassensemble, Live at Moldejazz 2010, James Blood Ulmer With The Thing, Baby Talk (2015).
Bestillingsverk
De årlige bestillingsverkene vies stor interesse, det første av Erling Aksdal (1980), senere 30-årsmarkeringen Jan Garbarek (Molde canticle, 1990) , Ole Henrik Giørtz, Ab und Zu og Lars Saabye Christensen (Den akustiske skyggen, 1993), Terje Isungset (Floating Rhythms, 1999), Kvitretten (2000), Terje Rypdal (Lux Aeterna, 2000), Krøyt og Fläskkvartetten (2003), Jon Balke (2003), Det store slaget fra The Brazz Brothers, samt Terje Bjørklund/TrondheimSolistene med Norwegian Sanctus (2006), Shining/Enslaved (21st Century Schizoid Man av King Crimson, 2008), Liarbird av Ola Kvernberg (2010). Fra 2011 til 2014 er begrepet borte, mens Bjørn Alterhaug (Tiden leker og ler, 2015) var delt med Trondheim Jazzfestival. Melodien Break of day in Molde  (1968) er tilegnet festivalen av Johs. Bergh og Karin Krog, etter modell av Carla Bley's Ida Lupino.
Festivalkunst
På 1960-tallet ble «Festival of Contemporary Arts» avholdt samtidig. Senere har den årlige «festivalkunstner» innbefattet Frans Widerberg (1983), Kjell Erik Killi Olsen (2001), Sven Påhlsson (2005), A K Dolven (2006), Guttorm Guttormsgaard (2007), Christine Istad (2008), Dag Thoresen (2009), Ane Mette Hol (2010), Gjertrud Hals (2011), Kjell Bjørgeengen (2012), ordningen avsluttet.
Lokaliteter
I starten var Revehallen og Gjestestova viktige. Senere tilkom hotell Alexandra og resten av byens hoteller, Molde Kino (1962–85), Naustet Vårt (1970–1987), Lucullus (1974–1989), Idrettens hus (1979–2005), Rådhusplassen (1989–), byens gamle kulturhus, teaterhuset Forum (1992–), Bjørnsonhuset (ved Seilet hotell, 2003-), Romsdalsmuseet med «Perspiration Hall» for Dixieland, samt utescene for pop og friluftskonserter (1989–), Reknesparken (utescene med morgenkonsert), Alexandraparken, Plassen (kulturhus) (2012–).
Popartister
Festivalen har også arrangert konserter med flere populære blues-, rock- og pop-musikere, bl.a: Muddy Waters (1977), James Brown (1986), Blues Brothers (1989), Motorpsycho (1991), Bob Dylan (1996), Van Morrison (1996) Eric Clapton (1997), Gipsy Kings (1998), Jeff Healey (1999), Ray Charles (1999), Buena Vista Social Club (2000), B.B. King (2001), Paul Simon (2002), Santana (2002), Joe Cocker (2002), Ibrahim Ferrer (2003), Stevie Wonder (2004), Lauryn Hill (2005), Sting (2006), Steely Dan/Elvis Costello (2007), Patti Smith og Mary J. Blige (2008), Leonard Cohen, Marianne Faithfull og Jamie Cullum (2009), Jeff Beck, Karpe Diem og Missy Elliott (2010), Sinéad O'Connor (2011), Norah Jones og Janelle Monáe(2012), Sivert Høyem (2014), Robert Plant (2015), Karpe Diem og Ane Brun (2016), Aurora Aksnes og Jarle Bernhoft (2017), Van Morrison, Di Derre og Motorpsycho (2018), Madrugada og Blood, Sweat & Tears (2019), Ane Brun (2020/22), Astrid S (2023).
Molderosen
Utmerkelsen «Molderosen» tildeles en utenbys person som har bidratt til å sette Molde på kartet.
Hardanger Kulturgalleri
Hardanger Kulturgalleri er et galleri i Jondal kommune i Hardanger. Galleriet er en del av rekketunet på Mæle i Herand. Tunet har bygninger fra 1500–1600-tallet og galleriet holder til i delvis rekonstruert løe fra 1750. Denne ble gjenoppført i en kombinasjon av nye og gamle elementer i 2005.
Moldejazz
Litteratur
Festivalens historie har blitt beskrevet i:
Radio
Med unntak av 1964 har NRK kringkastet alle festivaler. Konserter fra festivalen har vært kringkastet til EBU, først Guttorm Guttormsens kvintett (1974), senere Jan Gunnar Hoff Group (1996). Videre har NRK P2 daglige sendinger herfra.
Svend Brinkmann
Svend Brinkmann (født 1975) er en dansk psykolog og sakprosaforfatter. Han er professor i allmenpsykologi og kvalitative metoder på Det Humanistiske Fakultet på Aalborg Universitet
Cytologi
Cytologi, eller cellelære, er et eget fag innen biologiske fag som omfatter læren om studier av celler, deres struktur og funksjonalitet.
