cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cosplay
Rollefigurer, kostymer og bruk
Kigurumi er skikkelser, gjerne tegnede dyr eller maskoter, med hel hode- eller ansiktsmaske. En variant av disse er animegao, kostymer med ansiktmasker av anime- og mangakarakterer som forestiller mennesker. Fursuit er pelskledte dyrekostymer for furrytilhengere.
Enkelte cosplay-kostymer spiller på seksuell fetisjisme og leker med karikerte kjønnsroller, for eksempel i «seksualiserte» stuepike-kostymer, skolepikeuniformer og lolitamote.
Khasa-riket
Rikets begynnelse, Challa-kongene
I løpet av 1000-tallet eller tidlig på 1100-tallet skaffa khasa-herskere seg kontroll over et stadig større rike.
Cosplay
Rollefigurer, kostymer og bruk
Cosplayere er typisk nerdete tilhengere av populære TV-serier og annet som viser seg fram i forseggjorte drakter på samlingsteder i visse storbyer, på fester eller under offentlige arrangementer. Tilstelningene kan være datamesser eller samlinger og konferanser knyttet til tegneserier, animasjonsfilm og liknende populær- og barnekultur. Kostymer, draktelementer, masker og utstyr kjøpes ferdig eller sys og lages selv.
Khasa-riket
Rikets begynnelse, Challa-kongene
Etterhvert kom det til å omfatte mesteparten av Nepal vest for Gorkha opp til høyfjelssteppene i Mustang og Guge og Purang i det sørvestlige Tibet, Ned til Lumbini i Tarai og i vest områdene Garhwal og Kumaon i India. Noen forskere mener det omfatta Ladakh og Kailahs-fjellene også.
Cosplay
Rollefigurer, kostymer og bruk
Cosplay kan sammenliknes med flere ungdommelige motefenomener og subkulturer med røtter i populærkultur og Japan, for eksempel laiv-deltakere, gothere og emo-ungdommer, men draktene er ofte mer gjennomført og knyttet til etablerte figurer.
Khasa-riket
Rikets begynnelse, Challa-kongene
Senteret for riket deres blei i og rundt det nåværende Jumla) i Nepal. Utgangspunktet ser ut til å ha vært Karnali-elvas dalføre, der de dyrka ris i dalsidene. Riket kontrollerte en viktig handelsvei mellom India og Tibet, der Jumla-området blei liggende i en nøkkelposisjon som likna på den som gjorde Kathmandudalen så rik og mektig.
Cosplay
Cosplay-samlinger
På anime-samlinger (anime coventions) blir det ofte holdt cosplay-konkurranser for cosplayere, det vil si personer som kler seg ut. World Cosplay Summit er en internasjonal samling for cosplayere som har blitt holdt i Nagoya i Japan hvert år siden 2005. De mest kjente anime-samlingene i Norge er Kawaiicon, Torucon, og Banzaicon.
Cosplay-samlinger i Norge har fått et kraftig oppsving, og en rekke samlinger, eller conventions, blir holdt landet rundt. Det er årlig rundt ti større samlinger fordelt rundt i landet.
Khasa-riket
Rikets begynnelse, Challa-kongene
De var buddhister, men tillot også hinduiske brahminer å være aktive i riket. Khasa-riket etterlot seg inskripsjoner på sanskrit, tibetansk og de første skriftlige eksemplene på khas kura (også kalt sinjali), som er forgjengeren til det moderne språket nepali.
Levanto
Levanto er en småby og kommune med 5 665 innbyggere (2004) i Provinsen La Spezia i den italienske regionen Liguria, ved den italienske riviera. Kommunen ligger omkring 60 km. sydøst for Genova og omkring 20 km. nordvest for La Spezia. Byen ligger ved kysten, ved enden av en dal. Området er bevokst med oliven- og pinjetrær.
Khasa-riket
Rikets begynnelse, Challa-kongene
Semja, i dag landsbyen Sija (i Humla), var rikets sommerhovedstad. Khasadesha, i dag landsbyen Dullu (i Dailekh) var vinterhovedstaden.
Levanto
Kommunen omfatter også følgende frazioni: Lizza, Lavaggiorosso, Dosso, Groppo, Montale, Vignana, Lerici, Pastine, Chiesanuova, Fontona, Legnaro, Fossato og Ridarolo. Levanto grenser til kommunene Bonassola, Borghetto di Vara, Carrodano, Framura, Monterosso al Mare og Pignone. Deler av Levanto ligger innenfor nasjonalparken Cinque Terre.
Khasa-riket
Rikets begynnelse, Challa-kongene
Den viktigste inskripsjonen fra Khasa-riket er ei liste over konger på en minnesøyle i Dullu.Ifølge den skal den første kongen ha vært Nāgarāja en gang på 1100-tallet. Han fins også på lister over konger fra det vestlige Tibet som Nāgadeva eller Nāgāld. Han skal ha lagt rikets hovedstad til Semja.
«Vestlige Malla»
Etter de sju første kongene følger 12 konger som kaller seg Malla. Tittelen (som opprinnelig blei brukt av konger i India) ser de ut til å ha tatt etter inspirasjon fra det mer kjente Malla-dynastiet i Kathmandudalen.
Ut fra dette er både den seine kongerekka og riket blitt kalt for vestlige Malla. Men det er ingen historisk forbindelse mellom de to Malla-dynastiene. Malla-dynastiet i Kathmandudalen varte mye engre enn det vestlige Malla-dynastiet. På den andre sida herska Khas-Mallaene over et rike som på toppen var mye større enn noe de østlige Mallaene klarte å skape.
På sitt største regner historikerne med at Khasa-riket dekka et område på minst 140 000 km². Det var i hvert fall på størrelse med dagens Nepal, som er like under 150 000 km².
Kongedømmet skapte et nettverk av veier for å fremme handelen mellom Tibet og India. Noen av de viktigste minnene som har overlevd, er søyler med inskripsjoner langs disse gamle veiene. De fleste inskripsipsjonene begynner med et stupa-motiv og den buddhistiske bønnen Om Mani Padme Hum. Viktige informasjoner om arvefølgen i riket er kommet fram ved studier av disse søylene.
1300-tallet: høydepunkt og sammenbrudd
Riket var en føydalstat som bygde på vasallstater med betydelig sjølstyre.
Det var likevel sterkt nok til at det kunne angripe Kathmandudalen seks ganger mellom 1275 og 1335 og i perioder okkupere dalen i måneder eller tilmed år, som fra om lag 1290 til om lag 1300.
I 1312 besølte Khasa kongen Ripu Malla Buddhas fødested Lumbini (i dag i Rupandehi) i Tarai, og fikk sin egen inskripsjon hogd inn på keiser Ashokas minnesøyle der. Etter det dro han til Kathmandudalen for å besøke templene Matsyendranath, Pashupatinath og Svayambhunath.
