cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raymond Smillie
Smillie vant en olympisk bronsemedalje i boksing under OL 1928 i Amsterdam. Han kom på tredjeplass i weltervekt (66,7 kg), bak Ted Morgan fra New Zealand og Raul Landini fra Argentina.
Det var 22 boksere fra 22 nasjoner som stilte i den fjerde tyngste vektklassen som ble avviklet i perioden 7. til 11. august 1928.
Lars Amble
Lars Anders Amble-Næss (født 10. august 1939 i Stockholm, død 20. august 2015 samme sted) var en svensk skuespiller og regissør.
Bakgrunn
Lars Amble ble født rett inn i teaterverden som sønn av den norskfødte skuespilleren Leif Amble-Næss og skuespillerinnen og revyprimadonnaen Maritta Marke.
Karriere
Han gjennomgikk Dramatens elevskola 1962–1965. Da hadde han allerede rukket å ha flere roller på Riksteatern. På Dramaten har han arbeidet i flere omganger siden 1965. Blant Dramaten-oppsetningene kan nevnes Woyzeck, Stormen, Stiftelsen, Markurells i Wadköping og En midsommernattsdrøm. Han var initiativtager til teatergruppen Unga Dramaten.
I 1969-1974 var han engasjert som skuespiller og regissør ved privatteatere som Intiman, Folkan, Scalateatern, Oscars, Vasan og Chinateatern. Han har skrevet musikaler, bearbeidet og oversatt stykker, medvirket i kroshow og revyer. I 1984-1994 var han kunstnerisk leder og regissør for Maximteatern der han satte opp publikumsuksesser som Arsenikk og gamle kniplinger, Ulike par och Rakt ner i fickan. Fire ganger har han blitt belønnet med privatteaterprisen Guldmasken for beste regi. Han har også undervist ved sceneskolen i Stockholm.
Amble har også vært ofte å se på TV og film, her kan nevnes Raggare 1959, Någonstans i Sverige 1973, Den enfaldige mördaren 1982, Två killar och tjej 1983 og Peter Dalles film Skenbart – en film om tåg 2003. På 1970-tallet opptrådte han sammen med Lasse Berghagen og Lasse Lönndahl i TV-underholdningsprogrammet Triss med Lasse. Lars Amble fikk den kongelige medaljen Litteris et Artibus i 2003. Han var tidigere gift med Marie Göranzon og er far til dramatikeren Lolo Amble.
FIDE-VM i sjakk 1998
FIDE-VM i sjakk 1998 (verdensmesterskapet i sjakk) ble arrangert i Lausanne i Sveits i 1998.
Jüri Ratas
Jüri Ratas (født 2. juli 1978 i Tallinn) er en estisk politiker som fra 2016 leder Estlands senterparti og var Estlands statsminister fra 23. november 2016 til 13. januar 2021.
Han er sønn av biologiprofessor, miljøaktivist og politiker Rein Ratas. Jüri Ratas er gift og har barn. Han har mastergrad i økonomi fra Tallinns teknologiske høyskole fra 2002, bachelorgrad i jus fra Tartus universitet fra 2005 og påbegynte doktorgradsstudier i økonomi. Han har vært markedsanalytiker og forsikringsselger.
Ratas var økonomisk rådgiver for Tallinns ordfører og Senterpartiets leder Edgar Savisaar 2002–2003, Tallinns varaordfører 2003–2005 og ordfører 2005–2007. Siden 2007 har han vært innvalgt i Estlands nasjonalforsamling, Riigikogu, fra Harju og Rapla fylkers valgkrets. I 2016 overtok han som leder i Senterpartiet etter Savisaar.
Estlands parlament gjenvalgte Ratas 17. april 2019 som regjeringssjef. Det var seks uker etter parlamentsvalget samme år. Regjeringen ble dannet på grunnlag av en koalisjon av Estlands senterparti, Estlands konservative folkeparti og partiet Fedreland.
Ratas trakk seg som statsminister 13. januar 2021 etter mistanke om mulig korrupsjon i forholdet til forretningsmannen Hillar Teder. Ratas hevdet at han ikke hadde kjennskap til saken og erkjente ingen skyld, men han trakk seg på grunn av sitt overordnede politiske ansvar. Ratas fungerte som leder for et forretningsministerium inntil en ny regjering ble utnevnt 26. januar 2021 med Kaja Kallas som ny statsminister.
Malurt
Malurt brukes som krydder, for eksempel i brennevin, fersk, slik som i absint, som forøvrig var forbudt i Frankrike fra 1915, og tørket i bitterdram. Hele urten har ytterst besk smak, og sprer en gjennomtrengende lukt hvis man maler den i stykker. Navnet «malurt» kommer av den påståtte, men tvilsomme evnen til å kunne beskytte klær mot møll.
Etymologi
Malurt kommer av at planten er brukt mot møll. Det norrøne ordet «mølr», eller det svenske ordet «mal», som begge betyr møll, er kanskje opphavet til det norske navnet. Denne bruken kommer av innholdsstoffer som skader eller frastøter insekter. Her er jo tujon en god kandidat.
Det vitenskapelige navnet Artemisia har sitt opphav i den greske gudinnen for jakt og friluftsliv, Artemis. Et annet mulig opphav er dronning Artemisia fra Halikarnassos. Men navnet betyr egentlig det å være frisk. Scribonius Largus, som ble født i år 1 og døde i år 50, brukte navnet Artemisia om en medisinplante i år 40.
Absinthum kommer av gresk «apsinthion», som Hippokrates og Xenofon brukte som navnet på malurt omkring år 400 f.kr.
Kjennetegn
Malurt er en flerårig urt som kan bli mellom 40 og 100 cm høy. Stengelen har greiner, og mange blader, uten bladører. Bladene er to til tre ganger fjærdelte, med en til seks mm brede og butte fliker. Bladene er nesten gråhvite, fordi de er silkelodne med hår på begge sider. De kan noen ganger ligne burotblader som er angrepet av meldugg. I den øverste delen av plantene kommer det tre til fire mm brede blomsterkorger, som er ca. fire mm lange. Blomstene har en lysegul farge, og er snaue. Malurt blomstrer fra midtsommer til sensommer, og planta har en sterk aromatisk lukt og smak, hvor smaken også er bitter. Det diploide kromosomtallet er 18.
Habitat
Malurt er mest sannsynlig innført av munker i middelalderen, som hadde malurt i urtehagene i klosterhagene, og er senere blitt naturalisert. Malurt vokser i tørrbakker, beitemark, veikanter og ruderatmark som typisk er kalk– og baserik grunn.