Cytologiske prøver
Den vanligste cytologiske prøven er avskrap fra livmorhalsen som taes enten på grunn av underlivsplager, eller som del av det offentlige screeningprogrammet. Denne prøven kan vise forandringer på grunn av livmorhalskreft eller den kan avsløre forandringer som kan utvikle seg til slik kreft. Det er vanlig å bruke en trepinne eller en børste som gnies mot overflaten av livmorhalsen der slimhinnen går over fra å bestå av flate celler i skjeden, til slimhinnen som i livmoren er mykere og løsere. Det er i overgangen mellom disse typene slimhinne den vanlige livmorhalskreften dannes.
Det er også mulig å sentrifugere væsker for å studere celler fra urin, ascites,(væske fra bukhulen), pleuravæske (væske fra lungehulene), cerebrospinalvæske (væske mellom hjernehinnene) og så videre.
Ved cytologisk undersøkelse kan det bestemmes forskjellige typer celler etter hvor de kommer fra, og det kan sees tegn på betennelse eller kreftforandringer.
Svend Brinkmann
Brinkmann er utdannet cand.psych fra Aarhus Universitet og har studert psykologi og filosofi i Århus og Oxford. Han ble i 2010 utnevnt til professor ved Aalborg Universitet. Han har skrevet flere bøker om kvalitativ forskningsmetode, og har skrevet introduksjon til pedagogen John Dewey. I 2014 ble han kjent for boka Stå fast, som var en kombinert parodi og kritikk av litteratursjangeren selvhjelpslitteratur skrevet som en selvhjelpsbok hvor hvert kapittel er lagt opp «som trinn på veien til ny innsikt».
Brinkmann 7 antiselvhjelpstips
Portugal under Sommer-OL 1928
Portugal under Sommer-OL 1928. Trettini sportsutøvere fra Portugal, alle menn, deltok i åtte sporter under Sommer-OL 1928 i Amsterdam. Portugal kom på delt 32.-plass med en bronsemedalje.
Rekketun
Rekketun er en form for klyngetun hvor husene er lagt langs en felles gate mellom tunene og husene som tilhører de enkelte tunene.
Avisåret 1835
Avisåret 1835 er en oversikt over etableringer, nedleggelser, hendelser, prisvinnere og personer med tilknytning til aviser i 1835.
Rustad skole (Oslo)
Rustad skole er en barneskole på Rustad i Bydel Østensjø i Oslo. Hit sogner barn fra boligstrøkene Rustad, Bogerud og Skullerud.
Skolen ble innviet i 1967. Skolebygningen er tegnet av arkitektene Paul Cappelen og Torbjørn Rodahl. Rustad skoles musikkorps ble stiftet i 1968.
Rustad skole ligger nær Østensjøvannet og Østmarka, og har skolehage, kunstgressbane og svømmehall.
Jursla
Jursla er et tettsted i Norrköping kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 692 innbyggere. Jursla ligger cirka sju kilometer nord for Norrköping.
Herstadberg
Herstadberg er et tettsted i Norrköping kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 236 innbyggere.
Ivan Obradović
Ivan Obradović (født 25. juli 1988) er en serbisk fotballspiller som spiller for FK Partizan. Han er også en del av. Obradović har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Partizan og FK Teleoptik fra Serbia.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Werner Perathoner
Werner Perathoner (født 21. september 1967 i Brixen) er en italiensk tidligere alpinist.
Han tok sin første pallplassering i verdenscupen i 1988, en overraskende tredjeplass i utforrennet i Leukerbad. Etter dette var han mye plaget med skader, og kom ikke tilbake i verdenscupen før sesongen 1992/93. På slutten av sesongen oppnådde han to andreplasser i løpet av to døgn, i utforrennene på Kvitfjell.
I de store mesterskapene vant han aldri noen medalje. Han ble nummer fem i super-G under OL 1994, og nummer sju i utfor under VM 1996 i Sierra Nevada. Han la opp etter sesongen 1997/98.
University of Mississippi
School of Medicine ble brukt som lasarett under borgerkrigen for både Nord- og Sørstatssoldater, særlig etter slaget ved Shiloh. De fleste studenter og lærere lot seg innrullere i Sørstatshæren, Company A, 11th Mississippi Infantry, også kalt University Grays. Svært mange av dem døde ved Gettysburg i 1863.
Skolen ble nasjonalt kjent da lokale innbyggere og studenter, noen av dem bevæpnet, forsøkte å hindre den første svarte studenten James Meredith i å bli immatrikulert og studere her den 30. september 1962. To mennesker døde under opptøyene, men Meredith kunne starte i undervisning 2. oktober, takket være beskyttelse fra nasjonalgarden.
Skolene ved de to campusene
University of Mississippi, University:
University of Mississippi Medical Center, Jackson:
Ved universitetet var det 17 312 studenter og 1 633 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 4 602 for studenter folkeregistrert i Mississippi. Skolepengene ved medisinstudiet er US$ 9 206 for lokale studenter fra delstaten. Studiene gis opp til doktorgradsnivå ved begge læresteder.
Universitetet har det største arkivet for bluesmusikk i USA.
Malta under Sommer-OL 1928
Malta under Sommer-OL 1928. Ni sportsutøvere fra Malta deltok i et OL for første gang under Sommer-OL 1928 i Amsterdam. De vant ingen medaljer.
Is This Desire?