På andre halvdel av 1300-tallet ser det ut til at riket gikk kraftig tilbake. De tibetanske provinsene gikk tapt, og vasall-staten Doti var sjølstendig i 1387. Varma-familien, etterkommere av Prithvi Mallas statsminister Yasho Varma, tok over.
Historikerne regner slutten av riket til 1404, da det blei delt i tre.
Oppsplitting: Baisi Raya og Chaubisi Raya
Oppsplittinga av det gamle Khas-riket fortsatte i flere hundre år.
Etterhvert danna det seg to løse grupper av sjølstendige småkongedømmer:
Sluttstreken for denne utviklinga blei satt av kong Prithvi Narayan Shah av Gorkha, da han på sine store felttog på midten av 1700-tallet la grunnlaget for at alle disse statene blei erobra og innlemma i staten som blei til det moderne Nepal.
Historisk sett fikk det betydning at disse statene var så små og oppsplitta. Hvis de ikke hadde vært det, er det vanskelig å se hvordan Gorkha, som sjøl var en liten stat, kunne ha klart å erobre dem.
Kongedømmet blir glemt
Khasa-riket var helt glemt da det moderne Nepal oppsto.
Noe som bidro til det, var kanskje at hinduisme blei statsreligion i de 22 og 24 rikene som fulgte og i Gorkha. Det fantes derfor ingen elite som ville kalle seg khasa. Eliten i samfunnet blei høykaste hindu, bahun eller chhetri. Den søkte å føre stamtreet sitt tilbake til hinduiske fyrstehus i India, ofte ved hjelp av omfattende historieforfalskning. Buddhistiske Khasa-aristokrater var ikke noe å skryte av på stamtreet.
Khasa-folk i det vestlige Nepal som ikke ville omfavne hinduismen, og som bl.a. spiste kjøtt, drakk alkohol og holdt fast på rester av tradisjonell religion, blei oppfatta som ureine eller ihvert fall underlegne. Dette har ført til at Khasa-betegnelsen i moderne tid er blitt oppfatta som et uttrykk for å være sosialt mindreverdig.
Minner om Khasa-riket hadde under sånne forhold ikke gode vilkår.
Moderne forskere gjennfinner Khasa-riket
Det er derfor kanskje ingen tilfeldighet at en vestlig forsker var med på å gjenfinne Khasa-riket på 1950-tallet. Italieneren Giuseppe Tucci, en ledende ekspert på tibetansk buddhisme, og nepaleren Yogi Naraharinath fant Kasha-riket igjen ved å samle og tolke inskripsjoner i Vest-Nepal. Dermed blei et riktignok ufullstendig bilde av kongedømmet tatt inn i moderne historieskriving.
På denne tida hadde også det moderne Nepal et behov for ei sekulær, nasjonalistisk historie som ga det kulturelle røtter som kunne konkurrere med India. Khasa-riket i vest, som tilmed snakka ei tidlig utgave av Nepali, kunne derfor komme inn i varmen igjen.
Svært mye av rikets historie er fortsatt ukjent. Det finnes f.eks. ikke historiske minner som kan knyttes direkte til noen konge før en inskripsjon på ei bronseplate fra den nest siste Challa-kongen, Kra Challa, i 1223.
Etterhvert har det vært mulig å slå fast at en del kunsthåndverk, bl. a. religiøse skulpturer av bronse, sølv og forgylt kopper, er skapt i Khasa-riket. Håndverket ser ut til å være newar-påvirka, sannsynligvis fordi kongene har ansatt kunstnere fra Kathmandudalen. Det har bidratt til å øke respekten for kulturen og kunsten i Khasa-riket.
Wegner (slekt fra Königsberg)
Wegner er en norsk slekt som stammer fra industrimannen Benjamin Wegner (1795–1864), opprinnelig fra Königsberg, og Henriette Seyler (1805–1875), som tilhørte en hanseatisk bankierfamilie i Hamburg. Slekten kom til Norge i 1821/1822 da Benjamin Wegner kjøpte Blaafarveværket, Norges største industribedrift, på vegne av et tysk konsortium og bosatte seg i landet som direktør for bedriften. Slektsmedlemmer har vært blant annet industrieiere, godseiere, trelasthandlere, advokater og embedsmenn i Norge. Slekten har hatt eierinteresser i Blaafarveværket, Hassel Jernværk, Hafslund hovedgård og trelastfirmaene Benj. Wegner, J.L. Wegner & Co. og Juel, Wegner & Co., som var blant de største trelastfirmaene på Østlandet. Slekten eide også Frogner Hovedgård til 1849; Wegnerpaviljongen i Frognerparken ble flyttet fra Blaafarveværket rundt 1837, og var en bryllupsgave til Henriette Wegner. I tillegg eide familien Frognerseteren med en del av Nordmarka (Frognerseterskogen) til 1864 og Bygdøy-lystgården Dronninghavn til 1866. Henriette Wegner var en kort periode medeier i sin families bank, Berenberg Bank.
Historie
Den norske slekten stammer fra industrimannen (Jacob) Benjamin Wegner (1795–1864), som var født i Königsberg. Benjamin Wegner var sønn av kongelig kommissær for politisaker i Königsberg – dvs. en representant for den sentrale statsforvaltningen, i motsetning til lokale tjenestemenn – Johann Jacob Wegner (ca. 1757–1797) og Regina Dorothea Harder (1770–1813). Benjamin Wegner vokste opp i en uformuende borgerlig familie og mistet tidlig begge foreldrene. Han hadde en helbror, Salomon, og en rekke halvsøsken. Han startet forretningskarrieren i et handelshus i Königsberg under Napoleonskrigene, bodde en kort periode i London og etablerte rundt 1820 egen forretning i Berlin som agent innen britisk–baltisk trelasthandel og kornhandel. Han flyttet til Norge i 1822 etter å ha kjøpt Blaafarveværket, Norges største industribedrift, på vegne av bankieren Wilhelm Christian Benecke året før. Samme år ble han administrerende direktør og medeier i Blaafarveværket. Han ble senere også eier av Frogner hovedgård, største medeier i Hafslund hovedgård, og medeier i Hassel Jernværk og trelastfirmaet Juel, Wegner & Co. Han var generalkonsul i Norge for de tre hanseatiske bystatene Hamburg, Lübeck og Bremen, og visekonsul for Kongeriket Portugal.
