cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svartvik
Svartvik er et tettsted i Sundsvall kommune i Västernorrlands län i landskapet Medelpad i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 949 innbyggere.
Sunde (Kvinnherad)
Statistisk sentralbyrå regner Sunde og nabostedet Valen som ett tettsted med tettstedsnavnet Sunde/Valen.
Naturhistorie
Naturhistorie er en fellesbetegnelse for alle vitenskapsfelt som studerer naturen og alle dets objekter, slik som geologi, botanikk, paleontologi og zoologi. Betegnelsen blir dels brukt for å beskrive interessefeltene til tidligere tiders naturforskere (det vil si før midten av 1800-tallet), men også for å beskrive formålet med de naturhistoriske museene. Naturhistorie blir dermed den delen av den moderne naturvitenskapen som handler om innsamling og systematisering av objekter og organismer som planter, sopp, dyr og berggrunnsprøver i deres naturlige miljø, og lener seg mer mot observasjonsmetoder enn eksperimentelle metoder.
Naturhistorie omfatter vitenskapelig forskning, men er ikke begrenset til det. Det innebærer systematisk studie av enhver kategori av naturlige objekter eller organismer. Så selv om det stammer fra studier i den antikke gresk-romerske verden og middelalderens arabiske verden, til europeiske naturforskere under renessansen som arbeider nesten isolert, er dagens naturhistorie en tverrfaglig paraply av mange spesialvitenskaper; for eksempel har geobiologi en sterk tverrfaglig karakter.
Før 1900
Mens betydningen av begrepet «naturhistorie» (et oversettelseslån av latinske naturalis historia) har blitt gradvis innsnevret med tiden, har derimot betydningen av det beslektede begrepet «natur» har utvidet seg (se også avsnittende under Historie nedenfor).
I antikken dekket «naturhistorie» i hovedsak alt som var knyttet til naturen, eller brukte materialer hentet fra naturen, slik som for eksempel Plinius den eldres leksikale verk med denne tittelen (Naturalis Historia), utgitt ca. 77 til 79 e.Kr., og som omhandlet astronomi, geografi, mennesker og deres teknologi, medisin og overtro, samt dyr og planter.
Middelalderens europeiske akademikere anså kunnskap for å ha to hovedinndelinger: humaniora (først og fremst det som nå er kjent som klassisk) og guddommelighet, med vitenskap studert i stor grad gjennom tekster i stedet for observasjon eller eksperimenter (utprøving). Studiet av naturen fikk fornyet interesse i renessansen, og ble raskt en tredje gren av akademisk kunnskap, i seg selv delt inn i beskrivende naturhistorie og naturfilosofi, det analytiske studiet av naturen. I moderne termer tilsvarte naturfilosofi omtrent det som i dag tilsvarer fysikk og kjemi, mens naturhistorie omfattet også de biologiske og geologiske vitenskapene. De to var uansett sterkt forbundet. Under storhetstiden til uavhengige forskerne (også kalt for «gentleman scientist» ettersom de var finansielt uavhengig til å forske hva som enn måtte interesse dem) bidro mange mennesker til begge feltene, og tidlige artikler i begge ble ofte lest på møter for profesjonelle vitenskapssamfunn som Royal Society og Det franske vitenskapsakademiet; begge grunnlagt i løpet av 1600-tallet.
Naturhistorie har blitt oppmuntret av praktiske motiver, som Carl von Linnés ambisjon om å forbedre den økonomiske tilstanden i Sverige. På samme måte førte den industrielle revolusjonen til utviklingen av geologi for å hjelpe til med å finne nyttige mineralforekomster.
Siden 1900
Moderne definisjoner av naturhistorie kommer fra en rekke felt og kilder, og mange av de moderne definisjonene legger vekt på et særlig aspekt ved feltet, og skaper en rekke definisjoner med en rekke vanlige temaer blant dem. For eksempel, mens naturhistorie oftest defineres som en type observasjon og et studieemne, kan den også defineres som en kunnskapsmengde, og som et håndverk eller en praksis, der vekten legges mer på observatøren. enn på det observerte.
Definisjoner fra biologer fokuserer ofte på den vitenskapelige studien av individuelle organismer i deres miljø, slik det sees i denne definisjonen av Marston Bates: «Naturhistorie er studiet av dyr og planter — av organismer. ... Jeg liker å tenke på naturhistorie som studiet av livet på individnivå — av hva planter og dyr gjør, hvordan de reagerer på hverandre og deres miljø, hvordan de er organisert i større grupperinger som befolkninger og samfunn» og i henhold til en nyere definisjon av David S. Wilcove og Thomas Eisner: «Tett observasjon av organismer — deres opprinnelse, deres evolusjon, deres oppførsel og deres forhold til andre arter».
Dette fokuset på organismer i deres miljø gjenspeiles også av Harry W. Greene og ‪Jonathan B. Losos: «Naturhistorien fokuserer på hvor organismer er og hva de gjør i deres miljø, også interaksjoner med andre organismer. Den omfatter endringer i indre tilstander i den grad de gjelder hva organismer gjør».
Noen definisjoner går lenger, og fokuserer på direkte observasjon av organismer i deres miljøer, både fortid og nåtid, slik som denne av George A. Bartholomew: «En student i naturhistorie, eller en naturforsker, studerer verden ved å observere planter og dyr direkte. Ettersom organismer er funksjonelt uatskillelige fra miljøet de lever i og fordi deres struktur og funksjon ikke kan tolkes tilstrekkelig uten å kjenne noe av deres evolusjonshistorie, studiet av naturhistorie omfatter studiet av fossiler så vel som fysiografiske (naturbeskrivelse) og andre aspekter ved det fysiske miljøet.»
Et noe annerledes rammeverk for naturhistorie, som dekker et lignende spekter av temaer, er også antydet i arbeidsomfanget som omfattes av mange ledende naturhistoriske museer, som ofte omfatter elementer av antropologi, geologi, paleontologi og astronomi sammen med botanikk og zoologi, eller også både kulturelle og naturlige komponenter i verden. Naturhistorisk museum (NHM) på Tøyen i Oslo er en del av Universitetet i Oslo og huser universitetets naturhistoriske samlinger og botanisk hage. Museet fokuserer på zoologi, geologi og klima og har Norges største samling av naturvitenskapelige objekter.
