cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jesper Strömblad
I nyere tid
Fra og med 12. februar valgte Jesper Strömblad offisielt å forlate bandet In Flames for godt. Han uttalte seg om at det var det beste for han, og hans vei for å bekjempe "sine demoner". Bandet støttet avgjørelsen hans. De fortalte at de mistet en stor gitarspiller og musiker, men for å beholde en kjær venn er det den beste beslutningen.
Strömblads siste ord som bandmedlem; "I’m far from done with music, metal, or whatever my direction is taking me, so be sure to hear from me in the future."
Simon Markeng
Simon Yihun Stølen Markeng (født 9. september 1992 i Addis Abeba, Etiopia) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Trikinslekten
Trikiner er innkapslede parasitter (nematoder) som kan forekomme i kjøtt av f.eks. gris. Mennesker kan få overført smitte ved at vi spiser trikinholdig kjøtt som ikke er tilstrekkelig kokt eller stekt.
Symptomer
Trikiner forårsaker store muskelsmerter og høy feber. Det finnes ingen effektiv medisin. I våre dager forekommer trikiner i svin meget sjelden, men fortsatt skal det bli det tatt prøve av hver eneste gris som slaktes ved norske slakterier, men det tas i gjennomsnitt prøver av 1 av 7 i Norge.
Simon Markeng
Den 1. januar 2017 startet han som spiller i Ny-Krohnborg IL i Bergen.
Trikinslekten
Annet
Trikiner ble brukt til sabotasje under andre verdenskrig, da Jan Zabinski, direktør for dyreparken i Warszawa, smittet noen av grisene sine med trikiner. Etter å ha slaktet grisene og rullet det infiserte kjøttet til små kuler, fikk han ved hjelp av en attenåring som jobbet i tyskernes militærkantine smuglet kulene inn i de tyske soldatenes smørbrød.
Sarkoidose
Årsaken til sykdommen er ikke kjent, men en antar at bestemte bakterier kan være bidragsytere til dannelsen av granulomer, selv om en ikke har kunnet finne en direkte smitteårsak. Hos enkelte familier kan det være flere som får sykdommen, slik at en tror det også foreligger en viss arvelig komponent. Enkelte gener har blitt knyttet til utvikling av sykdommen, men en antar at også felles miljø kan være medvirkende årsak til den familiære opphopningen. Sarkoidose forekommer hos alle folkeslag, men med noe ulik hyppighet. Hos skandinaver sees noe hyppigere forekomst sammenlignet med resten av verden, men ofte ser man til vanlig også et fredeligere sykdomsforløp i flere tilfeller. I Norge regner man med at 27 av 100.000 mennesker har denne sykdommen.
Symptomer
Sarkoidose er en systemsykdom. Den kan være symptomfri, men vanlige symptomer er ofte vage, slik som tretthet, energiløshet, muskel- og skjelettsmerter, tørre øyne, tungpustenhet (dyspné), tørrhoste, feber eller unormale temperaturforandringer, nattesvette, eller forandringer i huden, slik som erytema nodosum. Kombinasjonen erytema nodosum, forstørrede lymfeknuter i lungeregionen og leddsmerte kalles Löfgrens syndrom. Dersom granulomene oppstår i lever, nyrer, hjerte eller hjerne, kan det oppstå symptomer på feilfunksjon i disse organene.
Diagnose
Veien til diagnose kan være lang for mange pasienter da man ofte lider av en rekke uspesifikke symptomer, som kan være vanskelig å sette i sammenheng med sarkoidose. Diagnosen avhenger av typiske symptomer, bildediagnostikk og mistanke om sarkoidose verifisert av vevsbiopsi, som avslører funn av granulomer.
Siden sarkoidose hyppigst oppstår i lungene, vil lungesymptomer ofte være det dominerende. Spirometri viser reduserte lungevolum, enten obstruktiv, restriktiv eller blandet funksjonsnedsettelse. Granulomene i lungene kan også kunne sees på et røntgenbilde eller CT bilder. Affeksjon av hjertet, som er sjeldent, kan fremstilles på MR. Det er derimot viktig å utrede hjertet ved diagnostisering av sarkoidose, da dette kan forløpe symptomfritt i startfase, men etterhvert gi ledningsforstyrrelser med alvorlige konsekvenser om det får gå ubehandlet.
Selv om lungene er hyppigst påvirket, så kan sarkoidose dukke opp i alle kroppens organer og potensielt påvirke eller nedsette funksjonen i disse. Det er viktig å huske på at sarkoidose er en sykdom som kan påvirke hele kroppen og ikke bare lungene.
Hos enkelte vil mengden ACE (angiotensin-converting-enzyme) være forhøyet. Dette kan sees på en blodprøve, men denne prøven har lav spesifisitet, noe som vil si at det kan være mange grunner til økt ACE-mengde, slik at funn av dette ikke nødvendigvis betyr at pasienten har sarkoidose.
Gullstandard for diagnostisering av sarkoidose er biopsi, hvor en henter ut en del av et granulom. Vevsprøven kan hentes ut fra for eksempel forstørrede lymfeknuter, men kan også taes direkte fra vev i organer man mistenker at er affisert. Bronkoskopi er en god metode man kan påvise granulombetennelse i vev fra lungene ved lungesarkoidose. Legen går da ned i lungene til pasienten ved hjelp av et såkalt bronkoskop, via en tynn slange som henter vev eller væske ifra lungene. De typiske celleforandringene, kalt kronisk granulomatøs betennelse, ses imidlertid også ved andre sykdommer, hovedsakelig infeksjoner. Ved sarkoidose, er det i biopsier vanligst å finne samlinger av epiteloide cellegranulomer, uten tegn til nekrose.
Behandling
Sarkoidose i lunge eller lymfeknuter vil man vanligvis ikke behandle i første omgang, men heller kontrollere regelmessig i første omgang. Ikke sjelden ser man at sykdommen går tilbake uten medikamentell behandling. Ved tegn til økende forandringer vil man starte behandling. I de sjeldne tilfelle der det er affeksjon av hjerte eller nervesystemet vil man starte behandling umiddelbart.
Standardbehandling av sarkoidose er tilskudd av kortikosteroider, fortrinnsvis i form av prednisolon. Prednisolon kan bremse videre utvikling, og i noen tilfeller føre til bedring av sykdommen. En del pasienter har dessverre ingen effekt av prednisolon eller andre kortikosteroider.
Behandling med prednisolon er ikke uten bivirkninger, og ved mild sykdom kan bivirkningene overgå symptomene fra selve sykdommen. Prednisolon har også vært knyttet til tilbakevendende sarkoidose og forverring av eksisterende sykdom.
