cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dag Danielsen
Dag Danielsen (født 8. april 1955 i Ullensaker) er en norsk politiker. Han var stortingsrepresentant for Fremskrittspartiet i perioden 1997–2001. Han meldte seg ut av partiet i 2001. Danielsen har i perioden 2006 – juni 2014 vært generalsekretær i Ungdommens Sjakkforbund, og var tidligere generalsekretær i Norges Sjakkforbund fra 2006 ut 2010.
Spies Rejser
Spies Rejser var et dansk reisebyrå og turoperatør.
Dag Danielsen
Høsten 2000 ble Danielsen suspendert for 30 måneder av landsstyret i Frp. Danielsen og åtte andre suspenderte og ekskluderte tillitsmenn gikk straks til rettssak mot partiet for å få tilbake sine verv, men hverken Danielsen eller de andre fikk medhold i retten. Danielsen og to andre anket saken, men anken ble avvist av Høyesterett i januar 2001. Han meldte seg ut av partiet i februar 2001. Danielsen ble i forbindelse med denne konflikten, oppfattet som leder for det som ble beskrevet som «Dag Danielsen-fløyen». Konflikten startet høsten 2000, men det har blitt antatt at den hadde sitt utspring i en fordeling av maktposisjoner under valgene på Oslo Frps årsmøte i februar 1999. På dette årsmøtet ble Einar Lonstad valgt til byrådslederkandidat, til Hagens store forbitrelse. Det har blitt antatt at Lonstad var en del av den såkalte «Dag Danielsen-fløyen».
Like etter utmeldelsen tok han og Fridtjof Frank Gundersen over minipartiet Det Liberale Folkeparti. Men en annen gruppe, ved avtroppende formann Trond Johansen, gjorde krav på partiet, og fikk støtte i Kommunaldepartementet. Dermed ble maktovertakelsen kjent ugyldig.
Spies Rejser
Spies valgte å legge turene om vinteren, da de spanske hotellene på den tiden kunne tilby de rimeligste plassene.
Dag Danielsen
Danielsen støttet Rune Gerhardsen under lokalvalget i Oslo i 2003.
Spies Rejser
Virksomheten vokste raskt, i 1960 inngikk han en avtale med det danske charterselskapet Flying Enterprise om charterflyvninger. Da Flying Enterprise gikk konkurs i 1965 kjøpte Spies selskapet og startet sitt eget charterseskap under navnet Conair.
Dag Danielsen
Danielsen har også markert seg som lokalpolitiker i Oslo og ble valgt som leder for Oslo Fremskrittsparti i februar 2000. Han var nestformann i Oslo Frp i perioden 1995–2000. Han var studieleder for Moderat Ungdom fra 1977 og formann Den Konservative Studenterforening fra 1979.
Spies Rejser
Med eget flyselskap hadde Spies den innstilling at alle flyseter skulle fylles opp. Et hvert flysete som var ubesatt var redusert innkomst for firmaet. Dette ledet til at det før Conairs avganger på Kastrup forgikk en form før «børssalg» av billetter. En del reiselystne ungdommer med ryggsekk, men uten billett møtte opp før flyavgangene. Når alle passasjerer med forhåndsbestilt plass var sjekket inn, og det fortsatt var ledige seter i flyet, ble en ny og lavere pris ropt opp, og en del av de billettløse tok oppstilling foran skranken. Når disse var sjekket inn og det fortsatt var ledig plass på flyet, ble prisen ytterligere redusert. De som hadde is nok i maven til å vente helt til «gate closed» kunne sikre seg en ferietur til Middelhavet for et par hundrelapper.
Etter Spies død i 1984 ble firmaet drevet av hans kone, Janni Kjær, frem til 1996, da Spies Rejser ble solgt til konsernet MyTravel.
Johan Clarey
Johan Clarey (født 8. januar 1981) er en fransk tidligere alpinist.
Dag Danielsen
Han er bror av tidligere advokat Per Danielsen.
Johan Clarey
Han debuterte i verdenscupen i alpint 29. november 2003, og blant hans beste verdenscup-plasseringer er andreplasser i utfor i Hahnenkammrennene i Kitzbühel i 2021, 2022 og 2023. Han har også andreplasser fra Gherdëina (Val Gardena), Beaver Creek og Kvitfjell.
Han deltok for Frankrike under Vinter-OL 2010 og kom på 27.-plass i utfor. Han deltok også i kombinasjonen, men fullførte ikke.
Han tok sølv i utfor under vinter-OL 2022 i Beijing. Med sine 41 år og 30 dager ble han den eldste olympiske medaljevinner i alpint i OL gjennom tidene.
Tormod Torfæus
Tormod Torfæus, også kjent som Þormóður Torfason (født 27. mai 1636 i Engey ved Reykjavík, Island, død 31. juli 1719 på Stangaland i Karmøy, Rogaland) var en islandsk-norsk historiker. Han levde store deler av sitt voksne liv i Kopervik, og døde også der, 83 år gammel.
Torfæus var Kongelig historiker av kongedømmet Danmark-Norge. Han gjorde mye for å berge gamle manuskripter fra middelalderen, og oversatte flere eldre islandske tekster til dansk. Blant hans mest kjente forfatterskap er Historia Vinlandiœ Antiquœ (1705); Grœnlandia Antiqua (1706); og Historia Rerum Norvegicarum (1711). Historia Rerum Norvegicarum ble utgitt på latin i fire bind, og var den første omfattende presentasjon av norsk historie siden Snorre Sturlasons Heimskringla på 1200-tallet.
Liv
Thormod Torfæus ble født på Engey, Island i 1636 og ble utdannet ved Københavns Universitet. I 1660 fikk han arbeid som kongelig oversetter av «islandske antiquiteter», det vil si oldtidsmanuskripter på Island. I 1664 utnevnte kong Frederik III ham til stiftamtskriver i daværende Stavanger stift, og i 1682 til kongelig histograf for Norge. I 1665 giftet han seg med den velhavende enken Anna Stangeland fra Kopervik, som opprinnelig kom fra Stavanger og hadde eiendommer der. Som enkemann giftet han seg i 1709 med Anne Hansdatter Gammel, datter av rådmannen i Stavanger. Begge ekteskap var barnløse.
Torfæus hadde et hissig gemytt. Etter et forlis utenfor Skagen i Danmark i 1671 reiste han videre til Samsø. Der ble han truet av en annen islending i vertshuset der de overnattet, og da også verten Hans Holbech tok seg inn i Torfæus' kammer, var det han som ble stukket ned med Torfæus' kårde. Landsretten i Viborg kom til at mye tydet på at også verten hadde planlagt et overfall på Torfæus, og saken ble behandlet i høyesterett som gikk inn for frikjennelse, så lenge Torfæus avla offentlig skrifte og betalte 100 rigsdaler til Helligåndskirken i København.
