cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grant Hart
Musikalsk stil
Som trommeslager spiller Hart mange forskjellige stilarter med en jazzete stil hørt på Zen Arcade, pulserende basstromme-rytmer på Flip Your Wig, og den slagkraftige punk-trommingen på Land Speed Record. Etter Hüsker Dü forlot Hart trommestolen for å konsentrere seg om vokal og gitar. Hart spilte returnerte imidlertid tilbake på trommene i 2005 på Melvins' Pigskin, en singel som ble gitt ut i få eksemplarer.
Pseudomusius
Pseudomusius er en slekt av biller som tilhører familien trebukker (Cerambycidae).
Utbredelse
Arten er endemisk for Madagaskar.
Verdensmesterskapet i gymnastikkhjul
VM i gymnastikkhjul arrangeres av Det internasjonale gymnastikkhjulforbundet (IRV), og har vært arrangert siden 1995.
Det konkurreres i linje, spiral og hopp, og fra VM 2013 konkurreres det også med monowheel.
Frank Shorter
Frank Shorter (født 31. oktober 1947 i München, Tyskland) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver. Han vant maratonløpet under OL 1972.
Frank Shorter ble født i München, der faren tjenestegjorde for den amerikanske hæren. Han ble amerikansk mester for første gang i 1970 på 5000 meter. I 1971, 1974, 1975 og 1977 ble han også amerikansk mester på 10 000 meter, og fra 1970 til 1973 vant han samtlige nasjonale terrengmesterskap. Under de panamerikanske lekene i 1972 vant han både 10 000 meter og maraton.
Karrierens absolutte høydepunkt var seieren i det olympiske maratonløpet i Shorters fødeby, München. Han deltok også på 10 000 meter, der han endte på femteplass. Han forsøkte å forsvare gullet under OL 1976 i Montréal, men han kom på andreplass, bak tyskeren Waldemar Cierpinski.
Han vant gull på både 10000 meter og maraton under de Panamerikanske leker 1971.
Shorter la opp som friidrettsutøver i 1977.
Christopher A. Sims
Christopher Albert «Chris» Sims (født 21. oktober 1942) er en amerikansk økonometriker og makroøkonom ved Princeton University.
10. oktober 2011 ble han tildelt Nobels minnepris i økonomi sammen med Thomas Sargent, «for deres empiriske forskning på årsak og virkning i makroøkonomien»
Gaotang
Gaotang kan være:
Johannes Glob
Han gikk i snekker- og malerlære i Nakskov, ble tatt inn ved Teknisk Skole i København og dimittert, gikk på Kunstakademiet i København fra 1901 til 1903.
Debuterte i 1905 på Charlottenborg med bildet Døden, en ung mann som føres bort av døden med timeglasset.
Hans sønn P.V. Glob var dansk riksantikvar og direktør for det danske nasjonalmuseet.
I blinda
I blinda er en roman av Olav Duun, utgitt i 1919. Romanen er det andre bindet i seksbindsverket Juvikfolket (1918–1923).
Hovedpersonen i dette bindet er Anders Håberg, som etter hvert får kallenavnet «Blind-Anders». Anders «lever hele det lange livet sitt i brytningen mellom ætt og bygd, ættemoral og samfunnsmoral. Han er en ruvende og fengslende skikkelse, aristokrat og vismann […] dette bindet er et av de rikeste og friskeste i hele forfatterskapet.» Anders er «i grunnen hovedperson i første halvparten av Juvikfolke, liksom Odin Setran er det i andre halvparten. Dei går gjennom tre bøker kvar av verket.» Anders Håberg kommer tilbake senere i Duuns forfatterskap som fortelleren i rammefortellingen i novellesamlinga Blind-Anders (1924).
Innhold
Anders Håberg er sønnesønn av Per Anders og sønn av Per fra den forrige boka, Juvikingar. Han er ung da historien begynner omkring 1824, og historien følger ham gjennom hele livet. Historien avsluttes i siste del av 1850-åra. Boka er delt i to hoveddeler, og det er om lag tjue år mellom handlinga i første og andre del.
Mens forgjengerne la ensidig vekt på ættas og gårdens interesser, åpner Anders seg mot samfunnet rundt seg. «Det er to mektige krefter som slåss om overtaket i ham: slekten og bygden; to slags fellesskap: en som det er styrke i og som utløser personligheten i ham, og en som er svakhet og vil gjøre ham enten til trell under de mange eller til en som skal vinne over de mange ved grov makt og herskesyke.» Utviklingen av samvittighet og moralsk rettesnor hos Anders er i beste fall tvetydig.
Anders mista faren i fjortenårsalderen, og måtte dermed tidlig ta mye av ansvaret for styre og stell på garden. Det viser seg at han alt i unge år tilegner seg en naturlig autoritet og handlekraft som setter han i stand til å få viljen sin igjennom, både i private og i mer praktiske forhold. Folk i grenda som er langt eldre enn han, lytter til Anders og retter seg gjerne etter hans vilje.
Framgangen fører til overmot hos Anders. Når han gifter seg med samejenta Solvi, utfordrer han bygdekollektivet. I bondesamfunnets overtro, er samene en utstøtt minoritet på grunn av deres antatte evne til å ganne. At en odelsgutt gifta seg med ei finnjente var utenkelig etter bygdas normer. Solvi har han for øvrig stjålet fra den noe yngre broren Petter, som var den som først var blitt interessert, men som viker til side for Anders. Forholdet mellom «bumann» og samer er i det hele tatt et gjennomgående trekk i boka.
Når det begynner å skje uforklarlige ting i bygda, som at to ulver herjer i saueflokkene i nabogardene, men sparer Håberg, begynner ryktene å gå. Noen mener til og med å ha sett Solvi og faren Halt-Andrias kaste ulvehamen og bli menneske. Til slutt kan ikke Anders annet enn tru på at Solvi farer med gand, og han jager henne og sønnen fra garden. I det Solvi og gutten ror under en berghammer, utløses et steinskred som tar dem med seg i dypet. Anders legger det på seg sjøl at han har ønska dem av vegen, og knuges en periode av anger og skyldfølelse. I virkeligheten er det Petter som har arrangert skredet. Petter utvikler seg i det hele tatt til Anders' motsetning og motstander. Kontrasten mellom to motpoler er et tilbakevendende tema hos Duun, både i Juvilkfolket og i forfatterskapet forøvrig. Under jakten på Solvi og Andrias merker Anders at han sjøl blir som et dyr. Anders' møter med presten etter dødsfallene har likhetstrekk, eller intertekstualitet, med Bjørnsons novelle Faderen.
