cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fort Martin kullkraftverk
Anlegget ble bygget ut i årene 1967–1968. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull.
Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 7,3280 mill. tonn.
All Hail, Liberia, Hail!
«All Hail, Liberia, Hail!» er Liberias nasjonalsang. Teksten er skrevet av president Daniel Bashiel Warner (1815-1880, Liberias 3. president) på engelsk. Den ble den offisielle nasjonalsangen i 1847. Melodien er komponert av i 1860 av Olmstead Luca (1826–1869).
Tekst
All hail, Liberia, hail! (All hail!) All hail, Liberia, hail! (All hail!) This glorious land of liberty, Shall long be ours. Though new her name, Green be her fame, And mighty be her powers, And mighty be her powers. In joy and gladness, With our hearts united, We'll shout the freedom, Of a race benighted. Long live Liberia, happy land! A home of glorious liberty, By God's command! A home of glorious liberty, By God's command!
All hail, Liberia, hail! (All hail!) All hail, Liberia, hail! (All hail!) In union strong success is sure. We cannot fail! With God above, Our rights to prove, We will o'er all prevail, We will o'er all prevail! With heart and hand our country's cause defending, We'll meet the foe with valour unpretending. Long live Liberia, happy land! A home of glorious liberty, By God's command! A home of glorious liberty, By God's command!
Telegrafist
En telegrafist er en person som er utdannet i telegrafi samt bl.a. bruk og vedlikehold av radiosendere og radiomottakere.
Historie
Telegrafien har sin opprinnelse på landlinjer, men har de siste 100 år stort sett vært brukt i trådløst samband. Sjømannsskolen i Oslo opprettet en egen linje for utdanning av skipsradiotelegrafister i 1917. Jernbaneskolen har også utdannet egne telegrafister. Norsk Radiotelegrafist Forening gikk i 1936 inn i LO og Norsk Sjømannsforbund med 316 telegrafister som medlemmer. Alle skipsradiotelegrafister ble i 1947 igjen radiooffiserer, slik de hadde vært det i radiotelegrafiens barndom. Yrket som radiooffiser til sjøs hadde sin gullalder fra ca. 1940 til ca. 1980. Den sivile utdanningen av telegrafister i Norge opphørte omkring 1990.
Utdanning
Telegrafistutdanningen foregikk på radioskoler og var i Norge på 1980-tallet en studieretning i fiskeri- og sjøfartsfag med ett-årig studium for elever med gymnas og ellers to-årig.
Distinksjoner
En telegrafist kaltes ofte «gnist» etter bransjeemblemet på uniformsermet og epaulettene som var en gnist med tre lyn mot venstre og tre mot høyre. Radiotelegrafister i handelsflåten startet med en stripe. For hvert 5. års tjeneste i stillingen fikk de en stripe mer inntil de hadde maksimalt tre striper. Noen rederier hadde andre, avvikende regler.
Caenis robusta
Caenis robusta er en døgnflue som tilhører familiegruppen skjoldgjelledøgnfluer, dvergdøgnfluer eller slamdøgnfluer. Gruppens mange norske navn har oppstått på grunn av ulike norske dialekter og fra litteraturen. De ulike navnene henviser til størrelsen som er generelt liten, at de helst foretrekker steder med mudderbunn, og at nymfene har store skjoldformede trakégjeller. De er ikke registrer fra Norge, men finnes både i Danmark, Sverige og Finland.
Voksne (imago)
Kroppen er 7-9 millimeter lang. Framvingene er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile, de har få tverr-årer, noe melkeaktig hvite. Den har helt tilbakedannede eller mangler helt bakvinger. Lengst bak på bakkroppen er det tre haletråder (cerci).
Nymfer/larver
Nymfene er mellom 7-9 millimeter lange og er glissent dekket av fine små hår. Det er flere par trakégjeller (bladgjeller) bakover på siden av bakkroppen, men det ser ut som det bare er ett. Det første paret, nærmest brystet, er trådformet, et avsmalnet filament. Det andre paret er formet som store bladgjeller med en skjoldform, de kan minne om anlegg til vinger. De dekker nesten hele resten av bakkroppen, slik at bare noen bakkroppsledd er synlige. De dekker også de resterende gjelleparene som er små. Nymfene har normale hoder uten noen ekstra spisse, hornlignenede utvekster.
Den ligner sørlig slamdøgnflue, men skiller seg fra denne ved den generelt er større og at brystskjoldet (pronotum) framhjørnener er skarpt vinklet. Det niende bakkroppsleddet har på undersiden (sternum) ingen innsenknig (innsnitt) på midten, med en ganske jevnt og bredt avrundet eller litt avflatet bakkant, men ikke spist avrundet (utstående).
Levevis
Caenis robusta finnes i og ved innsjøer, vanligvis i rolige elver, der det er mudderbunn. Den lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. Nymfene lever nedgravd i bunnmaterialet, i mudder og sand på bunnen. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr. I Norge har den vanligvis et nymfestadium på 2 år.
Caenis robusta tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.
Snartemofunnene
Snartemofunnene er en rekke rike gravfunn fra gården Snartemo i Hægebostad kommune, Vest-Agder.
Snartemo I kom for dagen i 1847, det oppgis å være funnet i en gravrøys, på Svartemoen i Hægebostad – antakelig er dette en feilskrift for Snartemo. Funnet inneholder bare en beinkam av ganske uvanlig form og et bronsebeslag.
Snartemo III ble levert til Bergens Museum året etter. Funnet kom fra en gravhaug på omtrent 10 m i diameter. Et leirkar, en jernspenne og brente bein hadde ligget i et brannflak, en tykk konsentrasjon av trekull og brente bein.
Snartemo IV ble funnet i 1916 i en stor gravhaug. I den hadde det vært et kammer bygd av rullestein, dekket av en helle. I det sto en bronsekjele som inneholdt en del brente bein og et ødelagt kvartsbryne.
Snartemo V ble funnet like sør for Snartemo II. Det var den 30. oktober 1933 at brødrene Olav og Rikard Killingland holdt på å dyrke opp et nytt jordstykke på stedet. Da kom det for dagen en stor steinhelle under flat mark. Ved nærmere ettersyn fant de at den dekket et gravkammer. Her fant de deler av et rikt gravgods, før de stanset arbeidet og varslet Universitetets Oldsaksamling. Resten av graven ble da undersøkt av preparant Louis Smedstad. Denne graven inneholdt blant annet det gulldekorerte Snartemosverdet, kniver, spydspisser, en glasskrukke, en beltespenne og gullringer. Funnet er datert til folkevandringstiden.