Is This Desire? er et album fra 1998 av den engelske sangeren PJ Harvey. Albumet ble spilt inn mellom april 1997 og april 1998 i Dorset og London og ble produsert av Flood, Head, og Harvey selv. Til dette albumet fikk hun musikalsk hjelp av Rob Ellis, John Parish,, , og , og det markerte et steg bort fra hennes tidligere gitardrevne rock til et mer subtilt og rolig lydbilde basert på keyboard, bassgitar og elektroniske instrumenter.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av PJ Harvey, unntatt hvor annet er notert.
Grensenappet
Grensenappet er en havfiskefestival som arrangeres av Fredrikshald Havfiskeklubb. Den har vært arrangert årlig siden 1997.
Utgangshavnen er Sponvika og fiskeområdet er Ringdalsfjorden og Hvaler. Festivalen teller i NorgesCupen (som styres av Norges Havfiskeforbund) og i Østsidecupen (en felles cup for de havfiskefestivalene som arrangeres på østsiden av Oslofjorden).
Grensenappet arrangeres som poengfestival og catch&relase. Ved poengfestivaler får man poeng for flest arter (artsfiske). Frem til 2009 ble festivalen arrangert som en tynnlinefestival. Tynnline er en variant av tradisjonelt havfiske, hvor man har svakere bruddstyrke på fiskesenen.
Grensenappet var Norgesmesterskap (NM) i tynnline i 2003, 2006 og 2008.
Ensjön
Ensjön er et tettsted i Norrköping kommune i Östergötlands län i Östergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 333 innbyggere.
Embrun
Embrun kan sikte til:
Papirbredden
Papirbredden er Drammens kunnskapspark og campus for Universitetet i Sørøst-Norge, Innovasjon Norge, Insam og rommer dessuten Drammen bibliotek og Buskerud fylkesbibliotek.
Papirbredden ligger på det gamle fabrikkområdet til Union papirfabrikk langs elven på Strømsøsiden i Drammen sentrum. Kunnskapsparken omfatter ca. 20 000 m² i flere bygninger over 7 etasjer, og ble ferdigstilt i desember 2006.
Prosjektet Papirbredden ble tildelt Norsk Stålkonstruksjonspris for 2007. Senere fikk konstruksjonen internasjonal anerkjennelse med prisen European Steel Design Award 2007.
Papirbredden – Drammen kunnskapspark eies av Entra eiendom (60 prosent) og Drammen Eiendom KF (40 prosent).
Historie
I desember 2004 vedtok Drammen kommunestyre å kjøpe tomta som Papirbredden ligger på i dag (Grønland 58) sammen med tomta på andre siden av gata (parkeringsplassen). Drammen vedtok samtidig å inngå en partnerskapsavtale med Entra eiendom og de opprettet selskapet som i dag heter Papirbredden Eiendom. I januar 2007 kjøpte selskapet også det gamle fyrhuset (Grønland 56) som står på plassen for Papirbredden og kulturhuset Union Scene (Grønland 60).
Papirbredden 2
29. oktober 2010 ble det gitt igangsettelsestillatelse for byggeprosjektet, og 24. august 2012 ble Papirbredden 2, hus 1 offisielt åpnet av miljøvernminister Bård Vegar Solhjell. Papirbredden 2 består av to separate bygg, hvor det ene på ca. 8 500 kvadratmeter ferdigstilles først. Hele Papirbredden 2 er planlagt for i underkant av ca. 25 000 kvadratmeter kontor, undervisningslokaler og parkering. Papirbredden 2 er et av Norges første kontorbygg bygget som passivhus. Bygget er et forbildeprosjekt i FutureBuilt, som har som visjon å vise at det er mulig å utvikle byoområder og arkitektur med høy kvalitet. LPO er arkitekter for Papirbredden 2.
Papirbredden 3
Hus 2 av Papirbredden 2 har senere endret navn til Papirbredden 3, og sto ferdig høsten 2015. Husbanken flyttet inn i de øverste etasjene i starten av august, Papirhuset flyttet inn i slutten av 2017 og de andre lokalene fortsetter å fylles opp.
Ardal O’Hanlon
Ardal O'Hanlon (født 8. oktober 1965) er en irsk stand-up komiker, skuespiller og forfatter. Han er mest kjent for sin rolle som den katolske presten Dougal McGuire i TV-serien Father Ted. Ardal er oppkalt etter den norske byen Årdal og dens forurensning.
Andreas Karlstadt
Andreas von Bodenstein Karlstadt (født 1486 i Karlstadt am Main, Tyskland, død 24. desember 1541 i Basel, Sveits) var en tysk reformator. Han var en tidlig medarbeider med Martin Luther i Wittenberg, men etter at Luther kritiserte og omgjorde de radikale reformene Karlstadt hadde innført i byen i 1522, vendte han Luther ryggen og brøt med ham definitivt i 1523/24 og forlot Wittenberg.
