cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bente A. Landsnes
Karriere
Landsnes startet sin yrkeskarriere i Bankenes BetalingsSentral i 1977, hvor hun til slutt endte opp som seksjonsdirektør med ansvar for bankavregning, interbank og etter hvert også datadrift og internasjonale engasjementer.
I 1996 ble hun assisterende banksjef i Sparebanken NOR med ansvar for valuta, oppgjør og likviditet, samt risikostyring. To år senere ble hun utnevnt banksjef og seksjonsleder med ansvar for oppgjør og internasjonale tjenester, samt IT-ansvar for megler- og verdipapirsystemer.
Landsnes ble i 2000 ansatt som konserndirektør for informasjonsteknologi og betalingsformidling, først i det fusjonerte Gjensidige NOR og senere i DnB NOR.
1. januar 2006 tiltrådte Landsnes som administrerende direktør ved Oslo Børs og konsernsjef i Oslo Børs VPS Holding.
Hun ble tildelt Oranje-Nassau-ordenen ved dronning Beatrix' statsbesøk i Norge i juni i 2010.
Landsnes gikk av som administrerende direktør ved Oslo Børs 1. juli 2019, og ble etterfulgt av Håvard S. Abrahamsen.
Verv
Landsnes har vært daglig leder i Bankenes Utredningsselskap, samt styreleder i Fish Pool og Oslo Clearing, og styremedlem i BBS, VPS, NOS og Oslo Børs.
Fylkesvei 1100
Fylkesvei 1100 går mellom Huseby og Onsøy prestegård i Fredrikstad kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 405.
Passeig de Sant Joan
Passeig de Sant Joan er en aveny i distriktene Eixample og Gràcia i Barcelona. Den har fått navnet sitt etter en tidligere gate som hadde dette navnet, som også var kjent som Passeig Nou.
Passeig de Sant Joan starter ved Arc de Triomf, hvor den møter Avinguda de Vilanova, Carrer de Trafalgar og Passeig de Lluís Companys, og fortsetter vestover gjennom Eixample helt til den ender opp ved Travessera de Gràcia i den nedre delen av Gràcia.
Populærmusikk fra Vittula
Populærmusikk fra Vittula er en roman skrevet av den svenske forfatteren Mikael Niemi og som ble gitt ut i 2000. Boken har utspring i Mikael Niemis egen oppvekst i Pajala i Norrbotten i Sverige på 1960-tallet og begynnelsen på 1970-tallet, men er mer en oppdiktet fortelling enn en selvbiografi. Boken var Niemis første voksenroman og hans store gjennombrudd.
Boken ble filmatisert i 2004, se Populærmusikk fra Vittula (film).
«Tigris»
«Tigris» var en sivbåt som Thor Heyerdahl og hans mannskap brukte på en reise i Orienten i 1977 og 1978. Hensikten med reisen var å bevise at sumererne i det gamle Mesopotamia var i stand til å nå frem til India og Afrika med sivbåter. Båten var 18 meter lang og seks meter bred.
Ferden startet på elven Shatt al-Arab i Sør-Irak den 23. november 1977, og endte brått i Djibouti den 3. april 1978. De hadde da tilbakelagt 3000 nautiske mil.
Båten besøkte flere steder, og reiste gjennom Persiabukta og det arabiske hav for å nå det endelige målet, Massawa i Eritrea. Men på grunn av krigstilstanden på Afrikas horn var Djibouti det eneste stedet båten fikk legge til. Som en protest valgte han og mannskapet å brenne båten. Heyerdahl sendte også et telegram til FNs generalsekretær med protester mot den hensynsløse krigføringen på Afrikas horn.
En åre står utstilt på Kon-Tiki Museet.
André Ayew
André Morgan Rami Ayew (født 17. desember 1989) er en ghanesisk fotballspiller som fra den 30. juni 2023 er klubbløs.
Han er også en del av. Ayew har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet AC Arles-Avignon og FC Lorient fra Frankrike.
André er sønn av den tidligere toppspilleren Abédi Pelé og bror til Rahim Ayew og Jordan Ayew.
Den 8. august 2016 ble han kjøp av West Ham for 20,5 millioner pund. Han skrev under en treårs-kontrakt.
Landslaget
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Osirak-angrepet
Osirak-angrepet (også kalt Operasjon opera) er betegnelsen på et israelsk flyangrep på den irakiske atomreaktoren Osirak i 1981. Reaktoren var under konstruksjon og lå utenfor Bagdad. Den ble påført omfattende skader.
Israel begrunnet angrepet med frykt for at Irak skulle bruke reaktoren til å produsere atomvåpen. Sikkerhetsrådet godtok imidlertid ikke Israels argumentasjonen, og viste til forsikringer fra Det internasjonale atomenergibyrået (IAEA) som hadde full tilgang til reaktoren. USA gikk også hardt ut mot Israels bombing. De reagerte særlig på at amerikanskproduserte fly ble benyttet i aksjonen. Den irakiske kjernefysikeren Jafar D. Jafar hevdet i 2005 at Irak ikke hadde noe kjernevåpenprogram på den tiden, men at det israelske angrepet førte til at Saddam Hussein gav ham i oppdrag å starte et atomvåpenprogram. Han hevdet videre at våpenprogrammet ble avviklet i 1991 da Gulfkrigen brøt ut. NUPI-direktør Sverre Lodgaard hevdet i 2006 at det var først etter bombingen at Saddam greide å mobilisere sine ressurser og utvikle et omfattende, hemmelig våpenprogram.
I januar 2010 opplyste den irakiske regjeringen at de hadde til hensikt å reise en erstatningssak overfor Israel.
Israelske flystyrker i angrepet
Alle flyene returnerte uskadd. Dette var første gang i historien at F-16 ble brukt til å bekjempe mål på bakken (første gang flyet ble brukt i strid mot andre fly var under felttoget i Libanon i 1982). En av pilotene ved Osirak-angrepet, Ilan Ramon, ble kjent senere i 2003 som Israel sin første astronaut. Han døde imidlertid da romfergen Columbia gikk i oppløsning ved landing.
Påstått samarbeide med Iran
Det har blitt antydet at Israel hadde er vist samarbeide med Iran under angrepet. Dette samarbeidet skulle ha innbefattet at Iran overleverte dem kart og annen nødvendig informasjon for aksjonen. Ari Ben-Menashe hevdet at utsendinger fra Israel og utsendinger fra Ayatollah Khomeini hadde møttes i alle hemmelighet i Paris for å diskutere aksjonen. Avtalen skulle videre ha gått ut på at de israelske flyene kunne nødlande på en militær flybase nær den iranske byen Tabriz hvis nødvendig.