I 1680-81 utmerket han seg som forsvarsadvokat i en av Norges siste hekseprosesser, der Tyri Johannesdatter Litlasund stod tiltalt for å have kastet sykdom på soldat Eilert Tolleivsen Grønhaugs barn. Torfæus fikk henne endelig frikjent i Stavanger rådstue 26. september 1681.
Historiker
Som kongelig historiker av Danmark-Norge var Tormod Torfæus opprinnelige oppdrag å skrive historien om det norske riket. Dette ble også hans livsverk, fullført i 1711. Underveis i arbeidet skrev også Torfæus flere mindre verker, blant annet om de norske bilandene Grønland, Orknøyene og Færøyene. I tillegg til dette skrev han også et verk om de danske konger og dynastienes rekkefølge (1702), og om det gamle Vinland (1705).
I likhet med andre historikere fra renessansen og opplysningstiden var Torfæus farget av periodens historiesyn og en skriftlig tradisjon svært annerledes enn den moderne. Dette skinner gjennom i hans lengste verk, Historia Rerum Norvegicarum, som i moderne tid kan fremstå som et nokså upålitelig og fantasifullt verk. Torfæus blander både kjemper, samisk trolldom og demoner inn i det historiske narrativet til nordmennene. Om en derimot vurderer Torfæus' verk på samtidens premisser, er både han og Norgeshistorien et eksempel på tradisjonene, forestillingene og fantasiene i tidlig moderne historietradisjon. Professor ved Universitetet i Oslo, Erling Sandmo, har skrevet om Torfæus' samtid:
«På Torfæus' tid var sjangeren preget av en vedvarende forpliktelse overfor Bibelen, en iherdig opptatthet av språk og etymologi, en generell, ‘antikvarisk’ interesse for alt som står igjen som levninger etter fortiden, en grunnleggende universell orientering, en overskridende interesse både for det vi ville kalle natur, og det vi ville kalle kultur, og endelig av en sterk filologisk forpliktelse overfor tekster, både de historiske kildene og andre historiske fremstillinger av fortiden.[...] Hos Torfæus finnes alt i stort format, han er et helt kompendium av sin tids historiske tenkning – noe som igjen er typisk for den tidens historikere.»
Torfæus viktigste arbeid for ettertiden var som antikvar. Tidlig i sin karriere jobbet han som kongelig oversetter av islandske manuskripter, og han både samlet og oversatte mange gamle tekster fra den norrøne middelalderen. Mesteparten av disse tekstene var det vi i dag kategoriserer som islandsk sagalitteratur. Flere kjente manuskripter fra middelalderen har fått sine navn fra Torfæus' beskrivelser, for eksempel Fagrskinna og Morkinskinna («den fagre skinnboka» og «boka med morkent skinn»). Disse manuskriptene ble senere brukt av Torfæus som kilder til flere av hans historiske verker og slik sett var Torfæus tidlig ute med å benytte det norrøne sagamaterialet i en større historisk sammenfatning. Torfæus var allikevel ikke alene om å oversette og benytte middelalderens sagalitteratur. Flere av hans skandinaviske kolleger benyttet eldre norrøne manuskripter med ulike motiv og resultater, eksempelvis de svenske historikerne Johannes Messenius (1579-1636) og Olaus Rudbeck (1630-1702).
Torfæus virke som historiker må også ses i sammenheng med den danske og svenske rivaliseringen i perioden. At denne rivaliseringen tok svært konkret form i historieskrivingen kommer frem i et brev fra 1689 mellom Torfæus og hans islandske kollega og brevvenn Arne Magnusson. I brevet advarer Arne Magnusson mot svenske agenter som forsøkte å samle gamle manuskripter i Norge, og ba Torfæus om å passe på. Torfæus svarte at han fryktet et svensk overfall ved en ny nordisk krig, og at han ikke turte å oppbevare for mange av den danske kongens bøker hos seg selv. Rivaliseringen med Sverige er en mulig forklaring på hvorfor den danske kongemakten var villig til å finansiere en historie for det samme norske riket som de 100 år tidligere hadde integrert i sitt eget. En annen mulig forklaring er at den danske kongen ønsket å heve statusen til det norske lydriket, i sammenheng med kongens stadige maktkamp med den danske adelen.
Torfæus hadde gjennom store deler av sin karriere et tett samarbeid med sin kollega og brevvenn, den islandske antikvaren Árni Magnússon. Deres samarbeid har overlevd gjennom en årelang brevkorrespondanse, oversatt og utgitt av Kristian Kålund i 1916.
Bibliografi
Commentatio historica de rebus gestis Færeyensium seu Faröensium (1695). "Historien om Færøyene og innbyggernes bedrifter".
Orcades, seu Rerum Orcadensium historiae (1697). "Om Orknøyenes historie".
Series dynastarum et regum Daniae (1702). "Rekkefølgen av de danske monarker og dynastier".
Historia Vinlandiae antiqvae (1705). "Historien om det gamle Vinland".
Historia Hrolfi Krakii (1705). "Historien om Rolf Krake".
Gronlandia antiqva, seu Veteris Gronlandiae descriptio (1706). "Beskrivelse av det gamle Grønland".
Historia Rerum Norvegicarum (1711) "Norges historie".
Ettermæle
Tormod Torfæus' antikvariske arbeid med de gamle islandske manuskriptene gjorde tekstene tilgjengelig for en bredere allmennhet, danske og nordmenn foruten lesere i det øvrige Europa. Det som ble skrevet om norsk historie i de neste hundre år var stort sett basert på Torfæus’ arbeid. Dansk-norske Ludvig Holberg, som selv var historiker, priste hans arbeid for å være «en av de prægtigste og anseeligste Historier, som nogensinde er komne for Lyset». Hans rykte dalte senere i hundreårene etter hans død da historiefaget endret seg. I sin oversettelse av Torfæus' brevveksling med Árni Magnússon i 1916 skrev Kristian Kålund om Torfæus manglende kildekritikk: «Hans kritik var lidet udviklet, og han delte tidens overtro; varsler og drømme havde betydning for ham, så vel som horoskobberegning til bestemmelse af skæbnen.»