Etter katastrofen med Solvi gifter han seg nå trygt med den tidligere kjæresten Massi, og kommer i harmoni med bygdesamfunnet rundt seg. Det blir etter hvert seks barn på Håberg, og Anders setter etter hvert mye krefter og prestisje inn på å få dem plassert i gode og trygge kår. Eldstesønnen Per skal bli lensmann eller ordfører i bygda, Jens skal bli stor handelsmann, yngstegutten Ola skal lese til prest osv.
Anders opplever på sine eldre dager å se nesten alle sine store vyer bli knust, da den ene ulykken etter den andre rammer han sjøl og barna. Det vil si: Han ser det ikke, for han blir blind, en blindhet som han framskynder med en hestekur som han påfører seg sjøl når han frykter for at synet begynner å svekkes.
De åra han må leve som blind, bli Anders seende. Han ser at han har tura fram i blindt overmot mens han var i sin fulle kraft. Nå er tida inne til en mer ydmyk innstilling til livet, og til å ta prestens ord innover seg. Noen personlig Gud er han ikke i stand til å tru på – det har aldri noen juviking gjort – men han godtar at det finnes en skjebne eller styrelse som heller ikke han har kunnet fri seg fra.
Eksterne lenker
The_People_of_Juvik
Vladislav Mamyshev-Monroe
Vladislav Mamyshev-Monroe (født 12. oktober 1969 i Leningrad, død 16. mars 2013 på Bali) var en russisk kunstner.
Mamyshev-Monroe ble kjent for sine mange ansikter: Han kledde seg ut som historiske figurer han identifiserte seg med, og uttrykte personifiseringene via fotografi, maleri, video og perfomance. Han lånte sitt etternavn fra filmskuespillerinnen Marilyn Monroe. I 2007 ble han tildet Kandinskij-prisen for hovedrollen i filmen Volga Volga, en bearbeidelse av Grigory Alexandrovs film fra 1938.
Khmerriket
Khmerriket (khmer: ចក្រភពខ្មែរ), også kalt Kambudajesa (khmer: កម្វុជទេឝ; sanskrit: ख्मेर साम्राज्य), offisielt kalt Angkorriket (khmer: ចក្រភពអង្គរ), var et sørøstasiatisk imperium som eksisterte fra 802 til 1431. Det er det største sammenhengende riket som har eksistert i regionen og dekket store deler av det som i dag utgjør Thailand, Kambodsja og Laos, samt deler av Vietnam. Omkring 1150 hadde det et areal på omkring 1 200 000 km² og en estimert befolkning på omkring 4 000 000. I vest grenset det mot Hariphuñchai og flere andre statsdannelser som ble regjert av Monfolket. I nord grenset det til Kina. I sørøst grenset det mot Champa, som omfatter dagens sørlige Vietnam. I nordøst grenset det mot forgjengerne til dagens Vietnam (Đại Việt etc.), som tidvis var kinesiske vasallstater som var underlagt Tang-dynastiet og deretter Ming-dynastiet. I sør grenset det mot Shrivijaya. Khmerriket var etterkommeren til det indiske kongedømmet Chenla, og forgjengeren til den moderne staten Kambodsja. Historien om Khmerriket er også en del av historien til Khmerfolket.
Riket ble opprettet av kong Jayavarman II, en konge av indisk herkomst som tilhørte Sailendradynastiet på Java. Øya var på denne tiden en del av det hinduistiske riket Shrivijaya. I 781 opprettet han et kongedømme med sete i byen Indrapura i nærheten av dagens Kampong Cham. Etter å ha giftet seg inn i en lokal herskerfamilie i området, opprettet han Khmerriket i 802 med byen Mahendraparvata som hovedstad. Samme år erklærte han seg som chakravartin, «konge over verden» eller «kongenes konge», på fjellkjeden Phnom Kulen.
Hovedstaten skiftet flere steder på 800-tallet: Fra Mahendraparvata til Hariharalaya, og videre til Yaśodharapura, før den på begynnelsen av 900-tallet endte i Angkor. Angkor vitner om rikets enorme makt og velstand. Satellittbilder har påvist at Angkor var det største før-industrielle urbane sentrum i verden, større enn dagens New York. Mye av årsaken til rikdommen lå i at Angkor som det sentrale bosetningsområdet lå i nærheten av Tonlé Sap, var den unike innsjøen som også i dag står for mye av mattilgangen til Kambodsja.
Både hinduisme og Mahayanabuddhisme var offisielle religioner før Theravadabuddhismen ble brakt inn fra Sri Lanka i det 13. århundre.
Fram til rikets fall i 1432 gikk det i bølger med maktkamper og forfall og innimellom en samlende konge som utvidet riket ytterligere før det ble mer uro igjen og mønsteret gjentok seg.
Historiografi
Fra Kambuja selv, og også fra Angkor-regionen, har ingen skriftlige kilder overlevd, og det er vanskelig å få nøyaktig informasjon om historien. Kunnskapen vi har om den historiske Khmer-sivilisasjonen stammer i hovedsak fra:
Begynnelsen
Jayavarman II (regjeringsperiode 802 til 850) regnes av de fleste historikere som grunnleggeren av Khmerriket. Han levde som prins ved hoffet til Sailendradynastiet på Java (Indonesia), men om han var fange der eller om han fikk sin utdanning der (eller begge deler) er ikke fastslått. Han ble sannsynligvis sterkt påvirket av kulturen her. Han adopterte blant annet konseptet om Dewa-Raja (gudekonge), som dominerte på Java under Srivijayan- og Saliendradynastiene. Rundt århundreskiftet 800-900 satte Srivijaya og Sailendra under maharaja Dharmasetu i gang et angrep på Indokina, og som en del av dette ble Kambodsja invadert. Jayavarman ble valgt til å være Srivijayans representant i Kambodsja etter invasjonen, og i 802 erklærte han seg selv gudekonge og proklamerte full uavhengighet fra Srivijaya. Det har i senere tid blitt spekulert med bakgrunn i dette om kanskje Kambodsja var en vasallstat under Srivijayan eller Saliendra i noen år før Jayavarman II begynte sin regjeringstid.
Det spekuleres i om Jayavarman II er identisk med den legendariske kongen Jayavarman Ibis, kjent fra diverse inskripsjoner datert sent 700-tall til sent 800-tall. Han slo seg ned i Angkorregionen og giftet seg inn i en herskerfamilie der, men på grunn av mangelen på skriftlige kilder er dette omdiskutert.