Benjamin Wegner ble gift 15. mai 1824 i Nikolaikirken i Hamburg med Henriette Seyler (1805–1875), som tilhørte en hanseatisk bankierfamilie i Hamburg og som var datter av medeier og leder for Berenberg Bank L.E. Seyler (1758–1836) og Anna Henriette Gossler (1771–1836). Hennes farfar var den kjente teaterlederen Abel Seyler, mens hennes besteforeldre på morssiden var bankierene Johann Hinrich Gossler og Elisabeth Berenberg. Henriette Wegner var en kort periode medeier i Berenberg Bank. Familien Wegner var bosatt på Fossum hovedgård i Modum til 1836 og på Frogner hovedgård i Aker til 1849, senere i Christiania. På Utsikten i Frognerparken står Wegnerpaviljongen som Henriette fikk i bryllupsgave av Benjamin Wegner, og som ble flyttet fra Modum til Frogner rundt 1840. Benjamin Wegner omformet det tidligere barokke parkanlegget til romantisk landskapspark slik Frognerparken fremstår i dag. I det økonomiske kriseåret 1848 gikk Blaafarveværket konkurs og familien solgte Frogner Hovedgård, bortsett fra Frognerseteren med Frognerseterskogen samt noen andre eiendommer. Etter at Hassel Jernværk ble solgt noen år senere var familiens forretningsvirksomhet konsentrert om trelasthandel, særlig gjennom eierandelen i Hafslund hovedgård som omfattet skoger i flere fylker og et av Norges største sagbruk. Fra 1856 ble virksomheten drevet i kompaniskap med Iver Albert Juel i firmaet Juel, Wegner & Co. Frognerseteren ble solgt til Thomas Heftye i 1864.
Sophie Wegner var bl.a. mor til den internasjonalt kjente krigskorrespondenten Benjamin Wegner Nørregaard, som bl.a. var arbeidsminister i provinsen Tientsin i Kina i den provisoriske regjering 1900–1903, til høyesterettsadvokat og formann i Advokatforeningen Harald Nørregaard, som grunnla det som nå er Advokatfirmaet Hjort, og til vinhandler og konsul i Tarragona Ludvig Nørregaard. Henriette Wegner var bl.a. mor til kirurg og president i Norges Røde Kors Nikolai Nissen Paus, til industrilederen Augustin Paus og til advokat og direktør i Norsk Arbeidsgiverforening George Wegner Paus.
Cucujiformia
Cucujiformia er en stor delgruppe av billene. Over halvparten av alle kjente billearter hører til her. De fleste av artene lever på døde eller levende planter, eller sopp, men det finnes også noen få rovdyr, for eksempel marihønene.
Utseende
I størrelse varierer de fra mindre enn 1 mm til 18 cm (trebukken Titanus giganteus, som lever i Sør-Amerika). De varierer også svært mye i utseende, men mange har kølleformede antenner.
Levevis
Gruppen omfatter alvorlige skadedyr, særlig i familiene bladbiller (Chrysomelidae) og snutebiller (Curculionidae), hvor enkelte arter kan gjøre stor skade på planter. Men gruppen har også arter som er nyttige for mennesket, som mange marihøner (Coccinellidae), hvor flere arter lever av bladlus.
De fleste av artene lever i tropene og er dårlig kjent, det finnes også trolig svært mange hittil ubeskrevne arter. Omtrent halvparten av norske biller, nærmere 2000 av artene forekommer i Norge.
Erik Poppe
Erik Poppe (født 24. juni 1960) er en norsk filmregissør, manusforfatter og førsteamanuensis i filmregi.
Cucujiformia
Levevis
Kjente representanter er bark-, blad-, glansbiller, marihøner, mugg-, snutebiller og trebukker.
Erik Poppe
Poppe er mest kjent for sin Oslo-trilogi (Schpaaa, Hawaii-Oslo og deUSYNLIGE) samt 1000GangerGodNatt, Kongens Nei og ''Utøya 22. juli''.
Poppe har mottatt en rekke utmerkelser for sitt arbeid. Han har mottatt den norske Filmkritikerprisen fire ganger: for Hawaii-Oslo i 2005, deUSYNLIGE i 2009, Tusen Ganger God Natt i 2014 og Kongens nei i 2017. Han mottok Amandaprisen for beste film i 2014. Han ble også nominert for Utøya 22. juli og dokumentarfilmen Siste Resept – en film om Per Fugelli i 2018.
Biografi
Erik Poppe vokste opp i Portugal og Norge. Han startet sin karriere som nyhetsfotograf i Verdens Gang (VG) og Reuters fra 1982 til 1989. Etter avsluttet utdannelse som filmfotograf ved Dramatiska Institutet i 1991, arbeidet han som regiassistent på Bille Augusts tv-serie Den Goda Viljan. Flere av hans reklamefilmer for Wasa, IKEA, Farris, VG, Lotto, Posten, Widerøe og Telenor mottok flere priser. Fra 1990 til 2000 var Poppe regissør av musikkvideoer for flere artister og selskap som EMI, Virgin Music, Propaganda Films og PolyGram Filmed Entertainment.
Iran–Irak-krigen
Iran–Irak-krigen, også kalt den første gulfkrigen, var en krig mellom Iran og Irak som varte fra 22. september 1980 til 20. august 1988. Den ble ofte omtalt som gulfkrigen før Irak–Kuwait-konflikten (1990–91) som ble kjent som den andre gulfkrigen, men etterhvert bare ble kalt gulfkrigen.
Erik Poppe
Biografi
Erik Poppe arbeidet som filmfotograf på enkelte spillefilmproduksjoner frem til 1995 og ble tildelt «Kodak Award» ved Moskva internasjonale filmfestival. Han mottok tittelen Årets Filmfotograf for sitt arbeid på Bent Hamers debutfilm Eggs. Mellom 2001 og 2010 gjennomførte Poppe ulike regifaglige utviklingsprosjekter ved Den danske filmskolen, Høgskolen på Lillehammer og Den norske filmskolen.
Iran–Irak-krigen
Krigen begynte da Irak invaderte Iran 22. september 1980. Invasjonen så innledningsvis ut til å være en suksess for irakerne, men etter kort tid ble de slått tilbake og konflikten utviklet seg til en lang utmattelseskrig. Krigen forandret for alltid politikken i området; den hadde konsekvenser for global politikk og førte til den irakiske invasjonen av Kuwait i 1990.
Erik Poppe
Biografi
I 2015 avsluttet Erik Poppe et tre-årig post-doktorgrad-stipendiat og prosjektprogram, underlagt «Program for Kunstnerisk Utviklingsarbeid», som førsteamanuensis ved Høgskolen i Lillehammer (HiL)/Den norske filmskolen. Spillefilmen Tusen Ganger God Natt, en dramatisering av hans erfaringer som konfliktfotograf i DR Kongo og Afghanistan, utgjorde programmets kunstneriske arbeid.
Iran–Irak-krigen
Situasjonen før krigen
Det har alltid vært rivalisering mellom forskjellige kongedømmer i Mesopotamia (dagens Irak) og det persiske imperiet (Iran). Den ressursrike provinsen Khuzestan (i dagens Iran) var i oldtiden sentrum for Elamittriket, et ikke-semittiskspråklig kongedømme hvis hovedstad var Susa. Khuzestan har blitt angrepet og okkupert av forskjellige kongedømmer i Mesopotamia mange ganger gjennom århundrene.