Siden sarkoidose er en immunsykdom, har tilstanden vært forsøkt behandlet med immunsuprimerende medisiner, men foreløpig virker effekten av slik behandling begrenset. Slik behandling er, på linje med prednisolon, også knyttet til bivirkninger, slik at rutinemessig behandling med slike medikamenter er ikke anbefalt. Enkelte studier har indikert effekt av enkelte antibiotika, men foreløpig anbefales heller ikke slik behandling.
Man har i de siste årene lært mer fra internasjonal klinisk forskning om hvordan sarkoidose oppfører seg i kroppen. Etterhvert vil man potensielt kunne se på andre måter å behandle sykdommen på, forutsett at klinisk forskning og fokus på sykdommen fortsetter i den retningen den har gått de siste årene.
Pasienter med forhøyet Vitamin D anbefales å unngå sollys, samt begrense inntaket av vitaminet i kosten. Dette er særlig viktig hos pasienter som har hyperkalsemi.
Behandlingen av sarkoidose er en spesialistoppgave, og pasienter som enten har- eller hvor det er mistanke om sykdommen, skal alltid behandles av lege.
Forløp og prognose
Det er svært stor individuell variasjon på forløpet av sarkoidose. Pasienter med akutt innsettende sykdom har som hovedregel en sykdomsvarighet opp mot 2-5 år før sykdommen brenner ut. Rundt 2/3 av pasienter med kronisk sarkoidose blir helt friske, mens sykdommen vedvarer hos resten. Hos pasienter med kronisk, vedvarende sarkoidose, ser man ofte at selv om sykdommen varer livet ut, stopper utviklingen av den nesten helt opp etter en tid.
Beaufort County (Sør-Carolina)
Beaufort Countys totale areal er 2 390 km² hvorav 870 km² er vann. I 2000 hadde fylket 120 937 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Beaufort. Fylket ble grunnlagt i 1769.
Ilkka Remes
Ilkka Remes, egentlig Petri Pykälä (født 13. desember 1962 i Luumäki), er en finsk forfatter som skriver spenningsromaner. Etter eget utsagn bruker forfatteren pseudonym fordi han ikke bare vil profilere seg som spenningforfatter, og fordi at han også vil skrive om andre ting i framtiden.
Remes er magister i økonomi fra Turun kauppakorkeakoulu (Åbo handelshøgskole), og han har også studert kommunikasjon i London. Remes har kone og to barn, og han bor i Brussel. Han er tildelt Kalevi Jänttis litteraturpris (1997), Suomen dekkariseura (1999) og Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto (1999).
Remes startet produksjonen med to kontrafaktiske romaner. Den første, Pääkallokehrääja (1997), skildrer Finland under kommunistisk styre («DDR-Finland»), der frigjøringskampen for alvor skyter fart under den sovjetiske liberaliseringen på 1980-tallet. I Karjalan lunnaat er scenariet motsatt. Her går historien slik vi kjenner den fram til ca 1990, og deretter følges utviklingen fram til Finland får det okkuperte Karelen tilbake.
I januar 2001, etter å ha lest nettopp Ruttokellot, skrev utenriksminister Erkki Tuomioja kritisk om Remes bøker, og mente at de var karakterisert ved at alt negativt kom fra Russland, og at de representerte det som på finsk kalles «ryssäviha», det vil si hat mot russere. Sannheten er nok mere sammensatt: Remes finner både positive og negative trekk ved Russland. Det han deriomot har klart på en måte som få spenningsforfattere er i stand til, er å ta opp tema som er viktige for alle finner og framstilt de litterært.
Efraim
Efraim (hebraisk: אֶפְרַיִם/אֶפְרָיִם "fruktbar" ) var ifølge Bibelen en sønn av Josef og bror til Manasse.
Ilkka Remes
Remes har også skrevet fem spenningsromaner for ungdom, der sønnen til en av personene som går igjen i flere av spenningsromanene skrevet for voksne, er hovedperson.
Noen av Remes bøker er oversatte til tysk.
Efraim
Han og broren ble stamfedre til to av Israels stammer, fordi Levi stamme vanligvis ikke regnes med blant de tolv. Efraim fikk et ganske stort område nord for Juda. Stammen spilte en stor rolle i tistammeriket etter delingen av landet.
เผ่าเอฟราอิม
Bebudelse med to knelende givere (Lippi)
Bebudelsen er et maleri av den italienske renessansemaleren Fra Filippo Lippi. Det er datert til 1440-45 og blir oppbevart i Galleria Nazionale d'Arte Antica i Palazzo Barberini, Roma.
Komposisjonen dreier seg rundt jomfruen, som opptar sentrum av scenen. I bakgrunnen, på høyre side, går to små kvinnefigurer opp en trapp. De to giverportertene (votiveportrett) viser de ukjente giverne som kneler bak en cordonata. At de er representert i naturlig størrelse (d.v.s. i samme størrelse som de religiøse figurer) var et relativt nytt, stilistisk kjennetegn.
Jernbanelinjen Roosendaal–Vlissingen
Jernbanelinjen Roosendaal–Vlissingen, også Zeeuwse linje (Statslinje F), er jernbanelinjen som kjører fra Roosendaal og Bergen op Zoom til Goes, Middelburg og Vlissingen i de nederlandske provinsene Noord-Brabant og Zeeland. Den ble anlagt etter at øyene Zuid-Beveland og Walcheren fikk en fergefri forbindelse med resten av Nederland takket være Sloe- og Kreekrakdemningene i deltaprosjektet (ned.: Deltawerken).
I 1863 ble den første delen mellom Roosendaal og Bergen op Zoom åpnet. Dette var den tredje toglinjen som den nederlandske Staatsspoorwegen satte i drift i året bedriften ble grunnlagt. Fem år senere ble linjen trukket videre til Goes, og i 1872 var Vlissingen nådd.
Tidligere kunne man reise til England med båttoget via Vlissingen. Båttoget trafikkerte linjen mot Tyskland via Noord-Brabant.
Fra stasjonen i Goes ble trikkelinjer til Hoedekenskerke/Borssele, Wemeldinge og Wolphaartsdijk bygget ut i 1929. I 1942 ble linjene til Wemeldinge og Wolphaartsdijk lagt ned, og fra 1972 gikk linjen til Hoedekenskerke over fra godstrafikk til å bli en museumlinje drevet av Stoomtrein Goes-Borsele (Damptoget Goes-Borsele).
