cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Universitetsmuseet i Bergen
Universitetsmuseet i Bergen, opprinnelig Bergens museum, består av De kulturhistoriske samlingene, Seksjon for ytre kulturminnevern, De naturhistoriske samlingene med Muséhagen, og Arboretet og Botanisk hage på Milde. Museet var en viktig del av grunnlaget for etableringen av Universitetet i Bergen i 1946, og er nå en integrert del av universitetet. Det er store museale samlinger innen kultur- og naturhistorie samlet ved institusjonen. Flerfaglig forskning og formidling har hele tiden hatt høy prioritet. Som landsdelsmuseum på Vestlandet skal Bergens museum fungere som et regionalt kompetanse- og formidlingssenter for andre museer, skoleverket, politiske miljø, næringsliv og publikum. Museet ble i 2021 kåret til "Årets museum".
De kulturhistoriske samlingene
Denne delen av Universitetsmuseet bar tidligere navnet «Historisk Museum». De kulturhistoriske samlingene tilbyr publikum utstillinger knyttet til fagene etnografi, arkeologi, kunsthistorie og kulturhistorie. Samlingene holder til i en bygning som er tegnet av arkitekt Egill Reimers. Reimers ble tildelt oppdraget etter en reguleringskonkurranse i 1918. Bygningen sto ferdig i 1927 og er typisk for monumentalarkitekturen i Bergen rundt første verdenskrig.
Fra samlingen: "It is Christ the King: the victorious Christ. It is a special Christ-making from Lucca in Italy, where there was and is a subjugating and taking crucifix (" Volto Santo "), which has gone back to 1100s. There are three other pilgrimage marks. The University Museum in Bergen has two such pilgrimage marks in the collection, one of which is found in the Benedictine monastery at Selja . (Norway)
Seksjon for ytre kulturminnevern
Seksjonen har ansvar for saksbehandling og faglige undersøkelser av arkeologiske kulturminner. Hvert år gjennomfører Universitetsmuseet større og mindre arkeologiske undersøkelser i Bergens distrikt. Seksjon for ytre kulturminnevern er også tillagt en sentral funksjon som kompetansemiljø for dokumentasjon og konservering av bergkunst, herunder FoU – oppgaver og metodeutvikling.
De naturhistoriske samlingene
De naturhistoriske samlingene omfatter samlinger innen geologi, zoologi og botanikk. Bygningen var ferdig i 1865, og museet åpnet for publikum to år senere. Den er tegnet av Johan Henrik Nebelong fra København.
En del av gjenstandene og montrene er beholdt fra den gang museet var nytt, og et besøk i de naturhistoriske samlingene gir derfor også innblikk i norsk museumshistorie.
Utenfor hovedbygningen ligger Muséhagen, med over 3 000 arter som ble anlagt som botanisk hage i årene 1887-1889.
Bygget stengt for rehabilitering i 2013, og åpnet igjen 14. oktober 2019.
Muséhagen
Muséhagen er den gamle botaniske hagen som ligger rundt De Naturhistoriske samlingene på Nygårshøyden. Hagen ble anlagt i årene 1897-99 etter en plan av botanikeren Jørgen Brunchorst som senere ble direktør for museet. Plantehuset ble oppført i 1900-1901. I årene 1926-30 ble hagen omformet etter professor Rolf Nordhagen og bygartner Rosenkilde.
Arboretet og Botanisk hage
Arboretet og Botanisk hage ligger på Milde og er en del av Universitetsmuseet i Bergen. Det består av Det norske arboretet‎ og Botanisk hage. Samlingene inneholder brede samlinger av planter fra Norge, Europa og fjernere himmelstrøk. Her finnes en stor samling av rhododendron, et stort Rosarium, Japanhage, Fjellhage, historiske hageplanter og mye mer.
Etableringen
Bergens Museum ble grunnlagt i 1825 med stortingspresident Wilhelm Koren Christie (1778–1849) og biskop Jacob Neumann (1772–1848) som to av grunnleggerne. De to var også i redaksjonen for tidsskriftet Urda som formidlet museets samlinger 1837-42. Christie troner i dag på sin støtte på Muséplass, skuende ned mot sentrum av byen. I kraft av sin posisjon og entusiasme var Christie viktig for å skape giverglede og godvilje for det nye museet. De store museumsbygningene slik de står i dag, reiste seg på Nygårdshøyden i løpet av 1860-årene.
Bygningshistorie
Museets første fysiske tilhold var i leide lokaler i den gamle bygningen til Bergens realskole, Seminarium Fredericianum. I 1831 kjøpte museet det som må regnes som Norges første museumsbygning, «Præsidentboligen», «Det Klagenbergske Hus» (etter Reinholt Jacob Klagenberg (1757-1830), Bergens siste magistratspresident og justitiarius i politiretten) ved Lille Lungegårdsvann. I 1840 fikk museet oppført et større tilbygg etter stadskonduktør Ole Peter Riis Høeghs tegninger, Norges første museumsbygning bygget til museumsformål. I 1853 ble stadskonduktør Hans Hansen Kaas engasjert for å lage planer for et nytt tilbygg for den naturhistoriske avdeling. I 1855 vurderte man tomtealternativ, og i 1856 ble tomten på Rakkerhaugen overdratt til museet fra Bergen by. I 1857-58 tegnet arkitektene Christian Christie og Franz Wilhelm Schiertz to utkast til ny museumsbygning. Forslagene ble sendt arkitekturprofessor Christian Hansen (1803-1883) i København til vurdering. Eventuelt skulle han selv lage et alternativ. Hansen videreformidlet forespørselen til sin kollega, arkitekt Johan Henrik Nebelong, som leverte sitt utkast til nytt museumsbygg på Nygårdshøyden i januar 1859. I 1863 startet byggingen. For å få ned kostnaden måtte en motvillig Nebelong godta at sprosseverket ikke ble hugget i stein, men industrielt produsert av støpejern. Bygningen sto ferdig i 1865, og 7. august samme år kunne bygningen tas i bruk til Norges første internasjonale fiskeriutstilling. I 1892 ervervet museet mer eiendom og startet planleggingen av en botanisk hage. Året etter tegnet bygningsinspektøren i Bergen, arkitekt Hans Jacob Sparre (1861-1937), et utkast til utvidelse av museet med sidefløyer i sør og nord. Tilbyggene ble oppført 1896-1898. Arkitekt for innredningsarbeidene, bl.a. den store foredragssalen i 2. etasje, var Jens Zetlitz Kielland. Under universitetsmuseumsdirektør Henrik von Achens ledelse ble foredragssalen fra 1898 revet i 2013 for å gi plass til en ny, større aula. Samme året ble både det botaniske hageanlegget fra 1930-tallet og museumsbyggets eksteriør og deler av interiøret fredet etter forskrift av Miljøverndepartementet.
