cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georges Moustaki
Liv
På skolen ble han også kjent med den franske chanson. Etter å ha avsluttet skolen i 1951, reiste han til Paris allerede samme år, i en alder av bare 17 år, og ble her svært inspirert av den unge Georges Brassens. Til ære for ham, endret han fornavnet til Georges og forfransket etternavnet til Moustaki. Brassens, som har en av hans ungdoms store idoler, ga ham også adgang til musikkmiljøet i Frankrike, herunder til Edith Piaf.
Utover på 1960-årene skrev han flere hundre sanger. I 1968 ga han sin første store solokonsert, som stand-in for Barbara da hun ble syk før en konsert, og dette ble en stor suksess og innledningen til hans solokarriere som visesanger.
Alberto Fujimori
Perus president (1990 – 1992)
I sin første presidentperiode gjennomførte Fujimori en økonomisk politikk som peruanere ga kallenavnet «Fujisjokk»; og det hadde lite felles med den populistiske plattformen han var valgt på under slagordet «arbeid, teknologi, ærlighet». I nært samråd med IMF startet Fujimori store økonomiske reformer, i større omfang enn hans motkandidat Vargas Llosa hadde foreslått. Reformene gjorde at Perus økonomi igjen ble funksjonsdyktig i internasjonal sammenheng; i perioden til den forrige presidenten Garcia hadde landet trukket seg tilbake fra økonomisk samarbeid.
Georges Moustaki
Liv
Han giftet seg allerede da han var 20 år, og har en stor familie i Frankrike, Israel, Brasil og Venezuela.
Georges Moustaki døde 23. mai 2013 i Nice.
Alberto Fujimori
Perus president (1990 – 1992)
Oppmuntret av IMF startet Fujimori en omfattende privatiseringsprosess, og solgte hundrevis av statseide selskaper. «Fujisjokket» gjenreiste makroøkonomisk stabilitet og la grunnlag for et kortvarig økonomisk oppsving på midten av 1990-årene. Peru gjennomførte store lovendringer for å oppmuntre utenlandske investeringer i olje, gass og gruveindustri. Det ble også gitt lettelser i miljøbestemmelser for nye prosjekter, og det ble gitt tillatelse til å drive utvinning i områder som tidligere var vernet som nasjonalparker; i Andesfjellene og i Amazonas.
1992 «Fuji-kupp»
I Fujimoris første periode ble begge kamre i kongressen kontrollert av partiene APRA og FREDEMO, dette bremset Fujimoris mulighet til å få gjennom de lovene han foreslo. Som et svar på dette gjennomførte han den 5. april 1992 et kupp mot sin egen regjering, kalt «autogolpe» på spansk, eller «Fuji-kupp».
Fujimori oppløste kongressen og utskrev nyvalg til en ny kongress, «Congreso Constituyente Democrático» (den demokratiske konstitusjonskongressen). Han fikk majoritet i denne nye kongressen som deretter la frem utkast til en ny grunnlov og vedtok den. Han supplerte også dommerstanden og begrenset borgerlige rettigheter med nye beredskapslover og portforbud, og vedtok spesielle lover mot terrorisme.
I begynnelsen var det lite innenlandsk motstand mot kuppet, stort sett ble det godtatt. En meningsmåling som ble foretatt rett etter kuppet anslo at det hadde oppslutning fra 73 % av befolkningen. Den økonomiske og politiske situasjonen var så dårlig at for de fleste peruanere kunne situasjonen bare gå mot det bedre; Fujimoris djerve økonomiske reformer ble sett på som en suksess.
Internasjonale reaksjoner til kuppet var imidlertid negative. Internasjonale finansinstitusjoner utsatte planlagte lån, og USA frøs all hjelp til Peru (unntatt humanitær hjelp), det samme gjorde Tyskland og Spania. Venezuela brøt de diplomatiske forbindelsene og Argentina tilbakekalte sin ambassadør. Chile støttet et argentinsk forslag om å ekskludere Peru fra Organisasjonen av amerikanske stater. Kuppet så ut til å true den økonomiske gjenreisningspolitikken og vanskeliggjorde arbeidet med å rydde opp i gjelden til IMF.
Forbindelsene med USA var anstrengt allerede før kuppet; Fujimori var mot å inngå en avtale som ville øke amerikanske og peruanske militære tiltak for å begrense produksjonen av kokain. Selv om Fujimori til slutt undertegnet avtalen i 1991, var forholdet fortsatt dårlig. Peruanere så narkotika primært som et amerikansk problem, og den minste av de mange bekymringer de selv hadde (økonomisk krise, geriljaopprør og koleraepidemier).
To uker etter kuppet endret imidlertid Bush-administrasjonen sin politikk og anerkjente Fujimori som Perus legitime leder. USA og OAS var enige om at Fujimoris kupp hadde vært ekstremt, men man ønsket ikke en videre negativ utvikling i landet, slik man hadde sett under hans forgjenger. Kuppet kom også rett etter at USA og media hadde fokusert stadig mer på de negative følger av geriljabevegelsen «Sendero Luminoso». USAs viseutenriksminister for Latin-Amerika, Bernard Aronson sa følgende i den amerikanske kongressen:
Fujimori hevdet selv at kuppet var nødvendig for å bryte den fastlåste situasjonen som Peru var i etter Garcías presidentperiode, kritikere mente at han ikke hadde kunnet gjennomføre sin drastiske liberalisering av økonomien med den oppløste kongressen.
Perus president 1992–1995
Valg ble holdt, og denne gangen fikk Fujimoris parti flertall i den «Demokratiske konstitusjonelle kongressen», som i resten av hans mandatperiode erstattet parlamentet. Flere av opposisjonspartiene stilte også opp ved valget, mens andre opposisjonspartier boikottet det. Ved å bruke denne muligheten (FREDEMO var oppløst og APRAs leder, Alan García, var i eksil i Colombia) fortsatte Fujimori å legitimere sin stilling. En folkeavstemning ble utlyst og et flertall av peruanere var enig i hans politikk: Kuppet og konstitusjonen av 1993 ble godtatt med en overvekt på rundt 5 prosent.
Utpå høsten, 13. november 1993, skjedde et mislykket militærkupp. Fujimori ble varslet av den da relativt ukjente kaptein Vladimiro Montesinos og søkte midlertidig skjul i den japanske ambassaden.
I 1994 separerte Fujimori seg fra sin hustru, Susana Higuchi (som også har japanske aner) i en støyende offentlig skilsmisse. Hun mistet sin tittel som landets førstedame i august 1994, og Fujimori utnevnte deres eldste datter som førstedame.