Torfæus skrev alle sine verk på latin, og dette har utvilsomt gjort forfatterskapet hans mindre tilgjengelig for ettertiden. Sakte, men sikkert har de ulike verkene kommet ut i oversatte utgaver, og i dag er størsteparten av Torfæus' bøker tilgjengelig på moderne språk. I 1866 ble hans Rerum Orcadensium historiae, eller Orknøyenes historie, utgitt på Engelsk, oversatt av den da avdøde engelske poeten Alexander Pope. I 1927 ble en dansk oversettelse av Gronlandia antiqva, eller Det gamle Grønland, utgitt av Oslo Etnografiske Museum. Denne versjonen var oversatt av Torfæus selv, men virker ikke å ha vært tidligere utgitt. I 2004 ble Historia Vinlandiae antiqvae, eller Historien om det gamle Vinland oversatt til norsk av Egil Kraggerud og utgitt av Torfæus-stiftelsen. Den samme stiftelsen jobbet også med oversettelsen av Torfæus' hovedverk Historia rerum Norvegicarum til norsk. Denne utgaven ble overrakt kong Harald som en gave fra Universitetet i Stavanger ved en høytidelighet den 17. januar 2005. Den 8. april 2008 ble de første tre bindene av Tormod Torfæus, Norges Historie utgitt. Det sjette og siste bindet i serien ble fullført og utgitt i 2014.
I Mindelunden ved Jægerspris slott på Sjælland, står en minnestøtte i marmor over Torfæus.
Inger Stolt-Nielsen
Inger Stolt-Nielsen (født 5. mars 1943 i Haugesund) er en norsk tidligere lærer og politiker (H). Hun var stortingsrepresentant for Rogaland 1997–2001.
Hun er utdannet lærer fra Stord lærarhøgskule fra 1964. Hun har også grunnfag i historie og mellomfag i offentlig rett fra Universitetet i Bergen. Fra 1964 til hun ble innvalgt på Stortinget i 1997, var Stolt-Nielsen lærer i Haugesund, de siste ti årene vesentlig for fremmedspråklige elever.
Stolt-Nielsen var medlem av Rogaland fylkesting 1992–1997, medlem av Haugesund bystyre 1995–1997 og stortingsrepresentant for Rogaland 1997–2001. Hun satt i Stortingets familie-, kultur- og administrasjonskomité, men gjorde seg vel så bemerket for sitt arbeid med fiskeri og sjøfart. I januar 2001 renominerte ikke Høyre henne til Stortinget, og i mars meldte Stolt-Nielsen overgang til Kystpartiet. Stolt-Nielsen ble dermed partiets andre stortingsrepresentant, etter at Steinar Bastesen brøt med Tverrpolitisk Folkevalgte og dannet partiet i 1999. Stolt-Nielsen var Kystpartiets 1. kandidat til Stortinget fra Rogaland ved stortingsvalgene i 2001 og 2005, men ble ikke valgt. I 2010 meldte hun seg inn i Høyre igjen.
Austnes
Austnes er et tettsted på Haramsøy i Ålesund kommune (Sunnmøre) i Møre og Romsdal fylke med innbyggere per 1. januar. Austnes er den tettest bebygde delen av øya. Der ligger også Haram kirke.
Tor Audun Jenssen
Tor Audun Jenssen, offiser, var representant for Bodø Høyre i bystyret i Bodø i perioden 1963–1967, og leder av Bodø Høyre i perioden 1964–1968.
Forvaltningskapital
Forvaltningskapital er den samlede (regnskapsmessige) verdien av midlene en finansinstitusjon har til forvaltning. Forvaltningskapitalen tilsvarer balansesummen. Forkortelsen GFK benyttes for gjennomsnittlig forvaltningskapital.
Corina Morariu
Corina Marie Morariu (født 26. januar 1978 i Detroit, Michigan) er en amerikansk tidligere profesjonell kvinnelig tennisspiller som er best kjent som doublespiller (ofte sammen med Lindsay Davenport). Hun er bosatt i Boca Raton, Florida.
Begge hennes foreldre, faren Albin og moren Rodica, er leger opprinnelig fra Romania, men hun ble født etter at faren hoppet av i USA i 1973 (eller 1972 ) og kona og Corinas eldre bror kom etter i 1975.
Hun ble profesjonell i 1994. Hun vant sin første Grand Slam-match i 1997.
Hun vant 13 doubletitler (bl.a. Wimbledon sammen med Lindsay Davenport i 1999 ), én mixed doubletittel (Australian Open i 2001 sammen med Ellis Ferreira) og én singel-tittel i sin karriere. I 2000 var hun rangert som nummer 1 som doublespiller i verden.
I 2001 fikk hun leukemi, men takket være kjemoterapi ble hun frisk, og gjorde comeback i WTA.
I 1998 ble hun tatt ut til USAs Fed Cup-mannskap, men spilte ikke noen match. I 2005 ble hun medlem igjen, og fikk spille to matcher.
Hun la opp i september 2007, og har arbeidet etter det som blant annet fjernsynskommentator for The Tennis Channel.
The Corina Morariu Courage Award er oppnevnt etter henne, og hun var den første til å bli tildelt prisen i 2002. I 2003 ble hun tildelt Comeback Player of the Year-prisen.
Mellom 1999 og 2003 var hun gift med sin trener, Andrew Turcinovich.
I 2002 ble hun The Leukemia & Lymphoma Societys første «International Sports Ambassador».
Telgte
Telgte er en by i Münsterland i Nordrhein-Westfalen. Byen befinner seg i Kreis Warendorf i Regierungsbezirk Münster. Telgte ligger omkring 12 km øst for Münster langs elven Ems. Byen er kjent som et valfartsted gjennom Mariavalfarten fra Osnabrück til Telgte (Telgtevalfarten), og gjennom fortellingen Møtet i Telgte av romanforfatteren Günter Grass.
Solomon Bandaranaike
Han var gift med Sirimavo Bandaranaike, som var statsminister tre ganger, og var far til Chandrika Kumaratunga, tidligere president på Sri Lanka, Sunethra Bandaranaike og Anura Bandaranaike.
Finland under Vinter-OL 2006
Finland under Vinter-OL 2006. 102 sportsutøvere fra Finland deltok i tolv sporter under Vinter-OL 2006 i Torino i Italia. Finland kom på nittendeplass med seks sølv- og tre bronsemedaljer. Janne Lahtela var Finlands flaggbærer under åpningsseremonien.
Den finske troppen
''Troppen ble offentliggjort 25. januar.''
Pseudodebis
Pseudodebis er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Middelsstore sommerfugler med avrundede vinger. Pseudodebis-artene er mørkbrune og kan kjennes på at tverrstrekene på vingenes underside er markert hakkete. Elles er de, som vanlig for Euptychiina, ensfarget brune på oversiden og brune med to mørke tverrstreker og noen øyeflekker på undersiden.
Levevis
Disse sommerfuglene lever i tropisk regnskog og annen skog. De voksne sommerfuglene flyr ikke langt og holder seg inne i skyggen, eller de er aktive i skumringen. Larvene lever på planter i gressfamilien (Poaceae). De voksne sommerfuglene besøker ikke blomster, men suger gjerne til seg væske fra råtnende frukt, sopp og fugleskitt.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Guatemala i nord til Argentina i sør.