Løvehoder på rekke og rad under vinduene er en del av bygningsfasaden. De eldste er laget av kleberstein fra Munkeliv kloster som ble utgravd på Nordnes høsten 1860. På den tiden ble Nordnes utbygd, med graving for vannrør og gassledninger. Slik kom arbeiderne over ruiner etter murene på Munkeliv kloster. I 1860 var museet også på jakt etter kleberstein, som ikke noe vanlig bygningsmateriale på den tiden. Dermed endte stein fra en av Bergens første kirker i murverket på museumsbygget. 15. oktober 1860 bevilget direksjonen i Bergens Museum 22 spesiedaler til frakt av steinen - opprinnelig hentet fra klebersteinsbruddet på Russøy ved Tysnes på 1100-tallet - til museumstomten på Rakkerhaugen. Da museet stod ferdig i 1865, var klebersteinen blitt gjenbrukt til 29 løvehoder. De to nye fasadene fra 1898 er også utstyrt med løvehoder, men da spanderte man ikke kleberstein. De nye er støpt i betong.
Forskning og undervisning
Museets første konservator var Johan Koren som tiltrådte i 1846. I ledelsen fant man fra 1851 Michael Sars som flyttet til et nytt professorat i Oslo i 1854. I 1852 ble Daniel Cornelius Danielssen med i direksjonen, og var dets preses fra 1864 til 1894, samt med på Den norske Nordhavsekspedisjon 1876–78 som utforsket Norskehavet med utgangspunkt i miljøet ved Bergens Museum. Med på turen var også Herman Friele (1838–1921) som hadde sittet i direksjonen fra 1870. Det var her Fridtjof Nansen (1861–1930) ble 1.konservator i 1882, han overtok etter Koren. Etter at Nansen gikk til det zoologiske miljøet i Oslo i 1887, ble han etterfulgt av Jørgen Brunchorst (1862–1917). Allerede på denne tiden antydet noen at museet skulle arbeide for «... opprettelsen av en vitenskapelig høyskole for Vestlandet i Bergen». Universitetstanken var sådd. Det fremdeles eksisterende tidsskriftet Naturen har vært utgitt herfra siden 1887 med nevnte Jørgen Brunchorst som første redaktør. Han ble direktør for museet i 1902, men forlot det i 1906.
I 1907 kom «den Sundtske Lærestol i Zoologi» til. For første gang kunne Bergens Museum tilby undervisning på universitetsnivå. I 1914 får de fem faglige lederne professortitler, den danskføde August Brinkmann (1878–1940) på Zoologisk avdeling, Bjørn Helland-Hansen (1877–1957) på Biologisk stasjon, Jens Holmboe (1880–1943) på Botanisk avdeling, Carl Fredrik Kolderup (1868–1942) på Mineralogisk-geologisk avdeling og Haakon Shetelig (1877–1955) på Historisk-antikvarisk avdeling. De nye avdelingene viser hvilke som var de sentrale fagområdene i bergensmiljøet. Kolderups sønn Niels-Henrik Kolderup (1898–1971) begynte i 1919 og overtok for faren i 1939 som professor. Etter Brinkmann (sr.) død 1940 ansatte de sønnen August Brinkmann jr. (1912–1991).
Grunnsteinen ble nedlagt 25. oktober 1946 med kong Haakon til stede.
Referanser
<References />
Mørk eiketannspinner
Mørk eiketannspinner (Drymonia dodonaea) er en sommerfugl som tilhører familien tannspinnere (Notodontidae). Denne mørkegrå arten finnes i Norge bare langs kysten fra Porsgrunn til Kristiansand.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 32 – 42 mm), kraftig, grå spinner. Den ligner sterkt på den beslektede arten lys eiketannspinner (Drymonia ruficornis), men den mørke eiketannspinnerens vinger er litt mørkere og tverrbåndene er mindre tydelige. Hodet er middels stort, antennene er nesten halvparten så lange som forvingene. De er fjærformede hos hannen og trådformede med korte hår hos hunnen. Brystet er kledt med tette, lange, grå hår. Hos hannen er det markert tegnet, med et bredt, gråhvitt tverrbånd som er kantet med svart foran og bak, og en brun flekk i midten bakerst, hos hunnen er det mer ensfarget, men med en M-formet, lysere tegning. Bakkroppen er ensfarget lyst gråbrun. Forvingen er avlang, avrundet trekantet og grå. Begge kjønn har et lyst tverrbånd like utenfor midten, dette er bredest og tydeligst hos hannen. Hannen har også en lys flekk ved roten nær fremkanten og en kommaformet, lys flekk litt lenger ute i vingen. Begge vingepar er kantet med frynser av ganske lange hår som er vekselvis lyse og mørkere. Bakvingen er lyst grå med antydning til et lysere tverrbånd rundt midten. Larven er naken uten noen påfallende utvekster. Den er gulgrønn på ryggen, har en rødkantet, gul stripe langs siden og er blågrønn under denne stripen.
Utbredelse
Denne arten finnes i det meste av Sør- og Mellom-Europa, men er mindre vanlig mot nord. Østover finnes den til Kaukasus. I Norden forekommer den bare lengst i sør, i Norge langs kysten fra Porsgrunn til Kristiansand, der den kan være ganske vanlig enkelte steder i eikeskog, totalt sett er den likevel en sjelden art.
Francesco Lando
Han ble kreert til kardinal ("pseudokardinal") den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII.
Fylkesvei 7632
Fylkesvei 7632 går mellom Reinskaret og Sandnes i Vågan kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 872.