Under den store oversvømmelsen i 1953 ble også en del av toglinjen oversvømmet. Ved Kruiningen kunne en del av linjen kun brukes ved lavvann. Den gikk under navnet badekarlinjen.
I 1956 gikk man over til å kjøre elektriske tog på Zeeuwse linje, og fra da av er det en direkte forbindelse fra Vlissingen via Rotterdam til Amsterdam. På strekningen finnes to store jernbanebroer: en over Schelde-Rijnkanalen ved Bath og en over Kanalen gjennom Zuid-Beveland.
572 Rebekka
572 Rebekka er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 19. september 1905 av Paul Götz fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den skal være oppkalt etter en kvinne fra Heidelberg, men navnet er muligens også inspirert av asteroidens provisoriske navn, 1905 RB.
Breidablik
Breidablik var alltid ren, og vakrere sted finnes ikke. Intet uhellig kan være her. Døren hit er alltid åpen, og Balder og sønnen Forsete sitter om kveldene og diskuterer, flinke med ord som de begge er.
Nobelstiftelsen
Nobelstiftelsen er en svensk stiftelse som forvalter formuen Alfred Nobel etterlot seg og som finansierer nobelprisene. Stiftelsen har også ansvar for arrangementene og informasjonen i forbindelse med utdelingen av nobelprisene. Etter instruksjoner i Nobels testamente ble stiftelsen opprettet i 1900, av blant andre Ragnar Sohlman.
Per 2011 ledes Nobelstiftelsen av Lars Heikensten, mens Carl-Henrik Heldin er styreformann. Blant medlemmene er representanter fra de prisutgivende organene.
Stiftelsens lokaler ligger i Sturegatan 14 ved Humlegården, sentralt i Stockholm.
The Best of Bob Dylan
The Best of Bob Dylan er et samlealbum av Bob Dylan, utgitt 15. november 2005. Det er en forminsket utgave av The Essential Bob Dylan, men som med de britiske «Best of Dylan»-utgivelsene er dette albumet ikke sett på som en del av Dylans offisielle diskografi
Alle sangene på albumet har tidligere blitt utgitt, unntatt «Not Dark Yet» og «Things Have Changed», har alle blitt utgitt i remastret format av plateselskapet Columbia Records. Med unntak av «Summer Days» (fra Love and Theft), er alle tilgjengelige på The Essential Bob Dylan.
The Best of Bob Dylan er tilgjengelig i digipak-format, i et forsøk på å etterligne en vinylplate. Albumet har omslagstekst skrevet av Bill Flanagan med kommentarer til hver av albumets sanger. I denne teksten er det fastslått at albumet er ment å være prøver på Dylans sangmateriale for folk som først nå har begynt å vise sin interesse for musikeren.
Takvatnet
Takvatnet er en innsjø i Målselv og Balsfjord kommuner i Troms og Finnmark. E6 passerer på vest for innsjøen og fylkesvei 857 passerer på nordsida.
Fiske
Vatnet ble nesten fisketomt på grunn av hardt garnfiske etter stor ørret tidlig på 1900-tallet. Før andre verdenskrig ble det derfor satt ut røye, både som mat for ørreten, og som en egen bestand å fiske på. En kort tid så dette ut til å være vellykket, men etter hvert ble vannet overbefolket av småvokst røye, og ørreten ble nesten utryddet. Fisken hadde mye parasitter, og var i dårlig kondisjon. Rundt 1980 var vatnet blitt helt ubrukelig som fiskevann. Fra 1984 til 1989 drev UiT ved hjelp av lokale fiskeentusiaster en intens utfisking av røye med teiner, som førte til bedre næringstilgang og dermed storørretens comeback. og idag forventes det omtrent 50/50 ørret og røye i fangstene.
Polarbåndmåler
Polarbåndmåler (Xanthorhoe abrasaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne nordlige arten er bare kjent fra Finnmark i Norge.
Utseende
En middelsstor (vingespenn ca. 25 mm), slank, lysgrå måler. Den kan kjennes fra andre arter i slekten Xanthorhoe på at den ikke har et enkelt tverrbånd i forvingene som er mye bredere enn de andre. Forvingen har tre omtrent like brede, doble tverrbånd, det ytterste er ofte tydelig bare i vingens fremste del. Områdene mellom de to båndene i hvert par er mer eller mindre mørke. Forvingens ytterkant er for det meste mørk. Bakvingen er gråhvit med tre smale, grå tverrbånd langs ytterkanten.
Larven er naken bortsett fra noen korte børster, ryggen er brunrød, den har en bred, mørkebrun sidestripe og buken er brungul.
Levevis
Polarbåndmåleren lever i åpen skog og skogkanter, også i mer åpent terreng. Larvene lever på ulike maurer (Galium spp.). De voksne målerne flyr om natten, mest i juli.
Utbredelse
Polarbåndmåleren er en nordlig art som er holarktisk, det vil si at den finnes både i den palearktiske sone og i Nord-Amerika. I Norge er den foreløpig bare funnet i Finnmark.
Dora Bakogianni
Theodora Bakogianni (født Mitsotaki) (gresk: Ντόρα Μπακογιάννη, Dóra Bakojánni) (født 6. mai 1954 i Athen i Hellas) er en gresk politiker, blant annet tidligere utenriksminister. Hun er tidligere ordfører i Athen. Hun var den første kvinne som var ordfører i Athen og er den første kvinne i tjenesten som utenriksminister, noe som gjør henne til den første kvinne noen gang utnevnt til en høyere regjeringsposisjon i Hellas.
Bakgrunn
Bakogianni er den eldste av fire barn av politikerveteranen Konstantinos Mitsotakis, som var statsminister fra 1990 til 1993 og leder av landets konservative parti Nytt demokrati fra 1984 til 1993. Hun gikk på den tyske skolen i Athen og i Paris og studerte statsvitenskap og offentlig rett ved Universitetet i Athen. Hun studerte også politikk og kommunikasjon i München. Hun taler flytende engelsk, fransk og tysk.
I 1968 måtte hun flykte med sine foreldre til Paris for å unngå militærdiktaturet som styrte Hellas i sju år fra 1967. De returnerte til Athen i 1974 da militærdiktaturet kollapset. Samme år giftet hun seg med journalisten og politikeren Pavlos Bakogiannis. I de neste årene arbeidet hun i næringsdepartementet og utenriksdepartementet.
Stabssjef hos sin far
Da hennes far ble valgt til leder av Nytt demokrati i 1984, ble hun hans stabssjef.