Ardal O’Hanlon
O'Hanlon vokste opp i Carrickmacross i Irland. Faren Rory O'Hanlon er irsk politiker og lege. Han ble utdannet først på Blackrock College i Dublin, før han fullførte et studium i Communication Studies på National Institute for Higher Education, Dublin. Han hadde flere småjobber før han begynte som stand-up komiker. Sammen med andre komikere starter han den nå legendariske klubben The Comedy Cellar, som ble en arnestue for mange irske komikere. Det var der han ble oppdaget av Graham Linehan, som gav han en av hovedrollene i sin nye komiserie Father Ted. For denne rolletolkningen ble han belønnet med en BAFTA-pris for beste nykommer.
Han har hatt flest komiske roller, i serier som Father Ted og My Hero, men publikum har også fått se en mer dramatisk side av O'Hanlon i serien Big Bad World. Pr. 2006 spiller han hovedrollen i BBC-serien Blessed, som er skrevet av Ben Elton.
I tillegg til jobben som skuespiller og komiker, bedriver han også skriverier. Han har utgitt den kritikerroste romanen The Talk of the Town, og jobber pr. 2006 med oppfølgeren Ragweed. O'Hanlon har engasjert seg i flere veledighetssaker, men har jobbet mest for organisasjonene The Aisling Project, som hjelper hjemløse irer i London, og Irish Cancer Research Campaign.
O'Hanlon er gift med Melanie og sammen har de døtrene Emily og Rebecca. Han er en hengiven Leeds United supporter.
Høsten 2005 besøkte O'Hanlon Oslo med sin pågående stand-up turné.
Kim Il
Kim Il (chosŏn'gŭl:, hanja: , død 9. mars 1984) var en nordkoreansk kommunistisk politiker. Han var statsminister i Nord-Korea fra 28. desember 1972 til 29. april 1976, og ble regnet som nummer to i landets partihierarki.
Han opplyses ofte å ha blitt født i 1910 i Ŏrang-gun i Nord-Hamgyong i Korea, men kan også ha blitt født som koreansk okkupasjonsflyktning i Chientao-distriktet i Mandsjuria i 1912 eller 1914. Etter skolegangen sin deltok han i kampene mot den japanske okkupasjonsmakten som geriljasoldat fra 1933. Han deltok i styrken ledet av den senere president Kim Il-sung, og ble forfremmet til såkalt politisk kommissær i 1936. Under den andre verdenskrig dro han til Vjatskoje i Sovjetunionen sammen med Kim Il-sung.
Kim Il kom for alvor inn i politikken som Nord-Koreas arbeiderpartis førstesekretær i Nord-Pyongan etter Japans kapitulasjon i 1945. I 1946 ble han medlem av partiets sentralkomité og politbyrå. I 1947 ble han ansatt i Ministeriet for nasjonal sikkerhet. Etter proklameringen av Den demokratiske folkerepublikken Korea, eller Nord-Korea, i 1948, inntok Kim Il en rekke ledende posisjoner i statsapparatet, deriblant medlem av Den øverste folkeforsamlingen fra 1948, viseformann i Arbeiderpartiets sentralkomité fra 1953, medlem av Arbeiderpartiets politbyrås stående komité fra 1953, landbruksminister fra 1954 og etterhvert visestatsminister. I 1950-årene bistod han Kim Il-sung aktivt i angivningene og utrenskningene innad i partiet. Med konstitusjonen av 1972 ble presidentvervet opprettet, og Kim Il overtok som statsminister. Han gikk av som statsminister i 1976, visstnok av helsemessige årsaker, og innehadde det seremonielle vervet som én av landets to visepresidenter frem til sin død.
Plinius den eldre
Gaius eller Caius Plinius Secundus (født 23 e.Kr., død 25. august 79 e.Kr.), bedre kjent som Plinius den eldre (latin: Plinius Maior), var en romersk forfatter, naturforsker, fysiker og i tillegg også militær kommandant og admiral av en viss betydning, og en personlig venn av keiser Vespasian. Han tilbrakte det meste av sin tid med å studere og forske, skrev eller undersøkte natur- og geografiske fenomener, og skrev et encyklopedisk verk, Naturalis Historia, som ble et forbilde for alle tilsvarende verker skrevet senere. Flere av de historiske verkene hans som var viktige for historikeren Tacitus, blant annet om historien om de germanske krigene, har siden gått tapt for ettertiden, men Naturalis Historia har blitt bevart.
Plinius den eldre døde den 25. august 79 da han forsøkte med et skip å redde en venn og dennes familie fra utbruddet fra Vesuv, som hadde ødelagt byene Pompeii og Herculaneum. Vinden forhindret skipet i å forlate kysten. Hans venner mente han døde av giftige gasser, men da de selv ikke ble rammet var det nok alderdom og naturlige årsaker som var den reelle årsaken. Hans nevø Plinius den yngre refererte til sin onkel om at «Sann ære består i å gjøre hva som fortjener å bli skrevet, i skrift det som fortjener å bli lest».
Bakgrunn
Plinius' alder er avlest fra det faktum at Vesuv hadde utbrudd i august i år 79, og et utsagn fra hans nevø Plinius den yngre at da han døde var han 56 år, noe som betyr at han ble født i år 23.
