cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leidse Rijn
Historie
Allerede tidlig i middelalderen (ca. år 700) ble det gravd en kanal fra Utrecht til Vleuten. Da strekningen Vleuten-Harmelen etterhvert ble for smal og slyngete ble kanalen Oude Rijn (Harmelen-Utrecht) gravd ut i 1381.
Dør
Dører som glir uønsket
Det er ofte ønskelig at en dør blir stående i ro av seg selv i den posisjonen man forlater den. I slike tilfeller vil det eksempelvis være uønsket med en dør som sklir opp av seg selv dersom den ikke lukkes helt igjen, en dør som lukker seg igjen dersom den blir satt i åpen stilling, eller en dør som alltid setter seg selv i halvåpen stilling. Slike dører kan dermed være vanskelige å sette i helt åpen stilling eller på gløtt som man ønsker.
Leidse Rijn
Historie
Som en følge av byutviklingsplanene til borgermesteren i Utrecht, Hendrick Moreelse, ble Leidse Rijn gravd ut mellom 1662–1665. Denne ble koblet til Oude Rijn-kanalen der denne gjør en sving mot nordøst. Ved stedet der den nye kanalen går over i Oude Rijn bygde jonker Everard Meyster et landsted kalt Oog in Al.
Dør
Dører som glir uønsket
Vandrende dører oppstår som regel på grunn av at døren ikke står i lodd, og kan fikses ved at karmen vatres opp. Problemet kan som regel ikke fikses med en hengselretter.
En annen mulig løsning er å stramme skruene på hengslene slik at man får mer friksjon i hengslene.
Trange tetningslister eller gummilister kan også være årsaker til at en dør ikke går igjen, eller at dørkarmen er trang.
Andre betydninger
Døren var et underholdningsprogram som ble sendt på NRK radio. Der opptrådte blant annet Einar Sissener som talende dør.
Nærings-, trafikk- og miljøsentral
[[Fil:Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset.2010.svg|right|280px|thumb|Nærings-, trafikk- og miljøsentralenes områder
(røde punkter: sentraler med tre ansvarsområder,
blå punkter: sentraler med to ansvarsområder,
turkise punkter: sentraler med ett ansvarsområde)]] Nærings-, trafikk- og miljøsentral (fork. ntm-sentral, ntm, finsk elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus (ely-keskus, ely), svensk närings-, trafik- och miljöcentralen (ntm-centralen, ntm) er benevnelsen på et statlig regionalt embetsverk i Finland med ansvar for iverksettelses- og utviklingsoppgaver. Nærings-, trafikk- og miljøsentralene ble opprettet 2010. Sammen med regionforvaltningsverkene har ntm-sentralene overtatt oppgavene til lenene, som ble oppløst ved utgangen av 2009. Nærings-, trafikk- og miljøsentralene viderefører dessuten oppgaver til de tidligere arbeids- og næringssentralene, regionale miljøsentralene, miljøkonsesjonsverkene, veidistriktene og arbeiderverndistriktsbyråene.
Ansvarsområder
Nærings-, trafikk- og miljøsentralene har følgende oppgaver:
Nærings-, trafikk- og miljøsentralenes tre ansvarsområder er:
Regional inndeling
Det er 15 nærings-, trafikk- og miljøsentraler:
Valaskjold holdeplass
Valaskjold holdeplass var en jernbaneholdeplass på Østfoldbanens (vestre linje). Valaskjold ligger i Sarpsborg kommune. Holdeplassen ble åpnet i 1932, men er ikke lenger i bruk. Fra Valaskjold holdeplass til Oslo S er det 108,38 km.
Ekvoll
Ekvoll, eller Ekevold og Ekvold, er et etternavn som første gang ble tatt i bruk i Norge det første tiåret av 1900-tallet. Den første gangen en variant av navnet beviselig ble brukt, var på et maleri med motiv fra Borre, hvor kunstneren signerte med J.A. Ekevold, 1908.
Navnet Ekvoll er inspirert av eiketrærne på vollene utenfor Horten. Da byen fikk sitt byvåpen 19. november 1907, hadde det forut vært utlyst en tegnekonkurranse om våpenets utforming. Gullsmed og kunstmaler Johan Andersen sendte inn flere bidrag, og det beste av disse fikk 2.-plass. Maleriet viser en gyllen eik på vollene utenfor Horten, med sjøen og en seilskute i bakgrunnen. Siden signerte han sine bilder med Ekevold, Ekvold og Ekvoll.
Ifølge skattelistene for 2002 var det 10 personer i skattepliktig alder med etternavnet EKVOLL og 17 personer med etternavnet EKVOLD. 9 personer hadde etternavnet EKEVOLD men disse er ikke i slektskap med Johan Ekvoll.
Chapelton
Chapelton er en landsby (village) i regionen South Lanarkshire i Skottland. Den ligger omtrent halvveis mellom Strathaven i sør og East Kilbride og Hamilton i nord.
Ved folketellingen i 2001 hadde Chapelton 759 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 810 innbyggere.
Wandervogel
Wandervogel var en populær bevegelse blant tyske ungdomsgrupper fra 1896 og utover. Navnet kan oversettes med «trekkfugl», og meningen er å riste av seg sosietetsrestriksjonene og komme tilbake til naturen og friheten. Organisasjonen ble etterhvert splittet opp, og ble grunnlaget for enda flere organisasjoner, som alle kalte seg selv Wandervogel, men var organisatorisk uavhengig av hverandre. Ikke desto mindre hadde de fremdeles følelsen av å være med i den samme bevegelsen, men splittet i forskjellige deler.
Historie
Wandervogel-bevegelsen ble offisielt etablert den 4. november 1901 av Hermann Hoffmann-Fölkersamb (1875–1955), som i 1895 hadde grunnlagt en studiesirkel ved en skole i Berlin hvor han underviste. Wandervogel-bevegelsen ble ganske snart en av fremste tyske ungdomsbevegelsen som vektla frihet, personlig ansvar og eventyrlyst. Etter den første verdenskrig slo deler av Wandervogel-bevegelsen og den tyske speiderbevegelsen sammen til Den tyske ungdomsbevegelsen (Die deutsche Jugendbewegung).
Noen av gruppene i Wandervogel-bevegelsen hadde et stort antall jødiske medlemmer, og andre jødiske bevegelser som for eksempel Hashomer Hatzair var kraftig påvirket av Wandervogel. Andre grupper innenfor Wandervogel-bevegelsen var derimot sterkt antisemittiske og støttet de nazistiske myndighetene som tok makten i Tyskland på denne tiden. I 1933 ble alle uavhengige bevegelser, organisasjoner og grupper, deriblant Wandervogel-bevegelsen forbudt, og bare nazistpartiets Hitlerjugend fikk bestå som en lovlig ungdomsorganisasjon.