Den første byen
Jayavarman IIs tre nærmeste etterfølgere er også kun kjent fra inskripsjoner. Indravarman I (regjeringstid fra 877 til 889) klarte å utvide kongedømmet uten kriger, og han satte i gang omfattende byggeprosjekter takket være rikdommen som ble skapt gjennom handel og jordbruk. Det fremste av disse prosjektene var tempelet Preah Ko, innviet 25. januar 880, men også store irrigasjonssystemer ble bygget i hans regjeringstid. Arbeidene hans ble videreført av hans sønn, Yasovarman I (regjeringstid fra 889 til ca. 910), som grunnla en ny hovedstad, Yasodharapura – Angkors første by. Det sentrale tempelet i denne byen ble bygget på Phnom Bakheng (Sanskrit: Hemadri), en ås som strekker seg 60 meter over sletten hvor Angkor ligger. Under Yasovarman I ble også Østre Baray skapt, et massivt vannreservoar på omtrent 7,5 ganger 1,8 km.
På begynnelsen av det 10. århundre ble kongeriket delt. Jayavarman IV etablerte en ny hovedstad ved Koh Ker, rundt 100 km nord for Angkor. Først da Rajendravarman II (regjeringstid fra 944 til 968) kom til makten ble det kongelige hovedsetet flyttet tilbake til Yasodharapura. Han gjenopptok den omfattende byggeaktiviteten til de tidligere kongene og grunnla en rekke templer i Angkorområdet. Mest kjent er kanskje Pre Rup og Østre Mebon, sistnevnte på en øy midt i Østre Baray. I Rajendravarman IIs regjeringstid opplevde dessuten Kambuja den første krigen med kongeriket Champa i øst (i de sentrale deler av det som i dag er Vietnam). Denne krigen fant sted i 950.
Fra 968 til ca. 1001 regjerte Rajendravarman IIs sønn, Jayavarman V. Etter å ha vunnet maktkampen med de andre prinsene, begynte han en fredelig regjeringsperiode kjennetegnet av velstand og kulturell oppblomstring. Han grunnla en ny hovedstad nær Yashodharapura kalt Jayenanagari, og her omga han seg med skolerte filosofer og kunstnere ved hoffet. Nye templer ble også bygget. De viktigste av disse er Banteay Srei, regnet av mange som det vakreste av templene i Angkor, og Ta Keo, det første av templene i Angkor bygget i sin helhet av sandstein.
Etter Jayavarman Vs død fulgte et konfliktfylt tiår. Kongene regjerte kun få år, og deres regjeringstid endte på voldelig vis. Dette tok slutt da Suryavarman I (regjeringstid fra 1010 til 1049) overtok tronen etter en lang krig mot sin rival Jayaviravarman. Suryavarman Is regjeringstid ble dominert av gjentatte forsøk på å styrte ham og av flere militære felttog. I vest utvidet han grensene til byen som i dag heter Lopburi i Thailand, i sør til Kra Isthmus. I Angkor begynte han byggingen av Vestre Baray, et enda større vannreservoar enn Østre Baray. Dette nye reservoaret skulle måle 8 ganger 2,2 km.
Jeanne d’Arc (1900)
Jeanne d’Arc er en fransk stumfilm fra 1900, regissert av Georges Méliès.
Khmerriket
Suryavarman II
Det 11. århundre var en konfliktfylt tid med mange brutale maktkamper. Kongedømmet ble ikke samlet igjen før Suryavarman II (regjeringstid 1113 – 1145), og i hans tid på tronen ble også de ytre grensene utvidet. Suryavarman II nedkjempet Monfolket i kongedømmet Haripunjaya i vest og kom så langt som til kongedømmet Bagan (dagens Burma). I sør erobret han ytterligere områder på Malayahalvøya, omtrent ned til det som i dag er Nakhon Si Thammarat i Thailand. I øst erobret han flere provinser fra Champa og i nord kom han så langt som til den sørlige grensen til dagens Laos.
Birmingham (Alabama)
Byen ble grunnlagt som en industriby i 1871, etter den amerikanske borgerkrig. Byen blomstret gjennom århundreskiftet, noe som ga den klengenavnet «Magic City» (den magiske byen).
Som en storby i det sterkt rasesegregerte Alabama, var Birmingham preget av rasekampene gjennom 1960-tallet. I 1963 ble fire afro-amerikanske jenter(Addie May Collins, Carol Denise McNair, Cynthia Wesley, Carole Rosamond Robertson) drept av en bombe, plassert der av Ku Klux Klan, ved en baptistkirke.
Etter hvert har byen fått en variert økonomi med både industri og tjenestenæring. Selv om industrien fortsatt er betydelig, er Birmingham også et senter for banker og trykkerier, og det er betydelig medisinsk forskning.
Khmerriket
Suryavarman II
Ettersom han var hindu er det sannsynlig at det var han som satte i gang byggingen av Angkor Vat, verdens største religiøse byggverk dedisert til Vishnu. Suryavarman IIs fall er noe usikkert, den siste inskripsjonen som nevner navnet hans var i forbindelse med en planlagt invasjon av Vietnam, og er datert 17. oktober 1145. Han døde sannsynligvis under en militærekspedisjon mellom 1145 og 1150, som svekket kongedømmet betraktelig.
Angkor Thom
Kong Jayavarman VII (regjeringstid 1181 til en gang etter 1206) var allerede en militær leder som prins under tidligere konger. Etter at Chamfolket inntok Angkor samlet han en hær og gjenerobret hovedstaden Yasodharapura. I 1181 inntok han tronen og fortsatte krigen mot kongeriket i øst i 22 år, til khmerfolket nedkjempet Champa i 1203 og erobret store deler av landområdet deres.
Jayavarman VII står som den siste av de store kongene av Angkor, ikke bare på grunn av suksessen i krigen mot Chamfolket, men også fordi han ikke var en tyrannisk leder som mange av hans forgjengere hadde vært. Han forente nok en gang imperiet, og bildet av den store kongen ble ytterligere befestet av de massive byggeprosjektene som ble gjennomført under hans styre. Den nye hovedstaden, kalt Angkor Thom, ble bygget, og sentralt i denne byen ble Bayontempelet oppført. Tempelet er bemerkelsesverdig på grunn av alle tårnene med store ansiktsrelieff av kongen. De er flere meter høye og hugget i stein. Andre viktige templer bygget under Jayavarman VII er Ta Prohm (Rājavihāra), Banteay Kdei og Neak Pean, samt vannreservoaret Srah Srang. Et stort nettverk av veier ble også bygget for å knytte sammen alle byene i imperiet. 121 gjestehus ble bygget for handelsmenn, og sist, men ikke minst, 102 sykehus ble etablert under Jayavarman VII.
