cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rudolf Vrba
Forberedelse til flukt fra Auschwitz
Straks Vrab kom til Auschwitz skal han ha sagt til en venn: «Jeg skal flykte fra dette stedet.» Vrba antok at han ville ha godt utgangspunkt til å fortelle verden utenfor om Auschwitz: Han hadde vært der i to år og hadde god kjennskap til utforming og drift av anlegget. Han hadde vært 6 måneder i Auschwitz I og deretter i Birkenau, og arbeidet i Aufräumungskommando innebar at han jevnlig gikk fra innkvarteringen til den opprinnelige jernbanerampen som lå mellom leirene. Fra «Kanadas» lagerområde kunne han på klare dager se kirkespiret i byen Oświęcim (Auschwitz) mindre enn fem kilometer unna. I forbindelse med annet arbeid utenfor leiren visste han at den lille elven Sola skilte konsentrasjonsleiren fra byen. Vrba kjente også til mye konkret som hadde foregått der siden han ankom. På grunn av nøye overvåkning av arbeidet, og hyppige ransakinger unngikk han å ta notater (forsøk på kommunikasjon med verden utenfor var livsfarlig), og han ville basere seg på utelukkende på sin egen gode hukommelse.
I 1943 fikk han i oppdrag å være protokollfører (Registrar) for karanteneleiren, noe som ga ham innblikk i antallet personer transportert inn i leiren. Som funksjonær kunne han bevege seg noe friere rundt i leiren enn andre fanger. Fra medfanger, blant medlemmer av Sonderkommando som ble tvunget til å hjelpe til med gassing og brenning av lik, fikk han informasjon om hvordan gasskamrene fungerte og en etikett fra en beholder merket Zyklon B.
En dag mens han arbeidet med ofrenes etterlatte bagasje fant han et atlas blant noen skolebøker. Han studerte i smug siden om Schlesien noen minutter: Han fant ut at Oświęcim lå 50 kilometer nord for grensen og at elven Soła rant i omtrent rett linje nordover fra grensen. Vrba ville derfor ganske enkelte følge elven Sola oppstrøms mot grensen.
Vrba planla opprinnelig å flykte 26. januar 1944 sammen med polskfødte Charles Unglück fra Frankrike. På grunn av praktiske problemer kom ikke Vrba til det avtalte møtestedet i tide. Unglück forsøkte da å rømme alene og ble drept samme dag.
Den neste planen var i samarbeid med Alfréd Wetzler, han kom som Vrba fra Slovakia. Vrba kjente Wetzler fra Trnava der Vrba bodde til han ble deportert. Mer enn 600 jødiske menn (inkludert Wetzler far og brødre) ble deportert fra Trnava i 1942 og våren 1944 var bare Vrba og Wetzler i live. Wetzler arbeidet først som Schreiber der Leichenkammer (likhusets protokollfører) og senere som Blockschreiber.
Det var ingen organisert motstandsgruppe som sto bak fluktplanene og ingen kjente til fluktplanene. Det var mange angivere også blant fangene, og Vrba tok ikke sjansen på å snakke med noen. Heller ikke med Wetzler diskuterte han den konkrete ruten etter flukten, utover at de ville til hjemlandet Slovakia, blant annet fordi de der ikke ville bli avslørt av språket. I Slovakia ville de søke kontaktpersoner som kunne hjelpe med å formidle opplysningene de hadde. De planla å flykte mandag 3. april og utsatte flukten til 7. april på grunn av praktiske problemer.
Flukt fra Auschwitz til Slovakia
Vrba og Alfred Wetzler klarte å rømme fordi de på dagtid arbeidet utenfor det elektriske gjerdet. Sammen snek de seg 7. april 1944 til et gjemmested på et plankelager dynket med tobakk og bensin, slik at de antok hundene ikke ville spore dem. Gjemmestedet hadde vært brukt ved tidligere fluktforsøk. Dette var om lag 300 meter øst for krematorium V i den uferdige seksjon BIII. Alarmen gikk klokken 18:00 fredag 7. april (Vrba hadde klokke). De to ble værende i skjul i tre netter inntil leirledelsen antok at de hadde kommet seg ut av leiren, og letingen ble avblåst snek de seg ut gjennom det ytterste gjerdet på kvelden mandag 10. april. De hadde fått hjelp av sovjetiske krigsfanger til å innrette gjemmestedet. De var barbert på hodet og kledd i stripete fangeklær slik at de ikke kunne regne med hjelp fra lokalbefolkningen utenfor leiren. Etterlysning ble telegrafert til alle Gestapo-stasjoner, Kripo-stasjoner og til Sicherheitsdienst; etterlysningen skal også ha nådd Heinrich Himmler.
