cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gunnlaug Ormstunge
Diktningens vesen
Gunnlaug Ormstunge er uten tvil en historisk skikkelse, men Gunnlaug Ormstunges saga er en av de mest litterære av samtlige sagaer. Den historiske kjernen er der, men er diktet fritt av en målbevisst forfatter til en tett, dramatisk og tragisk trekantdrama. Hvor mye som kan trekkes fra for å finne den historiske kjernen er vanskelig å fastslå. Eksempler på at sagaen har forvandlet den historiske skikkelsen til en litterær figur er å se på enkeltheter i sagateksten.
Egils saga ruver som en gigant i den norrøne sagalitteraturen og i en slik grad at man kan se en «Egil-effekt» på de øvrige sagaer som handler om en skald i hovedrollen. Det sterke og visuelle bildet av Egil Skallagrimson har farget ettertidens bilde av mindre betydningsfulle skalder. Akkurat som tradisjonelle bildet av greske Homer som blind, var den karakteristiske beskrivelse av en skald preget av Egils dystre indre og ytre vesen: stygge neser, tunge øyenbryn og et generelt mørkt utseende.
Tormod Kolbrunarskald er svart, svartr á hárslit, og Kormak er også svart, svartr á hár ok sveipr í hárinu, og selv om Gunnlaug er blondhåret er hans øyne svarte. Om han hadde et godt utseende, sier sagaen, kunne nesen være bedre. Akkurat som Egil får sin kontrast i en lys og vennlig bror, er Gunnlaug tildelt en tilsvarende kontrasterende bror i den vennesæle Hermund.
At Gunnlaugs saga er skrevet i skyggen av Egils saga vises i en del parallelle trekk som at Gunnlaug utfordrer sin fars autoritet, hans strid med en gjeter, hans møte med en berserk i England, – alle disse episodene synes å fungere mer for å utpensle Gunnlaugs karakter enn som historiske vitnesbyrd. At gården Borg er sentrum for både Egils saga og Gunnlaugs saga, er en opplagt referanse for to turbulente sagahelter i hver sin saga, selv om ideen om den mørke og farlige poeten er mer bevisst og bestemt utviklet i Egils saga. Den dramatiske fallhøyden i Egils saga er også større enn den mykere kjærlighetsfortellingen Gunnlaugs saga og dens sentimentale sjarme.
Gunnlaug som dikter
Gunnlaug Ormstunges saga er den primære kilden til Gunnlaugs diktning. Vi vet at han lagde ulik kvad om og for den engelske kongen Adalråd/Ethelred, i 1002; tilsvarende for jarlen Sigurd Lodvesson (Sigurðr Hlöðvisson) på Orknøyene, en flokkr i 1002; Sigurd jarl i Skara på Vest-Gøtaland, en flokkr i 1002; Olav Svenske (Olof Skötkonung), en dråpa i 1003; og en dråpa om Sigtrygg Silkeskjegg i Dublin i 1002. Nesten ikke noe av dette er bevart, unntatt et stev (halvvers) av dråpa om Adalråd, samt to linjer eller et halvvers av begynnelsen og vissnok avslutningsverset av dråpa om Sigtrygg. I Skáldatal antydes det om et dikt om Eirik jarl (fra 1007) som heller ikke eksisterer lengre.
Av lausaviser finnes det 13 i sagaen, foruten ett av Kormak Ogmundsson som feilaktig er blitt tillagt Gunnlaug. Av disse handler en del om strid og kamper. Av særlig interesse er et lite kvad på fire linjer hvor han håner en av Eirik jarls hirdmenn:
De øvrige er mer eller mindre erotiske og uttrykker hans savn og følelser for Helga den fagre. Kanskje det vakreste av disse er
Alle disse versene er sannsynligvis ekte, noe aktualiteten og den tekstsammenheng de står i rettferdiggjør. Det er noen uregelmessigheter, som de mindre heldige og uekte rim, men dårlige overleveringer og avskrifter har nok bidratt til reduseringen.
Ravns bedømning, som synes riktig, er at Gunnlaugs diktning var preget av store ord, stiv i formen og derfor ikke vakkert i seg selv. De store ordene kan ses i dråpa om den engelske kongen, at folket fryktet kongen som om han var Gud. Gunnlaug kan ha erstattet sin manglende originalitet med store ord. Det «ufagre» kan også peke på visse feil i formen som rimenes sammensetning, og versene er heller ikke flytende eller lette. Stablingen av mange konsonanter forekommer flere ganger og gir helheten en noe stiv form. Omskrivningene er derimot godt valgt og heller ikke benyttet for ofte.
LaFee
Christina Klein (født 9. desember 1990 i Stolberg, Tyskland), bedre kjent som LaFee, er en tysk pop/rock-sanger. Hun har solgt over 450,000 album. Hun er mest kjent i hjemlandet Tyskland og i Østerrike, men er også populær i andre land i Europa.
Håvard Stubø
Hans eget band Nordnorsk Kvintett, også kjent som North, inkluderer Trond Sverre Hansen (trommer), Atle Nymo (sax), Andreas Amundsen (bass), og Jørn Øien (piano).
Til tider har han ledet trioen «Jupiter», bestående av Magnus Forsberg (trommer) og Steinar Nickelsen (orgel), og fremfører i hovedsak Stubøs egne komposisjoner. En ofte medvirkende har vært vokalisten Kirsti Huke.
LaFee
Biografi
Hun er den yngste datteren av Bernhard og Keriakoulla (Koula) Klein. Moren hennes, Keriakoulla, er fra Hellas. Hun og hennes eldste bror, Andreas, vokste opp i Stolberg, der foreldrene drev en gresk restaurant. LaFee ble oppdaget i en alder av 13 år av produsenten Bob Arnz, da hun fremførte en parodi på sangen «Mandy», «Handy» (tysk for mobiltelefon), i en barnekonkurranse på TV. LaFee ble intervjuet av det tyske bladet Bravo og fortalte at hun tar pause i karrieren. Hun forteller at hun kanskje kommer tilbake, men herved er karrieren over.
Arkitekturåret 1310
Arkitekturåret 1310 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1310.
Oroszlany kullkraftverk
Oroszlany kullkraftverk er et kullkraftverk i Ungarn. Det har en installert produksjonskapasitet på 260 MW, fordelt på 4 like store5 turbiner. Dette er et av landets større termiske kraftverk målt etter effekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1960 og stod ferdig i 1963. Brenselkilden er lignitt.