Froland verk
Froland verk er et kulturminne i Froland kommune i Aust-Agder. Froland verk var på slutten av 1700-tallet et av landets jernverk, bl.a. med en omfattende produksjon av kanonkuler. Verket hadde også en omfattende produksjon av jernovner, og knyttet bl.a. til seg ovnskunstneren Ole Nilsen Weierholt. I dag er lite tilbake av selve jernverket, men hovedbygningen, gårdstunet og kontorbygningen er på plass. De fleste bygningen eies i dag av Froland kommune, og hovedbygningen er restaurert i 2008.
Froland verk ligger ved riksvei 42 12 km fra Arendal.
Hovedbygningen ble fredet i 1927.
Niels Henrik Abel er knyttet til Froland verk fordi han døde her. I 1905 ble det reist en bauta til minne om han. Utenfor hovedbygningen står en skulptur med matematikeren som motiv.
Historie
Froland verk ble grunnlagt på gården Træ i 1763, og jernverksdriften startet noe senere. Grunnleggeren het Hans Hagerup som var veier og måler i Arendal. Under utskiftningen ble bøndene i omegnen pålagt å levere trekull til verket. Bøndene fikk betaling i kontanter eller varer fra verksbutikken.
Etter noen år ble verket oppkjøpt av Johan Frederik Classen som opprinnelig kom fra Kongsberg, men hadde betydelige bedrifter i Danmark. Blant annet eide han Frederiksværk i Danmark, hvor han drev med fremstilling av krutt og våpen. Han var bosatt i Danmark. Classen engasjerte seg i Froland verk for å sikre seg leveranser av jern til sin våpenproduksjon i Danmark. Den totale kjøpesummen lå på 45 000 riksdaler.
Jernet fra verket ble transportert på lektere til Rore ved Grimstad. På tilbakeveien ble det fraktet korn til bøndene og arbeiderne. Denne handelen bidro i stor grad til kjøbstadsutviklingen i Grimstad.
Classens inngiftede slektning Hans Smith (gift med Magdalene Marie Classen) overtok driften og bygde ferdig hovedbygningen i 1791. Smith var sorenskriver i Råbyggelaget og var også involvert i Lofthusopprøret (1786 – 87) hvor bøndene skaket det dansknorske riket i grunnvollene. Hans Smith døde i 1804, og hans kone med familien bodde i hovedhuset frem til 1830-årene. En etterkommer var Christopher Fürst Smith (1883-1948), ekspedisjonssjef i Forsyningsdepartementet, London-regjeringen, ambassadør i Brüssel etc.
Etter 1867 ble Froland Verk omgjort til sagbruk og Hans Smiths barnebarn, Hans Roosen Smith (født 1810), overtok driften midt på 1870-tallet.
Etter 2. verdenskrig ble flere småeiendommer som hadde tilhørt Froland verk solgt til driverne.
Arkivet
Arkivmateriale etter Froland verk befinner seg ved KUBEN i Arendal. Materialet omfatter blant annet kopibøker, journaler, sakarkiv og regnskap. Arkivene strekker seg fra slutten av 1700-tallet og frem til slutten av 1900-tallet.
Maroun er Ras
Under Israel–Libanon-krisen i juli 2006 var det kamper her mellom israelske styrker og Hizbollah, og israelerne tok kontroll over landsbyen.
Ole Lukkøye
«Ole Lukkøye» er en populær vise og godnattsang skrevet av Ingrid Almquist. Teksten forteller om en gutt som skal legge seg, og mor som synger ved sengen. Lillemann spør stadig: «Tror du Ole Lukkøye kommer nu, jeg har lagt meg og venter kjære du». Visa ble sunget inn på plate i 1950 av Ingrid Löfvenberg, og ble en slager i det populære radioprogrammet Ønskekonserten på NRK. Ivar Ruste med Øivind Berghs orkester spilte inn sangen i 1962. Den ble utgitt på singlen Columbia 45GN 1701. Senere har også Helge Borglund sunget den på platen Frem fra Glemselen kap.16.
Erik Fisher
Erik Fisher (født 21. mars 1985) er en amerikansk alpinist som deltar i fartsdisiplinene.
Han debuterte i verdenscupen i alpint 26. november 2006, og hans beste verdenscup-plassering er en 7.-plass i utfor fra 2008.
Lars Bakkerud
Lars Henrik Bakkerud (født 1. juni 1971 i Larvik) er en tidligere norsk fotballspiller. Han spilte for flere klubber, blant annet svenske Helsingborg, greske Panionios og Hønefoss BK. Tidligere i karrieren spilte han for Fram Larvik.
Bakkerud er mest kjent for sin tid i Sportsklubben Brann hvor han spilte fra 1992 til 1998. Han var en av de viktigste spillerne på Brann på 1990-tallet.
Lars Bakkerud var på sitt aller beste og i landslagsbildet da han pådro seg et stygt beinbrudd. De siste årene i Brann var preget av skader, og han forlot klubben i 1998, til fordel for greske Panionios. Siden spilte han i svenske Helsingborg, der han også ble svensk mester.
Signerte som hovedtrener for FFK i november 2012, men fikk et kort opphold der før han i november 2013 signerte for Os Turn Fotball som sportssjef i klubben.
104 (tall)
104 (ett hundre og fire) er det naturlige tallet som kommer etter 103 og kommer før 105. 104 er et partall.
104 er atomnummeret til rutherfordium.
104 er CIV i romertall.
Annet
104 er også:
Chris Couch
Chris Couch (født 1. mai 1973 i Fort Lauderdale i Florida) er en amerikansk profesjonell golfspiller. Han ble profesjonell i 1995. Siden har han vekselvis spilt på Nationwide Tour og PGA-touren – på sistnevnte tour første gang i 2004 og på nytt igjen i 2006. Dette året vant han sin første PGA-turnering, Zurich Classic of New Orleans, og er dermed kvalifisert for de to neste sesongene. På Nationwide-touren har han vunnet fem ganger.
Villmarksveien
Villmarksveien i Nordland er en alternativ veistrekning til mellom Majavatn og Korgen. Strekningen følger riksveier og fylkesveier og er av variabel standard.
Chris Couch
Under dag tre av Zurich Classic of New Orleans i 2006 ble Couch historisk da han som første spiller noensinne klarte å avansere fra siste- til førsteplass i løpet av én runde. Etter to 70-runder lå han på cut-grensen, men han brukte 64 slag på den tredje runden og ledet dermed ett slag foran Charles Howell III og Joe Durant. Med en 65-runde siste dag beholdt han ledelsen og vant med ett slag foran Howell og Fred Funk.