En siste blomstring
Khmerrikets historie etter Jayavarman VII er uklar. I 1220 trakk khmerfolket seg tilbake fra mange av områdene de hadde erobret fra Champa, og da Indravarman II døde i 1243 gjorde thaifolket opprør. Det første thaikongedømmet ble etablert ved Sukhothai og khmerene ble presset tilbake. I de 200 årene som fulgte skulle thaiene bli de argeste rivalene til Kambuja.
Indravarman II ble trolig etterfulgt av Jayavarman VIII. I det mørke 13. århundre ble også de fleste Buddhastatuene (arkeologer anslår antallet til å være rundt 10 000) ødelagt og templene konvertert til hinduistiske helligdommer. I den samme perioden ble også Angkor Wat ferdigstilt, bygget av en konge som kun er kjent under navnet Paramavishnuloka. Fra utsiden ble riket truet i 1283 av mongolene under Kublai-khan. Kongen unngikk krig mot denne mektige motstanderen, som på dette tidspunktet hersket over hele Kina, ved å betale en årlig avgift til ham. Jayavarman VIIIs regjeringstid endte i 1295 da han ble avsatt av sin svigersønn Srindravarman (regjeringstid 1295 – 1308). Den nye kongen var tilhenger av Theravadabuddhismen, en buddhistisk retning som kom til Sørøst-Asia fra Sri Lanka og spredte seg utover det meste av regionen.
I august 1296 kom den kinesiske diplomaten Zhou Daguan til Angkor og forble ved Srindravarmans hoff frem til juli 1297. Han var verken den første eller den siste kinesiske representanten i Kambuja, men hans besøk ble viktig fordi han senere skrev detaljerte rapporter om livet i Angkor. Hans dagbøker er i dag blant de viktigste kildene for å forstå det historiske Angkor. I tillegg til beskrivelsene hans av flere store templer (Bayon, Baphuon, Angkor Vat), som blant annet ga oss kunnskapen om at tårnene i Bayon en gang var dekket av gull, gir tekstene hans unik innsikt i hverdagslivet til innbyggerne i Angkor.
Khmerrikets fall
Det er svært få historiske kilder etter Srindravarmans tid, kun en inskripsjon på en søyle som nevner inntredenen av en konge i 1327 eller 1267. Ingen flere store templer ble etablert. Historikerne antar at dette har å gjøre med kongens konvertering til Theravadabuddhismen som ikke krevde store byggverk til guddommene sine.
I vest ble det første thaikongedømmet, Sukhothai, erobret av et annet, Ayutthaya, i 1350. Etter 1352 ble det herfra satt i gang flere angrep på Kambuja, men alle ble slått tilbake. I 1431 ble likevel Ayutthayas makt for stor, og ifølge thaienes historiebøker ble Angkor inntatt av thaiene dette året.
Sentrum for det resterende khmerkongedømmet lå i sør, i regionen rundt dagens Phnom Penh. Det er likevel indikasjoner som tyder på at Angkor ikke ble helt forlatt. En rekke av konger skal ha blitt igjen der, mens en annen flyttet til Phnom Penh og etablerte et parallelt kongedømme. Angkors endelige fall skulle dermed komme som følge av en forflytning av økonomisk – og dermed også politisk – innflytelse til området ved Pnomh Penh som ble et viktig handelssentrum for Mekongelven. Kostbare byggeprosjekter og maktkonflikter innad i kongefamilien beseglet Khmerrikets skjebne.
Jeanne d’Arc (1900)
Handling
Men hun møter senere døden som martyr, etter at hun blir tatt til fange.
Lycka (album)
Lycka er et musikkalbum med Björn Ulvaeus og Benny Andersson, utgitt i 1970.
Lewis Solon Rosenstiel
Lewis Solon Rosenstiel (født 1891 i Cincinnati, død 1975) var en amerikansk spritprodusent og filantrop.
14 Intelligence Company
14 Intelligence Company var en del av British Armys spesialstyrker. Enheten var operativ i Nord-Irland fra 1970-årene, med overvåking av paramilitære organisasjoner og deres antatte medlemmer som hovedarbeidsoppgave.
Enheten er den eneste britiske spesialstyrken som har rekruttert både kvinner og menn, noe som ble gjort fordi man trengte kvinner i visse operasjoner.
Formelt sett har det aldri eksistert noen enhet ved navn 14 Intelligence Company i det britiske forsvaret, men det er under dette navnet den har blitt omtalt i media og i bøker skrevet av historikere og av tidligere medlemmer av enheten.
Av sikkerhetsgrunner har også andre navn blitt brukt, blant annet:
Enheten var også kjent som «The Det», fordi den var satt sammen av fire avdelinger, detachments kjent som East Det i Palace Barracks, North Det i Ballykelly, South Det i Fermanagh og Main Det på RAF Aldergrove.
Enheten var sammensatt av menn og kvinner innhentet fra andre avdelinger i hæren som utførte spesialtjeneste i perioder på fra ni til atten måneder, og i noen tilfeller enda lenger. I tillegg var det støttepersonell tilknyttet enheten.
Noen medlemmer av andre spesialstyrker som Special Air Service (SAS) var også tilknyttet enheten i en støtterolle, ved siden av deres vanlige oppgaver i egen enhet. Dette ble gjort dels for at enheten skulle kunne redde sitt personell ut av kritiske situasjoner, og dels for at man skulle kunne stoppe planlagte terroraksjoner på kort varsel, uten å måtte hente inn og briefe andre enheter.
På grunn av nedtrappingen i Nord-Irland etter signeringen av Belfastavtalen i 1998 og våpenhviler som er inngått av langt de fleste paramilitære organisasjonen ble enheten innlemmet i Special Reconnaissance Regiment, som utfører overvåkings- og kontraterrorismeoppgaver på globalt plan.
Pål Håkonsson
Pål Håkonsson den fåmælte (død ca. 1136) var jarl over Orknøyene. Noen kilder sier at han styrte i tidsrommet 1122–1137 sammen med sin halvbror, Harald Håkonsson, fra ca. 1122. Pål var sønn av Håkon Pålsson (1103–1122) og hans hustru Helga.
I tiden omkring 1130 ser det ut til at det ble stridigheter og rivalisering på øyene. Omstendighetene om hans død er uklare, selv Orknøyingenes saga kommer ikke med annet enn hentydninger, men øyensynlig ble han drept av morderen Svein Åsleivsson på ordre av søsteren Margaret som var gift med skotten Maddad, mormaer av Atholl, slik at deres tre år gamle sønn Harald Maddadsson skulle bli jarl på øyene. Orknøyingenes saga forteller det slik (kapittel 75):
Öljaren
Öljaren er en innsjø nordvest i landskapet Södermanland i Sverige. Innsjøen ligger på grensen mellom kommunene Vingåker og Katrineholm. Innsjøens vann er næringsrikt. Ved innsjøens østbredde ligger Julita gård.