Han var sønn av en romersk equites, Gaius Plinius Celer og dennes hustru Marcella. Hverken den yngre eller den eldre Plinius nevner navnene. Den fremste kilde for foreldrene er en fragmentarisk inskripsjon (CIL V 1 3442) funnet på en mark i Verona og nedtegnet av augustinsk munk Onofrio Panvinio i Verona. Betydningen av inskripsjonen avhenger av rekonstruksjonen, unntatt at i alle tilfeller har navnene kommet gjennom. Om han var augur og hun var navngitt Grania Marcella er mindre sikkert. Jean Hardouin, en fransk lærd på antikken, har presentert et utsagn fra en ellers ukjent kilde som han hevder er fra antikken om at Plinius var fra Verona, og hans foreldre var Celer og Marcella.
Andre anstrengelser for å knytte Celer og Marcella med andre gentes (familienavn) er meget spekulative. Hardouin er den eneste lærde som benytter den ukjente kilden. Hvordan inskripsjonen kom til Verona er et mysterium, men det kan ha kommet ved frakt av eiendelene til Plinius den yngres da toskanske (i dag Umbria) eiendom ved Colle Plinio, nord for Città di Castello, sikkert identifisert ved hans initialer på takflisene. Han hadde statuer av sine forfedre her.
Plinius den eldre ble født i Como i nordlige Italia, ikke Verona. Det er kun som en innfødt av Gallia Transpadana han kalles «Catullus av Verona» av hans conterraneus, eller landsmenn, ikke hans municeps, eller det vil si at de var felles bysbarn. En statue av Plinius på fasaden av Duomo of Como feirer ham som en innfødt. Han hadde en søster, Plinia, som giftet seg inn i familien Caecilii, og ble mor til hans nevø, Plinius den yngre, hvis brev beskrev hans verker.
To inskripsjoner som identifiserer hjembyen til Plinius den yngre som Como, har forrang over Verona-teorien. En inskripsjon (CIL V 5262) feirer den yngres karriere som keiserlig magistrat (øvrighetsperson) og gir detaljer fra hans betydelige veldedighetsarbeid og utgifter på vegne av folket i Como. En annen inskripsjon (CIL V 5667) identifiserer hans far Lucius' landsby som Fecchio (stammen Oufentina) i nærheten av Como. Det er derfor sannsynlig at Plinia var en lokal pike og Plinius den eldre, hennes bror, kom fra Como.
Gaius var av scionslekten (gens) Plinii. Han tok ikke sin fars cognomen (tredjenavn) Celer, men sitt eget, Secundus. Hans adopterte sønn tok det samme cognomen, og Plinius grunnlag en slektsgren, Plinii Secundi. Familien var framgangsrik; Plinius den yngres arvete eiendommer gjorde ham såpass rik at han kunne grunnlegge en skole og et bibliotek, opprette et fond som sørget for mat til kvinner og barn av Como, og hans egne tallrike eiendommer rundt Roma og innsjøen Como, foruten at han ga gaver til en del av sine venner som en personlig gunst. Ingen tidligere tilfeller av navnet Plinii er kjent.
I 59 f.Kr., kun 82 år før Plinius ble født, grunnla Julius Cæsar Novum Comum (tilbakevendt til Comum) som en colonia for å sikre regionen mot angrep fra barbariske stammer i Alpene og som Cæsar ikke selv rakk å beseire og underlegge seg. Han fraktet inn en befolkning på rundt 4 500 mennesker fra andre provinser (ikke klart fra hvor) for å bli bosatt i Comasco, dessuten 500 aristokratiske grekere for å grunnlegge selve Novum Comum. Samfunnet var således mangekulturelt og fleretnisk, og familien til Plinius kan ha kommet fra hvor som helst. Om noen konklusjon kan bli trukket fra Plinius preferanse for greske ord, eller lingvisten Julius Pokornys utledning av ordet at navnet er fra nordlig italisk som «skallet» er kun en spekulativ mening. Det er ingen nedtegnelser som angir noen hentydning om etniske sondring i Plinius' samtid. Befolkningen selv tok stolthet i å være romerske borgere.
Plinius den eldre giftet seg ikke og hadde ingen barn. I sitt testamente adoptere han sin nevø, noe som ga nevøen rett til å arve alle hans eiendommer. Denne formen for adopsjon er kalt for «testamentarisk adopsjon» av de som har skrevet om emnet og som sikret kun navnendring, men romersk rettsvitenskap anerkjenner ingen slik kategori. Plinius den yngre var således den reelle adopterte sønn av Plinius den eldre, men ikke i sistnevntes egen levetid. For i det minste en del av tiden bodde Plinius under det samme tak som hans søster og nevø (hvis ektemann og far døde ung). Mens de så gjorde besluttet Plinius å undersøke utbruddet av vulkanen Vesuv, men ble forledet av behovet for en redningsaksjon og av en budbringer av en venn som ba om hjelp.
Student og advokat
Plinus' far tok ham med til Roma for at han skulle få en utdannelse. Han har fortalt at han så Marcus Servilius Nonianus, romersk konsul.
