cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tryggve Gran
Andre verdenskrig
Under resten av krigen ble han tidvis utnyttet i propagandaformål av NS. Eksempelvis stilte han som æresgjest på «Stiklestadstevnet» den 29. juli 1944, etter invitasjon av det nazistiske regimets kulturdepartement, som sørget for å bruke hans militære tittel og koble ham til sine egne militærstyrker i stevneprogrammet, der programposten kl. 13 hadde følgende innhold: «Flyveren major Tryggve Gran hyldes. Appell for de uniformerte avdelinger. Forbimarsj av de uniformerte avdelinger.». Parallelt ga Postverket ut et 30 års minnefrimerke for Grans «Første fly over Nordsjøen» 30. juli 1914, og frimerkelanseringen ble også markert på olsokstevnet. På stevnet på Stiklestad var fremtredende representanter for Quisling-regjeringen og okkupasjonsmakten til stede. Quisling hedret Gran for innsatsen som flyver, og Gran takket med blant annet ordene: «Ut av tåken ser jeg Nasjonal Samlings kamp for det nye Norge». Andre tilstede uttrykte at de var stolte over ha Gran som kampfelle, det vil si medlem i NS.
I september 1944 ble Gran utnevnt til det første æresmedlemmet av Hirdens flykorps, også kalt hirdflykorpset, som fortsatt var en klubb for sivil seilflyvirksomhet, med vekt på unge flyinteresserte. Han deltok i den anledning på et arrangement der flykorpsets øverstkommanderende overrakte ham flykorpsets merke. Flykorpsets korpsfører holdt en tale for det nye æresmedlemmet der han blant annet sa om Gran at «han står midt oppe i dagens strid, og hører til blant de politiske forkjempere i det nye Norge». Gran takket for «den store æresbevisning som var vist ham ved å utnevne ham til korpsets første æresmedlem». Han fortalte tilhørerne at «(m)ange av mine gamle venner har ofte stillet meg spørsmålet: Hvorfor er du medlem av Nasjonal Samling. Da svarer jeg allti, at vi flygere har basert alt på det nye som bryter fram. Det er en umulighet for oss å basere noe på et gammelt system. Vi kan jo se alle flygere som har gått inn for den nye nasjonalsosialistiske idé i Italia og Spania.» I sin takketale uttrykte Gran også et håp om at «Hirdflykorpset vilde bli grunnstammen i det nye norske flyvåpen, hvilken form flygingen enn vil få i fremtiden».
De nye lederne i Hærens Flyvekorps fikk under rettsoppgjøret milde dommer for passive medlemskap i NS.
Landssvikoppgjøret
Under rettssaken i 1948 ble Gran dømt til 18 måneders fengsel, men slapp å sone fordi han allerede hadde sittet 13 måneder i varetekt. Han ble videre fradømt retten til å tjenestegjøre i rikets krigsmakt og fradømt statsborgerlige rettigheter i ti år. Saken ble ført for Sand herredsrett (Grimstad). Gran selv nektet for å ha vært medlem i NS. Ifølge tiltalen var Gran NS-medlem nummer 16,668. Gran mente at sitatene fra stevnet på Stiklestad i 1944 hadde blitt forvrengt av nazistene.
Gran ble dømt for medlemskap i NS, for sitt arbeid ved Statens flykontor (også omtalt som NS' flykontor), og for overfall på skipsreder August Stephansen. Ifølge tiltalen ble Stephansen slått to ganger slike at han falt, brakk kjevebenet og skadet hørselen; Gran tok deretter kontakt med Sipo for å hindre at det ble politisak. Gran begrunnet overfallet på Stephansen med at Stephansen saboterte den nye tid ved å unnlate å hilse på Gran som NS-medlem. Gran ble frikjent for å ha stilt seg til rådighet for den tyske invasjonsstyrken i Valdres i 1940 og for å ha hedret norske frontkjempere. Dommen var enstemmig. Aktoratet hadde lagt ned påstand om to års fengsel.
Essex County (New York)
Essex fylke er et fylke i den amerikanske delstaten New York.
Tryggve Gran
Landssvikoppgjøret
Enkelte forfattere har stilt spørsmålet hvorfor Tryggve Gran ble medlem av Nasjonal Samling. Susan Barr finner medlemskapet uforståelig, og viser til Grans store innsats for Storbritannia i Antarktis og under den første verdenskrig.
Paléet
Området rundt Paléet
For å beskytte Paléet mot sjøen hadde Christian Ancher fått bygget en mur nede i strandkanten, hvor sønnen Bernt Anker senere fikk oppført et lysthus. Den var bygget som en rokokkopaviljong på murkanten, omgitt av åpne svalganger, og med svalgangen utkraget over vannet. Bak muren ble grunnen fylt opp av jord som hadde vært brukt som ballast i Ankers skip. Her ble det anlagt en barokkhage. Området ble allerede i 1760-årene åpnet for publikum og fremsto som byens første offentlige park. Herfra ble også Norges første varmluftsballong («aerostatiske Maskine»), 6 fot høy og 12 fot i omkrets, sendt opp 12. november 1784.
Bernt Ankers hustru Mathia døde i 1801, og samme år reiste han en minnestøtte over henne i Paléhagen. Støtten bærer innskriften: «Mathia Anker viis og god. Fød den 28de May 1737. Død 21de Juli 1801». Monumentet ble senere flyttet og plassert i parken ved Frogner hovedgård. Paviljongen og muren ble revet i 1852 for å gi plass for Palékaia. Ved gjerdet mot nordøst ble det oppført en lang hagebygning, som bruktes som orangeri, og i det vestlige hjørnet av hagen en åttekantet paviljong. I dag er det bare en liten rest igjen av Paléhagen mellom Christian Frederiks plass og Tollboden. Den er av mange bedre kjent under tilnavnet «Plata».
Da det den 29. juni 1785 oppsto brann ved selvantennelse av tangaske i en av sjøbodene, brant omkring 150 pakkboder ved bryggen og Tollboden ned. Ilden fikk flere ganger tak i Paléet og Jørgen Pløens gård, men det lyktes brannmannskapene å slukke den igjen. I 1777 kjøpte Peter Meyer (1745–1801) nabogården til Paléet. Han ble handelsborger av Christiania by i 1784 og bygget seg opp til å bli en av Norges rikeste menn. Om de to naboene Bernt Anker og Peter Meyer ble det laget et rim om deres ulike karakter:
«Me’ns Bernt Anker
svæver i høie Tanker,
Peter Meyer
passer hans egne Greier».
