cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MF «Fedjefjord»
Skipet
MF «Fedjefjord» var byggnummer 496 ved det spanske verftet Astilleros Zamaccona i Bilbao. Ved overlevering var tonnasjen 2 332 bruttoregistertonn, 1 088 nettoregistertonn, og lasteevnen var 3 858 dødvekttonn. Hovedmaskinen er to dieselmotor. Oppgitt ytelse er 2 136 kW.
Grunnstøting 2019
I desember 2019 grunnstøtte Fedjefjord kort tid etter avgang fra Sævrøy kai. Det ble meldt om vanninntrenging i forskroget, men det var ikke fare for at fergen skulle gå ned. Det ble heller ikke meldt om personskader. Årsaken til grunnstøtingen var sterk vind.
Anne Hathaway (Shakespeare)
Liv
Greer diskuterer også noen indikasjoner som har en tendens til å støtte spekulasjon om at Hathaway kan ha vært økonomisk uavhengig på egen hånd. National Archives sier at «beds and other pieces of household furniture were often the sole bequest to a wife» og at, etter sedvane, ville barna få de beste gjenstandene og enken de nest beste. I Shakespeares tid var sengene til velstående innbyggere dyre affærer, av og til ekvivalent med et lite hus. Gaven i testamentet var dermed ikke så liten som den kan se ut etter moderne standarder. Ikke minst, i Elisabetansk sedvane, var den beste sengen i huset reservert for gjester. Sengen Shakespeare ga til Anne ville derfor være ekteskapssengen, og dermed ha en romantisk betydning.
Shakespeares sonnetter
En av Shakespeares sonnetter, nummer 145, er blitt påstått å henvise til Anne Hathaway: ordene 'hate away' kan være et ordspill på 'Hathaway'. Det er også blitt foreslått at de neste ordene, «And saved my life», i uttale ville ha vært umulig å skille fra «Anne saved my life». Sonetten skiller seg fra de andre i lengden på linjene. Dens relativt enkle språk og syntaks har ført til spekulasjoner om at den ble skrevet mye tidligere enn de andre, mer modne, sonettene.
Hagebønne
Hagebønne forekommer i mange ulike varianter, som kan være fra 20 cm til 3 meter høye. Alle varieteter har grønne eller purpurfargede blad som er delt i tre ovale småblad, 6–15 cm lange og 3–11 cm brede. De har ca. 1 cm lange hvite, rosa eller purpurfargede blomster. Belgene er 8–20 cm lange, 1-1,5 cm brede som er grønn, gul, svart og purpur i farge, hvor hver inneholder 4-6 bønner. Bønnene er glatte, nyreformet og opptil 1,5 cm lange. Bønnene varierer sterkt i farge og er ofte spettet i to eller flere farger.
Hagebønner må kokes i det minste 10 minutter før de kan spises, siden de inneholder et lektin, fytohemagglutinin, som kan skape magebesvær. Dette lektinet fins i de fleste av varietetene.
Anne Hathaway (Shakespeare)
Shakespeares sonnetter
Breathed forth the sound that said 'I hate'
To me that languish'd for her sake;
But when she saw my woeful state
Straight in her heart did mercy come,
Tysnes
Reksteren
Reksteren er en øy i Tysnes kommune. Arealet er 37 km². Høyeste punkt er Dalstuva med sine 336 meter. Øya har omtrent 250 innbyggere i vinterhalvåret. Det er broforbindelse til Tysnesøya over Bårdsund syd på øyen. På Flygansvær på Reksteren ligger det et kystfort fra 2. verdenskrig. Nord for Reksteren ligger Bjørnafjorden mens Langenuen ligger i vest. Mellom Reksteren og Tysnesøya ligger Søreidsvika.
Historie
Tysnes ble egen kommune i 1838. Med unntak av et mindre område på fastlandet (67 innbyggere) som ble overført til Kvinnherad i 1907, har kommunen ikke endret sine grenser.
Anne Hathaway (Shakespeare)
Shakespeares sonnetter
Chiding that tongue that ever sweet
Tysnes
Historie
I middelalderen ble Olavsgildet holdt på Onarheim i Tysnes. Det var en brorskap som samlet folk fra store deler av Sunnhordland og Hardanger. Etter dette Olavsgildet fant man et segl – to kryssede økser med ei krone over, og dette seglet ble senere symbolet i Hordaland fylkeskommunes våpen. Sparrer over øksene i Tysnes' merke symboliserer at Tysnes holdt Olavsgildet.
Kommunevåpenet
Tysnes kommune har ikke godkjent kommunevåpen, men kommunen har brukt merket med to kryssede økser med sparre over fra midt på syttitallet.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Olavsgildet på Onarheim. Asplan Viak har laget en modell og en prosjektskildring til utforming av området, men prosjektet er ikke gjennomført på grunn av den økonomiske situasjonen i kommunen. Tusenårstreet er planta ved skolene i kommunen og ved Årbakka Handelsstad.
Tysnes som kultsted
Magnus Olsen påviste i 1905 at Tysnesøya har et enestående antall stedsnavn som vitner om førkristen kultus. Under Dallandsfjellet ligger en gård med navnet Ve (= helligstedet), og en med navnet Lunde, som mange steder knyttes til offerlunder. Lenger sør ligger enda en gård kalt Lunde, og Vevatnet (= det hellige vannet), samt Hovland, «gudehovsgården». Svein Ove Agdestein har påvist hvordan solen fire ganger i året peker på den store røysa på selve Tysneset. Tjue minutter etter solnedgang ved vintersolhverv kommer solen tilbake i en smal sprekk og skinner så i 7-8 minutter rett på røysa, og kun på den, mens resten av stedet ligger i skygge. Ved sommersolhverv går solen ned bak et fjell i Os, men titter frem igjen på nordøstsiden, og skinner noen få minutter på Tysneset, før den går ned for godt. Ved vår- og høstjevndøgn skjer det samme, men da ved Dallandsfjellet. Solen skinner på Tysneset med et påfølgende «gjensyn» ved alle de fire solvendepunktene i året. Dermed er Tysneset opplyst av solen mens resten av opplandet ligger i skygge. (Se filmopptak av landskapet med forklaring) Dette særlige naturfenomenet kan være årsaken til at stedet ble regnet som hellig, og at det senere ble reist en kirke nettopp der. Røysa på solsenterpunktet ble utgravd av Eyvind de Lange i 1915 og Jacob Kvalvaag i 1965, men hovedutgravningen i 1915 var dårlig også for sin tid. Røysa er 20 meter i diameter og rundt halvannen meter høy, tilgrodd med gress, men noen steinblokker stikker frem. Det ble funnet kull og brente bein. Man fant ingen grav, men ruiner etter en liten bygning av jord og stein.