Militær karriere
I år 46 da han var 23 år gikk Plinius inn i hæren som junioroffiser, hvilket var skikken for unge menn av rangen equites. Ronald Syme, en moderne forsker på Plinius, har rekonstruert tre perioder med tre grader. Plinius' interesse i latinsk litteratur vekket oppmerksomhet og gjorde ham til venn med andre litterære menn av høyere grader, og som han opprettet varige vennskap med. Senere støttet disse vennskapene ham til å få tilgang til høyere sjikt i samfunnet; imidlertid hadde han også godt omdømme for sine kunnskaper og dyktighet. I henhold til Syme begynte han som præfectus cohortis, en «kommandant av en kohort» (en infanterikohort da junioroffiserer begynte i infanteriet) under Gnaeus Domitius Corbulo som også var en forfatter (men ingen av hans verker har overlevd) i Germania Inferior. I år 47 deltok han i den romerske erobringen av chaukerne, en germansk stamme ved kysten av Nordsjøen av hva som i dag er Nederland, og deretter av ødeleggelsen av passasjen mellom elvene Maas og Rhinen. Hans beskrivelse av romerske skip som ankret opp i elven over natten etter å ha måtte vokte seg for flytende trær, har preg av øyenvitneskildring.
Ved en uklar dato ble Plinius overført til kommandoen av Germania Superior under Publius Pomponius Secundus med forfremmelsen til militær tribun, noe som var en posisjon i staben og med plikter under distriktkommandanten. Pomponius var halvbror av Corbulo. De hadde samme mor, Vistilia, en mektig matrone fra de øverste romerske klasser, som hadde sju barn med seks ektemenn, mange av barna hadde keiserlige forbindelser, inkludert en framtidig keiserinne. Plinius' oppdrag er ikke klart, men han må ha deltatt i krigen mot chatterne i år 50, 27 år gammel og i sitt fjerde tjenesteår. Assosiert med kommandanten i prætorium ble han en familiær og nær venn av Pomponius, som også var en skrivende mann.
Ved en annen usikker dato ble Plinius overført tilbake til Germania Inferior. Corbulo hadde flyttet for å overta en kommando lengre øst. Ved denne tiden ble Plinius forfremmet til præfectus alæ, «kommandant av en ala», med ansvar for en kavaleribataljon på rundt 480 mann. Et skille ble fortsatt gjort mellom legionærer og allierte støttetropper, selv om alle italienere var nå romerske borgere. Plinius, som kom fra nordlige Italia, var en alliert kommandant, som det meste av kavaleriet på denne tiden (men like rang, autoritet og fordeler til romerske motparter). Han tilbrakte resten av sin verving her. En dekorativ phalera (militær dekorasjon i form av en brystplate) med hans navn har blitt funnet ved Castra Vetera, en stor romersk militærbase for hæren og marinen ved nedre Rhinen. Plinius' siste kommandant der, åpenbart en mann som ikke var litterær eller noen nær venn, var Pompeius Paulinus, guvernør av Germania Inferior i tiden 55-58. Plinius har fortalt at han personlig visste at Paulinus hadde fraktet rundt med 12 000 pund med sølvtøy for å spise middag med på et krigstokt mot germanerne (en praksis som ikke var sympatisk for den disiplinerte Plinius).
I henhold til hans nevø, var det i løpet av denne tiden at han skrev sin første bok (kanskje i løpet av vinteren da ledig tid var mer tilgjengelig), et arbeid om kavaleriets bruk av missiler, De jaculatione equestri. Boken har gått tapt, men i Naturalis Historia synes han å ha avslørt i minste deler av dens innhold: ved å benytte seg av hestens bevegelser for å gi støtte til å slynge kastespydet samtidig mens rytteren satt overskrevs på hesten. I løpet av denne perioden drømte han også om at ånden til Drusus Nero bønnfalt ham om å redde hans minne fra å forsvinne i glemselen. Drømmen fikk Plinius til å begynne å skrive på en bok om alle krigene mellom romerne og germanerne, og som han trengte flere år på å fullføre.
Bok I, kapittel 1, av Historia Naturalis dediserte verket til keiser Titus Flavius, sønn av Vespasian. I denne dedikasjonen kalte han Titus for en gammel messekamerat (forholdet til en contubernium, «dele det samme telt»): «du ... har ansett meg som en medsoldat og en messekamerat. Ikke har graden av din framgang skapt noen endringer hos deg...» Problemet med dette avsnittet er aldersforskjellen mellom Plinius og den 16 år yngre Titus. På samme tid var Titus en militær tribun og kunne ikke ha vært en kamerat, det vil si av samme rang som Plinius i Germania Superior i år 50. Titus var kun 11 år gammel på den tiden. Med forbehold om senere militære kampanjer for Titus i øst mangler bevis og passer ikke med omstendighetene; Titus var kommanderende general (og ikke en kamerat av lavere grad) mens Plinius var enten en privat borger eller en general selv underlagt Vespasian.
Plikten i Germania Inferior er kun trolig mulighet for Titus til å ha delt en contubernium med Plinius. Offiserer av øvre klasser tok en 10 år lang forpliktelse (i motsetning til den ordinære legionærs 20 eller 25 års plikttjeneste). Plinius' tid ville ha vært opp til år 56 ved en alder av 33 år. Ved hans egen redegjørelse om solformørkelse, som skjedde i Campania i år 59, som synes å være øyenvitneredegjørelse, var han antagelig sivil ved den tid. I år 56 var Titus 17 år gammel. Hans far var ikke blitt keiser. Staben til en kommandant delte ofte kvarter og messe med kommandanten, særlig i felten. Utfra omstendighetene var Titus en ny offiser ved Plinius' stab mot slutten av Plinius' tjeneste. Forholdet mellom de to, den ene gammel nok til å ha vært den andres far, må ha vært like nært som Plinius hadde med Pomponius.
