cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venera 6
Når sonden nærmet seg Atmosfæren ble en kapsel på 405 kg sendt ut fra hovedfartøyet. Under satellittens nedstigning mot Venus' overflate ble en fallskjerm åpnet for å senke hastigheten. I 53 minutter, 16. mai 1969, ble data fra Venus' atmosfære returnert. Sonden landet ved 5 °S 23 °Ø. Romsonden bar også en medaljong med Sovjetunionens riksvåpen og et relieff for V.I. Lenin til nattsiden av Venus.
Mimsy Møller
Margaret Irene «Mimsy» Møller (født 2. november 1955 i Oslo) er en norsk pressefotograf, bosatt i Oslo.
Møller studerte fotografi og tysk litteratur ved Bennington College, Vermont, USA. Hun har arbeidet som fotograf i The Bennington Banner, Vermont og fotografert for United Press International i USA. I Norge arbeidet hun som pressefotograf i Dagsavisen (tidligere Arbeiderbladet) fra 1984 til 2022. Hun har markert seg blant «førstegenerasjons kvinnelige pressefotografer».
I 2006 vant hun 1. pris i klassen «Dagligliv i Norge» i pressefotografenes Årets Bilde-tevling. Møllers bilder er innkjøpt av Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design og representert i Robert Meyers samling. Møller er også innkjøpt og representert i Preus museum sin samling.
På 1980-tallet var hun aktiv i kvinne-fotogruppen Hera. Hun har også arbeidet i kvinneradioen RadiOrakel i Oslo. Møller er tilknyttet bildebyrået Samfoto i NTB.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2009/10 – Verdenscup 1 – 500 meter menn
Verdenscupåpning av sesongen 2009/10 i hurtigløp på skøyter for menn på 500 meter i Sportforum Hohenschönhausen i Berlin i Tyskland fredag den 6. november 2009. Samme distanse ble også gått på søndagen/den tredje dagen 8. november samme helg.
Det første 500 meter-løpet (fredag) ble vunnet av sørkoreanske Lee Kang-seok på 34,80 foran sin landsmann Lee Kyou-hyuk på andreplass og japanske Keiichiro Nagashima på tredjeplass. Gruppe B ble vunnet av sørkoreanske Mun Jun på 35,18 foran polske Maciej Ustynowicz på andreplass og amerikanske Shani Davis på tredjeplass.
Det andre 500 meter-løpet (søndag) ble vunnet av amerikanske Tucker Fredricks på 35,06 foran de to sørkoreanske løperne Lee Kang-seok på andreplass og Lee Kyou-hyuk på tredjeplass. Gruppe B ble vunnet av japanske Akio Ohta på 35,58 foran amerikanske Shani Davis på andreplass og kinesiske Wang Nan på tredjeplass.
Catas Altas
Catas Altas er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Etruskisk arkitektur
Etruskisk arkitektur er den form for bygningskunst som ble skapt av den etruskiske sivilisasjon mellom 800-tallet og 100-tallet f.Kr. Etruskerne ga varige bidrag til den italienske arkitekturen ved at deres byggekunst påvirket romerne, og via Romerriket ble den senere gjeldende for hele den vestlige sivilisasjon: «I sin eldre fase er den romerske kunst helt avhengig av etruskerne, ja, er i grunnen intet annet enn etruskisk kunst», i henhold til H.P. L'Orange.
Den etruskiske by
De første etruskiske landsbyer ble bygget med hytter med fire vegger, enten rektangulære eller runde, og med enkle tak i strå eller leire. Etruskiske byer var forskjellige fra andre italiske bosetninger ved at de ikke ble ordnet tilfeldig, men fulgte en presis økonomisk eller strategisk logikk. Eksempelvis var flere byer plassert på toppen av åskammer og små fjellknauser som ga strategisk kontroll over en stort land- eller sjøområde. Andre byer, som Veii og Tarquinius, oppsto på grunn av det fruktbare jordområdene som lå rundt. I motsetningen til de første etruskiske byene, som ble dannet slik at de progressivt kunne underlegge seg nabobyer fra italiske stammer, ble bosetningene etter år 500 f.Kr. omhyggelig valgt ut ikke bare for de militærtekniske og strategiske plasseringene, men også av de prestene som velsignet plasseringen.
Etruskiske byer ble planlagt, først ved å trekke et spor av to vinkelrette akser kalt cardo (nord-sør) og decumanus (øst-vest), deretter delt i fire områder som ble gjort til insulæ ved veger som gikk parallelt med cardo og decumanus. Denne nøyaktige byplanleggingen er fortsatt sett den dag i dag i noen byer i antikkens Etruria, og heller ikke kun for Etruria da ideen om en by basert på to vinkelrette veger var vanlig i Hellas og ble videreført av romerne i senere perioder for militærleirer og byer, eksempelvis Augusta Praetoria og Augusta Taurinorum, dagens Aosta og Torino.
Byene ble lukket inne og beskyttet av tykke murer som (med graver og templer) er den eneste gjenværende bevis på etruskisk steinarkitektur. Andre materialer som ble benyttet var leire, tuff, og sandstein; marmor var helt ukjent. Nettopp på grunn av at bygningsmaterialet i all vesentlighet besto av tre og soltørket tegl er alle etruskiske templer gått bortimot helt i oppløsning i århundrene etter, men er blitt rekonstruert ved bygningsfundamenter, rester av bygningenes terrakottakledning, tempelmodeller, og beskrivelser hos antikkens forfattere.
Ankomsten til byene gikk gjennom porter som det var vanligvis syv eller fire av, skjønt noen byer hadde fem, men hovedportene var i enden av decumanus og cardo. I begynnelsen var de enkle overliggere med dekkstein, men fra 400-tallet f.Kr. begynte etruskerne å benytte kunstnere og egne håndverkere og tørrbygget mur mellom store tuffblokker. Senere etruskiske byporter, slik som krumbuen i Volterra, ble ytterligere dekorert med friser og basrelieffer i hovedseksjonene som kronesteinene og de øverste nivåene.
Da romernes militære makt vokste ble de etruskiske byene etterhvert erobret og underlagt den romerske verden og mentalitet. I en ufordelaktig posisjon, økonomisk, sosialt, militært og politisk, ble de etruskiske byene redusert fra å være det pulserende hjertet i middelhavshandelen til å bli kun bosetninger for en etruskisk-romersk elite, noe som førte til at den selvstendige etruskiske arkitekturtradisjonen gikk mot sin avslutning.