I regjering
Da hennes far ble valgt til statsminister det følgende året, tjente hun først som statssekretær, siden som kulturminister. Hun ble valgt til medlem av parlamentet tre ganger som representant for Evrytania, og senere for Athen, med et slående flertall. Da partiet i 1993 tapte valget og hennes far gikk av, stilte hun til valg for en plass i partiets sentralkomite. I 2000 utnevnte den nye lederen i partiet, Kostas Karamanlis, henne til utenriks- og forsvarsminister i skyggeregjeringen.
Hun giftet seg nå med forretningsmannen Isidoris Kouvelos. Selv om hun kunne velge å bruke hans navn, sin avdøde manns navn eller sitt pikenavn, valgte hun å beholde sin avdøde manns navn.
Ordfører i Aten
I 2004 var hun vert for Olympiske leker og var den første kvinne som var ordfører i en OL-by. I 2005 ble hun valgt til World Mayor og 14. februar 2006 utnevnte Kostas Karamanlis henne til utenriksminister i Hellas.
Iro Haarla
Iro Haarla (født 7. november 1956) er en finsk komponist og musiker (harpe og piano), kjent fra flere utgivelser og samarbeid med norske musikere, spesielt innen jazz.
Hun er utdannet ved Sibelius-akademiet (1974–79) og Helsinki Pop-Jazz Conservatory, samt platedebuterte med Juhani Aaltonen (1979). Ved akademiet traff hun jazzmusikeren Edward Vesala (1954–99). De giftet seg i 1978, og hun bidro i stor grad til Vesalas senere plateutgivelser, både med arrangementer og som utøver. Ekteparet startet gruppen Sound & Fury som ga ut en rekke plater på plateselskapet ECM i perioden 1986–1999. De spilte blant annet på Moldejazz (1992) og ble kjent med den norske saksofonisten Trygve Seim. I en kort periode dannet Haarla, Vesala, Seim og den danske gitaristen Hasse Poulsen en jazz-kvartett.
Edward Vesala døde i 1999. Etter ektemannens bortgang virket Haarla i flere år som solist. Men siden 2004 har hun ledet sin egen Iro Haarla Quintett. Foruten Haarla består kvintetten av tre nordmenn: Trygve Seim, trommeslageren Jon Christensen og trompetisten Mathias Eick, samt den finske bassisten Ulf Krokfors som tidligere hadde gjestet Sound & Fury (plate 1988), samt spilt i duo med Haarla (2001–). I en annen kvintett hun har ledet hadde hun med seg Sonny Heinilä på saksofon, Verneri Pohjola på trompet, Krokfors på bass og Reino Laine på trommer.
Haarla har også spilt i duett med saksofonisten og fløytisten Pepa Päivinen, samt den norske trompetisten Arve Henriksen fra Stryn. Hun har også skrevet en del filmmusikk.
Rikskriminalpolisen
Rikskriminalpolisen (i dagligtale Rikskriminalen eller Rikskrim, forkortet RKP) var Sveriges nasjonale politi og virket over hele landet.
RKP ble ledet av rikskriminalpolischef Therese Mattsson. Myndigheten gikk inn under den overordnede statlige myndigheten Rikspolisstyrelsen (RPS), hvor også Säkerhetspolisen (SÄPO) inngikk.
RKP ble kalt inn når man anså en forbrytelse for å være noe som angikk hele landet. Det dreiet seg vanligvis om tyngre lovbrudd, som for eksempel når man mistenkte at forbryterne hadde beveget seg utenfor länet og det lokale politiet eller länspolitiet derfor ikke hadde mulighet til å gripe inn.
RKP hadde både ansatt sivile og agenter. Man hadde også avdelinger for internasjonale lovbrudd.
Dahlica lazuri
Dahlica lazuri er en sommerfugl som tilhører familien sekkspinnere (Psychidae). Den er funnet spredt over hele Norge, og er en av de vanligste sekkspinnerne. Hunnen er larvelignende, mens hannen ser ut mer som en vanlig sommerfugl.
Utseende
Hannen er en liten til middelsstor (vingespenn 11-15 millimeter), nokså spinkel sekkspinner med tynt skjellkledte vinger. Antennene er trådformede og rundt halvparten så lange som forvingene. Hodet og kroppen er ganske slanke, gråsvarte. Forvingen er forholdsvis stor, grå med ganske tynn skjellkledning, bakvingen er lysgrå. Hunnen er mørkbrun, fet og larvelignende, men med velutviklede antenner, fasettøyne og bein.
Levevis
Arten kan finnes i mange ulike miljøer, men er vanligst i skog og på fuktige enger. Larven, som omgir seg med en larvesekk av silke kledt med sandkorn, eter mest moser men også lav og alger. Larveutviklingen er trolig oftest ett-årig, men kan ta to år. De voksne sommerfuglene er aktive i april-mai.
Utbredelse
Arten er kjent fra Norden, Baltikum og Mellom-Europa. I Norge er den en av de vanligste sekkspinnerne og er funnet spredt over hele landet, men den er trolig noe oversett på grunn av den tidlige flygetiden.
Aylar Lie
Aylar Lie (født 12. februar 1984 i Teheran i Iran) er en norsk skuespiller, pokerspiller og tidligere nakenmodell.
Oppvekst
Lie kom til Norge fra Iran som toåring sammen med foreldrene, som politiske flyktninger. Faren ble kort tid etter fengslet etter et overfall på moren med kniv. Moren var ikke i stand til å ta vare på datteren og skrev over foreldreretten til faren da han kom ut av fengsel to år senere. Barnevernet motsatte seg dette og plasserte henne på barnehjem da hun var fem år. To år senere kom hun til et norsk fosterhjem. Som 16-åring ble hun sendt til Iran av faren for å treffe familie og slekt og ble holdt der mot sin vilje i to år til den norske ambassaden til slutt hjalp henne hjem.
Karriere
Etter at Lie kom tilbake til Norge fra Iran reiste hun som 18-åring til USA for å treffe moren, som hun ikke hadde sett siden hun var liten. Hun havnet etter eget utsagn i dårlig selskap med mye narkotikamisbruk. Under et opphold i USA (2002-2003) deltok hun i innspillingen av en del pornografiske filmer som siden har blitt resirkulert under ulike titler. Etter å ha kommet tilbake til Norge ble hennes filminnspillinger kjent, og hun ble diskvalifisert fra finalen i skjønnhetskonkurransen Frøken Norge i august 2004. Samme år påstod Lie, sammen med glamourmodellen Lene Alexandra Øien, å ha hatt sex med den britiske sangeren Robbie Williams. Han fortalte senere på direktesendt TV at påstandene var rent oppspinn. PR-stuntet fikk betydelig oppmerksomhet, og Lie og Øien havnet på forsiden av det britiske avisen The Sun.