Litterært mellomspill
Ved den tidligste tiden som Plinius kunne ha forlatt tjenesten, hadde Nero, den siste i det julo-claudiske dynasti, vært keiser i to år. Han hadde forlatt posisjonen før i 68 da Plinius var 45 år gammel. I løpet av denne tiden hadde Plinius ingen høyere posisjon eller arbeid for staten. I det påfølgende flaviske dynasti var behovet for hans tjenester så høyt at han måtte å oppgi praksisen som advokat, noe som antyder at han ikke forsøkte å tiltrekke seg oppmerksomheten til Nero, en hersker som ble vurdert av sine samtidige som et farlig bekjentskap, og ikke uten grunn.
Under Nero levde Plinius hovedsakelig i Roma. Han nevner et kart over Armenia og områdene ved Det kaspiske hav som ble sendt til Roma med staben til Corbulo i 58. Han så også byggingen av Neros Domus Aurea eller «Det gylne hus» etter brannen i 64.
Foruten å prosessere rettssaker drev han på med sin skriving, forskning og studier. Hans andre utgitt bok var en biografi over hans gamle kommandant Pomponius Secundus, utgitt i to bøker. Etter flere år i fengsel under Tiberius, 31-37 (som han benyttet med å skrive tragedier), ble Secundus rehabilitert under Caligula (som senere giftet seg med hans halvsøster, Caesonia) i 38, ble gjort til konsul i 41 og ble sendt som legatus til Germania hvor han vant en seier mot chatterne og ble belønnet med et triumftog. Etter dette høydepunktet i karrieren forsvant han fra historien for aldri å bli nevnt igjen, unntatt av de to Plinius, og er ikke blant verken venner eller fiender av Nero.
Den eldre Plinius nevner at han så «i besittelsene til Pomponius Secundus, poeten, en meget strålende borger,» manuskripter i «gammel håndskrift til Tiberius og Caius Gracchus.» Hans fremste tid ville ha vært hans triumf i 50 eller 51. I 54 kom Nero til makten; på den tiden arbeidet Plinius med to militære verker. Plinius den yngre sier at biografien om Secundus var «en plikt som han skyldte minnet om sin venn», antyder således at Secundus var død. Omstendighetene om denne plikten og hvorvidt det hadde eller ikke hadde noe å gjøre med hans antagelige unngåelse av Nero har forsvunnet fra verket.
I mellomtiden fullførte han tyve bøker av hans verk Historien om de germanske krigene, den eneste autoriteten sitert i de første seks bøkene av Annalene til Tacitus, og antagelig en av de fremste autoritetene bak verket Germania. Den forsvant til fordel for skriftene til Tacitus (som er langt kortere), og tidlig på 400-tallet hadde eksempelvis Symmachus få håp om å finne et bevart eksemplar.
I 68 hadde ikke Nero lenger noen venner eller tilhengere. Han begikk selvmord og terrorstyret var over, også mellomspillet med Plinius' forpliktelse til staten.
Offentlige embeter
Mot slutten av 69, etter et år med borgerkrig som følge av Neros død, ble Vespasian keiser. Han var en dyktig hærfører og som Plinius kom han fra middelklassen, equites, hadde steget i gradene i militæret og offentlige posisjoner, og beseiret sine fremste motstandere for den høyeste posisjonen. Hans hovedmål var å etablere ny fred under keiserlig kontroll og få kontroll på økonomien. Han trengte i sin administrasjon all den lojalitet og støtte han kunne finne. Plinius, åpenbart tiltrodd uten spørsmål, kanskje (ved å lese mellom linjene) anbefalt av Titus, ble satt i arbeid umiddelbart og ble holdt i en jevnlig rekkefølge til de fremste posisjoner som prokurator, i henhold til Suetonius. En prokurator var generelt en guvernør av en keiserlig provins. Romerriket hadde stadig mangler på disse, og søkte stadig etter folk til å fylle disse ansvarlige posisjonene.