Kongsberg ingeniørhøgskole
Kongsberg ingeniørhøgskole var en høgskole for ingeniørutdanning. Skolen ble etablert i Kongsberg i 1970 som Kongsberg tekniske fagskole. Den ble i 1994 en del av Høgskolen i Buskerud.
Osirak-angrepet
Planlegging om gjenoppbyggelse
Det har blitt hevdet at Irak hadde til hensikt å gjenoppbygge reaktoren. Frankrike hadde sagt seg villig til å bistå, men i 1984 trakk de seg ut av disse planene.
Kongsberg ingeniørhøgskole
Skolen var først eid av fylket; fra 1977 overtok staten eierskapet, hvorved skolen fikk høgskolestatus og det nye navnet Kongsberg ingeniørhøgskole.
Osirak-angrepet
Planlegging om gjenoppbyggelse
Osirakreaktoren forble stående i samme tilstand helt til Gulfkrigen i 1991 da amerikanske flystyrker ødela den fullstendig.
Erstatningskrav
I januar 2010 opplyste Iraks statsminister, Nouri al-Maliki, at de ville kreve milliarderstatning overfor Israel. Maliki viste til at Sikkerhetsrådet tidligere hadde gitt Irak rett på erstatning for Osirak-reaktoren. Sikkerhetsrådet fordømte i en resolusjon i juni 1981 sterkt det israelske angrepet, og anså at landet hadde rett til passende erstatning for ødeleggelsene.
Oddmund Harsvik
Oddmund Harsvik (født 29. november 1950 i Fosnavåg i Herøy på Sunnmøre), er en norsk redaktør, journalist, forfatter og foredragsholder. Han startet som sjømann da han var 16 år, og tok styrmannsutdannelse. Han flyttet til Kristiansand i 1973, og har bodd der siden. Harsvik har senere jobbet offshore, deriblant har han sittet som heltids fagforeningsleder. I mer enn 20 år har Harsvik jobbet som journalist, forfatter og foredragsholder. Harsviks spesialfelt er rusproblematikk.
Harsvik er gründeren bak Stiftelsen Klar, en stiftelse, holdningsskaping og lavterskel opp mot rusproblematikken. Han etablerte gatemagasinet Klar i september 2006. Gatemagasinet selges på gaten av rusmiddelavhengige som betaler 50 kroner per magasin, og selger det for 100 kroner. Fortjenesten beholder de selv. Harsvik er ansvarlig redaktør, daglig leder og journalist i prosjektet. I tillegg er han styreformann og daglig leder av Stiftelsen Klar.
Bibliografi
Han har også utgitt boken Et hælvetes liv, forfattet av Morten Leander Aasen på sitt eget forlag Harsvik Media.
Norsk sosialantropologi
Norsk sosialantropologi er en nasjonal sosialantropologisk fagretning. Den har vært faglig sett influert av den intellektuelle arven fra «the British school» (Adam Kuper 1996) særlig representert av Fredrik Barth og hans teoretiske retning, prosessanalysen (Barth 1959a, 1959b, 1961, 1966) som ble utformet eksplisitt for å ta avstand fra strukturfunksjonalismen.
Likevel er det primært som et "stammesystem" norsk sosialantropologi kan mest adekvat forstås, rundt allianser og brudd med dens ledende personer. Faglige hensyn kan virke underordnet i fagets utvikling. Et eksempel på dette er stridighetene ved Sosialantropologisk institutt ved Universitetet i Oslo rundt Barths kone, Unni Wikan. Et annet eksempel er hvordan Jan Brøgger bygde opp Sosialantropologisk institutt ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, hvor andre problemstillinger dominerte i markert kontrast til de andre fagmiljøene. At slike hensyn historisk sett har vært dominerende i utviklingen i en rekke fagfelt, er demonstrert av Thomas Kuhn og Paul Feyerabend. En slik historie er ennå ikke skrevet nasjonalt, hvor det eksisterer svært lite historiske betraktninger med reell substans (Klausen 1981).
Wolfgang Schwarz
Wolfgang Schwarz (født 14. september 1947 i Wien), østerriksk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck og 1968 i Grenoble.
Khíos
Khíos (gresk: Χίος, alternative staving Híos) er den femte største av de greske øyene i Egeerhavet, og ligger omtrent syv km fra kysten av Lilleasia. Øya er skilt fra Tyrkia av Khíosstredet. Det bor 51 930 mennesker (2011) på den 910 km² store øya. Øya er kjent for sin sjøhandel, sin unike harpiks fra mastikstrær, sine middelalderlandsbyer, sitt landskap og gode klima. De største eksportvarene er oliven, fiken, vin og mastiks. Klosteret Nea Moni fra 1000-tallet på øya står på Verdensarvlisten til UNESCO.
Administrativt utgjør øya et adskilt samfunn innenfor Khíos' periferenhet, som er en del av de nordlige egeiske øyer, Det største byen på øya og setet til kommuneadministrasjonen er byen av samme navn, Khíos. Lokalbefolkningen refererer til byen som «Khora» («Χώρα» som bokstavelig betyr land eller fylke, men vanligvis refererer til hovedstaden eller en bosetning på det høyeste punktet på en gresk øy.)
Etymologi
I antikken var Khíos kjent som Ophioussa (Οφιούσσα, «slangeøya») og Pityoussa (Πιτυούσσα, «furuøya»). I løpet av middelalderen ble øya styrt av et antall ikke-greske makter, og var kjent som Scio (Genova-dialket), Chio (italiensk), og Sakız (صاقيز, osmansk tyrkisk). Hovedstaden har også vært kalt for «Kastro» eller «Kastron» (Καστρον; i betydningen festning, jf. engelske «castle»).
Geografi
Khíos har form som en halvmåne eller nyre, rundt 50 km lang fra nord til sør, 29 km på det bredeste, og dekker et areal på 842 km². Terrenget er hovedsakelig berglendt og skrint og goldt, med en fjellrekke som går gjennom øyas ryggrad. Den høyeste av disse, Pelineon (1297 meter) og Epos (1188 meter) ligger i nord på øya. Midten av øya er delt mellom øst og vest av en rekke med mindre topper, kjent som Provatas.
Byer på øya
Hovedbyen og største by heter Khíos eller Chora, og hadde i 2001 23 779 innbyggere.
Øya er delt inn i følgende områder: Homeroupolis, Kardamila, Kampochora, Mastichochoria, Amanis, Ionia og Agiou Mina. De største og viktigste tettstedene utover Chora er: Kardamila, Vrontados, Volissos, Nenita og Pirgi.
Psara og Inousses er øyer i nær tilknytning til Khíos.