De gikk til fots over 100 km til grensen mot Slovakia, og fikk litt hjelp av polakker underveis. De forsøkte å unngå kontakt med sivile nær leiren fordi mange etniske tyske hadde blitt bosatt i denne delen av Schlesien. Den første uken beveget de seg bare om natten og i sørlig retning, og i flatlandet rundt Auschwitz passerte de flere satelittleirer med slavearbeidere. Fra Birkenau hadde de klart å få med seg 3–4 kilogram brød som de rasjonerte nøye. Om natten mistet de ofte retningen og havnet blant annet alt for langt vest og kom inn i Bielsko-Biała 13. april. I utkanten av Bielsko-Biała fikk de hjelp av en eldre polsk kvinne som lot dem være der en dag, og som ga dem mat. Vrba og Wetzler snakket begge godt polsk og skaffet seg slik god oversikt over situasjonen rundt byen. Andre etnisk polske de møtte på vei sørover var veldig forsiktige, unngikk å snakke med flyktningen og stengte dørene. I noen tilfeller var det barn som tilsynelatende tilfeldig mistet mat på veien foran de to. Søndag 16. april ble de oppdaget av tyske soldater som løsnet skudd mens de to såvidt kom seg i skjul i en skog mens de kastet fra seg forsyningene for å unnslippe. Etter 11 dager til fots i skjul kom de seg over grensen til Slovakia, ved Žilina 21. april.
Rapportskriving i Slovakia
Republikken Slovakia var formelt et uavhengig land. Regjeringen stanset høsten 1942 videre deportasjoner fra Slovakia og regjeringen ga ikke etter for tysk press om å gjennopta deportasjonene til leirene i det okkuperte Polen.
Rapporten innbefattet tegninger, kart og beskrivelse av tekniske detaljer om gasskamrene og krematoriene. Det viste seg senere at rapporten var svært treffsikker, blant annet med hensyn til hvordan Auschwitz-komplekset var anlagt, og hvordan drapsanlegget fungerte. De to ble først forhørt av Oscar Krasnansky som reiste fra Bratislava for den jødiske undergrunnsbevegelsen i Slovakia. Krasnansky var ingeniør og tilhørte «Arbeidsgruppen» (slovakisk: Pracovná Skupina) med aktivistene Gisi Fleischmann og Michael Dov Weissmandl i spissen. Krasnanskys forhør var grundig og ble nøyaktig protokollført som ved en domstol. Krasnansky forsto trolig betydningen av opplysningene og var derfor omhyggelig med fakta. Vrba anslo at blant de som ble deportert til leiren fikk 5 til 10 % sterke og arbeidsdyktig leve mens resten ble sendt rett i gasskammeret. Han fortalte at det som regel ikke var behov for å bruke makt fordi de nyankomne ikke visste hva som ventet dem.
I september 1944 sluttet Vrba seg til de tsjekkoslovakiske partisanene under opprøret som begynte 29. august og fikk en utmerkelse for tapperhet.
Vrba fikk i Slovakia ordnet falske identitetsdokumenter: Den da 19 år gamle Walter Rosenberg ble til «Rudolf Vrba».
