cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jul
Norrønt perspektiv
Juleblotet besto av et stort, felles måltid som besto av innviet kjøtt fra offerdyrene og hellig drikke i form av signet øl. De gamle nordmenn hadde behov for feit mat og samvær den mørke vintertiden. Grisen var Frøys hellige dyr og grisestek sto på bordet, og fremdeles serveres det svinestek som julemat i store deler av Norden. Denne skikken kan altså ha holdt seg tusen år. Mange juleskikker har blitt forklart med at de døde skulle komme tilbake julenatten. Skikken med at julematen skulle stå på bordet julenatten og huslyden skulle ligge i julehalmen på golvet, ble begrunnet med at de døde skulle ligge i sengene og spise av maten om natten.
Tatt av vinden (film)
Priser
Den ble dessuten nominert til ytterligere fem Oscar:
Jul
Norrønt perspektiv
Rusdrikken øl, ǫl, eller den eldre formen alu, har i den norrøne mytologien et guddommelig opphav. Øl var en hellig drikk som ble traktert ved viktige overgangsritualer som fødsel (barnsøl), død (gravøl), og giftermål (festeøl), og ikke minst i julen (juleøl). Den rituelle øldrikkingen «til godt år og fred» tyder på at det kan ha vært en fruktbarhetsfest. I Håvamål (strofe 137) finnes det en gåtefull formulering til ølets særskilte krefter:
Utviklingen av julefeiringen på 1800-tallet
De sentrale juleskikkene, juletre, julenissen og julegavene fikk sin form på 1800-tallet. Julegaver kjennes også fra tidligere tider, men da var det husbonden som gav mat til husmenn og fattige, og klær til tjenestefolkene. Alle skulle ha et nytt plagg til jul.
Julemåltidet er den skikken som har forandret seg minst. Fremdeles spiser de fleste fet mat og drikker juleøl som i førkristen tid. Lutefisken som julekveldsmåltid går tilbake til katolsk tid da man fastet før de store høytidene og ikke kunne spise kjøtt eller smør før på første juledag.
Julekrybben
Selv om det er Frans av Assisi som har fått æren for å ha oppfunnet den tredimensjonale betlehemsscene i 1223, viser eldre tegninger og malerier at dette likevel ikke var første gang. Men Frans' krybbespill i Greccio i Italia i 1223 gjorde et særlig inntrykk blant annet ved sin bruk av levende dyr.
Deretter fulgte en tilsynelatende kontinuerlig videreutvikling og videreutbredelse av julekrybben. Men denne ble avbrutt ved reformasjonen for protestantenes del; julekrybben ble da et rent katolsk fenomen, og ble ikke fullt akseptert eller godt kjent i ikkekatolske land som for eksempel Norge før godt ut på 1900-tallet.
Styrket av Tridentinerkonsilet (1545–1563) forsøkte fremfor alt jesuittene å gi de bibelske fortellinger en mer levende form med skuespill og plastiske fremstillinger. Den europavide utbredelse av julekrybben tok ikke til for alvor før fra ca. 1560, det året da jesuittene satte opp sin første julekrybbe i en kirke i Portugal. Julekrybber av den utforming som man er fortrolog med på 2000-tallet så man ikke før i 1562 da en slik ble oppsatt i en jesuitterkirke i Praha. Siden jesuittene var en av den katolske kirkes fremste misjonsordener, spredte skikken seg raskt til andre verdensdeler også. Men også andre katolske ordener, mannlige og kvinnelige, har vært med på utbredelsen av denne juleskikken.
Julenissen
Utgangspunktet for «julenissen» er den kristne helgen Nikolaus av Myra, en biskop på sørkysten av det som i dag er Tyrkia. Han var umåtelig populær også lenge etter sin egen tidsepoke, og populariteten bare tiltok ettersom feiringen spredte seg til Sørvest- og Vest-Europa. I lange tider hadde han i de tradisjonelle fremstillinger på seg både bispeskrud og mitra (bispelue), og den moderne nissedrakt, også i Norge, har tradisjonstråder tilbake til denne tremstillingsmåten. Likeså har gavefordelingen til barn bakgrunn i hans helgenbiografi, selv om den moderne julegavetradisjonen sikkert også henter kraft fra den bibelske skildring av vismennene fra østerland som bragte gaver til barnet i Betlehem.
I Frankrike ble den store barnefesten lagt til St. Nikolaus dag, 6. desember, eller Nilsmesse i norsk tradisjon. Til barnefesten var det vanlig å gi små gaver (Nikolaus-gaver) og denne skikken spredte seg til resten av Europa. På 1400-tallet ble Nikolaus selv som kom med gavene hjem til folk.
Den norske fjøsnissen, altså den nisse som tilsiktes i julesangen På låven sitter nissen fra 1911, har (med unntak av navnet nisse fra Nils, Nikolaus) hjemlige røtter, men av samme slag som de ånder som går under fellesnavnet larer. Små røde nisser i moderne norsk julefolklore har kanskje norrøn animistisk bakgrunn, mens den store som deler ut gaver er en videreføring av en katolsk helgen. Den norske forestillingen om julenissen skyldes trolig en sammenblanding mellom nissen (tomten) og helgenen St. Nikolaus med det hvite skjegget. Den norske fjøsnissen inngikk i forestillingen om små, sjeldent synlige, vesener på gården med navn som tunkall, haugebonde, fjøskall og gardvord. Det var viktig å holde seg inne med disse underjordiske.
Den senere og nå moderne utgave av julenissen, også utenlands, er bygd over disse gamle europeiske tradisjoner og gjenskapt av tegneren Haddon Sundblom på oppdrag for Coca-Cola. De historiske tradisjoner som opprettholder en sentral «pater familias» i julefeiringen forekommer over hele den arktiske Europa. På Nordkalotten er han beskrevet allerede på 1700-tallet, der han spenner åtte bukker for sleden og utstyrt med bjelle, sekk og stav besøker sine barn og barnebarn. På slutten av 1800-tallet kom også skikken med en utkledd gaveutdeler til Norge, men her ble de to nissetradisjonene blandet sammen. Importen av tyske nissemasker til Norge startet i 1890-årene og økte framover mot den første verdenskrig. Salget gikk snart like bra i byene som på landsbygda.
Gjennom eksempelvis Walt Disneys barnevennlige filmer har en kombinasjon av nederlandske, engelske og finske tradisjoner smeltet sammen til den «Santa Claus» (og «Saint Nicholas», «Father Christmas», «Kris Kringle», eller kun «Santa») som nå har blitt et internasjonalt symbol for julen. Julenissens viktigste rolle er å dele ut julegaver til snille barn.