Forhistorisk tid
Arkeologiske undersøkelser på Khíos har funnet bevis på at øya var bebodd siden minst neolittisk tid (bondesteinalderen). De fremste arkeologiske funnstedene fra denne perioden har vært bosteder i grotter ved Hagio(n) Galas i nord, og en bosetning med et påfølgende gravsted i dagens Emporeio helt i sørenden av øya. Dessverre er det mangel på ytterligere informasjon om denne perioden, og teorier om størrelsen og varigheten av disse tidlige bosetningene har ikke blitt tilfredsstillende etablert.
Den britiske skole i Athen har gjort utgravninger i Emporeio i tidsrommet 1952–1955, og det meste av den eksisterende kunnskapen kommer fra disse undersøkelsene. Den greske arkeologiske tjeneste (G.A.S.) har gjort periodiske utgravninger på Khíos siden 1970, men mye av deres undersøkelser er ennå ikke publisert.
Den merkbart ensartete størrelsen på husene i Emporeio er hva som hovedsakelig har drevet forskernes teori om at det ikke vært noen større sosiale skiller i løpet av neolittisk tid på øya, og at alle beboerne hadde fordeler av jordbruk med kvegdrift.
Det er også fremmet av forskerne at øya ikke var bebodd under mellom-bronsealderen (2300–1600 f.Kr.), skjønt forskerne har nylig foreslått at mangelen på bevis fra denne perioden kan skyldes mangelen på utgravninger på Khíos og i det nordlige Egeerhavet.
På i alle fall 1000-tallet f.Kr. var øya styrt som et konge- eller høvdingdømme, og påfølgende overgang til et aristokratisk styre (eller muligens tyrannisk styre) skjedde en gang i løpet av de neste fire århundrene. Ytterligere utgravninger kan avsløre mer informasjon om denne perioden. Tilstedeværelse fra Euboia og Kypros på 800-tallet f.Kr. på øya er bevitnet av keramikk. En fønikisk tilstedeværelse er fastslått ved Erythrae, den tradisjonelle konkurrenten til Khíos på fastlandet i Anatolia.
Arkaisk og klassisk tid
Geografen Pherekydes av Leros skrev at øya var besatt av lelegere, innfødte grekere som ble rapportert å være underlagt minoerne på Kreta. De ble til sist fordrevet av jonere som invaderte øya. Khíos var i antikken en jonisk koloni. Under de store greske koloniseringer i middelhavsområdet opprettet også Khíos selv en koloni – Maronea – ved Egeerhavets nordkyst.
Khíos var en av de opprinnelige tolv medlemsstatene i Det joniske forbund som ble opprettet på slutten av 800-tallet f.Kr. Et resultat av at Khíos mot slutten av 600-tallet f.Kr. var en av de første greske statene som begynte å framstille mynter, og etablerte en sfinks som sitt særlige symbol. Øya opprettholdt denne tradisjonen for bortimot 900 år.
På 500-tallet f.Kr. utviklet styresettet på Khíos demokratiske elementer med stemmebasert råd og folkets øvrighetspersoner som ble kalt for damarchoi.
Stephanie Graf
Stephanie Graf (født 26. april 1973 i Klagenfurt) er en østerriksk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte på 800 meter.
Khíos
Arkaisk og klassisk tid
I 546 f.Kr. ble Khíos underlagt Persia. Khíos ble med i det joniske opprøret i kamp mot den persiske undertrykkelsen i 499 f.Kr. Khíos' makt til havs i denne perioden ble demonstrert at øya hadde den største flåten av alle jonere i slaget ved Lade i 494 f.Kr. med rundt hundre skip. Ved Lade utenfor Miletos fortsatte khionske flåten utholdende å bekjempe den persiske flåten selv etter at Samos og andre hadde rømt fra slaget. Til sist ble også khionerne nødt til trekke seg tilbake og ble igjen underlagt perserne.
Persias nederlag i slaget ved Mykale i 479 f.Kr. betydde frigjøringen av Khíos fra persisk styre. Da Athen dannet det athenske sjøforbundet ble Khíos med som en av få medlemmer som ikke betalte tributt, men isteden srøget for krigsskip til alliansen.
Stephanie Graf
Graf deltok i VM 1997 i Athen, der hun ikke gikk videre fra sitt kvalifiseringsheat. Det gikk bedre i VM 1999 i Sevilla, nå ble hun nummer sju i finalen på tiden 1.57,92. Det store gjennombruddet kom da hun ble nummer to i OL 2000 i Sydney på ny personlig rekord, 1.56,64. Den eneste som løp raskere enn Graf var Maria Mutola.
Khíos
Arkaisk og klassisk tid
Mellom 400- og 300-tallet f.Kr. hadde øya vokst til en beregnet befolkning på over 120 000 mennesker, hvilket er to til tre ganger så mange som befolkningen i 2005, og basert på en stor nekropolis i hovedstaden på Khíos, er det antatt at de fleste bodde i dette området.
I 412 f.Kr. under Peloponneskrigen gjorde Khíos opprør mot Athen, og athenerne beleiret Khíos. Avløsning kom først året etter da Sparta var i stand til å løfte beleiringen. På 300-tallet f.Kr. ble Khíos medlem av det andre athenske rike (et maritimt sjøforbund), men gjorde opprør mot Athen under den sosiale krigen (357-355 f.Kr.) og øya ble uavhengig igjen fram til kongeriket Makedonias framvekst.
Stephanie Graf
Det samme mønsteret gjentok seg i 2001, både under innendørs-VM i Lisboa og utendørs-VM i Edmonton tok Graf sølv på plassen bak Mutola. Det samme skjedde også i innendørs-VM 2003.
Grafs siste mesterskap ble utendørs-VM 2003 i Paris der hun ble utslått i semifinalen.
Khíos
Hellenistisk periode
I tiårene umiddelbart forut Makedonias overherredømme av de greske bystatene, var det en retorikkskole på Khíos som var blitt opprettet av Isokrates. Det var dessuten en fraksjon alliert med Sparta. Etter slaget ved Leuktra i 371 f.Kr. ble tilhengerne av Sparta forvist fra øya. Blant disse var retorikeren Theopompos og hans far Damasistratos som hadde utdannelse fra Isokrates' skole og dro videre for å studere med Isokrates i Athen før Theopompos ble historiker. Theopompos flyttet tilbake til Khíos med andre forviste i 333 f.Kr. etter at Aleksander den store hadde invadert Anatolia og bestemt at alle forviste skulle kunne reise tilbake til sin hjemsteder. Samtidig skulle alle persiske tilhengere enten dømmes eller forvises. Etter Aleksanders død ble derimot Theopompos igjen forvist fra Khíos, og han søkte da tilflukt i Egypt.