Bernt Anker var både kammerherre, skipsreder, trelasteksportør, bergverkseier, jernverkseier og tolldirektør, men han skrev også dramatikk (Major André, Den 16de Juli, m.fl.) og opptrådte som amatørskuespiller. Paléet ble i hans tid et sentrum for byens selskapsliv. Bernt Anker fikk malt Paléet gult og gjorde innredningen enda mer raffinert. Mellom vinduene i alle stuene var det store konsollspeil, kostbare ur, voldsomme lysekroner. Da Anker moderniserte foreldrenes gård, ble antagelig gamle dører med rokokkodekor fornyet. De fire to-fløyede dørene i ballsalen på Frogner hovedgård, som Bernt Anker innredet etter at han overtok gården som sommerbolig i 1790, antas å være flyttet fra Paleet.
I sitt testamente fra 1801 skjenket Bernt Anker Paléet «til offentligt Brug efter Overlæg med Stiftsbefalingsmanden over Agershuus», og ved hans død i 1805 ble både bygningene og hageanlegget overdratt «til Beboelse for den kongelige Familie, saa ofte Norge maatte nyde det Held, at nogen af vort Kongehuus her opholder sig.» Det er først på denne tiden at navnet Paléet dukker opp.
De kongelige og utsendinger som residerte i Paléet over lengre tid
Fra 1898 til 1903 holdt Høyesterett til i Paléet. I 1908 løste Staten inn Kongens bruksrett til stedet.
Da brannen brøt løs, var det en rekke offentlige kontorer, museumsgjenstander fra Artillerimuseet, et fruktlager og en del beboelsesrom i gården. Det gikk rykter om sabotasje, og det sier vel også sitt om forholdene under krigen, at bare fruktlageret og en del av kontorenes arkivsaker ble reddet fra flammenes rov?
Tryggve Gran
Landssvikoppgjøret
Etter en gjennomlesning av Grans forfatterskap konkluderte psykiateren Carl Severin Albretsen med at bøkene ikke viser tegn på direkte sympati med nasjonalsosialistiske ideer. Albretsen trekker frem at Gran var medlem av Fedrelandslaget, en organisasjon som etter forfatterens oppfatning hadde nasjonalistiske trekk. Gran hadde ifølge Albretsen hatt personlig kontakt med to av Fedrelandslagets stiftere, Christian Michelsen og Fridtjof Nansen. Albretsen bygger i artikkelen på at arbeiderbevegelsen bekjempet Fedrelandslaget som en fascistisk organisasjon og denne politiske kampen kan ha påvirket Grans omdømme i Arbeidernes leksikon. Albretsen mente videre å kunne påvise narsissistiske trekk hos Gran; han søkte alltid mot eliten i samfunnet og ønsket å være i begivenhetenes sentrum.
Etter krigen
Årene etter krigen tilbrakte Gran i Grimstad med familien. Han var en flittig forfatter av en artikler i aviser og tidsskrifter. Han skrev flere bøker med utgangspunkt i sine fly og Sydpolopplevelser. Han var også foredragsholder ved Folkeakademiet og på ulike folkehøyskoler over hele landet med avtale gjennom Kirke- og Undervisningsdepartementet. Som siste gjenlevende deltaker etter både Scott- og Amundsenekspedisjonene ble han kontaktet av presse og TV-selskap fra ulike deler av verden som ønsket å høre hans førstehåndsbeskrivelser.
Idrettsmann
Gran spilte i 1908 fotball for Oslo-klubben Mercantile, og han var dette året med i Norges første, hvor Norge møtte og tapte 11–3. Gran representerte Mercantile i Holmenkollrennene. Han deltok årvisst på 50-kilometer i Holmenkollen.
Utmerkelser
I 1944 på 30-årsdagen for flyvningen utgav Postverket et minnefrimerke. Frimerket (NK 325) tegnet av Harald Damsleth har som motiv et kart over Nordsjøen med flyet og dets rute inntegnet.
To av hans dagbøker fra Sydpolekspedisjonen 1910–1913, og internasjonale utmerkelser ble kjøpt på auksjon hos Christie's i London, 2017.
Bokutgivelser
mini|[[Blériot XI-2, fly av samme type som Gran brukte på flygningen over Nordsjøen.]] Som forfatter skrev Gran ikke bare sakprosa og memoarlitteratur, men også guttebøker og romaner.
Azuay
Provinsens hovedstad er Cuenca.
Kultur
Hovedsetet Cuenca er kjent for å være en godt bevart by i kolonial arkitektur. Hele byen er som et åpent museum der du går 300 år tilbake i tid med mye historie og majestetiske bygg.
Byen er kjent for å være et senter for utdanning. De lokale ofte omtaler den som "Latin-Amerikas Athens" fordi at det er mange store filosofer, forskere og prisvinnene forfattere som kommer fra byen. Universitetet i Cuenca tiltrekker seg mange internasjonale studenter hvert år.
Klima
Azuay er en fjellprovins som tar del i La Sierra regionen (en felles betegnelse på alle provinser oppe i andesfjellene)
I tillegg til sin beliggenhet nær ekvator kan temperaturen stige svært høyt opp om dagen men synke ekstremt om kvelden.
Dette er et spennende fenomen der de lokale sier det er 4 årstider hver dag.
Igman-Olympiabakkene
Igman-Olympiabakkene er et skihoppanlegg ved Sarajevo i Bosnia-Hercegovina. Anlegget ligger i hellingen til fjellet Igman, og ble brukt under OL i Sarajevo i 1984. Anlegget består av to hoppbakker med K-punkt 112 og 90 meter. Disse hoppbakkene var og er de største i Bosnia-Hercegovina, men er ikke i bruk i dag.
Azuay
Klima
Om morgenen er det vår - og som regel kaldt selv om stolen står på og steker
Feiring
Feiring [fe:`ring] er ei bygd og et sted i Eidsvoll kommune i Akershus med ca. 1000 innbyggere. Navnet Feiring er etymologisk knyttet til ordet «fager». Feiring ligger på vestsiden av Mjøsas sørende. Stedet ble 1. januar 1870 skilt ut fra Hurdal som egen kommune og slått sammen med Eidsvoll kommune 1. januar 1964. Feiring kommune hadde et flatemål på 102,45 km².