En afton på Öljaren og Vid Öljarns sköna strand er to melodier komponert av Philip Widén.
Reg Strikes Back
Reg Strikes Back er det 21. studioalbumet av den britiske sangeren Elton John, utgitt i 1988. Dette er det siste albumet som inneholder bidrag fra Dee Murray før han døde i 1992. Sangene «I Don't Wanna Go On With You Like That» og «A Word in Spanish» nådde Billboard Hot 100.
Dette er det første studioalbumet som ble innspilt og utgitt etter Elton Johns strupekirurgi året før. Omslaget til albumet inneholder flere kostymer og tilbehør fra Elton Johns garderobe.
Sporliste
Alle låter med musikk av Elton John og tekster av Bernie Taupin, unntatt hvor annet er notert.
Agnetha Fältskog (LP)
Agnetha Fältskog er et musikkalbum med Agnetha Fältskog, utgitt i 1968.
Eksterne lenker
Agnetha Faltskog
Pay Your Dues
Pay Your Dues er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Vincent Bryan og Hal Roach.
Handling
Hovedpersonen blir forvekslet med en person som nylig har blitt innviet til en sprø broder-orden. Han blir derfor bortført og innviet av ordenen, og personen opplever en rekke morsomme hendelser.
Behrens’ gate (Oslo)
Behrens' gate (5-7, 2-8) er en gate på Frogner i Oslo. Den går mellom Oscars gate og Niels Juels gate, og krysser Skovveien på sin vei. Mellom Oscars gate og Skovveien er det gatetun. Pullerter litt sørøst for Skovveien hindrer gjennomkjøring.
Ballykelly
Ballykelly kan vise til:
Nelson Jesus Perez
Nelson Jesus Perez (født 16. juni 1961 i Miami i Florida i USA) er en amerikansk katolsk prelat og erkebiskop av Philadelphia.
Bakgrunn
Nelson J. Perez ble født i Miami til David og Emma Perez, som var landsflyktige fra Cuba. Da Nelson Perez ennå var bare barnet, flyttet familien til West New York i New Jersey. Han gikk på P.S. Number 4 and Memorial High School i West New York.
Perez tok Bachelor of Arts vedm Montclair State University i 1983, og dro så til Puerto Rico for å undervise ved Colegio La Piedad, en katolsk grunnskole i Carolina.
Han begynte deretter ved erkebispedømmet Philadelphias St. Charles Borromeo Seminary der han tok Master of Arts og Master of Divinity i henholdsvis 1988 og 1989.
Prest
Nelson Jesus Perez ble ordinert til prest 20. mai 1989. Fra 1993 til 2002 var han direktør for det katolske institutt for evangelisering. Fra 2002 var han sogneprest i Saint William Parish og i 2009 ble han sogneprest i Saint Agnes Parish i West Chester.
Hjelpebiskop i Rockville Center
Pave Benedikt XVI utnevnte ham til hjelpebiskop av Rockville Center og titulærbiskop av Catrum den 8. juni 2012. Biskopen av Rockville Centre, William Francis Murphy, bispeviet ham 25. juli samme år; medkonsekratorer var Charles Joseph Chaput OFMCap, erkebiskop av Philadelphia, og Paul Henry Walsh, hjelpebiskop i Rockville Centre.
Biskop av Cleveland
Pave Frans utnevnte ham til biskop av Cleveland 11. juli 2017. Innsettelsen fant sted 5. september samme år. I 2018 protesterte Perez mot Trump-administrasjonens politikk å separere barn av udokumenterte innvandrerfamilier fra deres foreldre, og sa at vi har mistet vårt moralske kompass.
Erkebiskop av Philadelphia
Den 23. januar 2020 utnevnte pave Frans ham til erkebiskop av Philadelphia. Innsettelsen fant sted 18. februar samme år. Han var dette Philadelphias første hispanic leder. Pave Frans utnevnte ham også til medlem av Den pavelige kommisjon for Latin-Amerika den 10. mars 2021.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Ernst Gerlach
Ernst Gerlach (født 19. mars 1947), tysk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.
Gerlach ble olympisk mester i håndball under Sommer-OL 1980 i Moskva. Han var med på det østtyske laget som vant håndballturneringen for menn foran Sovjetunionen og Romania. Øst-Tyskland vant fire kamper og spilte uavgjort 14-14 mot Ungarn i gruppespillet. De vant gruppe-A og var dermed kvalifisert for finalen. I finalen møtte de Sovjetunionen som vant gruppe-B. Finalen, som ble spilt 30. juli 1980, endte med østtysk seier med 23-22. Gerlach spilte en kamp i håndballturneringen og scoret to mål.
Thomas Knyvett
Thomas Knyvett (født ca. 1482, død 10. august 1512), også stavet Knivet, Knevit eller Knevet, var en ung engelsk adelsmann som var tett knyttet til kong Henrik VIII av England kort tid etter kroningen.
Thomas ble født i landsbyen Buckingham i Norfolk som sønn av Edmund Knyvett og Eleanor Tyrell. Han giftet seg med Muriel Howard, datter til Thomas Howard, 2. hertug av Norfolk, i 1506 i Norfolk. De fikk fem sønner og to døtre. Muriel døde kun noen få måneder etter sin ektemann.
I henhold til Edward Halls krønike var Knyvett en hyppig deltaker i turneringer og opptog ved den nye kongens glitrende hoff.
Da Henrik VIII erklærte krig mot Frankrike i 1512 ble Knyvett sammen med John Carew gitt kommandoen på et kongelig flaggskip, Regent. Med et antall av andre adelsmenn fra hoffet på andre skip satte den lille flåten dumdristig og overmodig seil for kysten av Bretagne. Den 10. august 1512 kom de i kamp med en atskillige større franske flåte. Knyvetts skip klarte å borde det fransk skipet Cordeliere da det franske kruttmagasinet eksploderte, muligens satt fyr på med vilje, og begge skipene gikk opp i flammer. Både Knyvett og Carew døde sammen med den franske kapteinen og mer enn 1700 menn, franske som engelske.
Øverste admiral for den engelske flåten, Edward Howard svor hevn over svogerens død med det resultat at også han ble drept den 25. april 1513.
Sergej Dvortsevoj
Sergej Dvortsevoj (født 18. august 1962 i Tsjimkent) er en kasakhstansk filmregissør og manusforfatter. Hans filmer Tulpan fra 2008 og Ayka fra 2018 har begge vært Kasakhstans bidrag til Oscar-utdelingen i kategorien beste fremmedspråklige film. Tulpan vant hovedpremien i Un Certain Regard-programmet i under filmfestivalen i Cannes i 2008.