Ligue 1 1984–1985
Ligue 1 1984–85 er en oversikt over fransk fotballs toppdivisjon denne sesongen. Selve toppdivisjonen ble startet opp i 1932-33.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Capanema (Pará)
Capanema er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Fay Bainter
Fay Okell Bainter (født 7. desember 1891 i Los Angeles i California, død 16. april 1968) var en amerikansk skuespiller.
Bainter vant en Oscar for beste kvinnelige birolle for sin rolle som Aunt Belle Massey i filmen Jezebel. Hun har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Robert Nozick (bok fra 2001)
Robert Nozick er en bok av Alan Robert Lacey. Boken ble utgitt i 2002 og inneholder en studie av filosofien til den amerikanske tenkeren Robert Nozick. Den begynner med Nozicks bok Anarchy, State and Utopia, og fortsetter med en analyse av hans kunnskapsteori og refleksjoner rundt fri vilje. Lacey analyserer også Nozicks metafysiske teorier og det moralske grunnlaget for Nozicks filosofi i sin helhet. Jonathan Crowe i Policy kalte boken «velskrevet» og «et kortfattet overblikk over Nozicks filosofiske verker».
Hattie McDaniel
Hattie McDaniel (født 10. juni 1895 i Wichita i Kansas, død 26. oktober 1952 i Woodland Hills i California) var en amerikansk skuespiller.
McDaniel vant Oscar for beste kvinnelige birolle for rollen som Mammy i filmen Tatt av vinden (1939). Hun var den første afroamerikanske skuespiller som ble nominert til en Oscar og vant. McDaniel har to stjerner på Hollywood Walk of Fame.
Klaus Bonsack
Klaus Bonsack (også kjent som Klaus-Michael Bonsack; født 26. desember 1941, død 5. mars 2023) var en østtysk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck, 1968 i Grenoble og 1972 i Sapporo.
Bonsack vant en olympisk sølvmedalje i aking under Vinter-OL 1964 i Innsbruck. Han kom på andreplass i konkurransen ener for menn bak sin landsmann Thomas Köhler.
Fire år senere, under Vinter-OL 1968 i Grenoble, vant han sammen med Thomas Köhler toer for menn. I ener ble han nummer tre bak Manfred Schmid fra Østerrike og Thomas Köhler.
Under Vinter-OL i Sapporo, hvor han forøvrig var Øst-Tysklands flaggbærer, kom han igjen på seierspallen etter å ha kapret en bronsemedalje sammen med Wolfram Fiedler i toer for menn.
Bonsack ble verdensmester i aking i 1967 i Hammarstrand i toer.
West Lindsey
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Gainsborough, Market Rasen, Caistor landdistrikt, Gainsborough landdistrikt og Welton landdistrikt. Hele dette området lå tidligere i grevskapet Lindsey. Distriktet dekker et areal på 1155,72 km² og hadde 89 250 innbyggere i 2011.
West Lindsey grenser mot North Lincolnshire og North East Lincolnshire i nord, East Lindsey i øst, Noth Kesteven og Lincoln i sør og Nottinghamshire i vest.
Fylkesvei 7622
Fylkesvei 7622 er en kort forbindelsesvei mellom europavei 10 og Svolvær lufthavn, Helle. Veien er 391 meter lang og har asfaltdekke.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 850.
Jens Stoltenbergs andre regjering
Jens Stoltenbergs andre regjering, ofte omtalt som «den rødgrønne regjeringen», var Norges regjering fra 17. oktober 2005 til 16. oktober 2013. Den var en koalisjonsregjering som utgikk av Arbeiderpartiet (Ap), Sosialistisk Venstreparti (SV) og Senterpartiet (Sp), som sammen fikk flertall ved stortingsvalget 2005. Etter forhandlinger ble partiene enige om en regjeringsplattform, Soria Moria-erklæringen, og presenterte en regjeringserklæring 13. oktober 2005. Regjeringen fikk fornyet sitt parlamentariske flertallsgrunnlag i stortingsvalget i 2009.
Regjeringen bestod pr. 2012 av stats- og utenriksministeren og 18 statsråder. Regjeringsmedlemmene ble bistått av 45 statssekretærer og 21 politiske rådgivere.
Etter stortingsvalget 2013 varslet statsministeren at han ville søke avskjed for regjeringen etter fremleggelsen av statsbudsjettet 14. oktober 2013. Stoltenberg søkte og fikk innvilget avskjed i ekstraordinært statsråd den 14. oktober 2013. Regjeringen fortsatte som forretningsministerium inntil Erna Solbergs regjering under ledelse av Høyres leder Erna Solberg overtok 16. oktober 2013.
Bakgrunn
Dette var første gang siden samlingsregjeringen etter krigen at Arbeiderpartiet gikk til valg med et regjeringsalternativ som innebar samarbeid med andre partier. På siste halvdel av 1900-tallet hadde Arbeiderpartiet hatt regjeringsmakten i lange perioder, men ofte med mindretall i Stortinget. Foran dette valget inngikk partiet imidlertid et samarbeid med Sp og SV med formål å kunne danne en flertallsregjering, som en motvekt til den borgerlige Bondevik II-regjeringen.
Dette var også første gang Sp inngikk et regjeringssamarbeid med partier som befant seg til venstre for seg på den politiske høyre–venstre-aksen. Tidligere hadde partiet sittet i regjering en rekke ganger, men da i ulike konstellasjoner med partiene Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.
Soria Moria-forhandlingene
Etter valgseieren 12. september ble de tre partiene enige om å innlede regjeringsforhandlinger på Soria Moria Hotell og konferansesenter. Forhandlingene begynte 26. september og ble avsluttet med en pressekonferanse der regjeringserklæringen ble presentert den 13. oktober.
Blant temaene det ble forhandlet om var:
Barne- og familiepolitikk
Regjeringspartiene gikk til valg på full barnehagedekning og makspris i barnehagene. Full barnehagedekning for alle som ønsket barnehage ved barnehageårets start, ble med få unntak oppnådd i 2009. Barnehagedekningen for barn fra ett til og med fem år var 76 % i 2005 og 90 % i 2013. For barn i alderen ett til to år økte dekningen i samme periode fra 54 % til 80 %. I 2012 ble kontantstøtten for to-åringer avviklet. Fedrekvoten ble utvidet i flere omganger under denne regjeringen, fra fem til seks uker i 2006, til ti uker i 2009, til tolv uker i 2011 og til 14 uker i 2013.