Kommunikasjon
Øya har ferjesamband sør- og vestover fra Hodnanes til Jektevik og Huglo i Stord kommune. Nordover går det ferje fra Våge til Halhjem i Os kommune. Lukksund bru knytter kommunen til Kvinnherad kommune på fastlandet og videre mot Fusa. Hordfast vil sannsynligvis gå gjennom Tysnes. går tvers gjennom Tysnes, fra Hodnanes i sør til Lukksund bru i nord. Våge som er kommunens største og eneste tettsted ligger vel 40 minutter fra Halhjem i Os. Godøyene, nord på Tysnes har fastlandsforbindelse via den lille øya Bleika. I tillegg har både Reksteren og Skorpo veiforbindelse til fastlandet.
Kommunestyrevalget 2019
Kilde: og
Kommunestyrevalget 2015
Ved kommunestyrevalget i 2015 var det 2 207 stemmeberettigede i kommunen. Av dem stemte 1 517 (68,7% oppslutning). Kommunestyret hadde 21 representanter. I perioden 2015-2019 var seks partier representert:
Kåre Martin Kleppe (H) var ordfører og Kristin Teigland Gjerstad Kleppe (Sp) var varaordfører i et samarbeid mellom H, Sp og Frp. Kåre Martin Kleppe (23) var landets yngste ordfører. Han overtok etter Kjetil Hestad i 2015.
Ordførere
Tysnes kommune har hatt følgende ordførere etter 1838:
Utdanning
Det er tre grunnskoler på Tysnes. Disse heter Onarheim skule, Tysnes skule og Uggdal skule. Tysnes har ingen videregående skoler, så her må elevene dra ut av kommunen til skoler som for eksempel Fusa vidaregåande skule, Stord vidaregåande skule eller Os vidaregåande skule.
Kirkene på Tysnes
Tysnes har mange kirker i forhold til antall innbyggere. Det er i dag fire kirker i Tysnes kommune. Til sammenligning har Stord kommune bare to. Reksteren kyrkje på Reksteren, Uggdal kyrkje i Uggdal, Onarheim kyrkje på Onarheim og Tysnes kyrkje i Våge er kirkene på Tysnes.
Tysneshallen
Tysneshallen er en flerbrukshall som ble åpnet 14. august 2004. Hallen inneholder blant annet Tysnes folkebibliotek, klatrevegg, nedsenkbar scene i selve hovedhallen og bowlinghall med 3 baner.
Tysnesfest
Tysnesfest har vokse seg til en av vestlandets største festivaler. Festivalen ble startet i 2007 av en kompisgjeng som ønska å skape stolthet, identitet og samhold i kommunen. Første året ble det solgt 4500 billetter, og har vokse enormt til fjorårets rekord på 26000 solgte billetter.
Tysnesfest ønsker å vise frem hele øyen og har konserter fra mange området på Tysnes, den mest spesielle er Lars Vaular konserten som ble holdt på Tysnessåto med sine 753 meter over havet, heile 1350 personar tok turen opp.
Anne Hathaway (Shakespeare)
Shakespeares sonnetter
And taught it thus anew to greet:
Tysnes
Næringsliv
En av de eldste næringsveiene i Tysnes er kalkbrenning. Sør på øya har det blitt brent kalk siden 1300-tallet. Det var munkene på Halsnøy kloster som startet å brenne kalk på disse kanter. Etter som veden ble for dyr på slutten av 1800-tallet ble det bygget en kullfyrt kalkovn på Flakka. Skogen har alltid vært viktig for Tysnes. I forbindelse med «skottehandelen» fra 1500-tallet solgte en tre, båter og «ferdighus» og kjøpte tøy og redskap.
Turisme
I Tysnes er det nærmere 1,400 feriehus, og i forhold til antallet fastboende er Tysnes den største hyttekommunen i Sunnhordland. Ved Godøysund var Jacob Snekker registrert som gjestgiver allerede i 1660. I 1883 fikk bergenseren Gerhardius P. Gullaksen oppført «Godøysund hotel» som raskt trakk til seg adelige gjester fra både inn- og utland. De første turistene var først og fremst fra Storbritannia. Solstråleøya ved Godøysund ble gitt til det norske kongehuset i 1906 etter å ha vært eid av briten John Musgrove. Prinsehytten, kronprins Olavs hytte på Solstråleøya, ble i 1949 flyttet nær hotellet i Godøysund. Etter kong Olav Vs død gav arvingene i 1991 øyen til Tysnes kommune som et friluftsområde for allmenheten.
Ut på 1900-tallet ble Godøysund oppdaget av den bergenske borgerklassen. Tidligere statsminister Christian Michelsen eide stedet en kort periode rundt 1920. Arkitekt Frederik Konow Lund tegnet i 1919-1920 et sommerhus for skipsreder W. Giertsen ved Godøysund. Bygningen er et tidlig eksempel på Konow Lunds karakteristiske arkitektur inspirert av Arts and Crafts, Frank Lloyd Wright og regionale forbilder. Feriestedet «Sara Tufte» er bygget opp som et vestlandsk rekketun, delt opp i volumer på forskjellige nivåer og individuelle tak. Huset er også variert med ulike vindus- og dørtyper som refererer til ulike deler av byggeskikkens historie. Sommerhuset har en ukonvensjonell planløsning hvor stuene bl.a. ligger på tre ulike nivåer. Til anlegget hører også et badehus oppført i gråstein.
Aviser
Sunnhordland har også mye stoff fra kommunen.
Anne Hathaway (Shakespeare)
Shakespeares sonnetter
'I hate' she alter'd with an end,
That follow'd it as gentle day
Doth follow night, who like a fiend
From heaven to hell is flown away;
'I hate' from hate away she threw,
And saved my life, saying 'not you.'
Annen litteratur
Det følgende diktet om Anne er også blitt tilskrevet Shakespeare, men dets språk og stil er ikke typisk for hans vers. Det blir bredt tilskrevet Charles Dibdin (1748–1814) og kan ha blitt skrevet for Shakespeare festivalen i Stratford-upon-Avon i 1769:
But were it to my fancy given
To rate her charms, I'd call them heaven;
For though a mortal made of clay,
Angels must love Anne Hathaway;
She hath a way so to control,
To rapture the imprisoned soul,
Eirik Hoseth
Eirik Hoseth (født 26. mai 1977 i Kristiansund) er en norsk fotballeder og tidligere fotballspiller som er sportslig leder for.