Villmarksveien
Kommuner og knutepunkter
Fv291 fra Elvebakken til Tustervatnet Fv331 fra Tustervatnet til Bleikvassli Rv806 fra Bleikvassli til Korgen
Jim DeMint
James Warren DeMint (født 2. september 1951 i Greenville, South Carolina) er en amerikansk politiker. Han var en senator og representerte Sør-Carolina og Det republikanske parti. Han kom inn i Senatet 3. januar 2005. Han har tidligere representert Sør-Carolinas 4. distrikt i Representantenes hus.
Jim DeMint regnes som et alternativ til det vanlige republikanske lederskapet, som trekker partiet i en mer konservativ retning. Han har ofte stått mot republikanernes leder i USAs senat, Mitch McConnell, når det gjelder det konservative partiets ideologi. I flere primærvalg har han aktivt jobbet mot det republikanske lederskapets kandidat, og samlet inn penger til en som er mer konservativ. Både Rand Paul i Kentucky og Marco Rubio i Florida er republikanere som har vunnet sine primærvalg med tidlig hjelp fra DeMint. Han støtter også Tea Party-bevegelsen.
DeMint sa under et folkemøte i Spartanburg i oktober 2010 at verken åpne homofile eller seksuelt aktive, ugifte kvinner bør være lærere.
Oleum
Oleum er overmettet svovelsyre med mer enn 100% SO3 (svoveltrioksid). Oleum kalles ofte for rykende svovelsyre.
Densha Otoko
Densha otoko (電車男, oversettes til Togmannen) er en japansk fortelling som eksisterer som film, fjernsynsserie, tegneserie (manga), roman, og i andre utgaver. Fortellingen er påstått å være basert på en sann historie om en 23 år gammel otaku (japansk ord for en nerd) som blandet seg inn da en full mann overfaller en gruppe kvinner på et tog. Han begynner deretter å være sammen med en av kvinnene.
TV-serien er på 11 episoder (12 med en spesial-episode). TV-serien gikk fra 7. juli 2005 til 22. september 2005. Spesialen ble sendt den 6. oktober 2005.
Handling
Handlingen dreier seg om at en nerd som redder en dame fra en fyllik på toget. Til gjengjeld spør hun om hun kan få adressen hans slik at hun kan sende ham en gave. Når han får gaven (et tekoppsett), legger han merke til at det er en adresse med telefonnummer. Usikker på hva han skal gjøre slår han på PC-en og går innpå et forum for single menn for å spørre om råd.
Manga
Det finnes fire tegneserier basert på Densha Otoko. Det er to mangaer av Hidenori Hara og Wataru Watanabe. Begge er på tre bøker hver. I tillegg er det en manga av Daisuke Dōke bestående av tre bøker og en manga av Machiko Ocha på en bok.
Densha Otoko (телесериал)
Wimbledon-turneringen 1970
Wimbledon-turneringen 1970
John T. Chambers
John Thomas Chambers (1949–) er en amerikansk jurist og forretningsmann. Han var fra 1995 toppsjef i selskapet Cisco Systems, frem til han gikk av som adm. dir i 2015 og som styreleder i 2017.
Chambers er utdannet jurist (West Virginia University, 1974), og har også en MBA (Indiana University, 1975). I perioden 1976-1982 arbeidet han i IBM, før han fra 1982 til 1990 arbeidet ved Wang Laboratories. Han begynte i Cisco i 1991 som Senior Vice President, Worldwide Sales and Operations, før han ble adm. dir (CEO) i 1995. I 2006 ble han også selskapets styreformann.
Under Chambers ledelse har Cisco gjennomgått en kraftig vekst. Fra han tok over selskapet i 1995 til 2009 økte Cisco den årlige omsetningen fra 1,2 milliarder dollar til 40 milliarder dollar.
DJ Pavo
Pavo har komponert en rekke sanger, og mange av dem har blitt spilt på Sensation og andre Dance-happenings rundt om i verden. Han har også produsert en mix med DJ Lady Dana, som ble veldig populær i Nederland.
Kunståret 1605
Kunståret 1605 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1605.
Joachim Peiper
Joachim «Jochen» Peiper (født 30. januar 1915 i Wilmersdorf i Berlin i Tyskland, drept 13. juli 1976 i Traves i Haute-Saône i Frankrike) var en tysk SS-offiser under andre verdenskrig. Han var ansvarlig for flere massakrer.
Han ble etter krigen dømt til livstid i fengsel for krigsforbrytelser, men løslatt etter 11 år.
Peiper ble myrdet i Frankrike i 1976, da huset hans ble angrepet med molotovcocktailer.
Bakgrunn
Peiper var fra en familie innen dannelsesborgerskapet i Schlesien. Faren, hauptmann Waldemar Peiper i Den keiserlige hæren, hadde tjenestegjort under erobringen av Tysk Øst-Afrika. Faren ble dekorert i 1904, og ble såret flere ganger, samt smittet av malaria. Da første verdenskrig brøt ut, vendte faren tilbake til aktiv tjeneste, og ble sendt til Tyrkia, men hjerteproblemer som følge av malaria gjorde at han ble dimittert allerede i 1915. Faren sluttet seg etter krigen til frikorps i Schlesien og tok del i å slå ned oppstanden i Øvre Schlesien 1919–1921.
Joachim Peiper gjennomførte en normal skolegang ved Goethe Oberrealschule, men fikk ikke gode nok karakterer til å komme inn på universitet eller teknisk høyskole I 1926 gikk han sammen med broren Horst inn i speiderbevegelsen, og det var her han fattet interesse for en militær karriere.
Inn i nasjonalsosialistiske organisasjoner
På Peipers 18-årsdag ble Adolf Hitler utnevnt til rikskansler, og samme året gikk han sammen med broren Horst inn i Hitlerjugend, før dette ble obligatorisk. Han ønsket å bli tatt opp i kavaleri-divisjonen Reiterregiment 4 («Rytterregiment 4») i Reichswehr, og for å få kunnskap om hester fulgte han rådet fra familievennen, general Walter von Reichenau, og gikk 12. oktober 1933 inn i 7. SS Reiterstandarte. 23. januar 1934 ble han utnevnt til SS-Mann med SS-nummer 132,496. Under de 6. rikspartidagene i Nürnberg i 1934, Rikspartidag for enhet og styrke, ble han utnevnt til SS-Sturmmann. Samme år ble Heinrich Himmler oppmerksom på ham, og overtalte han til å slutte seg til SS-Verfügungstruppe. Han skrev i sin rapport for 1935: «Som følge av en personlig formaning fra Reichsführer-SS, Himmler, har jeg besluttet å arbeide for en karriere som en aktiv, høyere SS-offiser». Peiper ble imidlertid aldri medlem av NSDAP og den offisielle listen over alle offiserer av midlere og høyere grad, SS-Dienstalterslisten, nevner ikke Peiper.