Igman-Olympiabakkene
Byggingen av bakkene startet 1. juni 1981, og anlegget sto ferdig 1. desember 1982. Etter OL er det ikke blitt arrangert internasjonale konkurranser i anlegget, og hoppbakkene er blitt stående å forfalle. De skal også ha fått skader under Bosnia-krigen.
Bakkerekorden i K112-bakken er 116 meter, satt av Matti Nykänen (1963-2019) (Finland) under OL 18. februar 1984. I K90-bakken er rekorden 95 meter, satt av Primož Ulaga (Jugoslavia) i prøve-OL 12. februar 1983. Under OL hadde Matti Nykänen det lengste hoppet, 91 meter, den 12. februar 1984.
Jennifer Jason Leigh
Jennifer Jason Leigh (født 1962) er en amerikansk skuespiller.
Azuay
Klima
Om dagen er det sommer - og komfortable varme 25-30 grader
Jennifer Jason Leigh
Leigh er født i Los Angeles som datter av datter av skuespilleren Vic Morrow og manusforfatteren Barbara Turner. Hun endret mellomnavnet til Jason som en hyllest til skuespilleren Jason Robards, som var en nær venn av familien.
Leigh filmdebuterte i thrilleren En morder er løs (1981), hvor hun hadde en ledende rolle. Hun har siden hatt større roller i rekke filmer som blant annet Fast Times at Ridgemont High (1982), Easy Money (1983), Ild og blod (1985), Haikeren (1986), Heart of Midnight (1989), The Big Picture (1989), Siste stopp Brooklyn (1989), Miami Blues (1990), Flammehav (1991), Rush (1991), Enslig ung kvinne søker (1992), Short Cuts (1993), Dorothy Parker og den onde sirkel (1994), Georgia (1995), Dolores Claiborne (1995), Kansas City (1996), På godt og ondt (1997), eXistenZ (1999), The Anniversary Party (2001), The Jacket (2005), Kill Your Darlings (2013), The Spectacular Now (2013), The Hateful Eight (2015), Good Time (2017), Amityville: The Reawakening (2017), Annihilation (2018), The Woman in the Window (2021) og Awake (2021).
Hun TV-debuterte i episode av krimserien Baretta i 1977. Hun har siden hatt betydningfulle roller i serier som Weeds (2009–2012), Twin Peaks (2017), Patrick Melrose (2018), Atypical (2017–2021) og Lisey's Story (2021). Hun har også medvirket i flere TV-filmer, blant annet The Best Little Girl in the World (1981) hvor hun spiller en anorektisk tenåringsjente.
Hun har også medvirket i en del sceneoppsetninger.
Leigh vant en spesial-Golden Globe (sammen med resten av besetningen) i 1994 for innsatsen i Short Cuts.
Azuay
Klima
Om ettermiddagen er det høst - og det pleier som regel å regne og tordne hver dag klokken 5-8
Om kvelden er det vinter - og temperaturen synker med 10-15 grader (Folk sover med varmeovn og tepper)
Feiring
Fylkesvei 33 mellom Minnesund og Østre Toten, er bygdas eneste samferdselsåre, og ble bygget i 1890-årene. Før 1. januar 2010 var veien riksvei, men etter at forvaltningsreformen trådte i kraft har den fått status som fylkesvei.
Feiring kirke ble bygd i 1870. Opprinnelig skulle den gamle kirka fra 1693 restaureres, men etter drøfting i kommunestyret ble det vedtatt å bygge ny kirke. Mye av materialet i kirka stammer likevel fra den gamle tømmerkirka.
Walter Huston
Walter Huston (født 6. april 1883 i Toronto i Ontario i Canada, død 7. april 1950 i Beverly Hills i California) var en canadisk-amerikansk skuespiller.
Feiring
På 1600-tallet ble det drevet ca. 20 kobbergruver nord og nordvest for kirka, med smeltehytte ved Flesvikelva. Carsten Anker drev i perioden 1806–1818 Feiring jernverk ved Skreikampen. Feiring jernverk er et av de best bevarte jernverksområdene i Norge fra tiden etter den industrielle revolusjonen. Hustuftene har stått nesten helt urørt frem til i dag. Jernverkstuftene og restene etter masovnen er blitt restaurert, og Eidsvoll historielag har satt opp informasjonstavler på verksområdet. De senere årene er det årlig satt opp et historisk teaterstykke på verksområdet. «Jernverkshelga» arrangeres i august.
Walter Huston
Huston vant Oscar for beste mannlige birolle for rollen som Howard i filmen Sierra Madres skatt (1948). Han har en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Huston var far til skuespiller og regissør John Huston og bestefar til skuespiller Anjelica Huston.
Feiring
Behandlings- og rehabiliteringssenteret for hjertesyke, Feiringklinikken, drevet av Landsforeningen for hjerte- og lungesyke, lå sentralt i Kirkebygda ned mot Mjøsa. I 2017 ble sykehuset flyttet til Gardermoen sammen med Glitreklinikken. Det nye sykehuset fikk navnet LHL-sykehuset. LHL klarte ikke å drive sykehuset og i 2022 ble det klart at Stiftelsen Diakonissehuset Lovisenberg overtok driften.
Walter Huston
Referanser
<References/>
Feiring
Feiring videregående skole startet høsten 2020 opp i lokalene etter Feiringklinikken. Skolen ble drevet av Videreskolene AS og er en tilrettelagt skole for ungdom og unge voksne med behov for særskilt tilrettelagt opplæring.
Fylkesvei 659
Fylkesvei 659 (Fv659) går mellom Austnes og Vatne i Ålesund og til Dryna i Molde. Fergestrekningen fra Brattvåg til Dryna er del av veien.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
I august 2022 ble Nordøyvegen åpnet. Dette prosjektet inkluderer Fjørtoftfjordtunnelen, Nogvafjordtunnelen, Haramsfjordtunnelen og Lepsøybrua, og ga fastlandsforbindelse for Nordøyane i Ålesund kommune. Dette prosjektet erstattet fergene Skjeltene–Store Kalvøya og Brattvåg–Fjørtofta–Harøya. Strekningen mellom Stølen på Skuløya og Austnes på Haramsøya ble overført fra fylkesvei 5974.
Ross Cuthbert
Cuthbert Ross Cuthbert (født 6. februar 1892 i Calgary i Alberta i Canada, død 1970 på øya Paget i Bermuda) var en britisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix og 1928 i St. Moritz.