Higuchi erklærte offentlig at Fujimori var en tyrann, og påsto at hans administrasjon var korrupt. Hun hevdet at store donasjoner gitt av japanske stiftelser hadde blitt godkjent av hennes tidligere ektemann og hun anklaget også flere av familien hans som korrupte. Etter skilsmissen ble hun en skarp kritiker av Fujimoris administrasjon. Hun forsøkte å stille som presidentkandidat, men fikk ikke lov da det ifølge peruansk lov var forbudt for presidentens familie å stille.
Andre presidentperiode 1995 – 2000
Fujimori ble gjenvalgt som president i april 1995, han vant knusende over sin motkandidat Javier Pérez de Cuéllar, tidligere generalsekretær i FN; og hans parti beholdt kontrollen over kongressen. En av de første handlingene til den nyvalgte nasjonalforsamlingen var å utstede amnesti for alle medlemmer av Perus politi og militære styrker anklaget eller dømt for menneskerettighetsbrudd mellom 1980 og 1995.
I sin andre presidentperiode undertegnet Fujimori en fredsavtale med Ecuador over en grensetvist som hadde pågått i over hundre år. Avtalen åpnet for internasjonale midler for utvikling av grenseregionen. Fujimori avsluttet også uløste saker med Chile, Perus sørlige nabo; problemer som hadde vært uløst siden avtalen i Ancón i 1883.
Fujimoris gjenvalg var imidlertid et vendepunkt i hans karriere. Etter flere år med økonomisk stabilitet og mindre terrorisme begynte peruanerne nå å bekymre seg mer om menneskerettigheter, pressefrihet og kvaliteten på demokratiet. Det ble også mer fokus på det økende antall misligheter som involverte Fujimoris sjef for etterretningstjenesten, Vladimiro Montesinos, og som førte til Fujimoris avgang i 2000.
Kandidat for valget i 2000
Fujimori erklærte seg som presidentkandidat for en tredje periode til valget i 2000, på tross av at dette var tvilsomt i henhold til konstitusjonen. Han ble erklært vinner den 28. mai, i en storm av anklager om uregelmessigheter ved valget. Som en forsonende gest utnevnte han den tidligere opposisjonslederen Federico Salas som ny statsminister, og holdt de fleste av sine tidligere ministre utenfor regjeringen. Opposisjonspartiene i kongressen var imidlertid ikke fornøyd med dette og fortsatte sine protester.
Opposisjonslederen Alejandro Toledo kjempet for å få valget annullert, og korrupsjonsskandalen rundt sjefen for sikkerhetstjenesten SIN, Vladimiro Montesinos, ga bensin til bålet.
Den 14. september 2000 sendte TV-stasjonen «Canal N» en video hvor Montesino gir kongressmannen Alberto Kouri US $ 15 000 for å gå over til presidentens parti Perú 2000. Saken var ødeleggende for Fujimori; den 16. september bestemte han at det skulle holdes et nytt valg og erklærte at han ikke stilte som kandidat.
Den 10. november godkjente kongressen anmodningen fra Fujimori om nyvalg den 8. april 2001. Fujimori forlot Peru den 13. november for et statsbesøk i Brunei hvor han skulle delta i et møte i Asia-Pacific Economic Cooperation. Den 16. november tok Valentín Paniagua over som leder av kongressen etter et mistillitsforslag mot lederne som var lojale mot Fujimori. Den 17. november reiste Fujimori videre til Tokyo, hvor han erklærte at han gikk av som Perus president. Regjeringen gikk av den 19. november og den 21. november ble Paniagua interimspresident inntil valgene i april. Den peruanske kongressen hadde da også erklært Fujimori «moralsk uegnet» til å styre.
Antiterrorisme
Da Fujimori vant presidentvalget i 1990 var det mot en bakgrunn av stadig sterkere geriljabevegelser. Store deler av landet var kontrollert av den maoistiske «Sendero Luminoso» (lysende sti) og den marxist-leninistiske «Movimiento Revolucionario Tupac Amaru», MRTA. Ifølge noen anslag kontrollerte de to bevegelsene seksti prosent av landet; områder kjent som «zonas liberadas» (frigjorte soner) hvor innbyggerne ble styrt av og betalte skatt til opprørerne. I hovedstaden Lima organiserte «Sendero Luminoso» streiker som bevegelsen styrte, om nødvendig med vold og drap. Universitetene var også infiltrert av opprørsbevegelsene. Presidentene Fernando Belaúnde Terry og Alan García hadde først ignorert «Sendero Luminoso», for så å bruke hæren i en hensynsløs, men mislykket militær kampanje. Resultatet av fiaskoen var svekket tillit til regimet og flukt av eliten til utlandet.
Fujimoris to første presidentperioder snudde den negative utviklingen og mange peruanere ga Fujimori æren for å ha stoppet «Sendero Luminoso»s femten år lange terrorkampanje og for arrestasjonen av lederen Abimael Guzmán. Som et ledd i kampanjen mot opprørerne ga Fujimori hæren vide fullmakter til å arrestere mistenkte og dømme dem i militærdomstoler. Denne drastiske innsnevringen av borgerlige rettigheter ble begrunnet med at under tidligere administrasjoner hadde rettsvesenet blitt skremt til å la være å tiltale og dømme terrorister, på grunn av represalier mot sine familier. Beboere på landsbygda ble også bevæpnet og organisert i grupper kjent som «rondas campesinas» (bondepatruljer); dette viste seg også å ha god effekt mot opprøret.
Presidentens suksessrike kamp mot opprørerne ble dog kritisert for massive brudd på menneskerettighetene. Kritikerne hevdet at de fleste ofrene for hærens kampanje var fattige mennesker i fjellene, «campesinos», som kom i kryssild mellom hæren og opprørerne. Den endelige rapporten til Perus «sannhets- og forsoningskomite» viste at de fleste overgrep mellom 1980 – 1995 var begått av «Sendero Luminoso». De væpnede styrkene hadde imidlertid også ødelagt landsbyer og myrdet «campesinos» de mistenkte for å støtte opprørerne. Ifølge rapporten hadde flertallet av dødsfall fra hærens aksjoner skjedd under de to foregående presidentene. Fujimoris strategi for å kvele opprøret reduserte antallet døde; hærens fokus ble på å fjerne støtte for opprørerne, med utbygging av infrastruktur i fjellområdene.
