cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Battlefield: Bad Company
Spillet
Frostbite-spillmotoren gjør det mulig for så mye som 90 % av miljøet å bli ødelagt, blant annet bygninger, trær, kjøretøy og bakken. Noen ting kan ikke fullstendig ødelegges, for at spillbalansen ikke skal bli ødelagt for mye, for å sikre at det alltid finnes dekning fra viktige vinkler og at banen ikke skal bli helt flat. I tillegg har spillet dynamisk belysning som endrer seg basert på miljøet, etter hvert som det endrer seg.
Flerspillermodusen
Flerspillermodusen støtter opptil 24 spillere. «Gold Rush» var den eneste spillmodusen som var tilgjengelig da spillet kom ut (i senere spill kalt «Rush»). I denne modusen er et lag som må forsvare et eller flere områder, og et lag som skal angripe. Hvis angriperne klarer å plante en bombe og sprenge de stedene som skulle forsvares, dyttes forsvarerlaget bakover til nye steder å forsvare. Til å begynne med var det åtte baner man kunne spille på: «Harvest Day», «Over and Out», «End of the Line», «Ascension», «Valley Run», «Deconstruction», «Oasis» og «Final Ignition».
«Conquest»-spillmodusen ble lagt til i etterkant etter at en overveldende mengde spillere ville spille den under betaen. Det var denne spillmodusen som var mest populær i de tidligere Battlefield-spillene. Den ble sluppet ut 7. august 2008 som en gratis spillutgivelse. Denne inkluderte også modifiserte utgaver av «Ascension», «End of the Line», «Oasis» og «Harvest Day»-banene.
Enda en utvidelse kom ut til PlayStation 3, med flere baner til «Conquest»-spillmodusen, 30. oktober 2008, mens Xbox 360-versjonen kom ut en dag etterpå. Banene sluppet ut heter «Acta non Verba», «Ghost Town», «Par for the Course» og «Crossing Over».
På samme måte som i Battlefield 2142, er antallet soldatklasser ganske lite sammenlignet med andre spill i serien. Klassene i spillet er:
Handling
Spillet er satt til nær fremtid og fokuserer på den fiksjonelle russisk-amerikanske krigen, som hovedsakelig finner sted i det fiksjonelle landet Serdaristan. Handlingen følger en firemannstropp fra B-kompaniet i den 222. bataljon, vanligvis kalt «Bad Company», som består av bråkmakere i hæren som bare blir brukt som kanonføde. Preston Marlowe er spillets hovedperson, som nettopp ble overført hit.
Spillet begynner med at Preston Marlowe blir overført til «Bad Company» og sendt ut på sitt første oppdrag med denne nye troppen. De tar over noen russiske artilleriposisjoner og bruker disse til å skyte på fiendtlige kjøretøy. Etter det tar de seg av flere antiluftbatterier, som åpner veien for vennlige panservogner, som så kan ta kontroll over byen Zabograd. Troppen finner deretter leir som tilhører Legionærene, en gruppe leiesoldater, hvis leder er Legionæren. Ifølge en i Bad Company er Legionærene verdens dødeligste hær, som vist nok blir betalt i gullbarrer. De blir transportert til en brygge lengre unna resten av den amerikanske hæren og finner flere legionærer som laster en forskyningsbil med gullbarrer. Denne kjører deretter inn i Serdaristan, som er et nøytralt land i krigen. Til tross for at de blir beordret til å forlate området, løper en i troppen over grensen i et ønske om å få tak i gullbarrene, som gjør at de har helt alene invadert et nøytralt land i konflikten.
Mottagelse
Battlefield: Bad Company fikk hovedsakelig positive anmeldelser. Mye av rosen var rettet mot miljøet og hvordan deler av det kunne ødelegges, våpenutvalget, variasjonen i spillet og kjøretøyene og flerspillermodusen. Kritikken var hovedsakelig rettet mot spillets åpning og grafikken.
IGN bemerket flere feil med spillet, men ga spillet fortsatt 8,6 av 10. Giant Bomb ga det 5 av 5, roste grafikken, spillfigurene, våpnene og hvordan flerspillermodusen fungere bra om man spiller for seg selv eller med venner i en tropp.
GameSpot ga spillet 8,5 og sa at spillet var det mest morsomme skytespillet som hadde blitt sluppet ut det året. 1UP kritiserte fiendenes dårlige kunstige inteligens og ga spillet 75.
François Fénelon
François de Saligiac de la Mothe-Fénelon (født 6. august 1651 på slottet Fénelon i Périgord i Frankrike; død 7. januar 1715 i Cambrai), som oftest nevnt som François Fénelon, var en fransk teolog, poet og forfatter under Ludvig XIV, mest husket som forfatter av sitt pedagogiske og underholdende fortelling Les Avantures de Télémaque.
I 1689 ble Fénelon lærer for kongens barnebarn og i 1695 erkebiskop av Cambrai. Hans mangeårige kontroverser med hans tidligere beskytter Bossuet er særlig kjent.
Bakgrunn
Fénelon tilhørte en fornem adelsslekt, og ble som yngre sønn bestemt for den geislige stand.
Prest
Han ble presteviet i 1675, og ble kort deretter forstander for kongregasjonen Nouvelles catholiques i Paris, der unge kvinnelige konvertitter ble oppfostret. Sine erfaringer fra ti års virksomhet der nedla han i avhandlingen De l'éducation des filles (1687), med dyp barnepsykologisk innsikt om oppfostring.
Fénelons oppdrager- og sjelesørgerbegavelse gjorde Jacques Bénigne Bossuet oppmerksom på ham, og på hans anbefaling ble han etter opphevelsen av Nantes-ediktet i1685 oppdraget å lede omvendelsearbeidet blanr hugenottene i vestre Frankrike. Han frabad seg militær støtte til dette, men avviste prinsipielt all toleranse mot protestantene.
Fullt til sin rett kom hans begavelse da han i 1689 ble kalt til lærer for den blivende tronfølger, hertugen av Bourgogne. Med beundringsverdig pedagogisk takt og intuisjon viet Fénelon seg til sin begavede men lidenskapshulle elevs oppdragelse og vant over ham en ubetinget innflytelse som ledet hans utvikling i heldig retning. For sin elevs regning skrev han sine moraliserende Fables og Dialogues des morts, en i fingerte samtaler mellom berømte menn fremstilt lærebok for fyrster. Begge ble trykket i 1712.