Moderne aspekter
Wandervogel-bevegelsen blomstret igjen opp etter andre verdenskrig, og eksisterer i Tyskland i dag med rundt 5 000 medlemmer i mange forskjellige assosiasjoner. Det er også noen organisasjoner i nabolandene. Det er blant annet flere organisasjoner i de franske områdene Normandie og Bretagne.
Avarer
Avarene eller egentlig pannoniske avarer (også kjent som obri i gammelrussiske kilder ; abaroi eller varchonitai eller pseudo-avarer i bysantinske kilder) var en gruppe eurasiske nomader av ukjent opprinnelse i tidlig middelalder.
Betegnelsen «pannoniske avarer» (eller det området som de til sist slo seg ned i, Pannonia) er benyttet for skille dem fra avarer i Kaukasus, et adskilt folk som de pannoniske avarer kan eller ikke kan ha vært knyttet til.
Disse avarene vandret inn i Europa på 500-tallet, i folkevandringstiden da mange folk var på vandring og spredte seg. De etablerte et rike som kalles for det avariske khaganatet som strakte seg over den pannoniske slette og betydelige områder av Sentral- og Øst-Europa (omtrentlig dagens Ungarn og Romania) fra slutten av 500-tallet og til begynnelsen av 800-tallet. Selv om betegnelsen «avarer» første gang opptrådte på midten av 400-tallet, som kom de pannoniske avarer på den historiske scenen på midten av 500-tallet på den pontisk-kaspiske steppe som et folk som forsøkte å unnslippe overherredømmet til göktürkerne, nomadisk konføderasjon i Sentral-Asia, kjent som flere stater med det felles navnet Göktürk-khaganatet
Historie
Deres opprinnelse er uklar da det ikke finnes etterlatte skriftlige kilder om folket av dem selv, kun andres omtale av dem. Karl den stores biograf, Einhard, kalte dem for «hunere», noe som ikke er riktig. De formodes å være et tyrkisk folk, og de ble sannsynligvis fordrevet fra deres områder og søkte vestover hvor de omkring 555 e.Kr. bosatte seg i det nåværende ukrainske området og søkte derfra videre mot vest til Donau. Den første dokumenterte kontakt med romere skjedde vinteren 558/559 i Konstantinopel. Sammen med langobarder, en germansk folkegruppe, ødela de gepidenes kongedømme i Transilvania. De etablerte deretter en nasjon i Donauområdet og herfra utvidet de sitt område ned mot de slaviske områdene og trengte inn i Dalmatia, Albania og Hellas.
Avarene fortsatte som en regional stormakt som hadde stor påvirkning på handelsvegene mot øst og var på denne tiden den viktigste maktfaktoren mellom Frankerriket og Østromerriket. Karl den store grunnla en østlig grensemark som beskyttelse mot avarene. Denne grensen het først Avarermarken, men fikk senere navnet Marchia Orientalis som betyr «den østlige mark». Området ble grunnlaget for det senere Østerrike. I felttogene i årene mellom 791 og 803 beseiret frankerkongen Karl den store avarene og deres rike fikk deretter en nedgang.
Den avariske befolkningen ble siden for en stor del opptatt i den sørslaviske befolkningen. Navnet for den gamle regionen Banat inneholder den avariske fyrstetittelen «ban» etter hærføreren Khagan Baian.
Per Nyström (historiker)
Per Nyström, (født 21. november 1903, død 3. oktober 1993 i Göteborg) var en svensk historiker, skribent, socialdemokratisk politiker og embetsmann.
Nyström studerte historie ved Lund under professor Lauritz Weibull, men brøt med dennes historisk-kritiske metode og utviklet et historie-materialistisk syn influert av Marx i en rad artikler i de akademiske tidsskriftene Scandia og Ateneum. Redaktør for Lundagård. Etablerte under Lundaårene et nært vennskap med Tage Erlander.
Nyström forlot en lovende akademisk karriere for først å bli ombudsmann i Svenska Bankmannaförbundet og senere Gustav Möllers statssekretær i socialdepartementet 1945-1950, der han spilte en viktig rolle for utformingen av den sosialdemokratiske velferdspolitikken.
I 1950 ble han utnevnt til landshövding i Göteborgs och Bohus län, der han blant annet drev gjennom etableringen av et petrokjemisk kompleks i Stenungsund.
I 1955 fullførte han sin doktoravhandling om den svenske manufakturindustriens utvikling under 1600- og 1700-tallet, der han viste statens betydning for industrialiseringens første fase. Nyström ble utnevnt til professor av regjeringen i 1986.
Nyström sto for en reformistisk tolkning av marxismen innen det svenske sosialdemokratiet.
3. serierunde i Premier League 2011/12
Serierunden startet lørdag 27. august. Runden vil nok bli husket for kampen mellom Manchester United og Arsenal hvor United vant hele 8-2 mot London klubben.
Alle kamptidspunkter er Engelske
Fukuoka (Fukuoka)
Fukuoka (福岡市; Fukuoka-shi), tidligere Hakata, er hovedstaden i Fukuoka-prefekturet som ligger nord på en av Japans fire hovedøyer: Kyushu. Det er den tettest befolkede byen på Kyushu, etterfulgt av Kitakyushu. hadde innbyggere per.
Klima
Fukuoka har et moderat klima, med en gjennomsnittstemperatur på 16,3° C, gjennomsnittlig luftfuktighet på 70 %, og 205 cm nedbør i året.
Om vinteren blir temperaturene sjelden lavere enn 0° C, og det er generelt regnfullt med en og annen kort snøbyge. Våren er varm og mer solfylt. Regntiden (tsuyu) varer i ca. seks uker fra juni – juli, samtidig som det er svært høy luftfuktighet og temperaturer på rundt 25 – 30° C. Om sommeren stiger temperaturen ytterligere oppimot 37° C. Høsten blir ofte omtalt som Fukuokas beste årstid og er stort sett mild og tørr, med unntak av tyfon-sesongen i august – september.
Martijn Maaskant
Martijn Maaskant (født 27. juli 1983 i Zuidland) er en nederlandsk, tidligere profesjonell, syklist. Maaskant ble profesjonell i 2008, og viste umiddelbart gode resultater med en 12.-plass i Flandern rundt, og en fjerdeplass i Paris–Roubaix.
Carl Olof Rosenius
Carl Olof Rosenius (født 3. februar 1816, død 24. februar 1868) var en svensk vekkelsespredikant i Stockholm og redaktør for bladet Pietisten fra 1842 til 1868.