José Dizon
José Matanza Dizon (henrettet 12. januar 1897 i Manila, Filippinene) var en av 13 filippinere som ble henrettet av spanjolene på Bagumbayan-feltet i Manila under den filippinske revolusjon.
José Dizon var myntgravør i Manila, og et medlem av dr. Jose Rizals ikkevoldelige reformforening La Liga Filipina som deretter sluttet seg til det hemmelige revolusjonære selskap Katipunan. Han var Emilio Jacintos onkel og en venn av Andres Bonifacio. Dizon var en av de stiftende medlemmer av Katipunan.
De 13 filippinerne som ble henrettet omtales som Trece Martires de Bagumbayan, og gruppen bestod foruten Dizon av Numeriano Adriano, Geronimo Medina, Domingo T. Franco, Eustacio Mañalak, Benedicto Nijaga, Ramon Padilla, Braulio Rivera, Francisco L. Roxas, Faustino Villaruel, Moises E. Salvador, Luis Enciso Villareal og Antonio Salazar.
Paul Azinger
Paul Azinger (født 6. januar 1960) er en amerikansk golfspiller.
Azinger er født i Holyoke i Massachusetts, studerte ved Florida State University og ble profesjonell i 1981. Han vant 11 turneringer på PGA-touren i løpet av syv sesonger mellom 1987 og 1993. Hans største seier kom 1993 i major-turneringen PGA Championship etter playoff. I 1987 ble han nummer to i The Open Championship på Muirfield der han avsluttet med to bogeys og tapte med ett slag mot Nick Faldo.
I 1994 ble han rammet av kreft og han skrev en bok, Zinger, om sin kamp mot sykdommen. I 1995 ble han belønnet av USGA med Ben Hogan Trophy som deles ut til spillere som har gjort et sterkt comeback til golfen etter sykdom. I 2000 vant han sin førsta turnering på syv år i Sony Open in Hawaii.
Lü Liuliang
Lü Liuliang (kinesisk: 呂留良; født 1629 i Tongxiang i provinsen Zhejiang i Kina, død 1683) var en kinesisk mandarin, filosof, dikter og forfatter i overgangstiden mellom Ming- og Qingepokene.
Lü Liuliang skrev et anti-Qing dikt. «Den lette brisen, om enn aldri så mild, blåser ikke på meg; den klare måne har aldri opphørt å skinne over folket» (清風雖細難吹我，明月何嘗不照人?). I dette diktet har lett bris (qing feng 清風) skrifttegnet for Qing (som i dynastinavnet), og klar måne (ming yue 明月) tegnet for Ming. Han stipulerte også i sitt testamente at han ikke ville begraves i klær som kunne assosieres med qing-styret.
Hans skriverier inspirerte en hunanesisk lærd som hadde strøket til embedsmannseksamen, Zeng Jing, til å planlegge opprør mot Yongzheng-keiseren. I 1729 forsøkte Zeng å få med seg generalguvernør Yue Zhongqi av Sichuan og Shaanxi på komplottet, men Yue røpet planene for keiseren.
Da tok keiseren grusom hevn mot den da forlengst avdøde Lü Liuliang, og beordret at hans verker skulle destrueres, hans kiste åpnes og etterlevninger skulle oppstykkes i all offentlighet og hans etterkommere straffes.
Trond-Erik Asbjørnsen
Trond-Erik Bjugn Asbjørnsen (født 7. juni 1985) er en norsk tidligere fotballspiller.
Asbjørnsen var i Brann tidlig i karrieren. Han gikk senere til Askøy og skåret der 37 mål i 3. divisjon i 2009, før han signerte for Løv-Ham foran 2010-sesongen. Etter 2010-sesongen returnerte han til Askøy og gikk senere til Follese, som er hans moderklubb.
Francisco L. Roxas
Francisco L. Roxas, Benedicto Nijaga og Geronimo Medina (henrettet 12. januar 1897 i Manila, Filippinene) var tre av 13 filippinere som ble henrettet av spanjolene på Bagumbayan-feltet i Manila under den filippinske revolusjon.
Francisco L. Roxas ble urettmessig implisert i revolusjonen og henrettet på falske premisser. Roxas var blitt oppsøkt av Benedicto Nijaga, en offiser i den spanske hær som hadde gått over til K.K.K.. Han bad om materiell støtte. Roxas ikke bare nektet, men truet med å angi Katipunan til myndighetene. Da la Katipunans leder, Andres Bonifacio, en plan for å avverge faren. For å nøytralisere Roxas og andre ilustrados som stod dem imot, ble det utarbeidet forfalskede dokumenter som skulle få det til å fremstå som om Roxas og andre rike filippinere støttet Katipunan økonomisk. Man sørget så for at politiet kom over dokumentene, og på den måten ble Roxas bragt til taushet. Nijaga var ironisk nok en annen av de som ble henrettet sammen Roxas. Også en annen offiser som var gått over til Katipunan, Geronimo Medina, var blant de tretten.
De 13 filippinerne som ble henrettet omtales som Trece Martires de Bagumbayan, og gruppen bestod av Numeriano Adriano, Geronimo Medina, José Dizon, Domingo T. Franco, Eustacio Mañalak, Benedicto Nijaga, Ramon Padilla, Braulio Rivera, Francisco L. Roxas, Faustino Villaruel, Moises E. Salvador, Luis Enciso Villareal og Antonio Salazar.
Einar Olav Larsen
Han er utdannet ved Ole Bull-akademiet på Voss
Einar Olav Larsen har vokst opp i en musikalsk familie. Han er sønn av folkemusikeren Geir Egil Larsen og bror av folkemusikeren Gjermund Larsen. Brødrene ble i barndommen tatt med til ulike folkemusikere, noe som har satt preg på deres videre musikalske karriere.
Sammen med sin bror Gjermund har han gitt ut albumet Søttenpassingen (ta-lik, 2004) Han har også bidratt på en rekke andre album som f.eks. I dueslaget (1993, P.A.Røstads orkester), På kvint og kvart (1998, Verdal jr.spm.lag) og Frigg (2001, Frigg).