Pensjonsreformen
Etter valget i 2005 ble arbeidet med pensjonsreform blant de høyest prioriterte oppgavene, blant annet gjennom levealdersjustering av alminnelig alderspensjon i 2010, og fra 2011 i arbeidet for å få til en reform av de uføretrygdedes alderspensjonsregler.
Konvensjonen om klaseammunisjon
Høsten 2006 tok Norge initiativ til en prosess utenfor Våpenkonvensjonen for å få til et forbud mot klaseammunisjon. 49 stater deltok på en konferanse om klaseammunisjon i Oslo i februar 2007, sammen med representanter for FN, Røde Kors og Cluster Munition Coalition – koalisjonen av sivilsamfunnsorganisasjoner som arbeidet for et forbud. 46 av statene sluttet seg til en politisk erklæring om å forhandle frem et nytt internasjonalt instrument som skulle forby bruk av klaseammunisjon innen utgangen av 2008. Dette ble gjort gjennom en serie internasjonale konferanser frem til sluttforhandlingene i Dublin i mai 2008 der 107 stater deltok. Konvensjonen om klaseammunisjon ble undertegnet av 94 stater i Oslo 3. desember 2008. Den trådte i kraft 1. august 2010 etter at 30 stater hadde ratifisert. Per april 2022 har 110 stater ratifisert og ytterligere 13 stater signert konvensjonen.
«Månelandingen»
I Soria Moria-erklæringen nedfelte regjeringspartiene at bygging av gasskraftverk kun skulle gjøres hvis CO₂ ble fjernet. I 2006 fikk Statoil konsesjon til å bygge gasskraftverk på på Mongstad under forutsetning at det ble bygget et fullskala CCS-anlegg for fangst og lagring av CO₂. I sin nyttårstale i 2007 kalte statsminister Stoltenberg prosjektet «vår månelanding», med referanse til president Kennedys tale i 1961 der han sa at «USA vil forplikte seg til, før 60-årene er over, å sende en mann til månen og hente ham trygt tilbake til jorden». I 2009 var de stipulerte kostnadene med CO₂-fangst og lagring kommet opp i 25 milliarder kroner. I 2010 bestemte regjeringen seg for å utsette anlegget med to år, til stor protest fra miljøorganisasjonene. I 2012 åpnet et testanlegg, til en kostnad på 5,2 milliarder kroner. Stoltenberg åpnet anlegget. I september 2013, like før regjeringen gikk av, informerte den om at et fullskala CCS-anlegg for fangst og lagring av CO₂ ikke ville bli bygget på Mongstad. I sin selvbiografi tok Stoltenberg selvkritikk på bruken av begrepet «månelanding», men han stod ved det som faktisk var gjort for å forbedre CO₂-fangst og lagring.
Finanskrisen
Regjeringens budsjettforslaget for 2009 var et ekspansivt budsjett med en økning i det strukturelle, oljekorrigerte underskuddet på om lag 14 milliarder kroner fra 2008 til 2009.
Den 24. oktober 2008 vedtok Stortinget, basert på forslag fra regjeringen, en tiltakspakke der bankene fikk anledning til å bytte obligasjoner med fortrinnsrett (OMF) – i realiteten obligasjoner basert på boliglån med maksimalt 60 prosent lån – mot statsobligasjoner. Ordningen hadde en ramme på 350 milliarder kroner og skulle sikre kredittilførsel til bankene. Den 23. november 2008 foreslo regjeringen å utvide den alminnelige garantiordningen i Garantiinstituttet for eksportkreditt (GIEK) med inntil 50 milliarder, til 110 milliarder kroner. Hensikten var å sikre eksportbedrifter kontrakter og øke investeringene i Norge.
Den 26. januar 2009 foreslo regjeringen nye finanspolitiske tiltak for 20 milliarder kroner. Av dette var nesten 17 milliarder kroner nye tiltak på budsjettets utgiftsside, og drøyt 3 milliarder kroner målrettede skatteletter for næringslivet. Mange av utgiftstiltakene var rettet mot å øke vedlikeholdsarbeidet i offentlige bygg. Den 8. februar 2009 foreslo regjeringen «Bankpakke 2» som innebar å etablere to nye fond med en samlet kapital på 100 milliarder kroner – Statens finansfond og Statens obligasjonsfond. Finansfondet skulle støtte kapitalstrukturen i bankene, mens obligasjonsfondet skulle støtte markedet for selskapsobligasjoner. Den 15. mai 2009 presenterte regjeringen det reviderte nasjonalbudsjettet. For å dempe oppgangen i ledigheten økte bruken av oljepenger i økonomien med ytterligere 9,5 milliarder kroner, i forhold til tiltakspakken fra januar.
Militærintervensjonen i Libya
I 2011 deltok Norge i en militæroperasjon i Libya under borgerkrigen i landet. 17. mars 2011 ble FNs sikkerhetsråd enig om resolusjon 1973 som tillot en militær intervensjon i Libya. Norske fly slapp 588 bomber mot ulike mål i landet. I forbindelse med offentliggjøringen av det norske Libya-utvalget sin evalueringsrapport om norsk krigsdeltakelse i Libya, kom det frem at norske fly bombet Gaddafis hovedkvarter under krigen, til tross for at den norske regjeringen sa at deres mål ikke var å styrte Gaddafi-regimet. Stoltenberg ble kritisert for at han ikke ville vedgå at Norge med sin Libya-bombing faktisk var i krig, til tross for at Forsvarsdepartementet mente det motsatte. Han sa «Jeg mener norske soldater ikke var legitime mål i den væpnede konflikten. Det kan være ulike juridiske vurderinger, men jeg er helt sikker på at de ikke hadde endret hovedkonklusjonen, nemlig at vi skulle følge opp FN-vedtaket og beskytte sivile i Libya.»