Utbredelse i Norge
Malurt kan være lokalt vanlig på Østlandet fra søndre deler av tidligere Østfold og Vest-Agder og nordover til Elverum i tidligere Hedmark, opp til Nord-Fron i tidligere Oppland fylke. Ellers er det gjort spredte funn av malurt opp til Varanger i tidligere Finnmark fylke. Den vokser opp til 450 meters høyde i Øyer.
Utbredelse på verdensbasis
Malurt er vanlig sørover i Europa, og et stykke østover i Asia, med noen spredte funn i Sibir, India, Kina, Japan og Filippinene. Det er også gjort en del funn i søndre og østre deler av Australia, sammen med mange funn på New Zealand. Ellers er den vanlig i USA, Mexico og mange land i Sør-Amerika. Det er også gjort en del funn i Canada.
Innhold
Malurt inneholder en eterisk olje, som inneholder tujon, fellandren og kadinen. Malurt inneholder dessuten bitterstoffene absintin, sammen med garvestoffer, eple– og ravsyre.
Bruk
Malurt inneholder flere mono– og seskviterpener. De bidrar til malurtens aroma, og til at malurt har blitt, og er brukt som krydder. For eksempel er den kjent som krydder i brennevinet absint, vanligvis sammen med anis, fennikel og andre aromatiske urter i 75 % etanol. Den absinten som omsettes lovlig i Norge i dag, inneholder lite eller ingenting av dette virkestoffet. Malurt er en av bitterdrogene som har blitt brukt til å forbedre fordøyelsen. Den er også brukt mot innvollsorm, men uten pålitelig virkning. Denne planten bør ikke brukes i noen som helst form av gravide.
Giftighet
Likevel er det trygt å bruke malurt en gang i blant som krydder, men den egner seg ikke i salater. Den regnes for å være en mellomting mellom «litt skadelig» og «moderat skadelig».
Kronisk giftighet
Ved bruken av malurt er det sett en økning av krefttilfeller, når hannrotter av typen F344/N har fått 25 mg/kg kroppsvekt med α– og β-thujon. Denne observerte økte kreftfrekvensen er neoplasi i noen kjertler som er i en hudlapp ved penis hos enkelte dyr. Ved et inntak av 50 mg/kg kroppsvekt, så døde forsøksdyrene før studien var over.
Forgiftningssymptomer
Symptomer på akutt forgiftning er; oppkast, sterk diare, svimmelhet, hodepine, og kramper. Tujon forsterker effekten av alkohol og kan forårsake kramper og paralyse i store doser, noe som kan føre til koma og død. Kronisk forgiftning viser seg som hallusinasjoner, delirium og krampeanfall.
Marika Lindström
Marika Lindström (født 25. november 1946 i Skellefteå) er en svensk skuespillerinne.
Lindström ble uteksaminert fra Teaterhögskolan i Stockholm i 1975. Hun tilhører Stockholms stadsteaters faste ensamble. Hun har opptrådt der siden 1975 og er gift med skuespilleren Ingvar Hirdwall.
Alice Eastwood
I hennes tidlige botaniske arbeid, gjorde Eastwood en rekke samlede ekspedisjoner til kanten av Big Sur-regionen, som på slutten av det 19. århundre var en virtuell grense, siden ingen veier trengte den sentrale kysten utenfor Carmel Highlands. I disse utfluktene oppdaget hun en rekke planter som var ukjente, inkludert Eastwoods selje og Hickman sine Potentilla. Eastwood ble kreditert med å redde Akademiets typen anlegg samling etter 1906 San Francisco jordskjelv. Motsatte kuratoriske konvensjoner æra henne, segregert Eastwood den typen prøver fra den største samlingen. Dette klassifiseringssystem tillates henne, ved å gå in brennende bygningen, lett å hente 1500 eksemplarer.
Art Institute of Las Vegas
Art Institute of Las Vegas  er et privat, kommersielt kunstfaglig universitet (Art Institute) i tettstedet Henderson like utenfor Las Vegas i delstaten Nevada, USA. Det ble opprettet i 2002.
Alice Eastwood
Etter jordskjelvet, før Akademiet hadde reist et nytt bygg, studerte Eastwood herbarier i Europa og i ulike amerikanske regioner, inkludert Gray Herbarium, New York Botanical Garden, British Museum, og Royal Botanic Gardens i Kew. I 1912, med ferdigstillelse av de nye Academy fasilitetene på Golden Gate Park, returnerte Eastwood til stillingen som kurator for herbariet og rekonstruert den mistet en del av samlingen.
Hun gikk på utallige samlede ferier i det vestlige USA, deriblant Alaska, Arizona, Utah og Idaho. Ved å holde det første settet hver samling for Akademiet og utveksle duplikatene med andre institusjoner Eastwood var i stand til å bygge samlingen, Abrams bemerker at hun bidro «tusenvis av ark til akademiets herbarium, personlig sto for veksten i størrelse og representasjon av vestlige flora ". I 1942 hadde hun bygget samlingen om lag en tredjedel av en million eksemplarer
Eastwood publiserte mer enn 310 artikler i løpet av sin karriere. Hun fungerte som redaktør av Zoe og som en assisterende redaktør for Erythea før 1906-jordskjelvet, og grunnla et tidsskrift, Brosjyrer av Vest Botany (1932–1966) med John Thomas Howell. Eastwood var direktør for San Francisco, California Botanisk Club i flere år gjennom hele 1890-tallet, og har åtte arter oppkalt etter henne. Et medlem av California Academy of Sciences siden 1892, ble hun enstemmig valgt til æresmedlem av akademiet i 1942. Hennes viktigste botaniske interesser var vestlige USA Liliaceae og slektene Lupinus, Arctostaphylos og Castilleja. Hun døde i San Francisco 30. oktober 1953.
Hun ble hedret i binomial navn Boletus eastwoodiae, en attraktiv men giftig bolete av vestlige Nord-Amerika som hun samlet inn. Imidlertid ble denne omdøpt steinsopp pulcherrimus grunn en forveksling av type materiale. Det bærer fortsatt felles navnet Alice Eastwoods bolete.
Art Institute of Phoenix
Art Institute of Phoenix  er et privat, kommersielt kunstfaglig universitet (Art Institute) i Phoenix i delstaten Arizona, USA. Det ble opprettet i 1995.
Ved universitetet var det 1 055 studenter og 83 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 18 576. Studiene gis opp til bachelornivå.
Osmani Urrutia
Osmani Urrutia Ramírez (født 29. juni 1976), cubansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen.
Kamen Zlatkov
Kamen Zlatkov (født 9. august 1997) er en bulgarsk alpinist.