Teaterbåten (1929)
Teaterbåten (originaltittel: Show Boat, er et amerikansk film fra 1929 regissert av Harry A. Pollard, med romanen av samme tittel av Edna Ferber som forelegg. Selv om filmen har musikknummer er den ikke basert på Kern-Hammerstein sin scenemusikal.
Handling
Magnolia finner seg etter hvert jobb ved å synge på en lokal klubb. Flere år senere dør Parthy, og Magnolia - som lenge hadde vært fremmedgjort fra henne på grunn av sin holdning til Ravenal - vender tilbake til elvebåten.
Norðurþing
Norðurþing er en kommune på Island. Den har 3,234 innbyggere i 2018.
Lutvannkollen Borettslag
Lutvannkollen Borettslag er et borettslag på Lindeberg (Oslo), bydel Alna i Oslo. Laget består av 236 boenheter (andeler) fordelt på 162 leiligheter og 74 rekkehus
Nærmeste stoppesteder for T-bane er Lindeberg stasjon eller Trosterud stasjon.
Let Me Dream Again
Let Me Dream Again er en britisk stumfilm fra 1900 regissert av George Albert Smith.
SDSL
SDSL (eller Symmetric Digital Subscriber Line) er en høyhastighets kommunikasjonsløsning med overføringshastigheter opptil 2,3 Mbps. SDSL kjører på kobberlinjer med maksimum rekkevidde på ca. 3 km. Kommunikasjonshastigheten er symmetrisk, hvilket betyr lik hastighet begge veier.
Aldri mer-organisasjonen
Aldri mer-organisasjonen (polsk: Stowarzyszenie "Nigdy Więcej") er Polens ledende antirasistiske organisasjon. Formålet til "Aldri mer" er å fremme flerkulturell forståelse og bidra til utviklingen av et demokratisk sivilsamfunn i Polen og i resten av Sentral- og Øst-Europa. ‘Organisasjonen er spesielt opptatt av utdanning som nivellerer rasemessige og etniske fordommer blant unge.
Scelidosaurus
Scelidosaurus var en planteetende dinosaur som levde tidlig i jura-perioden. Scelidosaurus var en av de første panserdinosaurene. Den var på størrelse med en liten ku og var ingen stor dinosaur. Men den var sannsynligvis for tung til å løpe fra fiendene sine, så den brukte panseret til å forsvare seg med. Det bestod av rader med benknotter som sto ut av skinnet på ryggen, fra baksiden av skallen til haletippen. Da Scelidosaurus levde, var nok knottene dekket av et hornlag, og de var trolig svært spisse. Bena til Scelidosaurus var trolig kraftige og den gikk på alle fire.
Aldri mer-organisasjonen
"Aldri mer" ble grunnlagt av den polske sosialaktivisten Marcin Kornak (1968-2014). Kornak var også en dikter og låtskriver som samarbeidet med flere uavhengige rockeband. Fra en alder av femten år, som en konsekvens av en ulykke, levde han med fysisk funksjonshemning.
Scelidosaurus
Panserdinosaurene utviklet seg ikke før sent i jura og tidlig i kritt. Forskere har alltid trodd at Scelidosaurus må ha vært stamfaren til de typene som kom senere. To store grupper var kamøglene, for eksempel Stegosaurus, med rett oppstående plater og pigger på ryggen, og platedinosaurene, for eksempel Ankylosaurus, med vannrette skjold og pigger som stakk ut fra sidene. Det er mest sannsynlig at Scelidosaurus tilhørte den gruppen som utviklet seg til platedinosaurene. En av grunnene til at man tror dette, er at hodeskallen til Scelidosaurus var omgitt av benplater, slik den var på de senere platedinosaurene, men ikke på kamdinosaurene. Man har imidlertid ikke funnet fossiler av pansrete dinosaurer fra de 40 millionene årene som skiller mellom Scelidosaurus og de senere pansrete formene.
Aldri mer-organisasjonen
Organisasjonen har eksistert som en uformell gruppe siden 1992, og ble offisielt registrert i 1996.
Formål
De viktigste målene til "Aldri mer" er:
‘Aldri mer’ er en uavhengig organisasjon som ikke er tilknyttet noe politisk parti.
Aktivitet
Siden 1994 har "Aldri mer" utgitt kvartalsvis magasinet Nigdy Więcej, hvorav mesteparten av artiklene er tilgjengelig digitalt, på både polsk og engelsk.
"Aldri mer" står bak kampanjen "Musikk mot Rasisme" (Polsk: Muzyka Przeciwko Rasizmowi). Organisasjonen overvåker forbrytelser og hendelser av rasistisk og xenofobisk karakter, så vel som diskrimineringshandlinger i Polen, hvor alle rapporter blir samlet i Den Brune Boken (polsk: Brunatna Księga). Den koordinerer kampanjen "Rasism-Delete", hvilkens formål er å stenge nettsteder som fremmer rasisme.
Organisasjonen driver også en sosial kampanje kalt "La oss sparke ut rasisme fra stadionene" (polsk: "Wykopmy Rasizm ze Stadionów"), rettet mot polske fotballsupportere, med formål om å rense fotballstadioner for fascistisk symbolikk, eliminere rasistiske rop og slagord, og skape et nettverk av antirasistiske fanklubber.
I 2011 initierte "Aldri mer" sammen med den polske utenriksministeren Radosław Sikorski en landsomfattende kampanje "Polen for alle" (polsk: Polska dla Wszystkich). Som en del av denne arrangeres det hvert år en konkurranse for å fremme interkulturell dialog og forhindre antisemittisme og fremmedfrykt.
Fetsundbåten
Fetsundbåten er en båttype fra Fetsund lenser i Glommavassdraget.
Radka Toneff / Steve Dobrogosz: Fairytales
I tillegg til analyser av platen inneholder boken skildringer av tidsånden og det norske kulturlivet i årene før og under plateinnspillingen. Den beskriver også Radka Toneffs liv. Forfatteren har intervjuet en rekke musikere og kulturpersonligheter i arbeidet med boken.
Fetsundbåten
Robåten var spesialbygget, tilpasset lokale forhold, for arbeidet ved lensene. Den er kravellbygd for å ha en glatt ytterside som var en fordel når en skulle ferdes blant tømmerstokkene. Det som skiller Fetsundbåtene fra de fleste andre fløterbåtene er at den har stålspant.