Utmerkelser
Einar Olav og Gjermund Larsen har vunnet gruppespillet på Landskappleiken tre år på rad og har i tillegg bl.a. mottatt disse utmerkelsene:
Natalie Gulbis
Natalie Gulbis (født 7. januar 1983 i Sacramento, California) er en profesjonell amerikansk golfspiller, som spiller på LPGA-touren.
Karrieren som amatør
I 1997 vant hun den samme turneringen. Samme år kvalifiserte hun seg for Longs Drugs Challenge. 14 år gammel var hun den til da yngste spilleren som hadde kvalifisert seg til en turnering på LPGA-touren.
Karrieren som profesjonell
Det tok nøyaktig 6 år fra hun ble profesjonell (juli 2001) til hun vant sin første LPGA-turnering (juli 2007, Evian Masters). Men en lang rekke topp-10-plasseringer, blant annet i 4 major-turneringer på rad, har holdt henne høyt oppe på pengelistene.
Hun spilte Solheim Cup i 2005 og 2007.
Irmelin Rose
«Irmelin Rose er et dansk dikt, skrevet av J.P. Jacobsen i 1875. Det ble utgitt i diktsamlingen Fem digte.
Wilhelm Peterson-Berger tonesatte diktet. Det ble utgitt i 1887 i «Tre sånger, op. 3».
I 1891 satte Carl Nielsen melodi til diktet og utgav det i opus 4. Det var én av Nielsens første sanger.
Hans eldste datter ble døpt Irmelin.
Arteria vertebralis
Arteria vertebralis eller virvelarterien er en arterie som avgår fra arteria subclavia på hver side av halsen.
I nakken
Arteria vertebralis avgår på hver side av nakken i høyde med sjette halsvirvel, og forløper deretter inn i dybden til processus transversus av sjette halsvirvel.
Deretter forløper arteriene oppover gjennom hver enkelt foramina transversarium i hver enkelt halsvirvel inntil første halsvirvel. I denne delen av forløpet har vertebralis et parallelt forløp i nakken med arteria carotis, dog med en annen anatomisk plassering. Når vertebralis når første halsvirvel, krysser den inn mot miden på oversiden av buegangen til første halsvirvel før den går gjennom ryggmargshinnen og gjennom foramen magnum.
I hodet
Inne i hodet, i bakre skallegrop møtes de to arteria vertebralis fra hver side og danner arteria basilaris i høyde med nedre del av medulla oblongata. Arteria basilaris er den viktigste forsyningskilde til hjernestammen og er forbundet med Willis' arterielle sirkel, og vertebralis kan derfor potensielt forsyne resten av hjernen dersom forsyningen fra carotis er kompromittert.
Fra hvert segment i nakken sender arteria vertebralis forgreninger til omkringliggen muskulatur via arteria spinalis anterior-grener.
Inndeling i fire deler
Arteria vertebralis kan beskrives i fire segmenter:
Første del
Første del forløper oppad og bakover mellom longus colli og scalenus anterior.
Foran arterien finnes vena jugularis og vena vertebrales og krysser arteria thyroidea inferior, på venstre siden krysser venstre arteria vertebralis ductus thoracicus. Bak arteria vertebralis finner man processus transversus til den syvende halsvirvel, truncus sympathicus og ganglion cervicalis inferioris.
Tredje del
Tredje del issues from the latter foramen on the medial side of the Rectus capitis lateralis, and curves backward behind the superior articular process of the atlas, the anterior ramus of the first cervical nerve being on its medial side; it then lies in the groove on the upper surface of the posterior arch of the atlas, and enters the vertebral canal by passing beneath the posterior atlantoöccipital membrane.
This part of the artery is covered by the Semispinalis capitis and is contained in the suboccipital triangle—a triangular space bounded by the Rectus capitis posterior major, the Obliquus superior, and the Obliquus inferior.
Den første cervicale nerveroten, eller nervus suboccipitalis ligger mellom arterien og bakre buegang til den første halsvirvelen, atlas.
Fjerde del
Fjerde del går igjennom part dura mater og skrår medialt til forsiden av medulla oblongata, hvor den er plasser mellom nervus hypoglossus og den fremre rot av den første cervicale nerverot og nedenfor den første del av ligamentum denticulatum.
Ved nedre del av pons møter arterien den tilsvarende arterie fra motsatt side og danner arteria basilaris.
Asymmetri
Arteria vertebralis er av ulik kaliberstørrelse på hver side, oftest har den venstre størst kaliber].
Skagastølsnebbet
Skagastølsnebbet er en av toppene blant Skagastølstindane og er en liten topp som ligger rett nord for Midtre Skagastølstind. Skagastølsnebbet ligger i Luster kommune i Vestland.
Skagastølsnebbet er en del av Norges høystliggende fjellrygg, Styggedals- og Skagastølsryggen, som ligger i fjellområdet Hurrungane, i den sørvestre delen av Jotunheimen.
Språkdød
Språkdød forekommer når det ikke lenger finnes morsmålsbrukere av et språk. Fra dette øyeblikket gjennomgår språket ikke lenger en naturlig utvikling, men stivner fast i et uforanderlig og stivt stadium. 2500 språk er i dag truet av utryddelse. De siste tre generasjonene har 250 språk dødd ut.
Selv om et språk er dødt betyr ikke det at det ikke lenger er der. Et dødt språk kan være godt dokumentert, læres bort som fremmedspråk, og i noen sammenhenger også føres videre både som skrift- og talespråk. Latin er et godt eksempel på dette – språket er dødt, men brukes fortsatt i flere sammenhenger, og det er mange som behersker språket selv om ingen har det som morsmål. Døde språk kan også gjenopplives, med visse fonologiske begrensninger – et godt eksempel på dette er de keltiske språkene kornisk og mansk, som begge har vært betegnet som utdødde, men som i dag igjen læres bort til barn som morsmål.
Det er flere grunner til at språkdød forekommer, en grunn kan være at alle brukerne av et språk dør. Den største grunnen er imidlertid at større språk trenger seg på, og at brukerne av de døende språkene mer eller mindre frivillig går over til de større språkene, fordi det gir mer prestisje, eller fordi det gir dem flere muligheter i samfunnet.