Juletreet
De eldste kildene som kan fortelle om juletrær skriver seg fra sørvestlige Tyskland og er fra begynnelsen av 1500-tallet. Fra byen Schlettstadt finnes det et dokument fra 1521 om at de måtte sette ut vakter for å passe på trærne i byskogen før jul. Byen Freiburg har et forbud mot å hogge juletrær fra 1554. I begynnelsen tyder det på at juletrærne ble pyntet i lokalene til håndverkslaug og forskjellige selskaper. Trærne sto til helligtrekongersdagen og da fikk laugsmedlemmenes barn lov til å høste trærne.
I det katolske Mellom-Europa ble det forbudt å ha grankvister og smågran inne fordi prestene mente det var hedensk (første skriftlige kilde til forbudet er fra 1460). Ifølge Ormestad ble juletreet populært i det protestantiske Tyskland blant annet fordi det ble mislikt av den katolske kirke.
Men skikkens utbredelse ut over det helt lokale er ut til å ha vært nært knyttet til protestantismens framvekst. Fra Strasbourg finnes en skriftlig kilde om juletrær i hjemmene datert 1605 Den første kilden man kjenner som beskriver bruk av levende lys på juletreet er fra Leipzig i 1632, skrevet ned av en såret svensk offiser som tilbrakte julen i et privat hjem.
I katolske deler av Tyskland og det øvrige Europa ble juletreet lenge betraktet som en protestantisk skikk, og tanken å dekorere katolske kirker med slike trær var i lange tider omtrent umulig å tenke – det ville ha vært et religiøst forræderi. Men også protestantiske prester var lenge motstandere av juletreet. (Denne kirkelige skepsis er forlengst lagt til side.)
På 1600- og 1700-tallet spredde skikken seg fra by til by. Det var hoffene, høyere embetsmenn og andre folk som reiste mye som antagelig spredte skikken. Til Sverige skal juletreet ha kommet allerede på 1700-tallet. Det første juletreet i Danmark skal ha blitt pyntet i 1811. I Norge omtales det første juletreet på 1820-tallet. På 1900-tallet hadde skikken spredt fra til byene til alle deler av landet. I noen menigheter har det lenge vært motstand mot juletre i kirken. Det første vitnesbyrd om et juletre i Christiania er det fengselsdirektør Richard Petersen har fortalt om fra sin ungdom på 1820-tallet. Han sier at det var en tysk skikk som var innført av «en frøken Weinschenck». Etter hvert spredde juletreskikken seg også utover bygdene. Ut på 1900-tallet var juletre blitt vanlige i alle hjem med barn.
Julefeiring
Jul blir forberedt og feiret i en periode som er noe ulik på forskjellige steder. Hvilken tidsrom som gjelder har sitt grunnlag i ofte strenge tradisjoner. De fleste land ferier jul rundt den 25. desember, men noen steder er Nilsmesse (eller Nikolasdagen) den 6. desember langt viktigere, andre steder legger man vekt på feiringen av helligtrekongersdag (eller trettendedagen) den 6. januar. Ifølge den julianske kalenderen, som noen ortodokse kirker følger, svarer 25. desember til 7. januar i den gregorianske.
Førjulstid
Forberedelsene til jul kommer i gang i god tid før selve feiringen. «Julestria» er begrep som viser til grundig husvask og tilberedelse av mat til høytiden, som julebakst og tidlig juleslakting. I moderne tid er matlaging, kakebaking, innkjøp av julegaver og å sende julekort blitt en arbeidskrevende og til tider stressende del av førjulstiden for enkelte.
Tradisjonelt begynner den norske førjulstiden den 1. desember eller første søndagen i advent, men handelsstanden kan begynne med juledekorasjon og sette fram julevarer flere uker i forveien.
I Norge har baking til jul vært en viktig tradisjon og det skulle gjerne være bedre sorter brød enn ellers. Slaktingen skjedde om høsten og fet mat skulle være spesielt til jul, blant annet i form av sylte. Brygging av øl var også en av forberedelsene til jul, i middelalderen var det også påbudt ved lov å brygge øl.
Advent
I de katolske og ortodokse kirkene innebærer adventstiden en fasteperiode som et motsvar til fastetiden før påske. Tiden kan også markeres med å tenne adventslys hjemme og i kirke, både med levende lys i adventskranser og elektrisk lyspynt som adventsstjerner, juletrelys og adventslysestaker. Man utfører mange handlinger som medvirker til å bygge opp en forventning, som julekalender, gradvis lage julekrybbe, eller tenne et nytt adventslys hver søndag.
Lucia
Luciadagen blir feiret den 13. desember og er i dag særlig viktig i Sverige. Dagen blir markert med luciasang, barn kledd i hvitt, gjerne pyntet med luciakroner eller glitter, og bærer på levende lys og deler ut lussekatter. Dagen har røtter både i den katolske dyrkelsen av den hellige Lucia fra Siracusa på Sicilia, og i norrøn feiring av vintersolvervet. Samtidig er dagen en relativt ny tradisjon; den ble innført på nytt i Sverige på slutten av 1800-tallet og har fra 1950-tallet spredt seg til resten av Skandinavia.
Katolikker innvandret fra katolske land, også dem fra Italia (medregnet både sicilianere og napolitanere hvorfra melodien til Luciasangen kommer), slås med overraskelse over denne nordeuropeiske folklore knyttet til den hellige Lucia. Selv om den katolske helgenberetning gir ryggdekning til utviklingen av slike opptog som de nordiske, kjenner man ikke til noe tilsvarende i deres hjemlige trakter.
Lille julaften
Dagen før julaften, 23. desember, blir i Norge kalt for lille julaften. Tradisjonelt blir dagen kalt for Tollesmesse eller Sjursmesse og er til ære for den islandske biskop Þórlákr Þórhalsson (1133–1193), som ble kåret til helgen i 1198. På denne dagen blir det gjort rent i huset, byttet sengehalm og la rent sengetøy i sengene. For mange er det tradisjon å pynte juletre på denne dagen og gjøre de siste forberedelsene før selve julaften. De siste årene har det vært den dagen da butikkene har hatt størst omsetning i julehandelen.