Gisselaksjonen i den japanske ambassaden i 1997, var en av de siste større terroraksjonene. Den begynte 17. desember 1996 da 14 medlemmer av MRTA slo til mot boligen til den japanske ambassadøren i Lima under en mottakelse. Over 400 diplomater, regjeringsmedlemmer og andre ble tatt til fange; aksjonen var dels en protest mot dårlige fengselsforhold i Peru. Under aksjonen, som varte i fire måneder ble etter hvert de fleste gislene frigitt, kun 72 gisler var igjen da residensen ble stormet. Regjeringen avslo opprørernes krav om løslatelse av fengslede MRTA medlemmer og forberedte i hemmelighet en plan for å storme boligen, mens man vant tid ved forhandlinger med gisseltakerne.
Den 22. april 1997 stormet en gruppe på 140 kommandosoldater (med navnet «Chavín de Huantar») residensen for å befri gislene. To kommandosoldater, ett gissel og alle fjorten gisseltakerne omkom i angrepet. President Fujimori besøkte residensen for å snakke med de løslatte gislene. Bilder av Fujimori i de siste minuttene av aksjonen; omgitt av noen løslatte gisler og soldater, med lik av gisseltakere i bakgrunnen, ble vist på fjernsyn. Den suksessfulle avslutningen på den fire måneder lange aksjonen ble brukt for å bygge hans profil som tøff mot terrorister.
Den vellykkede aksjonen mot gisseltakerne ble imidlertid snart sterkt kritisert, da det viste seg at minst tre av gisseltakerne (og muligens hele åtte) hadde blitt summarisk skutt av kommandosoldatene etter de overga seg. I 2002 ble saken tatt opp av offentlige anklagere, men Perus høyesterett dømte saken til å ligge under militære domstoler; og soldatene ble der frikjent. Familiene til MRTA gisseltakerne fremmet en klage til den interamerikanske menneskerettighetskommisjonen IACHR, hvor de anklaget den peruanske staten for brudd på menneskerettighetene. IACHR aksepterte saken og har den under vurdering.
I eksil
Fujimori frasa seg presidentvervet (ved faks) og gikk i selvpålagt eksil i Japan, hvor han i desember 2000 fikk statsborgerlige rettigheter, ettersom hans fødsel hadde blitt registrert i Kumamoto da han ble født. Flere ledende japanske politikere har støttet Fujimori, delvis på grunn av hans innsats for å avslutte gisselaksjonen mot ambassaden i 1997.
Den nye presidenten, Alejandro Toledo, har arbeidet energisk med saken mot Fujimori, og anmodet Japan om å sende «den kriminelle Fujimori» tilbake til Peru. Toledo har også koordinert arbeidet mellom ulike peruanske myndigheter, som høyesterett og skattemyndighetene, for å få Fujimori tilbake. Blant de utspill hans administrasjon fremmet var:
Samtidig med dette ble det i Peru offentliggjort en rapport fra «Procuraduría Ad Hoc Anticorrupción» (spesialetterforskningsenheten for korrupsjon) som viste at Fujimori og hans tilhengere ulovlig hadde tilegnet seg verdier for om lag USD 2 milliarder. Midlene var utført illegalt og Walter Hoflich, lederen for enheten erklærte at $ 174 millioner allerede hadde blitt tilbakeført og at ytterlige midler hadde blitt funnet i banker i USA, Sveits og Cayman Islands. Organisasjonen Transparency International bruker imidlertid et lavere tall, oppgir Peru som verdens syvende mest korrupte land, og anslår at $600 kan ha blitt underslått.
Uten å la seg skremme av beskyldningene mot seg, etablerte Fujimori fra sitt eksil i Japan et nytt politisk parti, «Sí Cumple», for å delta i det peruanske presidentvalget i 2006. I februar 2004 erklærte imidlertid konstitusjonsdomstolen at Fujimori ikke kunne delta, blant annet fordi han av kongressen var fradømt retten til å bekle politiske stillinger for ti år.
«Sí Cumple», Fujimoris nye parti som ble etablert i begynnelsen av 2000, fikk mer enn 10 % av stemmene i flere meningsmålinger. Partiets generalsekretær er Carlos Orellana Quintanilla, Fujimoris tidligere presserådgiver. Flere andre partier er også sympatisk innstilt til Fujimori, såsom «Cambio 90», «Nueva Mayoría» og «Fuerza Perú». Fujimori har imidlertid erklært at det eneste offisielle «fujimoristiske» partiet er «Sí Cumple».
Arven etter Fujimori
Fujimori er fremdeles en omstridt person i Peru. Av mange peruanere får han anerkjennelse for å ha stabilisert landet etter årene med terror og hyperinflasjon under hans forgjenger Alan García. Peru ble gjenintegrert i det globale økonomiske systemet og tiltrakk seg utenlandske investeringer. Landets valutareserver ble bygget opp, fra nesten null da García gikk av, til rundt USD 10 milliarder da Fujimori frasa seg sin stilling. Veksten i bruttonasjonalproduktet mellom 1992 og 2001 var 44 %, eller 3,7 % per år.
Den høye økonomiske veksten etter at Fujimori kom til makten minsket i hans andre periode. Mye av veksten skyldtes sannsynligvis at landet kom på fote etter tilbakegangen under García. Selv om det er enighet om at «Fujisjokk» ga en kortsiktig makroøkonomisk stabilitet, så er langtidsvirkningene av Fujimoris neoliberale økonomiske politikk fremdeles sterkt omdiskutert.
Studier foretatt av INEI, Perus nasjonale statistiske byrå viser at antallet fattige peruanere økte dramatisk (fra 41,6 % til 55 %) under Alan García, mens det holdt seg stabilt under Fujimoris styre. FAO rapporterte at Peru reduserte underernæring med 29 % fra 1990-92 til 1997-99.
Noen analytikere mener at en del av veksten i bruttonasjonalprodukt under Fujimori er knyttet til veksten i utvinning av ikke fornybare ressurser fra internasjonale selskapers side. Disse selskapene ble tiltrukket av Fujimoris styre grunnet minimale krav om lisensavgifter, og av samme grunn ble lite av verdiene tilført Perus økonomi.
Kritikere av Fujimori hevdet at grunnlaget for å invitere store gruveselskaper og presse gjennom lovgiving som var positiv overfor dem, var det politiske klimaet etter «Fuji-kuppet». Perus minerallovgivning har således vært et forbilde for andre land som ønsker å bli mer utvinningsvennlige.