Antikken
Naturhistorien begynner i antikkens Hellas med Aristoteles og andre greske filosofer som analyserte mangfoldet i den naturlige verden. Aristoteles hadde en livslang interesse for studiet av naturen. Han undersøkte en rekke forskjellige emner, «alt fra generelle spørsmål som bevegelse, årsakssammenheng, sted og tid, til systematiske utforskninger og forklaringer av naturfenomener på tvers av ulike typer naturlige enheter.» Naturhistorie ble forstått av romerske Plinius den eldre at det dekket alt som kunne finnes i verden, innbefattet alle levende ting, foruten også geologi, astronomi, teknologi, kunst og menneskeheten selv.
De Materia Medica («Om medisinsk materiale») ble skrevet mellom 50 og 70 e.Kr. av Pedanius Dioscorides, en romersk lege av gresk opprinnelse. Verket ble mye lest i mer enn 1500 år inntil den ble erstattet i renessansen, noe som gjorde den til en av de mest holdbare av alle naturhistoriske bøker og ble forløperen for alle moderne farmakopéer.
Fra antikkens grekerne til arbeidet til svenske Carl von Linné og andre naturforskere fra 1700-tallet, var et hovedbegrep i naturhistorien scala naturae eller «Great Chain of Being» (Naturens trinnstige), et arrangement av mineraler, grønnsaker, mer primitive former for dyr og mer komplekst liv former på en lineær skala av antatt økende perfeksjon, som kulminerer i vår art. På toppen av kjeden eller stigen sto Gud, i denne forestillingen.
Middelalderen
Naturhistorien var i utgangspunktet statisk gjennom middelalderen i Europa – selv om den i den arabiske og orientalske verden gikk i et mye raskere tempo. Fra 1200-tallet ble arbeidet til Aristoteles ganske stivt tilpasset kristen filosofi, spesielt av Thomas Aquinas, og dannet grunnlaget for naturlig teologi. Under renessansen vendte forskere (spesielt urtemedisinere og humanister) tilbake til direkte observasjon av planter og dyr for deres naturhistorie, og mange begynte å sette sammen store samlinger av eksotiske eksemplarer og uvanlige monstre, ofte ganske uordnet, og mer preget av kuriosakabinett enn naturvitenskap, men gjenspeilte et oppriktig ønske om å dokumentere naturen.
Leonhart Fuchs på 1500-tallet var en av botanikkens tre grunnleggere, sammen med Otto Brunfels og Hieronymus Bock. Andre viktige bidragsytere til feltet var Valerius Cordus, Konrad Gesner (Historiae animalium), Frederik Ruysch og Gaspard Bauhin. I Kina arbeidet legen og farmakolog Li Shizhen på 1500-tallet under Ming-dynastiet, kjent for å ha forfattet farmakopéen Bencao gangmu. Han utviklet flere metoder for å klassifisere urtekomponenter og medisiner for behandling av ulike sykdommer. Den raske økningen i antall kjente organismer førte til mange forsøk på å klassifisere og organisere arter i taksonomiske grupper, og kulminerte med systemet til den svenske naturforskeren Carl von Linné. Ved å gruppere levende ting i definerte hierarkier og gi dem individuelle navn skapte Linné orden som gjør det lettere å studere den tilsynelatende kaotiske verden i naturen. Linnés er mest kjent for systemet med å navngi og klassifisere planter og dyr – det binomiale systemet som fortsatt brukes i dag.
Moderne tid
Et betydelig bidrag til engelsk naturhistorie ble gitt av prester og samtidig naturforskere som Gilbert White,William Kirby, John George Wood, og John Ray, som skrev om planter, dyr og andre aspekter av naturen. Mange av disse mennene skrev om naturen for å argumentere for den naturlige teologien for Guds eksistens. Siden tidlig moderne tid har imidlertid et stort antall kvinner gitt bidrag til naturhistorien, spesielt innen botanikk, det være seg som forfattere, samlere eller illustratører.
Pepe the Frog
Pepe the Frog er et mem på internett som ble skapt som en enkel tegneseriefigur av amerikaneren Matt Furie i 2005. Pepe forestiller en ubekymret, menneskeliknende, grønn frosk. Figuren forekommer i en mengde varianter i form av små, lett ironiske vitsetegninger og morsomme ansiktsuttrykk laget av forskjellige nettbrukere. Pepe presenteres gjerne sammen med en kort tekst eller symboler som en reaksjon på andre ytringer.
Naturhistorie
Moderne tid
I det moderne Europa ble fagdisipliner som botanikk, geologi, mykologi (læren om sopp), paleontologi, fysiologi og zoologi dannet. Naturhistorie, tidligere hovedfaget som ble undervist av vitenskapsprofessorer på høyskole, ble i økende grad foraktet av spesialiserte forskere og forstått som en «amatøraktivitet» snarere enn som en del av vitenskapen. I det viktorianske Skottland ble studiet av naturhistorie faktisk antatt å bidra til god mental helse. Spesielt i Storbritannia og USA vokste dette til spesialisthobbyer som studiet av fugler, sommerfugler, skjell (malakologi/konkologi), biller og markblomster; i mellomtiden prøvde forskere å definere en enhetlig disiplin innen biologi, men med bare delvis suksess, i det minste inntil den moderne evolusjonære syntesen. Likevel fortsetter naturhistoriens tradisjoner å spille en rolle i studiet av biologi, spesielt økologi (studiet av naturlige systemer som involverer levende organismer og de uorganiske komponentene i jordens biosfære som støtter dem), etologi (den vitenskapelige studiet av dyrs atferd ), og evolusjonsbiologi (studiet av forholdet mellom livsformer over svært lange tidsperioder).
Pepe the Frog
Pepe ble fort populær på nettsamfunnet Myspace, anime-nettstedet Gaia Online og bildeforumet 4chan i 2008. I 2015 var figuren et av de vanligste memene på bloggplattformen Tumblr. Fra da av, og særlig under presidentvalgkampen i USA 2016, ble den godlynte, antiautoritære Pepe også tatt i bruk for å formidle politisk ukorrekte, høyreradikale og rasistiske kommentarer og slagord til støtte for presidentkandidat Donald J. Trump. Det opprinnelig uskyldige internettfenomenet ble derfor stemplet som et politisk «hatsymbol» av Anti-Defamation League, en amerikansk organisasjon som slåss mot antisemittisme og hatefulle utsagn. Figuren har særlig blitt betraktet som visuelt kjennetegn for alt-right-bevegelsen, en ny, mer ungdommelig og «alternativ» høyreekstremisme i USA.
Naturhistorie
Moderne tid
Amatørsamlere og naturhistoriske iverksettere spilte en viktig rolle i å bygge verdens store naturhistoriske samlinger, som Natural History Museum i London og National Museum of Natural History i Washington, D.C., USA.