Anne Hathaway (Shakespeare)
Annen litteratur
And sweetest heaven on earth display,
1557 Roehla
1557 Roehla er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Eos. Den ble oppdaget 14. januar 1942 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Bjørnholt (Nordmarka)
Historie
Det er kjent at Bjørnholt var bebodd rundt år 1800, men mye tyder på at plassen var bebodd også tidligere enn dette.
Eirik Hoseth
Fotballspiller
Hoseth startet karrièren i Kristiansund FK, før veien gikk til byrival Clausenengen. Ble i 2001 hentet til Aalesund hvor han fikk mange førstedivisjonskamper og eliteseriekamper. Sommeren 2006 gikk han over til Hødd, og i 2008 gikk han til Sportsklubben Herd.
Idrettsleder
Etter spillerkarrieren har han vært sportslig og daglig leder i Herd. I 2019 ble han daglig leder i Fortuna Ålesund. Den 4. april 2022 ble han ansatt som sportslig leder for fra 1. juli 2022.
Familie
Eirik Hoseth er sønn av den tidligere storscoreren Ralf Hoseth, som spilte i Kristiansund FK i en årrekke. Han er fetter av Christian Michelsen, Kristiansund Ballklubbs hovedtrener.
Bjørnholt (Nordmarka)
Historie
Den siste fastboende bruker var Birger Bjørnholt og hans kone Gina fra Bonna. Birger var født i 1893, sønn av Gustav fra Vest-Hakkloa og Mari fra Gjerdingen. Hans slekt har holdt til i Nordmarka fra 1600-tallet. Birger var en av tretten barn, og overtok bruket i 1921 og drev det fram til sin død i 1979. Birgers omtakles som en lun og gjestfri mann med stor fortellerglede og god hukommelse. Birger Bjørnsholt og hans historier er gjengitt i flere bøker om Nordmarka.
Bjørnholt var tidligere husmannsplass og tilhørte Nordmarksgodset til Løvenskiold. Eiendommen ble skilt ut fra Løvenskiold-godset i 1988. I dag drives stedet av Grethe Klever, datterdatter av Birger Bjørnholt.
Gul påfuglspinner
Gul påfuglspinner (Loepa katinka) er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Den lever i Sørøst-Asia, i det nordlige India og i Kina.
Utseende
En stor (vingespenn 90 – 100 mm), lyst gul spinner. Antennene er ganske korte hos begge kjønn. Hodet er gult, den fremre delen av brystet og forvingenes fremkant lyst rødbrune. Begge vingepar har et rosa område ved roten, og en stor, rund, rødlig øyeflekk med en mørk, kommaformet kjerne. Utenfor øyeflekken er det to tynne, brune siksaklinjer. I forvingens spiss er det en blekrosa flekk, bak denne en mørkebrun flekk. Larven er mørkebrun med lysegrønne, trekantede flekker på siden.På ryggen har den kjegleformede vorter med en hårkvast ytterst, i tillegg noen lange, lyse hår.
Levevis
Larven lever på vinranke (Vitis) og villvin (Parthenocissus). Som andre påfuglspinnere har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler og tar ikke næring til seg.
Anne Hathaway (Shakespeare)
Annen litteratur
That to be heaven Anne hath a way;
She hath a way,
To be heaven's self Anne hath a way.
Litteratur etter 1900
En trend i mer nylig litteratur er å forestille seg henne som seksuelt inkontinent og på barnerov, eller alternativt som et frigid troll.
James Joyces rollefigur Stephen Dedalus, som ofte henviser til Hathaway, forestiller seg en utro Anne. I Ulysses spekulerer han om at den infame «second-best bed» var en straff for utroskap, og tidligere i den samme novellen analyserer Dedalus Shakespeares ekteskap med et ordspill: «He chose badly? He was chosen, it seems to me. If others have their will Ann hath a way». Anne dukker også opp i Hubert Osbornes The Shakespeare Play (c.1911) og oppfølgeren The Good Men Do (1917), som dramatiserer et møte mellom Anne som nylig enke, og sin påståtte gamle rival for Williams kjærlighet «Anne Whatley». Anne blir fremstilt som et troll i det første skuespillet, og som hånlig mot sin tidligere rival i det siste. Et kjølig forhold blir også fremstilt i Edward Bonds skuespill Bingo (1973), om Shakespeares siste dager.
The World's Wife, en diktsamling av Carol Ann Duffy, inneholder en sonnette med tittel Anne Hathaway som er basert på et avsnitt fra Shakespeares testamente som omhandler hans «second-best bed». Duffy velger seg synet at dette ville ha vært deres ekteskapsseng, og slik et memento om deres kjærlighet, ikke en fornærmelse. Anne minnes deres elskov som en form for romantikk og drama, som i motsetning til den prosa som ble skrevet på den beste sengen som ble brukt av gjester: «I hold him in the casket of my widow's head / as he held me upon that next best bed». Parets seksuelle eventyr på sengen blir også beskrevet i Robert Nyesnovelle Mrs. Shakespeare: the Complete Works, som utgir seg for å være Annes autobiografiske minner.
Kortfortellingen Winter's Tale av Connie Willis, som kombinerer faktaopplysninger om Anne Hathaway med en fiktiv identitetsteori om Shakespeare, karakteriserer også forholdet som kjærlig og den testamentære gaven av sengen som romantisk signifikant.
Gjennom sin langvarige soloforestilling, Mrs. Shakespeare, Will's First and Last Love (1989), har kanskje den amerikanske skuespiller og forfatter Yvonne Hudson det mest konstante og evolverende forholdet med både den historiske og dramatiske Anne Hathaway. Hun fremstiller Anne og Shakespeare som at de vedlikeholder et vennskap på tross av de utfordringene som er iboende for deres lange adskillelse og tragedier. Ved å grave i tidlig og nylig forskning og de samlede verker er Hudson enig i at bevis for parets gjensidige respekt fremstår tydelig i skuespillene og sonnettene, sammen med støtte for forfatterens forelskelser og muligens utenomekteskapelige forhold. Hudson velger seg også et positivt syn på den testamentære gaven av sengen, og at «it may have been only here that I possessed William». Mrs. Shakespeare utforsker realitetene i å holde hus uten en ektemann samtidig som hun tar kunstneriske friheter. Dette tillater Anne å ha i det minste en landsens kones forståelse for sin utdannede manns arbeid, siden hun siterer sonnetter og monologer for å fremstille sine følelser.