Biografi
Rosenius ble født i Nysätra i Västerbotten som presten Anders Rosenius (1780–1841) og hans hustru Sara Margareta Norenius' tredje barn. Hans mor var presten Olof Norenius' datter. Hans far medvirket i vekkelsesbevegelsen Nyläsarna. Fra hans 13. år bodde familien i Sävar og han gikk på skole i Piteå, siden i Umeå og Härnösand, hvor han fullførte gymnaset. I 1838 begynte han på teologistudier ved universitetet i Uppsala, men ble tvunget av økonomiske og helsemessige årsaker til å avbryte studiene og ta tjeneste som informator nær Stockholm. Han er en av Sveriges mest leste religiøse forfattere og en av den svenske 1800-tallsvekkelsens fremste lederskikkelser og spilte en viktig rolle ved dannelsen av Evangeliska fosterlandsstiftelsen (EFS). Han var gift med Agatha Rosenius og farbror til Paul Rosenius.
Fra Nordisk familjebok
Følgende biografi er noe omarbeidet fra Nordisk familjebok (1916)
Carl Olof Rosenius var en innflytelserik lekmannspredikant i Sverige. Han vokste opp i omgivelser sterkt preget av leserbevegelsen i Norrland, hvor en tidligere loviskhet hadde blitt trengt til side av en mer evangelisk anskuelse, dog ikke drevet til de radikale «nyläsarnas» ytterlighet.
Sitt religiøse gjennombrudd daterte han til 15-årsalderen. Alt som skoleungdom ledet han konventikkelandakter i feriene. En preken som han holdt i sin gymnastid i Härnösand (fra 1833), later til å ha imponert biskop Franzén på grunn av den sterke betoningen av den lutherske sentrallære om rettferdiggjørelse av tro. Han kom til Uppsala som student i 1838 for å lese teologi, men avbrøt studiene allerede i 1839 på grunn av usikker helse og økonomiske vanskeligheter og tok en stilling som informator på en gård i nærheten av Stockholm. Her kom han opp i alvorlig religiøs tvil. Han fikk hjelp til å komme ut av disse anfektelsene av metodistpredikanten George Scott i Stockholm. Han oppga da planene om å bli prest og flyttet i 1840 til Stockholm som Scotts assistent i evangeliseringsarbeidet, som samme år fikk et eget lokale nær Hötorget i den såkalte Engelska kyrkan.
Da Scott ble tvunget til å forlate Sverige og Engelska kyrkan ble stengt (1842), overtok Rosenius helt virksomheten og ble en av de fremste kreftene i den voksende religiøse vekkelsen av «nyevangelisk» art som i de følgende årtier gikk fram over store deler av Sverige. I denne tjenesten virket han, både i enkeltstående møter (konventikler) og i leide lokaler i Stockholm. Da Evangeliska fosterlandsstiftelsen (EFS) ble dannet i 1856, var Rosenius en av grunnleggerne og allerede året etter dannet EFS en stiftelse som kjøpte den Engelska kyrkans lokaler og åpnet en ny kirke med navnet Betlehemskyrkan. Både der og på tallrike prekenreiser i hele landet kunne Rosenius virke. Han arbeidet også i tidsskriftet Pietisten, som ble startet av ham og Scott i 1842, og som han siden gav ut til sin død (med tiden i et opplag på 10 000 eksemplarer). Han gav også ut og redigerte Missionstidningen og flere andre skrifter.
I sine siste år arbeidet han på en utførlig ’’Utläggning af Romarbrefvet’’, som ble publisert i Pietisten. På pinsedag 1867 da han stod på talerstolen i Johanneskyrkan i Göteborg ble han rammet av slag og året etter døde han.
Hans religiøse standpunkt, pietismen, fikk i de avgjørende trekk en stor innflytelse fra leserbevegelsen i Norrland sin lutherdom med objektiv forsoning og rettferdiggjørelse bare av nåde som dominerende kjerne. I den schartauanske betoning av nådens ordning mistenkte han loviskhet; "kom som du er!" var hans preken. Med herrnhutismen var han mer beslektet og han stod ganske nært Fredrik Gabriel Hedberg. Dog anså han at denne gikk for langt mot det antinomistiske ståsted. Metodismens innflytelse på ham gjennom Scott handlet trolig snarere om de ytre virksomhetsformene enn om den teologiske læren.
Svakhetene i hans forkynnelse lå særlig på det etiske området. Den fremadskridende utvikling i helliggjørelsen til en kristelig karakterutvikling kom ikke mye frem, og en viss engstelse for verden gjorde at han lukket øynene for samfunnslivets oppgaver.
Den svenska kyrkan elsket han ikke. Hans livselement var konventikkelen, kretsen av fromme «trossøsken». I liten grad brukte han den svenske kirkens salmebok. I stedet for den brukte han sangbøker av mer intim karakter, særlig Ahnfelts sånger. Hele sitt liv stod han likevel som medlem i Svenska kyrkan, lot døpe sine barn der, tok nattverden der og var mot all separasjon og fri nattverdsutdeling.
Rosenius hadde stor innflytelse på Sveriges religiøse utvikling på 1800-tallet. Hans vern av personlig engasjement i religionsutøvelsen og visse lutherske tanker påvirket ikke bare den frikirkelige virksomheten, som han i stor grad var med om å skape, men også den kirkelige forkynnelsen, særlig i nordre og midtre Sverige.
Kort efter hans død brøt en stor del av hans tilhengere under ledelse av hans etterfølger som utgiver av "Pietisten", Peter Paul Waldenström, med hans kirkelige læresyn og ble separatister, og da på andre siden nye livsbevegelser har kommet til syne innen kirken, har Fosterlandsstiftelsen, som i egentlig mening er videreføringen av hans verk, i svært stor grad mistet den betydning for landets religiøse liv som den hadde i sin første tid.
Også i Danmark ("bornholmerne") og Norge fikk den rosenianske bevegelse mange tilhengere.
Bibliografi
Et nittital titler er kjent, mange oversatt til flere språk
Salmer
Rosenius diktet noen sanger selv og oversatte et stort antall. Han finnes blant annet representert i 1986 års psalmbok och Verbums psalmbokstillägg 2003 med originaltekstene til fire verk (nr 59, 251, 572 och 720). Tekstene finnes også publisert i Sionstoner.