Club First Class
Club First Class er en organisasjon for eiere av First Class-båter. Den internasjonale First Class-klubben har sine møter stort sett i anledning de store internasjonale mesterskapene. Hovedoppgaven er å overvåke entype-klassereglene, utpeke arena for EM/WC og å koordinere samarbeidet og informasjonsutvekslingen mellom de nasjonale klasseklubbene. Den internasjonale klasseklubben har bl.a. utstyrt alle de nasjonale klasseklubbene med en kjølmal som sikringsinstrument for overholdelse av entyperegelen.
Sosialt arrangeres det årlig et stort selskap som avslutning sesongen. Under Norgesmesterskapet, samt under Pokalseilasene på Hankø, legges det også stor vekt på flere sosiale arrangement i form av grillparty/rekeparty etc.
Klassenklubben har meget sterkt fokus på å rekruttere nye lag inn i miljøet. Hvis man dedikerer en del tid på vannet med teamet skal det ikke mye tid til før det meste går som smurt og man virkelig kan kjempe i feltet. I de senere årene har nyere design kommet inn på markedet, og mange var skeptiske til om klassen skulle fortsette som en av fjordens mest aktive. Noen lag har gått over i nye klasser, men dette har åpnet opp for flere som gjerne vil inn i et etablert miljø. Det er ikke tvil om at FC-8 miljøet er godt befestet med over 15 års aktivitet i fjorden. Dette er også bekreftet av KNS sin vilje til å satse på FC-8 som båten de bruker i sitt seilkurs for viderekomne.
Sunnhordland folkehøgskule
Sunnhordland folkehøgskule er en frilynt folkehøgskole som ligger på Halsnøy i Kvinnherad i Vestland fylke. Skolen har en estetisk profil og eies av Sunnhordland Høgskulelag. Skolen tar årlig i mot mellom 80 og 90 elever, fordelt på 6 linjer. Sunnhordland er tilknyttet Informasjonskontoret for folkehøgskolen.
Linjefag
Sunnhordland folkehøgskule har seks linjer der kunst og scenefag står sentralt. De seks linjene som tilbys på Sunnhordland folkehøgskule er:
Kunst +
Opplegget på linja for Kunst + består av tradisjonelle så vel som nye kunstmedia.Street art står sentralt.
Musikk
Elevene på Musikk jobber med hovedinstrument, samspill, band, musikkteori og komposisjon.
Musikkproduksjon
Elevene på Musikkproduksjon lærer å lage musikk for data, livelyd og å lage lydopptak i studio.
Skuespiller for scene & skjerm
På Scene & skjerm jobber elevene med skuespillerteknikk, improvisasjon, karakter- og tekstarbeid, teateroppsetninger og produksjon av film.
Spilldesign
På Spilldesign lærer elevene å lage videospill. Det jobbes med emner som leveldesign, characterdesign og konseptutvikling.
Game Art & Design
På Game art & design lærer elevene digital kunst, game art og 2D animasjon i tett samarbeid med Kunst + og Spilldesign.
I tillegg til linjene tilbyr skolen også valgfag og fordypningskurs.
Cliffside kullkraftverk
Cliffside kullkraftverk er et kullkraftverk utenfor Mooresboro i Cleveland County, delstaten Nord-Carolina i det østlige USA. Lokasjonen er på grensen mellom Cleveland County og Rutherford County. Det har en installert produksjonskapasitet på 781 MW fordelt på 5 enheter. Brenselstypen er kull. Anlegget stod ferdig i opprinnelig utgave i 1940.
Sunnhordland folkehøgskule
Fellesfag
Sunnhordland folkehøgskule har to større sceniske produksjoner i året. På disse deltar alle elevene som musikere, kunstnere, scenografer, dansere, skuespillere, spilldesignere etc.
Cliffside kullkraftverk
I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 4.199.413 tonn CO2.
Sunnhordland folkehøgskule
Studieturer
De ulike linjene reiser på egne studieturer til London, Berlin og/eller Stockholm. Fellestur til Japan.
Internat
Sunnhordland folkehøgskule ligger like ved sjøen og elevene bor på internat på skoleområdet. Det er i alt 9 internat. Elevene bor i enkelt- eller dobbeltrom og deler kjøkken, stue og bad.
Fasiliteter
Skolen har et hovedbygg med kontorer, matsal, black box, klasserom for Teater, Spilldesign og gymsal. Videre har skolen en gammel løe som er totalrenovert. I denne er det amfi, klasse- og øvingsrom for musikk, samt et lydstudio. Klasserom for Game Art & Design og Musikkproduksjon er i første etasje på to av internatene. I dette ligger også kunststudio, treningsrom og mediarom.
Uteområde med bl.a. eget atelier for street art, fotballbane og skateboard. Kanoer ved sjøen.
I nærmiljøet
Elever bidrar med teater og danseoppsetninger i regi av de lokale skolene på Halsnøy, spiller på konserter til lag og organisasjoner. Skolen inviterer til åpne forestillinger på skolen.
Mikladals kommuna
Mikladals kommuna var en kommune på Færøyene. Den omfattet bygdene Mikladalur og Trøllanes på den nordlige delen av Kalsoy. Kommunen ble utskilt fra Kunoyar, Mikladals og Húsa kommuna i 1908. 1. januar 2005 ble kommunen innlemmet i Klaksvíkar kommuna. Mikladals kommuna hadde ved innlemmelsen 68 innbyggere.
Fylkesvei 2410
Fylkesvei 2410 går mellom Redalen og Bråstad i Gjøvik.
Mähren-Schlesien
Mähren-Schlesien (tsjekkisk: Moravskoslezský kraj) er en administrativ region i Tsjekkia, lokalisert i den nordøstlige delen av det historiske Mähren og i mestedelen av Tsjekkisk Schlesien. Regionen grenser til Olomouc (i vest) og Zlín (i syd). Det grenser også til to andre land – Polen i nord og Slovakia i øst.
Distrikter
Regionen er videre delt opp i 6 distrikter (okres):
Borsod kullkraftverk
Borsod kullkraftverk er et kullkraftverk i Ungarn. Det har en installert produksjonskapasitet på 173 MW, fordelt på 9 turbiner. Dette er et av landets større kraftverk målt etter effekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1955 og stod ferdig i 1968. Brenselkilden er lignitt (brunkull) og biomasse (trevirke).
Smalnebbdykkpetrell
Se tekst
Rolf Pedersen
Rolf Pedersen (født 3. august 1953 i Stavanger, død 24. januar 2022 i Stavanger) var en norsk redaktør og nærradiopioneer. Han blir betraktet av mange som «nærradioens far», som fikk NRKs monopol opphevet.