Militær utdannelse
Noen måneder senere vurderte Peiper å slutte skolen før de avsluttende eksamenene. I januar 1935 ble han sendt til en leir for Hitlerjugend, SA og SS-medlemmer ved Jüterbog, i tilknytning til Tysklands største leir for hæren og artilleriskole. Peiper sluttet seg til et kurs som hadde begynt i november året før, tydeligvis med assistanse fra Himmler og Sepp Dietrich. Etter gjennomført kurs ble han utnevnt til SS-Unterscharführer, noe som satte ham i en posisjon for utnevnelse til høyere grader innen SS.
Offiser
Peiper avla SS-eden i november 1935 og avsluttet utdannelsen ved Junkerschule i januar 1936. I februar og mars samme år fikk han ytterligere utdannelse i Dachau konsentrasjonsleir som ble voktet av SS-Totenkopf-Verbände.
Fylkesvei 651 (Rogaland)
Fylkesvei 651 (Fv651) i Rogaland gikk mellom Randøy bru og Randa i Hjelmeland kommune. Veien var 7,9 km lang og dannet sammen med ringvei på Randøy.
2019 ble veien del av fylkesvei 4680.
Joachim Peiper
Offiser
20. april samme år ble han utnevnt til SS-Untersturmführer og etter en kort permisjon meldte han seg til tjeneste ved Leibstandarte-SS Adolf Hitler under Sepp Dietrichs kommando og var den denne fram til juni 1938.
4. juli 1938 ble Peiper utnevnt till en administrativ stilling som adjutant til Heinrich Himmler, under Karl Wolffs kommando. Himmler anså dette for å være en nødvendig erfaring for en lovende offiser som ønsket avansement. Peiper arbeidet på Himmlers forværelse i SS-Hauptamt i Prinz-Albrecht-Straße.
Som en del av Himmlers stab kom han tett innpå en rekke høye SS-offiserer og ble en av Himmlers favorittadjutanter. Peiper tjenestegjorde senere ved Himmlers personlige stab, og fulgte ham blant annet på statsbesøk til Italia.
Fronttjeneste
Ved krigsutbruddet og fram til 1941 var han fortsatt Himmlers adjutant, bortsett fra en periode da han hadde felttjeneste under slaget om Frankrike.
Peiper arbeidet seg deretter opp i hierarkiet i sin divisjon Leibstandarte-SS Adolf Hitler og ble 1944 sjef for dets panserregiment.
Han tjenestegjorde på østfronten, hvor han blant annet i februar/mars 1943 deltok i det tredje slaget om Kharkov og senere samme sommer i slaget ved Kursk.
Bovesmassakren
Etter det siste slaget ved Kharkov ble Leibstandarte-SS Adolf Hitler i to måneder satt inn mot partisaner i Italia og i avvæpningen av de italienske styrkene etter at Italia hadde undertegnet våpenhvile med de allierte 8. september 1943. Den 19. september 1943 ble 22 menn drept i den lille byen Boves i Piemonte etter at de forsøkte å flykte etter at tyske soldater hadde satt fyr på mer enn 350 hus etter at italienske partisaner hadde tatt to av Peipers menn til fange.
Malmedymassakren
Peiper, som ledet en av de tyske fremrykningene som trengte lengst vestover Ardenneroffensiven i desember 1944, ble mest kjent for sin kommando for de styrker som begikk i Malmedymassakren på over 70 amerikanske krigsfanger. I samme tidsrom begikk hans SS-styrker også en rekke drap på belgisk sivilbefolkning, som for eksempel ved Trois-Ponts og ved Stavelot. Drapene på amerikanske soldater utløste en slik forbitrelse at de amerikanske styrker som senere under kampene i Belgia kom i kontakt med Waffen-SS-soldater, eller med tyske panserstyrker som hadde uniformer som de forvekslet med SS, sjelden eller aldri tok dem til fange men skjøt dem før de rakk å fullføre noen kapitulasjon.
Krigsforbrytersak
Etter krigen ble han stilt for retten i den såkalte Malmédy-prosessen og dømt til døden for krigsforbrytelser. Straffen ble senere omgjort til fengsel på livstid, men han ble likevel løslatt i 1956 etter 11 år i fengsel.
Etter soning
HIAG hadde hjulpet Pipers hustru å få arbeid i nærheten av Landsberg fengsel, mens de arbeidet for at Peiper skulle bli løslatt. En forutsetning for løslatelse var at han kunne dokumentere at han hadde et arbeid. Ved hjelp av tidligere SS-kolleger fikk han en stilling hos bilfabrikanten Porsche.
I 1972 flyttet Peiper til Traves i departementet Haute-Saône i Frankrike og levde som oversetter av engelskspråklige bøker om militære emner til tysk under pseudonymet Rainer Buschmann.
Etter å ha mottatt dødstrusler, sendte han sin ektefelle tilbake til Tyskland, men ble selv igjen i Frankrike.
Drapet
Han ble drept natten til 14. juli 1976 etter at boligen hans ble satt fyr på da huset ble angrepet med molotovcocktailer. Det kom til skuddveksling. Peiper avfyrte også skudd. I brannruinen fant man hans forkullede lik, med en kule i brystet. Drapet ble aldri oppklart.
Citroën ZX
Citroën ZX er en bilmodell fra den franske bilprodusenten Citroën, som ble produsert mellom 1991 og 1998.
ZX ble lansert som Citroëns bidrag i et segment som på 1990-tallet ble dominert av Ford Escort og Volkswagen Golf, og som Citroën tidligere hadde trukket seg ut av da GSA ble erstattet av BX ti år tidligere. BX var et forsøk på å dekke opp to segmenter – både segmentet for små familiebiler, men samtidig markedet for større familiebiler, og havnet dermed midt mellom. Citroën ZX-plattformen ble også benyttet i Peugeot 306, som ble produsert fra 1993, samt i varebilene Citroën Berlingo og Peugeot Partner. Produksjonen av ZX ble stanset i 1998, da etterfølgeren Citroën Xsara ble lansert.
Bjarkøyætten
Bjarkøyætten er en norsk høvdingætt i Hålogaland og lendemannsslekt fra middelalderen som hadde hovedsete på Bjarkøya i Troms, men som etter hvert hadde omfattende jordgods flere steder i Norge. Ætten blir gjerne delt i eldre og en yngre del.