Erik Poppe
Schpaaa (1998)
Schpaaa ble vist som en del av sideprogrammet «Panorama» ved Den internasjonale filmfestivalen i Berlin. Filmen ble nominert til Amanda for beste film, samt til årets beste nordiske film ved filmfestivalen i Gøteborg og mottok flere internasjonale filmpriser. Filmen regnes som en av de sentrale norske spillefilmene i slutten av 1990-årene.
Iran–Irak-krigen
Situasjonen før krigen
En internasjonal avtale fra 1937 fastsatte grensen mellom Iran og Irak. Etter at kongen i Irak ble kastet i 1958 nektet imidlertid det nye nasjonalistregimet å anerkjenne de tidligere avtalene. Det nye Irak ga støtte til separatister i Khuzestan og framsatte territorielle krav på provinsen.
Erik Poppe
Schpaaa (1998)
Poppe ønsket en norsk artist til å lage filmens ledende musikkspor og kontaktet Virgin Music og manageren Per Eirik Johansen. Johansen presenterte Poppe for ulike artisters demo-kassetter. Valget falt på en skisse til låta Unforgivable Sinner av den 17 år gamle Lene Marlin Pedersen fra Tromsø. Låta ble senere en av vinterens største hitlåter.
Iran–Irak-krigen
Situasjonen før krigen
I 1969 erklærte visestatsministeren i Irak åpent at Khuzestan (som irakerne kalte Arabistan) var en del av Irak som var urettmessig anektert av Iran. Snart begynte irakiske radiostasjoner målrettede sendinger inn i «Arabistan», der de oppmuntret iranske arabere og til og med balucher til å gjøre opprør mot Irans sentrale regjering. TV-stasjoner i Basra begynte å vise Irans Khuzestan-provins som del av Iraks nye provins kalt Nassiriyeh og gav nye arabiske navn på alle iranske byer. På samme tid gjennomførte Iran en betydelig militær opprusntning under sjah Mohammad Reza Pahlavi.
Erik Poppe
Hawaii-Oslo (2004)
Enkelte funn fra forarbeidet med Schpaaa dannet utgangspunktet for noen av nøkkelhistoriene i Poppes neste spillefilm Hawaii-Oslo (2004). Her ble samarbeidet med manusforfatter Harald Rosenløw Eeg etablert, og filmens flettverksstruktur skildrer fem ulike historier om kjærlighet og vennskap.
Iran–Irak-krigen
Situasjonen før krigen
I 1971, etter at britene hadde trukket seg ut av gulfen, framsatte Irak (under Saddam Hussein) krav på øyene Abu Musa og Tunb-øyene. I denne forbindelse brøt Irak de diplomatiske forbindelsene med Iran. Iran på sin side begynte å støtte kurdiske opprører i Irak, blant annet med våpen.
Erik Poppe
Hawaii-Oslo (2004)
Hawaii-Oslo ble valgt som Norges kandidat i Beste fremmedspråklige film til Oscar-utdelingen året etter og mottok en rekke Amandanominasjoner. Filmen introduserte publikum for en rekke nye skuespillere i sentrale filmroller som Jan Gunnar Røise, Trond Espen Seim, Silje Torp Færavaag og Evy Kasseth Røsten n. Musikken ble skrevet av Bugge Wesseltoft.
Iran–Irak-krigen
Situasjonen før krigen
I 1974 gjennomførte Irak et anslag mot iranske styrker, med tunge tap på begge sider som resultat. Året etter inngikk de to landene en avtale i Alger (i Algerie), kjent som Alger-avtalen, der Irak gjorde territorielle konsesjoner til Iran. Iran lovte å oppi støtten til kurdiske opprørere i Irak. I de påfølgende årene bedret forholdene mellom de to landene seg noe, i alle fall på overflaten.
Erik Poppe
deUSYNLIGE (2008)
deUSYNLIGE (2008) er den tredje filmen i rekken av det som enkelte journalister døpte til «Poppes Oslo-trilogi».
Iran–Irak-krigen
Situasjonen før krigen
Den iranske revolusjonen i 1979 forandret igjen de internasjonale forholdene i regionen. Selv om revolusjonsregimet i Teheran hadde en felles fiende med Irak i sjahen, kom det det nye iranske regimets pan-islamisme i konflikt med Saddams (sekulære) panarabisme. Ayatollah Khomeini oppfordret til revolusjon i Irak. Det tidligere så mektige iranske forsvaret ble svekket av at det nye regimet gjennomførte utrenskinger av offiserer. 85 generaler ble henrettet i løpet av 1979, i tillegg til 12 000 andre offisererer. I tillegg kom at det dårlige forholdet til USA skapte vanskeligheter med å skaffe reservedeler for amerikanskproduserte materiell. Hoveddelen av det iranske militæret bestod etter revolusjonen av dårlig væpnede men besluttsomme militser. Den nydannede Revolusjonsgarden kom også til å bli en viktig del av det iranske militæret. Ved Arvand/Shatt al-Arab-elven hadde Iran bare et ubetydelig forsvar.
Erik Poppe
deUSYNLIGE (2008)
Filmen skildrer to parallelle historier. Den ene historien er om en ung mannlig organist som etter å ha sonet åtte år i Ila landsfengsel for drapet på et barn får en prøveløslatelse og et vikariat som organist i Paulus kirke. Den andre historien følger moren til barnet som ble drept, når hun oppdager at den unge mannen som tok livet av hennes sønn, nå er blitt organist i en kirke nær hennes bopel. Her tematiseres forsoning og tilgivelse, og en av de sentrale scenene er øyeblikket når moren oppdager den unge mannen bak orgelet mens han tolker Paul Simons Bridge Over Troubled Water.
Iran–Irak-krigen
Situasjonen før krigen
Samtidig var Saddam Hussein ivrig etter å heve Irak opp til å bli en sterk regional makt. En vellykket invasjon av Iran ville gjøre Irak til den dominerende makten i regionen og den lukrative oljehandelen der.
Erik Poppe
deUSYNLIGE (2008)
Pål Sverre Valheim Hagen debuterte som filmskuespiller i rollen som den unge mannen, og Ellen Dorrit Petersen som den kvinnelige presten han innleder et forhold til. Den danske skuespilleren Trine Dyrholm spilte moren, og Trond Espen Seim faren.
Erik Poppe mottok den norske filmkritikerprisen for denne filmen. Filmen mottok en rekke Amandapriser og ble betegnet som årets sterkeste film av den amerikanske dokumentarfilmskaperen Michael Moore. Under filmfestivalen Hamptons International Filmfestival mottok filmen både hovedprisen og publikumsprisen. Noen dager senere ble det klart at Hollywood-selskapet Warner Bros. hadde kjøpt rettighetene til filmen for å lage en amerikansk versjon.
Orgelmusikken som framføres i filmen, er arrangert og framført av Iver Kleive.