Borsod kullkraftverk
Det planlegges å installere 2 x 250 MW i kraftverket i løpet av 2011. Operatør er AES.
Smalnebbdykkpetrell
Smalnebbdykkpetrell (Pelecanoides urinatrix) er en dykkpetreller i stormfuglfamilien. Bestanden av smalnebbdykkpetrell er anslått til 14 000 000.
Rolf Pedersen
Pedersen var redaktør av bladene «» og «» som ble utgitt i perioden 1975-1978.
Smalnebbdykkpetrell
Utbredelse
Arten er utbredt på øyer utenfor Antarktika, Argentina, Australia, Chile, Falklandsøyene, De franske sørterritorier, Heard- og McDonaldøyene, New Zealand, Sankt Helena, Sør-Afrika, Sør-Georgia, Sør-Sandwichøyene og Uruguay
Underarter
Med den store utbredlsen er det en del regionale variasjoner i arten, og den deles vanligvis opp i flere underarter. Disse er:
Rolf Pedersen
Pedersen etablerte Norsk nærradioforening i 1980 som hadde som formål å oppheve NRK monopolet. Han utgav medlemsavisen Radio- og TV Expressen med artikler om hvorfor NRKs monopol måtte oppheves. Han etablerte også flere piratsendinger for å vise politikerne hvor enkelt kringkasting kunne drives. Han etablerte Siddis radio i Stavanger i 1982 og deretter Nordens første satellittradio, Radio Scandinavia i 1989. Han fortsatte med satellittradio, Radio Atlantic i 1994 og etablerte Radio Atlantic Ryfylkeradioen i 1995. Deretter startet han Radio Atlantic Dalane (Radio Nordsjø) i Egersund i 2001.
Pedersen etablerte Siddis radio på nytt i 2009 og drev også plateselskapet Siddis records i perioden 1985 til 1989. Han utgav blant annet Leif og kompisane sin første LP og en rekke andre utgivelser med lokale artister. Har lært opp flere kjente mediepersonligheter opp gjennom årene.
Atrahasis
Atrahasis er et epos skrevet på akkadisk, og er et av de eldste kjente fortellingene i verdenslitteraturen. Det er nedskrevet ca 1700 f.Kr., og er et sentralt verk i den bevarte babylonske litteraturen, skrevet med kileskrift. Atrahasiseposet har navn etter hovedpersonen Atrahasis, og skildrer menneskenes skapelse og hvordan Atrahasis og hans familie er de eneste av menneskeslekten som overlever en stor oversvømmelse.
Atrahasiseposet har flere fellestrekk med mytesamlingen Enuma Elish når det gjelder skildringen av menneskenes tilblivelse. Skildringen av den store oversvømmelsen har likhetstrekk med flere av de sumeriske og babylonske mytene, og med fortellingen om Noah i Første Moseboks kapittel 6-9. Fortellingene om Utnapishtim og Ziusudra ligner på Atrahasis, og det samme gjør Gilgamesj, som antagelig er yngre enn Atrahasis – selv om Gilgamesj er det eldste nedskrevne verket vi kjenner.
Navnet Atrahasis kan oversettes som «Den overmåte vise».
Historien
Før menneskene fantes styrte gudene Anu og An i himmelen, og Enlil og Enki på jorden. Laverstående guder arbeidet for dem med å grave diker og kanaler. Etter å ha arbeidet i 3600 år gikk de til streik, og de høyerestående gudene skapte 14 mennesker, 7 menn og 7 kvinner. Etter at menneskene hadde levd i 1200 år var de blitt så mange at de forstyrret Enlils søvn, og han ville utrydde dem. Enki motsetter seg planene, og avslører dem til Atrahasis. Atrahasis bygger en båt, og fyller den med alle slags dyr. Etter 7 dager og 7 netter holder regnet opp, og Atrahasis ofrer til gudene. Gudene lager deretter lover for menneskene.
Fort Lauderdale
Fort Lauderdale er en by i den amerikanske delstaten Florida, med et areal på 93,3 km² og en befolkning på 185 804 (2006). Byen er fylkessete i Broward County i den sydøstre delen av delstaten Florida, ca. 50 kilometer nord for Miami. Byen er med sine sandstrender og cruiseskiphavner et populært turistmål, og har mange kanaler, vassdrag og kunstige sjøer, noe som har gitt byen tilnavnet «Amerikas Venezia». Byen hadde 13,4 millioner besøkende i 2013, hvorav ca. 3,1 millioner internasjonale besøkende.
Gjennomsnittlig temperatur gjennom året er 24,2 °C og byen har ca. 3,000 soltimer i gjennomsnitt per år.
Utenfor byen ligger Fort Lauderdale–Hollywood internasjonale lufthavn, med ruter til en lang rekke destinasjoner i Amerika, Europa og fra november 2013 også direktefly til Oslo lufthavn.
Nimrod
Han er også kjent i mesopotamisk mytologi, i Tanákh og i Koranen og omtales kort også hos historikeren Titus Flavius Josefus.
Bibelsk omtale
Den bibelske omtalen av Nimrod er ikke så lang. Han nevnes i slektsregistrene som sønn av Kusj, som var sønn av Kam. Nimrod var altså en sønnesønns sønn av Noah. Det står at han var den første som ble et «veldig menneske på jorden». I 1. Mosebok sies det at han ble hersker i et rike i Midtøsten og at han blant annet grunnla byene Ninive og Kalah. Det sies at han var kjent som en «mektig jeger for Herrens åsyn».
I Bibelen er Nimrods kjerneområder «Babel, Erek, Akkad og Kalne i landet Sinear» og herfra gjennomførte han sine erobringstokter - «fra dette landet dro han til Assur og bygde Ninive, Rehobot-Ir og Kalah og Resen mellom Ninive og Kalah, det er den store byen».
Profeten Mika likestiller Nimrods land med Assurs land: «De skal gjete Assurs land med sverd, ja, Nimrods land med dragne våpen.»
Det hebraiske navn Nimrod kunne oversettes med den gjenstridige eller den seg opprørende, og det ville passe med den traderte karakterisering av en hersker som har tilrevet seg en myndighet uavhengig av Guds styrelse.
Jødisk tradisjon
Etter jødisk overlevering var Nimrod grunnleggeren av det assyriske og babylonske rike. Etter ham skulle byen Nimrud ved floden Tigris ha sitt navn. Nimrod anses som den som begynte med byggingen av Babels Tårn. I rabbinsk tradisjon var Nimrods hustru Semiramis.