Øyvind Smestad
Øyvind Smestad (født 29. april 1918, død juni 2011) var en visedikter og sørlandsforfatter fra Kristiansand. I sitt yrkesaktive liv var han kontorsjef i Vest Agder Elektrisitetsverk.
Musiker
Hans første interesse var fiolinspill. Han var en lovende spiller, og fikk gratis undervisning i to år fra Kristiansand kommune. Dette kunne han ikke følge opp, da han fikk leddgikt, slik at fiolinspilling ble umulig. Etter å ha gitt opp fiolinspill, lærte han seg først å spille mandolin og banjo, for så å gå over til gitar.
Visedikter
Smestad skrev allerede som liten gutt leilighetsviser, bryllupsviser o.l. Leddgikten var imidlertid en stor plage i mange år, og for å avlede tankene fra smerter begynte han å skrive sørlandsviser. Alle hans viser har rot i sørlandsmotiver. Den første offentlige anerkjennelse var en delt førsteplass i en konkurranse arrangert av Kristiansands Presselag. Prisen fikk han for «Visa til Gorine» som etter hvert ble allemanseie på Sørlandet. Uttrykket [Husane sidder med] «tean i tanga», stammer fra denne visa, og siteres flittig av sørlendinger. Uttrykket har også vært lekt med av bl.a Rune Andersen og Knut Nærum (Tangakavalerene), som på 1980-tallet og 1990-tallet satt opp sommerrevyer i Kristiansand med titler som «Med tenna i tanga'n» (1987). Han vant også en pris på Chat Noir i 1950.
Kjernefysisk fusjon
I fysikken er kjernefysisk fusjon en prosess der flere atomkjerner smelter sammen og danner en tyngre atomkjerne. Dette medfører frigjøring eller opptak av energi som avhenger av atomkjernenes masser. Jern og nikkel har den høyeste bindingsenergien per nukleon og er derfor mest stabile. Fusjon av to atomkjerner som er lettere enn jern og nikkel vil frigjøre energi, mens fusjon av tyngre atomkjerner krever energi.
Øyvind Smestad
Visedikter
Tidlig når solstriba breies av brisen, og blinker blant ender og ærfuglkre – Øyvind Smestad skrev viser for NRKs «Sørlandsposten», og for visa «Gorine» fikk han følgende attest fra Alf Prøysen, som sammen med Otto Nilsen ledet programmet: «Dette er Sørlandspoesi på sitt aller beste.»
Kjernefysisk fusjon
Fusjon krever i motsetning til fisjon alltid en startenergi for å overvinne frastøtning mellom de positivt ladede atomkjernene og går derfor ikke av seg selv under normale forhold på jorden og i universet. Sannsynligheten for at to atomkjerner fusjonerer er en funksjon av tilstrekkelig energi, tilstrekkelig tetthet, og sannsynligheten for at disse to kjernetypene reagerer (tverrsnittet). Disse betingelsene, for eksempel temperatur og trykk, må opprettholdes en viss tid uten at blandingen avkjøles og spres. Dette skjer naturlig i universet når store mengder hydrogen og helium danner en sol (stjerne), men slik fusjon av vanlig hydrogen foregår meget langsomt og kan ikke utnyttes på jorden. Det er årsaken til at normale stjerner kan brenne i mange milliarder år, men dette varierer ut ifra størrelsen på stjernen.
Øyvind Smestad
Visedikter
Til sammen har Smestad skrevet ca. 200 viser. Disse er utgitt i flere visebøker. Noen av de mest kjente visene er «Æ ser dæ på Markens i kveld», «En bytragedie» (Lise og Kåre), «Mi søsters brøllop», «Te en tievenn» og «Jenta over bekken». Et kjent sitat er: «Når rabarbravin får gjære, blir den av og te så fin – -.» Til de fleste visene har forfatteren selv komponert melodiene. Selv har han aldri fremført visene offentlig, men i små venneforsamlinger ble de stadig sunget til gitarakkompagnement. Visesangere som har sunget mange av hans viser er Anne-Ma og Erik Usterud og Ivar og Eivind Bøksle. Agder Teater satt i 2005 opp «Smestad på hjørnet», etter en ide av Even Ruud. Dette var cabaret-teater på et utested. Smestad selv likte først ikke "Cabaret"- tanken, men ble til sist svært fornøyd, etter at forestillingen gikk for fulle hus i ukevis. Han ble tildelt Kristiansand kommunes kulturpris for 2005 i kjølvannet av suksessen.
Kjernefysisk fusjon
For fusjonsbomber kan andre atomer, som tyngre hydrogenisotoper med raskere reaksjonsrate brukes. Men her kan betingelsene for fusjon bare opprettholdes i kort tid med hjelp av en fisjonsbombe. En fusjonsreaktor i et kjernekraftverk må opprettholde fusjon over lang tid. På grunn av vanskeligheten med å få reaksjonen til å gå, er det vesentlig lavere risiko for en ulykke enn dagens atomreaktorer; Fordi det bare produseres lettere atomer er problemer med radioaktivt avfall begrenset til selve materialet i reaktorveggene, der det kan dannes noe lavaktivt materiale av stråling fra fusjonsreaksjonen. Det er teoretisk mulig å løse menneskehetens totale energibehov permanent og med lav risiko med fusjonsreaktorer. Men en praktisk løsning har vært søkt med eksperimentreaktorer som JET og ITER i over 50 år, og ligger trolig fremdeles minst 30 år fram i tid.
Oversikt
Kjernefysisk fusjon av lette grunnstoffer gir den energien som får stjerner til å lyse og hydrogenbomber til å eksplodere. Fusjon av tyngre grunnstoffer som krever energi, foregår i naturen bare i forbindelse med de enorme energimengder som frigjøres i supernovaeksplosjoner. Etter Big Bang besto vanlig materie i universet av omtrent 24 % helium og 76 % Hydrogen (masseprosent). Nukleosyntese, det vil si fusjon og andre kjernereaksjoner i store stjerner og supernovaer, har siden produsert alle andre naturlige grunnstoffer. Det er varianter av denne prosessen man forsøker å utnytte i fusjonskraftverk.
Øyvind Smestad
Visedikter
En henvendelse fra avisen Fædrelandsvennen om Smestad kunne skrive noe på dialekt for dem, førte til petiten med signaturen «Maarten». Som Maarten funderte Smestad på livets tildragelser, på et kristiansandsk slik det ble snakket før 1945. Petiten ble trykket fast lørdager fra 1970 til 1990, til sammen 400 ganger.