Referanser
<References/>
Juklevatnet
Juklevatnet er et vann som ligger i Hemsedal kommune i Viken og Lærdal kommune i Vestland. Vannet er regulert med en demning ved utløpet i nordvest, og vannstanden varierer mellom 1 279 og 1 286 moh. Herfra renner vannet ned i regulerte Vesle Juklevatnet (1 277-1 280 moh) og via Jukleåni til regulerte Eldrevatnet (1 106-1 116 moh), som leverer vann til Eldrevatn kraftverk og Øljusjøen kraftstasjon (pumpekraftverk). Sammen med Borgund kraftstasjon og Stuvane kraftstasjon utgjør stasjonen Borgund kraftverk i Lærdal kommune.
Dag Martin Mikkelsen
Dag Martin Mikkelsen (født 25. juni 1986) fra Stavanger er en norsk pokerspiller, kjent som «dmmikkel» i pokerverdenen. I VM i poker i 2007 ble Mikkelsen chip leader (ledet VM), kom på 42.-plass og vant den største summen en nordmann har vunnet i VM. Han er også kjent for å ha fått Royal Straight Flush på direkten under VM, som er en sjanse på 1 til 124 000.
Mikkelsen er sponset av Full Tilt Poker i 2007.
Bakgrunn
Mikkelsen startet med poker som 17-åring mens han gikk på St. Olav videregående skole (Stavanger). Han fortsatte med poker i sin tid som trailer-sjåfør i Forsvaret og lever nå av poker.
Karrière
3. mai 2009 kom Mikkelsen til finalebordet i European Poker Tour i Monte Carlo. Førstepremien i pokerturneringen var på hele 2,3 millioner euro. Med åtte spillere igjen så Mikkelsen, med par i damer, og møtte ess, kong fra ungarske Peter Traply som gikk «all inn». Mikkelsen tok ledelsen med 12 millioner chips mot britiske Matthew Woodwards knapt 5 millioner på andreplass da syv spillere fortsatte spillet. Han slo senere ut også tyske Daniel Zink, og ledet da med 15 millioner mot russiske Mikhail Tulchinskiys 7 millioner på andreplass, og fire spillere var igjen rundt bordet. Nederlenderen Pieter de Korver fikk senere fullt hus og gikk all in mot Mikkelsens bløff med KT (konge og 10). Kort tid etter ble Mikkelsen slått ut og endte på fjerdeplass med en prispott på 600 000 euro.
Monaco under Sommer-OL 1972
Monaco under Sommer-OL 1972. Fem mannlige sportsutøvere fra Monaco deltok i to sporter, fekting og skyting under Sommer-OL 1972 i München. De vant ikke noen medaljer.
Knute
En knute er en del av et tau som er ført på en slik måte at tauet får en bestemt egenskap der knuten er laget. En knute kan lages på alle mer (garn, tråd, papir) eller mindre (smijern) fleksible gjenstander med en lengde som er vesentlig større enn tykkelsen.
Sjøfarten har utviklet en tauverkskunst med en rekke knop og stikk.
Sissel Horndal
Sissel Horndal er forfatter, illustratør og designer.
Horndal er utdannet ved Kunsthøgskolen i Bergen og Nordland kunst- og filmskole i Kabelvåg. I dag er hun bosatt i Mørsvikbotn.
Horndal fikk utdelt Arbeidsstipend for nordnorske forfattere i 2022, et stipend utbetalt av Troms og Finnmark fylkeskommune og Nordland fylkeskommune.
Priser
Horndal fikk nynorsk barnelitteraturpris for Ei halspastillhistorie og Himmelspringaren. Hun ble nominert til Nordisk råds barne- og ungdomslitteraturpris 2013 som illustratør for boka Mánugánda ja Heike, sammen med forfatter Signe Iversen, og for boka Duvro-guovža ja skohtermáđii, sammen med forfatter Veikko Holmberg i 2015.
I 2015 fikk hun Blixprisen for det barnelitterære forfatterskapet sitt.
Hun mottok kulturprisen i Sørfold i 2018.
Toni Spiss
Toni Spiss (født 8. april 1930 i Sankt Anton am Arlberg, død 20. mars 1993 i Sankt Anton) var en østerriksk alpinist som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo.
Spiss vant en olympisk bronsemedalje i alpint under vinter-OL 1952 i Oslo. Han kom på tredjeplass i storslalåm, bak Stein Eriksen fra Norge og Christian Pravda fra Østerrike.
Tusler varsomt forbi
Tusler varsomt forbi er et musikkalbum med Morten Holm Pettersen, utgitt i 2004. Dette er hans første plate som soloartist.
Svínoyar kommuna
Svínoyar kommuna var en kommune på Færøyene. Den omfattet øya Svínoy, hvor samtlige bodde i bygda med samme navn. Et forslag om å innlemme kommunen i Klaksvíkar kommuna ble vedtatt 16. april 2008, og trådte i kraft fra 1. januar 2009. Svínoyar kommuna hadde ved innlemmelsen 40 innbyggere.
Solveig Pedersen
I VM i 1991 vant hun bronse på 4 x 5 km stafett. Hun oppnådde sin beste individuelle plassering da hun fikk en 3.-plass i et verdenscup-renn i Tyskland i 1991.
Krishnagiri (distrikt)
Krishnagiri (tamilsk: கிருஷ்ணகிரி மாவட்டம் ) er et distrikt i den indiske delstaten Tamil Nadu. Distriktets hovedstad er Krishnagiri.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,883,731 innbyggere i distriktet, mot 1,561,118 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 22,75 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 10,82 % i 2011 mot 13,77 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 924 i 2011 mot 869 i 2001.
Jan Otto Fredagsvik
Jan Otto Fredagsvik (født 8. juni 1947 på Frøya) er en norsk politiker (Ap).
Han er utdannet lærer fra Trondheim lærerhøgskole og har arbeidet som lærer på Sistranda skole.
Fredagsvik har hatt mange verv i politikk og idrett. Han ble første gang valgt inn i Frøya kommunestyre i 1971. Fra 1988 til 2003 var han ordfører i Frøya kommune, avbrutt av en periode fra 1993 til 1996 som fast møtende vararepresentant på Stortinget for Sør-Trøndelag. Han satt da i Stortingets justiskomité.
Fredagsvik ble så ansatt i Frøya kommune som «lønnet ildsjel» og som seniorrådgiver i rådmannens stab.
I 2018 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje for samfunnsnyttig virke.
Wehrpass
Wehrpass er et hefte ifra det tredje rike som var en parallell til vernepliktsboken Soldbuch.
Formål
Alle som ble vurdert for tjeneste i Tyskland i det tredje rike fikk et Wehrpass, selv om de ikke var i tjeneste (som eksempelvis reserve eller tjenesteudyktig). Wehrpass fulgte med kompaniet/avdeling og ikke soldaten, og var for internt bruk i den tyske Wehrmacht, og fulgte med rundt ved troppeforflytninger. Opplysningene som førtes i Wehrpasset var nesten de samme som i Soldbuchen.