Julekvelden
Julekvelden den 24. desember blir regnet som den første og viktigste dagen i julen i flere land, selv om den kirkelige høytiden og fødselsdagfeiringen for Jesus først skjer den 25. Man mener at dette har sin årsak av at midnattsmessen, som virkeligheten skal være klokken 12 natt til juledagen, ble flyttet fram i tid til ettermiddagen på julekvelden. Julaften er i folkelig bevissthet selve julens høydepunkt i Norden, og i noe mer begrenset grad i Polen, Portugal, Quebec, Russland, visse deler av Tyskland, Sveits og Østerrike, hvor man åpner julegaver om kvelden, og i Italia, hvor de åpner julepresangene om morgenen. I Norge går mange i kirken på denne dagen, og det er ofte vanlig å tenne lykter på gravene til nære slektninger. Klokken 1700 kimer alle kirkeklokkene, og slik ringes julen inn og julehelgen begynner.
Til middag julekvelden spiser man som regel tradisjonell mat, og de fleste har det samme til julemiddag år etter år. I Norge er ribbe og pinnekjøtt de vanligste hovedrettene og med julepølse og medisterkake som de viktigste tilleggsrettene. Det er vanlig å spise til man blir mer enn mett, og det blir senere servert dessert. Risengrynsgrøt eller riskrem med mandel i kan serveres på julaften eller tidligere i førjulstiden.
På kvelden sitter man hjemme sammen med familien og åpner julegaver. Som regel går man rundt juletreet, særlig i husstander med små barn, og synger julesanger før pakkene kan bli åpnet. Mange steder må man vente på julenissen, – som regel en utkledd person fra selskapet, eller en venn av familien fra nabolaget – som kommer innom og begynner gaveutdelingen. Noen steder, som i deler av Tyskland og i Øst-Europa, er det ikke en gammel mann, men kristusbarnet selv som deler ut gaver. Mens hele juletiden er preget av åpenhet og gjestmildhet er selve julaften som regel knyttet utelukkende til familien. Det betraktes som uhøflig å gå på besøk til andre på selve julaften.
I de land som feirer jul hovedsakelig på juledagen er dette den siste store klargjøringsdagen. Om kvelden møtes man til et stort måltid, eller går ut og feirer dagen sammen med andre.
Juledagen
Mange familier har gjennom tid opprettet egne faste tradisjoner for første juledag om hva som forventes servert og hva man gjør. Således kan nygifte ektepar som feirer jul selvstendig oppleve at den ene parten ikke føler at «det er riktig». Enten er det den ene parten som får prege tradisjonen i den nystartede familien, eller de møtes i et kompromiss og starter således en egen familietradisjon.
Andre juledag
Andre juledag endres opplevelsen av julen, fra det private og det har tradisjonelt vært dagen for de store nabo-, venne- og familiesammenkomstene i Norge. På bygdene er det ofte offentlig fest om kvelden. I byene er det en stor premieredag for kinofilmer. Mens andre juledag er helligdag i Norge er det en arbeidsdag i mange land, og romjulssalget i butikkene begynner denne dagen.
Romjulen
Dagene mellom julehelgen og nyttårsaften kalles for romjul (eller sjeldnere romhelg eller mellomjul). Selve ordet «romjul» kommer fra norrønt «rúmheilagr», fra (dagr) halv hellig (dag), altså dagen som man «ikke trenger å holde strengt hellig». Romjul er ikke kjent i andre kristne kulturer enn den nordiske, men har en parallell i hol hammo‘éd i jødedommen. I denne tiden er det vanlig å holde juletrefester og gå julebukk. I noen europeiske land var også stjernespill vanlige. I takt med at mange juleelement er flyttet framover i tid har romjula mistet mye av sin opprinnelige betydning, og mange går på arbeid som vanlig etter at julehelgen slutter.
Brunkeberg kirke
Brunkeberg kirke er en korskirke fra 1790 i Kviteseid kommune, Vestfold og Telemark fylke.
Jul
Slutten på julen
Fra gammelt av ble det regnet at det var tolv juledager. Helligtrekongersdag (den 6. januar) skulle julen være slutt og juleølet skulle være drukket. Den 6. januar er trettende juledag.
Når den i gammel tid kunne bli kalt «Trettendedagen gamle juledagen», skyldes det kalenderreformen – innføringen av den gregorianske kalender i 1700. Da ble tolv dager fjernet i kalenderen, slik at gamle 1. juledag falt på den 6. januar.
Tjuendedagen ble omtalt allerede i midten på 1200-tallet som «gisladag». I en runekalender fra 1328 blir dagen omtalt som atundi dagr. På noen steder ble julen jaget ut med bjørkeris. Man gikk da fra rom til rom og det ble slått med riset i hver krok og julen ble til slutt jaget ut gjennom døren. Tyvende dag jul var den absolutt siste dagen for et etterjulsgilde med de siste restene av julemat og -drikke. På primstaven er merket med blant annet en feiekost og et drikkehorn som var snudd på hodet for denne dagen. Feiekosten var til å feie ut julen og det oppnedvendte drikkehornet viser at juleølet skulle være drukket opp.
Julefarger
Noen farger har tradisjonelt blitt brukt i dekorasjoner, symboler og annet i feiringa av jul, både den kristne og verdslige. Kirkeåret er inndelt i forskjellige liturgiske farger ettersom hva som skjer.
Økonomi
Julen er vanligvis den største årlige økonomiske stimulans for mange nasjoner. Salget øker dramatisk i bortimot all handel og detaljsalg. Butikkene selger tradisjonelle og introduserer nye produkter til kundene, som kjøper gaver, dekorasjoner og forbruksartikler. Juleprodukter av alle slag selges alltid i store mengder, som flagg, kurver, engler, glitter og julelys. I 2007 ble det importert over 4 000 tonn julepynt og juletrelys til Norge, nesten en kilo til hver av oss. Siden 1999 har julepyntimporten økt med nesten 70 prosent.
Kina er (2012) det landet som eksporterer mest av disse varene til Norge (mer enn 3/4-deler) og til utenverdenen forøvrig. De aller fleste produksjonssteder for julerelaterte varer er i fylket Yiwu (kinesisk: 义乌, pinyin: Yìwū) i provinsen Zhejiang. Faktisk førte den økonomiske krisen i blant annet Europa i 2011–2012 til bekymring for kinesisk juleeksport, ettersom det er flere lokalsamfunn og en betydelig arbeidsstokk i Kina som produserer nesten utelukkende for julen men også Sverige og Danmark eksporterer mye julepynt til Norge.
I USA alene har det blitt beregnet at en fjerdedel av all personlig forbruk skjer i løpet av julehandelen. Tall fra det amerikanske byrået for statistikk og folketelling, Bureau of the Census, har oppgitt tall som forteller at butikksalget steg fra 20,8 milliarder i november 2004 til 31,9 milliarder dollar i desember 2004, en økning på 54 prosent. For en del butikkvarer er økningen enda større, i bokhandelen stiger salget med 100 prosent og til 170 prosent i gullsmedbutikker. I det samme året økte sysselsettingen i butikkene fra 1,6 millioner til 1,8 millioner i de to månedene fram til jul.