Auschwitz-rapporten
Informasjonen de to bidro med ble utarbeidet som en rapport på 32 sider, kjent som Vrba-Wetzler-rapporten. Den informasjonen som var tilgjengelig før Vrba og Wetzlers flukt var fragmentert og dels motstridende. Auschwitz-rapporten er svært faktaorientert og teknisk med lite emosjoner og moralisering. Vrba og Wetzler laget en situasjonsplan over Auschwitz-komplekset, de beskrev seleksjonen til gasskammeret, tatovering av fangenummer, gasskamrenes virkemåte, krematoriene og ga sitt eget anslag over drepte (1, 75 millioner). De advarte spesielt om forberedelsen til mottak av jøder fra Ungarn samt de gjenværende tsjekkiske jødene. Vrba og Wetzler fikk forsikringer om at rapporten skulle formidles så raskt som mulig til de allierte i vest og til jødiske ungarere som var i fare. Ungarn hadde på denne tiden det eneste intakte jødiske samfunn i Europa. Deportasjonene fra Ungarn til Auschwitz begynte 15. mai 1944. På grunn av deportasjonene fra Ungarn gikk Auschwitz i mai-juni 1944 inn i sin dødligste fase med opp mot 250.000 drepte i løpet av en måned.
Informasjonen i Vrba-Wetzler-rapporten ble bekreftet av Czesław Mordowicz og Arnošt Rosin, som rømte fra Auschwitz 27. mai 1944 og nådde Slovakia 6. juni. Mordowicz og Rosin hørte over radio om de alliertes landgang i Normandie og ved en misforståelse antok de at krigen var over. De ble arrestert av slovakiske grensevakter og rapporterte til de jødiske rådet i Slovakia da de slapp ut noen dager senere. Mordowicz og Rosin meldte at ungarske jøder ble drept i Auschwitz i uvanlig stort tempo og kroppsfett ble brukt til å forbedre brenningen av lik. Disse øyenvitneskildringene omtales samlet som Auschwitz-protokollene (engelsk: Auschwitz Protocols). Witold Pilecki hadde rømt fra Auschwitz i 1943 og den polske undergrunnen hadde skaffet noe informasjon om leiren. Undergrunnen hadde tidligere smuglet ut en rapport i januar 1944 og bragt den til London. Et alliert spionfly fotograferte ved en tilfeldighet Auschwitz 4. april 1944.
Jerzy Tabeau, en ikke-jødisk medisinstudent fra Polen, rømte fra Birkenau i november 1943 og kom til Budapest 19. mars 1944 hvor han rapporterte til den polske komiteen i byen. Tabeau returnerte til Polen, sluttet seg til motstandsbevegelsen og skrev der en detaljert rapport på 19 sider om Auschwitz. Han anslo at 1,5 millioner jøder hadde blitt gasset i Auschwitz. Tabeaus rapport, kjent som Den polske majorens rapport, kom til Sveits i juni og ble i november sammenstilt med de to andre rapportene til en samlet rapport fra War Refugee Board i november.
To dager før Vrba og Wetzler (5. april) hadde den tsjekkoslovakiske offiseren Siefrid Lederer rømt fra Auschwitz i SS-uniform sammen med en SS-mann. De to reiste til riksprotektoratet og Lederer forsøkte der på egen hånd og uten hell å advare de internerte i Theresienstadt om faren. Leo Baeck ble i 1943 informert om at Auschwitz var en utryddelsesleir og hadde bestemt seg for at det var best å ikke si noe til de mulige ofrene. Lederers opplysning ble formidlet til Baeck. Lederer forsøkte å sende en rapport om Auschwitz til Den internasjonale Røde Kors-komiteen i Sveits. Av de fem jødene som lykkes å flykte fra Auschwitz, var Vrbas og Wetzlers beretning den klarte viktigste og med største betydning. Mordowicz og Rosins beretning ble til en rapport på omkring syv sider. Fordi Mordowicz og Rosin satt i varetekt noen dager etter at det krysset grensen 6. juni er det uklart når deres rapport ble hektet ved Vrba-Wetzler-rapporten.
Distribusjon av rapporten
Michael Dov Weissmandl var en av første som leste rapporten, og han anså den som fullt pålitelig. Weissmandel hadde vært vitne til deportasjonene fra Slovakia to år tidligere, og fikk med dette vite hva som ventet de deporterte. Weissmandel forsøkte å sende rapporten til Jewish Agency i Jerusalem. Weissmandels arbeidsgruppe sendte en kopi av rapporten (oversatt til tysk) til Rudolf Kastner, en av lederne for jødisk redningsarbeid i Ungarn. De jødiske lederne i Budapest fikk rapporten så tidlig som 28. april 1944 eller tidlig i mai (rett før deportasjonen begynte). Krasniansky fortalte etter krigen at han personlig ga Kastner en kopi. Det er til dels uklart hvordan rapporten ble distribuert i Ungarn. I siste halvdel av juni 1944, etter at 300.000 jøder fra Ungarn var deportert til Auschwitz (hvor de fleste straks ble gasset ihjel), overleverte de jødiske lederne i Budapest rapporten til ungarske myndigheter blant annet til Miklós Horthy Jr., Miklós Horthys sønn.