Sjøkaptein
Norge
I Norge er tittelen sjøkaptein en beskyttet tittel som innehavere av kompetansesertifikat dekksoffiser klasse 1 i henhold til forskrift om kvalifikasjoner og sertifikater for sjøfolk har enerett til. Sertifikatet er det høyeste kvalifikasjonsdokument som utstedes til dekksoffiserer.
Bjarkøyætten
Til den eldste delen kjennes Tore fra Bjarkøy, som under et besøk til sin fostersøster Sigrid (Storråde) ble brent inne sammen med Harald Grenske, far til Olav Haraldsson. Tores sønner var Sigurd Toresson på Trondenes, rett sør for Bjarkøy, og Tore Hund på Bjarkøy som var med på å lede oppstanden mot kong Olav Haraldsson og personlig var med på å drepe kongen i slaget ved Stiklestad i 1030. Sigurds sønn Asbjørn Selsbane ble drept av kongens menn, men Tore Hunds sønn, Sigurd Toresson fra Bjarkøy, fikk ingen sønn, dog en datter, Ragnhild Sigurdsdatter, som ble giftet inn med Giskeætten ved Jon Arnesson fra Giske, sønn av Arne Arnesson. Jon nedstammet fra Erling Skjalgsson på Sola og Astrid Tryggvesdatter, søster av kong Olav Tryggvason. Ragnhild og Jon fikk sønnen Vidkun Jonsson fra Bjarkøy som deltok i kong Magnus Berrføtts hær i Irland. Sigurd Jorsalfares sønn Magnus ble oppfostret hos Vidkun på Bjarkøy.
Sjøkaptein
Norge
Tittelen indikerer i så måte kun kvalifikasjonene til innehaver, og betyr dermed ikke nødvendigvis at vedkommende faktisk tjenestegjør som skipsfører. På samme måte trenger ikke en skipsfører nødvendigvis å være sjøkaptein, så lenge det ikke er krav om denne kvalifikasjonen på skipet han tjenestegjør på.
Bjarkøyætten
Den yngre delen stammer fra Ragna, søster til Vidkun Jonsson. Ragna var gift med Bjarne Mardsson lagmann i Hålogaland. Til denne greina hører lendemann Erling Ivarsson som deltok i hærtoktet mot Skottland i 1263–1264. Han hadde to sønner, baron Bjarne Erlingsson (død 1313) og ridder Vidkun Erlingsson (død 1302). Ætten dør ut på mannssiden med sønnen til Vidkun Erlingsson, Erling Vidkunsson som også er ridder. Erlings datter, Ingebjørg Erlingsdatter, var gift med Sigurd Havtorsson og med det gikk Bjarkøyættens store gods over til Suderheimsætten (Sudrheimsætten). Sysselmannen Bjarne Erlingsson, som deltok i riksstyret rundt 1300, døde før sin far og hadde ikke avkom.
Ætten hadde en griff som den sentrale figuren i sitt våpenskjold og segl, uten at våpenfargene (tinkturer) er kjent i dag. Dagens fylkesvåpen for Troms og kommunevåpen for Bjarkøy, er basert på segl fra Bjarkøyætten.
Nogajhorden
I det 13. århundre dannet Nogaj Khan - en direkte etterkommer av Djengis Khan gjennom hans sønn Dzjosjy - en manghit-hær samt andre tyrkiske stammer. Ett århundre senere var nogajene ledet av Edigu, en leder med både manghit-aner og slektskap til Dzjosjy - som dannet Nogaj-dynastiet.
Nogaj-horden dukket opp mellom 1391 og 1399 i maktvakuumet etter Den gylne hordes oppløsning.
Bjørn Ivar Baggethun
Bjørn Ivar Baggethun (født 20. juli 1988 i Hamar) het tidligere Bjørn Ivar Baggethun Nikolaisen er en norsk ishockeymålvakt.
Han spiller fra 2011 for Storhamar 2 i 1. divisjon og har spilt på Storhamar Dragons A-lag, som er Moderklubben hans. Han har også spilt på Gjøvik Hockey 10/11-sesongen.
Hellas’ kvinnelandslag i fotball
Hellas' kvinnelandslag i fotball representerer Hellas i internasjonal fotball.
Det greske kvinnelandslaget har tilhørt nedre del av kvinnefotballen, og endte sist både i kvalifiseringen til EM i 1993 og 1995. Foran kvalifiseringen i til EM i 1997 ble derfor Hellas ikke overraskende plassert i klasse B, og måtte rykke opp til den egentlige kvalifiseringsklasse A for å spille om sluttspillsplass. Hellas lyktes ikke å vinne sin pulje, og ble i klasse B til den ble avviklet etter EM i 2005. I begge de påfølgende kvalifiseringene endte Hellas sist.
Landslaget har deltatt i OL i 2004 som vertsnasjon, men laget tapte samtlige kamper i gruppespillet. Imidlertid kom det store gjennombruddet i kvalifiseringen til VM i 2011, da Hellas endte på tredjeplass i gruppen. Det skilte riktignok ti poeng opp til nummer to, men resultatet var anstendig for et lag som hadde så beskjeden suksess. Hellas' eneste stygge tap kom mot Danmark. Mot Skottland greide Hellas seg pent, særlig med et ettmålstap på hjemmebane.
Markusplassen
Markusplassen (it: Piazza San Marco) er Venezias store åpne sentrale plass.
Det er den eneste plassen som er stor nok til at den kalles en Piazza. De andre åpne byrom i Venezia kalles campo (flertall campi). Takket være at den, som normalt i Venezia, er bilfri, domineres den av mennesker og duer.
Storstappen
Storstappen er ei øy i Nordkapp kommune i Troms og Finnmark. Storstappen er den største øya i øygruppa Gjesværstappan og ligger nord for fiskeværet Gjesvær på Magerøya. På øya er det ei halvøy, Stauren med høyeste punkt 165 moh.
Thomas Raffl
Thomas Raffl (født 19. juni 1986) er en østerriksk ishockeyspiller.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 10.-plass med det østerrikske laget.
Stefan Ulmer
Stefan Ulmer (født 1. desember 1990) er en østerriksk ishockeyspiller.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 10.-plass med det østerrikske laget.
Daniel Oberkofler
Daniel Oberkofler (født 16. juli 1988) er en østerriksk ishockeyspiller.
Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han kom på 10.-plass med det østerrikske laget.
Bokomslag
Bokomslag er dekorerte omslag eller ytre varebind rundt bøker. De skal beskytte bøkene og fremme salget av dem. Et bokomslag består av forside, bokrygg og bakside. Visuell og kunstnerisk utforming blir vanligvis bestemt av en grafisk designer og en illustratør i samarbeid med forfatteren og redaksjonen og markedsavdelingen i forlaget som utgir boka. Selve produksjonen blir utført av et trykkeri og et bokbinderi.