Pepe the Frog
Bakgrunn og bruk
Pepe the Frog ble skapt av tegneren Matt Furie som en morsom rollefigur i tegneserien Boy's Club som begynte i Playtime, en enkel zine, en amatørpublikasjon, som Furie lagde med Microsoft Paint. Han lastet opp Boy's Club i blogginnlegg på Myspace i 2005. I tegneserien ble den antropomorfe frosken Pepe tegnet som en kul og avslappet fyr, urinerende med buksene på anklene og snakkebobla «Feels good man» (engelsk, «føles bra, mann»). Furie fjernet nettinnleggene da den trykte utgaven kom i 2006.
Naturhistorie
Moderne tid
Tre av de største engelske naturforskerne på 1800-tallet, Henry Walter Bates, Charles Darwin og Alfred Russel Wallace – som kjente hverandre – foretok alle omfattende naturhistoriske reiser som tok år, samlet inn tusenvis av eksemplarer, mange av dem nye innen vitenskapen, og ved sine forfatterskap avanserte både kunnskap om fjerntliggende deler av verden – blant annet Amazonasbekkenet, Galápagosøyene og Malayarkipelet – og bidro på den måten til å omforme biologi fra en beskrivende til en teoribasert vitenskap.
Pepe the Frog
Bakgrunn og bruk
Pepe the Frog er brukt i utallige sammenhenger på internett, oftest utført i røff undergroundstil og med en enkel kommentar. Blant de mange variantene er «reaksjonsmarkører» som «trist frosk», «selvgod frosk», «følsom frosk» og «Du kommer aldri til...» (You will never...). Andre eksempler på bruk er:
I løpet av det amerikanske presidentvalget i 2016 tok grupper som støttet Donald J. Trumps kampanje, hvit makt og alt-right-bevegelsen, Pepe i bruk for å formidle sine synspunkter. Flere nyhetsmedier fastlo dermed at frosken var blitt et symbol på høyreekstremisme. I mai 2016 skrev Olivia Nuzzi for The Daily Beast at det «er en pågående kampanje for å gjenvinne Pepe fra normies», den likegyldige allmenheten, for at Pepe skal forbli et ikon for hvit nasjonalisme og alt-right-gruppene. I en artikkel publisert i september samme år på presidentkandidaten Hillary Clintons nettsted beskrev hun Pepe som et symbol for «hvit overlegenhet» og at Trumps valgkampanje markedsførte denne bruken. Da Matt Furie ble spurt om Pepe i et intervju med The Atlantic høsten 2016, sa han at den høyreekstreme bruken bare er forbigående og at memer er en internett-kultur som alle kan bruke som de vil.
Naturhistorie
Museer
Naturhistoriske museer, som utviklet seg fra raritetskabinett (private samlinger av merkelige ting), spilte en viktig rolle i framveksten av profesjonelle biologiske disipliner og forskningsprogrammer. Spesielt på 1800-tallet begynte forskerne å bruke sine naturhistoriske samlinger som undervisningsverktøy for viderekomne studenter og grunnlaget for egen morfologisk forskning.
Arne Harsheim
Han vant NM-gull i orientering i 1939. Av yrke var han gullsmed.
Aldershot Town FC
Aldershot Town FC er et engelsk fotballag fra byen Aldershot, Hampshire. Denne klubben ble grunnlagt våren 1992 straks etter nedleggingen av Aldershot FC. Aldershot spiller sine hjemmekamper på Recreation Ground i Aldershot.
Zhang Tianyi
Zhang Tianyi (født 24. april 1990) er en kinesisk svømmer.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 400 meter medley.
Markus Svendsen
Markus Anton Svendsen (født 28. februar 1941 i Havøysund) er en norsk tidligere kombinertløper. Han representerte Idrottslaget i Bondeungdomslaget i Oslo.
Svendsen vant kombinert i NM på ski i 1967 og 1968, og deltok under vinter-OL for Norge i 1968 i Grenoble med 27.-plass i kombinert.
Skottsund
Skottsund er et tettsted i Sundsvall kommune i Västernorrlands län i landskapet Medelpad i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 069 innbyggere.
Figueres
Figueres (Figueras på Spansk) er en by i Catalonia i provinsen Girona, i Nordøst-Spania.
Figueres ligger nord i regionen Emporda i Catalonia. Byen har ca. 37.000 innbyggere, og ligger drøye 1,5 times togtur nord for Barcelona.
Figueres er fødebyen til den spanske maleren Salvador Dalí. Dali donerte en stor samling av sine verk til byen, og grunnla Dalí Theatre-Museum i 1974, det største surrealistiske prosjektet i verden. Det opptar bygningen til det tidligere kommunale teateret, en 19. århundre konstruksjon som ble ødelagt på slutten av den spanske borgerkrigen. På dets ruiner besluttet Dalí å lage sitt museum. Dette er Spanias mest besøkte museum, etter Prado-museet i Madrid.
Acanthops erosa
Acanthops erosa er en art av insekter som tilhører ordenen knelere.
Utseende
Arten er middelsstore og slanke knelere. De kjennes lettest på at forbeina er påfallende lange (minst så lange som mellom- og bakbein). Antennene er trådformede og forholdsvis korte. Fasettøynene er mer eller mindre utstående, ofte spisse. Pronotum er mye lengre enn bredt. Forbeina er kraftige, lårene likevel mindre fortykket enn hos de fleste andre knelere. Forlårene- og -leggene har pigger på undersiden og griper mot hverandre for å holde byttet fast, som vanlig hos knelere. Forleggen har en krum, skarp spisstorn. Mellom- og bakbeina kan ha utvidete lår og legger, men føttene er slanke. Vingene er ganske variable og kan være reduserte. Forvingene er vanligvis hornaktige, av ulike form.
Slaget ved Piave (1809)
Slaget ved Piave fant sted 8. mai 1809 mellom en fransk-italiensk styrke under kommando av Eugène de Beauharnais og den østerrikske hær under kommando av Erkehertug Johann av Østerrike under Den femte koalisjonskrigen ved elven Piave i Italia.
Selv om den østerrikske styrken hadde en gunstig utplassering ved elvebredden, gikk på et nederlag mot den tallmessig overlegne fransk/italienske styrken.
Athletissima 2020
Grunnet koronaviruspandemien ble Diamond League 2020 endret, slik at det ikke ble tildelt Diamond League-poeng i de enkelte stevnene, og det ble heller ikke arrangert noen Diamond League-finale. Stevnene var derfor frittstående stevner.
Athletissima ble arrangert som et City event, og stavhopp var den eneste øvelsen.