Babels tårn
Skjønt det ikke direkte står i Bibelen, er han fra gammelt av blitt forbundet med byggingen av Babels tårn i landet Shinar, noe som resulterte i at Gud forvirret menneskenes språk slik at menneskene skilte lag og dro til alle verdenshjørner.
Nimrod i islam
Islamsk overlevering beskriver Namrūd ibn Kan'ān som en tyrannisk hersker som lot seg ære som gud. For å styrte Allah bygde han et tårn. Allah lot en flue fly inn i hans nese og inn i hans hode. Slik ble Namrūd plaget i 40 dager, til han døde.
I Koranen nevnes han ikke ved navn. Men det tenkes gjerne at sure al-Anbiya (21,68-69) handler om ham - at det er han som lar Ibrahim (den bibelske Abraham) kaste i ilden. Men ved et under blir Ibrahim reddet.
Alpint under Vinter-OL 1998
Under Vinter-OL 1998 i Nagano ble det arrangert ti øvelser i alpin skiidrett.
Alexander Refsum Jensenius
Alexander Refsum Jensenius (født 10. november 1978 i Asker) er en norsk forsker og musiker.
Jensenius har en sammensatt utdannelse av musikk, informatikk, fysikk og matematikk. Han tok hovedfag (cand.philol.) i musikkteknologi ved Universitetet i Oslo i 2002, og tok ph.d.-graden ved samme institusjon i 2008. I tillegg til dette har han en mastergrad i anvendt informasjonsteknologi fra Chalmers tekniska högskola i Göteborg. Han har hatt gjesteforskeropphold ved University of California, Berkeley og McGill University i Montréal.
I forbindelse med diputasen for doktorgraden ble Alexander Jensenius kjent i media som «dr. Luftgitar». Dette var basert på hans forskning på musikkrelaterte bevegelser. I denne forskningen har han blant annet utviklet ny teknologi for å analysere bevegelser ved hjelp av datakameraer. Denne teknologien benyttes nå både i hans egen musikkforskning og i psykologisk forskning på ADHD.
Alexander Jensenius var leder for Forbundet Unge Forskere fra 1999 til 2001, og var i en periode også prosjektleder for European Space Camp på Andøya Rakettskytefelt. Han var også kandidat for universitetsstyret ved UiO i 2007.
Jensenius er nå professor i musikkteknologi ved Institutt for musikkvitenskap, Universitetet i Oslo. Han er bosatt i Oslo.
Eschweiler (Rheinland)
Eschweiler er en by i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen på grensen til Belgia og Nederland. Byen dekker 76,56 km² og har 56 000 innbyggere (2006). Metallindustri, forhenværende bergverksdrift, kraftverk, kaserne, sykehus, rett, mange borgen, kunstig innsjø Blausteinsee, lang karnevaltradisjon. Jernbane: Eschweiler Hauptbahnhof, Eschweiler-Aue, Eschweiler-West, Eschweiler-Talbahnhof, Eschweiler-Nothberg og Eschweiler-Weisweiler. Motorvei A 4: Eschweiler-West og Eschweiler-Ost.
Tibor Nyilas
Tibor Andrew Nyilas (født 3. juni 1914 i Budapest, død 19. mai 1986) var en amerikansk fekter som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Nyilas vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn og Italia. De andre på laget var Norman Armitage, George Worth, Dean Cetrulo, Miguel de Capriles og James Flynn.
Han vant gull i den individuelle sabelkonkurrasen under de Panamerikanske leker 1951 i Buenos Aires i Argentina.
Halldis Moren Vesaas
Halldis Moren Vesaas (født 18. november 1907 i Trysil, død 8. september 1995 i Oslo) var en norsk lyriker, oversetter og kulturarbeider, som på mange områder gjorde en omfattende innsats for nynorsk språk og kultur.
De fleste av hennes diktsamlinger, seks av i alt åtte, utkom i årene fra 1929 til 1947. Det sentrale tema er opplevelser og følelser hos kvinner gjennom de ulike livsfasene: ungdom, forelskelse, parforhold i lykke og i motgang, morsrolle og til sist den modne kvinnens perspektiv på livet og gleden ved ny kjærlighet.
Halldis Moren Vesaas vant ry som gjendikter gjennom sitt arbeid med klassisk dramatikk, hun var en ettertraktet oppleser, og hun hadde flere sentrale verv i kulturlivet: blant annet i Riksteatret, forfatterforeningen og Norsk kulturråd. Det meste av sitt voksne liv bodde hun på Midtbø i Vinje, fra 1933 til ca. 1970, sammen med ektemannen og kollegaen Tarjei Vesaas.
Livsløp
Hun ble født på gården Moren (Mora) en mils vei nord for Trysil sentrum, som datter av forfatteren Sven Moren, og vokste opp i et rikt kulturelt miljø, hvorfra mange av hennes jevnaldrede etter hvert kom til å utfolde seg i kulturlivet. Hun var eldst og eneste jente i en søskenflokk på fem. Jon (født 1909) overtok heimgården; Torleiv (født 1911) utdannet seg til maler; Gudmund (født 1913) døde i juni 1927; mens tvillingbroren Sigmund ble forlagskonsulent og rektor ved Elverum folkehøyskole. Hun debuterte ni år gammel med en kort historie i Norsk barneblad.
Hun utdannet seg ved Elverum lærerskole 1925–1928, og hadde deretter forskjellige jobber i Hamar og Oslo i to år, blant annet ved Heim for landsungdom i Nordahl Bruns gate, Oslo; hvor hun sammen med Kai Fjell, Åsmund Sveen og broren Torleiv utgjorde et kulturmiljø. I 1930 flyttet hun til Sveits; der arbeidet hun i tre år som sekretær for kjemiker og handelsråd Arnold Bakke.
Hun møtte forfatteren Tarjei Vesaas i 1931, gjennom en invitasjon fra Vesaas' venn Mikkjel Fønhus. Begge kjente da til hverandres forfatterskap. De fant umiddelbart tonen, og innledet et langdistanseforhold. I mellomtiden avslo hun frieri fra Jakob Sande. Paret giftet seg i april 1934 og bosatte seg i Vinje i Telemark på Midtbø, en gård Vesaas hadde kjøpt av onkelen Øystein Vesaas i 1930. I 1935 kom sønnen Olav til verden. Fire år seinere ble datteren Guri født. Vesaas arbeidet som lærer i Vinje 1941–43.