Skuespillet Shakespeare's Will fra 2005, av den kanadiske forfatteren Vern Thiessen, er i en lignende form. Det er et soloskuespill som fokuserer på Anne Hathaway på den dagen mannen begraves.
Den romantiske komedien Shakespeare in Love gir et eksempel på det negative synes, og fremstiller ekteskapet som så kaldt og kjærlighetsløst at Shakespeare må flykte til London for å finne kjærlighet.
Germaine Greers bok, Shakespeare's Wife, ble utgitt i 2000.
Anne Hathaways hytte
Anne Hathaways barndom ble tilbragt i et hus nært Stratford i Warwickshire, England. Selv om det ofte blir kalt en hytte er det i virkeligheten et romslig tolvroms hus, med flere soverom, og nå omgitt av betydelige hageverk. Gården var kjent som Newlands Farm på Shakespeares tid og hadde mer enn med mark tilknyttet. Som i mange hus fra den perioden har det flere piper for å spre varmen jevnt gjennom huset om vinteren. Den største pipen ble brukt til å lage mat. Den har også synlig tømmerinnramming, et særtrekk ved arkitektur i Tudor stilen.
Etter at Annes far døde ble hytten eid av Annes bror Bartholomew, og forble i Hathaway familien til 1846, når økonomiske problemer tvang dem til å selge det. Det er nå eid og forvaltet av Shakespeare Birthplace Trust, og er nå åpen for besøkende som et museum.
Table Mountain
Table Mountain, eller Taffelberg, er et platåberg syd for Cape Town i Sør-Afrika. Fjellets høyeste punkt er Maclear's Beacon 1,086 meter over havet. Toppen av fjellet danner et 3 km langt platå.
Tafelberg er en populær turistattraksjon i Kappstaden. Ved bergets vestre side fører en taubane opp til platået.
Tafelberg er kjent for sin rike flora, og er fredet som en del av Cape Peninsula nasjonalpark, som igjen inngår i verdensarvområdet Cape floraregion. Det skal finnes 1470 ulike plantevekster på berget, hvorav mange er endemiske. Blant annet finnes det 250 ulike arter av tusenfryd. På fjellet finnes også mange ulike dyrearter, blant annet den besynderlige klippegrevlingen.
Stjernebildet Taffelberg har fått sitt navn fra fjellet.
Barbeyaceae
Barbeyaceae er en plantefamilie i roseordenen (Rosales). Den omfatter bare én slekt med kun én kjent art, Barbeya oleoides, som vokser i Somalia, Djibouti, Etiopia og Jemen. Arten er et tre som vokser i overgangen mellom lavere fjellskoger og buskterrenget i de tørre lavslettene på Afrikas horn og Den arabiske halvøy.
Brasiliansk tegnspråk
Brasiliansk tegnspråk, også kjent som «Libras» (fra «Língua Brasileira de Sinais») er et tegnspråk som benyttes av døve i Brasil. Tegnspråket er vel etablert, og flere ordbøker, instruksjonsvideoer og et antall artikler om språkets lingvistiske trekk har blitt utgitt. En sterk tegnspråklovgivning ble vedtatt av Brasils nasjonalkongress 24. april 2002, og er i ferd med å settes i praksis. Loven autoriserer bruken av Libras i utdannelse og myndighetstjenester.
LGT
LGT kan ha flere betydninger..
Kalomoira
Kalomoira (Καλομοίρα med greske bokstaver; født Marie Carol Sarantis, 31. januar 1985, West Hempstead, New York, USA), også kjent som Kalomira eller K-Moira, er en gresk-amerikansk sanger, kjent i Hellas og på Kypros.
Hun var med i Eurovision Song Contest 2008, der hun kom på en 3.-plass.
Raga Rockers (album)
Sporliste
Alle sanger er skrevet av Michael Krohn, unntatt hvor annet står.
Vestre Bærum Sportsfiskere
Vestre Bærum Sportsfiskere er en sportsfiskeforening i Bærum med 500 medlemmer. Sportsfiskerforeningen ble etablert torsdag 28. mai 1936. På det første møtet 9. juni 1936 tegnet det seg 22 medlemmer.
VBS driver Hamang klekkeri i samarbeid med Bærum kommune.
Linje 5 (St. Petersburgs metro)
Linje 5 eller Frunzensko-Primorskaja-linjen (russisk: ) er den nyeste linjen på St. Petersburgs metro, åpnet i 2008. Planleggingen av linjen startet på 1980-tallet, og byggingen startet i 1987, men Sovjetunionens fall førte til problemer med finansieringen. Strekningen sør for Sadovaja, og strekningen nord for Sadovaja ble i første omgang bygget ut som en forlengelse av linje 4. Først 20. desember 2008 ble linjen skilt ut som en egen linje.
Grensestatene
Grensestatene under den amerikanske borgerkrigen var de fem slavestatene Delaware, Kentucky, Maryland, Missouri og Vest-Virginia som grenset til en fristat og var del av Unionen. Alle unntatt Delaware grenset til stater som hadde sluttet seg til Konføderasjonen. I Kentucky og Missouri var der både unionsvennlige og konfødererte regjeringsfraksjoner. Vest-Virginia ble dannet i 1863 av de nordvestlige fylkene i Virginia som rev seg løs fra Virginia etter at staten erklærte sin løsrivelse fra Unionen. Alle slavestater (unntatt Sør-Carolina) bidro med styrker både til Konføderasjonen og Unionen, men splittelsen var mer alvorlig i disse grensestatene hvor menn fra samme familie ofte endte opp med å kjempe på hver sin side.
Med geografiske, sosiale, politiske og økonomiske forbindelser til både nord og sør, var grensestatene kritiske for krigens utgang og er fremdeles den kulturelle grensen som skiller nord fra sør. Etter rekonstruksjonen innførte de fleste grensestatene Jim Crow-lovene som minnet om dem som ble innført i sør. I nyere tiår har noen av dem (særlig Delaware og Maryland) blitt mer nordlige i politikk, økonomi og sosialt, mens andre (særlig Kentucky og Vest-Virginia) har en sørlig livsstil.