Samme pedagogiske hensikt hadde hans mest berømte verk, Les aventures de Télémaque, halvt roman, halvt politisk satire, der den av folkets vel mottatte, fredselskende fyrsten oppsettes som motsetning til den for sin egen ære levende erobrerfyrsten. Boken følger den unge prins Télémaque rundt omkring i middelhavsområdet på søken etter sin far, Ulysses, konge av Itaka. Verket er en frittstående oppfølger av det gamle greske epos Odysseens fire første sanger, der hvor Homer forlater den unge prins av Itaka for å konsentrere seg om faren Ulysses' ferd blant sirener og kykloper. Gjennom handlingen blir vi vitne til hvordan den unge prins under veilederens faste oppsyn utvikler sin dyd og gjør seg verdig til å være tronarving i sitt hjemlige kongedømme.
Erkebiskop
Til belønning for sin lærervirksomhet ble Fénelon, som i 1693 var blitt meedlem av Det franske akademi, i 1695 utnevnt til erkebiskop av Cambrai. Hans lysende løpebane ved hoffet ble imidlertid avbrutt da han tok for seg den omstridte Madame Guyons sak og i sitt skrift Explications des maximes des aints (1697) utviklet en sterkt mystiskt farget anskuelse. En heftig strid blusset opp, og Jacques Bénigne Bossuet i spissen for de franske prester angrep ham heftig.
Fénelon levde deretter fram til sin død i en slags forvisning i Cambrai, men stod i fortsatt forbindelse med hertugen av Bourgogne og utviklet ved siden av et intenst virke i sitt erkebispedømme en omfattende litterær virksomhet.
I sine skrifter framstår han som hovedrepresentanten for den aristokratiske opposisjonen mot Ludvig XIVs enevelde og krever generalstendenes gjenopplivelse, med mere. Blant annet utarbeidet han i 1711 et forfatningsutkast, Esquisse d'un plan dressé pour le gouvernement d'un royaume.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Michelozzo di Bartolommeo
Michelozzo di Bartolommeo (født 1396, død 1472) var en italiensk arkitekt og billedhugger, virksom i Firenze. Han arbeidet sammen med blant annet Lorenzo Ghiberti og Donatello.
Hverven holdeplass
Hverven holdeplass var en jernbaneholdeplass på Østfoldbanens (østre linje). Hverven lå i Rakkestad kommune. Holdeplassen ble åpnet i 1932, men er ikke lenger i bruk. Fra Hverven holdeplass til Oslo S var det 83,270 km.
Homo sovieticus
Homo sovieticus (pseudolatin for «sovjetmennesket») er en sarkastisk og kritisk betegnelse av den mennesketype – med sin særegne tenke- og væremåte – som angivelig ble fremelsket av styresmaktene i det tidligere Sovjetunionen og hele Østblokken. Uttrykket ble skapt av den russiske forfatter og sosiolog Aleksandr Zinovjev, som skrev en bok med denne tittel (Гомо советикус, 1982).
Johan Olsen Aarø
Johan Olsen Aarø (født 1881, død 1913) var den første i Norge som startet og lyktes med ordinær rutebilkjøring (bussdrift) i Norge. Han var sønn av Ole Britannius Aarø (1854–1942) og sammen drev de allerede med hesteskyss på strekningen.
Den første ordinære bussrute
Johan Olsen Aarø stod bak det som regnes som den første ordinære bilrute (buss) i Norge, den 12. mai 1908. Sammen med sin far drev de med hesteskyss på den 36 kilometer lange veien fra Molde over Fursetfjellet til Batnfjordsøra, som var endestasjon. Derfra var det korrespondanse videre nordover til Kristiansund og Trondheim med dampbåt. Batnfjordsøra ligger midt mellom Molde og Kristiansund. I dag er denne veistrekningen en etappe av E39.
Foranledningen var at de sommeren 1907 fikk se bilen til Sam Eyde, som var på biltur i Romsdal og Nordmøre. De fikk da idéen om å bruke bil og ikke hest. En annen historie forteller at det var Johans bror Ivar Olsen Aarø (1876–1924) som først fikk idéen, han var bankansatt i Kristiania.
Det er i grunn litt underlig at den første norske bussrute ble opprettet nettopp på denne strekningen, og ikke der det var større befolkningstetthet. Grunnen var at veistrekningen var både en del av hovedveien og den raskeste måten å reise fra Sunnmøre og amtshovedstaden Molde til Kristiania. Den gikk via Batnfjordsøra med hesteskyss, videre til Kristiansund og Trondheim med dampbåt, så med jernbaneforbindelse gjennom Østerdalen på Rørosbanen, til Kristiania. En annen grunn var at den tekniske utviklingen av bilen var kommet langt nok når det blant annet gjaldt motorytelse.
Johan Olsen Aarø som fikk innvilget søknaden om transport av passasjerer og post. Dengang måtte en ha kjøretillatelse fra myndighetene (fylket) for å kjøre bil, noe Johan fikk den 20. november 1907.
Kaori Iwabuchi
Kaori Iwabuchi (født 28. april 1993 i Ueda) er en japansk skihopper, som representerer Matsumoto University.
Johan Olsen Aarø
Den første ordinære bussrute
Det sies at samme dag som selskapet ble stiftet, gikk første turen, den 36 kilometer lange veien fra Molde til Batnfjordsøra. Den ble kjørt med en nyinnkjøpt seks-seters UNIC 1907-modell. Turen tok 1 time og 15 minutt. Ruten gikk fra Molde ved 19-tiden med retur fra Batnfjorden kl 22. Dette korespoderte med dampskip fra Trondheim som ankom Batnfjordsøra kl 21 Mange av de reisende var turister som reiste med dampbåt langs kysten. De valgte reisen over land istede for reisen med dampbåt over Hustadvika, som ofte kunne være ubehagelig, eller farlig. Skipene var også av og til forsinket. Post mellom Sunnmøre og Romsdal ble sendt med bussruten, dette var hovedpostruten ut og inn av Møre og Romsdal.
Kaori Iwabuchi
Etter flere sesonger i kontinentalcupen debuterte Iwabuchi i verdenscupen den 3. desember 2011 i Lysgårdsbakkene på Lillehammer, hvor hun kvalifiserte seg til finaleomgangen og endte på en 22.-plass.
Johan Olsen Aarø
Den første ordinære bussrute
Aarø Automobilselskap sin bussrute ble snart populær og selskapet gikk til anskaffelse av ennå et kjæretøy.
Kaori Iwabuchi
Under Junior-VM på ski 2012 i Erzurum tok Iwabuchi gull i lagkonkurransen, sammen med Yūki Itō, Yurina Yamada og Sara Takanashi.
Nidarosmopeden
Nidarosmopeden var en moped produsert av Lefstad sykkelfabrikk fra 1956 til 1958. Mopeden hadde en ZUNDAPP 255-motor fra Raufoss. De andre delene ble kjøpt inn fra Sverige og Tyskland. Den ble solgt igjennom egen forretning og omliggende bensinstasjoner.