Templer
Sammenlignet med de greske templene var cella («det lille kammer») hos etruskerne ofte delt opp i tre deler for ulike kultfigurer og var tilsynelatende aldri omgitt av søyler. Det var en dyp portal eller forstue foran og stundom omgitt av søyler på begge sider. Etruskisk templer var langt smalere enn grekernes tilsvarende doriske tempelstrukturer, men var til gjengjeld langt rikere dekorert med figurative akroterier på gavlfeltene, antefixer langs takskjegget, og med statuer på takryggen. Malt terrakotta ble omfattende benyttet både for å beskytte bygningsmaterialet og som dekorasjon.
Eksempler
I nærheten av det etruskiske sentrum i Viterbo ble en etruskisk festning som i dag er kalt for Acquarossa ødelagt en gang rundt 500 f.Kr. og aldri gjenoppbygd, og de etruskiske strukturer ble således bevart relativt uforstyrret, og siden utgravd av Det svenske instituttet i Roma. Husenes vegger var ulike konstruksjoner, noen bygget av høvlete blokker av vulkansk tuff, noen bygget av soltørket murstein med trepåler og bjelkeverk som dannet en form for delvis konstruksjon i tre, og en del av flettverk og mørtel hvor kvister flettet sammen ble dekket med leire.
Husplanene var fra to eller tre rom på en rekke med en inngang som normalt lå på langsiden enten i nærheten av rommets sentrum eller på bakveggen. Kammergravene som var hogd ut av fjellet ble bygget i samme tidsrom og viste nær analogi til disse hustypene. Dekorative arkitektoniske innslag av terrakotta som ellers har vært assosiert til tempelbygg ble funnet i Acquarossa: akroterion, malte taksteiner og antefixer.
Etruskiske arkitektoniske trekk var for kostbare for Roma å bevare som en ren innflytelse. Den eldste muren i Roma, datert til tidlig monarki, er bygd i en stil kalt opus quadratum etter blokker med fire sider. Denne stilen var i bruk i Sutri, Falerii, Ardea, og Tarquinia.
I tillegg til deres spesielle vegger hadde etruskerne kloakk og avløpssystem som var omfattende i alle etruskiske byer. Den store kloakken, cloaca maxima, i Roma er etruskisk. De tidligst daterte romerske vegene, dikene, avløpskanaler og dreneringsgrøfter var også etruskiske. Viktigere var det at etruskerne brakte buehvelvingen til Roma, både tønnebue og utkraget bue som en ser i porter, bruer, avbildet i tempelfasader og hvelvede passasjer.
Hjemmene ble også bygd i etruskisk stil: en firkantet rekke av rom rundt en åpen gårdsplass. Taket var en type kalt cavoedium tuscanicum: to parallelle bjelkeverk krysset i en retning med takbjelker som ble hengt i rette vinkler.
Gravarkitektur og dekorasjon
Etruskiske graver og gravanlegg har blitt bevart for ettertiden ved at de var konstruert i stein. I den etruskiske religionen er mennesket svakt og betydningsløs i livet, og krevde koselige og familiære omgivelser for å tilbringe etterlivet sammen med sine personlige gjenstander fra livet før døden. Dette forklarer den omsorg som nekropolisene, gravlundene, ble bygget og det faktum at de etruskiske maleriene som er blitt bevart er utelukkende i en sammenheng knyttet til døden og graven. Veggene i gravene, fresko, ble malt med friske og livlige farger, som i noen tilfeller etterlignet himmelhvelvingen eller scener fra dagliglivet i kontrast til mørket, symbolet på den åndelige døden. Nekropolis var hovedsakelig plassert utenfor bymurene, men orientert parallelt til gaten cardo eller decumanus. Av den grunn er etruskiske gravsteder en meget betydningsfull kilde, historiografisk, da de tillater oss å se etruskernes dagligliv, tro og vaner på en måte som ikke ville ha vært mulig ut ifra en skrevet tekst alene.
Hypogeumgraver
Hypogeer ble konstruert helt og holdent under jorden eller bygget på innsiden av naturlige og eksisterende hulrom som grotter, huler og ligenden. Den best kjente eksempelet på denne typer er Hypogeum til volumniene, lokalisert i byen Perugia og utforsket i 1840. Denne typen katakombe ble dannet via en bratt nedgang av trapper som ledet direkte inn i et forværelse, enten som enkeltgrav eller inn i grupper som ble nådd via korridorer. Det er antatt at denne gravtypen ble reservert for personer av særlig høy sosial posisjon, spesielt politikere, soldater og prester.
Aediculagraver
Aedicula ble bygget direkte i åpent lende, teoretisk ble de bygget i form av miniatyrtempler, men i praksis ble de modellert som de tidligste etruskiske hjemmene. I etruskisk forestilling var tempelets utforming meget betydningsfullt og representerte det mellomliggende punktet for den dødes reise fra livet til døden, en form for siste etappe på reisen til etterlivet. Det beste bevarte eksempelet er Bronzetto dell'Offerente i Populonia.
Tumulusgraver
Tumulus var dekket av hauger av jord for å skape en kunstig ås, ikke ulikt norske gravhauger i nordisk jernalder og tilsvarende megalittaldergravbygg i resten av Europa. Hver av disse, som hypogeumgravene, er i ulike dimensjoner i henhold til den avdødes sosiale posisjon og plassering i samfunnet. De er vanligvis sirkelformet. Det beste bevarte eksempelet er «Tomba dei Rilievi» som ligger innenfor nekropolis i Banditaccia, i nærheten av Cerveteri.
Bruddet med tradisjonen
Etterhvert som de siste etruskiske byene ble erobret av Romerriket i løpet av 100-tallet f.Kr. og den etruskiske sivilisasjonen ble opptatt og absorbert i den romerske ble deler av den etruskiske kulturen opptatt og videreført av den romerske. Som helhet førte den romerske erobringen til at ikke bare den etruskiske siviliasjonen forsvant, men også at kulturen med dens kunstneriske og håndverksmessige tradisjon ble brutt.
En annen grunn til at den etruskiske arkitekturen forsvant var en endring i byggematerialene som fikk en fundamental innvirkning på romersk arkitektur. En ny støpemasse, ganske lik moderne tids betong, som ble oppfunnet på republikansk tid, besto av ulike mindre stein, bruddstein, teglfragmenter som ble bundet sammen ved hjelp av kalk, og dette avviklet tidligere tiders byggteknikk med klinverk eller soltørket tegl.
Eksterne lenker
Etruscan civilization Art étrusque Arte etrusca
Glade blålys
Glade blålys er et musikkalbum med Åge Magnussens figur Pelle Politibil, utgitt i 1995.