Fujimoris privatiseringsprogram var også omstridt. Salget av statlige virksomheter førte til forbedring i noen virksomheter, som telefoni, mobiltelefoni og internett. Som et eksempel måtte en kunde før privatiseringen vente i 10 år før han fikk installert en telefonlinje fra det statlige telemonopolet. Noen år etter privatiseringen var ventetiden redusert til noen få dager. Privatisering bidro også til utenlandske investeringer i eksportindustrien, som mineral- og gassutvinning, såvel som investeringer i turisme og landbrukseksport. En rapport utarbeidet av kongressmannen Javier Diez Canseco konkluderte med at av de USD 9 milliarder reist gjennom privatisering av hundrevis av statlige virksomheter hadde bare en brøkdel kommet vanlige peruanere til gode; resten kunne ikke redegjøres for.
Ved utgangen av sitt styre etterlot Fujimori valutareserver på USD 10 milliarder, et mindre statsbyråkrati og reduserte offentlige utgifter. Et stort antall nye skoler hadde også blitt bygget, flere veier og motorveier, og telekommunikasjonene hadde blitt oppgradert. Disse forbedringene ledet til mer turisme og eksport.
Hans kritikere sier at hans styre ble et diktatur etter «Fuji-kuppet», som ble gjennomsyret av et korrupsjonsnettverk organisert av hans medsammensvorne Montesinos. Montesinos har senere vært under etterforskning for en rekke anklager, fra underslag, til narkotikahandel og mord.
Selv om fordømmelsen av Montesinos deles av de fleste, har Fujimori fremdeles en del støtte; en opinionsmåling i Lima i februar 2005 ga ham 17 % oppslutning. Den sittende presidenten, Toledo, fikk på samme tid om lag 8 % støtte. En meningsmåling i mars 2005 antydet at 12 % ville ha stemt på ham ved presidentvalget i 2006. De som støtter Fujimori anser at han ikke hadde noe å gjøre med Montesinos handlinger, mens de som kritiserer ham er av motsatt oppfatning.
Arrestert i Chile
6. november 2005 ankom Fujimori til Santiago de Chile, via Mexico, fra Tokyo i Japan med privatfly. Interpols avdeling i Chile sa at Fujimori ikke kunne arresteres, i det en lokal rettsinstans angivelig måtte utstede en internasjonal arrestordre for at denne skulle være lovlig. Etter få timer ble han allikevel arrestert av chilensk politi og Interpol, etter at en chilensk domstol hadde gitt tillatelse til arrestasjon – dette etter en interpellasjon fra peruanske myndigheter. Etter en udramatisk arrestasjon, ble Fujimori overflyttet fra et Marriott-hotell til en nærliggende politistasjon.
Perus regjering lovet umiddelbart å sende en delegasjon ledet av innenriksminister Rómulo Pizarro, for å starte arbeidet med å få Fujimori utlevert til Peru. Fujimori ankom Santiago i en periode hvor det var spenninger mellom Chile og Peru, etter at Perus kongress hadde vedtatt en lov som gjorde krav på et omstridt sjøterritorium. I en uttalelse til media sa Fujimori at han ville bli i Chile inntil videre, samtidig som han lanserte sitt kandidatur til presidentvalget i april 2006.
Den 21. september 2007 besluttet Chiles høyesterett å utlevere Fujimori til Peru. I april 2009 ble han dømt til 25 års fengsel for flere tilfeller av drap og bortføringer under styresmaktenes kamp mot maoistiske opprørere da Fujimori var president i Peru i 1990-årene. Nærmere 70 000 mennesker mistet livet i konflikten. Fujimori sto selv fast på at han er uskyldig, og han hevdet at tiltalen mot ham var politisk motivert. Fujimoris forsvarsadvokater anket dommen, men anken ble endelig avslått i 2016. Han har også søkt to presidenter tre ganger om å bli benådet, men alle tre søknadene er blitt avslått.
I desember 2017 benådet president Pedro Pablo Kuczynski Fujimori av humanitære og medisinske årsaker.
Hufvudstadsbladet
Hufvudstadsbladet (forkortet HBL, på folkemunne «Husis») er en svenskspråklig finsk dagsavis som utgis i Helsingfors. Med et opplag på rundt 30 000 eksemplarer og 200 000 daglige lesere på nett og papir (2019) er den Finlands største svenskspråklige avis. Avisen betegner seg selv som et uavhengig, borgerlig-liberalt organ.
Hufvudstadsbladet ble grunnlagt av August Schauman og utkom første gang 5. desember 1864. Da Hufvudstadsbladet ble dagsavis i 1890, var den også den ledende hovedstadsavisen. Da finsk tok føringen som det ledende kulturspråket i Finland på 1900-tallet, fikk ikke Hufvudstadsbladet den samme betydningen. Imidlertid forble den Finlands eneste svenskspråklige riksavis og en viktig meningsdanner for finlandssvensker.
I 1920 ble Hufvudstadsbladets Förlag och Tryckeri AB dannet for å drive avisen. Selskapets eier og direktør var Amos Anderson. Han var dessuten sjefredaktør i årene fra 1928 til 1936. Foreningen Konstsamfundet, som ble dannet av Anderson i 1940, overtok eierskapet i 1945 og har vært eneeier av avisen siden. Fra 2008 utøves eierskapet gjennom mediehuset KSF Media. Mediehuset eier også lokalavisene Västra Nyland, Borgåbladet og Östra Nyland.
Papirutgaven gikk over fra fullformat til tabloidformat i 2004. I den europeiske avisdesignkonkurransen European Newspaper Award i 2006 oppnådde avisen tittelen «Europas best designede avis».
Rundt en tredjedel av avisens lesere antas å være finskspråklige fra tospråklige hjem.
Innbo
Innbo er gjenstander som naturlig hører til inne i et hus. Både veggfaste og løse gjenstander kommer inn under begrepet innbo, men noen fastmonterte ting kan også falle inn under boligen. Løse gjenstander som sykler, plenklippere, snøfresere og hagemøbler kalles ofte for løsøre.
Forsikring
Det må tegnes egen forsikring for innbo i et hus. Man har boligforsikring som dekker selve boligen. I tillegg kommer innboforsikringen. Grunnen til dette er at hver enkelt velger hvor mye man vil ha av innbo i boligen, dermed vil innboforsikringer kunne variere i like boliger. Svært mange fagorganisasjoner tilbyr innboforsikring til medlemmer.
Skatt
Innboet regnes skattemessig til formuen. Man vil ha et fribeløp som trekkes fra ved ligningen, men det overskytende vil legges til formuen. For tiden er fribeløpet 100.000 kroner.