Johan Olsen Aarø
UNIC - den første bussen
Johan O. Aarø reiste til Kristiania i 1908, hvor han både fikk kjøpt bil og lærte seg å kjøre den, en UNIC 1907-modell med seks sitteplasser. Den var åpen og hadde kalesje. Bilens understell og motor var produsert i Frankrike. I Kristiania bygde firmaet Kolberg, Caspary & Co karosseriet. Motoren ga 18 Hk og farten var omtrent 60 km/t. Johan brukte 17 timer på den 480 kilometer lange reisen fra Kristiania til Åndalsnes. Derfra ble bilen fraktet med dampbåt til Molde. Bilen er bevart på Romsdalsmuseet i Molde og har registreringsnummer T-1. I 2008 utgir Posten Norge et frimerke med motiv av der UNIC er avbildet.
Kaori Iwabuchi
Hun ble tatt ut i den japanske troppen til Ski-VM 2015 i Falun, der hun kvalifiserte seg til normalbakkerennet og endte på en 36.-plass.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 18 i normalbakkerennet.
Vinkel
En vinkel er den figuren (eller formen) som formes av to stråler fra et felles punkt, av to plan som skjærer hverandre langs en felles linje eller av en rett linje som skjærer et plan. I matematikk kan en vinkel også generaliseres som et abstrakt begrep, i et indreproduktrom.
Grunnleggende begrep for vinkler i planet
En vinkel i et plan er bestemt av to stråler, kalt vinkelbein. De to strålene starter i et felles punkt, kalt vinkelens toppunkt eller vinkelspiss.
Dersom vinkelens toppunkt er O, og A og B er punkt på hver av de to strålene som danner vinkelen, så betegner en i geometri vinkelen ved AOB eller \angle \,AOB. Er det kun én vinkel med toppunkt i O, så kan vinkelen betegnes entydig med \angleO. Vinkler kan også gis egne navn, som u, v og w.
I figurer markerer en gjerne vinkler ved hjelp av små sirkelbuer. En rett vinkel markeres ved å tegne et lite kvadrat med hjørne i toppunktet og to av sidene langs vinkelbeina.
Vinkelen sies å spenne ut en sirkelbue, når denne har sentrum i vinkelens toppunkt og start- og sluttpunkt på vinkelbeina.
Vinkler kan tegnes ved hjelp av ulike måleinstrumenter. I klassisk geometri tillater en kun hjelpemidlene passer og linjal, og en vinkel tegnet med disse hjelpemidlene sies å være konstruert. Ikke alle vinkler lar seg konstruere.
Vinkelmål
Definisjon av måleenheter for vinkler tar utgangspunkt i en sirkelbue utspent av vinkelen. Et generelt mål \alpha for en vinkel med toppunkt i O og med vinkelbein OA og OB kan defineres med formelen
der k er en konstant, s er lengden av den sirkelbuen AB og r er radien i sirkelbuen. Buelengden til en full sirkel er 2 \pi r, slik at vinkel som utspenner en brøkdel b av sirkelen vil ha vinkelmål
Vinkelmålene er dermed uavhengig av radien på sirkelbuen som brukes til å bestemme vinkelen.
Ulike valg av konstanten k gir ulike definisjoner av måleenheten.
Omdreininger
En komplett sirkel kan defineres til å svare til en vinkel på 1 omdreining, det vil si at vinkelmålet \alpha = b svarer til brøken mellom den utspente sirkelbuen og hele sirkellengden.
Radianer
I matematikk brukes ofte vinkelmålet radianer. For denne måleenheten er k = 1, og en vinkel som spenner ut en hel sirkel har vinkelmål 2\pi:
Siden måleenheten ikke avhenger av en tilfeldig valgt konstant k, kalles radianer for et absolutt vinkelmål. Radianer er SI-systemets enhet for vinkelmål.
Grader
I praktiske anvendelser måles vinkler ofte i grader, forkortes som °. En vinkel som spenner ut en hel sirkel er bestemt til å være 360°. Vinkelmål-konstanten er definert til, slik at vinkelmålet er
En grad kan deles inn i 60 minutter (′), og et minutt kan deles inn i 60 sekunder (″). For å skille mellom vinkelmålene og tidsenhetene brukes ofte forstavelsen «bue», slik at enhetene blir bueminutt og buesekund.
Gon
Et nyere vinkelmål er gon eller gradianer, tidligere kalt nygrader. Enheten forkortes som g). En full sirkel er bestemt til å være 400 gon. Dette gir konstanten.
Timer
Koblingen mellom tid og vinkel kommer av at solens timevinkel tilsvarer tiden som er gått siden den sist stod i syd.
Vinkelverktøy
En rett vinkel kan tegnes ved hjelp av en vinkelhake.
Et verktøy for måling av vilkårlige vinkler kalles generelt et goniometer. Det finnes mange slike instrument laget for spesielle formål, for eksempel til bruk i medisin og i krystallografi.
Til bruk i sløyd og snekkerarbeid finnes det vinkelmålere med faste eller stillbare vinkler, for eksempel i form av en trekant. En smygvinkel er en stillbar vinkelhake som kan brukes til å overføre en vinkel fra en tegning til noe som en arbeider med. I dag finnes det også et utvalg av digitale vinkelmålere.
En gradskive eller transportør er en halv- eller helsirkel i plast, tre eller metall. Gradeinndeling gjør at denne kan brukes til å tegne eller måle vinkler.
I navigasjon kan en bruke en sekstant for å måle vinkelen mellom et himmellegeme, vanligvis sola, og horisonten.
Vinkler knyttet til polygon
Til et enkelt polygon (mangekant) er det knyttet
Positive og negative vinkler
Definisjonen av vinkelmålet resulterer bare i ikke-negative vinkler. Ofte tar en i bruk en tilleggskonvensjon som bestemmer et fortegn til vinkelen. Fortegnet blir bestemt ut fra orientering til vinkelbeina. For matematikk i planet blir ett av vinkelbeina definert som referanse, og vinkelen er positiv dersom dette beinet må rotere mot klokka langs sirkelbuen i vinkelen, for å møte det andre vinkelbeinet. Må en rotere med klokka, så er vinkelen negativ.
I navigasjon og landmåling regnes vinkelen asimut fra nord og positiv i retning med klokka.
I mange sammenhenger er en vinkel i radianer v identisk med vinkelen (2n\pi - v), der n er et vilkårlig helt tall. I slike sammenhenger vil for eksempel vinkelen (-\pi) være identisk med vinkelen \pi, et eksempel på modulær aritmetikk.