Iran–Irak-krigen
Tidlige faser
Irak satte i gang en invasjon av Iran 22. september 1980. En anklage mot Iran om støtte til et feilslått attentat mot utenriksminister Tariq Aziz ble brukt som forløper for angrepet. Saudi Arabia og Kuwait gav betydelig finansiell støtte. Overraskelsesangrepet rykket raskt frem mot de fremdeles uorganiserte iranske styrkene, selv om et irakisk luftangrep på iranske flyplasser var ineffektivt. Folket i Iran samlet seg rundt sin revolusjon, fremfor å vende seg mot ayatollahens regjering slik eksiliranere hadde lovet, og gav mye tøffere motstand enn ventet.
Erik Poppe
deUSYNLIGE (2008)
Filmene i Oslo-trilogien er filmet i området Grønland, Tøyen og Grunerløkka i Oslo sentrum.
Iran–Irak-krigen
Tidlige faser
Tidlig hadde Irak noe begrenset suksess, de rykket frem på bred front inn i iransk territorium langs Mehran-Khorramabad-aksen i det sentrale Iran og mot Ahvaz i den oljerike provinsen Khuzestan. I juni 1982 tok en iransk motoffensiv tilbake områdene som tidligere ble tapt til Irak.
Erik Poppe
Tusen Ganger God Natt
Tusen Ganger God Natt (2013) var Poppes første engelskspråklige film. Filmen er en delvis selvbiografisk historie basert på hans egne opplevelser som fotograf i konflikt- og krigsområder rundt om i verden. I filmen lot Poppe en kvinne være sitt alter ego; denne hovedrollen ble tolket av den franske skuespillerinnen Juliette Binoche. Den danske skuespilleren Nikolaj Coster-Waldau, senere kjent fra TV-serien Games of Thrones, spilte hennes mann, en rolle basert på Poppes kone. I andre roller finner vi bl.a. Mads Ousdal og Larry Mullen jr.. Mullen er kjent som et av medlemmene i det irske bandet U2.
Iran–Irak-krigen
Tidlige faser
Mesteparten av kampene i resten av krigen skjedde på irakisk territorium, selv om noen har tolket den irakiske tilbaketrekningen som en taktisk plan av det irakiske militæret. Ved å kjempe rett innenfor Irak, kunne Saddam Hussein høste folkelig irakisk patriotisme. Den irakiske hæren kunne også kjempe på sitt eget territorium i veletablerte forsvarsstillinger. Iranerne fortsatte å sette inn usofistikerte menneskelige bølger av angrep, mens irakiske soldater forble for det meste i defensive stillinger.
Iraks armé var hovedsakelig bevæpnet med våpen landet hadde kjøpt fra Sovjetunionen og dets satellittstater i det foregående tiåret. Under krigen kjøpte landet avansert utstyr fra Sovjet og Frankrike verdt milliarder av dollar i tillegg til Kina, Egypt, Tyskland og andre kilder (inkludert europeiske fasiliteter for å lage og/eller forbedre kjemiske våpen). Tyskland sammen med andre vestlige land (blant dem Storbritannia, Frankrike, Italia og USA) gav Irak teknologi til biologiske og kjemiske våpen og muligheten til å bli en atommakt. Mye av Iraks finansielle støtte kom fra andre arabiske stater, først og fremst oljerike Kuwait og Saudi-Arabia.
USA hadde vært på vakt overfor Teheran-regimet siden den iranske revolusjon i 1979 som hadde kastet deres støttespiller, sjah Muhammed Reza Pahlavi og resultert i at deres ambassade-personell ble holdt tilbake i gisselkrisen i Iran i 1979-81. Etter den iranske suksessen på slagmarken i 1982, gikk USA inn med sterkere støtte til Irak ved å gi etterretning, økonomisk støtte og angivelig også våpen. USA normaliserte også relasjonene med den irakiske regjeringen, som var blitt brutt under seks-dagers-krigen i 1967.
Irak tilbød i 1982 å innstille krigshandlingene, men Irans faste besluttsomhet på å ødelegge den irakiske regjeringen fra og med juli 1982 førte til ytterligere seks år med statisk krigføring.
Tankskipkrigen og amerikansk innblanding
Både Iran og Irak angrep oljetankere og handelsskip fra 1981 av, inkludert nøytrale nasjoners skip, i et forsøk på å fravriste handel fra motstanderen. Etter gjentatte irakiske angrep på Irans viktigste eksportfasilitet på Khark-øya, angrep Iran en kuwaitisk tanker nær Bahrain 13. mai 1984 og en saudiarabisk tanker i saudisk farvann 18. mai. Angrep på skip tilhørende ikke-stridende nasjoner i gulfen økte kraftig etter dette, og denne fasen av krigen ble kalt «tankerkrigen». Da det hele var over, hadde Iran og Irak senket skip tilsvarende mer enn en tredjedel av den totale tonnasjen handelsskip som gikk ned under annen verdenskrig. De fleste av de drøyt 300 sjøfolk som omkom var koreanere, indere, filippinere og pakistanere.
Erik Poppe
Tusen Ganger God Natt
Filmen skildrer Rebecca som er en av verdens fremste krigsfotografer. Hjemme orker ikke hennes mann og døtre lenger tanken på at hun lever i livsfare, og de stiller henne et ultimatum: jobben eller familien. Nok en gang behandler Erik Poppe et moralsk dilemma. Rebecca personifiserer en ganske utbredt forståelse av at det virkelige livet befinner seg utenfor hjemmets fire vegger. Ganske diskret spiller filmen på mytene om at krigsfotografer kan utvikle et ruslignende forhold til konfliktsoner. „Filmen dirrer når den "tørrlagte" Rebecca sprekker,“ skrev Aftenpostens Ingunn Økland i sin anmeldelse.
Iran–Irak-krigen
Tankskipkrigen og amerikansk innblanding
To norske supertankere eid av John Fredriksen ble angrepet og hardt skadet av irakiske jagerfly i 1986; «W Eagle» og «W Enterprise» (Tidligere eiet av rederiet Lars Krogh under navnene «Wind Eagle» og «Wind Enterprise»). Dette ble aldri slått stort opp i norske medier da rederiet ikke ønsket publisitet rundt saken. «W Eagle» ble truffet ved roret av en radarsøkende rakett. Skipene kunne ikke fortsette for egen maskin. «W Enterprise» ble enda hardere skadet. Skipet ble truffet ikke langt fra broen og tankskipet så i ettertid nærmest helt «flatt» ut, i tillegg til å ligge svært dypt i vannet, i sterk kontrast til den vanlige profilen med et langt skrog og et høyt overbygg. Det måtte større ombygninger til for å få skipet seilbart igjen. Ingen skal ha blitt drept i angrepene, men flere på «W Enterprise» skal ha blitt forholdsvis hardt skadet. «W Enterprise» var fullastet med olje, begge skipene var blant datidens største og mest moderne tankskip.