Han representerte Bulgaria under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ikke fullførte noen konkurranser.
U19-EM i fotball for kvinner 2003
U19-EM i fotball for kvinner 2003 ble arrangert i Tyskland i 2003.
Dianesia carteri
Dianesia carteri er en dagsommerfugl som tilhører familien Riodinidae.
Utseende
En liten, brunlig sommerfugl med oransje og mørkere tverrstriper. Hver vinge har en uregelmessig øyeflekk (uvanlig hos Riodinidae) ved bakhjørnet, forvingen har et smalt, uregelmessig, hvitt tverrbånd.
Levevis
Arten lever mellom busker og kratt, alltid nær kysten. Som vanlig for Riodinidae sitter den gjerne på undersiden av blader. Larvenes næringsplante er ukjent, men er mest sannsynlig en eller annen strandplante.
Utbredelse
Arten finnes på Cuba og Bahamas og er dermed en av forholdsvis få Riodinidae på de karibiske øyene.
Systematisk inndeling
Fram til 1980 ble arten plassert i slekten Charis.
Fluen (1986)
Fluen (originaltittel: The Fly) er en amerikansk sciencefiction-grøsser fra 1986 regissert av David Cronenberg. Hovedrollene spilles av Jeff Goldblum og Geena Davis. Filmen er en nyinnspilling av Fluen fra 1958. Begge er basert på George Langelaans novelle The Fly fra 1957. 1986-versjonen har imidlertid liten likhet med Kurt Neumanns 1958-versjon.
Filmen ble meget godt mottatt av filmkritikerne og innbrakte over $60 millioner på verdensbasis. Den ble belønnet med Oscar for beste make-up, samt tre Saturn Awards, for beste skrekkfilm, beste make-up og beste skuespiller (Jeff Goldblum). David Cronenberg vant spesialprisen ved Avoriaz Fantastic Film Festival.
Den ble etterfulgt av Fluen 2 i 1989.
Handling
Vitenskapsmannen Seth Brundle (Jeff Goldblum) har i sitt private laboratorium arbeidet med å lage en teleportør – en maskin som kan forflytte gjenstander ved at de oppløses i sine minste bestanddeler for så å sendes og settes sammen nøyaktig slik de var i en annen mottakermaskin. Etterhvert forsøker han det samme med levende ting og lykkes. Journalisten Veronica (Geena Davis) kommer på sporet av eksperimentene og blir etterhvert delaktig i dem. Det oppstår også en romanse mellom de to. Etter en stund med eksperimenter beslutter han å sende seg selv gjennom teleportøren, men ved et uhell havner en flue i teleportøren, og fluas DNA veves dermed sammen med hans. Når han kommer ut den andre teleportøren synes alt å være ved det normale, men etter en stund endres gradvis både hans adferd og fysisk utseende.
Om filmen
Chris Walas var ansvarlig for spesialeffektene på selve «flueskapningen». Han ble senere satt til å regissere oppfølgeren, Fluen II. Andre effekter i filmen ble laget av Louis Craig og Ted Ross.
Fluen ble meget godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles av at den har fått så mye som 91% på Rotten Tomatoes og 79% på Metacritic.
VGs anmelder gav den terningkast fem og beskrev den som en meget effektiv grøsser. Dagbladets anmelder gav den terningkast tre.
Det norske nettstedet CINERAMA gav den terningkast fire i 2004. Anmelderen skrev blant annet at: «''Nyinnspillingen av klassikeren fra 1958 holder ikke samme nivå som originalen. Man kan også diskutere om begrepet ”nyinnspilling” er riktig å bruke, all den tid at forskjellene mellom filmene er betydelig mye større enn likhetene mellom dem. Imponerende effekter, og hederlig skuespill gjør imidlertid 1986-versjonen av ”The Fly” absolutt severdig''».
Filmen innbrakte over $60 millioner på verdensbasis, hvorav $40 millioner i USA. Den havnet på en 23.-plass over de mest innbringende filmene i USA i 1986. Innspillingskostnadene var på ca $15 millioner.
Steilneset minnested
Steilneset Minnested, også kjent som Heksemonumentet. i Vardø ble åpnet av HM Dronning Sonja på Sankthansaften i 2011 og er et minnested for de 91 trolldomsdømte under hekseprosessene i Finnmark mellom 1600 og 1692. Monumentet består av en minnehall utformet av professor i arkitektur Peter Zumthor og en installasjon av den franske billedkunstneren Louise Bourgeois. Inne i hallen henger det 91 plaketter som er skrevet av professor i historie ved Universitetet i Tromsø Liv Helene Willumsen basert på rettsdokumentene fra rettsprosessene. Heksemonumentet i Vardø er det tredje og største minnestedet i Norge over rettslig forfulgte trollfolk og skal være plassert i nærheten av det antatte åstedet for henrettelsene. Minnestedet er tilknyttet Varanger museum.
Steilneset ligger ikke langt fra Nye Vardøhus festning, som ble reist mellom 1734 og 1738, rett nedenfor Stegelneset kapell og helt ute ved kysten mot havet. I godt vær har besøkende utsikt mot ”heksefjellet” Domen, som ifølge rettsdokumentene var fjellet heksene søkte til ved flere anledninger. Merk at kapellet benytter en eldre skrivemåte enn minnestedet.
Prosjektet
En komite bestående av representanter fra Finnmark fylkeskommune, Vardø kommune, Varanger museum og Statens vegvesen ble satt sammen i 2005 med formål om å skape et minnested for de trolldomsdømte i Finnmark. Statens vegvesen knyttet minnestedet til prosjektet Nasjonale turistveger hvor de skulle utvikle 18 av vegstrekningene i Norge til turistattraksjoner som skulle bidra til å styrke Norge som feriemål. Prosjektet var budsjettert til 16 mill. kroner, men endte opp med en kost på over 69 mill. kroner.