Til sammenligning er tendensen den samme i Norge. Bokhandlene omsetter for rundt 950 millioner kroner i desember, det vil si 150 prosent av vanlig omsetning. Sportsbutikkene har omsetning for 2,2 milliarder i desember, noe som er rundt 1 milliard, eller over 90 prosent, mer enn gjennomsnittet for tiden fra januar til november. Salg av gull- og sølvvarer utgjør i Norge rundt 700 millioner kroner i julemåneden. Dette er over tre ganger så mye som gjennomsnittet for årets andre måneder. Elektriske husholdningsapparater, TV, stereo, mobiltelefoner og lignende, omsettes for nesten dobbelt så mye i desember som resten av året. I desember i alene vil salget av slike produkter være på 2,8 milliarder kroner.
I desember 2010 avslørte avisen VG at prisene på enkelte elektriske produkter fra de store kjedene faktisk ble satte opp fram mot jul, for noen varer ble prisen nær fordoblet, noe Forbrukerrådet reagerte svært negativt på, og karakteriserte det som «reell utnyttelse av forbrukerne» og «direkte umoralsk».
Yukiko Ishizaka
Yukiko Ishizaka (født 14. mars 1968) er en japansk sandvolleyballspiller.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor hun ble nummer 19.
Jul
Julefeiring og økonomiske ulikheter
Kontrasten mellom julaften for de rike og den samme høytiden for de som har lite er blitt skildret i litterære verk som Karens jul av Amalie Skram. Charles Dickens kritiserte mangelen på omtanke for andre i sin skildring av gnieren Scrooge i Et juleeventyr (A Christmas Carol), utgitt i 1843 og filmatisert en rekke ganger.
Noen har den juletradisjon hvor man forsøker å bøte på forskjellen mellom rik og fattig ved å gi almisser, mat og gaver til trengende, eller økonomiske bidrag til veldedige organisasjoner. Disse organisasjonene har ulike opplegg for julen som felles julesamlinger for enslige, og holde åpne kontakttelefon for dem som har behov for kontakt.
Sekulær julefeiring
Julen feires også kulturelt eller ikke-religiøst, og utbredte juletradisjoner som juletre, julegaver og spesielle matretter er ikke-religiøse deler av julefeiringen. Moderne julefeiring har tatt opp i seg flere slags fester i ett. I nordlige strøk er det årets mørkeste tid og en fest for lyset, det er i store deler av verden en fest for familien og slektninger (i eldre norsk tradisjon også for avdøde slektninger), det er en fest for grøde og fruktbarhet (ved Middelhavet etter innhøstingen, i nordlige strøk markeres det ved eviggrønne vekster) og det er en av de viktigste kristne høytidene. I multireligiøse samfunn og sekulære stater blir det kristne aspektet nedtonet ved å la julen være en vinter- eller solvervsfest, og for eksempel i USA ønsker man hverandre «happy holiday».
Motstand mot julefeiringen
Noen tidlige teologer, som Origenes, var imot feiring av alle fødselsdager og spesielt den til Jesus. Origenes anførte at Bibelen ikke omtalte fødselsdagen til en eneste rettvis mann, men kun fødselsdagene til farao og Herodes. På 300-tallet (20-30 år etter julefeiring var innført) ble det klaget over at den kristne julefeiringen hadde utartet til fest og fyll.
Etter reformasjonen ble den tradisjonelle feiringen noe steder forbudt av puritanere. I England falt jul i 1642 på en onsdag, en dag for faste, og det ble erklært at fasten skulle overholdes også juledag. Parlamentet fastholdt i 1647 at feiring av jul (samt påske og pinse) skulle erstattes av ydmyk faste. Forbudet ble opphevet i 1660. Oliver Cromwell, den puritanske diktatoren i England, forsøkte i 1652 å forby julefeiring. I Boston i USA ble julefeiring forbudt fra 1659 begrunnet med at julefeiringen i andre land var preget av overtro og vanæret Gud og mennesker. Forbudet ble opprettholdt til 1681, da en ny bølge immigranter fra Europa krevde å få feire jul. Jehovas vitner ser på julen som en hedensk høytid, og fremholder at ingen av de første kristne feiret jul. Jesus ble neppe ble født 25. desember, og vitnene feirer derfor ikke jul.
Sovjetunionen utgav fra 1928 skriv som oppfordret til å avskaffe julefeiringen, og i stedet feire den 31. hver måned som en anti-religiøs dag. Julen ble etter Sovjetunionens oppløsning gjeninnført som offisiell høytidsdag i Russland.
Saudi-Arabia, Nord-Korea, Tadsjikistan, Somalia, Albania og Kina er blant landene som har forsøkt å forby eller kraftig begrense julefeiringen på 1900- og 2000-tallet.
Kristne som feirer jul kritiserer ofte kommersialiseringen og sekulariseringen av høytiden og prøver å legge mer vekt på den egentlige meningen som Jesu fødsel. Derfor har det vært startet aksjoner som å «ta julen tilbake». Både kristne og folk innenfor miljøbevegelsen hevder med stor styrke at verden ikke trenger en kjøpefest. Fremtiden i våre hender og Changemaker introduserte i 1997 kjøpefri dag siste lørdag i november, for slik å markere motstand mot forbruksvekst.
Noen feirer jul som markering av den mørkeste tiden av året (ref. Jol) og med fokus på familie og venner uten fokus på kristmesse. Det finnes julekort med «nøytrale» hilsninger som eksempelvis «Happy Holidays» ('gledelig høytid'), eller «Season's Greetings» ('årstidens hilsener'). «God jul» regnes dog av de fleste som en nøytral hilsen. Alternative julesanger finnes blant annet i Hans Rotmos: «Vårres jul».
Litteratur
Også i en bearbeidet engelsk versjon: «The Great Christmas Quarrel and Other Swedish Traditions» i Miller, Daniel (red.) (2001): Unwrapping Christmas. Oxford. ISBN 0-19-828066-1
Brunkeberg kirke
Byggmester var Saamund Gjersund fra Morgedal. Malerarbeidet ble gjort av Aslak Nestestog fra Vinje. Døpefonten ble laget av Aasmund Saamundsen Nordgaard, som senere ble medlem av det overordentlige Storthing i 1814.
Gilbert Gray
Gray ble olympisk mester i seiling under OL 1932 i Los Angeles. Han var sammen med Andrew Libano på den amerikanske båten «Jupiter» som vant star-båtklassen foran «Joy» fra Storbritannia. Seilingene ble gjennomført i Port of Los Angeles mellom 5. og 12. august 1932.