Erik Poppe
Tusen Ganger God Natt
Da filmen hadde verdenspremiere på Montreal Film Festival vant den «The Special Grand Prix of The Jury», og Juliette Binoche ble kåret til beste kvinnelige hovedrolleinnehaver. Senere har filmen mottatt en rekke priser. Den har blant annet vunnet «Kinosjefenes pris», «Sølvklumpen» for beste film og Amandaprisen for beste film. Senere mottok Erik Poppe «Den norske filmkritikerprisen» for tredje gang.
Kongens nei
Kongens nei (2016) er basert på de dramatiske hendelsene fra tyskerne invaderte Norge 9. april 1940 til kong Haakon VII tre døgn senere avslo å forhandle med tyskerne og overgi landet til Vidkun Quisling og hans kuppinnsatte «regjering».
I 2016 ønsket Kong Harald og dronning Sonja å avslutte markeringen av sitt 25 års jubileum på tronen med et arrangement som skulle være åpent for alle. De inviterte til åpen førpremiere i Slottsparken på Kongens nei, tre dager før filmen hadde ordinær premiere på norske kinoer. Mellom 10 000 og 12 000 mennesker møtte frem til den utendørs førpremieren om kvelden den 21. september 2016.
Iran–Irak-krigen
Tankskipkrigen og amerikansk innblanding
Skipet «Seawise Giant» på 564 000 dødvekttonn og verdens største supertanker ble også angrepet av irakiske jagerfly og bombet da den lå som lagerskip for Iran i Hormuz-stredet 14. mai 1988. Vraket ble senere kjøpt av et selskap tilknyttet det norske rederiet Norman International AS og reparert. Det kom i drift igjen i 1991 under navnet «Jahre Viking».
Angrepene førte til at norsk utenriksdepartement ble bedt om å foreta en stille vurdering om bevæpning av norske tankskip. Utrederne kom raskt til en negativ tilråding.
Erik Poppe
Kongens nei
Filmen vant fem priser under Kanonprisen 2016 i forbindelse med filmfestivalen Kosmorama og åtte priser under Amandaprisen 2017. Filmen ble dermed den filmen som har vunnet flest Amandapriser, og er med sine tretten nominasjoner i tillegg den filmen med flest Amandanominasjoner.
Erik Poppe mottok samme år den norske filmkritikerprisen for fjerde gang.
Iran–Irak-krigen
Tankskipkrigen og amerikansk innblanding
Det største antallet angrep var iranske angrep mot kuwaitiske fartøy, og den 1. november 1986 ba Kuwait formelt om hjelp fra andre nasjoner for å beskytte skipstrafikken. Sovjetunionen gikk med på å leie tankere fra 1987 og USA tilbød å gi tankerne beskyttelse ved å la dem seile under amerikansk flagg 7. mars 1987 (Operasjon Earnest Will og Operasjon Prime Chance). Under folkeretten ville et angrep på slike skip bli behandlet som et angrep på USA, og gi USA muligheten til å svare militært. Denne støtten ville beskytte skipene som gikk til irakiske havner, og garanterte effektivt Iraks inntektsstrøm for resten av krigen.
Erik Poppe
Siste resept (om Per Fugelli)
Våren 2016 innledet Erik Poppe et samarbeid med samfunnsdebattanten og professor i sosialmedisin, Per Fugelli. Sammen ønsket de å dokumentere Fugellis siste levetid som alvorlig kreftsyk på jakt etter mening og engasjement. En skattejakt i livets siste fase, var arbeidsbetegnelsen på prosjektet. Resultatet ble dokumentarfilmen Siste Resept, som fulgte den samfunnsengasjerte Fugelli fram til hans død i september 2017.
Iran–Irak-krigen
Tankskipkrigen og amerikansk innblanding
Et irakisk fly angrep ved en feiltagelse USS «Stark», en fregatt av «Perry» klassen 17. mai, drepte 37 og skadet 21. Men USAs oppmerksomhet var rettet mot å isolere Iran. Amerikanerne kritiserte Irans minelegging av internasjonalt farvann og sponset FNs sikkerhetsråds resolusjon 598 som gikk gjennom enstemmig 20. juli og som førte til trefninger med iranske styrker. I oktober 1987 angrep USA iranske oljeplattformer som svar på et iransk angrep på tankeren Sea Isle City som seilte under amerikansk flagg.
Erik Poppe
Siste resept (om Per Fugelli)
Filmen hadde premiere under Tromsø internasjonale filmfestival (TIFF) i januar 2018 og mottok prisen «Faith in Film», utdelt av Norske kirkeakademier. Den hadde ordinær kinopremiere i februar 2018 og ble nominert til Amanda i kategorien «Årets beste dokumentarfilm».
Iran–Irak-krigen
Tankskipkrigen og amerikansk innblanding
14. april 1988 ble fregatten USS «Samuel B. Roberts» hardt skadet av en iransk mine. Amerikanske styrker svarte med Operasjon Praying Mantis 18. april, den amerikanske marines største operasjon med overflatekrigsskip siden 2. verdenskrig. Under denne operasjonen skjøt krysseren USS «Vincennes» ned Iran Air Flight 655 med 290 passasjerer og mannskap 3. juli 1988. Den amerikanske regjeringen sa at passasjerflyet ble tatt for å være et iransk F-14 Tomcat-jagerfly som hadde vært i det samme området som det sivile flyet kort tid før. Den iranske regjeringen avviste USAs forklaring og hevdet at nedskytingen ble gjort med fullt overlegg.
Erik Poppe
Utøya 22. juli
Filmen Utøya 22. juli skildrer hendelsene på Utøya den 22. juli 2011. Den hadde ordinær kinopremiere under én måned etter Siste Resept. Historien i filmen oppleves utelukkende fra synsvinkelen til 18 år gamle «Kaja». Filmen fremstår som et fiksjonsverk bygget på virkelige hendelser. Historien blir fortalt i én tagning og bygger på vitnebeskrivelser fra overlevende. Hovedpersonen «Kaja» spilles av Andrea Berntzen.
Iran–Irak-krigen
Tankskipkrigen og amerikansk innblanding
Gjennom alt dette hadde medlemmer av Reagan-administrasjonen i hemmelighet solgt våpen til Iran. Først indirekte (muligens gjennom Israel) og så direkte. Håpet var at Iran ville, i bytte, overtale flere radikale grupper til å løslate vestlige gisler (se Iran-Contras-skandalen).
Erik Poppe
Utøya 22. juli
Noen av de overlevende var kritiske til en filmatisering av Utøya-tragedien. Etter filmens premiere ble filmen sett på som et samlende verk og som en troverdig beskrivelse av hva som skjedde på Utøya.