Rapporten kom frem til den jødiske redningskomiteen i Sveits. Weissmandel la ved et følgeskriv med en moralsk og følelsesladet bønn om hjelp, og en reprimande til de som måtte avslå å hjelpe. Weissmandel ba de allierte om å bombe Auschwitz for å stanse massedrapet.
Rapporten kom Howard Elting, amerikansk konsul i Bern, i hende. Han overbragte rapporten til jødiske organisasjoner, og til USAs utenriksdepartement. En kortversjon av Vrba-Wetzler-rapporten ble telegrafert til utenriksdepartementet i London 4. juli 1944. Den amerikanske diplomaten Roswell McClelland i War Refugee Board fikk en kopi av rapporten, og han tvilte ikke på rapporten tross den uklare opphavspersonen. McClelland sendte i midten av juni et resyme av rapporten sammen med forespørselen om å bombe Auschwitz til leder for War Refugee Board, advokaten John W. Pehle. Pehle sendte anbefaling om å bombe til visekrigsminister John J. McCloy. På grunn av krigens kritiske fase etter landgangen i Normandie et par uker tidligere ville ikke McCloy omdirigere ressurser til bombingen av Auschwitz. Andre kilder oppgir at rapporten kom til utenriksdepartementet (8. juli 1944) og krigsdepartementet (16. juli) i Washington D.C.. Linn oppgir at rapporten kom til det britiske parlamentet 27. juni og USAs utenriksdepartement i Washington 28. juni. Gustav V av Sverige og BBC fikk kjennskap til innholdet i rapporten 27. juni. Vatikanets utsending (nuntius) Giuseppe Burzio i Slovakia ble informert om innholdet i rapporten i mai 1944 og den fullstendige rapporten nådde Vatikanet 22. oktober. Sionistenes representanter i Sveits og i Istanbul ble informert om innholdet.
Hele eller deler av rapporten nådde den tsjekkoslovakiske eksilregjeringens representant i Geneve så tidlig som 10. juni 1944 eller senest 19–20. juni. Vrba og Wetzler regnet med at tsjekkoslovaker sendt fra Theresienstadt til familieleiren i Auschwitz ville bli drept fra 20. juni. Den tsjekkoslovakiske representanten appellerte via telegram til den britiske ambassaden i Bern, World Jewish Congress i Geneve og USAs etterretningsleder Allen Welsh Dulles. Dulles sendte meldingen videre til Roswell McClelland ved War Refugee Board. War Refugee Board mottok den fullstendig rapporten i november 1944.
Georg Klein arbeidet i 1944 ved det jødiske rådet i Budapest, og fikk i april se rapporten fra Vrba. Han forsøkte uten resultat å advare familie og venner. Klein stakk av fra jernbanestasjonen der toget til Auschwitz ventet. Klein bidro med et kapittel til Randolph L. Brahams bok om Auschwitz-rapporten (2011).
Reaksjoner
Vrba-Wetzler-rapporten var den første detaljerte informasjonen de allierte mottok som de aksepterte som troverdig. Deler av rapporten ble offentliggjort i sveitsiske aviser i slutten av juni, noe som ble fulgt av protester fra Paven, Røde Kors og Sveriges konge, samt utenriksministrene Anthony Eden og Cordell Hull. Eden uttalte 5. juli at han ville sende en advarsel til Ungarns regjering over BBC.
Korrespondenten i Sveits for nyhetsbyrået Exchange Telegraph mottok en kopi som han ga til Allen Dulles, amerikansk etterretningssjef i Sveits, 22. juni. Opplysninger fra rapporten ble kringkastet av BBC 18. juni 1944 og trykket 20. juni av avisen The New York Times. Sveitsiske myndigheter lettet for første gang på sensuren og opplysninger fra rapporten ble gjengitt i 383 oppslag i sveitsiske presse i siste del av juni. Vatikanet, USAs utenriksminister Cordell Hull, Røde Kors og Sveriges konge protesterte offentlig mot deportasjonene fra Ungarn.