I det tredimensjonale rommet har begrepet «rotasjon mot klokka» ingen entydig mening. Fortegnet til en vinkel kan defineres relativt til det planet som vinkelen ligger i, forutsatt at dette planet kan orienteres på en entydig måte.
I analytisk geometri kan fortegnet til en vinkel defineres ut fra skalarproduktet mellom to vektorer som definerer vinkelbeina.
Vinkler i euklidsk geometri
I euklidsk geometri i planet og rommet kan vinkelen mellom to vektorer bestemes fra skalarproduktet mellom vektorene. Gitt to vektorer i som og. Vinkelen \alpha mellom disse er gitt ved
Cauchy–Schwarz’ ulikhet sikrer at dette uttrykket alltid definerer en vinkel.
De to vektorene står normalt på hverandre når skalarproduktet er lik null:. Dette kan også uttrykkes som at vektorene er ortogonale eller perpendikulære.
Vinkelen mellom to kurver
Vinkelen mellom to kurver som skjærer hverandre i et punkt P er definert som vinkelen mellom tangentene til de to kurvene i P.
Vinkelen mellom en linje og et plan
Vinkelen mellom en linje og et plan er definert som vinkelen mellom linjen og projeksjonen av linjen i planet. Linjen står normalt på planet dersom projeksjonen av linjen er et punkt.
Vinkelen mellom to plan
Vinkelen mellom to plan som har en felles skjæringslinje kalles dihedral vinkel og defineres til å være lik vinkelen mellom normalene til de to planene.
Generalisering til generelle indreproduktrom
Her er indreproduktet og \| \cdot \| normen i rommet. Som for vektorer i euklidske rom sier en at vektorene er ortogonale dersom vinkelen mellom dem er lik null.
Med en vinkeldefinisjonan i et generelt indreproduktrom kan en snakke om vinkler også for andre objekter enn geometriske: det er for eksempel mulig å definere vinkler mellom funksjoner. Ortogonale funksjoner spiller en viktig rolle i interpolasjonsteori.
Etymologi
Ordet «vinkel» har opphav i det tyske ordet «winkel», som igjen stammer fra gammel høytysk «winkil», med betydning «være bøyet». Ordet er i slekt med de norske ordet «vinke» og det engelse «wink» - å blinke.
Det gresek ordet «gonia» ble brukt om en vinkel eller et hjørne, og stavelsen «gon» finnes både i måleenheten for vinkler og som ledd i ord som goniometer, polygon og trigonometri.
Det latinske ordet «norma» betegnet en vinkelhake, brukt av håndverkere for å lage rette vinkler, og vi har arvet dette ordet i vår bruk av «normal» om en rett linje som står vinkelrett på en annen linje.
Mudug
Mudug er en administrativ region i det sentrale Somalia, hvor hovedstaden er Galkacyo. Mudug grenser til regionene Nugaal og Galguduud, til Etiopia, samt til Det indiske hav.
Distrikter i Mudug
Regionen Mudug er delt inn i fem distrikter:
Langangentunnelen
Langangentunnelen er en jernbanetunnel gjennom Ønsåsen i Porsgrunn kommune. Tunnelen ble påbegynt høsten 2013, og stod ferdig i 2018 ved åpningen av strekningen Farriseidet – Porsgrunn på Vestfoldbanen. Den har dobbeltspor og er 635 meter lang.
MF «Skagerak»
MF «Skagerak» var en norsk passasjer-, bil- og jernbaneferje på 2 703 dødvekttonn som seilte mellom Hirtshals og Kristiansand. Skroget ble bygget ved Aalborg Verft A/S i Aalborg, Danmark.
Skipet ble overlevert til A/S Kristiansand Dampskipsselskap i Kristiansand 5. juni 1965. Skipsnavnet var tidligere brukt på rederiets skip MS «Skagerak I» som var i selskapets eie fra mai 1939 til det ble rekvirert av Die Deutsche Kriegsmarine i april 1940 til bruk som minelegger og 20. januar 1944 torpedert og senket.
«Skagerak» ble umiddelbart satt inn i trafikk i ruten kalt Skagerrak-expressen på strekningen Kristiansand og Hirtshals. Skipet hadde en marsjfart på 18 knop og toppfart på 22 knop.
Den siste overfarten
7. september 1966 skulle skipet etter planen seile fra Kristiansand kl 01:30. Det var 97 passasjerer, deriblant mange barn, et mannskap på 47, 15 biler, to campingvogner og 7 jernbanevogner om bord. På grunn av dårlig vær ble avgangen utsatt til 05:45. Klokken 07:00 målte vinden i Skagerrak 22 m/s.
Klokken 11:21 sendte «Skagerak» ut SOS. Akterportene var slått inn av bølgene, skipet tok inn vann som trengte ned i maskinrommet og de nedre dekk via bildekket og hadde fått slagside.
Klokken 20:20 samme kveld gikk fartøyet under. Dette kunne sees fra land.
Redningsaksjonen
Dansk redningstjeneste mobiliserte umiddelbart og i 18 timer, frem til 8. september klokken 05:00, var 18 skip, 13 fiskekuttere, 9 fly, hvorav 5 S-61A helikoptre fra Eskadrille 722, 18 ambulanser, 2 service- og tankbiler og 2 sykehus involvert. Alle 144 ombord ble reddet, men en av passasjerene døde av en blodpropp umiddelbart etter at han var reddet.
MS «Polarhav» av Brandal berget 30 personer fra «Skagerak». En svært viktig faktor i redningsaksjonen var de danske redningshelikoptre av typen Sikorsky S-61. Det danske Flyvevåbnet mottok den første S-61 den 10. oktober 1965, og Skagerak-forliset var den egentlige ilddåp for S-61 i dansk redningstjeneste.
Konsekvenser
Forliset og den vellykkede redningsaksjonen førte til at Justisdepartementet tok opp spørsmålet om hvordan Norge kunne etablere en egen redningshelikoptertjeneste for bruk på havet.
«Spesielt redningsaksjonen ved M/F «Skagerak»s forlis i havområdet mellom Norge og Danmark i 1966, viste hvilket enestående effektivt hjelpemiddel store langtrekkende redningshelikoptre kunne være i sjøredningsaksjoner.»
Æresbevisninger
Redningsinnsatsen ved MF «Skagerak»s forlis ble i tillegg til fire medaljer for edel dåd til danske redningsmenn, også belønnet med tildeling av St. Olavs Orden. Det er loggført at minst en av redningsmennene var i aksjon i over 6 timer.