Kalinik av Vratsa
Kalinik av Vratsa (bulgarsk: Калиник Врачански, født Dimităr Rajtsjev Aleksandrov (Димитър Райчев Александров) 11. mars 1931 i Maglizh, død 26. desember 2016 i Sofia), var en bulgarsk biskop i Den bulgarske ortodokse kirke.
Kalinik var metropolitt av Vratsa eparki fra 1974.
Vic Emery
Victor «Vic» Emery (født 28. juni 1933 i Montréal) er en canadisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck.
Emery ble olympisk mester i bobsleigh under Vinter-OL 1964 i Innsbruck. Han var med på det canadiske laget som vant firerbob foran Østerrike og Italia. De andre på laget var Peter Kirby, Douglas Anakin og broren John Emery.
Emery ble verdensmester i firerbob i 1965 i St. Moritz og i toerbob vant han bronse.
Therese Brandl
Therese Brandl, også kjent som Therese «Rosie» Brandl (født 1. februar 1902 i Staudach i Bayern, død 28. januar 1948 i Kraków i Polen) var en tysk konsentrasjonsleirvakt i Auschwitz og Birkenau.
Brandl ble etter krigen dømt til døden for forbrytelser mot menneskeheten.
Liv og virke
Brandl var kelner av yrke. Fra 1934 var hun medlem av Deutsche Arbeitsfront (DAF).
SS-karriere
Brandl var fangevokter i Auschwitz og Birkenau, først som Aufseherin, senere som Rapportführerin. Det siste omfattet oppstilling og kommandering av straff. Hun var ansatt fra og med den 15. september 1940. Brandl var også medlem i SS-organisasjonen Totenkopf, noe som var meget uvanlig for kvinner i Det tredje rike. Brandl begikk en rekke forbrytelser og hadde menneskeliv på samvittigheten, da hun var aktiv i seleksjonen av mennesker til gasskamrene.
I Auschwitz avanserte Brandl og ble Erstaufseherin og fikk samme rang som Irma Grese og Margot Dreschler. Sommeren 1943 fikk hun en medalje av Det tredje rike for dyktighet i tjenesten i leirene.
Tjenestesteder
Brandls tjenestegjøring omfattet flere konsentrasjonsleirer. Som majoriteten av kvinnelige fangevoktere i Det tredje Rike begynte Brandl sin utdannelse og tjeneste i Ravensbrück og var der fra september 1940 til mars 1942. Hun fikk sin opplæring der av Maria Mandl og av Johanna Langefeld.
I Auschwitz tjenestegjorde hun fra april 1942 til desember 1944. Da de sovjetiske styrkene kom stadig nærmere Auschwitz, ble hun forflyttet til Bayern, til Mühlbach, en satellittleir til KZ Dachau, i desember 1944. Der var hun frem til april 1945. I Mühlbach ble hun degradert til Aufseherin. Hva som ligger bak degraderingen, er ikke kjent for ettertiden.
Flukt
Den 27. april 1945 flyktet Brandl fra Mühlbach da amerikanske styrker nærmet seg leiren. Den 29. august 1945 ble hun arrestert av amerikanske styrker i Bayern.
Rettergang
Sammen med en del tidligere kolleger, deriblant Alice Orlowski, Luise Danz, Maria Mandel og Hildegard Lächert, ble Brandl dømt i Auschwitzrettegangen i Kraków. På grunn av seleksjonene til gasskamrene ble Brandl dømt til døden den 22. desember 1947. Hun ble hengt sammen med Maria Mandel den 28. januar 1948.
Berte Skrukkefyllhaugen
Berte Skrukkefyllhaugen (født 1854, død 1950) var en av Vassfarets siste fastboende. Berte var en historieforteller og mange av hennes historier er kjent gjennom bøker hvor de er gjenfortalt.
En av hennes historier var om da et uvær en vinter blåste det stor gran over ende og ødela fjøset. De hadde en ku og måtte finne et nytt fjøs og for å løse problemet tok de med seg kua og bandt henne i sengestolpen inne i stua. En annen historie var da hun jaget en bjørn som hadde skremt en landmåler, bjørnen var en fjorårsbamse som hadde mista moren sin.
Berte var datter av Marit Andersdatter Bjørke og Østen Olsen Dølvenseie og var én av fire søsken; av disse var det bare Berte som opplevde å bli eldre enn syv år. Hun vokste opp i Skrukkefyllhaugen, et småbruk på nordsida av tjernet Skrukkefylla mellom Nevlingen og Aurdalsfjorden.
Berte giftet seg senere med Ole Svendsen Haugen og flyttet til Hallingdal. Etter en tid ønsket hun å flytte tilbake til Vassfaret, men da de kom dit var stua i Skrukkefyllhaugen nedbrent. Da de senere ville tilbake i Vassfaret hadde hun ikke lengre heimstavnrett i Hedalen, og ikke eide de Skrukkefyllhaugen siden den var brent ned. Offisielt brant Skrukkefyllhaugen på grunn av lynnedslag, mens ryktet var at Fattigkommisjonens formann hadde vært på fisketur. Senere kommenterte Berte at det var et merkelig uvær som flyttet sakene hennes til garder i Hedalen. Etter at Skrukkefyllhaugen brant ned flytta de til Midtiveghytta som lå midt i vegen ved Pålsonmyra, men en dag kom Knut «Bergen» Berg og lot dem få flytte til Hallingvika. Hun forlot Vassfaret for godt i 1921, da hun sammen med sin sønn Anton Bjørke flyttet til Flå. Hun ligger gravlagt på Flå kirkegård.
Bertes beretninger om livet i Vassfaret inspirerte spesielt to forfattere. I 1979 ga forfatteren Edvard Elsrud ut en bok om Berte Skrukkefyllhaugen. Forfatteren Per Hohle møtte også Berte Skrukkefyllhaugen på Gamleheimen i Flå der Berte tilbrakte de siste årene av sitt liv. Samtalene han gjorde med henne benyttet han senere i boka Minner fra Vassfaret. Selv hevdet Hohle at samtalene med Berte i seg selv var rene villmarksopplevelser.
Det er en del diskusjon om Berte er å regne som «valdris» eller «halling». Hun ble født og voks opp i Skrukkefyllhaugen og da var hun på Opplandssida av fylkesgrensa. Tjernet Skrukkefylla er en del av vassdraget, og i dette området så definerer vassdraget fylkesgrensa. Når hun bodde i Hallingdal og i Hallingvika så var hun på Buskerudsida av fylkesgrensa. Slike grensedragninger er imidlertid av mindre interesse all den tid beboere i Vassfaret først og fremst definerte seg som en egen bygd i Aurdalen, det tidligere navnet på Vassfaret.