Iran–Irak-krigen
Konklusjon
I de siste årene i krigen, fikk Irak mer og mer utenlandsk hjelp og begynte å bygge mer moderne væpnede styrker. I 1988 satte Irak i gang en ny offensiv inn i iransk territorium og begynte alvorlige flyangrep på iranske byer, som Teheran. Iran følte seg militært isolert og tilbød, under trusler om krig med USA, å åpne fredsforhandlinger. Irak aksepterte siden den irakiske økonomien og befolkningen var sterkt preget etter 8 år med krig og de ønsket å styrke sin posisjon.
Erik Poppe
Utøya 22. juli
Filmen ble utvalgt til hovedkonkurransen ved Berlinalen (den internasjonale filmfestivalen i Berlin) og skapte debatt under den internasjonale premieren.
Iran–Irak-krigen
«Irak-gate»: Overføringen av våpen fra USA til Irak under krigen
Vestlig støtte for Saddam under Iran-Irak-krigen hadde helt klart blitt etablert. Det er ingen hemmelighet at Sovjetunionen, Vest-Tyskland, Frankrike, USA, mange vestlige selskaper og Storbritannia gav militær støtte og til og med komponenter til irakiske program for masseødeleggelsesvåpen. Rollen som USA spilte i krigen mot Iran er derimot ikke like velkjent.
Etter revolusjonen, med ayatollahene ved makten og et anstrengt forhold mellom Iran og USA, kom realpolitikere i Washington tidlig i krigen til konklusjonen om at Saddam var den minste av to onder, og derfor fikk forsøk på å støtte ham høyeste prioritet, både under den lange krigen med Iran og etterpå. Dette førte til det som senere er kjent som Irak-gate-skandalene.
Erik Poppe
Utøya 22. juli
Under pressekonferansen i forbindelse med filmfestivalen uttalte Poppe: "” – Alt i filmen handler om å holde igjen. Å ta bort alt av filmens ordinære virkemidler. Bort med musikk, bort med klipp, bort med alt. Jeg ville ikke gjøre det til en opera, slik man ofte gjør når det handler om ekstreme ting. Denne historien må fortelles nådeløst og brutalt. Det vil være vondt å se det, men hvis det ikke er det, så er det ikke ekte.”"The Guardians filmkritiker Jonathan Romney utpekte filmen til sin favoritt i flere klasser, herunder «beste skuespiller» (Andrea Berntsen), «beste foto» (Martin Otterbeck), «beste regi» og «beste film».
Iran–Irak-krigen
«Irak-gate»: Overføringen av våpen fra USA til Irak under krigen
Mye av det Hussein fikk fra Vesten var ikke i utgangspunktet våpen, men såkalt flerbruksteknologi, dvs ultrasofistikerte datamaskiner, armerte ambulanser, helikoptre, kjemikalier og lignende, med potensiell sivil bruk i tillegg til militære applikasjoner. Det er kjent at et enormt nettverk av selskaper, basert i USA og i utlandet, ivrig foret den irakiske krigsmaskinen helt til august 1990, da Saddam invaderte Kuwait.
Erik Poppe
Utøya 22. juli
Filmen ble av sentrale journalister og filmkritikere omtalt som årets sterkeste film og som kandidat til «Gullbjørnen». Filmen mottok seks Amandanominasjoner, blant annet i klassene «beste film» og «beste regi».
Iran–Irak-krigen
«Irak-gate»: Overføringen av våpen fra USA til Irak under krigen
Irak-gate-skandalen avslørte at en Atlanta-gren av den største banken i Italia, Banca Nazionale del Lavoror, delvis av lån med garanti i amerikanske skattepenger, overførte fem milliarder dollar til Irak fra 1985 til 1989. I august 1989, da FBI-agenter til slutt ransaket Atlanta-grenen av BNL, ble lederen for grenen, Christopher Drogoul, anklaget for å gjøre uautoriserte, hemmelige og ulovlige lån til Irak, der noen, ifølge anklagen, ble brukt til å kjøpe våpen og våpenteknologi.
Erik Poppe
Øvrige arbeider
Erik Poppe var konseptuerende regissør for dramaserien Brigaden i 2002. Dette var en TV-dramaserie i 26 episoder for NRK. Brigaden mottok Amanda-prisen for beste tv-drama i 2003.
Iran–Irak-krigen
En krig med masseødeleggelsesvåpen
Med mer enn 100 000 iranske offer for Saddam Husseins kjemiske og biologiske våpen under den åtte-årige krigen med Irak, er Iran det mest utsatte landet for masseødeleggelsesvåpen, kun etter Japan.
Erik Poppe
Øvrige arbeider
Siden begynnelsen av 2002 har Poppe reist til enkelte konfliktområder mellom spillefilmproduksjonene. De korte dokumentar- eller reportasjefilmene omhandler flyktningspørsmål fra konfliktområder som Somalia, DR Kongo, de østlige delene av Afghanistan og de nordlige delene av Pakistan.
Iran–Irak-krigen
En krig med masseødeleggelsesvåpen
De offisielle anslagene inkluderer ikke sivilbefolkning som har blitt forgiftet i grenselandsbyer eller barn og slektninger av veteranene. Mange har utviklet komplikasjoner med blod, lunger og hud, ifølge organisasjonen for veteraner i Iran.
Erik Poppe
Øvrige arbeider
Stein i Lomma er en oversettelse av teaterstykket Stones in his Pockets, opprinnelig skrevet av Marie Jones og oversatt av Ragnar Olsen for Hålogaland Teater i 2005. En oppdatert versjon av stykket var utgangspunktet for Erik Poppes debut som teaterinstruktør for Riksteateret høsten 2018. I Poppes produksjon spilte Hallvard Holmen og Øystein Martinsen de til sammen 30 ulike rollene i stykket.
Iran–Irak-krigen
En krig med masseødeleggelsesvåpen
Nervegassagenter drepte rundt 20 000 iranske soldater umiddelbart, ifølge offisielle rapporter. Av de 90 000 overlevende, trenger 5000 jevnlig medisinsk behandling og rundt 1000 ligger fremdeles på sykehus med alvorlige, kroniske tilstander. Mange andre ble rammet av sennepsgass.
Erik Poppe
Karikaturstriden
Etter at aviser i januar 2015 valgte å trykke karikaturtegninger av Muhammed som et svar på angrepet mot Charlie Hebdos redaksjon i Paris, stilte Poppe spørsmål ved hvilke rett en har til kollektivt å krenke en hel gruppe mennesker: "”Ytringsfriheten handler ikke bare om den friheten vi har til å uttrykke oss, men om hvordan vi forholder oss til det faktum at våre ytringer krenker, diskriminerer eller mobber den som ikke kan forsvare seg. Respekt må vike for friheten. Vi har vår fulle rett til å krenke, mobbe eller såre. Men vi kan også la være, uten at dette har noe med å gi avkall på vår ytringsfrihet. Vi har rett til å ytre og trykke, men ikke plikt til å ytre og trykke.”"