Kjernefysisk fusjon
Oversikt
Det krever betydelig mengder energi for å få atomkjerner til å fusjonere, selv for de letteste grunnstoffene som er isotoper av hydrogen. Men reaksjonen frigjør store mengder energi som under de rette forhold kan vedlikeholde reaksjonen og produsere netto avgitt energi. Energien som frigjøres i en kjernereaksjon er mye høyere enn for en kjemisk reaksjon, fordi bindingsenergien som holder atomkjernen sammen er mye høyere enn energien som binder elektronet til en atomkjerne. For eksempel er ioniseringsenergien for elektronet i hydrogenatomet 13.6 eV, eller 2,17•10−18 Joule, mindre enn en milliondel av energien på 17.6 MeV som frigjøres i Deuterium-Tritium reaksjonen på illustrasjonen over til høyre.
Øyvind Smestad
Bibliografi
Han er ellers gjengitt i diverse private og offisielle visebøker.
Kjernefysisk fusjon
Oversikt
Ved å bygge på eksperimentene til Ernest Rutherford noen år tidligere, observerte Mark Oliphant i 1932 første gang fusjon av lette atomkjerner (hydrogenisotoper). Hans Bethe utledet videre på 1930-tallet hovedtrinnene i den fusjonsreaksjonskjede som finner sted i stjernene. Edward Teller argumenterte under Manhattanprosjektet for utvikling av en fusjonsbombe, og utformet i 1951 sammen med Stanislaw Ulam den første fusjonsbomben. 1. november 1952 ble den første bomben Ivy Mike sprengt på Enwak atoll ved Bikiniatollen. I slike bomber oppnås trykk og temperatur ved en vanlig fisjonsbombe, og hele energiutviklingen er over på rundt hundre nanosekunder. Lyset går på denne tiden bare noen titalls meter, og det mekaniske sjokket ødelegger ikke bomben før reaksjonen har gått.
Problemet med fredelig utnyttelse av kjernefysisk fusjon er å holde atomkjerner med svært høy energi og høy tetthet sammen over tid, slik at reaksjonen kan opprettholde seg selv med netto energiutbytte. Til forskjell fra bomber og stjerner der materialet er optisk opakt ved høyt trykk, er flere typer tap ved elektromagnetisk stråling et stort problem i fusjonsreaktorer som skal operere ved moderate trykk.
Bindingsenergi
En mer detaljert beskrivelse gis i partikkelfysikk, om atomets oppbygning og de kreftene som virker i standardmodellen. Den såkalte fargekraften binder kvarker sammen og bygger for eksempel opp nukleoner som et proton (opp-opp-ned kvarker) eller et nøytron (opp-ned-ned). Fargekraften har en residuell kraft (Sterk kjernekraft) som binder de enkelte nukleoner i atomkjernen sammen. Den varierer noe avhengig av partikkeltyper og faller meget raskt av, typisk 1/r7 på avstander over 1,4•10−15 m.
Fermimodellens fundamentale radius r0 er 1,2•10−15 m, som omtrent tilsvarer størrelsen på et proton. Om antall nukleoner er A kan atomkjernens størrelse rundt beregnes som rn = r0 A1/3. Under denne avstanden dominerer residuell kraft, mens på lengre avstander dominerer den elektromagnetiske kraften. Atomkjernene, som har positiv elektrisk ladning, vil derfor frastøte hverandre. Bare hvis to atomkjerner kan bringes så nær hverandre at den elektriske barrieren overvinnes av den sterke kjernekraften, kan fusjon finne sted. Et gitt grunnstoff X med atomnummer Z og antall nukleoner A (atommasse) betegnes generelt:
Når ett nukleon, enten et proton eller et nøytron legges til en atomkjerne bindes den til de andre nukleonene av den sterke kjernekraften. Denne binder nukleonet først og fremst til dets nærmeste naboer; fjernere nukleoner i kjernen har liten innvirkning. For økende antall nukleoner i atomkjernen, vil andelen nukleoner som har mange naboer øke, og derfor øker normalt bindingsenergien per nukleon fra den sterke kjernekraften mot en grenseverdi som tilsvarer at alle nukleoner har maksimalt antall naboer.
Den elektromagnetiske kraften er imidlertid en omvendt kvadratisk proporsjonal kraft (1/r2), der kraftvirkningen på et proton får vesentlige bidrag fra alle andre protoner i kjernen. Denne kraftvirkningen har derfor ingen slik klar grenseverdi.
Som man ser av figuren er ikke bindingsenergien rent stigende eller fallende og isotoper med samme nukleontall har forskjellig bindingsenergi. En klar topp opptrer for eksempel for 4He som har høyere bindingsenergi enn andre isotoper med opp til 12 nukleoner. Forklaringen på dette ligger i Paulis utelukkelsesprinsipp som sier at protoner og nøytroner som er fermioner ikke kan eksistere i samme tilstand (energi og spinn). Men i 4He med to nøytroner og to protoner kan hver partikkel av hver type disse ha forskjellig spinn (+1/2 og -1/2) og derfor kan alle ha laveste energitilstand. Ytterligere nukleoner vil måtte gå i høyere energinivåer, noe som reduserer bindingsenergien.
Nøytroner påvirkes av den residuelle sterke kraften, men frastøtes ikke elektromagnetisk og er nødvendig for at atomkjernen skal ha en viss stabilitet. Store atomkjerner krever relativt flere nøytroner i forhold til protoner enn mindre kjerner. For eksempel har 235U 92 protoner og 143 nøytroner. Tyngre kjerner enn uran (transuraner) er generelt ikke stabile.
Totalresultatet av disse effektene krever svært kompliserte beregningsmodeller som praktisk ikke kan gjennomføres for kjerner med mer enn omkring 10 nukleoner. Verdiene må derfor bestemmes eksperimentelt. De fire sterkest bundne atomkjerner er (i fallende rekkefølge) 62Ni, 58Fe, 56Fe, og 60Ni. Andre faktorer enn stabilitet påvirker også de relative mengdene av grunnstoffer i universet.