Lie forsøkte seg som modell i modellbyrået MSR, og hennes første oppdrag i Norge var for nettsiden OnlineMagasinet.no og i ukebladet Vi Menn nr. 39 i 2002, der hun poserte under navnet Sha Dianati. Hun hadde også en gjesteopptreden i reality-serien Big Brother på TVNorge i 2005. Hun ble sendt inn i Big Brother-huset for å gjøre deltakeren Elita Löfblad sjalu på meddeltakeren Klas Andersen. Oppdraget ble vellykket, og Lie forlot huset igjen etter bare fire dager. Høsten samme år lanserte Lie sitt eget glamourmodellbyrå kalt «Team Aylar». Hun la ned virksomheten året etter.
I 2006 fikk Lie utgitt en singel med sin versjon av Sabrina-sangen «Boys Boys Boys». Høsten 2006 arbeidet hun sammen med Aune Sand med innspillingen av filmen Dådyr. Sommeren 2007 var Lie med som gjesteartist på Yousef Hadaouis singel og musikkvideo «Mamacita». Videoen ble raskt en favoritt på YouTube, og Yousef og Lie opptrådte på Russefeber med 5,000 tilskuere og på Norway Cup samme sommer. Hun har også deltatt i flere musikkvideoer til Basshunter. Lie fikk i 2008 rollen som sigøynerkvinnen Lexia i den norske barnefilmen Yohan der rollefiguren bygger på historien til sigøynerkvinnen Raya. Siden 2009 har Lie studert, men hun deltok i Skal vi danse på TV 2, hvor hun kom til finalen, og i 2011 var hun med i programmet Det blir bedre på TV3 der hun fortale historien om omsorgssvikten hun hadde opplevd i sin barndom. I 2012 spiller Lie gjesterollen som «divaen» Kassandra i Hotel Cæsar.
Fra februar til oktober 2013 var Aylar programleder for programmet Eurojackpot på TV 2, sammen med Geir Håkonsund.
Vinteren 2017 deltok hun i realityserien Kjendis-Farmen på TV2.
I 2017 kom Lie på andreplass på listen over Norges beste pokerspillere, Vi Menns Gullhånda, bare slått av Preben Stokkan. I 2018 vant hun Gullhånda, som ble delt ut under Vi Menns Pokergalla 2. mars 2019.
Braxton Bragg
Som barn ble Bragg ofte latterliggjort på grunn av rykter om at hans mor satt i fengsel for angivelig å ha myrdet en mann, og noen av disse ryktene sa at Bragg ble født i fengsel. Faren hans var en snekker og entreprenør som ble rik nok til å sende Braxton til Warrenton Male Academy, en av de beste skolene i delstaten. Bragg, opprinnelig fra Nord-Carolina, ble utdannet ved United States Military Academy i West Point og var artillerioffiser. Under borgerkrigen kjempet Bragg nesten like bittert mot sine lite samarbeidsvillige underordnede som han gjorde mot fienden, og de som sto under ham i rang gjorde flere forsøk på å få ham erstattet av en annen offiser. Under krigen deltok han i slaget ved Chickamauga. Dette slaget var det nest dødeligste etter slaget ved Gettysburg. Bragg og hans kone kjøpte en sukkerplantasje på 1600 dekar og de hadde 105 slaver på sin plantasje. Det finnes ingen bevis på at Bragg var en grusom slaveeier, men han hadde et rykte på seg som talsmann for militær effektivitet og han utviste steng disiplin. Plantasjen oppnådde lønnsomhet nesten umiddelbart, til tross for store boliglån på eiendommen.
Scharnweberstraße undergrunnsstasjon
Scharnweberstraße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Scharnweberstraße er på linjen U6.Stasjonen har navn etter Scharnweberstraße som igjen er oppkalt etter den prøyssiske politikeren Georg Scharnweber (1816-1894).
Länsväg 172
Länsväg 172 er en svensk vei, som går mellom Arvika og Uddevalla. Veiens lengde er rundt 199 km.
Harald Halvorsen (skøyteløper)
Harald Halvorsen (født 29. november 1898 i Kristiania, død 17. mars 1992), var en norsk skøyteløper og fotballspiller. Han representerte Norge under flere europamesterskap og verdensmesterskap på skøyter, og han fikk én landskamp i fotball. Han var president i Norges Skøyteforbund i perioden 1952–1954.
Skøyter
Allround-NM på skøyter deltatt i 8 Allround-NM.
Etter sin aktive karriere fikk han flere forskjellige verv i Skøyteforbundet. Han ble også tatt inn i Oscarstatuettens komite for utdeling av prisen i en årrekke fra 1962 til og med 1985, og satt som leder i årene 1976–1980.
Fotball
Halvorsen spilte også fotball på toppserienivå, og ble i 1925 uttatt til en vennskapslandskamp mot Finland, som ble hans eneste. De vant kampen 1–0. Han representerte da Trygg. Tidligere hadde han spilt for Hamar, Fagerborg og Sportsklubben 1910. Halvorsen gikk siden tilbake til Fagerborg og innehar klubbrekorden i antall kamper (324) og antall skåringer (195).
Idrettsgruppen (Fagerborg Ballklub) innenfor Fagerborg Ynglingeforening ble stiftet 14. mai 1914, og valgte sitt første styre i 1916 med Halvorsen som sekretær.
Internasjonale mesterskap på skøyter
Allround-VM på skøyter deltatt 2 ganger.
EM på skøyter deltatt i 4 EM.
Trivia
Under Kvitt eller dobbelts debutsesong i 1961 fungerte Halvorsen som fagdommer i emnet Hurtigløp på skøyter for menn. Kandidaten gikk helt frem til 10 000-kronersspørsmålene, som han klarte.
Léon Bourgeois
Léon Victor Auguste Bourgeois (født 21. mai 1851 i Paris, død 29. september 1925 i Épernay) var en fransk politiker, blant annet statsminister og president for Folkeforbundet. Han ble tildelt Nobels fredspris i 1920. Han var også en produktiv skulptør.
Bakgrunn, tidlig karriere
Léon Victor Bourgeois kom fra en jødisk familie. Faren var urmaker. Etter vanlig skolegang fikk Léon kjøpmannsutdannelse, og etter dette tok han juridiske studier ved Universitetet i Paris.
Deretter virket han en kort stund som advokat. Han ble i 1882 prefekt for departmentet Tarn og i 1885 øverste forvaltningsembedsmann i Haute-Garonne.
I 1886 ble han direktør i det franske innenriksministeriet. I 1887 ble han politiprefekt i Paris.
