cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kim Possible (figur)
Personlighet
Kim er en selvsikker tenåring, som vet godt hva hun selv er i stand til, noe som er tydelig i mottoet hennes: «jeg kan gjøre hva som helst». Det som faller mest naturlig for henne er å være glad og lykkelig, og hun har et godt hjerte, noe som gjør at hun hjelper andre og setter sine egne behov til side.
Kims sterke konkurranseånd og perfeksjonisme, i tillegg til noe av det hun ikke behersker, tilsier at hun har en Type A-personlighet. Dette gjør at hun setter høye krav til seg selv, og kan enkelte ganger føre til at hun blir sjefete og setter urimelig høye krav til andre, dette var tydelig da hun skulle trene tvillingenes fotballag, eller prøver å gjøre ting for å berge andre fra fare.
Selv hun er frilanshelt, så er Kim fremdeles tenåring, og kan dermed slite med vanlige tenåringsdilemmaer og voksesmerter. Hun blir flau over foreldrene, furter når hun ikke får det som hun vil, og har et sterkt ønske om å passe inn. Mangel på det siste er en av akilleshælene hennes.
Kims karaktertrekk kom tydeligst fram da Middleton High ble «angrepet» av en dille kalt «animologi». Kim ble da en blå frosk: den fødte leder, som ikke kan motstå en utfordring, ønsker å være best og er en perfeksjonist. På karrieredagen ville Kim jobbe med internasjonalt diplomati: et krevende felt, som er typisk for Type A-personligheten.
Kim har en tendens til å bekymre seg for, og bli lurt av, utseende. Hun kan derfor bli i overkant opptatt av imaget sitt og hvordan andre ser på henne. Dette går noen ganger så langt at hun overfører sine engstelser til andre (i hovedsak Ron), uten at de andre føler det på samme måte. Denne delen av personligheten hennes gjør at Kim har en tendens til å gi etter for gruppepress, noe hun egentlig ikke kommer over før slutten av sesong tre.
Det ser ut som at denne delen av personligheten til Kim danner grunnlaget for rivaliseringen med Bonnie; som er like opptatt av utseende og like kokurranseorientert. Gjennom rivaliseringen opplever vi de mindre ønskverdige sidene av Kims konkurranseånd, for eksempel tilfeller der hun har gått til hevn, øye for øye, eller sabotasje, og når hun har deltatt i konkurranser kun for å hindre Bonnie i å vinne.
På grunn av Type A-personligheten, har Kim en tendens til å frustrert, utålmodig eller usikker hvis hun møter situasjoner der hun ikke utmerker seg umiddelbart. Dette er blitt bevist flere ganger gjennom serien, gjerne som en sekundærhandling i episodene, eller småting i det sosiale livet til Kim. Noe som gjør disse elementene ennå tydeligere, er at Ron ofte gjør det godt på disse feltene. Eksempler på slike ting: matlaging, videospill, bilmekaniker, samt pliktene Kim hadde da hun jobbet på Bueno Nacho.
I tillegg til problemene som forårsakes av Kims konkurranseorienterte personlighet og svakheter i forbindelse med gruppepress, har hun også demonstrert mange av svakhetene som har blitt klisjeer i tenårings high-school komedie og drama. De fleste tilfellene er brukt kun i enkeltepisoder, og har ingen betydning for serien som helhet. Disse klisjeene har for eksempel vært at Kim har havnet i en situasjon der hun måtte skape et stadig større nett av løgner for å dekke over en mindre løgn, forsøk på å sabotere valgkampen til en motkandidat i skolevalget, og bli fristet av en rival til å gjøre noe uklokt.
Skole
Kim er meget intelligent og holder et høyt karakternivå, på tross av sin eventyrfylte livsstil. En del av grunnen kan være at hun bruker mye av tida til transport til og fra oppdrag til å gjøre lekser, og dessuten sørger for at hun får et ord med i laget så tidlig som mulig på skoleoppgaver, i fall hun blir utkalt i siste liten.
På grunn av disse bestrebelsene er det kun i ytterst få tilfeller at skolearbeidet hennes lider under oppdragsvirksomheten.
På tross av Kims høye intelligens er hun den i familien som er minst vitenskapelig anlagt.
Forskjellige utgaver
Kims utseende har forblitt uforandret gjennom sesongene, noe aldring vises ikke. Vi har likevel sett ulike utgaver av Kim, på ulike tidspunkter i serien, som skal vise Kim på ulike aldringstrinn før sesong en.
I løpet av de tre første sesongene ble vi introdusert for to yngre utgaver av Kim; en førskoleutgave og en versjon av Kim som ung tenåring.
Førskole-Kim ble første gang introdusert gjennom flashback i episoden «October 31st», og ble siden vist ved flere anledninger gjennom sesong to og tre. Hennes første virkelige opptreden var i filmen Kim Possible: I tide og utide da hun var målet til en gjeng tidsreisende skurker. De skulle ødelegge selvtilliten hennes allerede i førskolen, slik at dagens Kim ikke skulle kunne forpurre planene deres i framtida. Ironisk nok var det i en alternativ tidslinje, som siden ble slettet, at denne hendelsen førte til at Kim måtte gripe inn for å hjelpe noen andre (Ron) for første gang. Dette førte til Kim og Rons første møte og at de siden ble bestevenner.
Førskole-Kim er ganske lik dagens utgave, men har fregner og musefletter.
Den andre versjonen av en yngre Kim dukket opp for første gang i Kim Possible: I tide og utide. Hun ble introdusert når fiendene hennes reiste i tida for å hindre henne i å fullføre sitt første oppdrag. I utgangspunktet hadde de tenkt å sabotere arbeidet hennes slik at hun ikke skulle bli dagens Kim. Etter å ha diskutert saken ble de imidlertid enige om å drepe henne. Hun ble reddet av dagens Kim og Ron. Siden alt dette hendte i en tidslinje som ble slettet, husker ikke dagens Kim å ha møtt sitt framtidige jeg mens hun var ung, eller omvendt. Siden denne opptredenen har Kim som ung tenåring opptrådt i flere flashback, de mest merkbare tilfellene i episodene «Hidden Talent», der det ble vist at Kim var en talentfull sanger(men slet litt med de høye tonene), og i «Team Impossible», der hendelsene i hennes første oppdrag ble vist, foruten påvirkningen fra fremtida (som ikke hendte, siden tidslinja ble slettet).
På dette stadiet i livet er Kim kortere og slankere enn dagens utgave, mangler bysten, men har tannregulering. Hun har alltid håret i hestehale.