Andre saker
En annen viktig sak var avtalen med Russland om delelinjen i Barentshavet i september 2010. Kjøpet av kampfly, oljeutvinning i Lofoten, Vesterålen og Senja og kraftkabler gjennom Hardanger var omtalte saker der det var forskjellig syn i regjeringspartiene. Videre pågikk krigen i Afghanistan i hele regjeringens funksjonstid. Utenriksminister Støre var til stede under terrorangrepet mot Kabul Serena Hotell i Kabul i 2008 der den norske journalisten Carsten Thomassen ble drept.
Statsråder
Forhandlingene etter stortingsvalget 2005 førte til at Arbeiderpartiet fikk ti statsråder inkludert statsministeren, mens SV fikk fem statsråder og Senterpartiet fire. Regjeringen besto ved tiltredelsen 17. oktober 2005 av ti menn og ni kvinner.
Ved stortingsvalget 2009 økte Arbeiderpartiet sitt mandattall på Stortinget med tre og fikk dermed 64 representanter. SV fikk 11, en tilbakegang på fire, mens Senterpartiet beholdt sine mandater. Forhandlingene mellom de tre partiene resulterte i at regjeringen ble utvidet med ett medlem. Arbeiderpartiet fikk da tolv ministre, mens SV og Senterpartiet fikk fire hver. Kjønnsfordelingen etter dette ble 10–10.
Etter 2009-valget sa Kristin Halvorsen fra seg posten som finansminister, og denne gikk da til Arbeiderpartiets Sigbjørn Johnsen. I tillegg opprettet regjeringen en egen statsrådsstilling for samordning ved Statsministerens kontor – en stilling som erstattet den statssekretærstillingen som stod for forberedelse av regjeringsmøtene og koordineringen av det politiske avklaringsarbeidet mellom departementene.
I løpet av regjeringsperioden på åtte år ble det gjort endringer på alle poster, slik at statsminister Jens Stoltenberg var den eneste som hadde samme posisjon hele tiden. Fem andre var medlem av regjeringen fra begynnelse til slutt, men i ulike posisjoner: Kristin Halvorsen, Liv-Signe Navarsete, Trond Giske, Jonas Gahr Støre og Anne-Grete Strøm-Erichsen.
2006
Den første endringen i regjeringen skjedde 29. september 2006 da næringsminister Odd Eriksen overlot plassen til Dag Terje Andersen. Eriksen opplyste at årsaken var hensynet til barna. Han gikk over til å bli leder av Arbeiderpartiets fylkesråd i Nordland.
2007
21. september 2007 ble det endringer blant Senterpartiets statsråder. Olje- og energiminister Odd Roger Enoksen gikk av, og ble erstattet av kommunal- og regionalminister Åslaug Haga. Magnhild Meltveit Kleppa kom ny inn og tok over Hagas ministerpost. Også Enoksens avgang ble begrunnet med familiehensyn, men det ble også spekulert i at han samarbeidet dårlig med andre statsråder og viste lite handlekraft.
Neste skifter kom 18. oktober samme år. Øystein Djupedal (SV) gikk av som kunnskapsminister og ble erstattet av to partifeller. Bård Vegar Solhjell fikk ansvaret for barnehage- og opplæringssaker og den generelle administrasjonen av departementet, mens Tora Aasland fikk ansvaret for universitet- og høgskolesaker, forskningssaker, studiefinansieringssaker og fagskoleutdanningssaker. Helen Bjørnøy gikk samtidig av som miljøvernminister. For at ikke SVs antall statsråder skulle øke, ble Bjørnøys departement overtatt av Erik Solheim, som også fortsatte som utviklingsminister i Utenriksdepartementet. Samme dato gikk Karita Bekkemellem av som leder av Barne- og likestillingsdepartementet. Hennes post ble overtatt av Manuela Ramin-Osmundsen, som også fikk ansvaret for Seksjon for anti-diskrimineringsarbeid i Arbeids- og inkluderingsdepartementet.
De to SV-statsrådene hadde vært utsatt for mye kritikk, og utskiftingene ble sett på som partiets reaksjon på et dårlig resultat i kommunevalget samme høst. Årsaken til Bekkemellems avgang var mer uavklart, ettersom hun selv opplyste at hun gjerne hadde villet fortsette.
2008
Ramin-Osmundsens statsrådsperiode ble kort. Allerede 15. februar 2008 måtte hun trekke seg på grunn av uryddigheter ved tilsettingen av nytt barneombud. Kulturminister Trond Giske fikk midlertidig ansvar for Barne- og likestillingsdepartementet inntil Anniken Huitfeldt kom inn som ny statsråd 29. februar.
20. juni 2008 skjedde flere skifter, både blant Arbeiderpartiets og Senterpartiets statsråder. Dag Terje Andersen gikk fra Nærings- og handelsdepartementet til Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Bjarne Håkon Hanssen forlot sistnevnte og gikk over til Helse- og omsorgsdepartementet, som Sylvia Brustad forlot for å overta ansvaret for Nærings- og handelsdepartementet. Åslaug Haga gikk ut av regjeringen, og Terje Riis-Johansen overtok hennes plass som olje- og energiminister. Lars Peder Brekk kom ny inn som statsråd i Landbruks- og matdepartementet.
Hagas avgang kom etter at hun en periode hadde vært sykmeldt etter sterkt mediepress knyttet til flere private forhold. Hun trakk seg samtidig som partileder.
2009
Den mest omfattende endringen i sammensetningen av Stoltenberg II skjedde etter stortingsvalget høsten 2009, da elleve av departementene fikk nye sjefer. Kabalen tok såpass lang tid å legge at endringene måtte gjøres i to omganger. 2. oktober gikk to av Arbeiderpartiets statsråder ut av regjeringen for å kunne innta viktige verv i Stortinget: Dag Terje Andersen ble stortingspresident, og Helga Pedersen ble parlamentarisk leder. Midlertidig fikk helseminister Bjarne Håkon Hanssen også ansvaret for Arbeidsdepartementet, mens næringsminister Sylvia Brustad tok seg av Fiskeridepartementet.