Et bokomslag er som regel laget av stiv papp med et lakkert papirovertrekk der teksten og motivet er trykt. Ryggen og innsidene på bindet blir klebet til bokblokken, altså til de heftede (sydde) eller limte boksidene. Innbundne bøker har ofte stive permer, heftede pocketbøker har myke. Bøker kan også ha et trykt smussomslag, et løst vareomslag av papir med innbretter rundt bokpermen.
Grafisk utforming
I tillegg til å beskytte boksidene, skal moderne bokomslag, som annen vareemballasje, merke varen, det vil si presentere innholdet i boka, og være en reklameplakat for produktet. Den grafiske utforminga varierer derfor stort.
Forsida på bøker inneholder vanligvis tittel og forfatternavn, som eventuelt er gjengitt med ekstra stor skrift dersom forfatteren er berømt, samt en illustrasjon som passer til innholdet og den litterære sjangeren. Omslagene kan også være helt enkle med en reint typografisk løsning, det vil si med bare skrift i passende font og utforming. Illustrasjonen bør være slående, det vil si være tydelig, skille seg ut og kunne sees på god avstand for å vekke nysgjerrighet og interesse, men også for å kommunisere produktinnholdet effektivt, altså klart og raskt. Også farger, eller fraværet av dem, kan underbygge og formidle innholdet og brukes aktivt som blikkfang. Teksten og motivet plasseres vanligvis harmonisk, balansert og estetisk tiltalende, innenfor bokformatet. Mens det tidligere ofte var en tegnet eller malt illustrasjon, har det siden slutten av 1990-tallet blitt vanlig med fotografier og etter hvert digitale kollasjer også på romaner og annen skjønnlitteratur.
Baksida har ofte en baksidetekst som kort beskriver innholdet og fungerer som reklame. Teksten inneholder ofte et manusutdrag eller en anbefalende blurb.
Bokryggen har som regel bare plass til forfatternavn og tittel, eventuelt en forlagslogo og liten vignett. I norsk og engelsk tradisjon settes tekstlinjene oftest på høykant med leseretninga ovenfra og ned. På tyske bøker er det gjerne motsatt.
Mange bokomslag er utstyrt med faste grafiske elementer, farger eller typografi for å markere at ulike bokutgivelser tilhører en tematisk eller annen type serie.
Populære motiver
Forsidemotivene og utformingen av omslagene kan bety mye for salget av bøker, særlig titler som ikke er så kjent fra før. Forlag prøver derfor å finne den rette visuelle presentasjonen av produktet de skal selge. De kan blant annet gi nye bokopplag nye omslag som de tror selger bedre, eller relansere gamle titler med moderniserte forsider, på samme måte som annen reklame og emballasje rettet mot bestemte målgrupper. Også mange oversatte bøker får nye omslag tilpasset publikum i enkeltland. For eksempel har den populære barnebokserien om Harry Potter fått omslag med «barnslige» tegninger i noen oversettelser og «ungdommeligere» fotokollasjer i andre.
Et kjent forsøk på å lage et populært bokomslag er den britiske humoristen Alan Corens Golfing for Cats fra 1976. Bøker om golf og katter og bøker med omslag som viser hakekors, skal ha vært de som solgte best den gangen. Derfor kombinerte forfatteren disse elementene i tittelen og forsidemotivet selv om boka ikke skal ha handlet om noe av det.
Omslagsdesignere
Det er en rekke grafiske formgivere og illustratører som har arbeidet mye med bokomslag. Flere av disse har vært svært produktive. Av omslagstegnere og -designere i Norge kan nevnes Harald Damsleth, Finn Havrevold, Hans Jørgen Toming, Kristian Ystehede, Peter Haars og Bernard Blatch. Av nyere utøvere har blant andre Egil Haraldsen, Jesper Egemar, Aud Gloppen, Terese Moe Leiner og Yokoland gjort seg bemerket.
Eksterne lenker
Κάλυμμα Oprawa (poligrafia)
Navar
Navar, også kalt tømmermannsbor, spikerbor, eller vribor, er en type hånddrevet, lang og konisk trebor. Navarsmiing har lange tradisjoner i Hordaland. Særlig i Meland er det lange tradisjoner knyttet til slik smiing. Siden tidlig på 1800-tallet har det vært stor produksjon av navrer i Meland, og tradisjonen blir til en viss grad tatt vare på. Smiingen er krevende og symboliserer egenskaper som skaperevne og flid.
Kommunevåpenet til tidligere Meland kommune var på rød grunn en sølv navar- spiss som vender nedover. Tidligere Skånland kommune hadde en svart, stilisert navar på gul bunn som kommunevåpen.
Navar kan særlig være nyttig ved bygging av tradisjonelle trebåter, ettersom moderne bor har en tendens til å tvinne seg og sette seg fast mellom bordene.
Tannmøll
Tannmøll (Epermeniidae) er en artsfattig gruppe av små sommerfugler som hører til gruppen Apoditrysia. Deres slektskapsforhold til andre Apoditrysia er usikkert, og de blir gjerne plassert i en overfamilie for seg, Epermenioidea. Det er beskrevet vel 80 arter, seks av dem er funnet i Norge.
Utseende
Små møll (vingespenn 7 – 20 mm), som oftest brunlige på farge, ofte spraglete og kamuflasjefargede. Antennene er trådformede og ganske lange. Forvingene er ganske smale (slekten Epermenia) til temmelig brede og avrundede (slekten Phaulernis). Bakvingene er smale med lange hårfrynser. Innerkanten av bakvingene har noen tufser av oppstående skjell som stikker opp på ryggsiden når møllene hviler, dette er et godt feltkjennetegn på familien. Beina har flere påfallende kranser av stive børster.
Levevis
Larvene til tannmøllene kan leve på mange ulike plantefamilier. De fleste europeiske artene er knyttet til skjermplantefamilien (Apiaceae), men de finnes også på erteblomstfamilien (Fabiaceae), trådurtfamilien (Santalaceae), Loranthaceae, Pittosporaceae og til og med på bartrær i furufamilien (Pinaceae). Larvene lever mer eller mindre inne i ulike plantedeler, i miner eller under et spinn. Arten Epermenia chaerophylella kan gjøre litt skade på dyrkede skjermplanter.
Kilder
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (red.) 2000. Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk arbeidsgruppe, Zoologisk Museum, Universitetet i Oslo og Norsk institutt for skogforskning, Ås.
Eksterne lenker
Nettsiden Svenska fjärilar, med bilder av de norske artene:
Astronomer Royal
Astronomer Royal er et embete i det kongelige hushold i Storbritannia. Det finnes to embetsinnehavere, en Astronomer Royal og en Astronomer Royal for Scotland.