Kunstneren Kristen Stavdahl har malt et bilde av Berte Skrukkefyllhaugen. Bildet ble malt i forbindelse med den siste brøtningen i Vassfaret i 2004. Bildet har hengt utstilt i Kristen Stavdahls galleri i toppetasjen på Valdrestunet kjøpesenter i Bagn. I januar 2014 ble bildet stjålet fra galleriet og er ennå ikke kommet til rette.
PVC (band)
PVC var en rockegruppe fra Oslo, startet i april 1980.
Biografi
Bandet var et av de første som startet sin egen label, og utviklet seg i løpet av et par år fra pønk til synthbasert dysterrock. Inspirasjonskildene innbefattet såpass forskjellige samtidsband som Joy Division, The Residents og Pere Ubu.
Våren 1980 debuterte bandet med singelen Sykebil/Gråstein. Besetningen bestod da av Rune Martinsen, Jørn Loe, Hans Christian Andersen, Nils Petter Jensen og Svein Dahl. Opplaget på 500 eksemplarer ble utsolgt før året var omme. Snart ble vokalen overtatt av Bitten Forsudd og høsten 1981 kom neste utgivelse, Galehus.
I 1981 kom en mini-LP; Emilie Berliner. Bandets medlemmer var da Forsudd, Martinsen, Loe og Eivind Rølles på slagverk. Da neste mini-LP, ...confront...confront, kom i 1982 var det bare Martinsen og Loe igjen av medlemmene. Knut-Erik Sandlie hadde tatt over etter Forsudd, som samme år startet Garden of Delight. Rølles ble med i Broadway News og Johnny Styve fra Gumm Gakk A/S tok hans plass. Ganske snart tok Oddvar Karlsmyr som trommeslager. Bandet ble oppløst senere i 1982.
Bandmedlemmers betydning
Flere av tidligere medlemmer i PVC fikk betydning innenfor norsk musikk etterhvert. Bitten Forsudd spilte senere i Love Deniers, Vera Cruice, Garden of Delight (noe som også gjelder Johnny Styve) og Einmal kommt die Liebe. Oddvar Karlsmyr ble senere med i Ym:stammen. Eivind Rølles ble med i Broadway News, senere i Monroes og var deretter sjef for BMG Norge og markedsjef for EMI Norge. Knut-Erik Sandlie var senere med i MMI (Multi Media Incest)
Cha Bum-kun
Cha Bum-kun (født 22. mai 1953 i Hwaseong, Gyeonggi, Sør-Korea) er en manager og tidligere sørkoreansk fotballspiller. Han anses som den beste sørkoreanske og trolig asiatiske fotballspiller gjennom tidene.
Han gjennomførte en framgangsrik karriere i tysk Bundesliga. Mellom 1972 og 1986 var han spiller på Sør-Koreas herrelandslag i fotball og gjennomførte 121 kamper og skårte 55 mål.
I Tyskland ble han kalt for Tscha Bum, og anses som en nasjonalhelt i hjemlandet.
Dorothée Hahne
Dorothée Hahne (1966–) er en tysk komponist, musikkprodusent og forlegger. Hun studerte trompet ved de statlige musikkhøyskolene i Köln og Düsseldorf. I studietiden spilte hun blant annet i det første tyske kvinnelige bigbandet, Jazzorchester Reichlich Weiblich.
I 1988 grunnla Hahne Renitent-kvartetten, som hun oppførte egne komposisjoner ved kunstutstillinger og festivaler med. Senere skrev hun instrumentale og elektroniske komposisjoner, filmmusikk, tonesettinger av dikt, hørespillprosjekt og oppdragskomposisjoner. Fra 1999 har hun arbeidet med blokkfløytisten Dorothee Oberlinger, og i 2000 grunnla hun ensemblet newsic.
Et særtrekk ved Hahnes bruk av elektroniske midler er at hun unngår enhver form for klangsyntese; elektronikken tjener alltid til å repetere og variere «naturlig» framstilte klanger.
The international school of Brussels
The International School of Brussels (ISB) er en engelsk-språklig grunnskole i Belgia. Skolen har som oppgave å gi en internasjonal utdanning for studenter fra over 60 land, innen en aldersgruppe fra 3 til 18 år. Skolen ble grunnlagt i 1951 og den ligger på en 162000 m² skogkledd campus ca. 9 kilometer fra sentrum av byen, i Watermael-Boitsfort kommune i Brussel. I skoleåret 2007-2008 var om lag 1450 studenter er registrert ved ISB.
Struktur
ISB er delt inn i fire skoler:
Hver skole har en rektor som er ansvarlig for den daglige driften av skolen. Alle rektorene rapporterer til direktøren for ISB. Skolen er styrt av et styre av forstanderskapet. Læreplanledelse og pedagogisk ledelse er gitt av «Educational Leadership Team». ELT består av direktøren, inspektøren og assisterende inspektør. Skolen er viden ansett i internasjonal utdanning, og er godkjent av Rådet for internasjonale skoler og Mid States Association. ISB's spesialpedagogiske program er nesten unikt blant internasjonale skoler.
Kvinnene i folkeforsamlingen
Kvinnene i folkeforsamlingen (gresk: Ἐκκλησιάζουσαι, Ekklesiázusai) er en klassisk gresk komedie av dikteren Aristofanes, skrevet rundt 392 f.Kr.. Komedien har en tematikk som ligner på komedien Lysistrata, der kvinnene overtar makten etter å ha inntatt folkeforsamlingen, forkledd som sine egne ektemenn.
Tatjana Jembakhtova
Tatjana Stepanovna Jembakhtova (russisk: Татьяна Степановна Ембахтова, født 17. januar 1956) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.
Jembakhtova vant en olympisk bronsmedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det sovjetiske damelaget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak Zimbabwe og Tsjekkoslovakia. Det var første gangen landhockey for damer var med på det olympiske programmet. Seks lag deltok og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen vant tre kamper og tapte to og med seks poeng ble de nummer tre på tabellen, ett poeng bak Tsjekkoslovakia og to bak Zimbabwe. Embasjova spilte fire kamper i OL-turneringen.
Undersbo
Undersbo er en forhenværende gård i Larvik kommune (til 1948 i Hedrum kommune). Hovedhuset, som ligger nært inntil Elveveien, ble i cirka 1800 bygget i empirestil og fredet i 1923. Adressen er Lerkelundveien 30.