Radka Toneff / Steve Dobrogosz: Fairytales
Radka Toneff / Steve Dobrogosz: Fairytales er en av de ti første bøkene i Falck Forlags bokserie tilknyttet platekåringen Morgenbladet topp 100, som ble avholdt i 2011. Her ble norgeshistoriens 100 beste plater kåret, ved at 100 norske musikere i alle sjangre og aldre avla stemmer på sine favorittplater. Fairytales vant kåringen.
Fetsundbåten
Båten finnes blant annet på Fløtingsmuseet på Fetsund.
Kyrossylinderen
Kyrossylinderen (persisk: استوانه کوروش, Ostovane-ye Kūrosh) er en keramisk leirsylinder, nå brukket i flere deler, som det er skrevet en erklæring med akkadisk kileskrift i navnet til Akamenide-dynastiets konge Kyros den store. Den er datert fra 500-tallet f.Kr. og ble oppdaget i ruinene av Babylon i Mesopotamia (dagens Irak) i 1879. Den er nå oppbevart i British Museum i London som sponset ekspedisjonen som gjenoppdaget sylinderen. Den ble skapt og benyttet som en avsetning i fundamentet som følge av Kyros’ erobring av Babylon i 539 f.Kr. da det nybabylonske rike ble invadert og underlagt Perserriket.
Teksten på sylinderen har tradisjonelt blitt sett på av bibelforskere som bekreftende bevis av Kyros politikk i hjemsendelsen av det jødiske folk som følge av deres babylonske fangenskap, en handling som Esras bok i Den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente) tilskrev Kyros, sa teksten refererer til restaureringen av helligdommer og at deporterte folk kunne vende tilbake til sine hjemland. Denne tolkningen har blitt bestridt da teksten identifiserer kun mesopotamiske helligdommer, og nevner ikke særskilt jødene, Jerusalem eller Judea.
Sylinderen har også blitt referert til av Mohammad Reza Pahlavi, den siste sjahen av Iran som den første erklæringen om universale menneskerettigheter, et syn som har blitt avvist av en del historikere som en anakronistisk og en misforståelse av sylinderens generiske vesen som et typisk utsagn gjort av en ny monark ved begynnelsen av hans regjeringstid. Neil MacGregor, tidligere direktør for British Museum, har uttrykt at sylinderen var «det første forsøket vi kjenner om å betjene et samfunn, en stat med forskjellige nasjonaliteter og tro — en ny form for statsmannskunst.» Sylinderen ble tatt i bruk som et nasjonalsymbol for Iran av den keiserlige stat som stilte det ut i Teheran i 1971 for å minnes 2 500 år med monarki i Perserriket. Den 14. oktober 1971 overrakte sjahens søster, prinsesse Ashraf Pahlavi, en kopi av Kyrossylinderen til Forente nasjoners generalsekretær U Thant. Prinsessen forsikret at «arven til Kyros var arven til menneskelig forståelse, toleranse, mot, medlidenhet, og fram for alt menneskelig frihet.»
Oppdagelse
Den assyrisk-britiske arkeologen Hormuzd Rassam gjenoppdaget Kyrossylinderen i mars 1879 i løpet av et større utgravningsprosjekt i Mesopotamia på oppdrag av British Museum. Den ble funnet i fundamentet til Ésagila, det fremste tempelet i Babylon. Rassams utgravning fulgte en tidligere undersøkelse fra 1850 ved den britisk arkeologen Austen Henry Layard, som gravde ut tre hauger i samme område, men som ikke fant noe av større betydning. I 1877 ble Layard britisk ambassadør for Det osmanske rike som styrte over Mesopotamia på denne tiden. Han hjalp Rassam, som hadde vært hans assistent i 1850, med tillatelse fra de osmanske myndighetene. Sultanens tillatelse ga Rassam tillatelse til å «pakke og sende til England» alle oldtidsgjenstander som ble funnet..
Med tillatelse sikret satte Rassam i gang storstilt utgravning ved Babylon og andre steder på vegne av British Museum. Utgravningene skjedde i fire adskilte faser. Mellom hver fase vendte han tilbake til England for å frakte sine funn og for å skire midler for ytterligere arbeid. Kyrossylinderen ble funnet på den av hans fire ekspedisjoner, som begynte med hans reise fra London den 8. oktober 1878. Han ankom sin hjemby Mosul og reiste ned Tigris til Bagdad, som han nådde den 30. januar 1879. I løpet av februar og mars overvåket han utgravningene av et antall babylonske steder, inkludert selve Babylon.
Han avdekket snart en rekke betydningsfulle bygninger, inkludert tempelet Ésagila. Det var en betydelig helligdom dedikert den fremste babylonske guden Marduk, skjønt dens identitet ble ikke helt bekreftet før den tyske arkeologen Robert Koldeweys utgravninger i 1900. Utgraverne fant et stort antall forretningsdokumenter skrevet på leirtabler som var gravlagt i tempelets fundament, blant dem også Kyrossylinderen. Rassam ga motstridende redegjørelser for hvor hans oppdagelser ble gjort. Han skrev i sine memoarer, Asshur and the land of Nimrod, at sylinderen ble funnet i en haug i den sørlige enden av Babylon i nærheten av landsbyen Jumjuma eller Jimjima. Imidlertid skrev han i et brev til Samuel Birch ved British Museum den 20. november 1879 at «Sylinderen til Kyros ble funnet ved Omran [Tell Amran-ibn-Ali] med rundt seks hundre stykker terrakottaer med inskripsjoner før jeg forlot Bagdad.»
Oppdagelsen ble annonsert til offentligheten av Henry Rawlinson, president av Royal Asiatic Society, ved et møte i samfunnet den 17. november 1879. Han beskrev den som «en av de mest interessante historiske nedtegnelser i kileskrift som har blitt brakt fram i lyset,» skjønt han feilaktig beskrev den som funnet i oldtidsbyen Borsippa framfor Babylon. Rawlinsons artikkel « Notes on a newly-discovered Clay Cylinder of Cyrus the Great» ble først publisert i samfunnets tidsskrift året etter, inkludert den første delvise oversettelse av teksten.
Beskrivelse
Kyrossylinderen er en tønneformet sylinder av keramisk leire som måler 22,5 cm ganger 10 cm ved den maksimale diameter. Den ble skapt i flere omganger rundt en kjegleformet leirekjerne innfor hvor det er store, grå steininklusjoner. Den ble bygget opp med ekstra lag med leir som formet den som en sylinder før et fint overflatelag med leire ble lagt til på overflaten hvor teksten ble risset inn. Da den ble funnet var den i flere fragmenter, antagelig gått i stykker i antikken. I dag består den av to hovedfragmenter, kjent som «A» og «B», som satt sammen i 1972.