Sporliste
Disk 2 (instrumentalversjoner)
Rastböle metrostasjon
Rastböle (finsk: Rastila) er en stasjon på Helsingfors metro. Den åpnet 31. august 1998.
Sergey Shakimov
Sergey Shakimov (født 17. januar 1972) er en kasakhstansk judoka.
Han representerte Kasakhstan under Sommer-OL 2000 i Sydney, der han ble utslått i første runde.
Emma Moffatt
Emma Moffatt (født 7. september 1984) er en australsk triatlet. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ikke fullførte. Hun tok bronse under Sommer-OL 2008.
Nordsjö metrostasjon
Nordsjö (finsk: Vuosaari) er en stasjon på Helsingfors metro. Den åpnet 31. august 1998. Det er den sørlige endestasjonen for Helsingforsmetroen.
Rigmor Dam
Rigmor Dam (født 18. desember 1971 i Tórshavn) er en færøysk kommunikasjonsrådgiver, journalist og politiker (Jv.). Hun var medlem av det færøyske Lagtinget 2011–2019 og Færøyenes kulturminister 2015–2019.
Liv og virke
Hun er datter av Durita og Bergur P. Dam. Farfaren er den tidligere, sosialdemokratiske statsministeren Peter Mohr Dam, mens tidligere statsminister Atli Dam og tidligere minister Helena Dam á Neystabø, også sosialdemokrater, er hennes farbror og kusine. Rigmor Dam er gift med forfatter Arnbjørn Ó. Dalsgarð, som hun har tre barn med.
Hun vokste opp i både Tórshavn og København. Hun har studentereksamen fra Føroya Studentaskúli fra 1991, lærerutdannelse fra Blaagaard Statsseminarium fra 1998 og årsstudium i journalistikk og samfunnsvitenskap fra henholdsvis Danmarks Journalisthøjskole og Roskilde Universitetscenter. Dam underviste i folkeskolen i Tórshavn frem til 2005. Fra 2006 til 2010 var hun journalist ved et mediehus i Tórshavn, hvor hun for det meste arbeidet for dagsavisen Sosialurin. I 2010 ble hun ansatt som kommunikasjonsrådgiver i fagforbundet for offentlig ansatte på Færøyene.
Dam begynte sitt politiske virke i Sosialistiskt Ungmannafelag. Mens hun studerte i København, var hun redaktør i Oyggjaskeggi, et tidsskrift for færøyske studenter. Hun har hatt styreverv i kvinnebevegelsen på Færøyene. Dam har vært innvalgt på Lagtinget siden 2011. Hun var nestformann i Lagtingets velferdskomité og medlem av kulturkomiteen fra 2011 og frem til regjeringsdannelsen i 2015, da hun ble kulturminister. Hun trakk seg som kulturminister i januar 2019 etter store budsjettoverskridelser ved skoleutbyggingen i Marknagil i Tórshavn – det hittil største byggeprosjektet på Færøyene.
Lachlan
Lachlan er et skotsk og engelsk mannsnavn. Navnet er i dag mye brukt i Australia og New Zealand, men er nokså uvanlig i andre land. Navnet betyr «nordmann».
Etymologi
Lachlan har opprinnelse i det gæliske navnet Lachlann, som igjen er avledet av det eldre gæliske navnet Lochlann. Navnet var opprinnelig et skotsk kallenavn på personer fra Norge. I Skottland ble Norge omtalt som land of the lochs («innsjø-landet»), eller lochlann.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Catas Altas da Noruega
Catas Altas da Noruega er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
PGA Championship 1971
PGA Championship 1971 ble arrangert på PGA National Golf Club i Palm Beach Gardens, Florida i USA i 1971.
Den egyptisk-osmanske krig (1831–1833)
Den egyptisk-osmanske krig i 1831-1833, også kalt Den første orientalske krisen, Den første egyptisk-osmanske krig, Den første tyrkisk-egyptisk krig eller Den første syriske krig var en væpnet konflikt mellom Det osmanske rike og herskeren over Osmansk Egypt, Muhammad Ali av Egypt Om kontrollen over de osmanske provinsene (vilâyet) Syria og Aleppo, da Muhammad Ali krevde disse som en gjenytelse for den assistansen han hadde gitt Det osmanske rike på Kreta under Den greske selvstendighetskrigen.
Bakgrunn
Den greske selvstendighetskrigen ble en forløper til denne krigen, da Egypt, som formelt sett var en del av Det osmanske rike på denne tiden, ble tilkalt av den osmanske sultan om å sende militære styrker for å støtte osmanene. Grekerne klarte ikke å forhindre at Kasos og Psará ble erobret og ødelagt i 1824, eller at den egyptiske hæren gjorde landgang ved Methoni, da grekerne var plaget av indre strid og finansielle vanskeligheter til å holde flåten i konstant beredskap.
Til tross for greske seirere ved Samos og Gerontas, var den greske revolusjonen truet av sammenbrudd fram til de vestlige stormaktene intervenerte og slo de osmanske og egyptiske flåtene ble slått i slaget ved Navarino av en felles engelsk-russisk-fransk flåte 20. oktober 1827.
Osmanene ble også slått to år senere av russerne, og heller ikke da ble Muhammad Ali gitt de områdene han var blitt lovet for å gi sin støtte til osmanene i krigen.
Kampene
Rasende over løftebruddet sendte Muhammad Ali sine hærstyrker inn i Syria under ledelse av sin sønn, Ibrahīm Bāšā, og sin flåte under ledelse av Ibrahim Yakan, og styrkene gikk i land i Jaffa. Egypterne okkuperte raskt Jerusalem og kystområdene i Palestina og Libanon.
De osmanske og egyptiske styrkene møtte hverandre i en rekke slag. Ved en landsby sør for Homs ved Orontes 14. april 1832 slo egypterne under ledelse av Ibrahīm Bāšā en osmansk styrke på 15,000 mann. 14. juni 1832 okkuperte egypterne Damaskus. En ny osmansk hær ble da sendt til Homs og et større slag ble utkjempet sør for byen 8. juli. Igjen ble osmanene slått og egypterne okkuperte Homs 9. juli, Aleppo 17. juli og Antiokia 28. juli. 29. juli kom det til et nytt stort slag i Belenpasset hvor egypterne slo en osmansk styrke på 45,000 mann, utstyrt med 160 kanoner. Egypterne okkuperte da byen Belen 30. juli, deretter Tarsus og Adana dagen etter. Egypterne stoppet da videre framrykking, da de på dette punktet hadde erobret de arabisk-talende regionene de hadde til hensikt å underlegge Egypt, og ventet på videre instruksjoner fra Muhammad Ali i Kairo.