Pneuma (stoisk)
Pneuma (gresk πνεῦμα) er et antikk gresk begrep (se Pneuma) som i stoisk filosofi er et konsept for «livets pust», en blanding av elementene luft (i bevegelse) og ild (som varme). Begrepet har sin opprinnelse hos greske medisinske forfattere som lokaliserte menneskelig vitalitet i pusten, men pneuma som begrep hos stoikere er den aktive, fruktbare prinsippet som organiserer både det individuelle og kosmos. I sin høyeste form utgjører pneuma den menneskelige sjel (psychê), noe som er et fragment av pneuma, noe som igjen er sjelen til Gud (det vil si Zevs). Som en kraft som strukturerer materie eksisterer det selv som livløse objekter.
Nivåer av pneuma
I det stoiske univers består alt av materie og pneuma. Det er tre grader eller former for pneuma, avhengig av deres forhold av ild og luft:
Pneuma og kosmologi
I stoisk kosmologi eksisterer alt avhengig av to hovedprinsipper som kan ble hverken skapt eller ødelagt: materie som er passivt og uvirksomt, og logos eller guddommelig grunn, som er aktiv og virksom. Chrysippos fra Soli, en stoisk filosof fra 200-tallet f.Kr., betraktet pneuma som logos’ bindemiddel i å strukturere materie, både i det animalske og i den fysiske verden. Pneuma i sin reneste form kan således være vanskelig å atskille fra logos eller «konstruktiv ild» (pur technikon) som driver syklisk utvikling og ødeleggelse av det stoiske kosmos. Når en syklus når sin ende i konflagrasjon (verdensbrann, ekpyrôsis), blir kosmos ren pneuma fra hvor den regenererer seg selv.
Stoikerne oppfattet kosmos som en helhet og som selvstendig hele og eksistens, en levende ting med en egen sjel, materiens sfærisk kontinuum (sammenhengende enhet) holdt sammen av den velordnete makten til Zevs gjennom pneumas årsaksammenheng som gjennomtrenger det. Denne guddommelige pneuma er sjelen i kosmos som forsyner pneuma i dens ulike grader for alt i verden.
Minnesota (elv)
Minnesota er en sideelv til Mississippi, og strekker seg omtrent 534 km i staten Minnesota. Little Minnesota er kilden til elven Minnesota. Den har sitt utspring i Big South Lake og renner sørøst til Mankato og tar deretter nordøst. Den renner ut i Mississippi sør for St. Paul og Minneapolis, nær Fort Snelling.
Dens navn kommer fra lakotaspråket der mini betyr vann, og sota er oversatt til røyk-hvit eller som en skyet himmel. Staten Minnesota er oppkalt etter elven.
De største sideelvene til Minnesota er (i den rekkefølge de renner ut i Minnesota):
Neil Kinnock
Neil Gordon Kinnock, Baron Kinnock of Bedwellty in the County of Gwent, (født 28. mars 1942 i Tredegar i South Wales) er en britisk politiker. Han var leder for det britiske arbeiderpartiet, Labour Party, i perioden 1983–1992, i perioden 1995–2004 var han medlem av Europakommisjonen. Mellom 1999 og 2009 var han president av University of Cardiff og mellom 2004 og 2009 ledet han også British Council.
Biografi
Etter studier i historie og pedagogikk ved universitetet i Cardiff ble Kinnock i 1970 innvalgt i det britiske underhuset for Labour. Han var formann for en rekke utvalg i parlamentet. I 1980 ble han medlem av Labours skyggekabinett. Han ble leder for opposisjonen i Underhuset og formann for Labour i 1983, mens Roy Hattersley ble nestleder. Etter å ha tapt to valg, sist i 1992 mot John Major, trakk han seg som opposisjonsleder.
Neil Kinnock er nestleder i Den sosialistiske internasjonale. Han er gift med europapolitikeren Glenys Kinnock og har to barn. Deres sønn Stephen Kinnock er gift med den tidligere danske statsministeren, Helle Thorning-Schmidt, som også var leder for det danske sosialdemokratiske partiet. I 2005 ble Neil Kinnock utnevnt til life peer som baron Kinnock.
Kinnock ble i 2014 utnevnt til 2. klasse (sølv) av den sørafrikanske Ordenen O. R. Tambos følgesvenner for sin innsats mot apartheid.
Tarantella
Tarantella er en gruppe folkedanser opprinnelig utført av to kvinnelige dansere, men også som pardans. Musikken har en sterk innebygd rytme, som vel i intensitet kan sammenlignes med den spanske dansen flamenco.
Dansen er tradisjonelt fra Napoli i Italia, men har trolig navnet fra Taranto. Italiensk folketro tilskriver den hektiske rytmen, at de som var blitt bitt av edderkoppen Lycosa tarantula hadde sterk trang til slike bevegelser for å dels døyve smerte, dels å få giften ut av kroppen. Epidemien omtales gjerne som tarantisme.
Dansen finnes forøvrig i et titalls lokalvarianter fra forskjellige distrikter.
Dansen hadde popularitet som opera/operetteinnslag omkring 1900-tallet. Flere komponister har skrevet musikkstykker som enten har navn eller rytme som passer.
Henrik Ibsen gjorde dansen kjent også i Norge ved å la Nora Helmer fra Et dukkehjem danse den.
Samnorsk
Samnorsk var en tenkt, fremtidig norsk skriftnorm der nynorsk og bokmål skulle være smeltet sammen til ett språk «på norsk folkemåls grunn». Den såkalte «tilnærmingspolitikken», som hadde som formål å skrittvis avskaffe forskjellene mellom bokmål og nynorsk, dominerte norsk språkpolitikk fra ca. 1917 til 1966. På grunn av massiv motstand, først og fremst fra riksmålssiden på Østlandet, men også fra betydelige deler av nynorsksiden, ble Vogt-komitéen opprettet i 1964. På grunnlag av innstillingen fra komiteen i 1966 ble planen om en fellesnorsk målform i praksis forlatt.