Historien
Liv Helene Willumsen er professor i historie ved universitetet i Tromsø og var ansvarlig for opplysningene om de 91 trolldomsdømte, med utgangspunkt i rettsprotokollene, som er montert på veggen i minnehallen. Willumsen har transkribert samtlige av rettsprotokollene fra Finnmarksprosessene og publisert disse bøkene både på originalspråket og på engelsk. I tillegg har Willumsen publisert alle rettsreferatene fra trolldomsprosessene i Finnmark utgitt i modernisert språklig utgave, samt skrevet flere verker om trolldomsprosessene i Finnmark. I samarbeid med Reidun Laura Andreassen, gav hun ut Steilneset Memorial, Art Architecture History (2014). Forordet er skrevet av prosjektleder for Nasjonale turistveier, Jan Andresen, han skriver at boken er nøkkelen til inspirasjon for å lykkes med å opprettholde entusiasmen rundt Steilneset over tid. Boken er basert på foredrag som ble holdt ved en konferanse i Vardø, som en del av åpningen av minnestedet i 2011. Konferansens agenda var å legge grunnlaget for dialog mellom fortid og nåtid, og mellom disipliner hvor historiske hendelser viser til samtidsaktuelle problemer i samfunn hvor lignende grusomheter pågår.18 Reidun Laura Andreaasen og Liv Helene Willumsen publiserte i 2018 boken i en noe utvidet utgave på norsk, ''Steilneset Minnested. Kunst, Arkitektur, Historie'' (Stamsund, Orkana). ”Den lange reisen” var tittelen på en konferanse arrangert av Statens vegvesen i Vardø i 2014, med tema som reiseliv og attraksjoner, fordommer, likestilling, demokrati med mer.
Kunsten
Louise Bourgeois (1911-2010) var en fransk billedkunstner og skulptør bosatt i New York. Hennes internasjonale gjennombrudd kom på 1980-tallet og hennes kunst har vært utstilt i London, Paris, New York, Washington, Napoli, Bilbao, Ottawa, Los Angeles og flere andre kjente gallerier og museer. Hun formidlet vanskelige temaer som undertrykkelse, følelser, seksualitet, tabubelagte emner og ønsket å konfrontere sine tilskuere med kunsten. Installasjonen med den speilsatte brennende stolen på Steilneset fikk navnet ”The Damned, the Posessed and the Beloved” og ble hennes siste store verk, hun døde før den ble ferdigstilt i en alder av 98 år. Kunstverket er plassert i et eget bygg av glass og stål utformet av arkitekt Peter Zumthor.
Arkitekturen
Professor Peter Zumthor (f. 1943) er en verdenskjent og prisbelønnet arkitekt fra Sveits som står bak den 125 meter lange minnehallen og bygget rundt kunstverket "The Damned, the Posessed and the Beloved" på Steilneset minnested. Hallen har ett lyssatt vindu for hvert av ofrene som ble henrettet under trolldomsprosessene i Finnmark. 08. I 2013 mottok Steilneset Minnested Nordnorsk arkitekturpris.
Prompt Payment and Stealing a Ride
Prompt Payment and Stealing a Ride er en amerikansk stumfilm fra 1911.
Øyvind Hansen (musiker)
Øyvind Hansen (født 31. mars 1964 i Oslo) er en norsk trommeslager, mest kjent fra gruppa Can Can.
Hansen har vært trommeslager i gruppa Mercury Motors helt siden den ble etablert etter Can Cans oppløsning i 1987. Fra 2000 til 2006 var han med Andrej Nebb i hans band DePress og medvirket også på CD-en Rekyl (2006) samt flere korte turneer i Norge og Polen. Øyvind Hansen har siden 1995 vært medlem av gruppen Cosmic Twang, siden 2003 i gruppen The HOT Dogs og siden 2017 i Lawson Vallery Band.
Filosofiåret 2018
Filosofiåret 2018 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 2018.
Dødsfall
av science fiction og fantastisk litteratur ||align=center|ca. 73 ||align=center|1945 || || filosof og vitenskapteoretiker; en kritiker av psykoanalyse og Karl Poppers vitenskapsfilosofi ||align=center|95 ||align=center|1923 ||
<!--*October 10 - Mary Midgley, British moral philosopher (b. 1919)
Kjersti Halvorsen
Kjersti Halvorsen (født 1993) er en norsk forfatter. Hun debuterte i 2019 med romanen Ida tar ansvar, som er blitt til en tv-serie, og som hun også ble nominert til Tarjei Vesaas Debutantpris for.
Halvorsen er tidligere student ved Forfatterstudiet i Bø.
Priscilla’s April Fool Joke
Priscilla's April Fool Joke er en amerikansk stumfilm fra 1911.
Handling
Paul sitter sammen med Priscilla på en benk, på et bortgjemt sted. Paul leser høyt for Priscilla, og hun samler noen blomster for å overraske Paul med. Alice og Harry blir vitne til dette på avstand. Når Priscilla går lenger vekk, får Alice ideen om å ta hennes plass. Når Priscilla kommer tilbake, oppdager hun Paul og Alice sammen.
Paul prøver å forklare, men Priscilla vil ikke lytte. Sannheten om situasjonen kommer imidlertid snart frem, og Priscilla ønsker hevn. Både Paul og Priscilla legger igjen notater på et iøynefallende sted, som antyder at begge to skal ha kastet seg på sjøen.
Rudymar Fleming
Rudymar Fleming (født 26. oktober 1980) er en venezuelansk judoka.
Hun representerte Venezuela under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i første runde.
Hjalmar Karlsson
Hjalmar Karlsson (født 1. mars 1906, død 2. april 1992) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.
Art Institute of Portland
Art Institute of Portland  er et privat, kommersielt kunstfaglig universitet (Art Institute) i Portland i delstaten Oregon, USA. Det ble opprettet i 1963.
Ved universitetet var det 1 614 studenter og 104 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 18 630. Studiene gis opp til bachelornivå.
Hjalmar Karlsson
Karlsson olympisk mester i seiling under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på båten «Rush V» som vant 5,5 meter-klassen foran Storbritannia og Australia. Mannskapet på «Rush V» var Karlsson, Sture Stork og Lars Thörn.
Rake (TV-serie)
Rake er en australsk dramaserie som har gått på ABC1 siden 2010. Serien har Richard Roxburgh i hovedrollen som libertineren Cleaver Greene, en fremragende, men selvdestruktiv forsvarsadvokat fra Sydney.
Sykkeldynamo
En sykkeldynamo var en liten generator som vanligvis ble festet til en sykkels styregaffel og som kunne gi nok strøm til å drive en sykkellykt. Lykten var påbudt utstyr for sykler som skulle ha markeringslys og mulighet for å se veien forover.
Festemekanismen for dynamoen var laget slik at den kunne sjaltes til og fra. I bruk lå et drivhjul an mot sykkelens fordekk slik at friksjonen mellom dem ble stor nok til å drive dynamoen til å levere strøm. Både drivhjulet og dekket var utstyrt med et riflet mønster som skulle gi best mulig dynamodrift.
I og med at syklingen med dynamoen innsjaltet var anstrengende, ble dynamodriften etterhvert avløst av batteridrevent lysutstyr, og sykler med dynamo er blitt historiske.