Gården ble ryddet i høymiddelalderen som Unnulfrsbudir (Unnulfrs boder).
På Undersbos grunn ligger blant annet industrianleggene på Øya, Vestre Halsen, Undersbo kirkegård, Furumoa, Alfred Andersens mekaniske Verksted & Støberi, Fram Stadion, Arena samt Thor Heyerdahl videregående skole.
Undersbo var skolested tilknyttet Lågen Dampsag 1866-1939.
Dometian av Vidin
Dometian av Vidin (bulgarsk: Дометиан Видински, født Dimităr Popvasilev Topuzliev (Димитър Попвасилев Топузлиев) (født 11. november 1932 i Hasovitsa, død 18. september 2017 i Sofia) var en bulgarsk biskop i Den bulgarske ortodokse kirke.
P.O. Brøndsted
Peter Oluf Brøndsted egentlig Peter Ole Brøndsted (født 17. november 1780, død 26. juni 1842) var en dansk klassisk arkeolog. Han var født på Fruering Prestegård, hvor faren var sogneprest og prost i Hjelmslev Herred.
Dometian av Vidin
Dometian har siden 1987 vært metropolitt av Vidin eparki.
P.O. Brøndsted
Utdannelse
Allerede på skolen viste P.O. Brøndsted sin interesse for gresk oldtid. Da han tok eksamen i gresk ved Københavns Universitet i 1796, briljerte han ved å oppgi hele Iliaden av Homer, der det ellers kun krevdes mindre stykker. P.O. Brøndsted meldte seg inn i Livjægerkorpset og deltok i kampen mot engelskmennene i 1801. Han leste teologi og etter at han hadde fått eksamen i dette faget i 1802, begynte han på filologi. Her møtte han Georg Koës, sønn av Georg Frederik Ditlev Koës hvis datter Frederikke Koës han giftet seg med i 1813.
I sine unge år ble han også tilhenger av romantikken etter å ha lest Adam Gottlob Oehlenschlägers dikt. Han var blant annet en velsett gjest i Rahbeks hjem Bakkehuset. Han hadde tidligere vært klassisist av den skolen som sprang ut av 1700-tallets siste halvdel. P.O. Brøndsteds første utgivelse var på tysk. I 1804 skrev han kapittelet om den danske kunst i den tyske litteraturprofessors Johann Gottfried Eichhorns litteraturhistorie Geschichte der Litteratur (utkom 1810).
Reisen til Hellas
Etter at han hadde oppnådd doktorgraden i filologi i 1806, dro han ut på en lengre reise sammen med vennen Georg Koës, og målet var Hellas. På veien sydover gjorde de sammen med Adam Gottlob Oehlenschläger opphold i forskjellige tyske byer og bevitnet her slaget ved Jena. Etter et lengre opphold i Paris, dro han til Roma i 1809 for endelig i 1810 å ende i Athen. Her var han vitne til de engelske utgravingene av Parthenon. Under oppholdet her fikk han beskjed om at vennen Georg Koës var død på sin videre reise til øya Zante.
I perioden 1811–1812 sto P.O. Brøndsted selv for en større utgraving på øya Keos og andre mindre utgravinger rundt i Hellas. I 1812 besøkte han den tyrkiske herskeren i Epirus, Ali Pasha og hadde lange samtaler med han som Brøndsted skrev om i brev hjem til familien.
Utarbeidelse av verket
1813 vendte P.O. Brøndsted hjem til Danmark hvor han ble ansatt som professor i filologi på Københanvns Universitet. Samme år giftet han seg med Frederikke Koës. Deres ekteskap varte imidlertid bare til 1818 da Frederikke døde. Samme år reiste P.O. Brøndsted sydover igjen, angivelig for å skrive på sitt store verk om Hellas, men også for å begrave sorgen over tapet av sin hustru i arbeidet med oldtiden. I Roma ble P.O. Brøndsted ansatt som den danske ambassadør i Kirkestaten.
På denne tiden florerte det flere selvstendighetsbevegelser som krevde republikk i mange av de italienske bystatene og P.O. Brøndsted så på disse med stor sympati. Det danske kongedømmet så imidlertid ikke med vennlige øyne på hans sympatier som fremkom i brev hjem til Danmark. Han falt derfor i unåde og ble avskjediget. Brøndsted hadde på sin side en betydelig formue som han hadde arvet etter sin avdøde ektefelle og den satte han i stand til å fortsette å utarbeide sitt verk om reisen til Hellas for egne midler.
I 1825 utkom første bind av Rejse i Grækenland på fransk og tysk, den danske utgaven kom ut først i 1844 etter P.O. Brøndsteds død, redigert av studiekameraten N.V. Dorph. Verket var praktfullt utstyrt og for den tiden ytterst velillustrert med store kobberstikk. I 1830 kom bind nummer to som blant annet tok med studiet av Parthenon metopene etter en reise Brøndsted hadde foretatt til England og British Museum. P.O. Brøndsted hadde planlagt ytterligere 4 bind i sitt verk, men rakk aldri å ferdigstille disse. Kun enkelte kobberstik er bevart som forstudie til et av bindene.
Senere år
I 1832 var P.O. Brøndsted vendt tilbake til Danmark og her ble han utnevnt til direktør for Myntsamlingen og professor i filologi og arkeologi. I de følgende årene utga han kun mindre skrifter og holdt seg til det administrative arbeidet og sine foredrag.
Han døde den 26. juni 1842 etter en rideulykke.
Klevekåpa
Klevekåpa er et fjell i Filchnerfjella i Dronning Maud Land. Klevekåpa ligger nordvest for fronten av Snuggerudbreen, og høyeste punkt måler 2910 moh. Med unntak av en klippevegg på sørøstsiden, Klevegadden (, 2755 moh.), er fjellet dekket av is og snø.
Området ble flyfotografert og undersøkt under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Dette dannet grunnlag for utarbeidelse av kart over området, og i samme forbindelse ble toppen navngitt.
IK Fyris
Idrottsklubben Fyris er en nedlagt svensk orienteringsklubb som hadde tilholdssted i Uppsala i Sverige.
Orienteringsklubben var før nedleggelsen i 1995 en aktiv spesialklubb for orientering. Klubben ble nedlagt fordi den skulle slå seg sammen med OK Fyrismalm og sammen starte opp OK Linné. OK Linné er per i dag Sveriges største orienteringsklubb med sine omtrent 900 medlemmer.
OK Fyrismalm vant den sjette utgaven av Tiomila, en av orienteringssportens største klubbstafetter, i 1971.