I den påfølgende pausen, mobiliserte den osmanske sultanen Mahmud II en ny osmansk hær på 80,000 mann under ledelse av Reşid Mehmed Pasja for å sende egypterne tilbake. I forberedelsene til et nytt, større slag, okkuperte Ibrahīm Bāšā ytterligere områder i Tyrkia for å sikre sine forsyningslinjer. 21. desember 1832 ble det utkjempet et større slag om Konya, hvor osmanene igjen ble slått, og egypterne truet da Konstantinopel. I februar det følgende året inngikk da Det osmanske rike en forsvarsallianse med Det russiske keiserdømmet og mottok militærhjelp fra tsar Nikolaj I.
Virkninger
Da krigen sluttet i 1833 hadde egypterne kontroll over Syria og det meste av Arabia. I en fredskonferanse i Kütahya i mai 1833 ble Syria og Adana overført til Egypt, med Ibrahīm Bāšā som generalguvernør over de to provinsene. Senere samme år undertegnet osmanene en traktat med russerne hvor begge landene var enige om å gi hverandre militær støtte om en av dem skulle havne i en militær konflikt.
Nikarete av Megara
Nikarete av Megara (gresk: Νικαρέτη) var en kvinnelig filosof på 300-tallet f.Kr. i antikkens Hellas. Hun tilhørte den megariske skole (etter Euklid fra Megara). Megara var en gammel by i Attika i Hellas.
Den egyptisk-osmanske krig (1831–1833)
Virkninger
Men siden ingen av partene var fornøyde med Kütahya-avtalen, brøt det ut en ny krig mellom landene i 1839.
Nikarete av Megara
Hun blir omtalt av historikeren Athenaios som en hetære av god familie og utdannelse, og skal ha vært en student av Stilpon. Blant Stilpons andre studenter var Zenon fra Kition, stoisismens grunnlegger. Diogenes Laertios hevdet at hun var elskerinnen til Stilpon, skjønt han hadde en hustru. Hennes kjærlighet for Stilpon førte til at hun ble latterliggjort av komedieforfatteren Krates fra Athen. Athenaios hevdet samtidig at hun var elskerinnen til oratoren Stefanos, men det er antagelig en forveksling av identitet med Nikarete av Korint, kjent prostituert og bordelleier.
I hvilken grad det er troverdig at Nikarete fortjente betegnelsen hetære er diskutabelt. Tilknytningen hetærer (som kvinnelig selskap) med filosofer og poeter var ikke utelukkende grunnet deres kjønn alene, men også for deres litterære forfinelse og dyktige konverseringskunst ved bordet. Både Nikarete og Bilistike fra Argos ble priset både for deres kulturelle bidrag, og deres gode familiebakgrunn og utdannelse. De var kulturelle og intelligente, hvilket er beviselig ved en lengre passasje fra dramatikeren Makhons Kreiae (Anekdoter), fortellinger om deres vittigheter ved bordet, og anekdoter fra Lynkeos fra Samos. De synes å være bemerkelsesverdige kvinner i et gresk samfunn som ga kvinner få muligheter. Nettopp av den grunn kan det hende at selv en fri kvinne måtte knytte seg til en mann (i en eller annen forbindelse) for å opprettholde sin frihet.
Mariner 4
Mariner 4 var den fjerde romsonden i det amerikanske Mariner-programmet. Sonden ble skutt opp 28. november 1964 med retning mot Mars der Mariner 3 aldri rakk frem. Mariner sendte 28 utydelige bilder av overflaten på Mars. Det kunne ta en hel dag å overføre et enkelt bilde tilbake til jorden. 5,2 millioner bits ble sendt tilbake til jorden fra sonden. Kommunikasjonen opphørte 21. desember 1967.
Eksterne lenker
Mariner 4 Mission Profile by NASA's Solar System Exploration
Mariner
Guigang kullkraftverk
Guigang kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Guangxi, i det sørlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1.200 MW fordelt på to like store generatorer / enheter. Operatør er China Huadian Group Co.
Mariner 5
Mariner 5 var i utgangspunktet en backup for Mariner 4, men da dette oppdraget var vellykket ble Mariner 5 modifisert til å fly forbi Venus. Sonden ble skutt opp 14. juni 1967. Sonden fotograferte flere detaljer om Venus og dens skjulte, hete overflate som den foregående Venus-landeren Venera 4 delvis hadde gjort.
Einar Kristian Haugen
Einar Kristian Haugen (født 22. november 1905, død 12. mars 1968) var en norsk politiker for Arbeiderpartiet,
Norvestor Advisory
Norvestor Advisory AS er et nordisk private equity-selskap etablert i 1989. Selskapet forvalter per 2020 €1,4 milliarder i fire fond og fokuserer på oppkjøp og utvikling av selskaper i de nordiske landene. Selskapet har per januar 2020 gjennomført mer enn 70 oppkjøp og over 250 tilleggsoppkjøp. Selskapet har kontorer i Oslo, Stockholm, Helsingfors og Luxembourg.
Paula Findlay
Paula Findlay (født 26. mai 1989) er en canadisk triatlet. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun kom på 52.-plass.
Koutiala
Koutiala er Malis fjerde største by, beliggende i regionen Sikasso, ca 140 km nord for byen Sikasso. Koutiala er hovedstaden en den administrative kretsen med samme navn, og har ca 138 000 innbyggere.
Økonomi
Koutiala er Malis største og mest kjente bomullsprodusent, og byen kalles noen ganger for «det hvite gullets hovedstad» på grunn av sin bomull. Produksjonen har imidlertid stagnert siden 1980-tallet. I tillegg til bomull er Kuotiala kjent for produksjon av jordbruksprodukter, og da først og fremst hirse, durra og mais. Koutiala er Malis nest mest industrialiserte land, med blant annet fabrikkene Compagnie malienne pour le développement du textile (CMDT) og Huilerie cotonnière du Mali (HUICOMA).
Bázo
Bázo er en norsk-samisk spillefilm fra 2003. Regien er av Lars-Göran Pettersson. I hovedrollene spiller Sverre Porsanger, Issát Joakim Gaup, Anitta Suikkari, Nils Utsi og Göran Forsmark. Filmen ble nominert til Amandaprisen i 2004 som beste norske kinofilm. Spilletid 92 minutter.