Mark Lewis-Francis
Mark Lewis-Francis (født 4. september 1982 i Darlaston, England) er en britisk friidrettsutøver (sprinter).
John Brungot
Brungot bodde i Sjetnemarka i Trondheim og studerte drama og teater i Trondheim før han fra 1999 til 2002 ble utdannet ved Statens Teaterhøgskole. I perioden etter at han ble uteksaminert var Brungot ansatt ved Jo Strømgren Kompani.
Mark Lewis-Francis
Lewis-Francis er 100 meter-løper og har blant annet gull på 4 x 100 meter stafett fra OL 2004 i Athen.
John Brungot
John Brungot har medvirket blant annet i spillefilmene Mot Moskva (2003) og Play (2003), og senere spilte han i forestillingen Departementet (Strømgren). De siste årene har Brungot vært tilknyttet Rogaland Teater der han blant annet har spilt Happy i En handelsreisendes død (Miller), Døden i Dødsvariasjonar (Fosse) og tittelrollen i Richard III (Shakespeare). I 2007 medvirket han i Arsenikk og gamle kniplinger (Kesselring) ved Oslo Nye Teater. Våren 2008 var John Brungot aktuell i Populærmusikk fra Vittula ved Christiania Theater.
Mark Lewis-Francis
Individuelt
Som 19-åring vant han VM-kvartfinale på 9,97. Det ville normalt ha vært juniorverdensrekord, men på grunn av manglende vindmåling ble den ikke godkjent (mistanke om sterk medvind).
Khíos
Romersk periode
I løpet av den tredje makedonske krig ble 34 skip, alliert med Romerriket, som fraktet 1000 galatiske soldater, foruten også et antall hester, sendt av Eumenes II av Pergamon til hans bror Attalos II Filadelfos. Etter å ha seilt ut fra Elaea dro de mot havnen i Phanæ for å gå fra borde og mot Makedonia. Imidlertid fanget Perseus av Makedonias marinekommandant Antenor opp flåten mellom Erythrai (på vestkysten av Anatolia) og Khíos.
Mark Lewis-Francis
Individuelt
Lewis-Francis fremste meritt individuelt er seieren på 100 meter i junior-VM 1999 i polske Bydgoszcz.
John Brungot
I 2009 spilte Brungot i TV 2-serien En god nummer to. Fra høsten 2009 har Brungot vært fast skuespiller i satireprogrammet Hallo i uken på NRK P2.
Khíos
Romersk periode
I henhold til Titus Livius, ble de angrepet fullstendig uforvarende av Antenor. Eumenes' offiserer trodde først at denne flåten var vennligsinnede romere, men spredt fra hverandre forsto de at de ble angrepet av deres makedonske fiende. Noen valgte å forlate skipet og svømme mot Erythrai, mens andre lot skipet gå på grunn mot Khíos og flyktet mot byen.
John Brungot
I 2010 var John Brungot programleder for Norske talenter på TV 2 sammen med Marthe Sveberg Bjørstad. Fra høsten samme år ble han med i TV-programmet Torsdag kveld fra Nydalen. I 2011 var han med i Schmokk. I 2012 begynte Brungot å samarbeide med Otto Jespersen. De har spilt bl.a. Nattskiftet og Nårje. I 2014 var han med i påskekrimserien Toget – På sporet av en morder på TV 2 sammen med Morten Ramm. Han vant prisen for årets mannlige TV-komiker under Komiprisen 2014 og var i tillegg nominert til publikumsprisen.
Mark Lewis-Francis
Rusmiddelbruk
Lewis-Francis tok sølv på 60 meter under innendørs-EM i Madrid i mars 2005. Han ble imidlertid fratatt medaljen etter at hadde testet positivt på cannabis. Storbritannias olympiske komité utestengte dermed Lewis-Francis fra all videre deltakelse i olympisk sammenheng. Det britiske friidrettsforbundet vurderte det imidlertid annerledes, nemlig at han ikke hadde brukt substansen i prestasjonsfremmende øyemed, og tillot ham derfor å konkurrere igjen.
John Brungot
Brungot har stemmen til Knutsen fra musikkduoen Knutsen & Ludvigsen i animasjonsfilmene Knutsen & Ludvigsen og den fæle Rasputin fra 2015 og Knutsen & Ludvigsen 2 - Det store dyret fra 2020. I 2017 sang han The Fox av Ylvis på Allsang på Grensen sammen med Emil Solli-Tangen, Christian Ingebrigtsen og et barn. Fra 2018 har han et show på Chat Noir sammen med Henriette Steenstrup.
Mark Lewis-Francis
Medaljer
Gull
Bronse
Khíos
Romersk periode
Khionerne stengte sine porter, noe som økte ulykken. Makedonerne som gikk i land nærmere byen, skar av resten av flåtens mannskap utenfor byportene og vegen som ledet til byen. Av de tusen mennene skal 800 ha blitt drept og 200 bli tatt til fange.
Behind the Iron Curtain
Behind The Iron Curtain er en britiskprodusert konsert- og dokumentarvideo med gruppa Iron Maiden. Opptakene er gjort i august 1984, som var begynnelsen av The World Slavery Tour (1984-1985). Under denne turneen ble Iron Maiden det første vestlige rockbandet til å spille bak Jernteppet - land som på den tiden var kontrollert av Sovjetunionen. Landene de besøkte var Polen, Ungarn og Jugoslavia.
Khíos
Romersk periode
Etter den romerske erobringen av Khíos, ble øya en del av provinsen Asia.
Middelalderen
Etter at Romerriket ble delt i 395 e.Kr., var Khíos i seks århundrer en del av det gresktalende bysantinske rike. Det opphørte da øya ble kortvarig holdt i årene 1090-1097 av Tzachas eller Çaka Bey, en muslimsk tyrkisk emir fra regionen Smyrna i løpet av tyrkernes første ekspansjon langs kysten av Egeerhavet. Imidlertid ble øya frigjort da tyrkerne ble drevet tilbake fra kysten av Egeerhavet av det første korstoget. Khíos havnet da igjen inn under Det bysantinske rike.
Denne relative stabiliteten kom til en slutt ved herjingen av Konstantinopel av det fjerde korstog i 1204 og løpet av uroen på 1200-tallet ble herredømmet over øya stadig påvirket av maktkampene mellom de regionale maktene.
Etter det fjerde korstog ble Det bysantinske rike delt opp av de latinske herskerne i Konstantinopel. Khíos ble formelt en del av besittelsene til republikken Venezia, men nederlaget for det latinske riket førte til at øya igjen havnet på bysantinske hender i 1225.