I ekstramaterialet på (den amerikanske) DVD-utgaven av I tide og utide finnes en eldre utgave av Kim. Lite ble avslørt om den eldre Kim, bortsett fra at hun fremdeles bekjempet kriminalitet mens hun var i 40-årene og brukte lapp over venstre øye. Den eldre utgaven av Kim blir vist med en Global Sikkerhet-uniform, i likhet med sjefen for dagens GS (som tilfeldigvis også bruker øyelapp, men da over høyre øye).
Kims eldre jeg har så langt ikke blitt presentert i serien.
Far
Kim har et nært, men også varierende, forhold til faren. I det meste av serien behandler han henne som en moden og ansvarsfull ung dame og forventer at hun skal sitte barnevakt for lillebrødrene, sier fra at hun må skaffe seg en jobb hvis hun skal ha nye klær, og aksepterer at hun drar på farlige oppdrag uten å blunke, trolig fordi han mener at hun er i stand til å passe seg for farene. Likevel, siden de står hverandre så nært, hender det at han glemmer at Kim ikke er et barn lenger og behandler henne som om hun var mye yngre, og legger ikke merke til at hun ikke lenger liker de samme tingene som da hun var yngre eller at oppførselen hans ydmyker henne.
På samme måte er det noen ganger vanskelig for Kim å si fra når faren gjør henne flau, eller å forklare at hun har vokst fra ting, av frykt for å såre følelsene hans.
Mor
Kim forhold til mora har blitt viet mindre tid på skjermen enn forholdet til faren, men tys ofte til når det kreves gransking av følelser eller konfliktløsning, vanligvis i forbindelse med Kims tenåringsangst.
Ved siden av å hjelpe dattera med å takle gruppepress, har en av fru Possibles hovedoppgaver vært å hjelpe Kim med ulike situasjoner i forholdet til Ron.
Enten Kim har vært sjalu på Rons vennskap med Felix, hatt skyldfølelse for å velge Monique fremfor ham eller fryktet at hans innbitte forsøk på å passe inn skulle føre ham inn i ydmykelse, har fru Possible alltid vært der for å ta en mor-datter samtale og gi henne gode råd.
Søsken
Kims forhold til lillebrødrene, som hun vanligvis omtaler som Tverdene, likner mange andre bror-søster forhold på TV der det er en markant aldersforskjell som plasserer partene i og før tenårene.
Hun synes ofte at Jim og Tim oppfører seg barnslig og ydmyker henne, og hun liker ikke at hun stadig sitte barnevakt for dem. Hun blir også stadig vekk sint på dem fordi de krenker privatlivet hennes eller forsøker å gjøre henne flau foran vennene hennes, for eksempel ved å lese dagboka hennes eller legge ut bilder av henne på Internett.
Likevel er hun glad i brødrene sine, og er villig til å gjøre mye for å redde dem, selv om det innebærer å sette seg selv i fare.
Doktor Drakken
Kim og Drakken er sjelden i direkte konfrontasjon, men når det skjer prøver Kim å såre ham ved, på ulike måter, å minne ham på hvordan han tapte sist gang. Drakken har møtt hele Possible-familien: Kims mor (Mother's day), faren (Attack of the Killer Bebees, Så Dramatisk og på college), tverdene (The Twin Factor) og til og med den utvidede familien (Showdown at Crooked D og Golden Years). Underlige møter mellom dem omfatter at Kim redder Drakken (Rewriting History) og samarbeider med ham (Bad Boy).
Bonnie Rockwaller
Forbindelsene mellom Bonnie og Kim kan best beskrives som ondsinnede. Fra det øyeblikket de møttes på cheerleadertrening har Bonnie hatet Kim, og prøver stadig å ødelegge for henne.
Shego
Kim og Shegos stadige trefninger resulterer som oftest i håndgemeng. I motsetning til Kims forhold til Bonnie, er Shego og Kim mer profesjonelle i sine møter, og Kim er langt mer komfortabel med å utveksle slag og spark med Shego enn å takle Bonnies syrlige og ufine kommentarer. Forholdet mellom Kim og Shego har vist seg å ha en viss ærefrykt, siden Shego betrakter Kim som en verdig motstander, og vil selv være den som nedkjemper henne.
Forhold/forelskelser
Gjennom årene har Kim hatt et godt øye til flere, og har også selv vært objekt for beundring. Her er de som har blitt nevnt gjennom serien:
Fanreaksjoner
Selv om seriens hovedfokus er på spenning/komedie har vinklingen med Kims forelskelser og forhold vist seg å være overraskende populær blant fansen. Publikum reagerer positivt både på forholdene og andre temaer serien omhandler, og benytter dette i sitt eget private arbeid med figurene.
Ifølge skaperne ble publikums reaksjon på forholdet mellom Kim og andre figurer klart gjennom en meningsmåling, utført av Disney Channel, før sluttscenen i Så Dramatisk. Det viste seg da at Emotion Sickness, der Ron ble tvunget til å finne ut hva han følte for Kim, var den overlegent mest populære episoden. Etter å ha sett resultatet tok Schooley og McCorkle det «som et tegn» på at fansen godtok det, og tok det med i betraktningen når de valgte å ta Kim og Rons forhold videre i seriefinalen, der det hele kulminerte i at de kysser i de siste scenene. I neste omgang ble dette ekstremt populært hos publikum, og gjorde at man kunne beholde og formalisere forholdet da sesong 4 fikk tommelen opp.
Publikum har konsentrert seg mest om Kim-Ronforholdet, men en del har rettet oppmerksomheten mot andre koblinger som aldri ble tatt helt ut i serien, som Kim/Josh eller forhold med andre figurer enn Kim (f.eks. Ron). Det har også forekommet ukonvensjonelle fan-ideer som er helt på siden av seriens kanon. Blant de mest kjente er Kim og Shego (kjent som KiGo) som er hentet fra fantolkninger og eksponering av seriens underforståtte temaer, noe som er blitt populært hos entusiaster for slike koblinger.
Orografisk tåke
Orografisk tåke (av gresk oros, «fjell») dannes når relativt fuktig luft presses over et skrånende underlag. Lufta avkjøles med stigende høyde, når duggpunktet, og tåka dannes.
Orografisk tåke dannes helst over svakt skrånende underlag og ved liten bevegelse i luftmassene; brattere stigning og større vindhastighet gir heller orografisk nedbør.