Lincolns Emansipasjonserklæring i 1863 var laget som et tiltak i krig og gjaldt bare territoriene som ikke allerede var under Unionens kontroll. Dermed gjaldt den ikke grensestatene. Maryland og Vest-Virginia forandret selv sin grunnlov for å avskaffe slaveriet. Slaveriet i Kentucky, Missouri og Delaware (i tillegg til restene av slaveri i Vest-Virginia og New Jersey) ble ikke avskaffet før ratifiseringen av det trettende grunnlovstillegget.
Delaware
Begge kamrene i Delawares generalforsamling forkastet løsrivelse med stort flertall. I representantenes hus var avstemning enstemmig.
Maryland
Lovforsamlingen i Maryland forkastet løsrivelse i 1861, og guvernør Thomas Hicks stemte mot den. Flere av representantene i lovforsamlingen, i tillegg til borgermesteren og politisjefen i Baltimore som støttet løsrivelse, ble som resultat av unionsarméens tunge tilstedeværelse i staten og at Abraham Lincoln suspenderte habeas corpus, arrestert og fengslet av Unionens myndigheter.
Siden Virginia rev seg løs, måtte Unionens styrker reise gjennom Maryland for å nå nasjonens hovedstad Washington, DC. Hadde Maryland også sluttet seg til Konføderasjonen, ville Washington vært helt omringet. Maryland bidro med styrker til både Unionens (60 000) og Konføderasjonens (25 000) arméer.
Maryland ble ikke påvirket av Emansipasjonserklæringen siden delstaten ikke hadde revet seg løs, det var kun delstater som hadde gjort opprør som falt inn under lovgivningen. Maryland vedtok en ny delstatsgrunnlov i 1864 som forbød slaveri og dermed avskaffet slaveri i staten.
Kentucky
Kentucky var strategisk viktig for Unionens seier i borgerkrigen. Lincoln sa at «jeg tror at å miste Kentucky er nesten det samme som å miste alt. [Dersom] Kentucky er borte, kan vi ikke holde Missouri, eller Maryland. Med alle disse mot oss, og jobben foran oss er for stor for oss. Vi kunne like godt ha godt med på deling umiddelbart, inkludert overgivelsen av denne hovedstad». Washington var omringet av slavestatene Virginia og Maryland. Han skal videre ha sagt at han håpet å ha Gud på sin side, men han måtte ha Kentucky.
Kentucky løsrev seg ikke, men en fraksjon, kjent som Russellville-konvensjonen, dannet Kentuckys konfødererte regjering som ble anerkjent av Konføderasjonen som medlemsstat. Kentucky var representert med den sentrale stjernen i det konfødererte militærflagget.
Missouri
Missouri sendte menn, generaler og forsyninger til begge sider, hadde sin stjerne på begge flagg, delstatsregjeringer som representerte hver sin side og opplevde en nabo-mot-nabo krig internt i staten i den større nasjonale krigen.
På slutten av borgerkrigen hadde Missouri avgitt nesten 110 000 soldater til unionshæren og rundt 40 000 til den konfødererte hæren. Der var slag og trefninger i alle områder av staten fra grensene til Iowa og Illinois i nordøst til kantene i sørøst og sørvest å grensen til Arkansas. Med mindre trefninger og aksjoner var det over 1200 forskjellige kamper i Missouri. Bare Virginia og Tennessee hadde flere sammenstøt innenfor delstatsgrensene.
Det største slaget i krigen vest for Mississippi-elva var slaget ved Westport ved Kansas City i 1864.
Vest-Virginia
Vest-Virginia ble dannet og lagt til Unionen som et direkte resultat av borgerkrigen. I begynnelsen av krigen drev unionsstyrker under George B. McClellan vekk de konfødererte forsvarerne og frigjorde i praksis unionistene i de nordvestre fylkene i Virginia slik at de kunne etablere deres egen regjering gjennom Wheeling-konvensjonen. Vest-Virginia fortsatte å være målet for konfødererte raid, selv etter opprettelsen av den nye staten. Raidene fokuserte både på forsyninger til den konfødererte hæren, men også angrep på den viktige Baltimore and Ohio Railroad som forbandt nordøst med Midtvesten. Geriljakrigføring herjet også den nye staten, særlig i de østlige Allegheny-fylkene hvor lojaliteten var mye mer delt enn i unionistenes nordvestre del av staten.
Hypsilophodon
Hypsilophodon er en planteetende dinosaurart som levde i tidlig kritt og som tilhører ornithopodene.
Eldre studier har gitt opphav til mange misforståelser om Hypsilophodon: at den kunne klatre i trær, ble pansret, var opptil 2.3 meter lang og ble også funnet utenfor of Wight. I løpet av de siste tiårene ny forskning har etter hvert vist seg at dette er feil.
Chitignano
Chitignano er en kommune i provinsen Arezzo i regionen Toscana i Italia, cirka 20 km nord for byen Arezzo og 50 km øst for Firenze. Den grenser til kommunene Caprese Michelangelo, Chiusi della Verna og Subbiano. Kommunen har disse stedene (frazioni) utenfor landsbyen: Rósina og Taena.
Kommunen og landsbyen Chitignano ligger i bratt terreng. I landsbyen ligger et hotell, butikker, rådhus, skole, politistasjon, kirken Pieve dei Santi Vincenzo e Pietro og museet Museo della Polvere da Sparo e del Contrabbando. Fra landsbyen er det 6 km ned til byen Rassina i bunn av Casentinodalen, med jernbanestasjon.
Kommunens areal er 14,7 kvadratkilometer og folketallet var 914 ved utgangen av 2012 og 994 i 2004. Antall fødte i 2012 var 6 og antall døde var 15.
La Calmette i Frankrike er vennskapsby fra 1992.
The American Practical Navigator
The American Practical Navigator eller Bowditch, opprinnelig skrevet av Nathaniel Bowditch er et oppslagsverk og en lærebok i navigasjon, meteorologi, oseanografi og har tabeller og oversikter over uttrykk nyttig for sjøfolk. Boken ble opprinnelig utgitt i 1802 og senere oppdatert og ble i 1866 overtatt av USAs hydrografiske institutt. Boken oppdateres og trykkes fremdeles, men kan også lastes ned fritt fra en rekke nettsteder. Boken anses som den offisielle lærebok for USAs marine og er slik sett en amerikansk maritim institusjon.
Collection (album)
Collection er en samleplate utgitt med Claudia Scott i 2005.
Civitella in Val di Chiana
Civitella in Val di Chiana er en kommune i Provinsen Arezzo i den italienske regionen Toscana.