Meritter
Tiomila, herrer (1) :
Kenyas herrelandslag i fotball
Kenyas herrelandslag i fotball er det nasjonale fotballaget til Kenya ved ekvatorialgrensen i Øst-Afrika. Landslaget administreres av det nasjonale fotballforbundet Football Kenya Association (FKA), som ble opprettet i 2011, og ble en del av henholdsvis FIFA i 1960 og CAF i 1968. Laget har aldri kvalifisert seg til et VM-sluttspill, men har deltatt i fem Afrikamesterskap.
Historie
Kenya spilte sin første landskamp den 1. mai 1926 mot, i en kamp som endte uavgjort 1–1. Kenya fikk sin uavhengighet fra Storbritannia i desember 1963, men første kenyanske trener ble ikke utnevnt før i 1967, da Elijah Lidonde tok over trenerrollen. Landet kvalifiserte seg til Afrikamesterskapet i fotball for første gang i 1972, men klarte ikke å ta seg videre til sluttspill. Det gikk 14 år før Kenya igjen klarte å kvalifisere seg til Afrikamesterskapet, men heller ikke denne gangen klarte landet å ta seg videre til sluttspill.
Slutten av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-årene var sportslig sett en positiv periode siden Kenya deltok i tre Afrikamesterskap på rad, men uten å kvalifisere seg til sluttspill. Landet deltok for øvrig i kvalifisering til Verdensmesterskapet i fotball for første gang i 1974, men røk ut til fordel for i tredje kvalifiseringsrunde. Kenya har siden deltatt i hver VM–kvalifisering, men har ikke lyktes med å ta seg videre til sluttspillet.
The Rug Maker’s Daughter
The Rug Maker's Daughter er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Oscar Apfel.
Handling
Bob Van Burens redder en tyrkisk overklasse-jente i Konstantinopel, når de blir angrepet av ranere. Dette baner vei for en romanse mellom dem. Men faren til Demetra, og hennes tyrkiske forlovede, forsøker å holde dem fra hverandre. Bob overtaler Demetra til å stikke av sammen med ham til Amerika. Etter å ha fått nyss om dette, ansetter den ondsinnede Osman en gruppe kjeltringer.
Gjengen kidnapper Bob Van Buren, kort td før hans avreise. Med den unge amerikaneren på mystisk vis forsvunnet, og dagen før hennes bryllup med Osman, forsøker Demetra å flykte til en fetter i New York. Men en rekke komplikasjoner oppstår.
Rune Berger
Rune Berger (født Rune Johansen den 1. april 1978) er en norsk tidligere fotballspiller. I løpet av karrieren spilte han forsvar, midtbane og spiss.
Det var tidlig klart at Rune Johansen (nå Berger) var et stort talent. Han spilte spiss på juniorlaget til Tromsø IL, og scoret bøttevis med mål, han debuterte for A-laget i 1996. Han ble lånt ut til Alta IF i 1999 og ble toppscorer i 2. divisjon med 28 mål.
Hans beste periode i Tromsø IL-trøya kom i 2000, da han skåret syv mål på en kort periode etter at Rune Lange hadde blitt solgt til Trabzonspor. Om vinteren samme år var han på utlån til Bristol Rovers, som da spilte i det som tilsvarer tredjedivisjon (nå kjent som Football League One). Den påfølgende sesongen var en nedtur med skader og Mononukleose, på folkemunne kjent som «kyssesyken», noe som satte han svært tilbake fysisk. Særlig så dette ut til å gå ut over hans tempostyrke og skuddfarlighet fra avstand.
Berger var en svært allsidig spiller og har spilt følgende posisjoner: spiss, høyre kant, venstre kant, sentral midtbane (offensiv og defensiv), høyre back, venstre back og midtstopper.
Han la opp i 2007 og i 2009-sesongen var han sportssjef i Alta IF. Den 21. mai 2009 ble han byttet inn som spiss for Alta i bortekampen mot Nybergsund IL, to år etter at han la opp som aktiv fotballspiller. Berger måtte spille grunnet skader og ble macthvinner ved å skåre 1-2 målet for Alta. Forrige kamp han spilte var en cupkamp mot Aalesunds FK i juni 2007. Berger har spilt for klubbene Tromsø IL, Bristol Rovers, Aalesunds FK og Alta IF. Han har spilt i Football League One i England.
Berserk mot Nordpolen
Berserk mot Nordpolen er en dokumentarserie som gikk på NRK TV fra 10. september 2003, regissert av Kaare Skard, Jarle Andhøy og Håkon Noodt.
Serien følger Alex Rosén, Jarle Andhøy, Espen Tarberg og David Mercy på deres reise i en seilbåt av typen Albin Vega. Turen gikk over to sesonger, somrene 2001 og 2002. Underveis besøkte følget Færøyene, Nord-Norge, Svalbard og seilte gjennom Kvitsjøen og kanalen til St. Petersburg, og tilbake til Færøyene. Den samme reisen er beskrevet i boken Med Berserk til Valhall. Jarle Andhøy, som var kaptein ombord, ble senere domfelt og bøtelagt for å for å ha gått i land på Svalbard uten forsikring, og for å ha søkt kontakt med isbjørn. For det siste forholdet ble også David Mercy ettersøkt i Norge.
Australian Open 2009
Australian Open 2009 ble arrangert i Melbourne 19. januar – 1. februar. Australian Open er en Grand Slam-turnering i tennis.
Megafon (fjernsynsprogram)
Megafon er et dokumentarprogram for barn mellom 8 og 12 år, som gikk på NRK Super fra 2008 til 2013. Programmet ble sendt torsdager kl. 19:00 og hadde som formål å samle historier fra virkeligheten. Programleder var Christian Hestø.
Programmet ble kåret til beste barne- eller ungdomsprogram under Gullruten 2010.
Jiujiang (Jiujiang)
Jiujiang (kinesisk: 九江县; pinyin:  Jiǔjiāng Xiàn) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jiujiang.
Befolkningen var på 338,767 innbyggere i 1999.
Chie Seike
Chie Seike (født 4. mai 1974) er en japansk sandvolleyballspiller.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor hun ble nummer 19.
Yu Kuo-hwa
Yu Kuo-hwa (kinesisk: 俞國華, pinyin: Yú Guóhuá, født 10. januar 1914 i Fenghua i provinsen Zhejiang i Kina, død 4. oktober 2000 i Taipeh) var statsminister for Republikken Kina på Taiwan fra 1984 til 1989. Som statsminister opphevet han den inntil da 38 år lange unntakstilstanden i 1987.
Rule G
Rule G er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av George W. Lawrence og G. M. Noble.