Hovedtyngden av Vesaas' lyriske forfatterskap skriver seg fra de atten årene etter debuten: Seks diktsamlinger fra 1929 til 1947, i tillegg til to barnebøker og en roman. Det senere skjønnlitterære forfatterskapet omfatter bare to egne diktsamlinger, i 1955 og 1995 og ei novellesamling. Likevel «klarte ho å halde på posisjonen som lesaranes diktar i 40 år utan å gje ut ny diktsamling». I selvbiografien peker hun selv på hvordan hennes egen «lyriske åre» rant tom nettopp i de samme årene da ektemannen begynte å skrive lyrikk.
I årene fra 1946 og framover var hun aktiv på mange felt i kulturlivet. Hun gjendiktet og oversatte for teateret, da særlig Det norske teatret; skrev artikler om ulike emner og var ekstern forlagskonsulent – først for Noregs Boklag og senere for Samlaget. Noen årstall som kan brukes som indikatorer for når hennes ulike oppgaver i den allsidig kulturarbeider-rollen utviklet seg, er 1938, da den første barnebokoversettelsen er registrert, 1949 med vervet i Riksteatret, 1951 med biografien om faren, og 1961 da hun fikk Bastianprisen for gjendiktinga av Jean Racines Phèdre. Hun satt i styret for Riksteatret 1949–1969 – de siste tolv årene som nestformann; medlem og nestleder i Den norske forfatterforenings litterære råd 1952–72; medlem av Norsk språknemnd 1952–67; medlem av Norsk Teaterråd 1964 og medlem av styret for Norsk kulturråd 1965–72. Fra 1950 til 1972 samarbeidet hun med Thorbjørn Egner om Thorbjørn Egners lesebøker, både med innholdet, og med å legge til rette for de nynorske utgavene av bøkene. Hun skrev flere selvstendige bidrag til bøkene, og fikk også ektemannen Tarjei til å skrive for lesebøkene.
På hjemmebane i Vinje engasjerte hun seg i kultur- og samfunnsoppgaver i bygda, blant annet som skolestyreformann fra 1946 og i noen år.
På 1940- og 1950-tallet var hun også med i redaksjonsrådet til tidsskriftet Kvinnen og Tiden.
Både i forfatterskapet og i andre sammenhenger var hun en bevisst, men samtidig sjelden konfliktsøkende, forkjemper for kvinners rettigheter. Retten til egen inntekt, eget arbeidsbord og selvstendig identitet er en rød tråd i selvbiografiene, på samme måte som en tydelig kvinnelig livsfølelse er et gjennomgangstema i lyrikken.
Hun ble enke i mars 1970, og flyttet etter hvert til Oslo, hvor hun bodde i Jacob Aalls gate på Majorstua. På åttitallet var hun kjæreste med skuespilleren Gisle Straume (1917–1988). Hun ble utnevnt til Kommandør av St. Olavs Orden i 1984. Hun var også ridder av Den nasjonale fortjenstorden, Frankrikes nest høyeste orden.
Hun ble syk i 1992 og døde rolig på tidlighøsten 1995. Hun ble hedret med begravelse på statens bekostning.
Dikt
De fleste av diktene til Halldis Moren Vesaas er tradisjonelle i form og handler om kvinneliv, kjærlighet, meningen med livet, etter hvert også døden. De fleste og meste kjente av diktene er i beste forstand leilighetsdiktning, sprunget ut av livsfaser, personlige erfaringer og observasjoner om mennesker og samfunn, etter hvert stadig mer preget av en varm humanisme og sosial ansvarsfølelse.
Hun skriver selv i forordet til Ord over grind, utvalgte dikt (1965) at
Da hun debuterte i 1929 med diktsamlingen Harpe og dolk, var hun blant de første nordiske kvinner som modig og fordomsfritt skrev seg til sin egen plass i litteraturen, med et uredd selvbilde, og en våknet dristighet – også om erotiske følelser. Et hovedtema i debutsamlingen er «ei intens manifestering av eg-et», en etablering av en selvstendig identitet, midt inne i de relasjonene forfatteren var en del av: kvinnelighet, samtid, jordbrukskultur, ungdom og følelsen av bråmodenhet. Bråmodenheten kommer blant annet til uttrykk i det tvetydige «Fødd i går», hvor farsopprøret er et tema. Kvinneligheten uttrykkes blant annet i diktet «Ny kvinne», om den første menstruasjonen, og i «Alene», hvor dikt-jeg'et venter på sin kjære i et billedspråk som knapt kan misforstås: «Eg har lagt fela fram til deg / for eg veit du vil ha ho straks du kjem». Vesaas har også sagt at hun oppfattet seg som en representant og stemme for sin generasjon kvinner: «Den tid var det enno så få kvinner her i landet som hadde skrive dikt at når ein gjorde det, måtte ein nesten kjenne seg som eit svarberg, som fange inn stumme ord og gav dei lyd». Diktene var for det meste i bunden form, men det finnes også frie dikt i debutsamlingen. Titteldiktet «Harpe og dolk» tydeliggjør det dobbelte innhold i den nye kvinnerollen, hun er både den harmoniske sangeren og den selvstendige, uavhengige som kan være resolutt og handlekraftig. I ettertid har hun tatt avstand fra det proklamatoriske ved tittelen: «''det synes eg er ein fæl tittel. Eg får unnskylde meg med at eg var temmeleg ung den gangen''».
Også i den neste samlingen Morgonen (1930) var gleden og livet, innvielsen til livet og den gode forpliktelsen overfor livet et hovedmotiv, slik det blant annet uttrykkes i åpningsdiktet «Til livet»: ikkje før døden det vil sloknar min brennande eldhug til deg og gleda: å høyre deg til.''»
De to neste samlingene, Strender (1933) og Lykkelege hender (1936) kan leses i lys av livsfasene i hennes eget liv: avklart kjærlighet, å bygge sitt eget hjem, ha tilhørighet der, og å bli mor. Her er kjente og ofte siterte dikt som «Nei, eg får aldri nok», «Litteraturen og ungen» og «Lykkelege hender». Og enda flere dikt tematiserer ulike sider ved kjærlighet, samliv, hjem og barn. I «Tre og mold» er treet et uttrykk for kjærligheten: «I natt i draumen eg var eit tre [...] Du var molda og treet eg.» – på samme måte som trærne i «Tre i skogen» vokser sammen og blander løv og røtter; mens treet i diktet «Tuntre» representerer langvarig tilhørighet til hjemmet i vid forstand, også ektefelle. Diktet «Kveld» fra 1933 er et tidlig eksempel på en type dikt som blir mer vanlige i samlingene fra 1947 og 1955: en nært opplevd kjærlighetstrette: «''Venn, sjå ein fager dag har vi fått øydelagt. Vi drap han oss imellom i vår blinde strid''».