En gjennomgående undersøkelse av prokuratorskapene til Plinius ble gjort av den klassiske forskeren Friedrich Münzer, og som ble gjennomgått på nytt av Ronald Syme og har blitt standard referansepunkter. Münzer fremmet fire prokuratorskap, hvorav to er bevitnet med sikkerhet og to er sannsynlige, men ikke bevist. De to tilfredsstiller dog ikke Suetonius' beskrivelse av en jevnlig etterfølge. Av den grunn presenterer forskere på Plinius to til fire. I henhold til Syme kan Plinius ha vært «etterfølger av Valerius Paulinus», prokurator av Gallia Narbonensis (sørøstlige Frankrike), tidlig i 70. Han synes å ha hatt en «fortrolighet med provincia», men det kan også forklares på annet vis: Eksempelvis skriver Plinius:
Prokurator av Hispania Tarraconensis kom deretter. Et utsagn av Plinius den yngre om at hans onkel ble tilbudt 400 000 sestertier for sine manuskripter av Larcius Licinius mens den eldre Plinius var prokurator av Hispania har fastslått denne posisjonen med sikkerhet. Plinius lister folkene «Nærmest Hispania», inkludert befolkningsstatistikk og sivile rettigheter (dagens Asturias og Gallaecia). Han stopper opp i omtalen av dem alle i frykt for «å trette leseren». Da dette er den eneste geografiske regionen som han gir informasjon om, har Syme antatt at Plinius har bidratt til folketellingen/beregningen for Hispania som ble utført av Vibius Crispus i 73/74, en keiserlig legat og således daterer Plinius' prokuratorskap der.
I løpet av hans tid i Hispania gjorde han seg kjent med jordbruket og særlig gullgruvene i nord og vest i landet. Hans beskrivelser av de ulike metodene for gruvedrift synes å være som øyenvitne bedømt etter hans diskusjon av gullgruvedriften i Naturalis Historia. Han kan ha besøkt gruven i Las Medulas.
Den siste posisjonen som prokurator er usikker, men var i tilfelle i Gallia Belgica. Antagelsen er basert på Plinius' kjennskap til provinsen. Hovedstaden var Augusta Treverorum (Trier), navngitt etter den galliske stammen av trevererne som omga den. Plinius sier at «året før denne» drepte en fryktelig vinter den første avlingen som var plantet; de sådde igjen i mars og hadde «en meget rikelig avling». Problemet med å identifisere «dette» er året da avsnittet ble skrevet. Ved å benytte 77 som dato for avsnittet har Syme kommet il 74-75 som datoen for tiden som prokurator da Plinius antagelig kan ha vært vitne til disse hendelsene. Argumentet er basert utelukkende på antagelser; uansett er denne datoen nødvendig for å oppnå Suetonius' rekkefølge av prokuratorer, om det var en i Gallia Belgica.
Plinius ble tillatt et hjem i Roma en gang rundt 75/76. Han var antagelig hjemme den første utgivelsen av Naturalis Historia i 77. Hvorvidt han var i Roma for dedikasjonen av Vespasians «Fredens tempel» i Forum Romanum i 75, hvilket var i all vesentlighet et museum for framvisning av kunstverker som var blitt plyndret av Nero og tidligere utsmykket Domus Aurea, er usikkert. Det samme er hans mulig kommando av vigiles («nattvaktmenn»), en mindre betydningsfull posisjon. Den siste er ikke i overensstemmelse med hva den yngre Plinius sier om denne perioden:
Da disse forretningene ble utført, tilbrakte han tiden med å lese og gjøre utdrag, åpenbart i prosessen med å fullføre Naturalis Historia. Ingen faktisk post er bedømt i denne, noe han ikke kunne ha utført som admiral ved Misenum, forutsatt at hans plikter som admiral ikke krevde at han var til stede ved Misenum. På rene omstendigheter alene var han en offisiell agent for keiseren i delvis privat kapasitet. Kanskje var han mellom posisjoner. I uansett tilfelle var hans utnevnelse som prefekt av flåten ved Misenum førte ham til Misenum hvor han bodde sammen med sin søster og sin nevø. Vespasian døde av sykdom den 23. juni 79, og Plinius overlevde ham med to måneder.
Kjent forfatter
I hans neste arbeid fullførte han «historien som Aufidius Bassus hadde etterlatt ufullført, og... la til den tretti bøker.» Aufidius Bassusvar noe av en cause célèbre i henhold til Seneca den yngre, en mann beundret i Roma. Han hadde begynt sin historiefortelling ved en ukjent dato i samtiden, og avsluttet den med styret til Tiberius. Den ble avsluttet da forfatteren døde til sist av en langvarig sykdom, og med en slik ånd og objektivitet at Seneca bemerket at det var som det var en annen som døde.
Plinius' fortsettelse av Bassus' historie var en av de autoritetene som ble fulgt av Suetonius og Plutark. Tacitus siterte også Plinius som en kilde. Han er nevnt angående lojaliteten til Burrus, kommandant av pretorianergarden, som Nero fjernet for manglende lojalitet. Tacitus' framstiller deler av Plinius' oppfatning av den pisonske konspirasjon for å drepe Nero og gjøre senatoren Piso til ny keiser som «absurd» og nevner at han ikke kunne beslutte om Plinius' redegjørelse eller den til Messalla var mer nøyaktig angående en del av detaljene for året med de fire keiserne. Åpenbart strakte Plinius' utvidelse av Bassus minst fra styret til Nero og til Vespasian. Plinius synes å ha kjent til at verket ville bli kontroversielt da bevisst reserverte det for utgivelse først etter sin død:
Naturalis Historia
Plinius' siste verk, i henhold til hans nevø, var Naturalis Historia, en encyklopedi hvor han samlet mye av kunnskapen i sin tid. Spørsmål angående dateringen av dette verket, sammenstillingen, eller når han begynte eller sluttet å arbeide på det, avhenger av spørsmålene som stilles.