Handling
Emil som kalles Bázo, et samisk uttrykk for tusseladd, bor sammen med sin far på en utmarksgård. Han har en bror som han har lite kontakt med. Han ser allikevel opp til broren fordi han har damer, penger og han driver butikk. Han har mye penger, og er en vellykket mann. Plutselig en dag får Emil beskjed om at broren hans har dødd under mystiske omstendigheter.
Faren deres og Emil får dermed ansvaret for en Mercedes, et nesten nytt gevær, en syv år gammel gutt, en tidligere samboer og en gravemaskin som broren hans tidligere hadde eid. Emil reiser ut for å finne ut hva som egentlig har skjedd, men oppdager at det er ugler i mosen når han driver sine undersøkelser. Kanskje er ikke Emil så Bázo allikevel?
Filbehandling (Windows)
Filbehandling var en grafisk filbehandler som ble levert sammen med utgaver av Microsoft Windows mellom 1990 og 1999. Den var ment å erstatte bruken av MS-DOS til å håndtere brukerens filer. Ved lanseringen av Windows 95 og Windows NT 4.0, ble den erstattet av Windows Utforsker.
Kari Hunsager
Kari Hunsager (født 30. desember 1947 i Oslo) er en norsk billedkunstner, bosatt i Grimstad. Hun arbeider i hovedsak med figurative oljemalerier, ofte malt i flere lag. Grimstad kunstforening beskriver kunsten hennes som figurativ, men med en personlig tilnærming som fjerner den fra det fotografiske.
Alessandro Malaguti
Alessandro Malaguti (født 22. september 1987) er en italiensk profesjonell landeveissyklist.
Kari Hunsager
I forbindelse med en utstilling på Arnulf Øverlands galleri, uttaler Hunsager følgende om sin kunst:
Misa Criolla
Misa Criolla er et sang- og musikkverk av den argentinske komponisten Ariel Ramirez (f. 1921). Verket er en katolsk messe, med spanske tekster og med latinamerikanske rytmer, instrumenter og tonesetting. Musikken er lagt tett opp til eksisterende folkemusikk fra forskjellige kanter av Sør-Amerika.
Fremføringen på platen er med solistene Los Fronterizos. Koret Cantoría de la Basílica del Socorro er dirigert av pater J.G. Segade og ledet av komponisten.
Sporliste
Verket følger den vanlige inndelingen for katolske messer
Épinay-sur-Seine
Épinay-sur-Seine er en kommune i departementet Seine-Saint-Denis i regionen Île-de-France, og er en av de nordøstlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 11,3 km fra sentrum av Paris.
Historie
7. august 1850, ble en del av arealet til Épinay-sur-Seine skilt ut og slått sammen med deler av arealet til Deuil-la-Barre, en del av Saint-Gratien, og en del av Soisy-sous-Montmorency for å opprette kommunen Enghien-les-Bains.
Francisco de Asís de Borbón (13. mai 1822 – 17. april 1902), kongegemal av Spania, bodde på slottet i Épinay-sur-Seine fra 1881 til sin død i 1902. Slottet fungerer nå som rådhus i Épinay-sur-Seine.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Épinay-sur-Seine
Dafang kullkraftverk
Dafang kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Guizhou, i det sørlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1.200 MW. Operatør er China Huadian Group Co.
Det planlegges utbygging av ytterligere 2 x 660 MW enheter på stedet.
PGA Championship 2013
PGA Championship 2013 ble arrangert i Rochester, New York i USA i 2013.
Hagaringen
Hagaringen (1-15, 2-22 ) er en vei i Haug i Ringerike.
Veien er en blindvei med avkjøring fra Harehaugveien, rett ovenfor Loveien. Den ligger cirka 274 meter over havet. Veien er preget av trehusbebyggelse.
Stikkveier fra Hagaringen er Inngjerdinga og Haga terrasse.
Melodi Grand Prix 2020
Melodi Grand Prix 2020 var den 58. utgaven av Melodi Grand Prix, Norges nasjonale uttak til Eurovision Song Contest. Konkurransen ble arrangert av NRK i januar og februar 2020, og 25 sanger deltok – det høyeste antallet i konkurransens historie til da. Vinneren av konkurransen ble forhåndsfavoritten Ulrikke Brandstorp og låten «Attention», som hun skrev med Kjetil Mørland og Christian Ingebrigtsen.
I anledning av at det var 60 år siden Norge debuterte i Eurovision Song Contest, var Melodi Grand Prix utvidet med fem delfinaler som ble arrangert fra 11. januar og de fire påfølgende lørdagene. Hver landsdel hadde hver sin delfinale, med artister og låtskrivere fra den aktuelle landsdelen. Seerne stemte frem én sang fra hver delfinale til finalen 15. februar 2020, der de møtte fem forhåndskvalifiserte finalister valgt ut av NRK. Delfinalene ble arrangert i H3 Arena på Fornebu, mens finalen ble arrangert i Trondheim Spektrum. Dette var første gang Trondheim var vertsby for en Melodi Grand Prix-finale, og det var første gang siden 1989 at finalen ikke ble arrangert i Oslo. Kåre Magnus Bergh var programleder for sjette gang, mens Ingrid Gjessing Linhave og Ronny Brede Aase ledet programmet for første gang.
Vinneren av delfinalene og finalen skulle ene og alene avgjøres av seerne, og for første gang kun via nrk.no. Etter noen stemmeproblemer i første delfinale, gikk avstemningen i de påfølgende delfinalene uten problemer. Men under første runde i finalen brøt stemmesystemet sammen, og de fire gullfinalistene måtte i stedet kåres av en reservejury bestående av 30 personer. Nødløsningen førte til en massiv storm av protester fra seere, artister og presse. I løpet av finalehelgen mottok Kringkastingsrådet 842 klager fra frustrerte seere, mens NRKs publikumstjeneste måtte håndtere flere tusen sinte telefoner og e-poster. I gullfinalen fikk NRK stemmesystemet til å fungere igjen, og seerne kåret Ulrikke Brandstorp til vinner.
Med seieren ble «Attention» Norges bidrag til Eurovision Song Contest 2020 i Rotterdam i Nederland. EBU avlyste imidlertid konkurransen i mars 2020 på grunn av koronapandemien, og vinnerlåten fikk dermed ikke deltatt i Eurovision Song Contest. «Attention» ble den andre Melodi Grand Prix-vinneren i historien som ikke fikk representere Norge. Første gang var i 1968, da vinnerlåten «Jeg har aldri vært så glad i noen som deg» ble trukket på grunn av plagiatanklager. I stedet fikk andreplassen «Stress» representere Norge i Eurovision Song Contest 1968.