Dion (Jordan)
Dion (alternativt Adun, Idoun, Aydoun eller Capitolias) er navnet på en antikk by i Midtøsten som var et medlem av Dekapolis (en løs sammenslutning av byer) i den klassiske tid. Den nøyaktige lokaliseringen av byen er fortsatt omdiskutert, men den er antatt å være nær stedet Al Hisn, i dag kjent som Aydoun, rundt byen Irbid i Jordan, ca 85 km nord for hovedstaden Amman.
Ålvund
Ålvundfjord er en bygd på indre Nordmøre, i Sunndal kommune. Bygden ligger innerst i Ålvundfjorden.
Ringperlemorvinge
Ringperlemorvinge (Boloria eunomia) er en sommerfugl som tilhører gruppen perlemorvinger (Argynnini) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Den er en av mange, nokså like arter, men kan kjennes på at bakvingens underside har en rekke av svarte ringer. Den flyr helst på myrer, i innlandet over det meste av Norge, men er bare vanlig enkelte steder. Larven lever på myrfiol (Viola palustris) og harerug (Bistorta vivipara).
Macao
Macao (Machiao; 馬交, på portugisisk Macau) er en spesiell administrativ region på en liten halvøy og en utenforliggende dobbeltøy i det sørlige Kina, 65 km vest for Hongkong. Byens fulle og formelle navn på portugisisk er Santa Nome de Deus de Macau. På mandarin heter Macao også Àomén (澳門). Macao er også kjent som Magok (媽閣廟), Haojing'ao (壕鏡澳), Xiangshan'ao (香山澳) og Liandao (蓮島 «Lotusøya»). Befolkningen er på 650,834 (2016).
Byen var styrt av Portugal i 442 år og var den eldste europeiske kolonien i Øst-Asia.
Siden byen ble gitt tilbake til Kina i 1999, har Macao (videre)utviklet industrier som tekstiler, elektronikk og leketøy, og en betydelig turistindustri særlig knyttet til kasinoer. Byen har et vidt spekter av hoteller, feriefasiliteter, stadiumer, restauranter og kasinoer – de fleste bygget etter 2000. Macao har sterke økonomiske bånd med Hongkong og hele regionen ved Perleflodens delta. Byen har en sterk infrastruktur og tilbyr gode finans- og banktjenester.
Keisertiden
I Qin-dynastiets tid (221–206 f.Kr.) var Macau, da en øy, del av Panyu fylke i distriktet Nanhai i det som i dag er provinsen Guangdong. Under Jin-dynastiet (265–420) var området del av fylket Dongguan, og Nanhai og Dongguan alternerte om å ha det administrative overoppsynet der. I 1152 (under Song-dynastiet, 960–1279) var det identifisert som del av det nye fylket Xiangshan.
Mong Há har lenge vært sentrum for kinesisk bosetning på Macao og stedet der det som kan ha vært regionens eldste tempel lå. Det var en helligdom viet til den buddhistiske barmhjertighetsgudinnen Guanyin.
Hoklo-båtfolket var de første som viste interesse for Macao som handelssenter for de sørlige områdene. Under Ming-dynastiet (1368–1644) dro fiskere til Macao fra forskjellige deler av Guangdong og fra Fujian, og bygde A-Ma-templelet der de bad om trygg ferd til sjøs.
Portugisernes styre frem til 1800-tallet
Portugiserne kom til den lille Macaohalvøya (som øya var blitt til) i første halvdel av 1500-tallet. Portugisiske handelsmenn hadde først gjort landfall i Shantou og i Ningbo, men ble tvunget til å oppgi sine handelsstasjoner der.
I 1535 fikk portugiserne rett til å ankre skip i det som i dag kalles Macaos indre havn, mot sør på vestsiden av Macaohalvøya, og drive handel der. I 1552 eller 1553 fikk de lov til å gå i land og sette opp noen lagerskur, slik at de kunne tørke ut varer som var blitt utsatt for sjøvann. At de også kunne overnatte på land skyldes at kineserne var takknemlige for deres innsats mot de japanske piratene langs kystene. De kunne nå bli mellommenn for handelen mellom Kina, Europa og Japan. Macao ble grunnlagt som en permanent portugisisk handelsstasjon og bosetning i 1557. De første byggeprosjektene var en kirke og noen festningsverk. Men kineserne krevde foreløpig ingen leieavgift; det begynte først i 1582. I 1580 ble Macao også gjort et katolsk bispesete av pave Gregor XIII.
Byen ble et viktig handelssentrum. Når Kina tolererte opprettelsen av det som ble et portugisiskstyrt støttepunkt, var det ifølge portugisiske historikere i stor grad fordi landet hadde grunn til å forvente seg at portugisene klarte å bekjempe sjørøveriet i denne delen av kysten. Sjørøverne var både japanere og kinesere. Noen kinesiske historikere har begynt å så tvil om denne versjonen, og hevder at historiske kilder tier om et sjørøverproblem i dette området på den aktuelle tiden, og antyder at det i stedet kan ha vært lokal kinesisk korrupsjon som muliggjorde at portugiserne ved pengegaver klarte å etablere seg på halvøya.
Kontakten inn i Kina fra Macao var vanskelig; faktisk var den forbudt. Ikke desto mindre var det allerede i 1565 tusener av kinesere i byen, hvorav fem tusen som var blitt kristne.
Byen blomstret, og dette var en viktig grunn til at Nederland gjorde gjentatte forsøk på å erobre byen på 1600-tallet. I 1670 leaset Portugal territoriet fra Qing-dynastiets Kina, skjønt det ikke var noe formelt suverenitetsskifte.
Etter henholdsvis første (1839–42) og andre opiumskrig (1856–60) okkuperte Portugal øyene Taipa og Coloane i henholdsvis 1851 og 1864. Dette var noen små øyer sør for Macaohalvøya. I 1887 undertegnet Portugal og Kina avtaler, der Kina formelt gav portugiserne rett til «evig okkupasjon og regjering av Macao»; Portugal forpliktet seg på sin side å innhente Kinas godkjenning dersom man ønsket å overdra Macao til noe annet land.
Macao mistet mye av sin status da britene grunnla Hongkong like ved.
1900-tallet
I 1928 inngikk Kuomintangregjeringen (Republikken Kina) og den portugisiske regjering «den sino-portugisiske vennskaps- og handelsavtale». Den tok kun for seg noen spørsmål vedrørende tariffer og handel, men tiet om Macaos status. Dermed vedvarte situasjonen slik den hadde vært siden 1887. I 1938 okkuperte portugisiske styrker øya Hengqin, der det allerede var bosatt portugisiske misjonærer. Henquin ble okkupert av japanerne i 1941 og tilbakeført til Republikken Kina ved utgangen av annen verdenskrig.