Ordet «samnorsk» ble først brukt av Arne Garborg i 1877, men det er tradisjonelt Moltke Moe som har blitt regnet som opphavsmann etter at han (re)introduserte ordet i en artikkel i 1909. «Samnorsk» blir også brukt nedsettende om det radikale bokmålet som ble innført ved rettskrivningsreformen av 1938, og da særlig den nynorsknære varianten som preget skolens lærebøker i 1940- og 50-årene, og utløste Foreldreaksjonen mot samnorsk. Språkreformen i 1938 gjorde de valgfrie formene fra 1917-reformen obligatoriske. Halvdan Koht innrømmet at da han mange år tidligere utformet programmet for Noregs Mållag hadde han sørget for ordlyden «det norske folkemål skulle bli Norges eneste riksmål». Han lyktes i en slik grad at Oslos skolestyre vedtok å foretrekke de radikale formene, også på bokmål. Dermed ble forlagene nødt til å trykke lærebøkene med den nye rettskrivningen, for skolebøkene måtte godkjennes av departementet om de skulle bli solgt. Til langt ut på 1950-tallet ble norske skoleelever utstyrt med lærebøker med slike nyord: Spesielt merkbar var tvungen a-endelse i mer enn tusen hunkjønnsord. I Bergen der hunkjønnsord ikke brukes overhodet, opplevde folk at skriftspråket deres var forbudt fra 1938 frem til språkreformen i 2005.
Samnorsken ble offisielt oppgitt i 2002, da Odelstinget vedtok å oppheve paragraf 1b i Lov om Norsk språkråd. Her het det at Språkrådet skal «følge utviklingen av norsk skriftspråk og talespråk og på dette grunnlag fremme samarbeid i dyrkingen og normeringen av våre to målformer og støtte opp om utviklingstendenser som på lengre sikt fører målformene nærmere sammen». Bokmålsreformen i 2005 bekrefter dette ved at en del lite brukte tilnærmingsformer ble strøket og skillet mellom hovedformer og sideformer opphevet slik at flere tradisjonelle former igjen kunne brukes i lærebøker og offentlig språk.
Bak lukkede dører (bok)
Bak lukkede dører er den norske tittelen på romanen Behind Closed Doors fra 2016 av den britiske forfatteren B.A. Paris, oversatt av Jan Chr. Næss.
Grace og Jack Angel fremtrer som et privilegert og lykkelig ektepar. Jack er en kjekk og fremgangsrik skillsmisseadvokat, mens Grace er en vakker, betrodd fruktimportør i starten av boken som ofrer egen karriere for å være den perfekte hustru i et stort hus utformet etter hennes ønsker.
Men dette er på overflaten. I virkeligheten holder Jack sin kone fengslet i huset og har stor glede av å skremme henne med at hun aldri får nyte sin frihet igjen. For å holde normal fasade er de noen ganger ute med venner eller med hennes psykisk utviklingshemmede søster som er på institusjon, og som etter planen skal flytte inn sammen med dem. De gangene hun gjør anskrik om sin situasjon når de er ute, forteller han at hun har psykiske problemer og har glemt å ta medisinen sin.
Boken er en studie i hvordan en psykopatisk mann kan klare å holde sin kone i en jerngrep uten at utenverdenen aner noe. Og om hvordan konen gjennom nøye planlegging lykkes å komme seg ut av grepet med assistanse fra sin tilsynelatende ressurssvake søster.
Brage
Brage er i den norrøne mytologien guden for diktning og skaldekunst. Rollen som diktergud deler han med Odin. Brage var meget klok og veltalende.
Brage er sønn av Odin og gift med Idunn. Han er også kjøkkenmesteren i Valhall. Han var klok og veltalende, men har en relativt anonym plass i mytologien. Dette kan tolkes dithen at Brage simpelthen er en av Odins mange skikkelser. Kanskje stammer han fra skalden Brage den gamle (ca. 790 – 850), som var skald ved Kong Hjørs hoff?
Snorre omtaler Brage i Æges gjestebud, når Loke dreper Fimafeng, Æges tjener under ølgildet der. Loke blir jagd bort, men kommer tilbake. Æsene ble tause da de fikk se at Loke torde å komme tilbake. Loke spurte hvorfor ingen sa noe, da svarte Brage :
Navnet Brage er beslektet med ordet bragd. Når man planlegger en stordåd, skal man fortelle det høyt og tydelig mens mange personer er samlet til fest og man har begynt å skåle. Dette kalles å ta en Brage-skål. Faktisk er det slik at rus vekker Brages skaperånd. Loke foraktet Brage.
Peter Zhang Zhiyong
Peter Zhang Zhiyong (født 1. mars 1931 i Kina) er katolsk biskop i Kina.
Han ble presteviet 1. mars 1980, ble koadjutor-biskop av Fengxiang i Shaanxi i Folkerepublikken Kina og bispeviet 6. januar 1996 av biskop Lucas Ly Jingfeng. Han ble eremitert i 2010.
Rettferdig Russland
Rettferdig Russland: Moderland/Pensjonister/Liv, (russisk Справедли́вая Росси́я: Ро́дина/Пенсионе́ры/Жизнь, Spravedlivaja Rossija: Rodinia/Pensionery/Zjizn) er et russisk politisk parti. Partiet ble stiftet den 28. oktober 2006 da de tre partiene Rodinia, Det russiske pensjonistpartiet (Rossijskaja partija pensionerov) og Det russiske livspartiet (Rossijskaja partija zjizni) slo seg sammen. Rodinia var det eneste av disse tre partiene som var representert i dumaen fra før. Det nye partiet ble opprinnelig ansett som en sterk støttespiller for Vladimir Putin, og det har kommet anklager om at partiet ble grunnlagt med presidentadministrasjonens støtte med hensikt å sikre seg et kontrollerbart venstreparti for å svekke kommunistpartiet KPRF. Siden 2010 har partiet derimot snudd og utviklet seg til å bli en sterkt kritiker av Putin, og var blant annet det eneste partiet i Statsdumaen som stemte mot den omstridte NGO-loven i 2012, som gjorde at politiske organisasjoner som mottar støtte fra utlandet må registrere seg som utenlandske agenter. Formelt ble sammenslåingen gjennomført ved at Rodinia endret navn, og medlemmene av de to andre partiene ble oppfordret om å melde seg inn i det nye partiet. Lederen for det nye partiet ble Sergej Mironov, som tidligere var lederen for Livspartiet.
Den første testen for det nye partiet ble regionalvalg i 14 av Russlands føderasjonssubjekter den 11. mars 2007.
Sutsilvan
Sutsilvan er en dialekt av det romanske språket retoromansk som brukes i dalføret Sutselva i kantonen Graubünden i Sveits. Det uttales med trykk på endelsen -van og lang a. Siden bokstaven u blir uttalt som o i det norske ordet «ost», blir da riktig uttale av ordet sutsilvan på denne dialekten: «sotsilván». Området skal dermed uttales med betoning slik: Sotsélva. ( Når norske adjektivregler tas i bruk, kan sutsilvan kalles sutselvisk, ev. sutsilvansk ). Gjennom dalføret Sutselva renner elva Hinterrhein, en av Rhinens bielver.