Verdens ledere appellerte til Ungarns statsoverhode, Miklós Horthy om å stoppe deporteringen av ungarske jøder til Auschwitz, som da skjedde i et antall på rundt 12 000 om dagen. Horthy ga 7. juli ordre om å stanse deportasjonene (iverksatt 9. juli), etter at over 400 000 hadde blitt deportert, det reddet omkring 200 000 jøder fra deportasjon (omkring 50.000 jøder ble drept under Ferenc Szálasi og Pilkors-partiets regime høsten 1944). Rapporten bidro sommeren 1944 til krav om at de allierte burde bombe Auschwitz og jernbanesporene for å stanse eller forsinke ytterligere massedrap. Kartskissen utarbeidet av Vrba var en situasjonsplan over Auschwitz. Skisse visste ikke riktige himmelretninger, ikke byen Oświęcim og viste ikke elvene Soła og Wisła, slik at det ikke hadde tilstrekkelig orienteringspunkter som grunnlag for flybombing.
Tidspunktet for rapportens publisering er fortsatt omstridt. Rapporten ble gjort tilgjengelig for jødiske ledere i Ungarn, og andre steder før deportasjonene startet, men utløste ikke handling før flere uker etter. Vrba trodde at flere liv kunne vært reddet hvis rapporten hadde blitt offentliggjort tidligere. Om Ungarns jøder hadde visst at de skulle myrdes, og ikke forflyttes, som de ble fortalt, ville de kanskje ha valgt å rømme eller å kjempe i stedet for å gå om bord i deportasjonstogene. Vrba hevdet at rapporten ble holdt tilbake med hensikt av den jødisk-ungarske «hjelp og redningskomiteen» for ikke å forstyrre komplekse, men til sist hensiktsløse forhandlinger mellom komiteen og Adolf Eichmann. Kastner holdt rapporten hemmelig for ikke å skape panikk i den jødiske befolkningen i Ungarn. Kastner forhandlet på den tiden med SS om evakuering av jøder fra Ungarn. Vrba mente flere liv ville blitt spart hvis rapporten hadde blitt offentliggjort tidligere. Om Ungarns jøder hadde visst at de skulle myrdes, og ikke forflyttes (slik de ble fortalt), ville de valgt å rømme eller kjempe i stedet for å gå om bord i deportasjonstogene. De jødiske lederne i Slovakia holdt nesten daglig kontakt med jødiske ledere i Ungarn, særlig med Kastner som også var på flere besøk i Bratislava. Slovakene forsøkte å informere og gi råd til sin ungarske motpart om hvordan de best kunne forholde seg i situasjonen. Jøderådet i Bratislava anbefalte Kastner og Pinchas («Fülöp») Freudiger (de ortodokse jødenes leder i Budapest) å forsinke eller holde igjen deportasjonene med bestikkelser. Freudiger flyktet selv med familien til Romania etter avtale med Dieter Wisliceny. Kastner var overbevist om at det jødiske samfunnet i Ungarn ville bli utslettet. Kastner forhandlet i mai og juni 1944 Eichmann om evakuering av 1685 fremstående jøder med tog («Kastner-toget»).
Etterspill
Informasjon fra Vrba og Wetlzer nådde de jødiske lederne i Ungarn i slutten av april 1944. Vrba mente at de jødiske lederne i Ungarn sviktet da lederne ikke informerte om at jødene i Ungarn om dødsfabrikken i Auschwitz og at de var i livsfare. Dette gjorde det lett for Adolf Eichmann og hans medhjelpere å gjennomføre deportasjonen; denne katastrofen kunne ifølge Vrba langt på vei kunne vært unngått. Rudolf Kastner flyttet etter krigen til Israel hvor Malchiel Gruenwald beskyldte for ha å samarbeidet med nazistene og for ikke å ha advart jødene i Ungarn. Gruenwald ble saksøkt for ærekrenkelser og Kaster fikk etter anke oppreisning av Israels høyesterett, ett år etter at en ekstremist hadde myrdet Kastner.