Patto Segni
Patto Segni («Segnipakten», PATTO) var et kristeligdemokratisk, liberalt og sentrumsorientert politisk parti i Italia. Partiet ble grunnlagt i 1993, som et resultat av en splittelse i Alleanza Democratica og som en videreføring av Popolari per la Riforma, en gruppe som brøt ut av Democrazia Cristiana i 1992 og som deltok i kampanjen for å endre partisystemet fra forholdstallsvalg til et system som lå nærmere flertallsvalg. Partiets leder var Mario Segni.
Partiet stilte til valg i 1994 sammen med Partito Popolare Italiano i valgalliansen Patto per l'Italia (Mario Segni var statsministerkandidat for denne sentrumsalliansen).
Patto Segni fikk 4,7 % av stemmene og 13 deputerte, men delte seg raskt etter valget i mange fraksjoner, hvorav noen (Alberto Michelini og Giulio Tremonti, sluttet seg til Forza Italia.
Ved regionalvalgene i 1995 dannet Patto Segni en liste under navnet Patto dei Democratici sammen med Socialisti Italiani og Alleanza Democratica og oppnådde de fleste steder mellom 3 og 6 %, med unntak av Abruzzo (6,7 %) og Molise (9,2 %).
Ved valget i 1996 var Patto Segni en del av listen Rinnovamento Italiano og fikk valgt kun fem deputerte og en senator (Carla Mazzuca). Unione Democratica per la Repubblica med Francesco Cossiga og Clemente Mastella, trukket til seg noen tidligere radikale fra Forza Italia og mistet mange av sine mer venstreorienterte til I Democratici, dannet Mario Segni en fellesliste med Alleanza Nazionale ved Europaparlamensvalget i 1999. Kun Segni selv ble valgt inn.
I 2003 ble partiet omdannet til Patto dei Liberaldemocratici.
1558 Järnefelt
1558 Järnefelt er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaget 20. januar 1942 av Liisi Oterma i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter den finske astronomen Gustaf Järnefelt.
Alexandre Millerand
Alexandre Millerand (født 10. februar 1859 i Paris, død 6. eller 7. april 1943 i Versailles) var en fransk politiker tilhørende sosialistpartiet. Han var president i Frankrike fra 23. september 1920 til 11. juni 1924. Da hans forgjenger, Deschanel, måtte trekke seg fra embetet, kom Millerand fram som en kompromisskandidat mellom de to store blokkene i parlamentet; Bloc National og Bloc des gauches. Millerand utnevnte Georges Leygues, en politiker med en lang karriere i politikken, til statsminister og prøvde å øke makten til presidentembetet. Millerand ble anklaget for å favorisere konservative og gå imot den nøytraliteten franske presidenter tradisjonelt hadde. I 1924 trakk Millerand seg fra embetet etter en økende konflikt med parlamentet. Gaston Doumergue ble valgt til å erstatte Millerand.
Liv og virke
Millerand vant tidlig anseelse som advokat, blant annet for sitt energiske forsvar av noen streikeledere i 1883. I 1883–88 var han medarbeider i Georges Clemenceaus avis La Justice og ble i 1884 medlem av Paris' byråd og i 1885 av Frankrikes deputertkammer. Der sluttet han seg til ytterste venstre. I kammeret, samt i sin avis, La Voix, som han etablerte i 1889, bekjempet Millerand energisk boulangismen. Som deputert gjorde han seg særlig bemerket for sine innlegg i sosiale spørsmål.
På 1890-tallet var han publisistisk aktiv som hovedredaktør, først for avisen La Petite République og deretter for La Lanterne. I disse avisene førte han en heftig kamp mot storfinansen i Paris og dennes innflytelse på fransk politikk. Med tiden gled han over fra borgerlig sosialpolitisk radikalisme til kollektivisme og sosialisme. Han nedla store bestrebelser i forsøk på å forene de sosialistiske gruppene i deputertkammeret.
Minister
I juni 1899 gikk Millerand inn som handelsminister i Pierre Waldeck-Rousseaus ministerium. Dette ble sterkt misbilliget av de revolusjonære sosialistene. Særlig fordi Millerand, selv om han var sosialist, dermed ble kollega med den hatede krigsminister general Gaston de Galliffet på grunn av sin hardhet mot kommunardene i 1871. Som minister viet Millerand seg energisk til praktiske reformer på handelsmarinens og den tekniske undervisningens områder, drev gjennom opprettelsen av arbeidsråd bestående av representanter både for arbeidere og arbeidsgivere, for fredelige løsninger av arbeidskonflikter, og han fikk i stand regelmessig kontakt mellom statens fabrikkinspektører og arbeidernes fagforeningsstyrer.
Et forslag av Millerand vedrørende omfattende utvikling av Frankrikes kanalsystem og havnebygninger ble gjennomført først i 1903 (han gikk av med den øvrige regjering i juni 1902), og Millerand var også som minister initiativtaker til lovstiftningen om alderspensjon som i 1905 omsider vant parlamentets bifall.
I januar 1912 ble Millerand krigsminister i ministeriet Raymond Poincaré. På denne posten fremmet han særlig det militære flyvesens oppsving og samarbeidet mer tillitsfullt enn tidligere med radikale ministre fra den høyere hærledelsen, likesom han også øket arméens popularitet i de store bredder av folket. Han gikk av fra krigsministerposten i Poincarés ministerium noen dager før presidentvalget i januar 1913 som følge av heftige angrep mot ham i den ytterste venstres pressen i anledning av en sak om en forfremmelse.
Etter krigen
Kort etter første verdenskrigs utbrudd ble han 25. august 1914 atter krigsminister, og forbedret som sådan den franske armes utrustning betraktelig. Han gikk av i oktober 1915 med ministeriet René Viviani og tok i den gjenstående krigstiden del i parlamentets forhandlinger.
Han ble i mars 1919 som generalkommissær, styringsmann over de gjenvunne provinser Alsace og Lorraine. På denne posten omorganiserte han blant annet Strasbourgs universitet og forberedte en utvidelse av byens elvehavn, men unnvek alt for brå uniformitetstiltak innen forvaltningen.
Under valgkampanjen i 1919 hadde Millerand vesentlig andel i tilkomsten av Bloc National, og ved Clemenceaus avgang i januar 1920 overtok han Clemenceaus stilling som statsminister. Ved skadeserstatningsspørsmålets behandling var overenskomsten i Spa i juni samme år Millerands største fremgang.