Etter den portugisiske revolusjonen i 1974, som bragte et venstreorientert styre til makt i landet, opprettet Kina og Portugal diplomatiske forbindelser og begynte å forhandle om Macaos status. Portugal var da stemt for å returnere Macao til Kina, men kineserne (Folkerepublikken) var ikke interessert i det da, og bad Portugal fortsette å styre byen. I 1976 ble dermed Macao definert av Lisboa som et kinesisk territorium under portugisisk forvaltning, en definisjon som kineserne formelt sluttet seg til (skjønt ved å understreke at det var en midlertidig situasjon) ved en avtale med Portugal i 1979. Etter ytterligere forhandlinger i 1987 besluttet man at Macao skulle overleveres til Kina i 1999, da det ble et spesielt administrativt område.
Overgangen 20. desember 1999
Macao fikk etter innlemmelsen i Kina i 1999 stor grad av selvstyre for 50 år fremover. Lovverket skulle i stor grad opprettholdes og nye lover trengte ikke godkjennes av sentralregjeringen i Beijing, bare registreres. Det økonomiske systemet skulle fortsette å gjelde etter overtakelsen. Macao kunne også, under navnet "Macao, Kina", opprettholde og utvikle forbindelser med fremmede stater og internasjonale organisasjoner.
Macaos øverste administrative leder er en guvernør som utnevnes av og står ansvarlig overfor myndighetene i Beijing. Den nest-høyeste stillingen i Macaos styringsverk er sekretæren for administrasjon og rettsvesen. Denne innehas av Florinda da Rosa Silva Chan.
Renshou
Renshou (kinesisk: 仁寿县 ; pinyin: Rénshòu Xiàn) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Meishan.
Macao
Geografi
Macao ligger på den vestre siden av viken hvor mange av utløpene Perlefloden (Zhujiang) renner inn i Sørkinahavet. Byen er 60 kilometer sørvest for Hongkong og 145 kilometer sør for Guangzhou. Den består av Macaohalvøya og av de nå forente øyene Taipa og Coloane. Halvøya er dannet av landtungen mellom Perleelvens hovedutløp i øst og en av munningsgrenene av Xijiang (Vestelven) i vest. Den grenser til Zhuhai i Fastlands-Kina. Den viktigste grensepasseringsposten mellom Macao og Kina er kjent som Portas do Cerco (Barrier Gate) på Macaosiden, og som grenseposten Gongbei på Zhuhaisiden.
Renshou
Befolkningen var i 1999 på 1.554.249 innbyggere.
Macao
Geografi
Macaohalvøya var opprinnelig en øy, men elveavleiringer dannet en tynn sandbanke mot nord som etterhvert ble bredere og bredere. Mange landvinningsprosjekter på 1600-tallet omgjorde etterhvert Macao til en stort sett flat halvøy, skjønt de mange bratte høydene er med på å markere den opprinnelige landmassen. Hele området er tett bymessig bebygd slik at det ikke er noen jordbruksområder igjen lenger.
Renshou
Kulturminner
Minneporten i Shuangbao (Shuangbao paifang, 双堡牌坊) og klippehulene i Niujiaozhai (Niujiaozhai shiku, 牛角寨石窟) ble i 2006 oppført på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.
Samferdsel
Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos.
Macao
Geografi
Macao består, foruten av halvøya, også av to nå sammengrodde øyer, Taipa og Coloane. Størstedelen av Macao er bebygd. Det finnes ingen stryk eller elver, elvevannet er forurenset, og derfor er drikkevann en mangelvare slik at alt må tilbringes utenfra.
Demografi
Macao er et av verdens tettest befolkede områder, med en befolkningstetthet på 21,340 personer per kvadratkilometer.
Av befolkningen i Macao var 88,4 % kinesere i 2016. De største gruppene av utenlandsk opprinnelse stammer fra Filippinene (4,6 %) og Vietnam (2,4 %). 1,4 % var i 2016 av portugisisk bakgrunn.
Ataulf
Ataulf (gotisk: «far–ulv», latin: Ataulphus eller Adolphus, spansk: Ataúlfo, død 15. august 415 i Barcelona) var vestgoternes konge fra 410 til 415. Han ble enstemmig valgt til tronen for å etterfølge sin svigerbror Alarik som døde av en plutselig feber i Calabria.
Macao
Språk
Både kantonesisk og portugisisk er offisielle språk i Macao. Ellers tales det mandarin, engelsk og hokkien rundt om. Engelsk undervises på skolene, og er tildels undervisningsspråk på universitetsnivå. Ettersom Macao er så avhengig av turisme og handel er engelsk i ferd med å bli et viktig fellesspråk.
Macanesisk, som gjennomgående omtales som patuá, er et distinkt kreolspråk blant de såkalte macanesere (nå to prosent av befolkningen), men det er bare noen få macanesere som virkelig har grepet om dette blandingsspråket.
Ataulf
Vestgoterne vender nordover
Kong Ataulfs første handling var å stanse goternes sørlige ekspansjon i Italia. I mellomtiden hadde Gallia blitt separert fra det vestlige Romerriket av tronraneren Konstantin III. Den vestlige keiseren Honorius sendte sin magister militium, Konstantius, i 411 med gotiske leiesoldater under Ulfilas som knuste det galliske opprøret etter en beleiring av Arles. Der ble Konstantin og hans sønner tilbudt en ærefull kapitulasjon, men ble halshogd på deres vei til å vise Honorius ære i Ravenna.
Macao
Arbeidsstokken
Arbeidsstokken i Macao SAR er for det meste engasjert innen manufaktur, byggebransjen, grossist- og detaljhandel, reparatur, hoteller, restauraner, finansielle tjenester og annen forretningsdrift, offentlig forvaltning, sosialtjenester, kasinodrift, transport, lager og kommunikasjon. I 2006 var det 37,357 arbeidere med gjestearbeiderstatus fra Fastlands-Kina; de utgjorde 57,7 % av alle gjestearbeiderne.
Ataulf
Vestgoterne vender nordover
Våren 412 la Konstantius press på Ataulf. Han tok rådet fra Priscus Attalus, den tidligere keiseren som Alarik satte opp som motkeiser i opposisjon til Honorius i Ravenna og som forble med vestgoterne etter at han ble avsatt, og ledet sine tilhengere ut av Italia. De beveget seg nordover inn i et for øyeblikket pasifisert Gallia. Ataulf kan ha mottatt ytterligere oppmuntring i form av betaling i gull fra keiser Honorius, siden Ataulf tok med seg et respektert gissel, keiserens halvsøster Galla Placidia som lenge hadde vært hans fange.