Endringene for øvrig skjedde 20. oktober og kan oppsummeres slik:
2012
5. mars 2012 gikk Audun Lysbakken ut av regjeringen. Årsaken var habilitetsspørsmål rundt tildeling av midler til organisasjoner han hadde hatt nær tilknytning til. Kunnskapsminister Kristin Halvorsen overtok midlertidig ledelsen av Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet.
23. mars ble det så klart at Inga Marte Thorkildsen ble ny statsråd i dette departementet. SV benyttet anledningen til å gjøre flere andre endringer blant sine statsråder. Tora Aasland gikk av, og Kristin Halvorsen fikk dermed ansvaret for hele Kunnskapsdepartementet. Erik Solheim gikk også ut av regjeringen. Bård Vegar Solhjell overtok hans post i Miljøverndepartementet, mens Heikki Holmås fikk ansvaret for utviklingssaker i Utenriksdepartementet. Både Solheim og Aasland hadde ønsket å bli sittende i regjeringen.
De siste skiftene i Stoltenbergs andre regjering skjedde 21. september 2012, da det ble endringer i fem departementer styrt av statsråder fra Arbeiderpartiet:
Regjeringens underutvalg
Regjeringens underutvalg besto av partileder Jens Stoltenberg (Ap), nestleder Bård Vegar Solhjell (SV) og partileder Liv Signe Navarsete (Sp). Senterpartiet var først representert ved Åslaug Haga inntil 20. juni 2008, deretter av fungerende leder Lars Peder Brekk inntil Liv Signe Navarsete ble valgt til partileder på et ekstraordinært landsmøte i partiet 12. september 2008. SV var representert ved Kristin Halvorsen inntil 23. mars 2012. Nestleder Bård Vegar Solhjell representerte SV i regjeringens underutvalg ettersom partileder Audun Lysbakken ikke var medlem av regjeringen.
Endringer i departementsstrukturen
I forbindelse med regjeringsskiftet i 2005 ble det foretatt enkelte endringer i departementsstrukturen, både rene navneendringer og overførsel av saksområder mellom departementene. Disse endringene trådte formelt i kraft fra 1. januar 2006, men statsrådene fikk allerede fra tiltredelsen ansvar for saksfeltene i samsvar med endringene.
18. oktober 2007 ble det gjort flere statsrådsskifter med konsekvenser for departementsstrukturen:
1. januar 2010 ble det opprettet fire nye departementer til erstatning for fire som ble nedlagt: Arbeidsdepartementet (AD) består av det tidligere Arbeids- og inkluderingsdepartementet med unntak av innvandrings-, integrerings- og mangfolds- og same- og minoritetspolitiske saker. Departementet fikk også ansvar for oppgaver knyttet til offentlige tjenestepensjoner som tidligere lå i Fornyings- og administrasjonsdepartementet. Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet (BLD) består av det tidligere Barne- og likestillingsdepartementet og inkluderings- og mangfoldssaker som ble overført fra det tidligere Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet (FAD) består av det tidligere Fornyings- og administrasjonsdepartementet med unntak av offentlige tjenestepensjonsordninger, kirkesaker som ble overført fra det tidligere Kultur- og kirkedepartementet og same- og minoritetspolitiske saker ble overført fra det tidligere Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Kulturdepartementet (KUD) består av det tidligere Kultur- og kirkedepartementet med unntak av kirkesaker. I tillegg fikk Justis- og politidepartementet overført innvandringssakene, med unntak av arbeidsinnvandring, fra det tidligere Arbeids- og inkluderingsdepartementet.
1. januar 2012 byttet Justis- og politidepartementet navn til Justis- og beredskapsdepartementet. Begrunnelsen var at ansvaret for samfunnets sikkerhets- og beredskapsfunksjoner i fredstid skulle styrkes og tydeliggjøres.
Statsministerens kontor
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Finansdepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Samferdselsdepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Utenrikssaker
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Utviklingssaker
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Kunnskapsdepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Kommunal- og regionaldepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Miljøverndepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Landbruks- og matdepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Arbeidsdepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Helse- og omsorgsdepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Justis- og beredskapsdepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Kulturdepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Nærings- og handelsdepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Olje- og energidepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Fiskeri- og kystdepartementet
Avgåtte statssekretærer i perioden:
Politiske rådgivere
For statsminister Jens Stoltenberg (Ap)
For miljøvernminister Bård Vegar Solhjell (SV)
For kommunal- og regionalminister Liv Signe Navarsete (Sp)
For helseminister Jonas Gahr Støre (Ap)
For justis- og beredskapsminister Grete Faremo (Ap)
For finansminister Sigbjørn Johnsen (Ap)
For nærings- og handelsminister Trond Giske (Ap)
For samferdselsminister Marit Arnstad (Sp)
For forsvarsminister Anne-Grete Strøm-Erichsen (Ap)
For kunnskapsminister Kristin Halvorsen (SV)
For utviklingsminister Heikki Holmås (SV)
For arbeidsminister Anniken Huitfeldt (Ap)
For landbruks- og matminister Trygve Slagsvold Vedum (Sp)
For fornyings-, administrasjons- og kirkeminister Rigmor Aasrud (Ap)
For fiskeri- og kystminister Lisbeth Berg-Hansen (Ap)
For barne-, likestillings- og inkluderingsminister Inga Marte Thorkildsen (SV)
For olje- og energiminister Ola Borten Moe (Sp)
For utenriksminister Espen Barth Eide (Ap)
For kulturminister Hadia Tajik (Ap)
Arctanderbyen
Arctanderbyen er Norges første hageby, beliggende i Ekebergskrenten i Oslo med adresse Svingen 12 til 42, og Egnehjemveien 1 til 44.
Initiativet til Arctanderbyen ble tatt av Egne hjem. Etter en arkitektkonkurranse utlyst av borgermester Sofus Arctander i 1907, ble 29 vertikaldelte tomannsboligene tegnet av Christian Morgenstierne og Arne Eide, Arctanderbyen ble bygget i 1910-11. Fra Egnehjemveien og mot vest ble Terrasseparken anlagt i 1922, i skrånende terreng ned mot Ribbunggata og Gamlebyen.