I samlingen Lykkelege hender er midtbolken dikt fra hjemmemiljøet i Trysil, hvor bindingen til heim og ætt er tydeligst uttrykk i diktet «Gammal gard»: «''Det stilnar i tunet. Bak attletne dører / dovnar alt liv mot kvile og natt / Allting er rett her. Dei trøytte blir borte, / og vegar dei trør her skal snart gro att. / Menneske døyr, men den gode og strenge / garden skal ættene halde ved lag''». Denne bindingen til jorda og garden kan også gjenkjennes i ektemannens to romaner fra samme tid: Det store spelet og Kvinnor ropar heim, begge om Per Bufast – og i hennes egen barnebok Du får gjera det, du fra 1935.
Mødrediktene fra Lykkelege hender ble et nytt eksempel på at hennes dikting ble et svarberg for kvinners erfaringer og livsfølelse, hvor hun la nye tema til lyrikken. Dikt som «Det nye andedraget», «Litteraturen og ungen», «Den største», «Tider» og «Sonen og treet» er alle vitnesbyrd om morsfølelse og liv med barn, som fremdeles har stor sitatrelevans.
Samlingen Tung tids tale (1945) er for det meste dagboksdikt fra hverdagslivet under krigen. «Eg vil ikkje gråte meir for alt det spilte blod / Ein gang tok han slutt, også denne vonde dagen / Eg vil sjå til barna mine, som har gått til ro / siden vil eg grave litt i hagen / [...] / ingen, ingen hjelper det om alle verdsens kvinner går / ikring med raude auge, ikkje ein» («Ein kveld av krigen»). Best kjent av diktene er «Tung tids tale» (Det heiter ikkje: Eg – no lenger...) og «Nå plantar kvinna i verda eit tre».
Den siste diktsamlingen på 40 år, I ein annan skog (1955) viser et bredere spenn av sinnsstemninger, med mørkere stemninger, anslag av uro og tvil. Samlingen inneholder riktignok livsfasedikt som «Ung son» og «Å vere i livet, vers til mor», og kjærlighetsdikt som «At du» og «Dine ord», men selv kjærlighetsdiktene inneholder tvil og erkjent avstand: «Kjære, alt ditt som du viser meg no / – så utenkt som mangt av det er – / kan det vel hende eg ikkje forstod / om du ikkje var meg så kjær» (fra «Lyset»).
Hennes mørke samling I ein annan skog avsluttes karakteristisk nok med en vilje til å ta vare på det som gir livet verdi. Sluttdiktet «Skuggane» foregår i en uspesifisert, fiktivt landskap: der samles noen som nevnes som dei stille skuggar (døde, krigsrammede eller deprimerte) på den aude strand, hvor de med trassige livsgnist og karrig håp samler seg om minnene om det som ennå finnes, og gir livet verdi: «Angen av lauvskog, smaken av brød [...] og alt det dei levande eig».
Barnebøker
Hun skrev fire barne- og ungdomsbøker i perioden 1935–1949: Du får gjera det, du (1935); Den grøne hatten (1938); Hildegunn i (1942) og Tidleg på våren (1949). Alle fire bøkene foregår i et østnorsk bygdemiljø, med realistiske skildringer av barns livsvilkår i samtiden. Bøkene kan likevel ikke entydig båssettes til kategorien bygdeoppvekstbøker. Til det var de tidlig mer individorientert enn vanlig innenfor sjangeren. Gjennomgående tematikk i de fire bøkene er modning av selvfølelsen, utvikling av ansvarsfølelsen og forholdet til egen gård, bygdemiljøet og livsvalg.
Hovedpersonen Sigrid i Du får gjera det, du overtar farens drøm når faren dør. Hun skal dyrke opp jord og starte gartneri på hjemgården Åset. Boken er en dvelende skildring av det gode livet på gården og års- og livsrytmen der. Det kan ha interesse å se boka i lys av forfatterens biografi, med ekteskap, barn i vente og valget om å bosette seg på Midtbø.
I Den grøne hatten er det et bredere innslag av sosiale spørsmål; selv om handlingen etter hvert beveger seg fra det sosiale til det moralske planet. Arne kommer fra en liten gård i Avdalen, og må arbeide som dreng på gården Storjordet i Kyrkjebygda samtidig som han går det siste skoleåret. Han gjennomgår et læreår; som mobbeoffer på skolen, som vitne til den alkoholsvake storbondens vanskjøtsel, og ved en 5-årings brutalt tilfeldige død. Alt dette modner ham fram til en trassig kampvilje og etisk forpliktelse for å ta vare på heim og jord:
I romanen Hildegunn problematiserer Vesaas bildet hjemmet og bygda som idealtilstander. I noen henseende er det en tradisjonell skildring av bygdeungdommens møte med storby og hybelliv; i andre henseende skiller den seg ut med sin problematisering av kjærligheten og den tidlige erotikken ; og med de avidylliserende skildringene av bygdesamfunnet.
Også i Tidleg på våren legger forfatteren vekt på et nyansert bilde av reelle menneskelige forhold og problemstillinger. Hovedpersonen står i valget mellom byliv / utdanning og hjembygda, føler seg sviktet av faren og andre voksne, og kommer inn i en prosess hvor hun må ta ansvar for å utvikle modne, nyanserte relasjoner til menneskene rundt seg. Vesaas fikk departementets førstepris for boka. Samtidige kritikere la vekt på bokas etiske realisme.
I en artikkel om bøkene pekes det på at temaet i Den grøne hatten er knyttet til utvikling av personligheten, og det blir stilt opp etiske regler for hvordan et menneske bør være. Det samme gjelder Tidleg på våren, men her retter det seg mer mot forholdene mellom menneskene: Behovet menneskene har for å tilgi og bli tilgitt.
Ved siden av disse fire bøkene utga hun i 1970 Gudefjellet, en gjenfortelling av gresk mytologi for barn og unge. Boka framstår som ei bruksbok, muligens bestilt fra forlaget, eller avledet fra arbeidet med lesebøkene. Hennes eneste billedbok Det gode gåva, segna om Demeter (1987) står for seg selv i verket hennes. Dertil har hun også oversatt mer enn 30 billedbøker, de fleste for Samlaget, der dattera Guri Vesaas var barnebokforlegger.