The Pussycats
The Pussycats var blant Norges viktigste popgrupper på 1960-tallet. The Pussycats ble dannet under navnet The Typhoones i Tromsø i 1962, og under dette navnet dro de i 1964 til Sverige for å prøve lykken. Der skiftet de først navn til The Arctics, som en slags markering av området de er fra. Der traff de Sten Ekroth, som tilbød seg å bli deres manager. Det var Ekroth som ga gruppa navnet The Pussycats. Han skaffet dem også den svenske organisten Ingemar Stjerndahl fra gruppa The Vexers.
Ataulf
I Gallia
Da han kom til Gallia, innledet Ataulf forhandlinger med en ny tronraner, den galliske Jovinus. Men da Jovinus til slutt foretrakk Sarus, Ataulfs erkefiende blant de gotiske adelsmennene, brøt Ataulf forhandlingene og angrep og drepte Sarus. Jovinus utnevnte da sin bror Sebastianus som Augustus (medkeiser). Dette fornærmet Ataulf ytterligere siden han ikke ble konsultert. Derfor allierte vestgoterne seg med Honorius. Jovinus sine tropper ble beseiret i slag, Sebastianus tatt til fange og Jovinus flyktet for livet. Ataulf overleverte så Sebastianus til Honorius' galliske pretorianprefekt, Postumus Dardanus. Etter dette beleiret og fanget Ataulf Jovinus i Valentia (Valence) i 413 og sendte ham til Narbo (Narbonne) hvor han ble henrettet av Dardanus.
Etter at hodene til Sebastianus og Jovinus ankom hoffet til Honorius i Ravenna sent i august, for å bli videresendt til utstilling blant andre tronranere på murene til Karthago, ble forholdet mellom Ataulf og Honorius så mye bedre at Ataulf kunne sementere forholdet ved å gifte seg med Galla Placidia i Narbo tidlig i 414. De nygifte ble feiret med romersk festivitas og storslagne gaver fra det gotiske byttet.
Under Ataulfs styre, kan ikke vestgoterne sies å ha vært herrer over et satt kongedømme før Ataulf tok Narbonne og Toulouse i eie i 413. Selv om Ataulf forble ariansk kristen, kan hans forhold til den romerske kulturen oppsummeres, fra et katolsk-romersk perspektiv, med ordene som den samtidige kristne apologeten Orosius la i hans munn:
Vestgoterne drar til Hispania
Honorius' general Konstantius (som senere skulle bli keiser Konstantius III) forsuret de offisielle forbindelsene med Ataulf og fikk tillatelse til å blokkere middelhavshavnene i Gallia. Som svar utropte Ataulf Priscus Attalus som Augustus i Bordeaux i 414. Men havneblokaden til Konstantius lyktes, og i 415 trakk Ataulf seg tilbake sammen med sitt folk til det nordlige Hispania. Attalus flyktet, falt i hendene på Konstantius og ble sendt i eksil.
Galla Placidia reiste sammen med Ataulf. Spedbarnet Theodosius som hun bar ham, døde og ble gravlagt i Hispania i en kiste dekket av sølvplater, noe som forhindret en mulighet for en romersk-vestgotersk linje.
Ataulfs død
I Hispania aksepterte Ataulf tjenestene til en av den avdøde Sarus' tilhengere, uten at han var klar over at mannen bar et skjult ønske om å hevne sin avholdte beskytters død. Derfor gjorde mannen plutselig slutt på Ataulfs styre ved å drepe ham mens han badet i palasset i Barcelona.
Sigerik, Sarus sin bror, ble umiddelbart konge, men i bare syv dager da også han ble myrdet og etterfulgt av Wallia. Under Wallias styre, returnerte Galla Placidia til Ravenna hvor hun giftet seg på nytt i 417 på Honorius sitt ønske. Hennes nye ektemann ble goternes umedgjørlige fiende, Konstantius.
The Pussycats
Artistnavn
Som ledd i å bygge gruppas image hadde Ekroth også idéen om å gi hvert av medlemmene et pseudonymt artistnavn; Kjelsberg ble til Teddy, Aasegg ble hetende Jimmy, Brandt ble Freddy, Graff ble Eddy og Stjerndahl ble Reddy, alle med etternavnet Pussy. Bandet oppnådde, takket være store investeringer og promotering fra Ekroths side, og skandaleoppslag, en rask vei til gjennombrudd og suksess.
Gjennombruddet
Pussycats' første PR-stunts var å få opptre på Hylands Hörna, i anledning avslutningen av innsamlingsaksjonen Røde Fjær. Dette fikk de til ved at Sten Ekroth hentet noe i overkant av 7,000 kroner fra safen på kontoret. Mynter og sammenkrøllede pengesedler ble lagt i en plastpose. Sten Ekroth leverte pengene til programleder Lennart Hyland og påsto at det var en gave fra et norsk band som ønsket å støtte saken ved å gi bort hele spillehonoraret. Dermed ble de også invitert til å spille på et av fjernsynets mest sette show. Dernest brakte Ekroth inn en eim av Swinging London ved å importere en rød toetasjes turnebuss, som stilte de svenske konkurrentene The Hep Stars' hvite bobilliknende GMC fullstendig i skyggen, og tok revansj på den svenske gruppa som etter manges oppfatning hadde laget en bedre versjon av hitlåta om kjæresten som stakk av med «Cadillac»en. Ekstra oppmerksomhet og store avisoppslag ble gruppa til del da bussen ble kjørt ut Sjølystveien og var for høy til å komme under planovergangen ved Skøyen, slik at de forårsaket en enorm trafikkork på en av hovedstadens største utfartsårer.
Sten Ekroth var utsøkt oppfinnsom og tøyde grensene for hva som ble oppfattet som god forretningsmoral, men nådde da også mange av sine ambisiøse mål for gruppa. Til stor forundring for de mer kjente og etablerte bandene i Oslo, som The Cool Cats, Beatniks og Vanguards klarte han også å selge inn nykommerne Pussycats som oppvarmingsband for selveste Rolling Stones, da de sommeren 1965 gjennomførte sin første skandinaviaturné til Oslo, København og Malmö.