Referanser
<References />
Stefan Šćepović
Stefan Šćepović (serbisk: Cтeфaн Шћeпoвић, født 10. januar 1990) er en serbisk fotballspiller som spiller for den japanske klubben FC Machida Zelvia.
Han gikk fra Sporting de Gijón til Celtic 1. september 2014.
I Sporting de Gijón ble han kjent som den første i klubbens historie som scoret i sine fem første kamper på rad.
31. august 2015 ble det meldt at han ble lånt ut til det spanske Primera División-laget Getafe CF for resten av sesongen.
Internasjonalt
Han debuterte for i en vennskapskamp mot  29. februar 2012.
Fysioterapeut
Fysioterapeut er en helsefaglig yrkesutøver som praktiserer fysioterapi. Fysioterapeut er en beskyttet yrkestittel med hjemmel i norsk lov 1999-07-02 nr 64: Lov om helsepersonell (helsepersonelloven) med senere endringer. Yrkesutøvelsen forutsetter autorisasjon etter §48 i samme lov.
Spesialiseringsretninger
Rehabilitering med fordypning i:
Historikk
Fysioterapiyrket har i Norge tre hovedrøtter:
Per Henrik Ling (1776–1839) som opprettet Gymnastiska Centralinstitutet (GCI) i Stockholm i 1813. Dette var en skole som gav opplæring i pedagogisk gymnastikk, militærgymnastikk og medikal-gymnastikk. Dette er opphavet til den svenske sykegymnastikken. Kvinner fikk adgang til utdanning ved CGI i 1864 med anledning til å følge kursene ved den medisinske avdelingen, og dermed rett til å praktisere som sykegymnast på linje med menn. Utdanningen til gymnastikklærer og sykegymnast var i 1871 tre år for menn og 2 år for kvinner. I 1877 ble de to første norske svensk-autoriserte sykegymnaster uteksaminert ved CGI, Elisabeth Lampe og Agnethe Faije.
Mensendiecksystemet ble utviklet av dr. Bess Mensendieck (1864 – 1957) på begynnelsen av 1900-tallet, og videreutviklet i Norge fra 1927. Mensendieckgymnaster har et eget sytem av øvelser og har også i dag en egen utdanning ved OsloMet. Mensendieckutdanningen fører frem til autorisasjon som fysioterapeut siden 1974 på linje med de øvrige fysioterapeututdanningene i Norge. Men andre fysioterepeuter kan ikke kalle seg Mensendieckgymnaster, selv om de samme øvelser blir benyttet av disse.
Trygve Braatøy (1904 – 53) og fysioterapeut Aadel Bülow-Hansen (f. 1906) utarbeidet norsk psykomotorisk fysioterapi på 1940-tallet. Braatøy var opptatt av at både fysisk og emosjonell belastning preget kroppen. Norsk psykomotorisk fysioterapi var en av de første behandlingene innen fysioterapi som tok konsekvensen av sammenhengen mellom kropp og følelser, og til en viss grad pasientens sosiale miljø. Norsk psykomotorisk fysioterapi skilte seg fra annen fysioterapi ved at den ikke var symptomorientert. Metoden omfatter massasje, spesifikke kroppsbevegelser og noe samtale. Respirasjonsforholdene bestemmer doseringen. Indikasjonsområdet er først og fremst økte eller reduserte muskelspenninger og myofacial smerte med bakgrunn i ergonomi, uheldige vaner og lettere emosjonelle problemer
I Norge ble Den Gymnastiske Centralskole opprettet i 1870 (senere Statens Gymnastikkskole i 1915, og deretter Norges idrettshøgskole) etter modell fra CGI, men sykegymnastutdanningen ble holdt utenom. Den første sykegymnastutdanningen i Norge ble opprettet i 1897 ved Christiania orthopædiske og medico-mekaniske institutt under ledelse av legene Giertsn og Natvig. Det forble en privat utdanning frem til 1966 og opprettelsen av Statens Fysioterapiskole.
Mens det i Sverige ble en lovregulert autorisasjonsordning fra 1887, gikk det frem til 1936 før norske sykegymnaster fikk egen lovbeskyttelse. Dette skjedde samme år som Kvakksalverloven (lov om innskrenkninger i adgangen for den som ikke er norsk læge eller tannlæge, til å ta syke i kur av 19. juni 1936 nr 9) ble vedtatt. Som en mellomløsning hadde Den norske lægeforening i opprettet et Massasjeråd i 1915 som skulle bidra til å skille de mange massasjetilbydere med kamuflert prostitusjon fra institutter med medisinsk ordinerte massasje og sykegymnastikk.
Aalesunds handels- og søfartstidende
Aalesunds Handels- og Søfartstidende var en avis som utkom i Ålesund mellom 1856 og 1904, i årene 1872 til 1876 under navnet Aalesunds Tidende. Den var den første avisen som ble utgitt i byen. Politisk var Aalesunds Handels- og Søfartstidende konservativ.
Trygve Gulbranssen
Han er kjent for å ha skrevet Bjørndaltrilogien; Og bakom synger skogene (1933), Det blåser fra Dauingfjell (1934) og Ingen vei går utenom (1935). Bøkene ble godt mottatt både av kritikere og ikke minst av leserne. De er oversatt til mer enn 30 språk og solgt i over 12 millioner eksemplarer. På et tidspunkt før krigen førte trilogien ham opp på fjerdeplass på verdensstatistikken over flest solgte bøker, og med de amerikansk-engelske oversettelsene opplevde han som eneste skandinaviske skjønnlitterære forfatter å få bøker oppført i «A list of books chosen for the White House», en rekke bøker valgt ut av amerikanske forleggere og trykkerier og overrakt Det hvite hus for å gi presidenten et bibliotek med den beste samtidslitteraturen.
Jan Olaf Roaldset
Jan Olaf Roaldset (født 28. mars 1946 i Molde) er en norsk tidligere skihopper. Han representerte Idrettslaget Hjelset-Fram.
Trygve Gulbranssen
Han var også kjent som idrettsjournalist og skrev hovedsakelig for bladet Idrætsliv, som han drev sammen med P. Chr. Andersen og Einar Staff. Mange av de mest kjente og typiske artiklene skrev han som korrespondent for Idrætsliv og Aftenposten under Sommer-OL i årene mellom 1920 og 1936. Friidretten stod ham nærmest, og som idrettsadministrator fremmet han sporten gjennom mange år. Han regnes dessuten for å ha ført orienteringssporten til Norge, sammen med Nils Dahl.
Jan Olaf Roaldset
Roaldset deltok under vinter-OL for Norge i 1968 i Grenoble med 13.-plass i stor bakke og 21.-plass i normalbakke. På startnr 1 i storbakken hoppet han 100,5 m og ble da den første som hoppet over 100 m i olympiske leker. Han regnes også som en av verdens beste skihoppere gjennom tidene.