Vesaas skrev også barnehørespillene Barnetime (etter 1945), Med sjøkattar på storfiske (1947), Eit underleg funn (1948) og På den store vegen (1950). Ifølge Tilman Hartenstein er de helt ukjent og borte fra arkivene.
Gjendikter
Det er registrert nærmere 50 gjendiktninger av henne for teatret. Den første, Klokkene i Corneville av Clairville & Gabet, ble oppført i 1940. Blant de siste var Molières Tartuffe og Brechts Tolvskillingsoperaen. Den siste registerte, Edmond Rostads komedie om Cyrano de Bergerac ferdigstilte hun i desember 1993, 86 år gammel. Hun oversatte fra fransk, engelsk og tysk. Gjendiktningene kom regelmessig gjennom hele karrieren hennes, men hun fikk flere oppdrag og særlig oppmerksomhet rundt sine gjendiktninger på 1970- og 1980-tallet, da hun var nynorskens og Det Norske Teatrets grande dame.
Allerede i 1960 fikk hun Bastianprisen for Racines Fedra, en gjendiktning som tok henne tre år. En kritiker skrev:
Selv skriver hun blant annet i innledningen til Brechts Tolvskillingsoperaen om gjendikterens dilemmaer:
Sakprosa
Hennes sakprosa omfatter over 120 artikler, reisebrev, bokanmeldelser, intervju, introduksjoner osv. Hun debuterte som nevnt 9 år gammel i Norsk barneblad, og skrev noen flere artikler i bladet og dets julehefte Joletre. Hennes første artikkel for et voksent publikum var «Paaskedag i Marseille» i avisen Den 17de Mai i 1930. Hun skrev sporadisk for flere tidsskrift, og forholdsvis regelmessig for blant annet Syn og Segn og Urd. Hun var litteraturkritiker for Dagbladet 1967–69, og redaktør for Samtiden 1980–81.
Det største delen av artiklene faller i de tre kategoriene Om nordisk litteratur, Om kvinner og Om nynorsk.
Vesaas' sakprosa er på samme måte som lyrikken sprunget ut fra personlige erfaringer. Blant hennes beste artikler står artikler om forfattere som står henne nær, enten personlig eller som litterære forbilder, eller begge deler: Edith Södergran, Karin Boye, Solveig von Schoultz, Stig Dagerman, Inge Krokann, Tor Jonsson, Einar Skjæraasen og Åsmund Sveen. Det er påtagelig at Vesaas behandler selvmordets gåte i omtalen av både Boye, Jonsson og Dagerman. I disse tekstene viser hun en balanse mellom empati med det utbrente livet og sin egen forpliktelse til livsansvar og livslyst.
I en særklasse står selvsagt de aller nærmeste forfatterne hun skriver om: faren Sven og ektemannen Tarjei. Den private, men ikke ukritiske minneboka Sven Moren og heimen hans (1951) ble skrevet etter ønske fra Aschehoug forlag, som i disse årene ga ut en serie små forfatterportretter. De tre artikkelportrettene av ektemannen er alle skrevet på bestilling: Først til 50-årsjubileumsheftet av Syn og Segn, i 1947, deretter til Det Norske Studentersamfunds hyllingsbok i 1964 og sist en kort artikkel til Årbok for Telemark 1967. I en særklasse i norsk biografilitteratur står de to minnebøkene I Midtbøs bakkar (1974) og Båten om dagen (1976) , hvor hun både er personlig og direkte. Hun forteller at et mål med biografiene var å ta livet av mytene om «den overjordiske idyll fullstendig hevet over ektepars vanlige strev og sorge, et opphøyet liv trygt i elfenbenstårnet oppe i fjellbygda».
Som antologiredaktør og oversetter skrev hun korte introduksjoner til flere forfattere.
Ettermæle
Både Samlaget, familien, hjemkommunene, Teatret og flere har tatt vare på hennes litterære arv: Sønnen Olav Vesaas redigerte den omfattende prosasamlingen Livet verdt i 1998, og antologien Liv og dikt i lag i 2003. I denne siste har han samlet dikt og selvbiografiske tekster fra både Halldis og ektemannen Tarjei til en helhetlig presentasjon av liv og diktning. Sønnens nye biografi om Halldis, Å vera i livet, utkom i september 2007.
I forbindelse med jubileumsåret 2007 avdukes en ny helfigur statue av henne i Vesaasparken i Vinje, og byster i Oslo og i Trysil. Skulpturene er utført av Merete Sejersted Bødtker.
James Flynn
James Hummitzsch Flynn (født 8. august 1907, død 15. august 2000 i Verona) var en amerikansk fekter som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Halldis Moren Vesaas
Ettermæle
Posten Norge utga et frimerke til hennes ære i september 2007.
James Flynn
Flynn vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn og Italia. De andre på laget var Norman Armitage, George Worth, Tibor Nyilas, Dean Cetrulo og Miguel de Capriles.
Halldis Moren Vesaas
Ettermæle
Vennen Sigmund Skard skrev dette i Festskriftet:
Disclosure-prosjektet
Disclosure-prosjektet er en ideell organisasjon som er viet til avdekking, deklassifisering og avholdelse av høringer relatert til skyggeregjeringer, UFOer, utenomjordisk liv og avanserte teknologier. Mange (over 400) offentlig ansatte fra statsadministrasjonen, militæret og vitenskapelige offentlig ansatte sto fram den 9. mai 2001 på en pressekonferanse i den nasjonale presseklubben i Washington D.C. ledet av legen Steven M. Greer.
Disclosure-prosjektet er en grasrotkampanje anført av dr. Steven M. Greer. Dens erklærte overordnede mål er å anmode og legitimt øve påtrykk overfor kongressen og alle amerikanske embedspersoner slik at det skal bli en fullstendig avdekking overfor det amerikanske folk av «alle fakta om UFOer (og) utenomjordisk intelligens ...»
Virksomhet
Fordi den amerikanske kongressen ennå ikke har åpnet for en høring, har Alfred Webre, den internasjonale leder for Institute for Cooperation in Space og Stephen Bassett, stifter av Paradigmeklokken, foreslått å skape en borgerhøring for vitnemål fra vitner som skal høres i offentlighet utenfor Kongressen.
Liste over vitner
Ufullstendig liste over vitner som sto fram
Informasjon fra mange ytterligere vitner finnes i Oversiktsdokument i seksjonen med eksterne lenker.