Careca
Careca (født som Antonio de Oliveira Filho den 5. oktober 1960 i Araraquara) er en brasiliansk tidligere fotballspiller. Han innledet karrieren i Guarani Futebol Clube, som kommer fra byen Campinas i delstaten São Paulo.
Arctanderbyen
Boligene ble bygget etter engelsk mønster. Boligene skulle gi beboerne lys, luft og utsyn og representerer således en tidlig form for sosial boligbygging.
Careca
Han spilte 60 landskampar og scoret 29 mål for.
Arctanderbyen
Området har høy arkitektonisk egenverdi samt kulturhistorisk verdi fordi den representerer den første etappe av sosial boligbygging ved Egne Hjem-bevegelsen, og står på byantikvarens bevaringsliste. Arctanderbyen har status som verneverdig i medhold av plan- og bygningsloven (PBL).
Careca
Careca skaffet seg sitt store ry i internasjonal fotball under VM i 1986 i Mexico. Da Brasil ble slått ut av i kvartfinalen, hadde Careca scoret fem mål. I 1986 ledet også Careca klubblaget São Paulo til seier i det brasilianske mesterskapet.
Sommeren 1987 gikk Careca til de italienske Serie A-mestrene Napoli, der han spilte på lag med Diego Maradona.
I 1993 dro Careca fra Italia til Japan for å spille i den japanske ligaen. Careca spilte i fire år for Kashiwa Reysol. I 1997 dro han tilbake til Brasil, der han spilte ett år for Santos før han avsluttet karrieren i den halvprofesjonelle klubben São José.
Fylkesvei 850 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 850 i de følgende fylkene:
Kattostordenen
Malvales er en orden av planter som tilhører Rosidae-gruppa som kalles Eurosidae II. I APG III-systemet omfatter ordenen ti familier, hvorav kattostfamilien, solrosefamilien og tysbastfamilien har arter som vokser i Norge.
Artene kjennetegnes ved sine spiralstilte, tett behårede blader, som ofte er håndnervede. Barken er ofte seig og full av fibre.
Jewel Kilcher
Jewel Kilcher (født 23. mai 1974 i Payson i Utah), også kjent som Jewel, en amerikansk komponist, musikkartist, skuespillerinne, filantropist og forfatterinne.
Som oftes omtales hun kun ved hennes fornavn, Jewel. Hun har solgt over 30 millioner musikkalbum på verdensbasis. Debutalbumet, Pieces of You, ble utgitt i 1995. Da låten «Who Will Save Your Soul» fikk spilletid på amerikanske radiostasjoner, ble det solgt over 12 millioner kopier av albumet i USA alene.
Jewel startet med å skrive låter da hun var 17 år. I denne tiden og frem til albumet Pieces of You bodde hun i bilen sin. Hun reiste rundt i USA og var gateartist samt at hun fikk små spillejobber. I en periode spilte hun på Innerchange Coffeehouse og Java Joe's in i San Diego. I 1993 spilte hun fortsatt på Innerchange Coffeehouse hver torsdag kveld. Det var her en representant fra Atlantic Records oppdaget hennes talent og senere ga henne en platekontrakt hos dem. I 1998 fikk hun utgitt en diktsamling; "A Night Without Armor". Denne boken solgte over en million eksemplarer. I 2000 kom selvbiografien "Chasing Down The Dawn: Life Stories". I denne boken forteller Jewel blant annet om sine barneår og oppvekst i Alaska.
Tastatur
Et tastatur er et redskap for å taste inn tekst og tall, eller for å samhandle med datamaskiner.
Et tastatur finnes på en skrivemaskin, det kan være koblet til en datamaskin, eller man har tastatur på en skjerm, som for eksempel er tilfelle med nettbrett. Tastatur finnes i mange språkvarianter og med ulik plassering av tastene. De finnes også i forskjellige tekniske utførelser til forskjellige typer datamaskiner, som PC, Macintosh og andre varianter.
QWERTY-oppsettet ble funnet opp av Christopher Latham Sholes i 1872.
Hovedtyper for datamaskiner
Tastatur for PC finnes i dag i to formater, membrantastatur og mekanisk tastatur.
Svartvier
Svartvier (Salix myrsinifolia) er et løvtre i vierslekten innenfor pilefamilien eller også kalt «vierfamilien» (Salicaceae). Den har tre underarter i Norge. Den har fått navnet for bladene blir svarte når de tørkes.
Tastatur
Membrantastaturer
Membrantastatur er det vanligste, og er blant annet enerådende på bærbare pc’er. Først og fremst er de billigst å lage, men de er også mulig å lage langt tynnere enn mekaniske tastaturer, noe som er grunnen til at de er enerådende på bærbare pc’er, der minst mulig plass er noe av det viktigste. Opphavet til navnet har tastaturet fått fordi det er en fleksibel membran under alle tastene, og hver enkelt tast dytter på membranen, slik at det dannes kontakt med laget under membranen, og det dannes kontakt. Prosessen kalles lukking av en krets, og gjør at tastaturet registrerer tastetrykk, og akkurat hvor det kom fra.
Svartvier
De er store busker eller trær inntil 15 meter, med gråbrun bark. Ofte store og tannete øreblad i bladhjørnene, uten hår. De mørkegrønne bladene er 4-8 cm og lyse- eller blågrønne under, bladstilk under 1 cm lange. Svartvier blomstrer i mai-juni med hunnblomster i lysebrune rakler med 7-9 mm lang kapsel, som står på 1 cm lange grålodne rakleskaft med et par-tre små blader på. Lodne pollentråer på hannblomster. Arten vokser i fuktig jord, langs bekker og far, veikanter, dammer og strender.
I Norge går den nord til Varangerhalvøya, og dekker hele landet uten Sirdals- og Ryfylkeheiene. Dekker hele Sverige og Finland. I Danmark bare spredte bestander på heder nord og sør i Jylland, på Sjælland og hele Bornholm.