Trygve Gulbranssen
I 1940 flyttet Gulbranssen med familien til Hobøl gård i Eidsberg. Her realiserte han bondedrømmen, og til tross for at han selv ikke tok del i de daglige fysiske gjøremålene, la han ned mye arbeid og planlegging i gårdsdriften. Han var innflytter, men isolerte seg ikke på gården, og hadde et godt forhold til naboer og andre. I 1955 var han også med på å starte Mysen Rotaryklubb, hvor han deltok aktivt og var chartermedlem frem til sin død i 1962.
Bakgrunn og oppvekst
Se også Gulbranssens stamtre for detaljert oversikt.
Trygve Gulbranssen ble født i Molstadgården i Enebakkveien, Vålerenga i Kristiania i 1894. Hans foreldre var Christen Gulbrandsen (1863–1943) og Alette Gulbrandsen, opprinnelig Alette Antonsdatter Dahl (1863–1941). Han hadde to eldre brødre, Birger og Alfred, og tre yngre søstre, Camilla, Ragnhild Margrethe og Tora Elvira.
Faren Christen var sønn av bonde og snekkermester Johan Gulbrandsen (1826–1871) og Petrine Pedersdatter Nøklebye (1828–1909), som begge hadde opphav i bondeslekter fra Trøgstad i Østfold. Moren Alette fikk sin oppvekst på gården Vestre Dahl i Skogbygda i Frogn. Hun var datter av bonde og frakteskipper Johan Anton Jørgensen Strandengen (død 1899) og Bolette Olsdatter, født Skau. Gjennom morsslekten fikk Gulbranssen tilknytning til bygdene i Follo.
Christen Gulbrandsen, som var snekkermester og byggmester, livnærte familien og gjorde gode penger på å kjøpe bygårder, pusse dem opp, for så å selge dem videre. Boligmangel førte til stigende priser i Kristiania, men i 1899 sprakk boligboblen i det som siden har blitt kjent som Kristianiakrakket. Gulbrandsen hadde forsøkt å spre risikoen gjennom å sette formuen sin i flere banker og gjennom å kjøpe gården Solberg i Trøgstad, dette hjalp likevel ikke mye, da bank etter bank gikk overende. Med nesten ingen nye byggeprosjekter og tap av all eiendom og oppsparte penger, ble dette et hardt slag for ham. Siden forsøkte han seg som eiendomsmegler, men kom aldri over den plutselige skiftningen i livet.
Familien gikk raskt fra å være nokså velstående til å ha nok med å få endene til å møtes. Paradoksalt nok skiftet de til stadig «finere» adresser ettersom økonomien ble dårligere, noe som antageligvis kom av at de flyttet med noen av farens forskjellige innredningsprosjekter. Med bakgrunn i farens geskjeft ble det altså mange flyttinger, noe som førte til at Gulbranssen ble ensom og mistet kontakt med kameratene. Han skriver selv: Dette notatet og mange andre notater om barndommen ble skrevet av Gulbranssen med tanke på en bok om den harde oppveksten og om Kristiania-miljøet rundt 1900. Disse planene kom aldri lenger enn til tankestadiet.
I 1901 døde Gulbranssens to år gamle søster, Ragnhild Margrethe, av dysenteri hun hadde fått gjennom infisert brønnvann.
Da morfarens gård Dahl ble solgt i 1906, kom det ene faste punktet i Gulbranssens ellers uforutsigbare byliv ut av slekten. Dette var noe som både Gulbranssen og de andre barna tok svært tungt. Interessen for det østlandske bondelivet var altså til stede allerede fra tidlig alder. Men det var da han kom over bønneboken D. Jens Dinnysøn Jersins Tvende Opbyggelige Skrifter, under en av familiens mange flyttinger, at han virkelig fikk interessen for gamle slekter, og de første tankene rundt innholdet i de senere bøkene kom. Bønneboken, som hadde vært i tippoldefaren Ole Christophersen Biørnebecks eie, fikk ham til å spørre sin mor om opphavet, og det moren – som var en flink forteller – hadde å berette ble flittig notert av den unge Gulbranssen, og skulle senere gi inspirasjon til mange av historiene i bøkene hans.
Inn i ungdommen og ut i arbeidslivet
Gulbranssen fikk etter hvert en tøff oppvekst og familien hadde ofte nok med å få penger til mat på bordet. Han måtte derfor tidlig ut i arbeid for å hjelpe til med familiens økonomi. Som niåring begynte han som visergutt og gikk ærender, først for privatpersoner og familie, senere for kortevarehandlere, slaktere, skomakere, meierier, fiske- og kullhandlere og mange andre forskjellige butikker og forretninger i Kristiania.
På et ærende i 1906 skulle han levere mat fra en delikatesseforhandler til Henrik Ibsens hjem i Arbins gate. Mens han var der, ble han spurt om han ikke ville se den avdøde dikteren på sin dødsseng, men dette våget han ikke og løp ned trappene.
Tegning
Gulbranssen viste tidlig et talent for tegning og gikk på flere tegneskoler, første gang som 12-åring. I 15-årsalderen laget han flere vitsetegninger som han sendte til danske vittighetsblader og fikk dermed en liten biinntekt. Han begynte på Den Kongelige Norske Kunst- og Haandværksskole høsten 1909. Dette var en kveldsskole, og bortsett fra et avbrekk i 1911 gikk han der frem til 1916. I 1914 ble hans tegning av en hest plukket ut til å være med på Norges Jubilæumsutstilling på Frogner. En av hans professorer sa til han en gang mens Gulbranssen forstørret en tegning: «Ta livet i sin sanne proporsjon, det er vanskelig nok som det er. Ved å omforme det, finner en små gleder og store sorger. Følg det akkurat som det er, fest Dem ved det som er viktig, forbli enkel. Jeg anviser Dem en vesentlig sannhet: enkelhet er livets største kunst». Dette rådet hadde Gulbranssen god nytte av under utformingen av bøkene.
Den senere kjente tegneren Trygve M. Davidsen, som hadde gått på kunstskole sammen med Gulbranssen, bemerket da han fikk høre at Gulbranssen ikke hadde noe vitnemål fra tegneskolen: «Det var da rart, du fikk finere karakterer du enn jeg!» Senere, i februar 1955, mottok så Gulbranssen et diplom som Davidsen hadde laget med Gulbranssens karakterer undertegnet av daværende rektor Jacob Tostrup Prytz. Gulbranssen hadde blant annet fått 1,1 og 1,5 i frihåndstegning.