Behind the Iron Curtain
Videoen inneholder fire sanger, og opptak fra turnélivet samt enkelte samtaler de hadde med fans i Polen og Ungarn. De to første sangene er studioopptak, mens de to siste er fra konsertopptredener i Ungarn og Polen. Det var mellom 10 000 og 18 000 publikumere på hver eneste konsert de holdt.
Khíos
Genuesisk period (1261–1566)
De bysantinske herskerne hadde liten innflytelse og via Nymphaeum-traktaten av 1261 ble myndigheten over øya gitt til republikken Genova. På denne tiden ble øya hyppig angrepet av pirater og ved 1302–1303 ble den også et angrepsmål for tyrkiske skip. For å forhindre tyrkisk ekspansjon, ble øya gjenerobret og holdt som en fornybar besittelse på vegne av den bysantinske keiser Andronikos II av genuesiske Genovese Benedetto I Zaccaria (1304), da admiral for kong Filip IV av Frankrike. Zaccaria innstilte seg selv som hersker av øya i det kortvarige herredømmet Khíos. Han ble etterfulgt av sin nevø Benedetto II Zaccaria og deretter av sin sønn Martino Zaccaria. De forsøkte å vende øya mot de latinske maktene og pavedømmet, og fra den bysantinske innflytelsen. De lokale var fortsatt lojale overfor bysantinerne, svarte til et brev fra keiseren, og til tross for å en stående hær på et tusen infanterister, et hundre kavalerister og to galeier, ble familien Zaccaria forvist fra Khíos i 1329 og lensdømmet ble oppløst.
Behind the Iron Curtain
Alternativ versjon
En lengre versjon på 58 minutter ble utgitt som ekstramateriale på DVD-utgivelsen av Live After Death i 2008. MTV viste denne versjonen allerede i 1984. Denne versjonen inneholder flere sanger ("The Trooper", "22 Acacia Avenue", "Number of the Beast" og "2 Minutes to Midnight" live) og flere opptak fra selve turnélivet i Østblokken.
Khíos
Genuesisk period (1261–1566)
Lokalstyret ble kortvarig. I 1346 ble et selskapet Maona di Chio e di Focea opprettet i Genova for å gjenerobre og utbytte Khíos og nabobyen Fokaia i Lilleasia. Selv om øybeboerne bestemt avviste et innledende tilbud om beskyttelse, ble øya invadert av en genuesisk flåte ledet av Simone Vignoso, og festningen ble beseiret. På nytt ble styret over øya overført fredelig da festningen overga seg den 12. september og fredsavtale signert som ikke fratok de lokale jordeierne noen privilegier så lenge som den nye autoriteten ble akseptert.
Genueserne var mer interessert i profitt enn erobring, kontrollerte handelsposter og lagerhus, særskilt i handelen av mastiks, alun, salt og bek. Andre handelsvarer som korn, olivenolje og tekstiler, og de fleste profesjoner ble drevet i fellesskap med de lokale. Etter et mislykket opprør i 1347 og til tross for å være i klart mindretall (mindre enn 10 prosent av befolkningen i 1395), opprettholdt latinerne en lett kontroll over den lokale befolkningen. De oppholdt seg hovedsakelig i byene og tillot full religiøs frihet. På denne måten forble Khíos på genuesisk kontroll i to århundrer. Ved 1566, da Genova tapte Khíos til det muslimske osmanske rike, var det rundt 12 000 grekere og 2 500 genuesere (20 prosent av befolkningen) på øya.
Tidlig på 1400-tallet hadde Lilleasia og de nærmeste øyene langs vestkysten blitt erobret av Det osmanske rike, men genuesiske familier hadde greid å holde på kontrollen over Khíos ved å betale tributt til osmanske sultanen. Ved 1500-tallet hadde den genuesiske kontrollen blitt svekket, handelen med Genova hadde minsket og de lokale italienske herskerne hadde blitt assimilert med den lokale befolkningen. Det hovedsakelig uavhengige styret til genuesiske familier fortsatte fram til 1566 da sultanen besluttet at øya kunne bli benyttet som en base for angrep mot bysantinske Konstantinopel. Khíos ble invadert av osmanske tropper og underlagt Det osmanske rike.
Den osmanske perioden
Under osmansk styre var lokalstyret og innsamling av skatt igjen i hendene på grekere, og den osmanske garnison var relativ liten og uanselig. Dokumentasjon viser en liten jødisk befolkning som hadde etablert seg fra minst år 1049. De opprinnelige gresk, romaniotiske jøder, antatt brakt over av romerne, ble senere slått sammen med sefardiske jøder som ble ønsket velkommen av osmanerne under den iberiske forvisningen på 1400-tallet.
Grunnlaget for rikdommen på Khíos var høstingen av mastikstreet som ga en flytende harpiks som ble benyttet til framstilling av blant annet lakk. Khíos var i stand til å komme med et betydelig bidrag til staten mens det på samme tid holdt et relativt lavt skattenivå. Det osmanske rike betraktet Khíos som en av de mest verdifulle provinser i riket.
Moderne tid
Da den greske selvstendighetskrigen brøt ut var de lokale lederne på Khíos motstrebende og tilbakeholdende til å delta i opprøret. De fryktet å miste sin sikkerhet og materielle framgang. I mars 1822 kom det imidlertid flere hundre bevæpnede grekere fra naboøya Samos til Khíos. De proklamerte revolusjonen og angrep tyrkerne. I møte med dette besluttet øyboerne å bli med i kampen.
Tyrkerne landsatte en stor militær styrke på øya få å slå ned opprøret. Det ble utført med nådeløs brutalitet som ikke skilte mellom hva som var målrettet, opprørere eller ikke. Alle grekere uansett alder, kjønn og samfunnsbakgrunn ble inkludert i opprøret. Den tyrkiske massakren involverte å forvise, drepe eller gjøre folk til slaver bestående av fem sjettedeler av den greske befolkningen som da utgjorde rundt 120 000 innbyggere. Khíosmassakren fjernet hele landsbyer og berørte Mastichochoria, Μαστιχοχώρια, gresk for «mastik-landsbyene» sør på øya. De tyrkiske troppene drepte og ødela etter hvert som de for fram. De som var for gamle eller for unge for å løpe i dekning i fjellene ble drept i sine hjem. Lik lå i stabler i gatene. Hvor tyrkerne ikke fant kristne å drepe, ødela og brent de kristne bygninger, gårder, kirker og klostre. Unge kvinner ble imidlertid sendt til det greske fastlandet grunnet deres verdi som slaver. Rundt 2000 kvinner, barn og prester søkte tilflukt i det gamle bysantinske klosteret Nea Moni, men dørene til klosteret ble slått inn og alle innenfor ble enten drept eller brent levende da bygningen ble satt i brann. Deres hodeskaller og beinrester er stilt ut i klosteret.