Ved fusjon er den frigjorte energien Q lik energien for differensen i masse mellom start mi og sluttproduktene mj i fusjonsreaksjonen:
Energien kan frigjøres i form av kinetisk energi for sluttproduktene, i elektromagnetisk gammastråling og i forskjellige partikler som protoner, nøytroner, elektroner og nøytrinoer og deres antipartikler.
Coulomb-barrieren
Når to atomkjerner nærmer seg hverandre vil protonene i hver kjerne frastøtes elektromagnetisk av protonene i den andre. Dersom kjernene har nok energi til å overvinne denne frastøtningen inntil kjernene kommer i kontakt vil den sterke kjernekraften dominere og en fusjon kan oppstå. Denne frastøtningen skaper en Coulomb-barriere; et energinivå som må overskrides før kjernene kan smelte sammen, selv om den endelige energitilstanden er lavere og netto energi frigjøres. Nivået på denne barrieren bestemmes av antall protoner i de to kjernene og kjernestørrelsene.
Coulomb-barrieren er lavest for hydrogenisotoper, som bare inneholder en positiv ladning i atomkjernen. Flere protoner i en kjerne er ikke stabilt uten et antall nøytroner og dette øker med økende kjernestørrelse. Protoner kan omdannes til nøytroner gjennom svak vekselvirkning. men dette har 20 størrelsesordener lavere reaktivitet enn fusjonsreaksjoner som ikke krever dette. En virkning er at de samme partiklene kan gi flere forskjellige mulige reaksjoner med forskjellige energinivåer og forskjellig sannsynlighet. Denne sannsynligheten beskrives ved reaksjonstverrsnittet og avhenger både av partikkeltype, reaksjon og energinivå.
Med deuterium-tritium isotoper som brensel oppnås maksimal reaktivitet ved 64 keV. Resultatet er en 5He kjerne som imidlertid er ustabil og straks frigjør et nøytron og 17,6 MeV energi. For to partikler fordeler energien seg omvendt proporsjonalt med massen på de resulterende partiklene, så nøytronet får ca. 4/5 • 17,6 = 14,1 MeV, og 4He får 3,5 MeV.
I en partikkelakselerator tilføres partikkelen kinetisk energi i elektriske felter. Hvis en isotop akselereres mot den andre kalles prosessen beam-target mens hvis begge isotopene akselereres kalles det beam-beam fusjon. Hvis man antar at D-T fusjon kan oppnås ved beam-beam og tilfører 32 KeV for hvert isotop ved å akselerere dem i et 32 kV elektrisk felt blir hastigheten for deuterium omkring 1,5•106 m/s som er 0,5 % av lyshastighet, og derfor ikke medfører noen vesentlige relativistiske effekter. Temperatur er et mindre praktisk mål i denne situasjonen: for eksempel vil elektronene i et vanlig TV billedrør tilføres ca. 20 keV som tilsvarer 230 millioner grader!
Hvis partiklene er del av et plasma i nær termisk likevekt (Maxwell–Boltzmann fordeling) snakker man om ’’termonukleær’’ fusjon. Temperatur er et uttrykk for midlere kinetisk energi og dermed midlere hastighet for ionene. 64 keV tilsvarer omkring 740 millioner Kelvin som er rundt 50 ganger så høyt som kjernetemperaturen i sola. Dette vil ikke kunne oppnås praktisk, men faktisk temperatur som kreves vil være lavere av to årsaker:
Fordi temperatur er ’’midlere’’ kinetisk energi vil sannsynlighetsfordelingen tilsi at det alltid vil være noen atomkjerner som har vesentlig høyere energi enn den midlere (og en del som er vesentlig lavere). De kjernene som har energi over Coulomb-barrieren kan derfor gi fusjon.
Den andre effekten er kvantetunnelering. I kvantemekanikken sier Heisenbergs usikkerhetsprinsipp at en partikkels impuls og posisjon ikke kan bestemmes nøyaktig, og at usikkerheten alltid må være større enn en konstant.
Figuren viser øverst energinivået E ved avstand fra kjernen r, og nederst en partikkel representert ved sin bølgenatur, der A1 er amplituden for en partikkel med kinetisk energi Ek. Den vil klassisk bare komme på avstand r1. Nødvendig Coulomb-energi Ec tilsvarer avstanden r2. Dersom produktet av tiden det vil ta å krysse barrieren fra r1 til 2 og nødvendig «ekstra» energi Ec - Ek er mindre enn usikkerheten \hbar vil partikkelen allikevel kunne «tunnelere» inn i kjernen og gi fusjon. Etter Maxwellsk fordeling vil antallet partikler være lavere dess høyere energi over middelverdien. Sannsynligheten for tunnelering øker med økende energi og produktet av disse har et maksimum ved Gamow-energinivået. De fleste reaksjonene vil skje i Gamow vinduet rundt denne verdien.
Reaktivitet og kriterier for fusjon
Reaksjonens tverrsnitt σ er et mål for sannsynligheten for at en fusjonsreaksjon mellom to atomkjerner vil finne sted. Den er avhengig av type isotoper og deres relative hastighet. Tverrsnittet måles i barn (måleenhet) (låve = 10−28 m²) og kan beregnes overslagsmessig. Nøyaktige verdier som lokale maksima må bestemmes eksperimentelt fordi beskrivelsen av de underliggende mekanismene, som for eksempel resonanser mellom kvarker, ikke er fullstendig.
For reaksjonsdeltagerne i et Maxwellsk plasma i tilnærmet termisk likevekt som beskrevet over er hastigheten sannsynlighetsfordelt. Da beregner en reaksjonsrate (fusjonsreaksjoner per volumenhet per tidsenhet) som:
der σ er tverrsnitt, v er relativ hastighet og < > betegner et gjennomsnitt over hastighetsfordelingen. Hvis det er en type atomkjerne som reagerer med seg selv, for eksempel Deuterium-Deuterium, så erstatter man produktet n_1n_2 med (1/2)n^2. øker fra nær null ved partikler i ro til aktive nivåer ved 10-500 keV. Disse energinivåene er langt over ioniseringsnivået, og reaksjonsdeltagerne er derfor alltid i plasmatilstand.