Katzenjammer, strengelek og rullende steiner
Med store tanker om sin egen betydning i den suksessen gruppa oppnådde har Ekroth skildret sin rolle som manager i boka Strengelek, hvor han (s. 66-74) har klart å skape en seiglivet myte om det store «kuppet» under konserten i Sjølysthallen i Oslo 24. juni 1965. Myten er flere ganger senere gjentatt av popskribenter, f.eks. av Willy B. i ''Norge i rock, beat & blues. Del 1 1955 – 1971 (s. 50), Tore Skoglund i Myke poter og kvasse klør... Pussycats'' (s. 62-66) og i utallige radio- og fjernsynsprogrammer om norsk rocks historie. Saken var at Ekroth hadde skaffet Pussycats en fanklubb i Malmö, og herfra fraktet han jenter til konserten i Oslo. De skulle rope på sine helter, kaste blomster opp på scenen til Pussycats og forlate konserten i protest så snart Rolling Stones viste seg på scenen. Bussen skulle tilbake til Malmö, og den som ikke var på plass måtte pent gå hele veien hjem (eller komme seg hjem selv på annen måte).
En fremstilling bygget på samtidige kilder og intervjuer med ulike øyenvitner til begivenhetene finnes gjengitt i NRK-journalist Per Kristian Olsens bok Det store popeventyret. Pussycats og norsk rock i 60-åra (s. 93-114). Olsens kapitteloverskrift betegner opplegget som «Et mislykket kupp».
Sten hadde nøye planlagt protest-aksjonen. Men nå traff skuffelsen ham der han sto ved scenekanten. Sten ble stående og se på at opplegget hans smuldret opp. Flere av de som hadde fått gratis billett av ham lot være å gå i protest, deriblant den nyslåtte presidenten i den norske fanklubben, Turid Holt. Turid Holt: «Jeg sa til Sten at jeg har vært Stones-fan i flere år. Dere har jeg nettopp lært å kjenne.» Dessuten hadde hun kjøpt billetten sin selv. Hun satt og tviholdt på plassen sin og digget Stones. Det var vel bare vel 30 jenter som reiste seg og forlot plassene sine. De klarte riktignok å skape noe oppstyr, men Sten så at journalistene på benkene i buffersonen ikke riktig skjønte hva jentene drev på med. Bare de som satt aller nærmest de protesterende skjønte at det var noe i retning av en protest. For alle de 3000 andre i salen druknet «protesten» i den allmenne begeistringen. Den lille oppmerksomheten de vakte, klarte de bare å holde i noen sekunder. Publikum og presse ville heller se Mick Jagger og Rolling Stones.
Sten Ekroth hadde ikke som påstått kjøpt opp 200 plasser på de første to benkeradene, men 40-50 billetter fordelt på 4. og 5. og 6. rad. For å skape en spesiell effekt fikk han overtalt arrangøren til å ta strømmen og slå den på idet Pussycats sto klar. Bandmedlemmene var ikledd «rosa kapper, ildrøde fløyelsbukser, høyhælte sko, turkise skjorter og håret knyttet opp i hestehale med rosa bånd.»
Så startet murringen
Albumene Psst! Psst! og Mrr… Mrr… ble begge svært godt mottatt av både presse og publikum. Likevel begynte problemene å tårne seg opp. Sten Ekroth kom på kant med gruppa og mente de skyldte ham betydelige pengesummer. I oktober 1967 ble Sverre, Aasegg og Graff innkalt til sesjon, men fikk et halvt års utsettelse. Sverre og Ottar ble dimittert, mens Kjelsberg ble innrullert.
The New Pussycats
Høsten 1967 ble det omorganiseringer. Etter at 2nd Evolution Corps var blitt oppløst kom Jan Løseth over til Pussycats som vokalist og gitarist, mens Trond Graff overtok på orgel etter Ingemar Stjerndal, som hadde sluttet. Løseth skrev sangene for deres neste singel Vanja Maria / Death is Coming. Denne ble ingen hit, og etter vellykket gjestespill med The New Beatnicks i København i januar 1968 valgte han å forlate The Pussycats til fordel for sine nye venner. Løseth fulgte med videre over til Titanic.
Ole Paus fikk hjelp av Pussycats til innspilling av LP-en Garman 24.-26. april 1972. Gruppa opptrådte med Ole Paus på Vise- & lyrikkfestivalen i Haugesund 7. juli, og spillte også alene som The New Pussycats på jazzkroa samme sted 8. juli 1972. I 1973 kom albumet Touch Wood. LP-en ble ingen storselger, men hadde et godt og variert innhold. Pussycats ble oppløst kort tid etter denne utgivelsen, men holdt flere gjenforeningskonserter utover i 1980-årene. I 1991 utga de et nytt albumet To You, hvor alle de opprinnelige medlemmene deltok. I de kommende år kom de sporadisk til å gjenoppstå og spille konserter flere steder i Norge.
Steve Cummings
Stephen Philip (Steve) Cummings (født 19. mars 1981 i Wirral, Merseyside) er en tidligere profesjonell engelsk bane- og landeveissyklist.
The Pussycats
Avskjedskonsert på Ski
The Pussycats hadde tilbragt vinteren 1965/66 på Ski Hotell, og flere av bandets største slagere var blitt skrevet ser. Avskjedskonserten fant sted i Ski Rådhusteater 29. september 2007. Ottar Aasegg var blitt syk og kunne ikke spille, men ellers var hele originalbesetningen på plass.
Macao
Økonomi
Turisme er Macaos hovedinntektskilde. Kasinovirksomheten står for nesten halvparten av inntektene. Casino Lisboa var lenge det største, men i august 2007 åpnet The Venetian og Wynn Macau planlegger utvidelse. Andre næringsveier er tekstilindustri og fyrverkeriproduksjon.
The Pussycats
Konsert på Buktafestivalen 2011
The Pussycats avsluttet lørdagen på Buktafestivalen 2011 på Paradisbukta-scenen. De spilte der med følgende besetning: Sverre Kjelsberg (vokal/bass), Trond Graff (gitar), Oddmar Amundsen (gitar), Leif Ovesen (trommer), Inge Kolsvik (orgel), pluss Ingemar Stjerndahl (orgel) og Friedel Brandt (trommer) spiller på utvalgte låter under konserten.
Macao
Økonomi
I 2006 gikk Macaos kasinoer etter flere års dramatisk vekst forbi kasinoene i Las Vegas i inntjening. Av casinoenes bruttooverskudd betales 40 % i gevinstskatt til byregjeringen. Året etter fremkom det imidlertid at det i årevis er pågått skimming i meget stor målestokk, ved illegal sidebetting. Omfanget er vanskelig å anslå, men selv når man legger moderate overslag til grunn har denne virksomheten berøvet kasinoene for over 100 milliarder HK$ de siste fem år, og byregjeringen har gått glipp av minst 40 milliarder HK$ i skatteinntekter. Denne økonomiske kriminaliteten har proporsjoner som mafiaens gullalder i Las Vegas aldri var i nærheten av. Selv med de aller lavest tenkelige overslag for Macao er beløpet på minst 1,100,000 US$, mens det i Las Vegas aldri kom opp i 20,000 US$ per år.