Bakgrunn
Som tidligere år inviterte NRK norske og utenlandske musikere til å sende inn sanger til konkurransen. Påmeldingen til Melodi Grand Prix 2020 åpnet 2. mars 2019, med frist 31. juli samme år. Det måtte være minst én norsk låtskriver på hvert innsendte bidrag, og hver låtskriver kunne maksimalt sende inn tre bidrag. De nye reglene førte til en markant nedgang i antall innsendte bidrag. Til sammen fikk redaksjonen inn litt over 800 bidrag, mot rundt 1000 årene i forveien. Etter en grovsortering hørte ulike lyttergrupper av NRK-ansatte og Melodi Grand Prix-fans gjennom et par hundre av låtene. Basert på deres meninger og besøk på ulike låtskriversamlinger valgte redaksjonen ut 25 låter til å delta i konkurransen.
Konkurransen besto av seks sendinger, fem delfinaler og en finale. Delfinalene ble arrangert i H3 Arena på Fornebu, mens finalen gikk i Trondheim Spektrum. Til sammen deltok 25 låter i konkurransen, som var ny rekord. Den forrige rekorden var 24 låter i 2012. I finalen deltok ti låter: fem forhåndskvalifiserte og vinnerlåtene fra hver av de fem delfinalene. I dagene foran finalen var Ulrikke Brandstorp og «Attention» den store favoritten til å vinne. To dager før finalen anslo spillselskapene vinnersjansene hennes til rundt 40 prosent. På plassene bak lå Raylee og Didrik og Emil Solli-Tangen.
Sendingene
I 2020 var det 60 år siden Norge debuterte i Eurovision Song Contest med Nora Brockstedt og «Voi Voi». I anledning jubileet besluttet NRK å utvide konkurransen med fem delfinaler. Dette var første gang siden 2014 at NRK arrangerte delfinaler i forkant av finalen.
Delfinale-konseptet baserte seg på de fem landsdelene Nord-Norge, Midt-Norge, Vest-Norge, Sørlandet og Østlandet. Hver landsdel hadde sin egen delfinale der artister og låtskrivere fra den aktuelle landsdelen konkurrerte om en plass i finalen 15. februar. I hver delfinale deltok fire sanger som kjempet seg gjennom to dueller. Vinnerne fra første duellrunde møttes i en avgjørende gullduell. Vinneren av gullduellen sikret seg så en plass i finalen i Trondheim. Hvem som møtte hvem til duell, ble trukket på direkten i hver delfinale. Vinneren ble kåret av seerne, som stemte via NRKs nettsider.
For første gang var det tre programledere i konkurransen. Kåre Magnus Bergh var programleder for sjette gang, mens Ingrid Gjessing Linhave og Ronny Brede Aase ledet programmet for første gang. Programledertrioen ble offentliggjort 5. desember 2019.
Avstemning
TV-seerne stemte frem én finalist fra hver delfinale, mens en fagjury ledet av prosjektleder Stig Karlsen, plukket ut de fem siste finalistene. De fem forhåndskvalifiserte finalistene ble presentert i hver sin delfinale for å sikre lik sendetid på samtlige ti finalister. Seerne kunne bare stemme via nrk.no. Til sammen var det ti deltakere i finalen 15. februar, og tv-seerne kåret vinneren som skulle representert Norge i Eurovision Song Contest 2020 i Nederland.
Parallelt med selve stemmegivningen, kunne seerne fortløpende gi uttrykk for hva de synes om sangene mens de ble fremført. Det gjorde seerne ved å gå inn på nrk.no og velge mellom tre emojier: hjerte (hvis de elsket sangen), tommel opp (hvis de likte sangen) eller smilefjes med strekmunn (hvis de ikke syntes noe om sangen). Seerne kunne sende av gårde emojiene under hver sang, men dette telte ikke som en del av resultatet. Under den første delfinalen avga seerne over 13 millioner emojier, og det ble avgitt til sammen 57 millioner emojier under de fem delfinalene. Under finalen alene sendte seerne 38 millioner emojier, før NRK valgte å avslutte ordningen etter syv sanger. Det voldsomme engasjementet under finalen førte til at NRKs servere brøt sammen, og avstemningen i første runde måtte til slutt avlyses. I stedet kåret en forhåndsutvalgt reservejury på 30 personer de fire låtene som gikk videre til finalen. Under gullfinalen og gullduellen fungerte stemmesystemet igjen, og seerne kåret til slutt den endelige vinneren via nrk.no.
Finalen
'''Trondheim Spektrum 15. februar 2020'''
Sendingen gikk direkte fra Trondheim, og ble overført på NRK1, NRK TV og NRK P1 fra klokken 19.50 til 22.20. Sendingen skulle egentlig vært ferdig 22.05, men ble utvidet med 15 minutter på grunn av stemmeproblemene som oppsto under finalen. Finalefeltet besto av ti deltakere, der en fagjury hadde plukket ut fem direktekvalifiserte deltakere. De øvrige fem hadde vunnet sine respektive delfinaler lørdagene i forveien. Startrekkefølgen ble offentliggjort 10. februar.
Richard Hughes (musiker)
Richard Hughes (født 8. september 1975) er trommeslageren i den britiske pianobaserte trioen Keane.
Melodi Grand Prix 2020
Første runde
Alle artistene opptrådte, før seerne skulle stemme på låtene via nrk.no. De som stemte skulle ha tre stemmer til fordeling, og de måtte oppgi hvilken landsdel de stemte fra. De fire låtene med flest stemmer, skulle gå videre til «gullfinalen». Imidlertid brøt systemet sammen, og en reservejury på 30 personer avgjorde i stedet resultatet i første runde.
Richard Hughes (musiker)
Biografi
Hughes gikk på skolen Tonbridge School hvor han møtte og ble venner med Tim Rice-Oxley og Dominic Scott. I en alder av 17 år begynte han å spille trommer og sammen med Scott og Rice-Oxley dannet et lite band i 1975. Senere kom den nåværende vokalisten Tom Chaplin med i gruppa, noe Hughes var opprinnelig uenig i og uttalte senere at «Ideen om å gi noen som allerede var den høyeste personen du visste en mikrofon var ikke noe som jeg var spesielt interessert i.»