Når man avsluttet sin militære karrière fikk man utlevert Wehrpasset, eller familien fikk det hvis man døde i tjeneste.
Design
Wehpass er like uansett hvilken militær gren man var i, men det ble ofte trykket på forsiden hvor man tilhørte. Øverst til høyre er en liten firkant hvor initialene skulle føres for enklere å kartotekføre bøkene. Nederst er en stor firkant hvor det var meningen at militærgrenen personen tilhørte skulle føres (Heer/Luftwaffe/Kriegsmarine)
Eksterne lenker
Samlerforumet.net – Norsk militariaforum
Magdalena Sibylla av Sachsen
Magdalena Sibylla av Sachsen (født 1617, døde 1668) var datter av kurfyrste Johan Georg I av Sachsen av huset Wettin og hans andre hustru Magdalena Sibylle av Preussen. Hun ble gift to ganger, første gang i 1634 med Christian prins av Danmark. Bryllupet er kjent som Det store bilager.
Hun ble enke i 1647. I 1652 giftet hun seg med Fredrik Vilhelm II av Sachsen-Altenburg. Med Fredrik Vilhelm fikk hun tre barn:
Magdalena Sibylla er gravlagt i slottskirken i Altenburg.
Liste over ordførere i Inderøy
Liste over ordførere i Inderøy begynner i 1838. Inderøy kommune i Nord-Trøndelag ble opprettet ved innføring av formannskapslovene i 1837. Kommunen ble delt i tre i 1907: Inderøy, Røra og Sandvollan. I 1962 ble disse tre slått sammen den nye kommunen Inderøy. Den 1. januar 2012 ble Mosvik og Inderøy kommuner slått sammen til dagens Inderøy kommune.
Blant de første ordførerne fantes lavere embetsmenn som fhv lensmenn Lorents Oxaal og løytnant Jørgen Buck, en handelsmann (Lorents D. Muus) og to større brukseiere: Herman Løchen og Ole Richter. Fra 1862 kommer lokale, selveiende gårdbrukere inn på lista med Sivert Bragstad og etterhvert Peter Hægstad. Med J.C. Tiller og Ole Braa kommer Venstre-lærerne inn på lista. Etter dem følger flere gårdbrukere, og Paul Hjulstad ble i 1946 den første ordføreren med arbeiderbakgrunn. Fram til kommunesammenslåingen i 1962 vekslet Venstre og Bondepartiet på å ha ordføreren – stort sett; etter 1962 har Arbeiderpartiet og Senterpartiet vekslet.
Karin Kjølmoen ble i 1990 den første kvinnelige ordføreren. Den lengstsittende ordføreren er Kåre Sjøvold med 18 år – dersom man regner med de fire årene som ordfører i Røra kommune før sammenslåingen. Ole Haugum var ordfører i 15 år, og Ole Tronstad i 12 år.
Flere av ordførerne har deltatt i rikspolitikken. Ole Richter og Bjarne Lyngstad var statsråder. Ole Braa, Ole Haugum, Bjarne Lyngstad og Karin Kjølmoen har møtt som stortingsrepresentanter eller vararepresentanter, mens Arild Vist og Karin Kjølmoen har deltatt i regjeringsapparatet som hhv. politisk rådgiver og statssekretær.
Albigenserkorstoget
Albigenserkorstoget eller forfølgelsen av katarene (1209–1229) var en tjue år lang militær kampanje igangsatt av pave Innocens III for å få fjernet katarenes tro i Languedoc, en region i sørlige Frankrike. Forfølgelsen ble utført hovedsakelig av den franske krone og fikk med en gang politisk farge. Krigføringen førte ikke bare til en betydelig reduksjon i antallet praktiserende katarer, men også en regulering av grevskapet Toulouse som ble brakt inn under den franske kongens innflytelse og minsket den særskilte regionale kulturen og innflytelsen fra grevskapet Barcelona.
Katarene var en kristen kult i middelalderen og det er uvisst om den oppsto ut av reformbevegelse bogomilkirkene i Dalmatia og Bulgaria som fremmet en tilbakevending til det kristne budskapet om perfeksjon, fattigdom og preken, som de beviselig hadde forbundt og kontakt med; eller om Katharene hadde sitt opphav blant de tidlige kristne Priscillianistene på Den iberiske halvøya; en kjetterstemplet bevegelse knyttet til Priscillian, som er den første vi har dokumenter på at ble henrettet av en kirkelig domstol i 380 A.D.. Katarene regnes i hovedsak for å være forfektere av en gnostisk dualistisk kristentro, men informasjonen om deres mystikk og lære er sprikende. Ideen om to guder, eller to prinsipper, den ene god og den andre ond, sto sentralt i katarenes trossystem. Betegnelsen «katar» er avledet fra middelalderlatin Cathari, «de rene», fra den greske teksten i Det nye testamente, katharizein, «å gjøre rent», avledet fra greske katharos, «ren, ublandet». Selv kalte de seg for Bons Hommes, «gode menn» i betydningen gode kristne. De ble også kjent som «albigensere» ettersom det var mange tilhengere i den franske byen Albi og det omliggende området på 1100- og 1200-tallet.
Mellom 1022 og 1163 ble katarene fordømt av åtte lokale kirkeråd, det siste av dem ble holdt i Tours, som erklærte at alle albigensere «burde bli fengslet og deres eiendom konfiskert», og fordømmelsen ble opprettholdt ved Tredje Laterankonsil i 1179. Fra begynnelsen av sin tid som pave forsøkte pave Innocens III å få slutt på katarismen, som han bedømte som avvikende fra den katolske tro, og derfor kjetteri. Han sendte misjonærer og forsøkte å overtale de lokale autoriteter å handle mot dem. I 1208 ble Innocens' pavelige delegat Pierre de Castelnau slått ihjel på reisen tilbake til Roma etter å ha bannlyst grev Raymond VI av Toulouse for å ha vært for overbærende og slepphendt med katarene. Innocens III oppga da å sende misjonærer og jurister, erklærte Pierre de Castelnau for martyr og påkalte et korstog mot albigenserne. Paven tilbød landområdene og eiendommene til de katariske kjetterne til hvilken som helst fransk adelsmann som var villig til å gripe til våpen. Da korstoget kom til Béziers i 1209, ledet av den pavelige legat Arnaud-Amaury, ble det krevd at byen overga seg, og da den nektet ble den stormet og innbyggerne massakrert uansett tro. Antallet døde ble oppgitt til et sted mellom 15 000 og 20 000. I henhold til Caesarius av Heisterbach, da Arnaud-Amaury spurte en av korsfarerne hvordan man skulle kunne skille katolikker fra katarer, var svaret: ''«Caedite eos! Novit enim Dominus qui sunt eius!»'' («Drep dem [alle]! Herren kan sikkert skjelne [de] som er hans!»).