Steve Cummings
Han la opp etter 2019-sesongen.
The Pussycats
Opptreden på 60-talls-konsert
The Pussycats er annonsert som største norske 60-tallsartister på rockegallaen We love the 60's and 70's i Telenor Arena 31.10.2015. Av andre artister på samme begivenhet er Hep Stars, som nok var forbilder på deres første single Cadillac, og b-siden til den andre singlen, Donna. Dessuten opptrer The Animals som var inspirasjonen for The Pussycats på deres tredje single, Boom boom.
Japans historie
Japans historie er historien til de japanske øyene og det japanske folket, og strekker seg fra oldtiden i regionen til Japans moderne historie som nasjonalstat. Menneskelig bosetning på de japanske øyene kan bli sporet tilbake til forhistorisk tid. Jōmonkulturen, navngitt etter bånddekorerte keramikk som denne steinalderkulturen framstilte for opptil 14 000 år siden. Denne ble fulgt av Yayoi-kulturen som strakte seg fra 250 f.Kr. til 250 e.Kr. og kjennetegnes av innføring av kulturell innflytelse og teknologi fra det asiatiske fastlandet. I løpet av denne perioden, 100-tallet e.Kr., er de første kjente skriftlige referansene til Japan nedtegnet i det kinesiske krønikeverket Hanshu. Mellom 200- og 700-tallet ble Japans mange kongedømmer og stammer gradvis forent under en sentralisert regjering, i navnet og formelt kontrollert av den japanske keiseren. Det keiserlige dynasti som ble etablert på denne tiden kom til å styre over Japan fram til i dag. I 794 ble en ny keiserlig hovedstad etablert ved Heian-kyō (dagens by Kyoto), og som markerte begynnelsen på heian-perioden, som varte fram til 1185. Denne perioden er betraktet som en gullalder for klassisk japansk kultur. Det japanske religiøse livet fra denne tiden og framover var en blanding av buddhisme, som hadde blitt innført via Korea, og de stedegne religiøse praksiser kjent som shintōisme.
I løpet av de neste århundrene ble makten til keiseren og det keiserlige hoff gradvis redusert og overtatt av militære klaner og deres hærer av samuraikrigere. Minamoto-klanen under Minamoto no Yoritomo sto igjen som seierherre etter Genpei-krigen i 1180–85. Etter å ha tatt makten satte Yoritomo opp sin hovedstad i Kamakura og tok tittelen som shogun. I 1274 og 1281 sto riket imot forsøk på invasjoner fra mongoler, men i 1333 ble det veltet av en rival som ble begynnelsen på Muromachi-perioden. I løpet av denne epoken begynte regionale krigsherrer kjent som daimyō å få økt makt på bekostning av shogunen. Til sist havnet Japan i en periode med innbyrdeskrig. I siste del av 1500-tallet ble Japan på nytt gjenforent under lederskapet til daimyō Oda Nobunaga og hans etterfølger Toyotomi Hideyoshi. Etter Hideyoshis død i 1598, kom Tokugawa Ieyasu til makten og ble utnevnt til shogun. Hans shogunate, som ble styrt fra byen Edo (dagens Tokyo), var en fredfylt og framgangsrik periode kjent som edo-perioden (1600–1868), eller Tokugawa-shōgunatet. Denne tidsepoken påførte et trengt klassesystem på det japanske samfunnet og isolerte seg fra all kontakt med verden utenfor Japan.
Den amerikanske Perry-ekspedisjonen i 1853–54 avsluttet brått Japans avsondring, og som igjen bidro til å felle shogunens makt og gi makten tilbake til keiseren i 1668. Det nye nasjonale lederskapet i den påfølgende meiji-perioden omformet det isolerte, underutviklede landet til et keiserrike som nært fulgte vestlige modeller og ble en verdensmakt. Selv om demokratiet utviklet seg i taishō-perioden (1912–26), hadde Japans mektige militære stort selvstyre og overkjørte Japans sivile ledere på 1920- og 1930-tallet. Militæret invaderte Mandsjuria i 1931, og fra 1937 eskalerte konflikten seg til en langvarig krig med Kina. Japans angrep på Pearl Harbor i desember 1941 førte til krig med USA og dets allierte. Japans styrker ble snart strukket ut over dets kapasitet, men militæret holdt ut til tross for amerikanske angrep som påførte store skader og ødeleggelser på store befolkningsområder. Japans ubetingede kapitulasjon ble offentliggjort den 15. august 1945 som følge av atombombene over Hiroshima og Nagasaki og Sovjetunionens invasjon av Mandsjuria, og undertegnet den 2. september samme år.
De allierte med USA i spissen okkuperte Japan fram 1952. Under overoppsyn av de allierte ble en ny konstitusjon påtvunget Japan og innført i 1947, som omformet Japan til et konstitusjonelt monarki. Etter 1955 fikk Japan en meget sterk økonomisk vekst, som har blitt kalt for Japans økonomiske mirakel. Japan ble en økonomisk verdensmakt og var verdens nest største industriland til 2010 da det ble passert av Kina. Det har vedvart helt fram til 1990-tallet da økonomisk stagnasjon ble betydelig. Et jordskjelv og en tsunami i 2011 førte til enorm økonomisk dislokasjon og en alvorlig nukleær katastrofe.
Forhistorisk tid
Beretningene om den eldste tiden er legendarisk preget. Ifølge tradisjonen ble det japanske keiserdømmet grunnlagt av Jimmu, som etter tidsregningen å dømme levde på 600-tallet f.Kr. Først om århundrene etter Kristus regner man med å ha opplysninger som er godt dokumentert.
To japanske bøker, Kojiki og Nihon shoki, ble skrevet på 700-tallet e.Kr. og er de eldste nedskrevne historiske verk. Begge forteller om Jimmu og sier han var en etterkommer av gudinnen Amaterasu. Tidlige kinesiske tekster forteller om Japan og nevner et land som kalles Wa. Det gis opplysninger om tradisjonene og kulturen der. På et tidspunkt forteller kineserne at det var en rekke riker i området.
Arkeologiske utgravninger har i høy grad blitt foretatt etter den annen verdenskrig og regnes for viktige når det gjelder å få et overblikk over den tidligste historien.