Cuthbert vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på det britiske laget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Canada og USA. Storbritannias resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var 0-11 mot USA, 2-19 mot Canada og seier over Sverige med 4-3. OL-turneringen i ishockey 1924 var også det andre verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Storbritannias OL- og VM-lag 1924 var; William Anderson, Lorne Carr-Harris, Colin Carruthers, Eric Carruthers, Guy Clarkson, Ross Cuthbert, Geoffrey Holmes, Hamilton Jukes, Edward Pitblado og Blaine Sexton.
Fire år senere, under vinter-OL 1928 i St. Moritz var Cuthbert med på det britiske ishockeylaget som kom på fjerdeplass, bak Canada, Sverige og Sveits. OL-turneringen var også både verdens- og europamesterskap og i EM-turneringen kom Storbritannia på tredjeplass bak Sverige og Sveits.
Duke of York’s Theatre
Duke of York's Theatre er et teater i London. Det ligger i St Martin's Lane, mellom Trafalgar Square og Leicester Square.
Teateret åpna i 1892 som Trafalgar Theatre, og fikk sitt nåværende navn tre år seinere. Det var her den italienske operakomponisrten Giacomo Puccini fikk inspirasjon til operaen Madama Butterfly, etter å ha sett David Belascos skuespill med samme tittel. 27. desember 1904 hadde James Matthew Barries Peter Pan urpreiere her.
Heidi Baker
Heidi Baker (født 1. januar 1961 i Laguna Beach i California i USA) er en amerikansk forfatter, misjonær og predikant. Hun er misjonær og har vært med å starte et stort arbeid for å hjelpe fattige i Mosambik. Hun har skrevet en rekke bøker, hvorav flere er oversatt til norsk.
Heidi Baker vokste opp i California. I 1980 giftet hun seg med Rolland Baker. De reiste til Asia, blant annet til Filippinene, Taiwan, Indonesia og Hongkong. De arbeidet med kristen misjon i tolv år. De var kreative og brukte ulike former for å formidle det kristne budskapet, blant annet gjennom dans og drama.
Sammen med sin ektefelle etablerte hun i 1995 misjonsorganisasjonen IRIS Ministries. De bygde opp fra grunnen en hjelpeorganisasjon i Maputo og i løpet av få måneder hadde de «omsorgen» for 80 barn. Senere har arbeidet vokst til en stor hjelpeorganisasjon, som omfatter blant annet skoler, bibelskoler og barnehjem. Iris Ministries har etablert over 5 000 menigheter (kirker) i Mosambik, tilsammen mer enn 8 000 menigheter i 20 nasjoner og de har over 2 000 barn og unge på sine barnesenter.
Utdannelse
Heidi Baker har doktorgrad i systematisk teologi fra Kings Collage University, London.
Franklin County (New York)
Franklin County er et fylke i den amerikanske delstaten New York.
Bjøra
Bjøra er en kjent lakseelv i Overhalla kommune i Trøndelag. Den er en av de største sideelvene til Namsen og utgjør den nederste delen av Høylandsvassdraget, som er 67 km langt. Elva har utspring fra Eidsvatnet og renner i et meanderende løp mot vest-sørvest. Den munner ut i Namsen rundt to kilometer øst for Ranemsletta. Bjøra er 15,2 km lang, og har et nedbørfelt på 557,18 km². Middelvannføringen ved munningen er 36,83 m³/s.
Modem
Et modem (kommer fra Modulere, Demodulere) er et elektronisk apparat som modulerer/endrer et analogt signal (f.eks. lyd) slik at man kan sende det som digitalt data over, for eksempel, en telefonlinje. Modem som brukes til å overføre data mellom to datamaskiner over en telefonlinje er de mest kjente typene.
Fylkesvei 1272
Fylkesvei 1272 går mellom Lier og Slengebråten i Indre Østfold. Veiens lengde er 3,8 km, og den heter Odalenveien.
Modem
Det er en grunnleggende forskjell mellom bruk av modem og xDSL. Et modem omformer datasignalene til frekvenser i talebåndet mellom 300 og 3400 Hz. Dette er båndbredden på en vanlig talekanal, og dataoverføringen skjer fra en abonnent, via telefonsentralen til et modem på en annen abonnentlinje. Som regel er det en bærersignalfrekvens, så den som tilsvarer 0, og den andre frekvensen 1, hvorfra hylet når man anlytter slikt signal på telefonen, av moduleringen fra bærerfrekvensen og mellom de dataoverførende, som blir dekodert til å gjengi bitmønsteret som ble sendt.
Fylkesvei 1272
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 742.
Modem
For å etablere forbindelsen må en «ringe opp», hvor mottagende modem oppfatter sendende modems bærertone, og så skjer håndtaksbytte med sammenligning av dekoderte pakkettverdier, som lar det sikres at data ikke blir korruptert. Er det feil (pakkettenes CRC — cyclic redundancy check - verdier stemmer ikke), sendes ønske om gjensending til det stemmer, og så fortsetter samtalen til ferdig, eller signalet forsvinner.
Bjøra
Vassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan III for vassdrag i 1986.
Emmanuel Koné
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Modem
Med xDSL har en innført en annen teknikk der det ene xDSL modemet står hos abonnenten, det andre modemet inngår i en DSLAM i sentralen. xDSL signalene ligger på frekvenser over talebåndet, og en kan føre en vanlig telefonsamtale i tillegg til dataoverføringen. Fra DSLAMen videreføres datainformasjonen i et eget datanett.
Modem er et teleskopord som kommer fra ordene «modulator» og «demodulator». Demodulere refererer til den motsatte endringen, slik at en datamaskin i mottagerenden kan tolke det digitale signalet.
Ordet «modem» ble først brukt i 1958.
Nullmodem
thumb|En nullmodemkobling Et såkalt nullmodem (også kalt nullmodemkabel) muliggjorde sammenkobling av to enheter, f.eks. PC-er, skrivere eller terminaler, dersom de befant seg på samme sted. Enhetene ble koblet sammen med en vanlig RS-232 seriekabel, som imidlertid også ble utstyrt med en kobling som krysset noen av kommunikasjonspinnene. Derved oppførte de tilkoblede enhetene seg som om de var koblet opp ved hjelp av et tradisjonelt modem.
Sasha Cohen
Alexandra Pauline «Sasha» Cohen (født 26. oktober 1984) er en amerikansk kunstløper. Hun tok sølv under OL 2006 i Torino, har tre medaljer fra VM i kunstløp (sølv i 2004 og 2005, bronse i 2006), vant Grand Prix -finalen 2002-03 og ble amerikansk mester i 2006.