Den britiske historikeren Martin Gilbert skrev, blant annet i boken Auschwitz and the Allies (1981), at de allierte i vest ikke kjente til hva som egentlig foregikk i Auschwitz før Vrba-Wetzler-rapporten i juni 1944.
Etter krigen
Etter krigen studerte Vrba kjemi og biologi ved Karlsuniversitetet i Praha, og tok doktorgraden. Under den kalde krigen hoppet han av (flyktet) til vesten. Han arbeidet i Israel (1958–1960) og Storbritannia fra 1960. Han ble britisk statsborger i 1960. Han flyttet i 1967 til Canada og ble professor i farmakologi ved University of British Columbia. Han ble kanadisk statsborger i 1972. Vrba ble ikke innkalt som vitne i rettssaken mot Adolf Eichmann i Jerusalem, i stedet ble Vrba bedt å levere en skriftlig redegjørelse ved Israels ambassade i London. Dommeren Benjamin Halevi ønsket at Vrba skulle komme personlig til Jerusalem og ble nedstemt av de to andre dommerne. Halevi hadde noen år tidligere dømt i Gruenwalds favør etter at Kastner saksøkte for ærekrenkelser. I 1963 ga han ut boken Escape from Auschwitz: I Cannot Forgive (sammen med den irske journalisten Alan Bestic, utgitt av Grove Press, New York). Boken var basert på en serie artikler i Daily Herald trykket samtidig med saken mot Eichmann i 1961. Ved rettsoppgjøret i Frankfurt-Auschwitz-prosessen i 1964 var Vrba et av hovedvitnene.
Emballasjekartong
Emballasjekartong er bokser og esker som ikke er laget av massiv- eller bølgepapp, som forbrukerpakninger til frokostblandinger, kjeks, pasta, leker og småelektronikk og liknende.
Rudolf Vrba
Etter krigen
Vrba var et av vitnene i rettssaken mot holocaustfornekteren Ernst Zündel i Canada i 1985. Vrba-Wetzler-rapporten ble etter krigen ikke nevnt eller lite omtalt i historieverk om holocaust. Claude Lanzmann intervjuer Vrba i andre del av filmen Shoah. Vrba beskriver lederne for de jødiske foreningene som forrædere som samarbeidet med nazistene.
Emballasjekartong
Emballasjekartong kan produseres i plane ark og konverteres til esker, kombineres med plast til forpakninger eller lages i former. Eggekartong og koppholdere av papp er formstøpte emballasjekartongtyper.
Rudolf Vrba
Etter krigen
Vrba fant igjen ungdomskjæresten Gerta Sidonova som også hadde overlevd krigen, men mistet begge foreldrene. Vrba var desperat etter å få advart ungarske jøder, og Gerta tilbød seg å maskinskrive rapporten hans fra Auschwitz. Gerta hevdet i 2014 at den ungarske regjeringen underslo rapporten. Hun minnes at Vrba var helt ute av seg. Vrba slet med minnene noe som ble en belastning i ekteskapet. Vrba var én av bare fem jøder som lykkes med å flykte fra Auschwitz.
Emballasjekartong
Fremstilling
For å lage for formstøpte kartong/papp anvendes maskiner vakuumsatte former som suger papirmassen fast på formen. Formene er lagd av finmaskede siler. Videre tørkes papirmassen og separeres fra formene. Kartongen blir glatt på maskinsiden og ru på utsiden.
Rudolf Vrba
Etter krigen
I 1998 ble han utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Haifa i Israel.
Rudolf Vrba døde 26. mars 2006 i Vancouver i Canada.
Det gode samvitet
Det gode samvitet (opprinnelig Det gode samvite) er en roman av Olav Duun, utgitt i 1916. Boka nevnes ofte som den modneste romanen Duun skrev før Juvikfolket; den er også en av hans mest rendyrkede idéromaner.
Romanen skildrer faren Lars, sønnen Lars den yngre og sønnedattera Frigg fra gården Lines, og hovedtemaet er samvittigheta og skiftende etiske normer gjennom tre etterfølgende generasjoner.
Boka ble utgitt på engelsk som Good conscience i 1928.