Amantle Montsho
Amantle Montsho (født 4. juli 1983) er en sprinter fra Botswana som spesialiserer seg på 400 meter. Hun deltok under Sommer-OL 2004 og 2008, hvor hun kom til finalen i den siste. Hun har også deltatt under Verdensmesterskapet i friidrett.
Hennes klart største meritt er VM-gullet på 400 meter i VM 2011. Av litt mindre meritter er to seire i det Afrikanske mesterskapet på 400 m, seire i All-Africa Games 2007, 2010 IAAF Continental Cup og Commonwealth Games 2010. Med sin seier i Commonwealth-lekene ble hun Botswanas første vinner i lekene. Hun vant 400 meter under Bislett Games 2011.
Hennes personlige rekorder er 23,05 på 200 meter og 49,83 på 400 m. Hun er nasjonal rekordholder for Botswana på 400 m både innendørs og utendørs.
Montsho var flaggbærer under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.
Gerd og Otto
Gerd og Otto var en norsk sangduo som besto av søskenparet Gerd Nielsen (seinere Røstad, 1917–1997) og tekstforfatteren, komponisten, revyartisten og seinere radiomannen Otto Nielsen (1909–1982). Duoen ble dannet i 1930 og spilte inn flere populære plater og opptrådte til langt inn på 1950-tallet.
Historikk
De gjorde sin første plateinnspilling i 1934 på merket His Master's Voice. Sangene var Et luftslott på månen / Haveorkesteret. De ble hos HMV til 1937, i 1938 gjorde de to plater for Columbia, og i 1939 spilte de inn to plater for Telefunken. Disse ble de siste platene før andre verdenskrig. Otto satt på Grini under krigen. I 1945 gjorde han og «Grinikvartetten» en plateinnspilling. I 1948 gjorde Gerd og Otto en plateinnspilling for Musica, hvor de skulle være resten av karrièren. På B-siden var originalversjonen av den sangen som skulle bli deres største slager: En grønnmalt benk.
Gerd og Otto ble oppløst i 1955. Otto Nielsen ble i 1957 ansatt i NRK der han startet radioprogrammet Søndagsposten. Gerd Røstad fortsatte som artist. Hun sang inn duetter med blant andre Alf Prøysen.
Strykekvintett
En strykekvintett er et kammermusikkensemble med fem strykeinstrumenter. Besetningen består stort sett av to fioliner, to bratsjer og en cello, eller sjeldnere to fioliner, en bratsj og to celli (eksempelvis Luigi Boccherini). Strykekvintetter med en kontrabass er sjeldnere.
Gerd og Otto
Historikk
I 1982 ble de overtalt til å spille inn noen av de gamle sangene på nytt på LP-platen Svanesang i stereo. Otto døde 9. oktober samme året, 72 år gammel. Gerd døde 8. desember 1997.
Strykekvintett
Mozart skrev viktige komposisjoner for besetningen med to bratsjer, han avsluttet ofte sine kvartett-sykluser med en kvintett. Andre kjente stykekvintetter med samme besetning stammer fra Ludwig van Beethoven, Louis Spohr, Anton Bruckner, Johannes Brahms og Antonín Dvořák (som også skrev en kvintett med kontrabass).
Gerd og Otto
Historikk
I 2004-05 ble en samling av singelplatene fra 1934–55 gitt ut på to CD-er.
Park Chan-yong
Park Chan-yong (født 1. januar 1980) er en sørkoreansk håndballspiller. Han spilte på Sør-Koreas herrelandslag i håndball i Håndball-VM 2011.
NM i bandy for damer 2008
'''Det 25. Norgesmesterskapet i bandy for damer''' ble vunnet av Nordre Sande Idrettslag etter finaleseier 8-4 over Ready. Nordre Sande vant også seriespillet. Nordre Sandes Helle Lillejord ble kåret til årets spiller.
Semifinaler
Stabæk-Bergen 6-4
Finale
Målskårere:
Dommere: Kjell Arild Disch, Frem 31 og Petter Haug, Vollen.
Volvo
Volvo kan vise til:
Frank Casañas
Yennifer Frank Casañas Hernández (født 18. oktober 1978) er en spansk diskoskaster. Han konkurrerte for Cuba frem til mai 2008. I Sommer-OL 2008 representerte han Spania, og ble nummer fem.
Hans personlige bestenotering er 67,91 meter, fra et stevne i Castellón de la Plana i juni 2008.
Riverdance
Riverdance (fra irsk-engelsk Riverdance, «elvedans») er en danseforestilling med irsk dans. Forestillingen ble første gang fremført 30. april 1994 som et syv minutters pauseinnslag under Eurovision Song Contest 1994. I november 1994 hadde Riverdance utviklet seg til en teatralsk danseforestilling med hovedvekt på irsk folkedans og steppedans, men med innslag av spansk flamenco, russisk folkedans og ballett, i hovedsak ved danserne beveger bena og holder overkroppen rett.
Siden den gang har showet besøkt over 450 arenaer over hele verden og blitt sett av over 25 millioner mennesker, noe som gjør det til en av de mest suksessrike danseproduksjonene i verden.
Koreografien er hovedsakelig laget av Michael Flatley, men Jean Butler og Colin Dunne står også bak en del av innslagene. Alle tre har vært hoveddansere i forestillingen. Michael Flatley gikk etter sin periode i Riverdance videre og laget danseshowet Lord of the Dance. Musikken til Riverdance er komponert av Bill Whealan, og produsenten bak Riverdance heter Moya Doherty.
Verla tresliperi og pappfabrikk
Verla tresliperi og pappfabrikk ligger i landsbyen med samme navn i Jaala kommune i det sørøstlige Finland, ca. 30 km fra Kouvola og 160 km fra Helsingfors. Verla er idag et komplett museum med gjenstander og utstyr fra den tidlgere driften og gir et fullstendig inntrykk av driften slik den var ved nedleggelsen.
1872: Hugo Neuman
Hugo Neuman grunnla tresliperiet i Verla i 1872 på bakgrunn av den gode tilgangen på trevirke. Produksjonen ble for det meste solgt til Russland. Neuman måtte imidlertid legge ned da han ikke hadde midler til å utvide og etter en brann i 1876 stoppet produksjonen.
1882: Nytt tresliperi og pappfabrikk
Østerrikerne Gottlieb Kreidl og Louis Haenel grunnla i 1882 et nytt og større tresliperi og med det også en pappfabrikk. En av hovedaksjonærene var konsul Wilhelm Dippell, en rik forretningsmann fra Viborg. Også denne fabrikken ble bygget i tre, men etter en ny brann i 1892 ble dagens bygninger i tegl ført opp. Disse ble anlagt av arkitekt Eduard Dippel, konsulens bror. Fabrikkbygningene er i rød tegl med spir og tårn og kan minne om kirkebygg.