Nidaros motorcycle
Nidaros motorcycle var en motorsykkel (eller rettere sagt: en vanlig tråsykkel påmontert en motor) produsert av Johan Peter Lefstad ved Lefstad sykkelfabrikk på slutten 1910-tallet. Den var satt sammen av deler fra Neckarsulmer Fahrradwerke i Tyskland, og ble sammenmontert på Lade i Trondheim. Motoren var en Motorsachoe på 1,5 hestekrefter med magnettenning, og var produsert av Neckarsulmer Fahrradwerke (som Lefstad Sykkelfabrikk hadde agenturet for på det tidspunktet).
Pyhäselkä
Pyhäselkä er en tidligere kommune i landskapet Norra Karelen i Finland. Den 1. januar 2009 ble den og Eno kommune slått sammen med Joensuu.
Salassi
I andre århundre f.Kr okkuperte romerne salassernes område på grunn av den strategiske beliggenheten for å opprette ruter både til Gallia og Tyskland. Salasserne kjempet lenge imot, men romerne beseiret dem til slutt i 25 f.Kr., da Augustus regjerte i Romerriket. Romerne startet en kolonisering av salassernes område, og grunnla kolonien «Augusta Praetoria», byen som i dag kalles Aosta. Området ble i 15 f.Kr. underlagt den romerske provinsen Alpes Poeninae.
Det hevdes at romernes okkupasjon av salasserne endte i et folkemord. 36 000 mennesker skal ha blitt myrdet eller solgt som slaver, og 8 000 unge menn skal ha blitt tvunget inn i romerske legioner.
Stine Kufaas
Stine Kufaas (født 7. april 1986) er en norsk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg på høydehopp.
Karriere
Hun representerte IL i BUL etter at hun flyttet til Oslo for å gå på politiskolen, og hun ble trent av tidligere verdensmester Hanne Haugland. I forbindelse med EM for landslag på Fana stadion i Bergen den 21. juni 2009 vant hun med 1,91 meter i høyde. Resultatet var ny personlig rekord med fire centimeter og over kvalifiseringskravet til VM i Berlin i august 2009. Kufaas var på dette tidspunkt den tredje beste høydehopperen i Norge gjennom tidene bak sin trener Hanne Haugland og Anne Gerd Eieland. Sesongen 2010 hoppet hun 1.93 under et stevne i Lillehammer (ny personlig rekord) og kvalifiserte seg til EM i Barcelona.
Kufaas satte i 2009 norsk rekord for høyde uten tilløp med 1,53 m. Hun la opp etter sesongen 2012.
Hans Alfredson
Hans Folke «Hasse» Alfredson (født 28. juni 1931 i Malmö, død 10. september 2017 i Danderyd i Sverige ) var en svensk skuespiller. Han er mest kjent som skuespiller, revymaker, regissør, komiker, satiriker og forfatter, men skrev også barneviser som for eksempel «Blommig falukorv» og «Styrman Karlssons äventyr med porslinspjäsen». Han var far til regissørene Daniel og Tomas Alfredson.
Bakgrunn
Hans Alfredson var sønn av annonsesjef Folke Alfredson og Aina, f. Eriksson. Da han var syv år gammel flyttet familien til Helsingborg. Alfredson gikk på S:t Jörgens skola i nordre Helsingborg og bodde på Tågaborg.
Alfredson tok studentexamen ved Hälsingborgs högre allmänna läroverk för gossar (Gossläroverket) i Helsingborg.
Karriere
Alfredson debuterte i 1948 som skribent på Helsingborgs-Posten, der han blant annet skrev filmanmeldelser under signaturen Simson. Etter å ha avsluttet studiene ved Lunds universitet kom han til Radiotjänst i 1956 der han blant annet produserte Sveriges Bilradio og begynte samarbeidet med Tage Danielsson. Sammen gikk de under fellesbetegnelsen Hasseåtage og i 1961 etablerte de underholdningsselskapet AB Svenska Ord.
Alfredson gjorde sine første revysketsjer sammen med Martin Ljung («Guben i låddan», 1960, i revyen Karl Gerhards Jubelsommar). Han gjorde seg kjent for sin improvisasjonsevne som han blant annet oppviste i Lindeman-intervjuene i revyene Gröna Hund, Gula Hund, Lådan og Under dubbelgöken. Denna snartenkthet utnyttet han også senere i radioprogrammet På minuten.
Alfredson og Tage Danielsson produserte revyer og filmer og gav ut plater på etiketten Svenska Ljud. Utgivelsene på AB Svenske Ord er blitt en integrert del av svensk humor- og teaterhistorie. Etter Danielssons død i 1985 samarbeidet han blant annet med Povel Ramel (Tingel Tangel på Tyrol 1989-1990), Gunnar Hellström (Solskenspojkarna 1996) samt Peter Dalle og Tina Ahlin (Prins Korv under taket 1999).
Fylkesvei 6324
Fylkesvei 6324 (Fv6324) går mellom Langstrand og Vassnes i Åfjord sentrum. Veien er 15,4 km lang.
Hans Alfredson
Manus i samarbeid med Tage Danielsson
Samtlige med regi av Tage Danielsson.
Fylkesvei 6324
Den tar av fra fylkesvei 723 ved Vassnes i Åfjord, går vekselvis langs Åfjorden og Skråfjorden til Langstrand.
1980 var hele strekningen samt veien til Prestnaustet skiltet riksvei 722.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 50 (Sør-Trøndelag).
Kleivertunnelen
Opprinnelig hadde tunnelen navnet Martineåsen tunnel, men for ikke å sammenblande denne med veitunnelen Martineåstunnelen, har Jernbaneverket endret navnet til Kleivertunnelen.
Kåen holdeplass
Kåen holdeplass var en jernbaneholdeplass på Østfoldbanen (østre linje). Kåen ligger i Rakkestad kommune. Holdeplassen ble åpnet i 1928 og nedlagt i 2002. Fra Kåen holdeplass til Oslo S er det 75,640 km.
Fran Healy
Francis «Fran» Healy (født 1973) er en britisk musiker og vokalist i den skotske gruppa Travis. Han har skrevet de fleste sangene til gruppas album og regnes som frontfigur for bandet. Han utgav sitt første soloalbum i 2010.
Han ble født i Stafford i England, men flyttet i ung alder til Glasgow i Skottland. Inspirert av Live Aid-konserten som 12-åring, ble Healy som etablert musiker en av drivkreftene for organisasjonen Make Poverty History. Han deltok også i Band Aids 20-årsjubileum og nyversjonen av sangen «Do They Know It's Christmas?» i 2004.
Rostad
Rostad er en gård i Inderøy kommune i Trøndelag, best kjent som barnehjem fra 1902.