Melodi Grand Prix 2020
Avstemning i finalen
Stemmene til de to gullduellantene ble lest opp landsdel for landsdel. Låten som fikk flest stemmer, vant konkurransen og ble Norges bidrag til Eurovision Song Contest 2020. Stemmetallene for de ulike landsdelene ble lest opp av fem artister som har deltatt i Melodi Grand Prix tidligere: Margaret Berger for Midt-Norge, Tom Hugo Hermansen for Sør-Norge, Bjørn Johan Muri for Vest-Norge, Åge Sten Nilsen for Øst-Norge, og Agnete Johnsen for Nord-Norge. Det ble en tett avstemning, der Kristin Husøy ledet inntil Øst-Norge skulle avgi sine stemmer. Til slutt vant Ulrikke Brandstorp med under 6000 stemmers margin.
Richard Hughes (musiker)
Biografi
Hughes begynte deretter på University College London hvor han tok en grad i geografi. Han fikk jobb som sekretær i BBC for å ha noe å leve av mens gruppa øvde i en leilighet i Upper Clapton Road i London. Han var også lærer for en kort tid.
Melodi Grand Prix 2020
Delfinale 1 – Sør-Norge
'''H3 Arena, Fornebu, 11. januar 2020'''
Richard Hughes (musiker)
Biografi
Etter å ha turnert sammen med U2 i 2005 endret han sin trommestil etter at Larry Mullen Jr. informerte ham om at han ville ødelegge ryggen om han fortsatte å spille på sin daværende måte.
Melodi Grand Prix 2020
Delfinale 1 – Sør-Norge
Deltakerne og alle de forhåndskvalifiserte finalistene ble offentliggjort under en pressekonferanse i Oslo 6. januar. De fire deltakerne ble fordelt på to dueller som ble trukket på direkten under delfinalen. Vinnerne fra hver duell møtte hverandre i en avgjørende gullduell, der vinneren ble direktekvalifisert til finalen i Trondheim. Seerne avgjorde de tre duellene ved å stemme på NRK.no. Forhåndskvalifiserte Sondrey fremførte finalelåten «Take My Time» i denne delfinalen. Sendingen ble sett av 592,000 seere med en markedsandel på 44 prosent. Det ble avgitt rundt 13 millioner emojier under sendingen.
Delfinale 2 – Øst-Norge
'''H3 Arena, Fornebu, 18. januar 2020'''
Deltakerne ble kunngjort 13. januar. De fire deltakerne ble fordelt på to dueller som ble trukket på direkten under delfinalen. Vinnerne fra hver duell møttes i avgjørende gullduell, der vinneren gikk direkte til finalen i Trondheim. Det var seerne som avgjorde duellen ved å stemme på NRK.no. Forhåndskvalifiserte Didrik og Emil Solli-Tangen fremførte finalelåten «Out of Air» i denne delfinalen.
Delfinale 3 – Midt-Norge
Deltakerne ble kunngjort 20. januar. De fire deltakerne ble fordelt på to dueller som ble trukket på direkten under delfinalen. Vinnerne fra hver duell møtte hverandre i en avgjørende gullduell, der vinneren gikk direkte til finalen i Trondheim. Seerne avgjorde duellene ved å stemme på NRK.no. Forhåndskvalifiserte Akuvi fremførte finalelåten «Som du er» i denne delfinalen.
Delfinale 4 – Vest-Norge
'''H3 Arena, Fornebu, 1. februar 2020'''
Deltakerne ble offentliggjort 26. januar. De fire deltakerne ble fordelt på to dueller som ble trukket på direkten under delfinalen. Vinnerne fra hver duell møttes i en avgjørende gullduell, der vinneren gikk direkte til finalen i Trondheim. Det var seerne som avgjorde duellen ved å stemme på NRK.no. Forhåndskvalifiserte Ulrikke Brandstorp fremførte finalelåten «Attention» i denne delfinalen.
Delfinale 5 – Nord-Norge
'''H3 Arena, Fornebu, 8. februar 2020'''
Deltakerne ble kunngjort 3. februar. De fire deltakerne ble fordelt på to dueller som ble trukket på direkten under delfinalen. Vinnerne fra hver duell møttes i en avgjørende gullduell, der vinneren gikk direkte til finalen i Trondheim. Det var seerne som avgjorde duellen ved å stemme på NRK.no. Forhåndskvalifiserte Tone Damli fremførte finalelåten «Hurts Sometimes» i denne delfinalen.
Tilbakevendende artister
Flere av deltakerne i 2020 har deltatt i konkurransen tidligere:
Dessuten var Lisa Børud en av danserne til Alexander Rybak i Eurovision Song Contest 2018.
Omfattende stemmeproblemer
Dette året droppet NRK en tradisjonell telefonavstemning, i stedet måtte seerne stemme via personlige brukerkontoer på nrk.no. Under den første delfinalen oppstod det problemer med avstemningen da seerne skulle opprette brukerkonto på nrk.no. Årsaken var at pågangen var langt større enn det NRK hadde forventet. Problemene oppsto omtrent samtidig som NRK viste en reportasje om telefonavstemningsproblemene fra Melodi Grand Prix 1997, da kun en brøkdel av seerne fikk avgitt stemme.
Som en skjebnens ironi ble også finalen i 2020 rammet av omfattende avstemningsproblemer. Etter første delfinale hadde NRK doblet den tekniske kapasiteten, men det var likevel ikke nok. Underveis i finalen kunne seerne gi uformelle vurderinger av sangene ved hjelp av emojier, men pågangen var så enorm at NRK kuttet emojiene etter syv av ti sanger. En video publisert på Twitter viste hvordan seerne enkelt kunne manipulere emoji-ordningen ved å sende av opptil 5000 emojier på få sekunder. NRK sa de var kjent med saken, men la til at dette uansett ikke påvirket det endelige resultatet, siden emojiene ikke telte med i resultatet.
Stemmekrøllet førte de neste dagene til massive reaksjoner og en storm av kritikk mot NRK. Frem til mandagen etter finalen fikk Kringkastingsrådet inn 842 klager fra sinte seere, der flere krevde en ny avstemning. NRKs publikumstjeneste opplevde også en rekordstor klagestorm via telefon og e-post, der flere tusen frustrerte seere raste mot kringkasteren. Deltakerne selv var heller ikke nådige mot NRK. Tone Damli sa hun var frustrert og «steikandes forbanna», mens hennes manager David Eriksen kalte juryløsningen for et «katastrofe-opplegg» og varslet erstatningskrav mot kanalen. Også Rein Alexander var skuffet over at seerne ikke sagt sin mening i første runde, og mente han var blitt fratatt muligheten til å vinne konkurransen. Særlig reagerte artistene på at reservejuryen hadde vurdert låtene ut fra studioopptak og ikke fra selve fremførelsen på scenen. NRK nektet å oppgi hvem som satt i juryen, men bedyret at den var sammensatt av MGP-redaksjonen for å være representativ i alder, kjønn og geografi.