Republikkens president
Da Paul Deschanel av helsegrunner måtte fratre, ble Millerand 23. september samme år valgt til republikkens president. Han hadde på forhånd gikk til kjenne at han ikke betraktet denne posten som utelukkende av dekorativ natur, men aktet å gjøre bruk av sine lovgitte fullmakter i intimt samarbeide med sine ministre.
Den 14. juli 1922 klarte Millerand å unnslippe et drapsforsøk utført av Gustave Bouvet, en ung fransk anarkist.
Også på det utenrikspolitiske området spesielt har han mer enn én gang som president forsøkt å gjøre sin mening gjeldende, og på venstresiden beskyldte man ham for å ha innblandet seg i partistriden i valgstriden i 1924.
Så etter Poincarés avgang ønsket ikke den seirende Bloc des gauches å samarbeide med Millerand i regjeringen, og da han ikke klarte å få i stand noe ministerium med parlamentarisk majoritet, følte han seg tvunget til den 11. juni under overgangsministeriet Frédéric François-Marsal, å tilkjennegi sin avgang. Han fremholdt samtidig i et manifest at venstreblokkens krav om hans avgang stred mot forfatningens bokstav og ånd og utgjorde et farlig prejudikat.
Senator
Han ble kort etter valgt til Senatet, uten imidlertid å igjen kunne spille noen betydelig politisk rolle. I årene 1925–1927 var han senator for departementet Seine; 1927–1943 for departementet Orne.
Legesteinkløver
Legesteinkløver (Melilotus officinalis) er en ett- til toårig plante i slekten steinkløvere i erteblomstfamilien.
Planta blir 30 til 150 cm høy og blomstrer fra juli til september med gule små blomster i lange smale klaser som ut fra bladhjørnene. Stenglene er høye, kantige og forgrenet. Bladene er sme og tretallige og tannete. Frøbelgen er gulbrun og blir tre til fem mm tjukk
Legesteinkløver er ganske sjelden i Norden, men trives på åpen næringsrik grusmark som f. eks ved veikanter.
The Open Championship
The Open Championship, uoffisielt også kalt British Open, er det eldste av de fire store mesterskapene i golf. Hvert år arrangeres turneringen av en velrenommert golfklubb i Storbritannia, men den administreres imidlertid alltid av Royal & Ancient Golf Club of St. Andrews. Den spilles alltid på en linksbane.
The Open spilles i juli som årets siste major. Turneringen har hatt offisiell status på PGA-touren siden 1995, som betyr at pengepremiene inngår på PGA-tourens pengeliste. I tillegg har alle turneringene før denne datoen blitt klassifisert som seire på PGA-touren med tilbakevirkende kraft, og listen over spillere med flest seire er blitt justert tilsvarende. Europatouren har alltid anerkjent The Open som en offisiell turnering.
Historie
The Open ble avholdt første gang 17. oktober 1860 på Prestwick Golf Club i Skottland. Åpningsturneringen var begrenset til profesjonelle spillere, og trakk til seg åtte golfere som spilte tre runder på Prestwicks dengang 12-hullsbane på én enkelt dag. Willie Park sr. vant med 174 slag, og slo dermed favoritten Tom Morris sr. med to slag. Året etter ble mesterskapet åpnet for amatører, og åtte av dem deltok, i tillegg til 10 profesjonelle.
Opprinnelig var vinnerens trofé et rødt lærbelte med sølvspenne, kalt The Challenge Belt. Det var ingen pengepremie de tre første årene. I 1863 ble det etablert et premiefond på 10 pund, som ble delt mellom den andre, tredje og fjerde beste profesjonelle spilleren, mens vinneren fortsatt bare fikk beholdte beltet i et år. I 1864 vant Tom Morris sr. den første vinnerpotten på 6 pund. Mesterbeltet ble avskaffet i 1870 da Tom Morris jr. fikk beholde det etter å ha vunnet mesterskapet tre ganger på rad. Det ble deretter erstattet av dagens trofé, pokalen The Claret Jug.
Prestwick Golf Club administrerte The Open fra 1860 til 1870. I 1871 samtykket klubben i å organisere turneringen i samarbeid med R&A og The Honourable Company of Edinburgh Golfers. I 1892 ble den fordoblet i lengde fra 36 til 72 hull, det vil si fire runder med det som da var blitt standard 18 hull. Samme år nådde premiefondet 100 pund. På grunn av det økende antallet deltagere ble det i 1898 innført cut etter to runder. I 1920 ble ansvaret for mesterskapet overført i sin helhet til R&A.
De første vinnerne var alle skotske profesjonelle golfere, som på den tiden arbeidet som greenkeepere, køllemakere og caddies for å spe på de beskjedne gevinstene fra turneringer. The Open har alltid vært dominert av profesjonelle, og amatører har kun tatt seks seire, alle mellom 1890 og 1930. Den siste av disse var Bobby Jones' tredje seier i The Open, som del av hans grand slam. Jones var en av fire amerikanere som vant The Open mellom første og andre verdenskrig – den første var Walter Hagen i 1922. Disse amerikanerne samt den franske vinneren i 1907, Arnaud Massy, var de eneste vinnerne som ikke var fra Skottland eller England frem til 1939.
Den første vinneren etter andre verdenskrig var amerikaneren Sam Snead i 1946. I 1947 vant Fred Daly fra Nord-Irland. Mens det har vært mange skotske og engelske vinnere, er Daly fortsatt den eneste vinneren fra øya Irland, og ingen walisere har noensinne vunnet. Ellers var mesterskapet i etterkrigsårene dominert av vinnere fra det britiske Samveldet, da sydafrikaneren Bobby Locke og australieren Peter Thomson sammen vant ni av elleve mesterskap fra 1948 til 1958.
Nicklaus' seire i The Open kom i 1966, 1970 og 1978. Totalsummen på tre seire er faktisk ikke spesielt bemerkelsesverdig – Nicklaus vant hver av golfens tre andre majors flere ganger. Nicklaus var imidlertid svært dominerende gjennom hele 1960- og 1970-tallet. Han endte blant de fem beste 16 ganger, inkludert 7 andreplasser. Han innehar rekordene for flest runder under par (61) og flest totalsummer under par (14). På Turnberry i 1977 var Nicklaus innblandet i en av de mest berømte matchene i golfens historie, da hans duell med Tom Watson pågikk helt til siste slag før Watson gikk seirende ut av kampen for andre gang.