Fast arbeid ved Excelsior Limfabrik
Ettersom familien ikke hadde råd til å sende Gulbranssen på middelskole, ble det med de sju folkeskoleårene. En måned etter at folkeskolen var over, 31. mars 1908 var han alt i gang som kontorist ved Actieselskapet Excelsior Limfabrik, knapt 14 år gammel. Han begynte som ekspeditør, en jobb han hadde de første fem årene.
Mens han jobbet ved Excelsior tok han flere kurs og kveldsskoler, blant annet to-årig handelskurs ved Christiania kommunale fortsættelsesskole for gutter i perioden 1910-1913, samt tilleggskurs i bokføring og engelsk. Kursene bestod han med glans og fikk 1 i alle fag. Han ble da også forfremmet til bokholder og kasserer og jobbet som dette de siste tre og halvt årene. Til sammen jobbet Gulbranssen åtte år ved Excelsior og forlot arbeidet med de beste attester og uten sykdomsforfall.
Tiden ved Excelsior ga Gulbranssen livserfaring og lærdom i tillegg til alle kunnskapene han tok med seg. Fabrikken drev animalsk limproduksjon, hvor råmaterialet var kadaver og dyreknokler, og det skjedde flere stygge ulykker og tragedier som nok gjorde inntrykk på den unge Trygve Gulbranssen. Han tilbrakte mesteparten av tiden ved kontoret, men var ofte nok ute på fabrikkområdet til å lære om vanlige menneskers slitsomme levekår, en lærdom som kan ha vært viktig under arbeidet med skildringene av nettopp menneskers slit i bøkene sine.
Dagligliv i Brugata 1
Familien Gulbranssen flyttet til Brugata 1, høsten 1908. Her lå flere bondehandelsgårder og flertallet av Kristianias fellberedere og garvere holdt også til her. Stedet var ikke blant de beste strøkene, men Gulbranssen hadde god utsikt fra leiligheten i femte etasje og kunne observere livet i bondehandelsgården i Brugata 6, på den andre siden av gaten. Synet av bønder som kom inn til byen for å kjøpe og selge varer var nyttig i for å kunne gi en realistisk skildring av handelen mellom bygdene og byen og livet i en av handelsgårdene han beskriver. Han bodde sammen med familien i Brugata til han giftet seg i 1928.
Veien gikk ofte til Deichmanske bibliotek, men familien måtte abonnere på de nyutgitte bøkene som Gulbranssen ikke hadde tilgang til på Deichmanske. De mottok ett kapittel av gangen og bandt bøkene inn selv. Gulbranssens søster fikk gå middelskolen og tok i 1913 eksamen, samme år som Gulbranssen ble forfremmet til bokholder. Dette var mulig fordi familiens økonomi bedret seg etter hvert som Gulbranssen og brødre kom ut i arbeid. For ikke å være en belastning for brødrene valgte hun å ikke utdanne seg til lege, noe en lærer oppfordret henne til, men søkte heller en god stilling i et forsikringsselskap, hvor hun ble frem til hun giftet seg i 1921.
Broren Alfred døde i 1913, 23 år gammel. Dette dødsfallet gikk hardt innpå den unge Gulbranssen, og han laget et minnealbum som inneholdt samtlige bilder som var tatt av Alfred.
Kveldssamtalene med moren etter travle arbeidsdager brukte Gulbranssen til å få henne til å fortelle historier som han noterte ned. Notatene han gjorde kom senere til å utgjøre basisen for utkastene som siden ble til trilogien.
Familie og eget hjem
Den 30. november 1928 giftet Trygve Gulbranssen seg med Lilly Ragna Haneborg i Trefoldighetskirken i Oslo, i samme kirke han sto til konfirmant i 1909. Feiringen ble holdt på Hotel Bristol. Lilly Haneborg kom fra gården Lie i Øymark i Østfold og var datter av brukseier Petter Asbjørn Aarnes Haneborg (1873–1955) og Ragna Slang (1879–1965). I en alder av 34 flyttet Gulbranssen fra foreldrene til en toroms-leilighet på Damplassen ved Ullevål Hageby. Våren etter flyttet de videre til en treroms leilighet i Tyrihansveien 22, den gang Vestre Aker, for å ha bedre plass til kommende barn. Det var her han begynte å samle notater og arbeider fra ungdommen til de tre bøkene. Arbeidet var tidkrevende og han sa etter hvert fra seg alle verv i idretten og i journalistikken. I 1930 kom parets første barn Ragna, og tre år senere ble sønnen Per født. Med små barn og forretninger å passe, måtte Gulbranssen ta kveldene og nettene i bruk for å skrive. Denne måten å arbeide på fulgte ham livet ut.
Da salget av bøkene begynte å ta av, flyttet familien til en villa i Eventyrveien 40 på Blindern, i 1935. Her fikk Gulbranssen første gang innfridd sin mangeårige drøm om et eget arbeidsværelse, et rom som var låst og som ingen andre fikk tilgang til.
Krigsutbrudd
Etter den tyske invasjonen av Norge 9. april 1940 evakuerte Gulbranssen med familie til svigerfarens gård Lie i Marker. Den 13. april reiste de videre med hest til en jakthytte ved Frønesjøen i Marker før de vendte tilbake til Lie den 18. april. Etter at situasjonen hadde roet seg, vendte de tilbake til Oslo. Gulbranssen solgte seg ut av tobakksforretningen så fort som mulig, da han innså at de store importhindringene som fulgte i krigens kjølvann ville gjøre det vanskelig å fortsette i tobakksbransjen.
Spørsmål om hjelp fra flere hold
I tillegg til disse henvendelsene, kom det stadig folk som led under tyskerne eller som slet på annet vis og ønsket hjelp fra Gulbranssen, som hjalp til så godt han kunne. Blant annet ble han spurt etter penger, tobakk og dyr, og hjalp også hjemmefronten.
Gulbranssen og Max Tau
Da humanisten og litteraten Max Tau i 1939 flyktet fra det nasjonalsosialistiske Tyskland til Norge med hjelp av Tore Hamsun, var Trygve Gulbranssen en av de første som åpnet sitt hjem for ham. Det innledet et livslangt vennskap.
Etter at Tau i 1950 ble den første vinneren av de tyske bokhandleres fredspris, valgte han å bruke prispengene på å innstifte et fredsbibliotek. Fredsbibliotekets første bokutgivelse, Fremtiden i dine hender, av A. den Doolaard og fotograf Cas Oorthuys, kom ut i Norge og Nederland samtidig. Men da utgivelsen i Tyskland skulle realiseres, stoppet prosessen opp. Tau vendte seg til Gulbranssen, som skrev en anmeldelse av Fremtiden i dine hender, og Tau fikk til slutt skrevet kontrakt med en tysk forlegger.