Rikspolitiker
I 1888 ble han deputert for Marne, og tilhørte som sådan opposisjonen mot general Georges Boulanger og sluttet seg til venstreradikalernes parti. I 1888 ble han understatssekretrær i innenriksministeriet under ministeren Charles Floquet.
Han var en av de viktigste politikerne under den tredje republikk og innehadde en rekke ministerposter mellom åren 1890 og 1917, blant annet statsminister 1895-1896, innenriksminister 1890 og 1895-1896, justisminister 1892-1893, arbeidsmarkedsminister 1912-14 undervisningsminister 1890-1896 og utenriksminister 1896, 1906 og 1914. Han var 1902-03 president for deputertkammeret, og fra 1905 senator. Dessuten ble han i 1903 utnevnt til medlem av den internasjonale tvistemålsdomstolen i Haag. Han var også Frankrikes første delegerte ved konferansene i Haag 1897 og 1907.
Bourgeois ble 13. oktober 1906 tildelt storkors av St. Olavs Orden.
Folkeforbundet
Bourgeois regnes som en av Folkeforbundets åndelige forfedre. I 1918 ble han medlem av en regjeringskommisjon for utarbeidelsen av planer for et slikt folkeforbund. Da dette ble en realitet i 1919, krevde han at det skulle ha en sterk eksekutiv kraft i form av en egen militær- og politimyndighet, for slik å kunne gjøre sine anliggender gjeldende. Men dette opplegget ble som kjent avvist, fremfor alt av Storbritannia.
Verker i utvalg
Blant hans skrifter kan nevnes Solidarité (1896), L'éducation de la démocratie française (1897), Essai d'une philosophie de la solidarité (1902), og L'oeuvre de la Sociéte de nations (1920-23).
Siden barndommen hadde Léon Bourgeois vært lidenskapelig kunstinteressert. Flere av hans egne verker som skulptør er i Musée des beaux-arts et d'archéologie de Châlons-en-Champagne.
John Bell Hood
John Bell Hood (født 1. juni 1831 i Owingsville i Kentucky, død 30. august 1879 i New Orleans) var en general i konføderasjonen under den amerikanske borgerkrigen. Hood var kjent for sin tapperhet og aggressivitet, som enkelte ganger grenset til hensynsløshet.
Bakgrunn
John Bell Hood var sønn av John W. Hood, en lege, og Theodosia French Hood. Han var fetter til den senere sørstatsgeneral G.W. Smith og nevø av medlem av Representantenes Hus Richard French.
Militær
I en alder av 33 er ble Hood yngste general i konføderasjonen.
Film og litteratur
Romanen A Separate Land fra 2009, av forfatter Robert Hicks, fokuserer på hans liv etter borgerkrigen.
Selous Scouts
Selous Scouts var et spesialstyrkeregiment av den rhodesiske hæren som opererte fra 1973 og frem til innføringen av flertallsstyre og landets uavhengighet som Zimbabwe i 1980. De ble navngitt etter den britiske oppdageren Frederick Courteney Selous (1851–1917), og deres motto var pamwe chete, som oversatt fra shona betyr «alle sammen», «bare sammen» eller «fremover sammen». Konsesjonsbrevet til Selous Scouts lød «den hemmelige elimineringen av terrorister/terrorisme både innenfor og utenfor landet».
Karl Rudolf Werner Braune
Karl Rudolf Werner Braune, Werner Braune, Karl Braune (født 11. april 1909 i Mehrstedt, Thüringen, død 7. juni 1951 i Landsberg fengsel) var en tysk jurist og SS-offiser. Han var Oberregierungsrat i det tyske innenriksdepartementet, leder for Einsatzkommando 11b og kommandør for det tyske sikkerhetspolitiet SIPO og SD i Oslo frem til kapitulasjonen.
Tidlig liv
Braune ble født den 11. april 1909 i Mehrstaedt som sønn av en kjøpmann, og gikk der på skole fra 1915 til 1920, og i Sonderhausen fra 1920 til 1928 da han tok abitur, den avsluttende eksamen fra gymnaset i Tyskland.
Frem til 1933 studerte han jus i Bonn, under sommersemesteret 1930 i München, og fra vinteren 1930 til 1932 i Jena. Juli 1932 besto han eksaminasjonen på jusstudiene i Jena, og i januar 1933, eksamineringen for en doktorgrad i privatrett. Han tok videreutdanning og praksis i Sonderhausen, Meiningen, Sonneberg, og sist i Berlin, der han i mai 1936 besto den siste eksaminasjonen for tittelen assessor (juridisk fullmektig).
Nazi-karriere
Den 1. juli 1931, i en alder av 22 år og fremdeles som student, ble han medlem av det tyske partiet NSDAP, der han fikk medlemsnummer 581 277. Han var medlem av Sturmabteilung fra november 1931 til november 1934,.
Den 18. november 1934 ble han assessor i den tyske sikkerhetstjenesten Sicherheitsdienst (SD) i Koblenz, en rolle han tok dels fordi han måtte betale deler av utdannelsen selv, og ved inntreden i SD også medlem av vaktstyrken Schutzstaffel (SS), med medlemsnummer 107 364. Han skal ha fått løfter om karrierefremgang innen byråkratiet dersom han gikk inn i SD, og i juni 1938 fikk han da også stillingen som regjeringsassessor i innenriksdepartementet, samtidig som han fortsatte arbeidet for SD. I september 1938 begynte han i en stilling hos statspolitiet i Muenster og ble forfremmet til seksjonsleder (Abschnittsfuehrer) i SD, seksjon Muenster. Han prioriterte da oppgaver relatert til sikkerhetstjenesten og neglisjerte bevisst sitt arbeid hos statspolitiet, som derfor leverte en formell klage på ham.
Krigstjeneste: Leder for en Einsatzkommando
Einsatzgruppe D, som kommandoen var del av, var ansvarlig for 90 000 henrettelser. Særlig nevneverdig er massemordet i ukrainsk-russiske Simferopol, eller Gotenburg som byen var hetende fra 1941 til 1944, der Braunes kommando i dagene 11.-13. desember 1941 deltok i et massemord på drøyt 14 300 russere, jøder, romani, krimchaker og andre uønskede. Erich von Mansteins 11. arme hadde beordret at henrettelsene i Simferopol skulle fullføres før jul, slik at de tyske styrkene skulle kunne feire jul i en «jødefri» sone. Braunes kommando var utkjørt, og hæren stilte derfor lastebiler, bensin og mannskaper til disposisjon. Fra midten av november 1941 til midten av januar 1942 ble 2 400 soldater fra den 11. arme gjort tilgjengelig. Den aktive del av kommandoen til Braune besto av bare 50 mann, ikke tilstrekkelig til å samle og likvidere flere titalls tusen mennesker.