Petabit
Petabit er en enhet for måling av informasjonsmengde (datamengde). Petabit er ikke en SI-enhet, men prefikset peta er et SI-prefiks. En petabit er lik 1015 = 1 000 000 000 000 000 bit eller 250 = 1 125 899 906 842 624 bit, avhengig av sammenhengen. Se binærprefiks og petabyte. Petabit har ikke noe offisielt symbol, men de facto standard er Pb.
Enheten petabit er nært knyttet til enheten pebibit, som alltid er 250 = 1 125 899 906 842 624 bit.
Petabit brukes særlig til å angi overføringshastigheter i datanett, da i form av petabit per sekund (symbol Pbps), men foreløpig er utstyr med ytelse, som det er naturlig å måle i petabit per sekund, kun på utviklingsstadiet.
1 petabit er lik (avhengig av sammenhengen):
Og motsatt:
Martin Luther King jr.
Martin Luther King jr. (født 15. januar 1929, død 4. april 1968) var en amerikansk baptistprest, framtredende leder innen borgerrettighetsbevegelsen og vinner av Nobels fredspris. Han er best kjent for sitt arbeid for at svarte skulle oppnå like borgerrettigheter som hvite i USA ved bruk av fredelige metoder som ikkevold og sivil ulydighet. King har blitt et nasjonalt amerikansk ikon i historien til moderne amerikansk liberalisme.
Som baptistprest ble King borgerrettsaktivist tidlig i sin karriere. Han ledet bussboikotten i Montgomery i 1955 og bidro til å opprette den afroamerikanske borgerrettsorganisasjonen Southern Christian Leadership Conference (SCLC) i 1957 hvor han selv ble den første president. Kings anstrengelser førte i 1963 til marsjen til Washington hvor King holdt sin tale «Jeg har en drøm». Der etablerte han sitt omdømme som en av de største retoriske talere i amerikansk historie. Han fikk også et rykte som en radikal og havnet på FBIs uroprogram COINTELPRO for resten av livet.
Den 14. oktober 1964 mottok King Nobels fredspris i Oslo for sin innsats for å bekjempe etnisk ulikhet ved ikkevold. I de neste få årene som førte fram til hans død, utvidet han sitt fokus til også å omfatte fattigdom og motstand mot den amerikanske krigføringen i Vietnam – noe som skapte problemer for mange av hans liberale allierte med en tale i 1967 kalt «Hinsides Vietnam». Han planla også en storstilt okkupasjon av Washington, D.C. som ble kalt for «Fattigfolks kampanje».
Tidlig liv og utdannelse
Martin Luther King jr. ble født den 15. januar 1929 i Atlanta, Georgia som sønn av pastor Martin Luther King sr. og Alberta Williams King. Hans egentlige døpenavn var «Michael King», men hans far endret sitt eget navn fra Michael til Martin Luther og sa senere at navnet Michael var feilaktig nedtegnet. Martin jr. var midterste barn, født mellom en eldre søster, Willie Christine King, og en yngre bror, Alfred Daniel Williams King. King sang sammen med sitt kirkekor i Atlantapremieren i 1939 av filmen Tatt av vinden.
King var i begynnelsen skeptisk til mange av kristendommens påstander. Mest påfallende var kanskje hans innledende avvisning av Jesu oppstandelse da han var 13 år på søndagsskolen. Fra dette punktet, har han uttalt, begynte tvil å komme fram, men konkluderte senere at Bibelen har «mange grunnleggende sannheter som man ikke kan unnslippe» og besluttet å studere til prest.
King vokste opp i Atlanta og gikk på Booker T. Washington High School. Som en tidlig moden elev hoppet han over både niende og tolvte år og begynte på Morehouse College da han var 15 år uten formelt å tatt eksamen fra videregående. I 1948 tok han eksamen ved Morehouse med en grad i sosiologi, og begynte deretter ved Crozers teologiske seminar ved Chester i Pennsylvania hvor han tok graden cand. theol. i 1951. King giftet seg med Coretta Scott den 18. juni 1953 på plenen utenfor hennes foreldres hus i deres hjemby Heiberger i Alabama. De ble foreldre til fire barn: Yolanda King, Martin Luther King III, Dexter King og Bernice King.
Stolthet og fordom (andre betydninger)
Stolthet og fordom kan være flere ting:
Martin Luther King jr.
Tidlig liv og utdannelse
King ble prest ved baptistkirken ved Dexter Avenue i Montgomery i Alabama da han var 25 år gammel i 1954. Han begynte deretter med sin doktorgrad i systematisk teologi ved Boston University og mottok sin filosofisk doktorgrad den 5. juni 1955 med avhandlingen om En sammenligning av konseptene om Gud i tenkingen til Paul Tillich og Henry Nelson Wieman. En undersøkelse på 1980-tallet konkluderte med at deler av hans avhandling var plagiert og at han hadde handlet upassende, men at hans avhandling likevel «kom med et intelligent bidrag til forskning».
Religion
Borgerrettslederen, teologen, og pedagogen Howard Thurman, en klassekamerat av Kings far ved Morehouse College, påvirket King i de første årene. Thurman underviste King og hans venner, Thurmans misjonsarbeid hadde ført ham utenlands hvor han hadde møtt og hatt samtaler med Mahatma Gandhi. Da King var student ved Boston University besøkte han ofte Thurman som da var domsprost ved Marsh Chapel. Walter Fluker, som har studert Thurmans forfatterskap, har uttalt at «Jeg tror ikke du får en Martin Luther King jr. uten en Howard Thurman.»
Ikkevold
Med støtte fra kvekergruppen American Friends Service Committee, og inspirert av Gandhis suksess med ikkevoldskamp, besøkte King fødestedet til Gandhi i India i 1959. Reisen til India påvirket på grunnleggende vis og økte hans forståelse av ikkevoldelig motstand og hans engasjement til Amerikas kamp for borgerrettigheter. I en radiotale hans siste kveld i India reflekterte han, «Siden jeg har vært i India har jeg blitt mer overbevist enn noensinne at metoden med ikkevoldelige motstand er det mest kraftfull våpen tilgjengelig for undertrykte folk i deres kamp for rettferdighet og menneskelig verdighet. Mahatma Gandhi legemliggjorde i sitt liv bestemte universale prinsipper som er uatskillelig i den moralske strukturen i universet, og disse prinsippene er like uunngåelige som loven om tyngdekraften.»