1906: Aksjeselskap
Da Wilhelm Dippell døde i 1906 ble Verla et aksjeselskap med navnet A.B. Verla Träsliperi och Pappfabrik. Driften fortsatte uforandret fram til 1920, da anlegget ble kjøpt av Kissakoski, et tresliperi og pappfabrikk fra Hirvensalmi.
1922: Kymi overtar
I 1922 ble aksjene overtatt av Kymi (dagens UPM-Kymmene). Anlegget forsatte driften som før i ennå 40 år, selv om produksjonen langsomt ble redusert. Ny dam ble anlagt i 1920-årene og et større vannkraftverk åpnet i 1954.
1964: Slutt
Verla dør en naturlig død, for da de siste arbeiderne går av med pensjon eller flytter fra stedet, slåes anlegget av og forlates intakt 18. juni 1964. Samme dag filmes produksjonslinjene som en dokumentasjon for hvordan produksjonen foregår, og denne filmen gir et levende tidsbilde for hvordan det ble arbeidet ved Verla.
Kraftverket forsyner fortsatt området med elektrisk strøm.
Anna von Harnier
Anna von Harnier (født 27. januar 1981) er en tysk judoka.
Hun representerte Tyskland under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i første runde.
Filosofiåret 1947
Filosofiåret 1947 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1947.
«Solen» (1559)
«Solen» var et dansk-norsk orlogsskip som ble kjøpt av en borger i Lübeck i 1559. Trolig var dette skipet bygd og sjøsatt i Norge. Dette skipet deltok i den nordiske sjuårskrigen 1563-1570 og hadde vært i samtidige sjøslager fram til det tredje slaget ved Öland den 25. juli 1566. Det forliste under stormen som senket 12 dansk-norske og 3 lübeckske skip med tap av trolig 5 000 liv inkludert besetningen ombord på «Solen».
Det var et mindre orlogsskip med en bestykning på 18 kanoner, hvorav 2 større stykker kalt «slanger» (kanon med lang løp) og 16 mindre stykker kalt «barser», gaffelmontert skyts av smijern som også var bakladekanoner ved bruk av kamre som lades med ammunisjon og kruttladning og settes inn i bakstykket. Det er også et annet begrep for falkonetter som var lagd av jern istedenfor metall (bronse), med en lengde på opptil 3 meter. Kaliberet på en slik «barse» kunne være på 5 til 7 cm for massive prosjektiler.
Den normale størrelsen på besetningen ombord på «Solen» kan ha vært mindre enn det som har blitt oppgitt, i løpet av sjøkrigen mot svenskene ble det vanlige å ha så mange menn som mulig på krigsfartøyene, spesielt ettersom man måtte ha mange stridsdyktige menn under de blodige kampene. En kuriositet er fargen på barsene, disse fikk en overflatebehandling med tykk maling. I 1563 ble en maler under navnet Henrik Maler betalte for å ha malte samtidige barser på 38 skip inkludert «Solen» med rødefarge.
Mikael Kerularius
Biografi
Mikael Kerularius ble ordinert til prest i meget ung alder.
Patriark - strid med Vestkirken
I 1054 gikk han som patriark i Konstantinopel inn i en strid med pave Leo IXs utsending om noen religiøse skikker som i mange århundrer hadde vært forskjellige i Vest- og i Øst-kirken. Det gjeldt fremfor alt bruken av usyret brød i eukaristien. Men striden tok også opp andre stridspunkter, som den vestlige bruk av leddet filioque i en sentral trosbekjennelse.
De pavelige utsendinger under ledelse av Humbert de Silva Candida ekskommuniserte ham,, og han ekskommuniserte da til gjengjeld dem. Dette utløste det store skisma. Det avsluttet samarbeidet mellom (den bysantinske) keiser og paven, og til at etterfølgende paver allierte seg med normannerne på Sicilia mot bysantinerne.
Patriark - strid med keisere
Under keiserinne Theodoras kortvarige styre (11. januar 1055 til 30. august 1056) intrigerte patriark Mikael mot tronen. Michael Psellus skriver at forholdet mellom dem til å begynne med var hjertelig, men straks Theodora besteg keisertronen ble det annerledes. Mikael fant det utålelig at riket ble regjert av en kvinne, og om dette emne talte han helt fritt. Historikeren mener å vite at Theodora ville ha avsatt Mikael for hans åpne motstand og avvisning dersom hun hadde levd lenger.
Kerularius hadde en rolle ved forhandlingen som endte med at keiser Mikael VI Stratiotikos abdiserte. Han overbeviste ham om å trekke seg tilbake den 31. august 1057, til fordel for den opprørske general Isak Komnenos, som hæren hadde gått inn for den 8. juni. Keiseren fulgte patriarkens råd og ble munk i et kloster.
Patriark Mikael lå snart etter også i strid med keiser Isak I Komnenos, som hadde beslaglagt en del kirkelig eiendom. Han ble beskyldt for å bruke gamasjer i purpur, noe som det bare tilkom keiseren å gjøre. Kanskje hadde han også forsøkt å hjelpe sin slektning Konstantinos Dukas til keiserverdigheten.
Etter keiserlig anordning i 1058 ble han arrestert og ført i eksil til Prokonnesos. Idet han nektet å takke av som patriark, forfattet Mikael Psellos et skrift som i stor detalj beskyldte ham for heleri og for forræderi. Keiser Isak planla å anklage og avsatte Mikael, men før det kom så langt, døde den forviste patriark.
Helena Roerich
Helena Roerich (russisk Елена Ивановна Рерих - Jelena Ivanovna Rerikh, født i St. Petersburg, Russland, død 5. oktober 1955 Kalimpong, India) var en russisk forfatter.
Roerich oversatte H.P. Blavatskys bok Den hemmelige lære til russisk. Flere av bøkene hun skrev opplyses å ha blitt telepatisk formidlet fra mesteren Morya. Roerich var en av stifterne av organisasjonen Agni Yoga Society, som formidler hennes bøker. Bøkene er ikke oversatt til norsk.
Harju fylke
Landets hovedstad, Tallinn, ligger i fylket. Mer enn en tredjedel av Estlands befolkning bor i Harju.
Helena Roerich
Hun var født Sjaposjnikova og giftet seg med maleren Nicholas Roerich den 28. oktober 1901. De flyttet til New York i 1920.