Sutsilvan er den dialekten med færrest brukere innen sveitsisk retoromansk. Teller man med utflyttere fra Sutselva som nå bor andre steder i Sveits, er antallet personer som kan snakke, lese og skrive sutsilvan kanskje oppe i 4000. Alle snakker også tysk.
Sutsilvan er, som dens geografiske nabo i vest sursilvan, også en dialekt som står langt unna det man kan kalle for italienske dialektgrupper.
Sutsilvan har noen trekk felles med sursilvan i vest, men oppviser nok litt flere trekk som er felles med nabodialekten i øst, nemlig surmiran. I tillegg til å dele trekk med dialektene rett vest og øst, oppviser sutsilvan variasjoner som kun finnes i sutsilvan. Dermed vil man i første omgang kunne gjenkjenne trekk fra 3 dialekter hos en person som taler sutsilvan, nemlig sursilvan, sutsilvan og surmiran. Men siden både sursilvan og surmiran gjensidig utelukker hverandre, vil en lytter med trenet øre straks kunne plassere en sutsilvantalende person til Sutselva, og ikke feilplassere ham/henne innenfor surmirandialekten.
Sutselva består av områdene il Plaun, Mantogna, Tumleastga, Val Schons og Val Ferrera.
Undervarianter
Innen sutsilvan finnes noen undergrupperinger som baserer seg mest på uttale og i vesentlig mindre grad på ordvalg. Tar man utgangspunkt i geografien fra nederst til øverst i Sutselva, det vil si fra nord til sør, er disse undervariantene som følger
( jamfør detaljert kart ) :
Sutsilvan som skriftspråk, før og nå
Sutsilvan er den av de 5 retoromanske dialektene som fikk skapt sitt eget moderne skriftspråk sist. Dette skjedde i perioden 1914 - 1944, og skriftspråket baserte seg aller først på uttalen i Val Schons (Schamserberg) i syd. Dette skriftspråket var i utgangspunktet bare planlagt å bli anvendt i Val Schons. Dog gjennom små ortografiske forandringer og tillegg ble dette skriftspråket også gjort anvendelig i Tumleastga (Domleschg) og Mantogna (Heinzenberg) litt nord for Val Schons. Da disse ortografiske forandringene ble foretatt, tok man utgangspunkt i dialekten i Scharons helt sør i Tumleastga. Det ble ikke foretatt tilpasninger til uttalen i området il Plaun (Imboden) helt nord i Sutselva, siden det her fra gammelt av er blitt brukt sursilvan som skriftspråk, med små justeringer i skolebøker til de regionale særpreg.
Den eldste kjente trykte teksten som er skrevet på et sutsilvanpreget språk kom ut i bokform i 1601 av læreren Daniel Bonifazi (1574-1639) i Farschno : Curt mussameint dels principals punctgs della Christianevla Religiun. Boka var en katekisme som i første rekke var tiltenkt skolebruk. I 1611 utgav Gion Antoni Calvenzano fra Lombardia i Italia Curt Mossament et Introvidament De Quellas Causas, las qualas scadin fidevel Christan è culpantz da saver. Språket er vesentlig sutsilvanpreget, men fullt av italianismer i det ortografiske og det morfologiske skriftbildet.
Denne påbegynte skrifttradisjonen i Sutselva kom så til å forsvinne nesten helt i de påfølgende århundrene. I denne perioden ble det skrevet på enten et sursilvanpreget språk eller tysk. Det sursilvanpregede språket oppviste da få sutsilvanske trekk, dog oppviste det bortfall av den for sursilvan karakteristiske predikativ-s, som ikke er vanlig i sutsilvan. Grunnen for at man valgte å skrive på et sursilvanpreget språk skyldtes nok den større kulturelle prestisjen som Surselva med sentrene Mustér og Glion hadde.
Dette skulle altså vedvare fram til omtrent første halvdel av 1900-tallet da det ble utarbeidet et moderne sutsilvansk skriftspråk.
Dagens skriftnorm tar form
I 1914 ble foreningen "Uniùn rumàntscha da Schons" grunnlagt, og gav ut flere publikasjoner på dialekten i Val Schons. I 1920 ble foreningen "Uniun romontscha renana" grunnlagt. Disse to språkforeningene slo seg sammen i 1929 under ledelse av Steafan Loringett (1891-1970) fra Val Schons, og skiftet navn til "Renania". Den nye foreningen "Renania" prøvde blant annet å innføre sursilvan som skriftspråk i Sutselva for å bevare det retoromanske språk der hvor folk ellers brukte tysk. Lærere fra Surselva underviste på omgang ved skoler i Sutselva og tilbød kveldsundervisning til voksne. I Tumleastga virket Peter Gees i skole og offentlighet, og fra 1937 virket den store idealisten dr. A. Augustin som animator og organisator i Sutselva og i Val d´Alvra i Surmeir. Dr. Augustin vekket interesse blant befolkningen for det retoromanske språk, en befolkning som ellers ville ha blitt germanisert. Men hans uventede død i 1939 betød slutten for hans heroiske innsats for det retoromanske språk.
I 1943 besluttet lærerkonferansen i Val Schons å vende tilbake til dialekten i Val Schons som skriftgrunnlag. Dr. phil. Mena Grisch kom med et utkast til "Normas ortograficas da Schons" i samarbeid med et utvalg representanter. Her ble det ikke tatt hensyn til uttalen i Mantogna og Tumleastga. Derfor kom den italienske språkbiologen Dr. Giuseppe Tommaso Gangale (7.3.1898 - 13.5.1978) med forslag om endringer. Gangales forslag ble hørt, og delegatene fra Val Schons besluttet på språkrådkonferansen i Scharons den 30. og 31. januar 1944, sammen med representantene fra Mantogna og Tumleastga, å oppgi det språklige særpreg fra Val Schons til fordel for en felles sutselvisk skriftnorm, et koiné, som skulle gjelde for både Mantogna, Tumleastga og Val Schons.