Eksterne lenker
(alle er på engelsk)
The Disclosure Project
Bison
Bison er en gruppe oksedyr med to nålevende arter, amerikansk bison og visent, samt 4 utdødde arter.
Bison er det største nålevende landpattedyret i både Amerika og Europa. De er planteetere og drøvtyggere som lever i flokker.
Maldivian Air Taxi
Maldivian Air Taxi var et flyselskap fra Maldivene. Det eksisterte fra 1993 til 2013. Hovedkontoret lå i Malé og hovedbasen var Ibrahim Nasir internasjonale lufthavn. Selskapet fløy innenriks mellom øyene i Maldivene.
Historie
Selskapet blei grunnlagt i 1993 av danske forretningsfolk for å frakte passasjerer fra flyplassen ved hovedstaden til over 80 turistdestinasjoner rundt om i landet. Den første flyginga fant sted 4. november 1993. Selskapet brukte fly av typen Twin Otter utstyrt med flottører.
I 2013 blei flyselskapet solgt til det amerikanske kapitalfondet Blackstone. Maldivian Air Taxi blei deretter slått sammen med Trans Maldivian Airways, som også blei navnet på det sammenslåtte selskapet.
Dietmar Hamann
Dietmar «Didi» Hamann (født 27. august 1973 i Waldassen) er en tidligere tysk fotballspiller og trener. Han var en defensiv midtbanespiller som fikk 59 A-landskamper for, og vant nasjonale og internasjonale titler med både Bayern München og Liverpool. Han er også kjent for å ha scoret det siste målet i en tellende kamp på Wembley Stadion i 2000.
Timo Weß
Timo Weß (født 2. juli 1982 i Moers) er en tysk profesjonell landhockeyspiller som representerte Tyskland under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina. Her tok han gull for det tyske landslaget i landhockey etter å ha slått Spania i finalen med 1-0.
Tyskland tok dermed sitt fjerde OL-gull i landhockey (det forrige i Sommer-OL 2004), og sin syvende landhockeymedalje gjennom tidene.
Variable ventiltider
Variable ventiltider eller VVT er et generelt uttrykk for en teknologi innen bilmotorer. VVT gjør det mulig å justere åpningstidene (løft eller varighet, eller begge) for ventilene på innsug- eller eksossiden i en bilmotor mens motoren er i drift.
Stempelmotorer er utstyrt med ventiler for innsug og eksos. disse drives (direkte eller indirekte) av en kamaksel. Kamakselen åpner ventilene (løfter) i en viss tid (varighet) i hver innsug- og eksossyklus. Tidspunktet dette skjer på i syklusen er også svært viktig. Kamakselen drives av veivakselen gjennom en gummireim, et kjede eller via tannhjul.
Profilen (posisjon og form på kamakselens knaster) optimiseres for et visst turtall, og dette begrenser vanligvis dreiemomentet på lave turtall eller hestekreftene ved høyere turtall. VVT gjør det mulig å endre kamakselprofilen under drift, noe som dermed øker effektivitet og effekt.
På høye turtall har en motor behov for store mengder luft, men innsugsventilene kan lukke før all luften har fått muligheten til å slippe inn i sylinderen, og dermed begrenses effekten. Samtidig vil det oppstå problemer hvis kamakselen holder ventilene åpne for lenge, særlig på lavere turtall. Dette vil gjøre at uforbrent bensin forlater forbrenningskammeret fordi begge ventiler (både innsug og eksos) er åpne samtidig. Dette fører også til lavere effekt samt økte utslipp.
Press for å senke utslipp og øke drivstofføkonomien tvinger bilprodusenter til å benytte VVT som løsning. De enkleste VVT-systemene (som Mazdas S-VT) fremskynder eller forsinker åpningen av innsug- eller eksosventiler. Andre (som Hondas VTEC) skifter mellom to sett av kamakselknaster på ulike motorturtall. Andre igjen (som BMWs Valvetronic) kan endre løft og varighet kontinuerlig, også kalt Continous variable valve timing (Kontinuerlig variable ventiltider, CVVT).
Historie
Fiat var den første bilprodusenten som patenterte et funksjonelt system for variable ventiltider som inkluderte variable løft. Systemet ble utviklet av Giovanni Torazza sent på 1960-tallet, og benyttet hydraulisk trykk for å variere ventilenes løft. Dette trykket varierte etter motorens turtall og trykk i innsugsmanifolden.
I september 1975 patenterte General Motors et system som var tenkt å variere ventilløft. De ønsket å styre innsugsventilene for å senke motorens utslipp, og dette ble gjort ved å minimere løftet ved lave turtall. Det ble problemer med motorens gange ved svært lave ventilløft, og prosjektet ble skrinlagt.
Alfa Romeo var den første produsenten som benyttet et system for variable ventiltider på en produksjonsbil. Alfa Romeo Spider fra årsmodell 1980 hadde et mekanisk VVT-system på biler solgt i USA. Dette systemet ble også brukt i Alfa Romeo Alfetta fra 1983 samt andre modeller.
I 1986 utviklet Nissan sin egen form for VVT i sin VG30DE(TT)-motor, i konseptbilen Mid-4. Nissan fokuserte på dreiemoment ved lave og middels turtall, fordi motoren ville befinne seg i dette turtallsområdet det aller meste av tiden. NVCS-systemet kan sørge for både en stabil tomgang og høyt dreiemoment ved lave og middels turtall. VG30DE-motoren ble først benyttet i 300ZX (Z31) 300ZR i 1987, og var dermed den første produksjonsbilen utstyrt med elektronisk styrt VVT-teknologi.
Deretter kom Honda på banen i 1989 med sitt VTEC-system. Honda hadde startet produksjonen av et system som lot motoren operere med to vidt forskjellige kamakselprofiler, og eliminerte dermed et stort kompromiss i motorutvikling. Den éne profilen var laget for å styre ventilene ved lave turtall, og leverte en stabil tomgang, lavt bensinforbruk og lave utslipp. Den andre kamprofilen var utviklet for høye turtall, og gav høye ventilløft og lang åpningstid for ventilene. Denne ble satt i drift på høyere turtall for å gi økt effekt. Hondas første VTEC-motor var Honda B16A, som ble levert i Integra, CRX og Civic.
I 1991 patenterte forskere ved Clemson University i USA Clemson-kamakselen, som var utviklet for å levere kontinuerlige variable ventiltider for både innsug- og eksosventiler på én enkelt kamaksel. Denne muligheten gjør den egnet for både støtstangsmotorer og motorer med overliggende kamaksler.