De fryktelige massakrene utløste en enorm bestyrtelse og fordømmelser i resten av Europa, slik som i et maleri som i dag henger i Louvre-museet i Paris av Eugène Delacroix, «Massakren på Khíos», og i skriftene til blant annet Lord Byron og Victor Hugo. Den utløste en enorm bestyrtelse i Europa, noe som også gjenspeiles i tekster som ble skrevet av Lord Byron, Victor Hugo og i Gioacchino Rossinis opera Le Siège de Corinthe. Massakren er også beskrevet i den romantrilogien til gresk-amerikanske Athena Dallas Damis; Islands in the Winds, Windswept og Follow the Wind.
I 1881 ødela et jordskjelv, beregnet til 6,5 på skalaen momentmagnitude, et stort antall av øyas bygninger og førte til tap av mange liv. Rapporter i samtiden snakket om mellom 5 500 og 10 000 omkomne.
Khíos ble en del av resten av det uavhengige Hellas etter den første Balkankrigen i 1912. Den greske marinen frigjorde Khíos i november 1912 etter en hard kamp, men kortvarig operasjon. Tyrkia anerkjente Hellas annektering av Khíos og andre øyer i Egeerhavet i Londontraktaten av 1913.
Øya var påvirket av befolkningsutvekslingen etter den gresk-tyrkiske krigen 1919–1922 med innkomne greske flyktninger som bosatte seg i Kastro (tidligere tyrkisk) og i nye bosetninger som raskt ble bygget sør i byen Khíos.
Under den andre verdenskrig ble Khíos okkupert av det nasjonalsosialistiske Tyskland (1941–1944), noe som resulterte i forsakelser for innbyggerne. Den største andelen av den jødiske befolkningen hadde utvandret tidligere på århundret, men som i alle tyskokkuperte området, ble det jødiske samfunnet forfulgt og fanget inn, og deretter transportert til konsentrasjonsleirer for utryddelse. I 1943 advarte det lokale greske styret på øya den jødiske befolkningen om at Gestapo hadde ordre om å arrestere dem alle og frakte dem til Tyskland. En del jødiske familier tok advarselen på alvor og ble smuglet ut av øya. De gjenværende ble arrestert av Gestapo og ingenting er kjent om deres skjebne, bortsett fra at de ble drept i tyske konsentrasjonsleirer.
Produksjonen av mastik ble truet av den store skogbrannen på Khíos som herjet den sørlige delen av øya i august 2012.
I USA er det en aktiv interesseorganisasjon, Chian Federation, for gresk-amerikanere som nedstammer eller har sin opprinnelse på Khíos
Handel
Den lokale gresk eksporten av varer utgjør en reke lokalt framstilte produkter som mastiks, oliven, fiken, vin, mandariner og kirsebær.
Vennskapsbyer
Khíos har følgende vennskapsbyer:
Uruguay under Sommer-OL 1924
Uruguay under Sommer-OL 1924. Trettitre sportsutøvere, alle menn, fra Uruguay deltok i tre sporter under Sommer-OL 1924 i Paris. Det var første gangen Uruguay deltok i et OL. OL-troppen besto av fem boksere, seks fektere og tjueto fotballspillere. Uruguay kom på nittendeplass med en gullmedalje.
Gudmund Beitland
Gudmund Olav Beitland (født 9. desember 1940 i Stjørdal) er en norsk general, offentlig tjenestemann og politiker for Høyre. Han var ordfører i Malvik kommune 2003–2007.
Han er utdannet offiser og sivilingeniør fra Krigsskolen og Militärhögskolan. Han har også gått NATO Defense College. Beitland har vært bataljonssjef og sjef for stående bataljon i Nord-Norge, sjef for operasjonsstaben i Forsvarskommando Nord-Norge, sjef for Finnmark landforsvar, sjef for operasjonsstaben ved Forsvarets Overkommando 1989–1990 og sjef for Distriktskommando Trøndelag 1990–1996. Han har generalmajors grad.
I 1996 gikk Beitland over i sivile stillinger, først som fylkesrådmann i Sør-Trøndelag fylkeskommune 1996–2000, senere som stabssjef i Sør-Trøndelag fylkeskommune og seniorkonsulent i et rekrutteringsselskap.
I 2003 ble Beitland valgt til ordfører i Malvik kommune med stemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Malviklista (Senterpartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti). Det viktigste politiske målet var balanse på kommunebudsjettet, så kommunen kom ut av ROBEK, noe som ble oppnådd. Norturas etablering i kommunen og oppussing av Vikhammer skole skjedde også i denne perioden. Beitland stilte ikke til gjenvalg som ordfører i 2007.
Han har blitt tildelt Forsvarsmedaljen og den amerikanske Legion of Merit.
Paul McCartneys diskografi
James Paul McCartney (født 18. juni 1942 i Liverpool, England) er en britisk musiker. Han var medlem av The Beatles (1957–70) og Wings (1971–80). I tillegg til å spille bass i The Beatles (og ved noen anledninger gitar, piano og slagverk) sto McCartney for mesteparten av låtskrivingen i gruppen sammen med John Lennon.
Paul McCartney er oppført i Guinness rekordbok som den mest fremgangsrike komponist av populærmusikk. Slår man sammen hans arbeid med og uten The Beatles har McCartney skrevet over 50 «top ten»-låter, mer enn noen annen komponist.
McCartney og John Lennon skrev det meste av musikken i The Beatles, og mange av McCartneys komposisjoner fra denne perioden, inkludert «Hey Jude», «Yesterday» og «Let It Be», er ofte rangert blant de aller beste sangene fra populærmusikkens historie. En annen sang skrevet av McCartney, «Helter Skelter», er ofte blitt kalt den aller første tungmetall-sang.
McCartneys karriere etter The Beatles har ikke vært mindre suksessrik. Som soloartist og med sin gruppe fra 1970-årene ved navn Wings, maktet han 30 «top ten»-singler i England og USA, inkludert sanger som «Maybe I'm Amazed», «Live and Let Die», «Band on the Run», «Silly Love Songs», «Pipes of Peace» og en duett med amerikaneren Stevie Wonder, «Ebony and Ivory».
Studioalbum
"—" under strek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
Konsertalbum
"—" under strek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
Singler
kom på 4 plass på VG-lista kom på 4 plass på VG-lista.