Borgerrettsforkjemperen Bayard Rustin har studert Gandhis lære, og rådet King å hengi seg til ikkevoldkampens prinsipper. Rustin fungerte som Kings fremste rådgiver og mentor i hans tidligste aktivisme, og var en hovedorganisator for marsjen mot Washington i 1963. Rustins åpne homofili, støtte til demokratisk sosialisme, og tidligere bånd til det amerikanske kommunistpartiet fikk mange hvite og afroamerikanske ledere til å kreve at King distanserte seg fra Rustin.
Politikk
Som leder av SCLC opprettholdt King en politikk som ikke offentlig støttet et amerikansk politisk parti eller kandidat: «Jeg følte noen måtte være i posisjonen av utenfor partigrupperingene slik at han kan se objektivt på begge partier og være samvittigheten til begge — ikke tjener eller herre av noen av dem.»
I et intervju i 1958 uttrykte han sitt syn at ingen av partiene var perfekte ved å si at «Jeg tror ikke Det republikanske partiet er fylt av den allmektige Gud, og heller ikke Det demokratiske partiet. De har begge svakheter... Og jeg er ikke uoppløselig knyttet til noen av dem.»
King kritiserte begge partienes innsats i å fremme etisk likhet:
Selv om King aldri offentlig støttet et politisk parti eller kandidat for presidentskapet, sa han i et brev til en borgerrettsforkjemper i oktober 1956 at han var i det uvisse om han skulle stemme for Adlai Stevenson eller Dwight Eisenhower, men i tidligere hadde han «alltid stemt for demokratene».
I sin selvbiografi fortalte King at han i 1960 i privat stemte for den demokratiske kandidaten John F. Kennedy: «Jeg følte at Kennedy kunne bli den beste presidenten. Jeg har aldri gått ut med en støtte. Min far gjorde det, men jeg gjorde det ikke.» King la til at han sannsynligvis ville ha gjort et unntatt til denne politikken i 1964: «Hadde president Kennedy fått leve ville jeg antagelig ha støttet ham i 1964.»
Vederlag
King uttrykte oppfatningen at afroamerikanere, foruten også andre vanskeligstilte amerikanere, burde få vederlag for historisk urettferdigheter. I et intervju gjort for magasinet Playboy i 1965 sa han at å gi svarte amerikanere kun likhet ville ikke realistisk fjerne det økonomiske gapet mellom dem og hvite. King sa at han ikke søkte full lønnserstatning for slaveriet, noe han mente var umulig, men foreslo et kompensasjonprogram fra myndighetene på 50 milliarder dollar over ti år til alle vanskeligstilte samfunnsgrupper.
Han hevdet at penger som ble bevilget som vederlag ville mer enn rikelig rettferdiggjøre ved de fordeler som ville tilkomme nasjonen gjennom en enorm nedgang av elever som hoppet ut skolen, familier som gikk i oppløsning, kriminalitet, barn utenfor ekteskap, opprør og andre sosiale ulykker. Han presenterte denne ideen som en anvendelse av vanlig lov angående bisettelse av ubetalt arbeid, men klargjorde at han følte at pengene ikke skulle bli benyttet utelukkende på svarte. Han slo fast at det burde komme til fordel for vanskeligstilte fra «alle» etniske grupper.
Prekener og taler
Gjennom hele sin tid skrev og holdt King taler hyppig, og hvor han gjorde bruk av sin erfaring som prest. Han sa selv at «I stille stunder med mitt hjerte er jeg grunnleggende sett en prest, en baptistisk predikant.» Hans mest kjente tale, «I Have a Dream» – «Jeg har en drøm», er en 17 minutter lang offentlig opptreden som ble gitt den 28. august 1963. Her krevde han etnisk likhet og en slutt på all rasistisk diskriminering. Talen, som ble holdt fra trappene av Lincolnmonumentet under marsjen mot Washington var et vendepunkt i den amerikanske borgerrettsbevegelsen på 1960-tallet. Talen ble hørt av over 200 000 mennesker og tilhengere, og er rangert som en av de fremste og betydeligste amerikanske taler på 1900-tallet. Som en politisk leder i borgerrettkampen og som en beskjeden baptistprest utviklet King seg og modnet gjennom et liv som ble avkortet før sin tid. Utstrekningen av hans retorikk ble foregrepet og innesluttet med «The Three Dimensions of a Complete Life» – «De tre dimensjoner av et fullverdig liv» som han holdt ved sin prøvepreken ved Dexter Avenue Baptist Church i 1954 og som han holdt hvert eneste år deretter for resten av sitt liv.
Fredsprisen i Oslo
Den 14. oktober 1964 ble Martin Luther King til da den yngste mottakeren av Nobels fredspris, som ble gitt til ham for å lede ikkevoldelig motstand mot rasistiske fordommer i USA. Det var en småsyk King som lå til sengs da han fikk telefon fra Oslo om at fredsprisen var blitt gitt til ham, kanskje den mest prestisjetunge utmerkelse han mottok i hele sin karriere. King kom til Oslo for å motta Nobels fredspris. Han rakk blant annet å besøke Oslo Baptistkirke der han holdt tale og sang med forsamlingens medlemmer. Den samme dagen som han mottok prisen i Universitetets Aula sendte fjernsynet et intervju med King, spilt inn dagen i forveien med Erik Bye. Gunnar Jahn, Nobelkomitens formann presenterte King på engelsk hvor han blant annet siterte Arnulf Øverland: ''«The unarmed only / can draw on sources eternal. / The spirit alone gives victory.»'' Og fortsatte med å si at «Det lyder som en drøm om en fjern og ukjent framtid, men livet er ikke verd å leve uten en drøm og uten å arbeide for å gjøre drømmen til en virkelighet.» I sitt Nobelforedrag avsluttet King med å si at «Jeg har den personlige tro at menneskeheten vil på en eller annen måte reise opp til anledningen og gi nye retningslinjer til en tidsalder som driver raskt mot sin undergang. Til tross for spenningene og usikkerheten i denne tid er det noe grunnleggende meningsfylt som er i ferd med å skje.»
Bussboikotten i Montgomery
I mars 1955 nektet en 15 år gammel skolepike ved navn Claudette Colvin gi fra seg sitt sete på bussen til en hvit mann i overholdelse til Jim Crow-lovene. King var i komiteen fra Birminghams afroamerikanske samfunn som undersøkte saken. Da Colvin var gravid og ugift besluttet E.D. Nixon og Clifford Durr å vente på en bedre sak å forfølge.