Watson vant The Open fem ganger, flere enn noen annen har siden 1950, men hans siste seier i 1983 markerte slutten på en periode med amerikansk dominans. De neste 11 årene var det kun én amerikansk vinner, mens de andre kom fra Europa og Samveldet. De europeiske vinnerne i denne perioden – spanjolen Seve Ballesteros, skotten Sandy Lyle (den første skotske vinneren på over 50 år) og engelskmannen Nick Faldo – var også lederskikkelser blant gruppen av spillere som fikk overtaket på amerikanerne i Ryder Cup på denne tiden.
I 1995 fikk The Open plass på PGA-tourens offisielle kalender. John Dalys seier samme år, som var en stor overraskelse selv om han hadde vunnet en major før, innledet en ny periode med amerikansk dominans. Tiger Woods tok sin første seier i The Open i 2000. I 2002 ble alle seire i The Open før 1995 retroaktivt anerkjent som seire på PGA-touren.
Kvalifisering
Startfeltet i The Open består av 156 spillere. Det er tre måter å kvalifisere seg på. Omtrent to tredeler av feltet består av ledende spillere som er direktekvalifisert. Resten av feltet består av spillere som kvalifiserer seg gjennom Local Qualifying og International Qualifying.
Det er nesten 30 måter å direktekvalifisere seg på. De viktigste er:
De andre kategoriene for direktekvalifisering sikrer at alle de store tourene er representert, og at det er noen amatørspillere med.
Baner
Fra 1860 til 1870 ble The Open organisert av og spilt på Prestwick Golf Club. Siden 1872 har turneringen alltid blitt spilt på et antall baner på omgang. I begynnelsen var det tre baner i turnus, nemlig Prestwick, St. Andrews og Musselburgh. I 1893 ble Royal St. George's og Royal Liverpool Golf Club invitert til å bli med i turnusen. Siden har flere andre klubber blitt med, mens noen få er sløyfet.
Det er ti baner i den nåværende turnusen:
Baner som ikke lenger er i turnus:
Fremtidige mesterskap:
Beijing–Tianjin Intercitybane
Beijing–Tianjin Intercitybane (forenklet kinesisk: 京津城际铁路, tradisjonell kinesisk:京津城際鐵路; pinyin: Jīng-Jīn chéngjì tiělù) er en 114 km lang høyhastighetsjernbane mellom Beijing og Tianjin i Kina. Den ble tatt i bruk 1. august 2008 fra den nybygde Beijing sørbanestasjon, og høyhastighetstogene som trafikkerer linjen med en topphastighet på 350 km/t er de raskeste konvensjonelle togene i verden.
AMV
AMV er en forkortelse for anime-musikkvideo. En AMV skal ikke mistolkes som en offisiell musikkvideo som for eksempel On Your Mark av Studio Ghibli. En AMV er en form for fanfiction hvor noen tar klipp fra en anime eller i enkelte tilfeller videospill og dubber det over med musikk eller noe annet. På animekonvensjoner blir det ofte holdt AMV-konkurranser. Mange av disse AMV-ene finnes på YouTube og Google Video.
Árpád
Under Árpád bosatte mange madjarer seg på den pannoniske slette. Dynastiet som stammer fra ham styrte de madjarske stammene og senere det ungarske kongedømmet fram til 1301. Árpád er en av de første personer nevnt i ungarsk historie, hovedsakelig i verker skrevet av Leo VI og Konstantin VII, og diverse muslimske kilder.
Biografi
Árpád var sønn av storhertug Álmos, leder av de madjarske stammene. Ifølge legenden ble Álmos drept under invasjonen av den pannoniske sletten, muligens i tråd med den khazanske skikken om å ofre sin leder. Etter Árpáds medhersker Kurszáns død i 904 gikk lederskapet i arv fra far til sønn helt til huset Árpáds slutt i 1301. Hans etterkommer Stefan I av Ungarn regnes som grunnleggeren av det ungarske kongedømmet.
I 894 inngikk Árpád og Kurszán en avtale med Leo VI om en allianse mot Simeon I av Bulgaria. Madjarene vant over bulgarerne våren neste år. Simeon I på sin side hadde inngått en allianse med petsjenegerne. Simeon I slo madjarerne i slaget ved Søndre Bug, og like etter angrep petsjenegerne madjarske områder, og tvang dem til å flytte vestover til den pannoniske slette, fra sitt tilholdssted kalt Etelköz, trolig mellom elva Don og Donau.
Árpád forsvinner fra skrevne kilder rundt år 907.
Tysse
Tysse er et vanlig stedsnavn på Vestlandet, og kan vise til:
Stedsnavnet var opprinnelig et elvenavn, trolig avledet av norrønt þuss, þurs med betydningen «tusse», «troll».
Tysse er også kjent som et etternavn/familienavn, se. f.eks.
Andre betydninger
John Clare’s Dream
John Clare's Dream er et musikkalbum med Claudia Scott, utgitt i 2006.
Erling Skjalgsson
Erling Skjalgsson (trolig født en gang mellom 960 og 975, død 1027 eller 1028) var herse og lendmann. Han var bosatt på den nordlige delen av Jæren, kanskje i dagens Sola kommune. Som svoger til Olav Tryggvason var Erling blant Norges mektigste menn.
Han er kun omtalt i et fåtall kilder, og ikke i noen skriftlige kilder fra hans egen samtid. Det kan være at noen av skaldekvadene om Erling Skjalgsson, er samtidige eller nær samtidige. Noen av kildene gir motstridende opplysninger.
Familie
Erlings familiebakgrunn er lite kjent. Morens navn er ukjent.
Theodoricus skrev omkring 1180 på latin: Erlingum videlicet filium Scialgs de Sola. Det kan oversettes som «Erling, sønn til Skjalg av Sola», eller som «Erling Skjalgsson av Sola». «de Sola» har blitt oversatt med «fra Sola», men her er det trolig mest rett å oversette det med «av Sola» slik de norrøne kildene gjør.
På 1230-tallet kalte Snorre faren for Torolv Skjalg. Ordet skjalg kan bety «skjeløyd». Det kan være at Snorre forsettlig ga feil opplysninger for å koble den norske kongefamilien til den danske Skjoldungætten.
Erling kan ha vært gift to ganger. Han hadde trolig datteren Ragnhild og kanskje også flere av de andre barna, i første ekteskap. Hvem som var Ragnhilds mor, forteller ikke kildene noe om.