Det var om lag 10 000 krimchaker (jødisk-russisk etnisk gruppe) i Simferopol før krigen. Da gruppen skulle samles ble det talt bare halvparten. Disse ble henrettet, både menn, kvinner og barn, mens resten ble antatt rømt fra byen.
Braune kjørte personlig med Ohlendorf til retterstedet utenfor byen. Stedet som var valgt var øde, for å hindre at den sivile befolkningen skulle bli vitne til hendelsen. I forkant ble penger og andre verdisaker fjernet fra personene som skulle henrettes. Rett før utøvelsen ble deres ytterklær fjernet, altså tunge vinterkåper og slike ting, men de fikk beholde sitt innertøy. De ble deretter forflyttet til henrettelsesstedet, og plassert i små grupper foran en antitank-grøft med ansiktene snudd vekk fra grøften. Bødlene, som i hvert tilfelle besto av 8-10 mann fra politigruppen tilknyttet kommandoen, sto på den andre siden av grøften. Ofrene ble drept raskest mulig med et skudd bakfra.
Ifølge Braunes vitnesbyrd fra Einsatzgruppenprosessen anså han henrettelse ved skyting som mer ærefull for begge parter (bøddel og offer) enn henrettelse ved bruk av gassvogn, og med den begrunnelse nektet han å benytte gassvogn.
Som kommandør av Einsatzkommando 4b i Einsatzgruppe C ledet Werner Braunes yngre bror Fritz Braune (18. juli 1910 – etter 1973) også en dødsskvadron.
I august eller september 1942 ble Braune fristilt fra kommandotjenesten og i oktober 1942 var han tilbake i hjemlandet, i en stilling som sjef for statspolitiet i Halle ved Saale, som han holdt til januar 1945. Han var samtidig leder for SD i Dresden fra 1. september 1942 til desember 1944.
Tjeneste for Sipo i Oslo
I 1944 kom Braune til Oslo, til en langt roligere tilværelse enn tjenesten ved Østfronten. Han arbeidet ved HSSPF Nord (Oslo) fra desember 1944 til januar 1945, og tiltrådte den 5. februar som kommandør av sikkerhetspolitiet SIPO og Sicherheitsdienst (SD) i Oslo. Hans fulle tittel var Kommandeur der Sipo und des SD, Oslo (KdS Oslo), og jurisdiksjonen dekket hele Østlandet fra svenskegrensen, med Østfold i sør til Dovre i nord og vest mot Årdal. Ved frigjøringen i mai 1945 tjenestegjorde 367 personer i gruppen.
Etter et alliert bomberaid mot Victoria Terrasse flyttet landslederen for det tyske politiet Heinrich Fehlis sitt kontor fra Oslo til Stangelandgården, et treetasjes betonghus i gaten Vækerøåsen på Furulund i Bærum. Under Vækerøåsen sprengte tyskerne ut en stor bunker, kalt Festung Furulund. Hovedkvarteret for KdS Oslo forble på Victoria Terrasse. Braune satt i stillingen til frigjøringen.
Braune hørte nyheten om at Tyskland hadde kapitulert på radio rett etter lunsj den 7. mai. For å beskytte sine Sipo-ansatte innkalte han klokken 19 samme dag avdelingslederne på Victoria Terrasse til møte. Planen var å fordele mannskaper fra politiorganisasjonene på de Wehrmacht-avdelinger som hadde sagt seg villige til å ta imot dem. Sipo i Norge besto på dette tidspunktet av 850 mann, mens Wehrmacht hadde hele 300 000 vanlige soldater i Norge, slik at man anså det mulig å kunne gjemme seg i mengden av tyske soldater.
Karl Rudolf Werner Braune ble arrestert av britiske styrker i Oslo i mai 1945.
Oppgjøret: Einsatzprosess i Nürnberg
Da britene forhørte Braune om hans gjerninger på Østfronten i Oslo etter krigen, kunne han ikke huske hvor mange kommandogruppen hans hadde henrettet, men han beskrev klart at han hadde ordre om å drepe jøder, og at han hadde fulgt denne ordren til punkt og prikke. Britene vurderte ham som en meget intelligent mann, men uten respekt for menneskelig liv. Nå fremsto han som en desillusjonert nazist som ikke angret på hva han hadde gjort og som mente at alt han hadde foretatt seg var korrekt og berettiget.
Under avhør ved Einsatzgruppenprosessen i Nürnberg i 1947-1948 bekreftet Braune at henrettelsene av jøder var en ordre fra toppen (Führer-ordre) og at han hadde ledet massehenrettelsene gjennomført av hans kommando-gruppe. Forsvaret hans gikk ut på at han bare hadde fulgt ordre.
I dommen fra Nürnberg-rettssaken mot Einsatzgruppene lyder det:
Henrettelse
Braune ble den 10. april 1948 dømt til døden for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten og henrettet ved hengning 8. juni 1951 i fengselet i Landsberg am Lech. Dette er det samme fengselet som Adolf Hitler satt fengslet i for kuppforsøk i 1923-1924, og der han dikterte manifestet Mein Kampf for makkeren Rudolf Hess.
Braunes siste ord var: «Kameraden, es lebe Deutschland!» («Kamerater, lenge leve Tyskland»). Enken fikk ham stedt til hvile på den kommunale kirkegården i landsbyen Oeslau i Bayern. Broren Fritz ble 12. januar 1973 dømt til ni års fengsel for sin delaktighet i utryddelsene.
Colleton County
Colleton County er et fylke i den amerikanske delstaten Sør-Carolina. Det ligger i sør i staten ved Atlanterhavet og det grenser mot Orangeburg County i nord, Dorchester County i nordøst, Charleston County i øst, Beaufort County i sør, Hampton County og Allendale County i vest og mot Bamberg County i nordvest.
Colleton Countys totale areal er 2 935 km² hvorav 199 km² er vann. I 2000 hadde fylket 38 264 innbyggere, og administrasjonssenteret ligger i byen Walterboro.