Den 1. desember 1955 ble Rosa Parks arrestert for å nekte å gi fra seg den plassen hun hadde på bussen. Bussboikotten i Montgomery, som ble tilskyndet og planlagt av Nixon og ledet av King, fulgte deretter. Boikotten ville ramme busselskapet sterkt, da det store flertallet av passasjerene var svarte. Boikotten varte i 385 dager, og situasjonen ble så spent og anstrengt at Kings hus ble bombet. King ble arrestert i løpet av denne politiske kampanjen, noe som endte med en bestemmelse i en amerikansk føderal distriktsrett i saken Browder mot Gayle som gjorde slutt med raseskillet på alle de offentlige bussene i Montgomery.
Southern Christian Leadership Conference
I 1957 grunnla King, Ralph Abernathy og andre borgerrettsaktivister Southern Christian Leadership Conference (SCLC). Gruppen ble opprettet for å høste den moralske autoriteten og organisere de svarte kirkesamfunnene til å utføre ikkevoldsprotester for å presse fram borgerrettreformer. King ledet SCLC fram til sin død.
Den 20. september 1958, mens han signerte sin bok Stride Toward Freedom i en butikk i 125ende Street i Harlem King ble dolket i brystet med en brevåpner av Izola Curry, en sinnsforvirret svart kvinne, og unnslapp døden kun med et nødskrik.
Gandhis ikkevoldsteknikker var nyttige for Kings kampanje for å endre borgerrettslovene som var virksomme i delstaten Alabama. King benyttet ikkevoldsfilosofien til de protestaksjonene som ble planlagt av SCLC. I 1959 skrev han The Measure of A Man som omfattet teksten What is Man? Det var et forsøk på å skissere en optimal politisk, sosial, og økonomisk samfunnsstruktur. Hans sekretær og personlige assistent i denne perioden var Dora McDonald.
FBI, under skriftlige ordre fra regjeringsadvokat Robert F. Kennedy, begynte telefonavlytting av King våren 1963. Bekymret for at anklagene (om kommunister i SCLC), om det ble offentlig kjent, ville avspore Kennedyadministrasjonens initiativ overfor borgerrettigheter, ble King advart av Kennedy om å avslutte mistenkelige tilknytninger, og senere følte han seg tvunget til å utstedte skriftlige retningslinjer som ga FBI myndighet til å avlytte King og andre ledere i Southern Christian Leadership Conference. J. Edgar Hoover fryktet at kommunistene forsøkte å infiltrere borgerrettsbevegelsen, men da det ikke kunne bevises, benyttet FBI tilfeldige detaljer som ble lagret på lydbånd i løpet av de neste fem årene til å forsøke presse King fra hans lederskap av bevegelsen.
King var overbevist om at organisert, ikkevoldelig protester og sivil ulydighet over systemet med raseskille, kjent som de såkalte Jim Crow-lovene, i Sørstatene, ville føre til omfattende mediadekning av kampen for etnisk likhet og rett til å delta i demokratiske valg for afroamerikanere. Journalistisk dekning og fjernsynet tilstedeværelse av de daglige forsakelser og urettferdigheter som svarte i Sørstatene måtte lide, og av vold og trakassering utført av rasister og tilhengere av raseskille, ville førte til en bølge av sympati i den offentlige mening som kunne overbevise flertallet av amerikanere om at borgerrettsbevegelsen var den viktigste saken i amerikansk politikk tidlig på 1960-tallet.
King og SCLC innførte mange av prinsippene til den kristne venstresiden og benyttet seg av taktikken med ikkevoldelig protestaksjoner med stor suksess over tid ved strategisk å velge protestmetoder og steder hvor aksjonene ble gjennomført. Det var ofte dramatiske situasjoner mot myndigheter og tilhengere av raseskille. Tidvis ble disse konfrontasjonene ensidig voldelige.
Albany-bevegelsen
Albany-bevegelsen var en sammenslutning for kjempe for opphevelse av raseskillet i Albany i Georgia i november 1961. I desember ble King og SCLC involvert. Bevegelsen mobiliserte tusenvis av borgere for et bredt ikkevoldelig angrep på hvert aspekt av raseskillet innenfor byen og fikk nasjonalt oppmerksomhet. Da King først gang besøkte byen den 15. desember 1961 hadde han «planlagt å bli en dag eller to og dra hjem etter å ha gitt råd.» Men den neste dagen ble han dratt med i en massearrest av de fredelige demonstrantene, og han nektet kausjon inntil byen hadde gått med på innrømmelser. «De enigheter,» sa King, «var vanærende og ble krenket av byen,» så snart som han hadde forlatt den.
King kom tilbake i juli 1962 og dømt til fengsle for 45 dager eller en bot på 178 dollar. Han valgte fengsel. Tre dager inn i straffen ble det sørget Albanys politisjef Laurie Pritchett diskret for at boten ble betalt og beordret hans løslatelse. «Vi hadde vært vitne til at personer ble sparket av restaurantstolene... utvist fra kirkene... og kastet i fengsel... Men for første gang ble vi vitne til å bli kastet ut av fengsel.»
Etter bortimot et år med intens aktivisme med få påtakelige resultater begynte bevegelsen å forringes. King anmodet om en pause i demonstrasjonene og en «dag med botsøving» for fremme ikkevold og opprettholde moralsk mot. Inndelingene av det svarte samfunnet og den utspekulert reaksjon fra lokalmyndighetene beseiret anstrengelsene. Imidlertid var det kreditert som en viktig taktikkleksjon for borgerrettsbevegelsen. Da King i sin selvbiografi senere refererte til tilbakegangen i Albany, sa han at «Den feiltagelse jeg gjorde der var å protestere mot raseskille generelt framfor mot en enkelt og særskilt aspekt av den. Våre protester var så vage at vi fikk ingenting, og folk ble etterlatt meget deprimerte og fortvilet.»
Birmingham-kampanjen
I april 1963 begynte SCLC å drive kampanje mot raseskille og økonomisk urettferdighet i Birmingham i Alabama. Kampanjen var ikkevoldelig, men bevisst konfronterende, utviklet delvis av prost Wyatt Tee Walker. Afroamerikanere i Birmingham, organisert med SCLC, okkuperte offentlige steder med marsjer og sit-ins, og åpent brøt de lover som ble betraktet som urettferdige.