Etter krigen
Under krigen levde Gulbranssen med et konstant press fra styresmaktene og fikk forespørsler om nye bøker fra Aschehoug. Til tross for dette, var mangelen på kontakt med utlandet og hans utenlandske forleggere, i tillegg til den generelle mangelen på radio og frie aviser med på å isolere ham.
Frigjøringen av landet, den 8. mai 1945, utløste også for Gulbranssen noen helt spesielle følelser, som blant annet kommer til uttrykk i diktet ''17. mai 1945''. Siden Gulbranssen var bonde rådde han over ressurser som på denne tiden var mangelvare, men han var ikke uvillig til å dele med seg, noe som kom til uttrykk da han gav Den norske Forfatterforeningen en hel okse slik at de kunne gjennomføre en planlagt freds- og jubileumsfest.
Etter krigen gikk mye av tiden med til å gjenoppta kontakten med forleggere og å skjøtte bokforretningene, som han hadde vært avskåret fra under krigen. En del saker måtte ryddes opp i, for eksempel var romanene blitt utgitt i utlandet uten Gulbranssens samtykke, og uten at han hadde fått vederlag. I forbindelse med dette foretok han og datteren i 1950 en reise hvor han besøkte flere av de europeiske forlagene.
I 1958 ble hele gårdens besetning solgt på auksjon og Gulbranssen ble i likhet med mange andre bønder i Østfold nødt til å utelukkende satse på kornproduksjon. Gulbranssen hadde arbeidet hardt for å skape et mønsterbruk, dyrene var avlet frem til å bli blant de beste i Eidsberg og han hadde flere premiekuer, så skuffelsen over å måtte legge ned husdyrdriften og melkeproduksjonen var stor. Med besetningen forsvant lydene av liv på gården. Siden en av grunnene til å kjøpe gården var å gjenskape det barndomsparadiset han hadde hatt i bestefarens gård, var det ikke å undres over at dagen da stillheten inntok gården skal ha vært en av de sørgeligste i Gulbranssens liv.
Mot slutten av livet skrantet helsen; hørselen ble dårligere og han slet med neseblødninger. Den 10. oktober 1962 døde Trygve Gulbranssen 68 år gammel. Den tilkalte legen konstaterte lungebetennelse og ville legge ham inn på sykehus. Gulbranssen ønsket å snakke med barna først og fikk en penicillinsprøyte før han gikk og la seg. Datteren Ragna var bortreist, men sønnen Per kom så fort han kunne, bare for å finne faren død i sengen.
Forretninger
Gulbranssen ble ansatt som kalkulatør ved British-American Tobacco Co. (Norway) Limited 20. desember 1916, men sa opp stillingen allerede 12. september 1917 for å bli avdelingssjef ved H. Petterøe Tobakfabrik, en stilling han hadde frem til 15. september 1918. Begge bedriftene gav ham de beste skussmål. Etter å ha vært fabrikkbestyrer ved tobakksfabrikken W. Hartog & Co. A/S, fratrådte han 31. desember 1919 for å starte egen virksomhet. Forretningsmannen Harald Hansen hadde flere ganger oppfordret Gulbranssen om å bli med og starte et engrosfirma og de hadde siden våren 1919 arbeidet med utenlandske tobakksfabrikker for å skaffe agenturer og enerettigheter. 1. januar 1920 startet Harald Hansen & Co opp i Solligaten 5. Firmaet skiftet i 1934 navn til Tobakkcompaniet A/S, og i kompaniskap med Birger Ryder-Larsen fortsatte de sin virksomhet fra Fredensborgveien 11.
Under Gulbranssens 21 år lange ledelse gjorde han og kompanjongene engrosfirmaet til Norges største i sitt slag. De importerte tobakk av høy kvalitet, sigarer og sigaretter, franske og engelske piper og annet pipeutstyr, og hadde et eget reparasjonsverksted. Gulbranssen og Birger Ryder-Larsen drev i tillegg en egen fabrikk, A/S Tobakkindustri, som produserte sigaretter av råvarer fra kjente utenlandske tobakksfabrikker,  eksempelvis Dunhill og Parker. Den 5. august 1935 fikk Gulbranssen patentert en såkalt «Anordning ved tobakkspiper» i «Norsk tidende for industrielle rettsvern». Som forretningsmann ble det mange utenlandsreiser og Gulbranssen sendte ofte hjem brev fra steder som Leipzig og Wien. Tobakksvirksomheten utgjorde en stor del av Gulbranssens liv i denne perioden, men rik ble han ikke av det.
Njurundabommen
Njurundabommen er et tettsted i Sundsvall kommune i Västernorrlands län i landskapet Medelpad i Sverige. Det ligger cirka 15 kilometer sør for Sundsvall. I 2010 hadde tettstedet 1 983 innbyggere.
Trygve Gulbranssen
Idrett
Hekkeløperen Michael Blegen fikk Gulbranssen med i Kristiania Idrætsforening (KIF) i 1912 eller 1913. KIF (Oslo Idrettslag fra 1926) holdt til på Gamle Frogner stadion, og her ble han etterhvert en aktiv hundremeterløper og kulestøter. Gulbranssen drev som andre unge gutter i hovedstaden på den tiden ulike former for idrett og lek på «løkka», men etter hvert fant han sin plass som administrator og fremmet idretten på den måten.
Huang Chao
Huang Chao (forenklet kinesisk: 黄巢; tradisjonell kinesisk: 黃巢, pinyin:  Huáng Cháo , Wade-Giles: Huang Ch'ao, født 820 i Heze i dagens Shandong i Kina, død 13. juli 884) var lederen av Huang Chao-opprøret (875~884) i Kina som vesentlig svekket det en gang så mektige Tang-dynastiet i Kina. Dette dynastiet, et av verdenshistoriens sterkeste herskersystemer, henfalt i løpet av noen til en serie av borgerkriger i de fem dynastiers og ti kongedømmers tid.
Trygve Gulbranssen
Idrett
I 1915 ble han formann i lagets friidrettsavdeling og medlem av klubbstyret, og i 1918 ble han tildelt klubbens fortjenestemedalje i sølv. Den 27. desember 1919 ble han tatt opp i Oslo Idrettslags Liga, et forum for eldre medlemmer som hadde fremmet idrettslaget på en særskilt måte. Han ble tatt opp som nummer 41, og opptaket viser hvor verdifullt Gulbranssens medlemskap og arbeid ble vurdert. Gulbranssen virket i tillegg som visepresident i Norges Friidrettsforbund fra 1919 til 1927.