Harju fylke
Kommuner
Bykommuner:
Landkommuner:
Stanitsa
Stanitsa (russisk: станица, ukrainsk: станиця – stanytsja) er en kosakk-bosetning, som i dag hovedsakelig finnes i Russland og Ukraina.
En stanitsa var opprinnelig en landsby innen en voisko, som var de administrative inndelinger innenfor kosakkenes områder. Stanitsaene var voiskoens primære enhet, og dannet grunnlaget for kosakkenes økonomiske og politiske organisering.
I dagens Russland er stanitsaer klassifisert som en type av landlige bosetninger og er mest utbredt i Krasnodar kraj, Stavropol kraj, de sørlige delene av Rostov oblast og de fleste av republikkene i Nord-Kaukasus.
Historisk utvikling
I det russiske riket i det 15. – 17. århundre betegnet en stanitsa en mindre kavalerienhet (60-100 mann), bestående av «tjenestegjørende» (russisk: служилые люди) og kosakker, som ble sendt til de sørlige steppene for å sikre grensene og overvåke bevegelsene til krimtatarene. Til forskjell fra de normale grensevakttroppene utførte disse stanitsaene også lange tog for å undersøke, ta til fange, og endog ødelegge mindre tatarenheter på steppene ved rikets sørlige og sørøstlige grenser.
I Russland begynte man i det 17. – 18. århundre også å betegne kosakkenes bosetninger som stanitsa. På 1800-tallet ble dette den offisielle betegnelsen på administrativt-territoriale enheter, i streng forstand spesielt deres sentra, framfor alt i kosakkenes opprinnelige bosetningsområder i den europeiske delen av Russland og områdene ved foten av Kaukasus. I andre bosetningsområder, for eksempel Sibir, ble slike bosetninger uformelt også kalt stanitsa, men de hadde imidlertid ikke den offisielle administrative statusen.
Store deler av landet ble eid i fellesskap av stanitsaen og ble fordelt årlig til kossakkfamiliene av atamanen, den oppnevnte lederen av fellesskapet. Dette var en autokratisk prosess, og utsatt for beskytterskap, nepotisme og andre former for korrupsjon. Det krevdes dog en viss grad av samtykke, innen det militariserte kosakksamfunnet, noe som begrenset det verste misbruket. Stanitsaer var hierarkiske samfunn, tilsvarende militære og regimentale strukturer, som var avhengig av den innebyggede konservatismen og de lange tradisjonene til kosakkene, og elementet med felles jordeie bør ikke forveksles med hverken demokrati eller likhet. Denne samfunnsformen kan veies opp mot de langt mer permanente former for jordbruksøkonomi som ble drevet innenfor det russiske imperiet på den tiden, der hver bondefamilie virket på samme landområde på en langsiktig basis, og var ansvarlig for sin produktivitet og avkastning.
Selv om ordet stanitsa har overlevd i bruk til i dag, så ble stanitsa-systemet i sin historiske kontekst så godt som ødelagt i kjølvannet av den russiske revolusjon, da borgerkrigen og den påfølgende kollektiviseringen av landet av staten i stalinist-perioden fjernet elementene av lokal praktisk, økonomisk og politisk kontroll som tidligere hadde eksistert.
Organisasjon
Til en stanitsa kunne det tilhøre flere mindre landsbyer. Kosakkbefolkningen i en stanitsa dannet stanitsafellesskapet (russisk: станичное общество) med stanitsaforsamlingen (russisk: станичный сбор eller сход) som sitt organ. Denne forsamlingen, som besto av alle kosakkiske huseiere (fra 1891 kun utvalgte), valgte i sin tur stanitsaforvaltningen, bestående av ataman, assistent til atamanen og skattmester, samt stanitsadomstolen. I tillegg fordelte forsamlingen landet og pliktene til de enkelte fellesskapsmedlemmene, forvaltet det felles kornlageret og den felles skolen. Stanitsadomstolen forhandlet mindre straffesaker og sivile saker.
Status i dag
I dagens Russland er stanitsaenes formelle administrative status, som ble innført i sovjettiden, beholdt. En stanitsa er dermed en bosetning av landsby-type, primært for kosakker, på territoriene i Sør-Russland som utgjør det tradisjonelle hovedbosetningsområdet til kosakkene).
Det finnes stanitsaer i Krasnodar kraj (192), Stavropol kraj (32), Rostov oblast (67), Volgograd oblast (40), og også i republikkene Adygia (6), Kabardino-Balkaria (5), Karatsjajevo-Tsjerkessia (6), Nord-Ossetia (7), Ingusjetia og Tsjetsjenia (Tall fra den offisielle russiske stedsklassifikasjonen OKATO, per 2006. Oppgaver for Ingusjetia og Tsjetsjenia mangler).
Større stanitsaer
Enkelte stanitsaer har i dag flere innbyggere enn mange russiske småbyer, og har en gjennomgående bymessig karakter. Likevel har stanitsaer kun unntaksvis blitt tildelt bystatus, som Mikhajlovsk (tidligere Sjpakovskoje) i 1999 med 59 992 innbyggere (2006), skjønt den bare hadde status som stanitsa til 1870 og var etter dette en landsby (selo).
Flere større stanitsaer fungerer som administrative sentra for rajoner, som for eksempel de fleste i tabellen under, som lister stanitsaer med over 20 000 innbyggere (tall fra folketellingen i 2002).
Aston Martin V8
Aston Martin V8 er en todørs coupé produsert i Storbritannia av Aston Martin fra 1969 til 1990.
DBS V8 fra 1969 (serie 1) var en Aston Martin DBS (som hadde 6 sylindre) med Tadek Marek (1908–1982) sin nye V8-motor på 5.3 liter og i overkant av 300 hestekrefter. En slik ble brukt av James Bond i TV-serien The Persuaders, selv om den bare hadde 6 sylindre. I 1971 ble DBS-modellen lagt ned.
Aston Martin V8 (serie 2, 288 eks.) fra 1971 fikk bensininnsprøytning fra tyske Bosch, i stedet for forgassere.
Serie 3 (1973 til 1978) gjeninnførte forgassere, grunnet problemer med både regelverket i California og med selve innsprøytningen.
Serie 4, også kalt Oscar India (1978 til 1985, 352 eks.) tok i bruk tre i interiøret. Fra 1978 fikk man Volante, en cabriolet.
V8 Vantage (1977–89) hadde mye kraftigere motor (opp under 400 hk) og kunne fås som V8 Vantage Volante også fra 1986.
Serie 5 (1986–89) var den siste. Samtidig laget de V8 Zagato (1986–90, 52 eks.) med karosseri fra italienske Zagato både som coupe og cabriolet.