Kings hensikt var å provosere fra massearrestasjoner og «skape en situasjon så krisepreget at det ville uunngåelig åpne dørene til forhandlinger.» Imidlertid klarte kampanjens første frivillige ikke stenge byen eller å tiltrekke seg medias oppmerksomhet overfor politiaksjonene. På grunn av en usikker King fikk SCLCs strateg James Bevel til endre kurs for kampanjen ved å rekruttere barn og tenåringer til å bli med på demonstrasjonene. Nyhetsmagasinet Newsweek kalte denne strategien for et barnekorstog.
Under protestene benyttet Birminghams politikontor, ledet av Eugene «Bull» Connor, høytrykks vannkanoner og politihunder mot demonstrantene — selv mot barna. Ikke alle demonstrantene var fredelige, til tross for intensjonene til SCLC. I en del tilfeller ble tilskuere angrepet av politiet og de svarte med å gjøre fysisk motstand. King og SCLC ble kritisert for å utsette barn for fare. Men kampanjen var en suksess. Connor mistet jobben, og offentlige steder ble mer lovlig tilgjengelige for svarte. Kings omdømme bedret seg i stor grad etter kampanjen.
King ble tidlig arrestert og fengslet, noe som var hans 13. arrestasjon ut av 29. Fra sin fengselscelle skrev han de nå berømte «Brevene fra fengselet i Birmingham» som oppmodet bevegelsen til å benytte seg alle lovlige kanaler for sosiale endringer. King argumenterte at kritikk av rasisme er presserende og hastet, og at det nåværende systemet er for forskanset: «Vi vet gjennom smertefull erfaring at frihet er aldri gitt av de som undertrykker, den må ble krevd av de undertrykte.» Han pekte på den historiske hendelsen teselskapet i Boston, i ettertid en hyllet opprørshandling i de amerikanske koloniene, som var en ulovlig sivil ulydighet, og at omvendt, «alt Adolf Hitler gjorde i Tyskland var 'lovlig'.» King uttrykte også i stor grad sin frustrasjon over hvite moderate og geistlige som var altfor forsagt for å stå opp imot en urettferdig system.
St. Augustine, Florida
King og SCLC var drivkraften bak de omfattende demonstrasjonene i St. Augustine i Florida i 1964. Bevegelsen marsjerte om natten gjennom byen og ble voldelig angrepet av hvite rasister. Hundrevis de som marsjerte ble arrestert og satt i fengsel.
Selma, Alabama
I desember 1964 slo King og SCLC sine krefter sammen med den ikkevoldelige studentorganisasjonen SNCC i Selma i Alabama hvor SNCC hadde i flere måneder drevet med registrere stemmer. En lokal dommer utstedte et pålegg som forhindret enhver samling på 3 eller flere mennesker som var tilknyttet SNCC, SCLC, DCVL eller enhver av 41 navngitte borgerrettsforkjempere. Dette pålegget bremset midlertidig borgerrettsaktiviteten inntil King trosset og omgikk det ved å holde en tale i kirken Brown Chapel den 2. januar 1965.
Marsjen mot Washington, 1963
Den fremste strategiske organisatoren var Kings kollega Bayard Rustin. For King var denne rollen preget av kontrovers ettersom han var en av nøkkelfigurene som imøtekom ønskene til president John F. Kennedy om endre fokuset for marsjen. Kennedy hadde i begynnelsen satt seg imot marsjen direkte da han var overbevist om at den ville ha negativ innflytelse på å få vedtatt lovendringen av borgerrettsloven, men organisatorene var bestemt på at marsjen vil fortsette.
Marsjen var opprinnelig oppfattet som en hendelse for å dramatisere de desperate forholdene til afroamerikanere i Sørstatene og en meget offentlig mulighet for organisatorenes bekymringer og klager rett ut for maktens sete i nasjonens hovedstad. Organisatorene hadde til hensikt å anklage og deretter utfordre myndighetene for at de ikke hadde greid å trygge borgerrettighetene og den fysiske tryggheten til borgerrettsforkjempere og svarte generelt i Sørstatene. Imidlertid føyde organisatorene seg etter press fra presidenten og demonstrasjonen tok etter hvert en langt mindre rasende tone enn opprinnelig ment. Et resultat av dette var at en del borgerrettsaktivister følte at demonstrasjonen presenterte et unøyaktig, frisert utgave av etnisk harmoni: Malcolm X kalte den foraktelig for en «Farse mot Washington» og Nation of Islam nektet sine medlemmer fra å delta i marsjen.
Marsjen greide imidlertid komme med særskilte krav: en avslutning av raseskille på offentlige skoler; meningsfulle borgerrettslover, inkludert en lov som forbød rasediskriminering i ansettelser; beskyttelse av borgerrettsforkjempere mot politibrutalitet; 2 dollar minimumslønn for alle arbeidere; og selvstyre for Washington, D.C., deretter styrt av kongresskomite. Til tross for spenningene var marsjen en rungende suksess.
Mer enn en kvart million mennesker av ulik etnisk tilhørighet deltok i hendelsen, som bredte seg fra trappene ved Lincolnmonumentet til grøntområdet National Mall og rundt det rektangulære selvskinnende bassenget. I sin tid var det den største samlingen av protestere i historien i Washington, D.C. Kings mektige og imponerende tale «I Have a Dream» gjorde de tilstedeværende ekstatisk. Den er vurdert, sammen med Abraham Lincolns Gettysburg-talen og Franklin D. Roosevelts Skjendselstale, som en av de mest imponerende tale i historien til amerikansk talekunst.
En del av talen hans, oversatt til norsk:
Demonstrasjonsmarsjen, og særlig Kings historiske tale, bidro til plassere borgerrettighetene helt øverst på den liberale politiske agendaen i USA og lettet gjennomslaget for å vedta loven om borgerrettigheter i 1964.
«Den blodige søndagen», 1965
King, James Bevel, og SCLC, i delvis samarbeid med SNCC, forsøkte å organisere en demonstrasjonsmarsj fra Selma og til delstatshovedstaden Montgomery den 7. mars 1965. Det første forsøket på å marsjere på denne dagen ble avbrutt på grunn av pøbler og politibrutalitet. Denne dagen har siden blitt kjent som «den blodige søndagen». Den ble et vendepunkt i å få offentlig støtte for borgerrettsbevegelsen, og den klareste demonstrasjonen opp til da som viste de dramatiske mulighetene i Kings ikkevoldelige strategi. King, derimot, var ikke selv til stede.