Etter hvert ble han redaktør for klubbens medlemsblad, i tillegg til å organisere stevner, konkurranser og å følge aktivt med i medlemmenes trening. Den første illustrerte hjemmetreningstabellen skal, ifølge Helge Løvland, også ha vært hans gjerning.
Huang Chao
Tidlig liv
Man kjenner ikke tid og sted for Huang Chaos fødsel ut over at han ble født i det som i dag er provinsen Shandong. Han skal ha forfattet sine første dikt da han var fem år gammel. Han forsøkte forgjeves å bli embedsmann, men strøk til mandarineksamenen.
Han begynte så å sette spørsmålstegn med styresmaktenes rettskaffenhet, og gikk inn i ulovlig handel med salt. (Salthandelen hadde vært statsmonopol helt siden keiser Wu av Hans tid). Han agiterte samtidig mot regjeringen, sammen med andre saltbaroner som for eksempel Wang Xianzhi.
Trygve Gulbranssen
Idrett
Gulbranssen ivret for å få barn og ungdom, spesielt på bygdene, til å drive idrett og arbeidet for å opprette skoleidrettsstevner landet over.
Gulbranssen ble senere hedret flere ganger for sitt arbeid for å fremme idrett generelt og spesielt hjertebarnet friidrett. Av Norges Fri-idrettsforbund fikk han i 1928 et diplom for sin innsats for friidretten. I 1936 ble han tildelt Norges Landsforbund for Idretts høyeste utmerkelse, sølvplaketten. Han fikk i 1939 et diplom fra Landsforbundet hvor det blant annet stod: «med takk for utmerket arbeid for norsk idrett». Av Norges Idrettsforbund ble han i 1961 tildelt forbundets «100-årsjubileumsmedalje som takk for interessert arbeid innen norsk idrett». Gulbranssens arbeid for idretten unngikk heller ikke å bli omtalt i avisene:
Huang Chao
Bakgrunnen for opprøret
Tang-dynastiet, som var blitt etablert i 618, hadde allerede opplevd sin gullalder, og en lang nedgangstid var begynt med An Shi-opprøret ledet av den tyrkisk-sogdianske general An Lushan. Den kinesiske hærs kommanderende generalers makt (Jiedushi) tiltok vesentlig etter at dette opprøret var slått ned. Ettersom generalens makt tiltok, avtok også deres moral. Dette ledet til at det alminnelige folk ble mer og mer misnøyd med at regjeringen ikke klarte å ordne opp i uretten. En rekke folkelige opprør fant sted fra midten av 800-tallet. Mange fattige bønder gjorde felles sak med godseiere og handelsmenn som var blitt rammet av et sterkt økt skattetrykk, og mange store saltgjenger var også med som grunnlaget for de mange store og små opprør. Wang Xianzhi og Huang Chao var to av epokens opprørsledere.
Aalesunds blad
Aalesunds Blad var en avis som ble utgitt i Ålesund i årene fra 1871 til 1895. Politisk var avisen konservativ. Redaksjonen ble de første årene forestått av kjøpmann F. M. Olsen og trykker Klaus E. Fjelde, med hjelp av advokatene P. A. Devold og Hans Anton Staboe Schjølberg. Ansvaret ble etter hvert overtatt av telegrafbestyrer Edvard Endresen.
Huang Chao
Opprøret og dets vekst
Det nordlige og sentrale Kina ble i 870-årene rammet av tørke og hungersnød. Mange av de utarmede sluttet seg sammen som røverbander. Wang Xianzhi ble anfører for et stort opprør, og ikke lenge etter begynte Huang Chao med sitt opprør. Hans styrker gikk løs på regjeringsstyrkene ved hjelp av geriljataktikk.
Tanghoffet i Chang'an sendte ut større styrker i striden, og samtidig begynte de å utnytte rivaliseringen mellom de to gjengene. Tangregjeringen gav Wang Xianzhi et embede ved det keiserlige hoff, og bestakk hans styrker. Slik snudde Wang om og gikk til angrep på Huang Chao.
Men Huang Chao lot seg ikke nedkjempe, Wang tapte, og lot seg overtale til å skifte side igjen. Wang Xianzhi kjempet på nytt mot Tang-styrkene, men ble tatt til fange og henrettet. Imidlertid gikk mange av hans styrker over til Huang Chaos gruppe, slik hat hans bande ble nesten fordoblet.
Huang Chao tiltrakk seg nå enda flere tilhengere blant de tusener og millioner av utarmede bønder, handelsfolk og lovløse. Hans hær plyndret og brente en rekke byer. I 880 plyndret Huang Chaos styrker både Chang'an og Luoyang som den gang var Kinas største by.
Undergang og død
Selv om Huang Chao innbød mange Tang-mandariner til sitt hoff, ble hans styre betraktet som kriminelt og anarkistisk og det var heller ingen klar retning i hans styre. Det hadde ingen begreper om hvordan landet skulle ledes.
Imens begynte keiser Xizong motangrepet fra sitt tilholdssted i Sichuanområdet. Samtidig gikk den shatuotyrkiske høvding Li Keyong i forbund med Tangstyret. Han sendte dem sitt kavaleri, og begynte å plage Huang Chaos nye regime. Huang Chaos styrker måtte oppgi Chang'an i 881, og Huang Chao flyktet østover. I tillegg klarte koreaneren Choe Chi-won å overbevise tusener av Huangs tilhengere om å svike Huang og underkaste seg Tang-dynastiet på nytt.
Trygve Gulbranssen
Idrett
Fra Aftenposten fikk han via et brev, 14. juni 1954, takk for hans «mangeårige strev med Holmenkollstafetten» og «de mange utmerkede artikler».
Huang Chao
Undergang og død
Også Zhu Wen, en gang lojalt medlem av Huang Chaos bande, kom på andre tanker. I 882 snudde han om og tilsluttet seg og sin enhet til den regulære kinesiske hær. Der ble han straks utnevnt til general. Han drev Huang Chao til Tai Shan. Da Huang Chao forstod at alt håp var ute, begikk han selvmord, i 884. Dermed var opprøret over.
Betydning
Huang Chao var kanskje bare en av mange opprørsledere i kinesisk historie. Men hans opprør kan i betydning måle seg med Taipingopprøret og med De gule turbaners opprør. Selv om opprøret var mindre i skala enn An Shi-opprøret utløste det på litt lengre sikt Tang-dynastiets undergang i 907.