Japan har vært bebodd av mennesker i minst 35,000 år. Ved flere istider i løpet av de siste millioner årene har Japan vært tilknyttet fastlandet gjennom landbroer (ved Sakhalin i nord og trolig ved Kyushu i sør) som muliggjorde innvandring av mennesker, vekster og dyr til Japan fra nåværende Kina og Korea. Begynnelsen på Japans steinalder kom rundt 20 000 f.Kr.
Jomon-perioden (10 000–250 f.Kr.)
Ved slutten av forrige istid, rundt 10,000 f.Kr., oppsto jomonkulturen i Japan. Den var en mesolittisk og neolittisk halvbofast jakt- og samlerkultur. Antageligvis var jomon forfedrene til Japans urbefolkning, ainoene. Ifølge tradisjonell japansk mytologi ble Japan grunnlagt i år 660 f.Kr. av keiser Jimmu. Den nåværende keiser Akihito er ifølge den tradisjonelle listen den 125. keiseren etter Jimmu.
Yayoi-perioden (250 f.Kr.–250 e.Kr.)
Yayoiperioden kjennetegnes av et innflyt av teknologier fra det asiatiske fastlandet, og av omfattende innvandring fra ulike områder i Asia (først og fremst området rundt Beijing og Shanghai). I yayoi-perioden ble risdyrking utbredt, og arkeologiske funn vitner om mange ulike lokale kulturer. Den japanske religionen, shintoismen, oppsto i denne perioden.
Kofun-perioden (250–500)
I Kofunperioden ble det laget mange store nøkkelhullsformede graver, som antyder at man hadde en form for statsorganisering som kunne organisere byggingen av store graver til avdøde fyrster. I den kinesiske boka Redegjørelser fra de tre rikene nevnes Japan for første gang i skrift, i år 297. Der kalles landet for «Wa», og beskrives som bestående av flere tusen fyrstedømmer, hvorav Yamato skal ha vært det fremste.
Asuka-perioden (500–710)
Det japanske samfunnet ble i denne tiden organisert ved hjelp av et klansystem kalt Uji. Yamato-staten stammet antageligvis fra en samling av mektige Uji. I asuka-perioden ble en militærmakt opprettet i et system der et bestemt antall husholdninger måtte stå for et visst antall utrustede og trente soldater. Det var også i asuka-perioden at buddhismen kom til Japan, via Korea.
Gjennom Taikareformene i år 645 ble grunnmuren til et politisk og administrativt system basert på det kinesiske Tang-dynastiet skapt. Man innfører også den kinesiske tradisjonen med å bytte hovedstad hver gang en keiser dør, og da keiseren døde i 710, ble hovedstaden flyttet til Nara, noe som innledet Nara-perioden.
Nara-perioden (710–794)
I denne perioden hadde man sterke diplomatiske forbindelser til Kina, og den kinesiske kulturen ble populær i Japan. I år 712 ble krøniken Kojiki gitt ut, og i 720 kom Nihongi («Japans historie»). Disse krønikene blander mytologi og virkelighet, og begge forteller blant annet hvordan gudene skapte Japan.
Heian-perioden (794–1192)
Heian-perioden (794–1185) er oppkalt etter byen med samme navn. I begynnelsen lyktes det Kammu-Tenno nok engang å stabilisere det keiserlige herskapet. Familien Fujiwara hadde allikevel mye makt, og sørget gjennom en skreddersydd bryllupspolitikk å få stor innflytelse på det japanske politiske liv. Kaiser Go-Sanjo (1068) brøt herredømmet til Fujiwara, dog til en høy pris. Han gikk til klosteret og regjerte derifra indirekte, en praksis som keiserhuset hadde beholdt, men sterkt innskrenket og også ødelagt mye av keiserhusets gode rykte.
Kamakura-perioden (1192–1333)
Kamakura-perioden er en periode av den japanske historie hvor Kamakura-shogunatet står sterkt. Det ble offisielt etablert i 1192 i Kamakura, Kanagawa ved den første shogunen Minamoto no Yoritomo. Perioden markerer overgangen til land-baserte økonomier og en konsentrering av avanserte militære teknologier i hendene på en spesialisert krigerklasse. Adelen krevet lydige tjenester fra vasaller, som ble belønnet med len for dem selv. Leneierne utøvde lokalt militært selvstyre.
Kamakuraperioden sluttet i 1333 parallelt med ødeleggelsen av shogunatet og opprettelsen av keiserlig styre under erobrere.
Muromachi-perioden (1338–1573)
Denne perioden er også kalt Ashikaga-perioden, etter at Ashikagashogunatet ble grunnlagt i 1338. Den nyinnsatte shogunen, Takauji, flyttet fra Kamakura til Muromachi i Kyoto. Det innebar at shogunen kom nærmere keiserinstitusjonen. Dette førte til å makten ble forskjøvet i shogunatets favør. Perioden var preget av uroligheter og desentralisering.
Sengoku-perioden (1467–1574)
I Japan er perioden fra 1467 til 1573 er kjent som sengoku-perioden eller ”de(n) krigende stat(ers) tid” (Japansk: 戦国時代, Sengoku jidai), og er en del av muromarachi-perioden. Ōnin-krigen regnes som begynnelsen på sengoku-perioden. I denne perioden kom Japans første kontakt med Vesten, og perioden er markert av mange borgerkriger mellom ulike klaner og daimyōer.
Azuchi-Momoyama-perioden (1568–1600)
Denne perioden kom på slutten av Sengokuperioden i Japan, da den politiske foreningen som gikk forut for etableringen av Tokugawa-shogunatet fant sted. Det varer alle årene fra omtrent 1573 til 1603, i hvilken tid Oda Nobunaga og hans etterfølger, Toyotomi Hideyoshi, opprettet orden i det kaoset som hadde preget Japan siden Ashikagashogunatets kollaps. Navnet for denne perioden er tatt fra Nobunagas slott, Azuchi slott, i den nåværende byen Azuchi, og Hideyoshis slott, Momoyama slott (også kjent som Fushimi slott), i Kyoto.
Selv om 1573 ofte blir regnet som startfase, begynner denne perioden allerede med Nobunagas inntog inn i Kyoto i 1568, da han ledet sin armé til den keiserlige hovedstaden for så å opprette Ashikaga Yoshiaki som den 15. shogun av Ashikagashogunatet og varer til Tokugawa Ieyasu tar maktsetet etter hans seier over tilhengere av Toyotomi-klanen ved slaget om Sekigahara i 1600.