Rostad nevnes første gang i manntallet for ekstraskatten i 1520. Gården var i Rostad-familiens eie fra slutten av 1600-tallet. Da odelsgutten på gården heller kjøpte seg en gård i Verdal på 1800-tallet, fikk Massi Rostad odelsretten. Hun og hennes mann, Jørgen Richter, overtok gården, og fikk sønnen Ole Richter. Jørgen Richter døde i 1880, og Ole Richter i 1884. Gården ble videre kjøpt av det som senere ble hetende Norsk misjon blant hjemløse, og Ebba Astrup var bestyret for barnehjemmet her fra 1902 til 1918.
I dag eies gården av Stiftelsen Rostad, en del av Kirkens Sosialtjeneste, som driver Rostad Ungdomsheim. Ungdomsheimen er en barnevernsintitusjon for barn og unge i alderen 9–18 år med store omsorgsbehov.
I dag er gården totalt på ca. 1 000 mål, men den var opprinnelig en god del større.
Rustad-mordet
Rustad-mordet er en betegnelse på drapet på grosserer Edvard Rustad i januar 1934, en kjent norsk uoppklart drapssak omtalt som «Norges første gangsterdrap». Edvard Rustad drev i stor grad som skraphandler med kontakter i rivningsbransjen og ulike, også røffe, miljøer i Oslo.
Saken fikk stor mediaoppmerksomhet i tiden og er ikke glemt nesten nitti år senere. Den trekkes fremdeles frem av krimreportere når uoppklarte mordsaker nevnes.
Hendelsesforløp
Omtrent klokka 00:45 natt til 11. januar ble Rustad funnet drept i bilen sin, som sto parkert i Glacisgata ved Grev Wedels plass i Oslo. Dette skjedde ved at en patruljerende konstabel la merke til at en parkert Dodge med kalesje og sidegardiner sto uavhentet. Døra var ulåst, og i forsetet lå liket av Rustad innpakket i et pledd. Han var skutt i bakhodet med fire kuler av kaliber 6,35 fra en automatpistol. Ammunisjonen var amerikansk og merket Western, 25 auto. Skuddene var blitt avfyrt mot Rustad mens han satt i bilen på høyre side (ikke ved rattet).
Tidligere den 10. januar tok Rustad en telefon klokka 12:50. Etter telefonsamtalen gav han deretter beskjed til lagersjefen at han tok Dodgen fordi han skulle møte noen. Like etter dette var han innom en kafé på Alexander Kiellands plass og drakk et glass øl. Rustads bil ble så sett på vei oppover mot Alnabru, og personen som ringte, kan ha foreslått for Rustad å kjøpe noen maskiner fra en nylig nedbrent fargefabrikk på Alnabru, A/S Boston Blacking Company. Dette stemmer godt overens med at fargepartikler som ble funnet under Rustads støvler, var de samme som dem på branntomta, og at Rustad også drev oppkjøp av vrakgods etter branner. Siden disse fargepartiklene antakeligvis ville ha gått bort dersom Rustad tok en lengre spasertur, er det sannsynlig at han gikk rett inn i bilen etter befaringa på branntomten, og deretter kjørte videre.
Politiet jobbet i starten ut fra at Rustad var blitt drept et annet sted, deretter dyttet til side fra rattet, og så kjørt av morderen ned til Grev Wedels plass og etterlatt der. Det er imidlertid også noen omstendigheter som peker mot at Rustad kan ha blitt drept på Grev Wedels plass. To uavhengige vitner så hver for seg at Rustads Dodge svingte inn på Grev Wedels plass, og disse forklaringene stemmer overens. Vitnene forklarte at bilen kom nedover Kirkegata og ved enden av denne rygget nedover Glacisgata. Bilen sto nå slik at det ville være enkelt for Rustad å kjøre mot Uelands gate der han hadde lager og kontor. Dersom morderen kjørte, virker det merkelig at vedkommende har tatt seg bryet med å snu og rygge nedover veien. I tillegg ble Rustad funnet med sitt venstre bein mellom girstanga og bremsen. Dette kan tyde på at det var Rustad som kjørte bilen til Grev Wedels plass. For morderens del virker det unødig brysomt å måtte kjøre såpass langt som fra Fossumdalen til Grev Wedels plass, omtrent en mil, med Rustads bein i veien. Det er imidlertid ikke umulig at Rustad kan ha blitt flyttet på etter kjøreturen, og beinet endte mellom girstanga og bremsen først etter kjøreturen. Kildene gir heller ikke svar på hvordan det kunne ha seg at vitnene som så en mann gå ut fra Rustads bil, ikke hørte skuddene som morderen må ha avfyrt kort tid før.
Overskriften i Tidens Tegn 11. januar 1934 var: «Det mest bestialske og gåtefulle mord blev i går natt begått i Oslo». Sven Elvestad som var på vakt i Tidens tegn da nyheten kom inn, dro ut og avfyrte skudd for å bevise at Rustad kunne ha blitt drept på Vippetangen uten at noen ville hørt noe. Drapet utløste den mest omfattende politietterforskningen i Norge noen gang. Først var det mistanke om rovmord, siden Rustad var kjent for å ha store kontantbeløp på seg, og lommeboken hans var fjernet. Etterforskningen ledet politiet til Andvik-banden, en gjeng av brannstiftere som drev forsikringssvindel ved å sette fyr på bygårder, men dette sporet ble oppgitt. Noen dager før drapet hadde Rustad vært på befaring av en rivningsklar eiendom i Ullevålsveien sammen med en mann som snakket gebrokkent norsk-amerikansk, og siden Rustad ble skutt med en type kuler som var produsert i USA og ikke lenger ble solgt i Norge, mistenkte politiet at drapsmannen kunne ha tilknytning til USA. Politisjefen i Oslo kontaktet J. Edgar Hoover i FBI og ba om råd. Hoover skrev i sitt svar at «it’s obvious that Mr. Rustad has been taken for a ride.» («Herr Rustad er tydeligvis blitt tatt med på en tur», sjargong for å bli kjørt bort og henrettet.) Denne teorien stemte med at det ble funnet patronhylser i baksetet, som ved datidens gangsterhenrettelser i Chicago der folk ble kjørt bort og skutt fra baksetet.
Terje Emberland og Bernt Rougthvedt utga i 2010 boken Edderkoppen basert på Rustadmordet.
Piusforeningen for religiøs frihet
Piusforeningene for religiøs frihet (tysk: Piusvereine für religiöse Freiheit) var en katolsk organisasjon som ble grunnlagt i Tyskland i 1848 i kjølvannet av marsrevolusjonen. Organisasjonen var oppkalt etter pave Pius IX, og var den første organiserte formen for politisk katolisisme. Dens politiske retning var konservativisme og ultramontanisme, og dens formål var å danne en bru mellom katolikker og de politiske klasser.