Hoveddelen av sylinderen, oppdaget av Rassam i 1879, er fragment «A». Den ble restaurert i 1961 da den ble brent på nytt i en keramisk prosess og lagt til mørtel. Det mindre fragmentet, «B», er en seksjon som måler 8,6 cm ganger 5,6 cm. Dette siste fragmentet ble anskaffet av J.B. Nies fra Universitetet i Yale fra en antikvitetsforhandler. Nies publiserte teksten i 1920. Dette fragmentet hadde tilsynelatende blitt brutt av fra sylinderen under opprinnelige utgravningen i 1879 og ble enten fjernet fra utgravningene, eller ble funnet i en av fyllingene som Rassam etterlot seg. Den ble ikke bekreftet som en del av sylinderen før Paul-Richard Berger fra Universitetet i Münster med sikkerhet identifiserte den i 1970. Yale lånte fragmentet til British Museum, men i praksis på ubestemt tid, i bytte for «en egnet kileskrifttavle fra samlingene til British Museum.
Selv om Kyrossylinderen klart er datert etter Kyros den stores erobring av Babylon i 539 f.Kr. er den nøyaktige datoen for når den ble opprettet ikke klar. Det er vanligvis sagt at den er datert til den første del av Kyros’ regjeringstid over Babylon, en del tid etter 539 f.Kr. British Museum plasserer sylinderens opprinnelse til mellom 539 og 530 f.Kr.
Teksten
Den bevarte teksten på Kyrossylinderen består av 45 linjer med tekst skrevet i akkadisk kileskrift. De første 35 linjene er på fragment «A» og de gjenværende på fragment «B». Et antall linjer ved begynnelsen og mot slutten av teksten er for ødelagt til at kun noen få ord er forståelige.
Teksten er skrevet i en meget formalistisk stil som kan bli inndelt i seks adskilte deler: Begynnelsen på teksten er delvis ødelagt; den leselige delen refser den avsatte babylonske kong Nabonidus, lister opp hans påståtte forbrytelser, anklager ham for skjending av gudenes templer og for å tynget befolkningen med tvangsarbeid. Ifølge proklamasjonen resulterte krenkelsene i at Babylon ble forlatt av Marduk og søkte seg en mer rettferdig konge. Marduk tilkalte derfor Kyros til Babylon og bli byens nye hersker.
Midtveis i teksten endrer forfatteren til første person slik at Kyros taler direkte til leseren. En liste over hans titler er gitt (i mesopotamisk heller enn persisk stil): «Jeg er Kyros, verdens konge, storkonge, mektig konge, konge av Babylon, konge av Sumer og Akkad, konge av [jordens] fire hjørner, sønn av Kambyses, storkonge, konge av Anshan, etterkommer av Teispes, storkonge, konge av Anshan, kongedømmets evige sæd, hvis styre Bel [Marduk] og Nebo elsker, og hvis kongedømme, til sin glede, de har omtanke for.» Han beskrev de fromme handlingene han foretok etter sin erobring: han gjenopprettet freden i Babylon og andre byer som Marduk holdt hellige, befridde innbyggerne fra sitt «åk», og han «utbedret deres forfalne hus [og således] gjorde slutt på deres [fremste] klager.» Han reparerte deres ødelagte templer i byene han erobret, gjenopprettet deres kulter, og ga tilbake deres hellige bilder foruten deres tidligere innbyggere som Nabonidus hadde tatt med til Babylon. Mot slutten av inskripsjonen framhevet Kyros sin restaurering av Babylons bymurer ved å si: «Jeg så innenfor den en inskripsjon til Asurbanipal, en konge som kom før meg.» Resten av teksten mangler, men formodentlig beskrev den Kyros’ restaurering av den nevnte porten.
En delvis transkripsjon ved F.H. Weissbach i 1911 ble fortrengt av en langt mer fullstendig transkripsjon etter dechiffreringen av fragmentet «B»; den er tilgjengelig på tysk og på engelsk. Flere utgaver av den fullstendige teksten av Kyrossylinderen er tilgjengelig online.
Merk at en falsk oversettelse av teksten som blant annet omhandler forbud mot slaveri og rett til selvbestemmelse, minstelønn og asyl, er lagt ut på Internett og andre steder. Foruten tekster som ikke finnes på sylinderen, refereres til zoroastrismens guddom Ahura Mazda framfor den mesopotamiske guden Marduk.
Tolkning
Teksten er en kongelig bygningsinskripsjon, en sjanger som ikke har noen tilsvarighet i gammelpersisk litteratur. Den illustrerer hvordan Kyros benyttet seg av lokale tradisjoner og symboler for å legitimere hans erobring og kontrollere Babylon. Mange elementer i teksten støttet seg på langvarig mesopotamisk tematikk for å legitimere styre i Babylon: den foregående konge ble refset og uttalt at han hadde krenket og blitt forlatt av gudene for sin ondskap; den nye kongen fikk makten gjennom gudenes guddommelige vilje; den nye kongen korrigerte forgjengerens feil; framhevet folkets velvære; gudenes helligdommer ble restaurert eller gjenoppbygd, det er gjort ofringer til gudene eller økte ofringer og man søker gudenes velsignelser; og reparasjoner er gjort i hele byen, på samme vis som tidligere rettmessige konger.
Hvalfjarðarsveit
Hvalfjarðarsveit er en kommune på Island. Den har 616 innbyggere i 2006.
New York Central Railroad
Den eldste delen av NYC var den første permanente jernbanen i delstaten New York og en av de første jernbanene i USA.
Troy and Greenbush Railroad fikk sin tillatelse i 1845 og startet samme år med en linje mellom Troy og East Albany på østre side av Hudsonfloden.
Arve Ulseth
Arve Ulseth (født 28. september 1909, død 2. mars 1979) var en norsk langrennsløper fra Åmot med NM-seier.
Ulseth ble nummer fire på NM-tremila 1946 i Drammen. Senere i mesterskapet ble han norsk mester på 18 km med sluttiden 1.04.30, han slo dermed sølvvinneren Hallvard Eggset med 58 sekunder. Senere i sesongen tok han i Alvdal bronsemedaljen på femmila i NM på ski, slått med over fem og et halvt minutt av vinneren, Thorleif Vangen. Ulseth revansjerte seg i Holmenkollen, der han vant Femmila i Holmenkollen og Vangen ble bare nummer to. Ulseth, som normalt representerte «Østerdalslaget» (Østerdølenes lag i Oslo), la opp etter 1947-sesongen.
Petter Tiller Larsen
Petter Tiller Bjørndahl Larsen (født 14. april 1986) er en norsk fotballspiller som spiller for Kongsvinger. Tiller Larsen kom til Kongsvinger i 2012. Han har tidligere spilt for Byåsen og Alta.