Eksterne lenker
Albigensismo
Annette Walther Numme
Annette Walther Numme (født 7. oktober 1971 i Tønsberg) er en norsk journalist og programleder. Hun var ferdig utdannet i Volda i 1996, og startet deretter i NRK P3 hvor hun var reporter i morgensendingen Opptur. Etterhvert ble hun også programleder i det samme programmet. Hun har også ledet programmet «Sex og sånn» på NRK P3.
I 2003 startet hun i Kanal 24. Der har hun ledet program som Walthers Verden og S.A.A.B. I tillegg har hun vært i programmet Søndag Søndag Søndag sammen med Solveig Kloppen. Da radiokanalen i september 2008 ble tatt over av SBS Radio Norge godtok Walther Numme sluttpakke fra tidligere eier. Hun har de siste årene jobbet i TV-produksjonsselskapet Monster. Fra 15. august 2011 er hun igjen tilbake i radio, da som produsent for Radio Norges Morgenklubben med programlederne Øyvind Loven, Henriette Lien og Geir Schau.
Annette Walther Numme er gift og har tre barn sammen med Thomas Numme.
Læreraksjonen i 1942
Lærerstriden i 1942 var de norske lærernes reaksjon under andre verdenkrig på NS-myndighetenes krav om at skolen skulle medvirke til å oppdra ungdommen i «det nye livs- og samfunnssynet som dette finnes uttrykt i Nasjonal Samlings program», altså i fascistisk eller nasjonalsosialistisk tradisjon. Det har blitt hevdet at et av hovedformålene med nazistisk indoktrinering i skolen var å sikre rekruttering av kampvillige soldater til frontene.
Bakgrunn
5. februar 1942 ga Vidkun Quisling, fører i fascistpartiet Nasjonal samling (NS) og nyutnevnt «ministerpresident» i det okkuperte Norge, landet to lover, en lov om Norges Lærersamband og en lov om nasjonal ungomstjeneste. Vel en uke senere, den 14. februar, sendte en hemmelig aksjonskomite ut en parole som de ba landets lærere undertegne og sende til Norges lærersamband i Oslo:
Allerede Terboven sin radiotale 25. september 1940 ga et varsel om at tjenestemennenes stilling ville bli meget utsatt i drakampen mellom Quisling og det norske folk, og at deres holdninger ville bli satt på alvorlig prøve.
Kollektiv oppsigelse over hele landet
Lærerne hadde meldt seg ut av sine organisasjoner da Josef Terboven hadde prøvd å nazifisere dem sommeren 1941. I stedet var det opprettet illegale kontaktnett. Dette førte til at flertallet av de 14,000 lærere i Norge på den tiden fulgte parolen. Selv om departementet truet med avskjed og sperret lønnen, ble erklæringene ikke trukket tilbake.
Terbovens appell endte med en trussel om at det «nye» Norge bare hadde bruk for lærere og lærerinner som fullt ut innså hva dagen og framtiden krevde av dem, og på bakgrunn av denne trussel, krevde han at hver enkelt undertegnet (etter appellen) en lojalitetserklæring med følgende ordlyd:
Dette var et forsøk på å tvinge lærerne til å bedrive indoktrinering i den norske skole. Høytstående skolemenn fikk i samråd med professor Bergersen og Biskop Berggrav utarbeidet en formel til moterklæring. Denne ble så juridisk avveid av høyesterettsdommer Schelderup. Denne moterklæring ble mangfoldiggjort i 8,000 eksemplarer, men kun et fåtall ble sendt ut. Isteden valgte man å informere lærerne om moterklæringen via et rundskriv utstedt av Innenriksdepartementet (som sørget for lønnsutbetalingene til alle lærere) den 16. desember 1940.
Dette resulterte ikke i noe, og nye rettskrenkelser ble utført av Hirden mot de offentlige tjenestemennene. Dette førte til slutt til at representanter for de offentlige tjenestemenn trådte sammen og avfattet skrivet av 15. mai, hvor de protesterte både mot rettskrenkelsene, vilkårlighet og mangel på saklighet som preget ansettelsene i den offentlige tjeneste. Quisling hadde i mellomtiden opprettet N.S.P.O.T., Nasjonal Samlings Personal- og Tjenestemannskontor. Enhver søknad til stillinger eller opprykning i den offentlige tjeneste skulle gå gjennom dette kontoret, og det skulle foreta den politiske og avgjørende bedømmelse av kandidatene.
Tre av underskriverne ble arrestert uken etter at brevet kom ut.
Arrestasjoner og indre eksil
I mars ble det erklært en måneds vinterferie (kjent som «brenselsferie») for å spare brensel, 20. mars 1942 ble 1100 mannlige lærere arrestert. I april og mai ble 641 av dem sendt til Kirkenes for å delta på tvangsarbeid. Departementet måtte erklære Norges Lærersamband som en upolitisk organisasjon, dermed skrev lærerne høsten 1942 under på at de ville bli medlemmer, og så ble de sendt hjem igjen. Det var imidlertid flere av de arresterte lærerne som fremdeles nektet å skrive under. Disse ble sittende i fangenskap enda en tid. Nå var det sendt ut en parole om at man ikke skulle søke nye stillinger i skolen eller ta arbeid etter de arresterte lærerne. I 1943 ble også lærerskolene blokkert. En av lederne for læreraksjonene, Einar Høigård, ble arrestert under flukt mot Sverige og torturert for å fremskaffe opplysninger. Han ofret sitt liv for å skåne de andre.
Konsekvenser
Som følge av arbeidet i Varanger ble mange lærere syke og avkreftet, men bare en av dem døde: Olav Hole fra Tjølling ble drept under lossing av et skip.
Den mangelfulle undervisningen under okkupasjonen skyldtes først og fremst at Wehrmacht tok så mange skoler til kaserne. Lærerne forsøkte å holde i gang undervisningen i den nye situasjonen, selv om det var vanskelig og til tider måtte foregå illegalt. Men mange elever fikk ikke den undervisningen de skulle hatt i denne tiden.
Egil Hestnes
Egil Hestnes (født 1. juni 1943 på Hitra i Sør-Trøndelag) er en norsk politiker (H).
Han ble ansatt i trygdeetaten i 1964, og ble trygdesjef i Hitra kommune i 1974. Hestnes har blant annet vært formann i Trygdekontorenes fylkeslag i Sør-Trøndelag og medlem av Trygdekontorenes Landsforenings sentralstyre.