Organisasjonen må ikke forveksles med andre organisasjoner av samme navn, i andre tysktalende land. I 1857 ble det således i Sveits grunnlagt en organisasjon ved navn Piusforening, som var forløperen for Schweizerischen Katholischen Volksvereins. I 1905 ble det likeledes grunnlagt en Piusverein zur Förderung der katholischen Presse i Østerrike.
Ivar Gafseth
Ivar Gafseth (født 7. februar 1950 i Melhus i Sør-Trøndelag) er en norsk musiker, komponist og skuespiller. Han er oppvokst på en gård på Øysand, der han fortsatt bor.
Han viste tidlig musikalsk talent, og vakte forskrekkelse da han på 1960-tallet som den første i bygda, begynte å gå med langt hår. Ivar Gafseth var et viktig medlem i rockegruppa Difference fra 1967 til 1980 der han spilte orgel. Han opptrer fortsatt sammen med to andre medlemmer i denne gruppa, Tore Johansen og Erling Mylius, under navnet Travellin’ Strawberries. Trioen ble landskjent da de spilte i TV-serien The Julekalender i 1994.
Gafseth har vært ansatt som musikalsk leder ved Trøndelag Teater siden 1980, og blir ofte også brukt som skuespiller.
Badugi
Badugi er en form for poker som spilles med bare fire kort. Det er om å gjøre å ha lavest mulig hånd. Den beste hånden man kan ha er A-2-3-4 i forskjellige farger. Har man et par eller to kort av samme farge, får man det man kaller en tre korts badugi. Ved tre like kort, eller tre kort i samme farge vil man få en to korts badugi, der det beste kortet i x-x-x kobinasjonen teller sammen med det fjerde kortet. Ved fire like, farge eller valør, får man en ett korts badugi. Fire korts badugi heter Badugi og slår alle tre, to og ett korts badugier.
Spillets gang
Spiller starter ved at de blinde plasserer sine bets. Deretter deles det ut fire kort til hver spiller. Nå følger en konvensjonell runde med bud på samme måte som i andre pokervarianter. Etter at budrunden er over og alle spillere som fortsatt er med i spillet har lagt like mye i potten, kan spillerne bytte kort. Dette foregår på den måten at spilleren etter deleren kaster fra seg fra og med ingen kort til og med alle kortene, og får tilsvarende mengde kort tilbake fra deleren. Nå følger en ny runde med bud (andre runde), etterfulgt av andre gangs bytting av kort. Så kommer tredje runde med bud, etterfulgt av den tredje og siste runden med bytting av kort samnt den fjerde og siste runden med budgivning. Er det fremdeles flere enn en spiller igjen i potten avgjøres vinneren ved å sammenligne de gjenværende spillernes kort. Se Badugirangering 6♦ A♥
Badugi er en svært populær pokervariant i asia og spesielt Sør-Korea. Spillet antas å ha opprinnelse fra Korea
Eksempel på spillerunde
Eva, Einar, Kari og Ola starter med en kortstokk og en gitt mengde sjetonger. Eva starter å dele. (Dette avgjøres oftest ved å dele ett kort til hver spiller med billedsiden opp, hvorpå spilleren med høyest kort starter å dele.) Siden Eva starter å dele har Einar lilleblind på en sjetong og kari storeblind på to sjetonger.
Kari deler og spillerne får utdelt følgende kort:
Einar: 7♠ K♠ 5♣ Q♥ (1 sjetong i potten)
Sankt Georg
Sankt Georg, Sankt Jørgen eller Sankt Jøran, var en kristen martyr i Palestina under keiser Diokletians forfølgelse. Han er en katolsk helgen med festdag 23. april eller 6. mai (Bulgaria, Georgia, Russland, Serbia, Makedonia). Det er uvisst om han er en historisk person eller en legendarisk person, men man har forsøkt å tidfeste hans liv til 280–303.
Badugi
Eksempel på spillerunde
Ola:  J♠ Q♠ 6♣ 6♥
Eva:  3♠ 4♣ 5♦ 9♦
Sankt Georg
Liv og virke
Legenden forteller at Georg reddet en by, iblant også en jomfru eller prinsesse, fra en drage.
Oksykodon
Oksykodon (C18H21NO4) er et opioid nært i slekt med morfin og heroin. Det er sterkt avhengighetsskapende og brukes derfor gjerne når tilstanden ikke lar seg behandle med annet enn opioidanalgetika. Virkestoffet oksykodonhydroklorid (som tilsvarer oksykodon) brukes i legemidlene OxyContin (Mundipharma), OxyNorm (Mundipharma), Oxycodone (Actavis, Hameln og Vitabalans), Reltebon Depot (Actavis), Targin (Orifarm) og Targiniq (Mundipharma).
Badugi
Eksempel på spillerunde
Nå er det tid for første bytting av kort. Siden Eva deler er det Kari som skal bytte først. Hun kaster 10♠ 9♦ og får 2♠
Sankt Georg
Kultus
Georgkultens geografiske utgangspunkt var Diospolis i Palestina, hvor det ble bygd en kirke over graven hans på midten av 300-tallet. Kirken ble ødelagt av hærføreren Saladin i 1191.
Oksykodon
Dersom legemidlet brukes mer enn ni dager i måneden i over ni måneder, øker risikoen for å utvikle medikamentoverforbrukshodepine (MOH) betydelig. Legemidlet står på WADAs dopingliste og krever Schengen-attest ved utenlandsreiser.
I USA har utstrakt bruk av medikamentet ført til rundt en halv million dødsfall siden slutten av 1990-årene.
Sankt Georg
Kultus
Han ble særlig kjent i vesten gjennom helgenbiografisamlingen Legenda Aurea fra ca 1260, men var kjent også tidligere. Sankt Georg er flittig anvendt som symbol i Russland, egentlig Moskvas skytshelgen, og gjenfinnes blant annet i det russiske riksvåpenet. Han er også skytshelgen for England, Portugal, Catalonia, Litauen, Serbia, Bulgaria, Montenegro, Georgia, Etiopia, Freiburg im Breisgau, Genova, Lod, speiderbevegelsen, og kavalerister.
Oksykodon
Norge
Det er godkjent for blå resept ved forhåndsgodkjent refusjon fra HELFO.
Sankt Georg
Kultus
Skulpturen «Sankt Georg og dragen» fra 1489 i Storkyrkan, Stockholm var Nord-Europas første store rytterstatue.
Zarathustra
Zarathuštra eller Zoroaster (avestisk: Zaraθuštra, gresk: Ζωροάστρης – Zōroastrēs, persisk: زرتشت, kurdisk: Zerdeşt, زه رده شت) var en profet som levde i oldtidens Persia og regnes som opphavet til zoroastrismen (synonym med parsismen i India), en monoteistiske religion som antas å ha oppstått blant indoiranske folkegrupper i det østlige Iran for omkring 3 000 år siden. Hvorvidt Zarathuštra er en historisk eller mytisk person er omdiskutert. Han går også under en rekke lignende navn, som Zoradascht, Zardtosht og Zardušt med flere.