Også pressen var kritisk og kalte det hele for «en skandale». NRKs prosjektleder Stig Karlsen og fungerende kringkastingssjef Vibeke Fürst Haugen la seg flate for kritikken under en improvisert pressekonferanse på scenen like etter sendingen. Men de understreket at riktig vinner var kåret, og at kanalen ville bruke samme stemmesystem også i 2021. Dagen etter finalen måtte prosjektleder Karlsen nok en gang stille opp på en ekstraordinær pressekonferanse. Der avviste han at det ville bli aktuelt med en ny avstemning, og understreket på nytt at riktig vinner var kåret. Stemmekollapsen var også tema i flere debattprogrammer, artikler, reportasjer – og satiresaker i de påfølgende dagene. NRK-podkasten Oppdatert viet også en hel episode på hendelsen. Stemmeproblemene var også tema i Kringkastingsrådet i april samme år.
Utenlandske låtskrivere
Dagbladet påpekte den høye andelen av utenlandske låtskrivere i konkurransen. Da de første ni låtene ble offentliggjort 6. januar, var kun 13 av 30 låtskrivere norske. Et av NRKs deltakerkrav var at sangene måtte ha minst én norsk låtskriver, men ifølge avisen var to av sangene laget utelukkende av svensker og kanadiere. Grand Prix-klubben og NOPA mente det burde være flere nordmenn blant låtskriverne, men prosjektleder Stig Karlsen mente det var et stort nok norsk «fotavtrykk» blant deltakerne.
Kritikk mot anmelder
I sin vurdering av låtene i delfinale 5, skrev Dagbladets anmelder Anders Grønneberg at Kevin Boines låt «Høres ut som en genfeil, og burde vel vært fjernet tidlig i svangerskapsforløpet». Kommentaren vakte sterke reaksjoner, ikke minst fra Boines management som varslet at de ville klage artikkelen inn for Pressens Faglige Utvalg. Avisen fjernet setningen og beklaget ordlyden i saken.
Eurovision Song Contest avlyses
Vinteren 2020 ble verden rammet av et omfattende koronavirusutbrudd og den medfølgende luftveisinfeksjonen covid-19. Pandemien startet i Wuhan i Kina, men spredte seg raskt til hele verden, først med et større utbrudd vinteren 2020 i Nord-Italia og etter hvert til resten av Europa og Skandinavia. Utover i februar 2020 innførte en rekke land strenge tiltak og restriksjoner for å begrense viruset, og i mars erklærte Verdens helseorganisasjon utbruddet for en pandemi. Pandemien fikk raskt konsekvenser for europeisk hverdags- og kulturliv, og 18. mars 2020 besluttet EBU å avlyse hele arrangementet. Dette var første og hittil eneste gang i Eurovision Song Contests historie at en utgave ble avlyst.
Seertall
Antall seere og markedsandeler for direktesendingene på NRK1. Tallene omfatter kun lineær tv-seeing.
Ostrinotes
Ostrinotes er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utseende
Middelsstore stjertvinger med brede, avrundede vinger. Bakvingen har én ganske kort og én lang og tynn stjert. Oversiden er, i alle fall hos hannene, skinnende blå, undersiden gråbrun, gjerne med en lys tverrstrek og en oransje flekk ved bakhjørnet.
Utbredelse
Disse artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, fra Mexico til Minas Gerais.
Le Blanc-Mesnil
Le Blanc-Mesnil ([lɘˌblɑ̃me'nil]) er en kommune i departementet Seine-Saint-Denis i regionen Île-de-France, og er en av de nordøstlige forstedene til Paris. Kommunen ligger 12,6 km fra sentrum av Paris.
Zsófia Kovács (triatlet)
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo ble hun ble tatt igjen med en runde i sykkeldelen og ble dermed tatt ut av løpet. Hun ble også nummer 11 i i den nye øvelsen blandet stafett.
Le Blanc-Mesnil
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Le Blanc-Mesnil
Martell
Martell er et av de eldste konjakkhusene. Det ble etablert i 1715 av Jean Martell (1694-1753), og er en del av datterselskapet Martell Mumm Perrier-Jouët av det franske vin- og brennevinsfirmaet Pernod-Ricard.
Historie
Jean Martell, en ung kjøpmann opprinnelig fra Jersey, opprettet i 1715 sin egen handelsvirksomhet i Cognac, ved elvebredden av Charente, og etablerte dermed en av de aller første konjakkhusene. Etter hans død i 1753, fortsatte enken og deretter hans tre sønner og barnebarn denne tradisjonen, og utviklet eksportvirksomheten som gjorde Martell til nummer én i England i 1814.
I 1831, skapte Martell sin første «VSOP» (Very Superior Old Pale)-konjakk og fortsatte sin internasjonale ekspansjon. Dets ry spredte seg over hele verden, med de første eksporter til Japan og andre asiatiske markeder som Indonesia, Vietnam, Malaysia og Korea.
Cordon Bleu, skapt i 1912, er unektelig selskapets mest berømte produkt.
Martell ble servert om bord på Queen Mary i 1936 og på Concorde i 1977.
I 1987 tok Seagram kontroll over den franske produsenten for USD 1,2 milliarder.
Siden overtakelsen av noen av Seagram Groups brennevin i 2001, har Martell hørt til den franske brennevinsgruppen Pernod Ricard.
I løpet av 2000-årene, skapte Martell nye konjakker: «Martell XO» i 2005, «Martell Création Grand Extra» i 2007, i en flaske designet av kunstneren og glassdesigneren Serge Mansau. I 2009 lanserte Martell-konjakk sin signaturkonjakk, «L'Or de Jean Martell». I 2011 utvidet Martell sin «ultraprestisje»-serie med en eksepsjonell konjakk, «Martell Chanteloup Perspective», en hyllest til kjellermestrenes kunnskaper og til Domaine de Chanteloup.
I 2006 ble Martell med i Comité Colbert, en forening som befordrer franske luksushus på en internasjonal skala.
I 2010 fornyet Martell sin sponsoravtale med Versaillespalasset, en avtale som startet i 2007, ved å støtte restaureringen av Dronningens forværelse. I 2012 feiret Martell Cordon Bleu, som ble lansert av Edouard Martell i 1912 på Hotel de Paris i Monaco, sin 100 års fødselsdag på samme sted.