Dette nye skriftspråket hentet mange former fra dialekten i Scharons sør i Tumleastga. Scharons ble brukt som retningslinje siden dialekten her fungerer som en "språklig bro" mellom Mantogna og Tumleastga i nord og Val Schons i sør. Delvis brukte man også historiske skrivemåter for å overvinne motsetninger på en nøytral måte, blant annet "jou, durmieu, bunameing, lungaitg". Giuseppe Gangale planla allerede tidlig ei sutsilvansk ordbok og samla inn et rikholdig materiale, særlig fra dialekten i Scharons. Han så mye på nydannelser med puristisk innslag, og framla i 1949 et utkast til hans "Pledari sutsilvan" med ca 3700 ord, og la dermed en viktig grunnstein for fremtidige sutsilvan-tysk-ordbøker. Det var også snakk om å gi ut en felles ordbok for Sutselva og Surmeir, men dette skjedde ikke. Språkorganisasjonen "Leia Rumàntscha" med daværende president Steafan Loringett (president i perioden 1944-1963) startet heller forberedelsene til to adskilte ordbøker for Sutselva og Surmeir. Det ble utgitt ordbøker på sutsilvan-tysk i 1977 under ledelse av Curo Mani (1918-1997) og i 2002 under ledelse av Wolfgang Eichenhafer. I ordbøkene oppgis i tillegg til felles skriftnorm også hvordan ordene blir skrevet i Mantogna, Tumleastga og Val Schons der det er avvik og forskjeller. Imidlertid ble de skriftlige formene fra Mantogna utelatt i ordboka utgitt i 2002.
Felles ortografi og skriftsspråk
Skriftspråket som var planlagt å bruke i Val Schons ble også gjort anvendelig i Mantogna og Tumleastga gjennom ortografiske tilpasninger, og dermed fikk de tre områdene med forskjellig uttale en felles skriftnorm :
Dialektene i området il Plaun
Stedene i området il Plaun helt nord i Sutselva har noen innbyrdes uttaleforskjeller. Som eksempel kan områdenavnet Plaun brukes :
Dialektene i Mantogna
I dette området har trykksterk "a" og diftongene "au, ea, eu, ia, ie" i noen ord fått en ø-farget uttale :
Her har også vokalen "u" (uttalt "o" som i det norske ordet "mor") fått en uttale som likner mer på den norske "u" :
Dialektene i Tumleastga
Tradisjonelt skjelnes det mellom fjellvarianter og dalvarianter av sutsilvan i Tumleastga. Fjellvariantene er dialektene i de høyereliggende bygdene Veulden/Viulden, Sched og Traun (tidligere også bygda Schall). Dalvariantene er dialektene i de lavereliggende bygdene Giuvaulta, Tumegl, Pasqual, Roten, Almen, Pratval, Farschno og Scharons i dalbunnen, ikke langt unna Rhinen.
Tidligere dialekt i dalen Valrain / Rheinwald
Sørvest for Val Schons ligger dalen Valrain. Gjennom Valrain renner en av kildeelvene til Rhinen (Hinterrhein, "Bakre" Rhinen). Den rundt 26 km lange dalen forløper i all hovedsak fra vest mot øst, og alle de fem bygdene her ligger på nordsiden av elven Hinterrhein. I Valrain ble det tidligere talt retoromansk, men i dag er dalen overveiende tyskspråklig (valsertysk fra kanton Wallis). Stedet Spleja / Spligia / Splügen regnes som økonomisk og kulturelt sentrum. Nueinas var tidligere dalens største sted, og gjelder ennå som et politisk sentrum, selv om sentrale funksjoner imidlertid er overført til Spleja / Splügen. Allerede romerne benyttet veiene over fjellpassene til Misox og Italia ved Valragn (San Bernardino-passet) og Spleja (Splügenpasset), og i middelalderen bodde det retoromansktalende i Valrain. Men på 1200-tallet og utover kom valsertysktalende folk fra kanton Wallis for å bosette seg i Valrain, og dette fikk konsekvenser for det retoromanske språk. Det valsertyske språk og kultur preger dalen den dag i dag.
Verb
Som i de andre romanske språk foregår konjugasjon (bøyning) av verb i person, tall, tid og modus også i retoromansk. Det finnes 5 hovedklasser av verb på sutsilvan. Dette kommer av  de fem infinitivsendelsene -AR, -EAR, -ER (trykksterk), -ER (trykksvak) og -IR. Infinitivsendelsene -AR, -EAR og -IR er alltid trykksterke. For regelmessige verb som ikke har vokal- eller konsonantendringer i presens, ser bøyningsmønsteret slik ut :
Presensform med infix
En del verb fra 1. og 5. konjugasjonsklasse får infixen -ESCH i presens. Denne er trykksterk. Dette betyr at den aldri opptrer i bøyningsmønsteret til nus, vus, siden endelsene her allerede er trykksterke :
Presens indikativ av viktige irregulære verb
Som i de andre romanske språk foregår konjugasjon (bøyning) av verb i person, tall, tid og modus også i retoromansk. Her er konjugasjonsmønsteret for presens indikativ til noen viktige irregulære verb i sutsilvan :
Sutsilvan på internett
Hvis man følger RTR sine sendinger på radio og TV via internett, kan det være lærerikt og nyttig å vite på forhånd at følgende ansatte snakker sutsilvan :
Kanalrock
Kanalrock er en årlig musikkfestival som arrangeres i Horten. Festivalen ble første gang arrangert i 1991, og konsertene er stort sett i sjangrene punk og rock. Det avholdes konserter på to scener.
Hilde Askildt
Hilde Askildt (født 24. juli 1960) er hundekjører for Hallingen hundekjørerlag. Hun vant blant annet Finnmarksløpet i 2005 som første kvinnelige vinner av løpet. Hun vant 8-spann helmaraton i Gaustad Maraton 2012.
Askildt har lang og allsidig erfaring med hund. Hun godkjente sin første redningshund i Norske Redningshunder i 1978, og har hatt fire godkjente hunder. Hun er også godkjent instruktør og dommer i Norske Redningshunder. Hun var den første kvinne som fikk pallplassering i Femundløpet 600 km åpen klasse.
I Finnmarksløpet 2014 kom Askildt på 2. plass. Hun ble også tildelt prisen for beste hundestell under løpet.
Resultater
I tillegg til sine alaskahunder trener Askildt labrador retriever, og er aktiv i jaktmiljøet i  Norsk Retrieverklubb.
Chord
Chord er et rutingsystem for datanett. Det er utviklet ved Massachusetts Institute of Technology (MIT) og er primært påtenkt ruting i peer-to-peer datanett («P2P-nett»), der ressurser skal lokaliseres til en eller flere likeverdige noder. Målet er å få spredt belastningen rettferdig og samtidig oppnå en adekvat ytelse og pålitelighet.