Ingar Zach
Ingar Zach (født 29. juni 1971 i Oslo) er en norsk perkusjonist og forretningsmann, kjent fra flere innspillinger.
Zarathustra
Zarathuštra har i nyere tid blitt oppfattet som en historisk person, på linje med Buddha, Jesus og Muhammed, som etter åpenbaringer og visjoner innførte nye varianter av sin samtidsreligion og særlig endret oppfatningen av den øverste guddommen. Det er imidlertid atskillige problemer med en slik antagelse. Vi har for eksempel ingen kilder for iransk religion før gа̄thа̄ene [...] Vi må da spørre oss hva som er mest sannsynlig ut fra et religionshistorisk perspektiv: at han var en historisk person som senere ble fullstendig mytologisert, eller en myte som europeiske forskere gjorde til en profet for at iransk religion skulle ha en lederfigur i likhet med andre kjente religioner».
De som anser ham som en historisk person, mener at han kan ha levd cirka år 1 000 f.Kr., eventuelt også noe tidligere. Hans tilhengere, parserne mener at han levde 6 000 år f.Kr.
Zarathuštra anses som opphavet til de liturgiske «gа̄thа̄-hymnene» som inngår i Avesta og regnes som zoroastrismens helligste tekster. Man har regnet med at gа̄thа̄ene inneholder noenlunde autentisk materiale om profeten.
Bakgrunn
Zarathuštra skal bety «han som kan håndtere kameler», noe som åpenbart må ha vært viktig blant datidens nomader. Han skal ha vært av slekten Spitama (i betydningen at en fjern ane bar dette navnet) og foreldrene var Pourušaspa og Dughdhōvā. Slektsnavnet understrekes ved flere anledninger, i det benevnelsen O Spitama Zarathuštra gjengis mange ganger i de hellige tekstene. Ifølge tradisjonen skal han ha hatt fire brødre, hvorav to eldre og to yngre enn ham selv. Blant hans nærmeste forfedre var Haēčataspa, som ifølge tradisjonen skal ha vært hans oldefar. På gresk kalles han Zoroaster, derav det vestlige navnet zoroastrisme. Et annet navn som ble brukt er Zardtosht (Zardušt). I gа̄thа̄-hymnene refererer Zarathuštra til seg selv som zaotar, noe som indikerer at han var en fullt kvalifisert prest (skriftlærd). I den yngre Avesta brukes imidlertid den mer generelle formen āthravan om ham.
Historien om zoroastrismen og Zarathuštra starter imidlertid mye tidligere, og det er klart at den iranske profeten ikke kan knyttes til tiden før hans folks identitet kan skilles fra sine nære slektninger, inderne, og har fått sitt eget språk og kultur. Det ser ut til at indoiranere har levd sammen som nomader på de asiatiske steppene i tusener av år, i det området som strekker seg fra Nedre Volga og østover til grenseområdene mot Kasakhstan. Der har dem gjett kveg og beveget seg sake til fots mellom beiteplassene. Samtidig har disse folkene gradvis utviklet en sterk felles kultur; så sterk at arven etter den varte til langt etter at folket selv splittet lag og ble delt i to grupper. Det er generelt akseptert at splittelsen skjedde i det 3. årtusen f.Kr., og det antas at den første komposisjonen av det eldste indiske arbeidet, kalt Rigveda, bør dateres til begynnelsen av år 1700 f.Kr. Språket i hymnene, i sin overlevende form, ligger nemlig svært nært gа̄thа̄ene, de fem hellige hymnene til Zoroaster; og ikke bare i den overførte formen av profetens arbeid, men også slående arkaiske elementer gjør det rimelig å anta at han selv ikke kan ha levd senere enn år 1000 f.Kr. Han kan imidlertid ha levd en del tidligere.
Zoroasters eget folk, avestanerne, bosatte seg etter hvert i Khwarezmia, et landområde langs nedre del av elven Oxus (nå mer kjent som Amu-Darja). Folkets navn er forøvrig opphavet til navnet på den hellige skriften Avesta. Lite er kjent om historien til dette området, som inkluderte kongedømmene Bactria, Sogdia og Ferghana i sørøst og øst og Parthia og Margiana i sør. Indoiranerne var på det nomadiske stadiet bærere av andronovokulturen, som i det 2. årtusen før vår tidsregning var preget av og kan gjenkjennes på sine fine verktøy og våpen gjort i bronse.
Nietzsche og Strauss
Friedrich Nietzsches filosofiske verk Also sprach Zarathustra (1883–85) skildrer sin filosofi via en profet som forkynner Guds død for menneskene. Denne profeten har lite eller intet til felles med den historiske eller mytiske Zarathustra. Richard Strauss' symfoniske dikt Also sprach Zarathustra er inspirert av Nietzsche.
Nærsynet
Nærsynet er et norsk aktualitetsprogram som gikk på NRK fra 1980 til 1981. Programledere var Berit Hedemann, Else Myklebust og Ragnar Baartvedt.
Man tok opp dagsaktuelle tema såvel som folkeopplysende tema, som helse, kvinner, menn, generasjonsmotsetninger, rasediskriminering (samiske barn i norsk skole), klasseforskjeller (Oslo øst og vest) og skilsmisse, samt praktiske emner som trafikk, mat og bolig. Det hadde en blanding av faste og løse programposter og mye intervju av vanlige folk fra hele landet. Musikk, sang og dikt var faste innslag. Husorkesteret besto av Steinar Ofsdal og Anne Grete Preus. Seerne ble oppfordret til å skrive til NRK om sitt syn på de spørsmålene som ble reist i Nærsynet. Redaksjonen ba seerne være med å forme programmet ved å sende brev med tips, spørsmål, dikt og bilder.
Anderssenbukta
Anderssenbukta er en bukt på nordvestsiden av det norske bilandet Peter I Øy i Antarktis. Den ligger nord for munningen av Nils Larsenbreen på Lazarevkysten.
Breen ble oppdaget i 1927 av Odd I-ekspedisjonen under ledelse av Eyvind Tofte som seilte rundt øya. Den er oppkalt etter kapteinen på ekspedisjonsfartøyet «Odd I», Ant. S. Anderssen.
Fylkesvei 582
Fylkesvei 582 går mellom Solheim og Sørås i Bergen.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
2019 ble den tidligere strekningen mellom Lyngbø i Laksevåg og Solheimsviken overført til fylkesvei 558 og fylkesvei 584. Armen til Minde var tidligere fylkesvei 253 (Hordaland).