James Bond
James Bonds bil ("B549 WUU") i filmen The Living Daylights fra 1987 er noe forvirrende. I begynnelsen av filmen er bilen en V8 Vantage Volante (cabriolet). Bilen brukt i disse scenene er en tidlig produksjonsmodell av Vantage Volante som er eid av Aston Martin Lagondas styreformann Victor Gauntlett. Senere i filmen er bilen utstyrt med en hardtop av Q og hans menn. Men denne bilen er ikke en Vantage, men har de samme nummerskiltene og utførelse som den opprinnelige bilen.
Paul A. Røstad
Paul Andreas Røstad (født 9. februar 1908 i Strinda, død 2. juli 1986 i Oslo) var en norsk fotograf som spesialiserte seg på landskap og folkelivsbilder. Han vokste opp på Ranheim og bodde senere i Oslo. Røstad reiste fra Nordkapp til Lindesnes og fotograferte landet til alle årstider og hans arkiv dekket etter hvert hele Norge. Han leverte bilder til håndbøker og oppslagsverk og bøker om natur og friluftsliv, deriblant årbøkene til Den Norske Turistforening.
Echenais thelephus
Echenais thelephus er en dagsommerfugl som tilhører familien Riodinidae.
Utseende
En middelsstor, brun sommerfugl. Oversiden hos hannen er ensfarget mørkbrun bortsett fra den bakerste delen av bakvingen som er lysgul til oransje. Forvingen kan ha hvite flekker. Hunnen er lysere, gulbrun med brune flekker.
Utbredelse
Arten er utbredt i Brasil og Ecuador.
Systematisk inndeling
Tidligere ble en rekke andre arter også regnet til slekten Echenais.
Christian Hirschbühl
Christian Hirschbühl (født 19. april 1990) er en østerriksk alpinist.
Han representerte Østerrike under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ikke fullførte noen konkurranser.
Under VM i alpint 2019 i Åre tok Hirschbühl sølv med det østerrikske laget i lagkonkurransen. De øvrige på laget var Franziska Gritsch, Katharina Liensberger, Michael Matt, Marco Schwarz og Katharina Truppe.
U19-EM i fotball for kvinner 2004
U19-EM i fotball for kvinner 2004 ble arrangert i Finland i 2004.
Muhu
Muhu, også kalt Muhumaa, (svensk: Moon) er Estlands tredje største øy, etter Saaremaa og Hiiumaa. Muhu ligger nordøst for Saaremaa i Østersjøen, mellom Saaremaa og fastlandet. Mot Saaremaa ligger stredet Välke väin, mens stredet mot fastlandet heter Suur väin. Øya har et areal på 204 km². Sammen med noen mindre, omkringliggende øyer utgjør øya Muhu kommune i Saare fylke.
Øya hadde 1 844 innbyggere i 2004, men bare 1 753 innbyggere i 2007. Siden den tid har derimot folketallet økt noe. Øyas største bosetning er Liiva, som ligger midt på øya og har 209 innbyggere. Liiva betyr Sand.
Muhu er knyttet til Saaremaa med veifylling. Det er bilferge mellom Kuivastu på Muhu og Virtsu på fastlandet. På øya er det mye skog, og møbelindustrien er viktigste levevei ved siden av jordbruk og fiske. Det er også et lite båtverksted i Nõmmküla. I fiskelandsbyen Koguva på vestkysten, som skriver seg tilbake til 1532, er arkitekturen enestående i Estland, her står landsbyene tett som langs et langtun med brysthøye steingjerder rundt.
Det var i eldre tider en del glassverk på denne øya. På Muhu finnes de eneste vindmøllene i Estland som fremdeles er i drift. Katharina-kirken i Liiva er fra senmiddelalderen, i gotisk stil. Kunstneren Maks Julius Roosma er kjent for sine tegninger fra området, samt for sin glasskunst og sine utgravinger av gamle glassverk både her og på øya Hiiumaa i nord. I etterkrigstiden malte Olga Terri (1916–2011) en rekke landskapsmalerier her og på øya Vormsi.
Historie
Muhu steg opp av havet for 8000 år siden, og ble befolket omkring 2500 f.Kr., noe flere graver og bygdeborger i Linnuse og Päelda vitner om. Det er funnet et bronsealder-spydhode fra 14-15. århundre f.Kr., et av de eldste i Estland.
I året 1227 stod det et viktig slag mellom lokalbefolkningen og Sverdridderordenen. Slaget er beskrevet av den samtidige historikeren Henrik av Livland, og anses som viktig i utviklingen i retning av fremmed styre over Estland. Det har vært framsatt at slaget varte i syv dager, og omfattet så mye som 20 000 leiesoldater fra fastlandet. Kort etter slaget ble Katharina-kirken bygget på et hedensk offersted. Den er ei tidliggotisk korskirke i stein, som er blant de eldste i Estland. Freskene i kirka er inspirert av bysantinsk stil, men har også graver med hedenske symboler.
Mens livegenskapet hersket i hele Øst-Europa, finnes det beskrivelser fra 1532 om frie bønder i landsbyen Koguva på Muhu. Dog er det et gods sør på øya, i landsbyen Pädaste (Pädaste gods), idag et hotell. På 1800-tallet gikk 70 % av befolkningen på Muhu over til den russisk-ortodokse kirke, mot at de fikk utdelt land. Det ble på den tiden bygget to ortodokse kirker: i Hellamaa og Rinsi. Muhu var i nyere tid kjent for sine håndverkertradisjoner, som blant annet er synlige på godset i Pädaste. Tidlig på 1900-tallet hadde øya hele 6.000 innbyggere.
Natur og miljø
Muhu oppstod for 440 millioner år siden da klipper av kalkstein steg opp av havet her. Landskapet har derfor en god del fast fjell, den høyeste klippen, Ekumägi, er 21 meter høy. Landskapet er ellers typisk preget av istiden med flate partier og rullestein som brukes i gjerder eller husbygging, særlig i landsbyen Koguva i vest.
Muhu er i nyere tid kjent for sine husflidsmønstre, sangtradisjoner, og møbel- og båtbygging. Naturen er lite berørt med store bevarte områder. Det er kjent 23 arter av sjeldne orkideer og skogorkideer. Øya har også en del myr og einerkratt, samt noe skog med bjørk i sør. Det er også rødrev, elg og hjort i skogene. Øya er en viktig hekke- og trekkplass for fugl, herunder ender, gjess, svaner og havørn. Store deler av øya er beskyttet under EU-programmet Natura 2000.