Uglesommerfugler
Uglesommerfugler (Brassolini) er en gruppe av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). De finnes bare i Sør- og Mellom-Amerika. Familien omfatter til dels meget store, brunlige arter. I motsetning til de fleste dagsommerfugler holder de seg helst inne i den mørke regnskogen og kommer sjelden ut i lyset. Uglesommerfuglene ble tidligere ofte regnet som en familie for seg, Brassolidae.
Utseende
Store til meget store (vingespenn gjerne 80 – 160 mm) sommerfugler, vanligvis brunlige, med påfallende store vinger sammenlignet med kroppen, som er ganske kort og liten. Hodet er middels stort med store, runde fasettøyne, labialpalpene forholdsvis korte. Antennene er svært tynne, ganske svakt klubbeformede, nesten halvparten så lange som forvingene. Vingenes overside er gjerne mørk, ofte med et bredt tverrbånd av lysere, iridescerende skjell. Av og til kan det meste av vingene være dekket av disse skjellene, som hos de beslektede morfosommerfuglene (Morphini). Forvingene er avrundet trekantede, noen ganger med markerte forhjørner, bakvingene store og brede. Vingenes underside er vanligvis tett tverr-stripet i brunt og hvitt (vatret). De fleste har en eller to store øyeflekker på undersiden av bakvingen. Larvene er gjerne brunlige, med ulike slags utvekster på kroppen, det bakerste leddet er gaffelformet.
Levevis
Uglesommerfuglene unngår solskinn, dels ved å holde seg inne i den tette skogen og dels ved å fly på ettermiddags- og kveldstid da det gjerne er overskyet og skumt. Larvene lever på forskjellige planter, blant andre bambus og arter i ananasfamilien (Bromeliaceae). Flere arter kan leve på bananplanter og gjøre noe skade i plantasjer. De voksne sommerfuglene blir tiltrukket til gjærende frukt.
Bjarne Riis
Bjarne Lykkegård Riis (født 3. april 1964 i Herning) er en dansk tidligere landeveissyklist. Han vant landeveisrittet Tour de France 1996 etter å ha dopet seg på EPO, et stoff som da var umulig å påvise ved tester. Riis er nå eier av og sportsdirektør for det danske sykkellaget Team Saxo Bank.
Aktiv karriere
Bjarne Riis ble for alvor kjent da han i 1993 vant en klatreetappe i Tour de France og overtok den prikkete klatretrøya, men måtte gi den fra seg dagen etter. Dette året kom Riis på femteplass i sammendraget. Han syklet da for det italienske laget Ariostea. I 1994 ble Bjarne Riis syk under rittet, og tapte mange minutter på en enkelt klatreetappe. Han vant imidlertid en etappe senere i løpet. I 1995 kom han på 3.-plass i sammendraget etter den femdobbelte vinneren Miguel Indurain.
Den største triumfen kom med sammenlagtseieren i Tour de France i 1996, hvor han da hadde gått inn i laget Team Telekom sammen med Jan Ullrich, den sterkeste prestasjonen noensinne av en nordisk syklist. Med dette gikk han inn i danskenes hjerter, og blir regnet som en av de aller største idrettsmenn i Danmark. Han fikk en brå slutt på sykkelkarrieren da han kom ut for en ulykke i andre etappe av rittet Sveits rundt i 1999. Etter å ha kjørt inn i en kantstein veltet Bjarne Riis stygt, og fikk store skader i albue og kne. Han klarte aldri å gjenoppta karrieren som sykkelrytter, og tok beslutningen om å legge opp våren 2000.
Doping
Under en pressekonferanse 25. mai 2007 innrømmet Bjarne Riis bruk av dopingmiddelet EPO. Han innrømmet å ha misbrukt doping i perioden 1993-1998 – inkludert da han gikk til topps i Tour de France. En av journalistene på pressekonferansen spurte om Riis ville gi fra seg vinnertrøya fra touren, hvorpå Riis svarte at den ligger i garasjen og enhver var velkommen til å hente den.
Lageier
Etter at han la opp, startet han på arbeidet med å bygge opp et dansk lag til Tour de France, gjennom Professional Cycling Denmark (PCD), senere Riis Cycling A/S. Den første sponsoren var Jack & Jones, senere kom CSC, Worldonline, Tiscali og senere Saxo Bank og SunGard med som sponsorer. Riis' lag vant protouren i både 2007 og 2008, og lagkaptein Carlos Sastre vant Tour de France i 2008. I 2009 ble den nye lagkapteinen Andy Schleck nummer to i rittet, en bedrift han gjentok i 2010. Fra 2011-sesongen overtar Alberto Contador kapteinsrollen.
Fire søsken
Fire søsken er en serie underholdningsromaner av forfatteren Willy Ustad, utgitt av Bladkompaniet fra 1992 til 2001.
Fire søsken skapte på 1990-tallet et lite stykke norsk forlagshistorie. Da første bind, Tyskertøs kom, etter ei fantasifull lansering i det tidligere Gestapohovedkvarteret i Trondheim, satte boka salgsrekord med 100 000 eksemplarer: Ingen førstebok i noen serie hadde solgt så godt, heller ikke i de populære seriene Morgan Kane og Sagaen om Isfolket. Serien solgte totalt i 1,6 millioner eksemplarer, et snitt på 40 000 eksemplarer per utgivelse.
Serien startet en ny trend og satte nye standarder for serieproduserte norske romanserier, også kalt populærlitteratur, triviallitteratur eller kiosklitteratur.
Den skilte seg fra tidligere norske serieromaner ved å være lagt til moderne tid, ha et gjennomgående historisk og kulturhistorisk tema (formingen av det det moderne Norge gjennom etterkrigstiden) og ved å ta opp provoserende temaer i samtiden som for eksempel rettsoppgjøret etter andre verdenskrig eller behandlingen av såkalte tyskertøser og tyskerunger.
Den var også blant de første romanseriene som utnyttet tilknytning til en spesiell landsdel tematisk og markedsføringsmessig. Dette var på initiativ fra forlagsredaktør Finn Arnesen, som systematisk lette etter forfattere han trodde kunne skrive slike serier, og ba den ukjente industriarbeideren Ustad om å skrive om Trøndelag.
Miljø og persongalleri
I tid spenner serien fra mai 1945 til 1963. Bøkene har et stort persongalleri, men gjennomgangsfigurene er fire søsken fra et småbruk i Sør-Trøndelag som på hver på sin måte er merket av andre verdenskrig:
Disse personene utvikler seg, flytter, skifter jobb og miljø. Vi møter også deres familier, kjærester, venner og fiender, enkelte mystiske personer fra etterretningtjenesten og andre, som kan gå igjen i store deler av serien og av og til være hovedperson i ei hel bok.