Berit Mørdre
Berit Mørdre (født 16. april 1940 i Nes i Akershus, død 23. august 2016 ) var en norsk langrennsløper. Hun het Berit Mørdre Lammedal i noen år fra 1969. Hun representerte Romerikslaget, og dominerte norsk kvinnelangrenn store deler av 1960- og 1970-årene. Hun deltok i to vinter-OL og vant gull, sølv og bronse. Sammen med Inger Aufles og Babben Enger Damon vant hun 3 × 5 km stafett i OL i Grenoble, Norges første OL-gull i kvinnelangrenn. I tillegg til VM-sølv på stafett i 1966, den første kvinnelige VM-medaljen i langrenn, tok hun 19 NM-titler, 13 individuelle og seks i stafett. Etter langrennskarrieren jobbet hun i Oslo-politiet, blant annet ved Grønland og Økern politistasjon og på Politiskolen.
Hun ble tildelt Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris i 1966, og mottok Holmenkollmedaljen i 1971 (sammen med Marjatta Kajosmaa og Reidar Hjermstad).
Olav Zanetti
Olav Zanetti (født 29. april 1976) er en tidligere norsk fotballspiller (midtstopper / back).
Et av høydepunktene fra Zanettis karriere er semifinalen i NM mot Rosenborg i 2006. Han hadde to scoringer og tre redninger på streken og ble kåret til banens beste. Sandefjord vant kampen 5-2.
Den romerske rota
Den romerske rota er en av domstolene i Den romerske kurie, som er Den katolske kirkes sentrale administrasjon. Den er i første rekke en appelldomstol for dommer fra tribunaler på bispe- og erkebispedømmenivå. Navnet kommer antagelig av at dommerne opprinnelig ble utpekt etter en rotasjonsordning.
Rotaen har sitt opphav i Det apostoliske kanselli, som ble opprettet i det 14. århundre. Den har siden blitt reorganisert en rekke ganger. Den siste store endringen kom i 1908 under Pius X. Rotaen hadde da vært ute av funksjon siden 1870, men ble gjenopprettet i konstitusjonen Sapienti Consilio. De nåværende normene for domstolen ble fastsatt av Johannes Paul II i 1994.
Saker som føres for rotaen er:
Dommer fra Rotaen kan ankes videre til Det høyeste tribunal for den apostoliske signatur dersom det er mistanke om saksbehandlingsfeil.
John Belchier
John Belchier (født 1706, død 6. februar 1785) var en anerkjent britisk kirurg og forsker som var ansatt ved Guy Hospital i perioden 1736-1768.
Belchier ble tildelt den høyt ansette vitenskapelige utmerkelsen Copleymedaljen fra The Royal Society of London i 1737. Belchier var en av grunnleggerne av en veldedig organisasjon som ble opprettet med Royal Charter i 1739, og han var medlem av Court of Assistans of Company of Surgeons mellom 1751 og 1785. Belchier døde i februar 1785 i en alder av 79 år.
Cassini-Huygens tidslinje
Cassini-Huygens tidslinje er en kronologisk oversikt over ferden finnes til romsonden Cassini-Huygens.
Arkeologiåret 1950
Arkeologiåret 1950 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1950.
Anna Lise Stray Sijthoff
Anna Lise Stray Sijthoff (født 24. juni 1926 i Arendal, død 9. mars 2008 i den Haag) var en norsk advokat og aviseier. Hun var datter av advokatene Christian Stray og Sigrid Stray og søster til fylkesmann Signe Marie Stray Ryssdal. Familien hennes eide Agderposten siden midt på 1930-tallet, og da Christian Stray døde i 1981, overtok hun vervet som arbeidende styreformann. Hun kjente allerede avisa godt, ettersom hun hadde vært med i styret fra 1972 og hun var engasjert i driften av Agderposten like til sin død.
Store Måsvannet
Store Måsvannet (nordsamisk: Stuorra Sopmir, historisk også skrevet Stuorra Såbmir) er en innsjø sør for Laksefjorden i Lebesby kommune i Troms og Finnmark. Den er en del av Friarfjordvassdraget. Innsjøen er regulert og er hovedmagasin for Adamselv kraftverk.
Anna Lise Stray Sijthoff
Hun tok juridisk embedseksamen i Norge i 1949 og i Nederland i 1971. Siden arbeidet hun både i Norge og Nederland i en årrekke før hun studerte opphavsrett ved University of Chicago og i Storbritannia. Dette resulterte i flere bøker. I 2006 fikk hun Kongens fortjenstmedalje i gull.
Kurt-Schumacher-Platz undergrunnsstasjon
Kurt-Schumacher-Platz undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Kurt-Schumacher-Platz er på linjen U6.
Torget som stasjonen ligger under og har sitt navn fra er oppkalt etter Kurt Schumacher en tysk sosialdemokratisk politiker.
Stasjonen har flybussforbindelse med Tegel internasjonale lufthavn.
Rien
Rien er en innsjø i Røros kommune i Trøndelag. Innsjøen dreneres av elven Glåma.
Trofonios
Trofonios (gresk: Τροφώνιος) var i henhold til gresk mytologi en helt, daimon eller gud, det uklart hva som er tilfelle, og hadde en rik mytologisk tradisjon og en orakelkult i Livadia i Boiotia.
Trofonios i mytene
I gresk mytologi var Trofonios sønn av Erginos. I henhold til homeriske hymner var han en sønn av Apollon. Han bygget Apollons tempel ved orakelet i Delfi sammen med hans bror Agamedes. Straks det var bygget ferdig fortalte orakelet brødre å gjøre hva enn de ønsket å gjøre i seks dager, og på den syvende ville deres største ønske bli bønnhørt. De så gjorde og ble funnet døde på den syvende. Utsagnet «den som er elsket av gudene dør unge» kommer fra denne fortellingen.
Alternativt, i henhold til geografen Pausanias, bygget de et skattekammer (med en hemmelig inngang som kun de kjente til) for kong Hyprieus av Boiotia. Ved å benytte den hemmelige inngangen stjal de Hyprieus' formue. Han kjente til tyveriet, men ikke hvem tyven var og la derfor ut en felle. Agamedes ble fanget i den, og da skar Trofonios av brorens hode slik at Hyprieus ikke skulle gjenkjenne tyven. Trofonios flyktet til hulen ved Livadia og forsvant for alltid.
Trofonios’ hule ble ikke gjenoppdaget før livadierne ble syke av en pest og da konsulterte orakelet i Delfi. Pythia fortalte dem at en helt uten navn var rasende for å bli oversett og at de burde finne hans grav og tilby ham offer og æresbevisninger. Flere søk etter graven ble ikke kronet med hell og pesten fortsatte helt til en gjetergutt fulgte et spor av bier fram til et hull i bakken. Istedenfor honning fant han en daimon og Livadia overvant pest og fikk samtidig et orakel.
Den barnløse Xuthus i Evripides’ drama Ion konsulterer Trofonios på vegen til Delfi.