Hestnes var medlem av Hitra kommunestyre 1968–1971, 1976–1983 og 1988–2007 samt ordfører 1988–1999 og 2003–2007. Han har vært medlem av Sør-Trøndelag fylkesting siden 2003, og satt også i perioden 1984–1987. Hestnes var personlig rådgiver for statsråd Leif Arne Heløe i Sosialdepartementet i 1985, og har ledet Hitra Høyre. Hestnes var vararepresentant til Stortinget fra Sør-Trøndelag 1989–1993, 2001–2005 og 2009–2013, og møtte i 7 dager.
Extended Play Live
Extended Play Live er en konsert-EP fra det amerikanske bandet Mudcrutch, utgitt i november 2008 på Reprise Records. Det ble spilt inn under bandets 2008-turné. EP-en ble utgitt på både CD og vinyl.
Severo Ochoa
Severo Ochoa (født 24. september 1905 i Luarca, Asturias, Spania, død 1. november 1993 i Madrid) var en spansk-amerikansk biokjemiker. I 1959 mottok han Nobelprisen i fysiologi eller medisin.
Sandesund stasjon
Sandesund stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanen (vestre linje) i Sarpsborg kommune, den ble åpnet 1879 som Alvim stasjon da Østfoldbanen ble tatt i bruk. Siden 1881 har dagens navn vært i bruk. Stasjonen ble fjernstyrt i 1974 og ubetjent i 1980. I 1983 ble Sandesund nedgradert til fjernstyrt stasjon med kryssingsspor uten gods- eller passasjertrafikk. Kryssingssporet er 742 meter langt. Stasjonsbygningen fra banens åpning var tegnet av Peter Andreas Blix, og ble revet i 2006.
Sidesporet Alvimsporet forbinder stasjonen med Borg Havn. Det er ikke i bruk og deler av sporet er gjort om til gang og sykkelvei, men er allikevel oppført i Jernbaneverkets Network Statement som havneterminal.
Fra Sandesund stasjon til Oslo S er det 106,640 km.
Callisto (måne)
Callisto, eller Jupiter IV, er en av Jupiters måner. Den er den åttende månen og den fjerde galileiske månen utover fra Jupiter, med en baneradius på ca. 1,880,000 km. Månen fullfører et omløp på 16,69 jorddager. Den er ikke en del av baneresonansen mellom Io, Europa og Ganymedes og er derfor ikke utsatt for tidevannsoppvarming. Callisto roterer synkront med baneperioden slik at samme halvkule alltid vender mot Jupiter. Overflaten er mindre påvirket av Jupiters magnetosfære enn på de andre galileiske månene fordi banen er lengre unna.
Cape Fear
Cape Fear har flere alternativer:
Callisto (måne)
Månen er den tredje største månen i solsystemet og den nest største i det jovianske systemet, etter Ganymedes. Utenfor Jupiter-systemet er bare Titan større. Massen er ca. 33 % av massen til planeten Merkur, mens diameteren er 99 % av Merkurs. Callisto har planetmasse – stor nok til å gi hydrostatisk likevekt, og hadde vært en dvergplanet dersom den gikk i bane direkte rundt solen.
Callisto er sammensatt av omtrentlige like mengder bergarter og iser, med en gjennomsnittlig tetthet på ca. 1,83 g/cm³. Is, karbondioksid, silikater og organiske forbindelser er oppdaget spektroskopisk på overflaten. Data fra sonden Galileo antyder en liten steinete planetkjerne av silikater og muligens underjordiske hav av flytende vann på en dybde av 100–150 km.
Cape Fear
Film
Мыс страха
Callisto (måne)
Overflaten er svært gammel med en høy kratertetthet. Den viser ingen tegn til platetektonikk eller vulkanisme, og antas hovedsakelig å ha utviklet seg gjennom nedslag. Formasjonene omfatter ringstrukturer, variert formete nedslagskratre og kjeder av kratre (catanae) med tilhørende skråninger, åsrygger og avleiringer. Små, lyse frostavleiringer på de høyeste nivåene er omgitt av lavtliggende, jevne banker av mørke materialer, og antas å være et resultat av sublimasjonsdrevet nedbrytning av små landformer. Dette støttes av den generelle mangelen på små nedslagskratre og tilstedeværelsen av små avrundede fjell som anses å være restene av disse. Alderen til landformene er ikke kjent.
En ekstremt tynn atmosfære er sammensatt av karbondioksid og sannsynligvis molekylært oksygen. I tillegg finnes en intens ionosfære. Callisto antas å ha blitt dannet av sakte akkresjon fra skiven av gass og støv som omga Jupiter etter dannelsen av planeten. Langsom akkresjon og mangelen på tidevannsoppvarming ga for lite varme for en rask differensiering. Konveksjonen i Callistos indre like etter dannelsen, førte til delvis differensiering og muligens til dannelsen av en liten, steinete kjerne og et underjordisk hav.
Callisto ble oppdaget av Galileo Galilei i 1610 og av Simon Marius rundt samme tid. Det har blitt foretatt stadig bedre observasjoner gjennom århundrer ved bruk av stadig mer avanserte teleskoper og ved forbiflyvninger med romsonder. Pioneer 10 var i 1973 det første romfartøyet som besøkte Callisto. Det er blitt etterfulgt av seks andre romsonder, mens én er på vei. Romsonden Galileos besøk fra 1996 til 2001 har gitt hovedmengden av kunnskapen om Callisto.
Nomenklatur
Gallileo Gallilei hevdet retten til å navngi de galileiske månene. Han vurderte benevnelsen «kosmiske stjerner», men landet på de «medicianske stjernene». Den franske astronomen Nicolas-Claude Fabri de Peiresc foreslo personnavn fra Medici-familien, men forslaget ble ikke tatt opp.
Simon Marius hevdet også å ha funnet de galileiske månene. Selv om han ikke ble kreditert oppdagelsen, ble hans navn på månene tatt i bruk. I publikasjonen Mundus Iovialis anno M.DC.IX Detectus Ope Perspicilli Belgici fra 1614 foreslo han navnene «Jupiters Merkur» (Io), «Jupiters Venus» (Europa), «Jupiters Jupiter» (Ganymedes) og «Jupiters Saturn» (Callisto), eller den første, andre, tredje og fjerde av de «jovianske planetene». Nomenklaturen slo ikke an. Basert på forslag fra Johannes Kepler  i oktober 1613, utarbeidet han et skjema hvor månene var oppkalt etter elskerinnene til Zevs fra gresk mytologi eller hans ekvivalent Jupiter fra romersk mytologi. Den fjerde av de største månene ble oppkalt etter skikkelsen Callisto i gresk mytologi. Hun var ifølge noen kilder datteren av Lykaon, kongen av Arkadiaen. Andre steder beskrives hun som en nymfe, som var forbundet med gudinnen for jakt, Artemis, og som ble kurtisert av Zevs.