Plasmaet vil tape energi til omgivelsene, og man kan beregne innelukkingstiden uttrykt ved total energi i plasmaet W, og tapet til omgivelsene per tidsenhet Ptap som:
Lawson-kriteriet krever at effekten som tilføres fra fusjonsreaksjonene Pfus= f(W) overskrider tapene Ptap. Både reaksjonsraten og tapene øker med økende energi (temperatur) i plasmaet, og kriteriet blir en funksjon av reaksjonsrate og temperatur.
som kan beregnes fra type ioner og tapsmekanismer. Denne gir en minimumsverdi for produktet av densitet og innelukkingstid neτE for å oppnå opprettholdbar fusjon som vist i figuren til høyre for D-T fusjon.
Dette har også et minimum (som gir maksimal effekt) ved en noe høyere verdi for energien (temperaturen) enn Lawson-kriteriet.
Innelukking
For å oppnå kriteriene som skissert over, i en stjerne, H-bombe eller fusjonsreaktor kreves derfor at ionene har en energi som gir høy reaksjonsrate og at tilstrekkelig mange partikler kan konsentreres innenfor et lite nok volum (numerisk tetthet). Dette medfører høy sannsynlighet for at ionene vil fusjonere før de taper sin energi eller forsvinner ut av det aktive området. Systemet som opprettholder disse betingelsene kalles innelukkings-systemet (eng. Confinement).
Noen kjente metoder for innelukking:
Innelukking med gravitasjon – Større masser komprimert av gravitasjon kan opprettholde tilstrekkelig numerisk tetthet, tid og isolering i kjernen, men krever en masse på minst 1028 kg selv for Deuterium-Deuterium reaksjoner. Innelukking med gravitasjon er mekanismen som opprettholder fusjon i stjerner, men er ikke praktisk mulig på jorden.
Mekanisk/Eksplosiv innelukking - Brukes hovedsakelig i atomvåpen der brenselsioner er mekanisk innelukket i et rom som imploderes ved hjelp av eksplosiver i kombinasjon med gammastråling fra en fisjonsbombe. Ikke egnet for vedvarende reaksjon fordi for mye energi vil absorberes i veggene selv i små kontrollerbare kamre.
Treghetsinnelukking - Er en variant av mekanisk innelukking der små kuler/bobler for eksempel av glass, inneholdende fusjonerbare ioner (typisk D-T), tennes av at antall kryssende stråler for eksempel laser, ioner eller elektroner. Dette får kulen til å fordampe raskt, og medfører at gassen i sentrum imploderer. Den varmes opp til et plasma som har tilstrekkelig temperatur og numerisk densitet til å fusjonere. Gir en pulset reaksjon ettersom nye kuler slippes/skytes inn. På grunn av kort innelukkingstid kreves både høy temperatur og høy densitet for å oppnå reaksjon.
Magnetisk innelukking - Brukes typisk i torus (smultringformede) reaktorer (også kalt tokamak), og magnetiske speil. Plasma er en meget god leder av elektrisk strøm. Et sterkt magnetfelt kombineres med strøm i plasmaet og setter opp spiralformede feltlinjer rundt plasmaet slik at dette innelukkes langs en senterlinje i torusen. Dette systemet brukes i eksperimentreaktorene Joint Europan Torus JET og International Thermonuclear Experimental Reactor ITER.
Elektrostatisk Treghetsinnelukking - Benevnes IEC (eng. Inertial Electrostatic Confinement) og ble opprinnelig utviklet som den såkalte Farnsworth fusor, senere Farnsworth-Higgs, Higgs-Meeks og Bussard. Typisk et lavtrykkskammer med brenselsioner og to konsentriske sfæriske gitterelektroder. Høy elektrisk spenning mellom elektrodene ioniserer ionene på den ytre elektroden og akselererer dem inn i rommet innenfor den innerste elektroden. Her vil de svinge inn og ut til de enten fusjonerer, taper sin energi eller treffer gitteret. Kan ses på som en variant av kryssende stråler. Fremkaller lett fusjon i små enheter, men kan ikke opprettholde reaksjon med netto energiutbytte på grunn av tap via bremsstrahlung Brukes først og fremst som nøytronkilde og kan produseres små nok til å være bærbare.
Metallgitter-innelukking – Kalles også «kald fusjon». Fusjonerbare isotoper som Deuterium absorberes i et porøst metall, som titan, palladium eller jernhydrider, eller metallet brukes som elektroder i tungtvann (D2O). Lavenergireaksjoner i TiDx og PaDx har vært rapportert, og p-D reaksjoner kan muligens opptre i jernet i jordens kjerne. Ingen fusjonsløsninger med netto energiutbytte er kjent, til tross for kontroversielle påstander om energiutbytte på wattnivå i eksperimenter. Et hovedproblem i mange eksperimenter er at observert energiavgang så lav at det er uklart hvorvidt denne skyldes fusjon, kjemiske reaksjoner, elektrisk påvirkning eller lagret energi som frigis.
Katalytisk innelukking – Katalytisk assistert fusjon med antistoff eller muoner. Muon katalysert fusjon opptrer når tunge muoner binder atomkjernene tett slik at de kan fusjonere før de frastøtes eller nedbrytes. Foregår også ved romtemperatur, men kan trolig ikke gi netto energiutbytte på grunn av energiforbruk for å skape muoner, kort halveringstid (2.2 µs) og sidereaksjoner med muonet og 4He.
Kryssede stråler – Her brukes ioner som akselereres til nødvendig energi i en partikkelakselerator. Dette kan framkalle fusjon mellom mange lette ioner og brukes i stor grad eksperimentelt. I miniatyrisert form brukes dette i «tett rør» kilder. Disse er små (ned til 10 x 30 cm) partikkelakseleratorer der en D-T blanding akselereres mot et hydridmål (en forbindelse med Hydrogen og et elektropositivt grunnstoff) som også inneholder en absorbert D-T blanding og gir fusjon. Disse brukes som nøytronkilder for eksempel til petroleumsletevirksomhet. I likhet med IEC og kald fusjon er dette et område der det opptrer en rekke uverifiserte og ikke repeterbare påstander om netto energiutbytte og mulighet for å lage små fusjonsenheter (såkalt «bordplate-fusjon»)
Viktige fusjonsreaksjoner
Her betraktes bare fusjon mellom to og to atomkjerner. Reaksjoner mellom tre og flere kjerner er kjent, men vil bare opptre i stjerner og supernovaer, og i svært lav grad under forhold som kan gjenskapes på jorden.