Historiske personer som Einar Gerhardsen, Wilhelm Evang som bygde opp norsk militær etterretning, Nikita Khrusjtsjov, J.R.R. Tolkien og den amerikanske flygeren Gary Powers som blei skutt ned over Sovjetunionen i spionflyet U 2 med flere, dukker også opp som romanfigurer.
Sjøl om handlinga stort sett har base i Trøndelag og beveger seg kronologisk fra krigen til først på 1960-tallet, tillater det Ustad å gjøre store sprang i tid og rom. Hele romaner eller deler av dem kan foregå i Sverige, Finland eller luftrommet over USA og Sovjetunionen, og han kan også gå tilbake i tid til før serien begynte, til Japan under Den andre verdenskrigen.
Ustad bruker sine egne erfaringer som gutt fra landsbygda, yrkesmilitær og verftsarbeider til å la slit på småbruk veksle med militære baser i Norge, Sovjet og USA og jordnært gjengitte industri- og fagforeningsmiljøer. Men han beveger seg også ut i grenseskogene mot Sverige på begge sider, inn i en storm på fjellet, og til vinterlandskap på Svalbard og i Nord-Norge.
På de fleste av sidene er hovedpersonene kvinner. Dette svarte også til konseptet for Bladkompaniets serier, som hadde kvinner som viktigste målgruppe. Kvinnene er helter i militær strid, flygere, oppklarer kriminalsaker, lærer å kjøre bil, gjør karriere osv, men såkalt kvinnelige sysler som bruk av symaskin, handleturer til Sverige, bryllpsforberedelser og vask av slitne hjem, bidrar også til å gi et nøyaktig kulurhistorisk bilde av utviklinga ut av fattigdommen i etterkrigstida.
Et element i seriens tiårige suksesshistorie som burde interessert flere norske forlagsredaktører, var Ustads ustoppelige og entusiastiske bombardement av leseren med fakta – og da særlig teknologiske fakta. Dette er en bokserie markedsført først og fremst mot et kvinnelig publikum, samtidig som bøkene flommer over med detaljer om girkasser, flymotorer, båtkonstruksjoner, fagforeninger, aksjehandel og så videre. Så langt man kan bedømme forlagenes markedsstrategi ut fra bøkene de utgir, må man anta at dette er en miks de fleste norske forlag på 1990-tallet anså som uselgelig.
Willy Ustad er også science fiction-forfatter. Men hverken Bladkompaniet eller andre norske forlag har villet satse på norsk science fiction. Ustad tilfredsstilte sin lengsel etter det fantastiske med å kamuflere science ficion-historier inne i serien, sammen med okkulte fantasier med røtter i norske folkesagn. Han løser motsetninga til den gjennomgående sosialrealistiske stilen ved å ta utgangspunkt i tidsriktige myter og vandrehistorier som ikke blir anakronistiske i den perioden der de er lagt inn.
Denne måten å lage intrige på med skifte mellom ulike hovedpersoner, miljøer og parallelle handlinger, kalles også såpeopera. Ustad er blitt kalt en «såpeoperaens mester».
Ustad utvider også handlinga ved å bruke samme personer, miljøer eller hendelser i andre enkeltbøker eller serier.
Forhistoria til Karlsviken Verft finnes i Ustads Knut Gribb-roman om etterretning under første verdenskrig, I Rikets tjeneste. Fortellingen om avisa Trondhjems Tidende fortsettes i hans nye serie Journalisten. På denne måten kjeder han Fire søsken sammen til en storroman, som omfatter nesten alt han har skrevet.
Bøkene
I likhet med Kjell Hallbings tidligere western-serie Morgan Kane, også på Bladkompaniet, bygget Fire søsken på grundig research. Under arbeidet med serien utførte Ustad journalistisk gravearbeide omkring sensitive emner i norsk etterkrigshistorie som ifølge ham selv førte til at han ble truet på livet. Fra andre bind inneholdt bøkene også stadig mer omfattende etterord, etter hvert utviklet til rene essays, om romanenes underliggende tema. Det fantes lesere som kjøpte bøkene bare for å få med seg disse etterordene.
Den litterære kvaliteten i serien var svært variabel, men lå på sitt beste godt over det leserne var vant til å forvente fra Bladkompaniets serier. Hver roman hadde et underliggende tema som tydelig har engasjert forfatteren og som han turnerte på en måte som fenget og skapte interesse. Han fikk også kritikerros for enkelte av sine kriminalintriger.
Dramatiseringer
Den første romanen i serien, Tyskertøs, er dramatisert både for radio og scene. Den hadde i 1995 premiere NRK Radioteatret. Nora Evensen har dramatisert boken for scene, med premiere på Hovedscenen i Trøndelag Teater november 2009.
Utgivelser i serien
I listen nedenfor er det Ustad kalte «bakteppet» for enkelte av bøkene forsøkt antydet.
Bertil Johansson
Bertil Johansson (født 19. mars 1929 i Helsingborg, død 15. november 2005 i Helsingborg) var en svensk fotballspiller. Johansson var midtbanespiller for Råå IF og AIK i Allsvenskan, samt for Sveriges herrelandslag i fotball.
Klubbkarriere
Johansson, som opprinnelig var fra Helsingborg, startet karrieren i BK Drott, senere kjent som Hälsingborgs södra IF, og gikk som 20-åring til nyopprykkede Råå IF. I sin debutsesong i Allsvenskan tok Johansson og Råå IF seriesølv. Johansson ble der i ytterligere en sesong, og gikk til AIK etter at Råå IF rykket ned. Johansson møtte året etter, i 1953, motgang i AIK, da han hadde kommet på kant med treneren Per «Pära» Kaufeldt, og tok farvel med elitesatsing i fotball.
Landslagsspill
Johansson fikk en landskamp for Sverige, i 1952.
Etter fotballkarrieren
Johansson ble leder i bandy-seksjonen i en av klubbene han spilte fotball for, hvor hans to sønner, Stefan og Jörgen brøt gjennom som bandyspillere. Stefan ble både svensk og norsk mester i bandy, mens Jörgen var på landslaget som ble det første utenfor Sovjetunionen til å ta VM-gull.
Casa Amatller
Casa Amatller er en modernistisk bygning i den katalanske byen Barcelona, tegna av Josep Puig i Cadafalch. Den ligger vegg i vegg med den minst like kjente Casa Batlló.
Bygninga var opprinnelig hjemmet til sjokolademakeren Antoni Amatller, og ble bygd fra 1898 til 1900.
Designmønster
Designmønster er en generell løsning til problem som ofte oppstår i programvareutvikling. Dette blir spesielt brukt i programvarearkitektur, når designet av et datasystem er under utvikling.