Tastatur
Membrantastaturer
Membrantastaturer har også ulemper. For det første må man trykke tasten helt ned for at det skal registres som et trykk, som på engelsk kalles «bottoming out», eller på norsk å «bunne». For det andre får man ikke noen tilbakemelding, i form av lyd, når tasten er trykket tilstrekkelig ned. Man får kun tilbakemelding ved at man kjenner at tasten er trykket så langt ned som det går an. For det tredje er faren for såkalte spøkelsestrykk. Altså at man trykker ned to taster samtidig, og at en tredje tast, som man ikke har trykket på, blir vist. Problemet går ut på at man kan få opp feil visning og manglende visning om man trykker ned flere taster samtidig. Siste ulempe er kortere levetid. Antatt levetid på membrantastaturer er 1-10 millioner trykk, mens det på mekanisk tastaturer er på 50 millioner trykk.
Mekaniske tastaturer
Mekaniske tastaturer, slik vi kjenner dem i dag, har eksistert siden 80-tallet. Siden disse tastaturene er dyrere å produsere, er de i dag i mindretall og mest i bruk blant entusiaster. Tastaturtypen er sjeldent brukt på bærbare pc’er, da de bruker langt mer plass enn membran-tastaturene. Fordelene er imidlertid mange.
For det første fungerer de på en helt annen måte: hver eneste knapp har sin egen bryter i stedet for et membranlag som venter på å bli dyttet ned. Dette øker levetiden. For det andre har man mange flere muligheter til å skreddersy tastaturet akkurat slik man selv ønsker det Særlig gjelder dette hvordan tastene skal være å trykke på og hva slags tilbakemelding tastene gir. Blant de mest populære tastene er Cherry MX-bryterne: Black, Red, Blue og Brown. Det som skiller disse tastene er forskjellig mengde kraft som trengs for å aktivere dem, samt type tilbakemelding når du presser tastene. Cherry MX Red og Black har lineær tilbakemelding. Altså merker du ikke selv når tastetrykket blir registrert. Cherry MX Black er mye tyngre å trykke ned enn Cherry MX Red. Cherry MX Brown og Blue har taktil tilbakemelding. På Blue tastene hører du et høyt klikk og merker aktiveringspunktet til bryteren når du trykker den ned. På Brown tastene hører du ikke noe klikk, men merker fortsatt aktiveringspunktet. Det finnes også andre typer brytere, både fra Cherry og andre produsenter, men disse er mye mindre brukt og nesten umulig å oppdrive i Norge. Det inkluderer Cherry MX Clear og Green, Cherry ML Black, White/Blue/Green/Yellow Alps, Buckling Spring og forskjellige Topre brytere.
Beskrivelse
Det såkalte QWERTY-plasseringen av tastene er det mest utbredte, og stammer fra 1872, utviklet av Christopher Sholes. Hensikten var at de taster man benyttet oftest var plassert et stykke fra hverandre slik at skrivehodene ikke skulle kollidere og sette seg fast i hverandre når man skrev. Det såkalte Dvorak-oppsettet, patentert i 1936 av dr. August Dvorak og dr. William Dealey, er derimot laget for at man skal skrive så raskt som mulig, da man ikke lenger har skrivemaskinarmer å ta hensyn til.
QWERTY-utgaven har navnet etter de seks første bokstavene på den øvre raden med taster. ISO-standarden på tastaturer er på 105-taster, inkludert numerisk tastatur/Num Lock, og er standarden i Norge og de fleste land. Av alternativer, er US ANSI-standard, som har et tastatur med 104 taster. Det skiller seg fra ISO-standarden med at Enter-tasten er bredere og lavere, mens venstre Shift-tast er dobbelt så bred som vanlig, og dermed «sluker» en bokstav på venstre side av tastaturet. Begge har imidlertid fingermerke til venstre og høyre pekefinger, som blir på henholdsvis fjerde og syvende tasten, fra venstre mot høyre, på midtraden. Dette for å kunne kjenne igjen utgangsposisjonen ved touch-metoden, slik at man slipper å se ned på tastaturet, samtidig som det er til stor hjelp for blinde. På vanlig Qwerty-oppsett blir fingermerkene på F og J, mens det på Dvorak-oppsett blir på U og H.
Tastaturer er rektangulære med bortimot rektangulære knapper eller taster. På de aller fleste tastaturer finnes det bokstaver eller bokstavkombinasjoner. Tastene med bokstaver er for å skrive tekst. Den lange tasten nederst uten bokstaver på kalles for mellomslag og benyttes for å lage mellomrom i teksten.
Tastemetoder
Siden tastaturer er hyppig brukt av mange mennesker har det blitt utviklet flere bruksmetoder.
Grunnmurspapp
Grunnmurspapp er en tykk asfaltpapp som legges mellom grunnmuren og svillen i en vegg av bindingsverk som fuktsperre mellom mur og trevirke. Grunnmurspapp selges på rull i bredder som passer til vanlige svillebredder. Den rulles ut på murkronen etter at grunnmuren er ferdig, enten den er støpt av betong eller av murverk.
Tastatur
Touch
I utgangsposisjonen holder brukeren høyre tommelfinger over mellomromstasten. Venstre tommelfinger er som eneste finger ikke i bruk, og de åtte andre fingrene holdes over åtte taster på den midterste raden på tastaturet. På et QWERTY-tastatur betyr dette at pekefingrene ligger over bokstavene F og J. Dermed blir veien kort for å nå alle de andre tastene, og siden brukeren alltid går tilbake til utgangsposisjonen etter å ha trykket en «perifer» tast, vil han/hun alltid ha kontroll over hvor fingrene befinner seg i forhold til tastaturet.
Det finnes egne programmer for å lære å skrive med Touchmetoden.
LFT
En mer utbredt metode, er LFT (Let-Finn-Trykk)-metoden.
Teknikken her er å føre pekefinger fra en tilfeldig høyde, søkende ned mot ønsket tast. Denne føres så tilbake til det 'svevende' utgangspunktet, hvorpå neste ønskede tast letes opp, og prosedyren gjentas. Mange brukere utvikler en tohånds-LFT-metode, og enkelte avanserte utvikler firefingers LFT, som for et utrent øye kan forveksles med Touch.
Fordelen med LFT er at den i motsetning til Touch ikke trenger å læres. Ulempen er at den er betraktelig mindre effektiv.
Antonio Panciera
Antonio Panciera (født 1350 i Portogruaro i republikken Venezia, død 3. juli 1431 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var patriark av Aquileia i Italia.