I datatabeller beskrives ofte reaksjoner ved X1(X2,X4)X3 der to kjerner («brensel» X1 og X2) fusjonerer og skaper en eller flere atomkjerner («slagg» X3 og en lettere partikkel X4). Ofte vil det være flere mulige reaksjoner, både mellom brenselsionene og mellom disse og slaggionene. Hvilke reaksjoner som går er avhengig av reaktiviteten ved de aktuelle energibetingelsene.
Reaksjoner i stjerner
De viktigste fusjonsprosessene er de som utvikler energi i stjernene. De foregår under betingelser som neppe kan opprettholdes på jorden og involverer også svak vekselvirkning som har meget lav reaktivitet. De er derfor forskjellig fra de som er aktuelle for fusjonskraftverk.
I p-p kjeden som er hovedreaksjonen på sola og lettere stjerner vil to protoner først fusjonere til Deuterium. Dette er en såkalt svak vekselvirkning som krever at et proton omdannes til et nøytron. Protonet består av to oppkvarker og en nedkvark. Ved tilførsel av energi kan en av nedkvarkene omformes til en oppkvark med avgang av et W+ boson som så brytes ned til et positron og en antinøytrino. Vi har reaksjonene
Dette representerer bare 70 % av de følgende reaksjonene. I tillegg får man sidereaksjoner med lavere reaktivitet som D(D,p)T D(D,n)3He og D(3He, p)4He
p-p reaksjonen er meget langsom, og under forholdene i solens kjerne (13,6 mill. K, og 25 PPa (PetaPascal) vil det i gjennomsnitt ta ca. 8 milliarder år før to protoner reagerer. Dette forklarer den lange levetiden på 8-10 mrd år for solen, og enda lengre for mindre stjerner der reaktiviteten i kjernen er mindre. Denne reaksjonen bestemmer den totale hastigheten siden de følgende reaksjonene er raskere og vil bruke opp brenselsioner ettersom de blir tilgjengelig. Energiproduksjonen i solens kjerne er bare ca. 11 watt/m³. Til sammenligning genererer menneskekroppen ca. 2500 W/m³. Men totalt når energiproduksjonen ca. 3,86•1026 W og utstrålingen fra overflaten blir omkring 62 MW/m².
I disse uttrykkene er e+ et positron, ν en nøytrino og γ er gammastråling
For tyngre stjerner dominerer CNO sekvensen der man isteden har en 12C og 14N katalysert svak interaksjon. Karbon, Nitrogen og Oksygen forbrukes ikke. Forbruket av hydrogenbrensel og produksjon av helium er netto det samme, men mer av energien avgis i form av gammastråling. Denne sekvensen foregår ved høyere densitet og temperatur og er raskere enn p-p reaksjonen. Slike stjerner kan brenne ut i løpet av noen hundre millioner år (og enda kortere for svært massive stjerner). CNO reaksjonen går ved:
Når forbruket av H og produksjonen av He har nådd et visst nivå vil fusjon basert på hydrogen avta. Samtidig danner helium et slaggskall og som følge av disse effektene blir kjernen presset sammen. Nå øker trykket og temperaturen i kjernen ytterligere. På dette nivået vil derfor nye reaksjoner begynne å løpe og føre til Nukleosyntese av tyngre stoffer som C N og O. For tyngre stjerner vil temperatur og trykk fortsette å øke og føre til nukleosyntese av stadig tyngre stoffer opp til jern og nikkel, som i noen av karbonreaksjonene i stjerner med mer enn 4 ganger solens masse:
Til slutt vil stjerner med mer enn 8 ganger solens masse eksplodere som en type II supernova der trykket og energiutviklingen tillater syntese av tyngre stoffer enn jern, selv om syntesen krever netto energitilførsel.
Reaksjoner og kriteria for fusjon på jorden
I kontrollerte fusjonsreaksjoner, kan man ha reaksjoner som løper under høyere energinivåer (temperatur) og gir vesentlig større energiutvikling per volumenhet en de som finner sted i stjernene. Fordi høyere energi og brensel med høyere reaktivitet (for eksempel D-T) har større tverrsnitt kan disse reaksjonene starte og løpe raskere. Noen trekk ved de reaksjonene en ser etter er:
p (protium), D (deuterium) og T (tritium) er notasjon for de tre isotopene av hydrogen. For reaksjoner med flere mulige produkter er relativ reaksjonsrate gitt over.
En del reaksjoner er ikke spesielt egnet, for eksempel er (7) omtrent like vanskelig å få til å gå som (10), men produserer vesentlig flere uønskede nøytroner ved sidereaksjoner (D-D). (11) og (12) krever noe energi og er kun viktig for produksjon (breeding) av Tritium fra Litium til bruk i D-T fusjon.
I en reaktor med plasma i tilnærmet likevekt vil man bruke Lawson-kriteriet og beregne høyeste mulige ytelse etter trippelproduktet som beskrevet over. Ettersom et brenselion alltid er hydrogen (Z=1) vises atomnummer for det andre brenselionet, videre total fusjonsenergi, energien til ladede partikler og neutronisitet uttrykt ved den energiandelen som avgis i ikke ladede partikler, alle etter veide sannsynligheter for reaksjon og mulige sidereaksjoner:
Neutronisiteten er her et uttrykk for vanskelighetene knyttet til sikkerhet og skjerming knyttet til nøytroner, for eksempel fra sekundære reaksjoner i reaktorvegg.
For å få en optimal blanding av brensel kreves det at hver type ion utgjør halvparten av det totale trykket i plasmaet. Men fordi totaltrykket er konstant, er partialtrykket for det ionet som ikke er hydrogen lavere med en faktor 2/(Z+1), dette fordi tilhørende elektroner bidrar til trykket. Disse deltar ikke i selve reaksjonen, og reaksjonsraten reduseres med samme faktor. For D-D er imidlertid raten dobbelt så stor som om det var to forskjellige ioner. Dette uttrykkes ved Reduksjon i tabellen under. Reaksjonskriterium uttrykkes ved <σv>/T² faktor relativt til D-T og beskriver hvor mye langsommere disse reaksjonene vil gå. Lawson-kriteriet uttrykker relativt hvor vanskelig det er å oppnå antenning, og Effekttetthet relativt til D-T er et uttrykk for reaktorens økonomiske potensial.