Navnene til Marius ble lenge sett på med misbilligelse og ikke brukt, men ble vanlige på midten av det 20. århundre. Tidligere astronomisk litteratur brukte ofte romertall (et system introdusert av Galileo): Io ble kalt Jupiter I eller «Jupiters første måne», Europa ble kalt Jupiter II eller «Jupiters andre måne», Ganymedes ble kalt Jupiter III eller «Jupiters tredje måne» og Callisto ble kalt Jupiter IV eller «Jupiters fjerde måne». Etter oppdagelsen av Saturns måner ble navnesystemet til Kepler og Marius tatt i bruk. I 1892 førte oppdagelsen av Amalthea til at Callisto ble regnet som Jupiters femte satellitt. Voyager-sonden oppdaget ytterligere tre indre måner i 1979, og Callisto betraktes som Jupiters åttende satellitt, selv om den fremdeles kalles ''Jupiter IV.
Omløp og rotasjon
Callisto er den ytterste av de fire galileiske måner. Banen i en avstand av ca. 1,880,000 km (26,3 ganger radien til Jupiter på 71,492 km) er betydelig større enn baneradien på 1,070,000 km til den nest nærmeste galileiske månen Ganymedes. Callisto er ikke del av baneresonansen som de tre andre galileiske månene er tidevannslåst i, og har sannsynligvis heller aldri vært det.
Som hos de fleste regulære planetmåner er rotasjonen låst til å være synkron med omløpet. Lengden på en dag på Callisto (omløpsperioden) er ca. 16,7 dager på jorden. Banen er noe eksentrisk og inklinert mot den jovianske ekvator, men eksentrisiteten og inklinasjonen endres kvasi-periodisk over århundrer på grunn av gravitasjonell perturbasjon fra solen og planeten. Endringene går mellom 0,0072–0,0076 og 0,20–0,60°, og gjør at aksehelningen (vinkelen mellom rotasjonsaksen og baneaksen) varierer mellom 0,4 og 1,6°.
Mangelen på tidevannsoppvarming har hatt viktige konsekvenser for den indre strukturen og evolusjonen. Fluksen av partikler fra Jupiters magnetosfære er ca. 300 ganger lavere enn på Europa. Derfor har bestråling av ladde partikler hatt liten effekt på overflaten sammenlignet med de andre galileiske månene. Strålingsnivået på overflaten tilsvarer ca. 0,01 rem (0,1 mSv) per dag.
Sammensetning
En gjennomsnittlig tetthet på 1,83 g/cm³ antyder en sammensetning av tilnærmet like deler av bergarter og is, med noen frosne volatile stoffer som ammoniakk i tillegg. Massefraksjonen av is ligger mellom 49 og 55 %. Bergartene er trolig, liksom L/LL-type kondritter, sammensatt av mindre totalt jern, mindre metallisk jern og mer jernoksider enn H-kondritter. Vektforholdet mellom jern og silikoner er 0,9:1,3, mens det på solen er ca. 1:8.
Overflaten har en albedo på ca. 20 %. Overflatesammensetningen antas å være ganske lik sammensetningen som helhet. Nær-infrarød spektroskopi har avslørt absorpsjonsstriper av is ved bølgelengder på 1,04, 1,25, 2,0 og 3,0 mikrometer. Is synes å være utbredt på overflaten, med en massefraksjon på 25–50 %. Analyser av nær-infrarøde og ultrafiolette spektrum fra Galileo og fra bakken har avslørt magnesium- og jern-bærende hydrerte silikater, karbondioksid, svoveldioksid, og muligens ammoniakk og andre ulike organiske forbindelser. Spektraldata i småskala indikerer at overflaten er ekstremt heterogen. Små, lyse flekker av ren is er blandet med flekker av steinholdig isblanding og litt større mørke områder av materialer som ikke er av is.
Overflaten er asymmetrisk: Den førende halvkulen – som vender mot fartsretningen – er mørkere enn den som vender bort. Hos de andre galileiske månene er det motsatte tilfelle. Den etterfølgende halvkulen er tilsynelatende rik på karbondioksid, mens den førende halvkulen har mer svoveldioksid. Mange nyere nedslagskratre som Lofn har også mye karbondioksid. Samlet kan den kjemiske sammensetningen av overflaten, spesielt i de mørke områdene, være nær den som er observert på D-type-asteroider, som har karbonholdige overflater.
Indre struktur
Under den forslåtte overflaten finnes en kald, stiv og isete litosfære som er 80–150 km tykk. Et salt hav 50–200 km dypt kan ligge under skorpen, og er påvist av studier av magnetfeltene rundt Jupiter og månene. Callisto svarer til Jupiters varierte bakgrunnsmagnetfelt som en perfekt konduktiv sfære; feltet kan ikke trenge inn i månen, og antyder et lag av høyt konduktive væsker på innsiden med en tykkelse på minst 10 km Eksistensen av et hav er mer sannsynlig hvis vann inneholder en ligen mengde ammoniakk eller annen kjølevæske, opp til 5 % i vekt. I dette tilfellet kan havet være 250–300 km dybt. Uten et hav vil den isete litosfæren være opp til ca. 300 km.
Under litosfæren og et antatt hav fremstår Callisto verken som helt ensartet eller særlig variabel. Data fra banesonden Galileo (spesielt det dimensjonsløse treghetsmomentet – 0,3549 ± 0,0042 – fastsatt under nærpasseringer) antyder at det indre består av komprimert stein og is, med en økende steinmengde med dybden på grunn av delvis bunnsetning av bestandelene. Med andre ord er Callisto bare delvis differensiert. Tettheten og treghetsmomentet er forenelig med en liten kjerne av silikat i sentrum. Dens radius kan ikke overstige 600 km, og tettheten kan ligge i området 3,1–3,6 g/cm³. Callistos indre står i sterk kontrast til Ganymedes', som tilsynelatende er fullt differensiert.
Overflaten
Ingen andre steder i solsystemet finnes det større tetthet av nedslagskratre enn på Callistos gamle overflate. Tettheten er så høy at nye kratre vil utradere gamle. Der er ingen store fjell, vulkaner eller andre endogene tektoniske formasjoner. Nedslagskratrene og multi-ring-formasjonene er – sammen med tilhørende brudd, skråninger og avleiringer – de eneste store formasjonene.