Iran–Irak-krigen
En krig med masseødeleggelsesvåpen
Videre ble 308 irakiske raketter skutt ut mot befolkningssentre i iranske byer mellom 1980 og 1988 som resulterte i 12 931 omkomne.
Erik Poppe
Priser og utmerkelser
Poppe har mottatt en rekke priser og utmerkelser for sitt arbeid og engasjement. Han har blant annet blitt tildelt:
Iran–Irak-krigen
En krig med masseødeleggelsesvåpen
Til tross for fjerningen av Hussein og hans regime av amerikanske styrker, er det dyp avmakt og sinne i Iran over vestlige selskaper (Vest-Tyskland, Frankrike og USA) som hjalp Irak i å utvikle dette kjemiske arsenalet i utgangspunktet, og at verden ikke gjorde noe for å straffe Irak for dets bruk av kjemiske våpen i krigen.
Menneskelige bølger brukt som våpen i Iran-Irak-krigen
Mange mennesker hevder at Iran-Irak-konflikten skapte en spesielt grusom variant av angrep med «menneskelige bølger». Det iranske presteskapet, uten profesjonell militær trening, var sene med å adoptere og sette i verk profesjonelle militære doktriner. Landet manglet til tider nødvendig utstyr til å bryte irakiske minefelt og var ikke villige til å risikere sin lille stridsvogn-styrke. Derfor ble pasdaran-styrker og basij-frivillige ofte brukt til å sveipe over minefelt og nedgravde posisjoner som var laget av det mer profesjonelle irakiske militæret. Anklagen sier at taktikken med menneskelige bølger involverte barn helt ned i niårsalderen (tydeligvis kunne disse ofres). En anonym østeuropeisk journalist skal ha sett «titusenvis av barn, bundet sammen i grupper på 20 for å hindre de mer nervøse fra å desertere, gjøre slike angrep».
Det har blitt sagt at det var vanligere å bruke jenter for minerydding på fronten, og gutter for ubevæpnede «angrep». Sikre førstehånds beretninger om bruk av barn i menneskelige bølgeangrep er derimot sjeldne. Den alvorligste førstehånds beskrivelsen dukket nylig opp i en artikkel av den respekterte teknologi-journalisten Robert X. Cringely.
Etterspill
Krigen var katastrofal for begge land, stoppet den økonomiske utviklingen, forstyrret oljeeksporten og skadet, drepte anslagsvis 1,5 millioner bare i Iran og forårsaket skader for $350 milliarder, bare i Iran. Irak stod tilbake med alvorlig gjeld til sine tidligere arabiske støttespillere, inkludert $14 milliarder til Kuwait, en gjeld som bidro til Husseins beslutning i 1990 om å invadere Kuwait.
Endelig dom
9. desember 1991, rapporterte FNs generalsekretær det følgende til FNs sikkerhetsråd:
Peder Carstensen Dreyer
Peder Carstensen Dreyer (født 1628, død 12. mai 1703) var lagmann i Trondheim fra 1671 til 1703. Han var også viselagmann fra 1668 til 1671.
Han gikk på Københavns katedralskole fra 1648 – visstnok sammen med bl.a. Peder Schumacher Griffenfeldt.
Dreyer jobbet fra 1663 i London som legionssekretær hos den danske gesand Simon Petkum, og var bl.a. med på fengslingen av Leonora Christine, grevinne Ulfeldt, og førte henne senere til Danmark. Fra 1664 jobbet han i den danske kancelli fram til han flyttet til Trondheim i 1668 og hadde der mange viktige diplomatiske oppdrag. Han deltok også i en kommisjon som skulle revidere Den Norske Lov i 1685–86.
Dreyer fikk i 1668 jobb i Trondheim etter anbefaling av bl.a. Peder Schumacher Griffenfeldt.
Han ble gift med Anna Catharina Stricht von Hoffermessel i Haag i 1667, og bodde sammen med henne i Trondheim fram til 1703, da han «paa grund av kancelliraadindens (konens) vanskelige gemyt» stakk til Danmark, og lot sin kone sitte igjen på gården Rønningen i Strinda ved Trondheim. Anna var født på fortet Reclife utenfor Brasil, der hennes far var kommandant, og man kan jo tenke seg at det kunne være litt fremmed for henne å sitte igjen som «gardskjerring» ved Trondheim med en slik bakgrunn. Hun overlevde sin mann med nesten 30 år og døde 4. mars 1731 i Trondheim.
Dreyer hadde en stor etterslekt av både ekte og uekte barn – mest kjent av disse var Abraham Petersen Dreyer som etterfulgte sin far som lagmann i Trondheim fra 1703. Dreyer var bror av sorenskriver i Stjørdal, Verdal og Selbu Henrik Carstensen Dreyer og visesorenskriver i samme område Sten Carstensen Dreyer
Dreyer nøt stor respekt som lagmann i Trondheim og har i den senere tid fått en gate oppkalt etter seg like ved området der gården Rønningen lå – Lagmann Dreyers gate.
A.J. Cook
Hun spilte rollen som «JJ» i Criminal Minds. Hun har også spilt i filmer som The Virgin Suicides, Out Cold og Final Destination 2.
Grip fyr
Grip fyr er et fyr på skjæret Bratthårskollen på Nordmøre. Skjæret er det nordligste i gruppen med øyer, holmer og skjær som utgjør den tidligere Grip kommune, siden 1964 en del av Kristiansund kommune.
Grip fyr ble bygget i 1888 og er med sine 44 meter fra sokkelen og opp Norges nest høyeste fyrtårn, bare slått av Sletringen fyr utenfor Frøya i Trøndelag. Det består av et støpejernstårn plassert på et høyt fundament av hugget stein.
Da det ble planlagt og bygget, ble plasseringen sett på som den mest utfordrende for en fyrstasjon. I tillegg til fyrtårnet består stasjonen av et hvelvet betongnaust og to landinger. Landingsforholdene er vanskelige, og Grip er en av landets mest særpregede fyrstasjoner med sin dramatiske beliggenhet. I verneplanen for fyr peker Riksantikvaren på at fyrstasjonen har relativt høy aldersverdi og stor grad av opprinnelighet, og at fyret inngår i det helhetlige kulturminnemiljøet på Grip. Grip fyr ble avfolket og automatisert i 1977.
Bakgrunn
Fiskeværet Grip er i dag fraflyttet og brukes som feriested, men det har vært et stort fiskeri i havområdene utenfor Grip i lang tid. Øysamfunnet Grip kan ha hatt fast bosetting siden 1100-tallet, og bosetting er sikkert dokumentert fra 1338. I middelalderen var Grip i erkebiskopen av Nidaros' eie, og etter reformasjonen i 1536 ble kongen eier. Grip stavkirke er fra 1400-tallet. I 1728 ble fra Trondheim den første private væreieren på Grip. Den siste væreieren, Ludvig Williamsen, solgte fiskeværet til Grip kommune i 1909.