Bakgrunn
Da romanen utkom i 1916, var Duun godt etablert både som forfatter og som lærer. Han hadde giftet seg i 1908, og ekteparet flytta samme år til Holmestrand, hvor han var lærer på Ramberg skole. De fikk det eneste barnet sitt, dattera Dagmar, i 1910. I 1914 kjøpte de huset «Fjellvang», hvor de siden ble boende. Han hadde samtidig gitt ut en ny roman eller novellesamling hvert år siden debuten i 1907. I tillegg hadde han utgitt to barnebøker i 1912 og 1913.
Romanen er den tredje av i alt elleve bøker fra Tre venner (1914) til novellesamlinga Blind-Anders (1924) som foregår i det samme landskapet med de samme stedsnavnene og med hovedpersoner som opptrer som bipersoner i andre bøker. Duunforskeren professor Otto Hageberg har omtalt disse elleve bøkene som «Duuns storroman», og også Juvikfolket foregår innenfor dette universet. Det gode samvitet er den av Duuns bøker som ligner mest på Juvikfolket, både i forfatterposisjonen og i drøftinga av hvordan moral og sosiale normer endrer seg over tid. Den kan kalles en «forstudie til 'Juvikfolke'».
Innhold
Romanen foregår i et realistisk kystbygdmiljø i åra fra 1870 til 1910. Handlinga er delt i tre hovedbolker, knyttet til hver sin generasjon. Hovedpersonene kommer fra gården Lines, og etterhvert også fra nabogården Bjørland. ] Lars Lines den eldre og naboen Per Håbjørn på Bjørland lever i en førpietistisk kultur, hvor hensynet til ætta og gårdens beste alltid kommer først, i spenningen mellom «kristenmoral og slektsmoral». I dette har de mye til felles med mange av «gamlekara» i Duuns forfatterskap. Derfor har Lars heller ikke dårlig samvittighet for at han selger skog som han ikke eier selv, som tømmer til kirkebygging. Han angrer heller ikke på at han tente på sitt eget fjøs som en forsikringssvindel. «Det fall han ikkje inn at han ikkje hadde gjort rett, for han hadde bare gjort det som garden kravde.» Per Håbjørn kjenner til begge deler, og mener at Lars har gjort urett, men ønsker likevel ikke å avsløre Lars. Begge må til slutt forlate gårdene sine.
Anna Lines er datter av gamle-Lars, og en av bifigurene i den første bolken av romanen. «Anna er ei av dei første i Duuns litteratur som åpent står fram med eit 'uekte' barn og er stolt – ei merkeleg 'moderne' utsegn».
Lars den yngre er hovedperson i den andre bolken, som foregår fem år etter den første bolken. Lars er lensmannsbetjent, sersjant og poståpner. Han blir gift med Nora Håbjørn, dattera på Bjørland. Lars sitter ikke like fast i ættekulturen som faren gjorde, og «manglar feste i noko utanfor seg sjølv til skilnad frå faren som fant norma for sine etiske val i slektsmoral». Lars har store ambisjoner («eg skulde ta bygda på nakken og gå med henne» ), men kjenner at han kommer til kort («Eg trudde eg var det nye menneske, at eg var såpass rå at eg kunde gjera allting og tåle allting.» ). Hans store synder er at han som postbestyrer har underslått amerikabrev til Nora fra ungdomskjæresten Julius, og senere at han truer Julius med våpen og sender ham på et ærende hvor han går gjennom isen og drukner. Samtidig bærer han også på skyldfølelse for farens misgjerninger. Angeren og skyldfølelsen fører Lars inn i bedehuskristendommen, uten at det blir bedre av det. «Det gir han inga moralsk ryggrad, men fører tvert imot til svekking av sjølverkjenning og ansvarskjensle.»
Som ung ble Nora nektet av foreldrene å gifte seg med ungdomskjæresten Julius. Foreldrene presset henne inn i ekteskap med Lars, et forhold som gir henne mange skuffelser. Hun er en av de sterke kvinneskikkelsene i Duuns forfatterskap, sammen med Tora i På Lyngsøya og Ragnhild i Medmenneske-trilogien; de er helstøpte kvinner som stiller store krav til seg selv, og har svake ektemenn. «Trass i vonbrot og nederlag akslar dei ut fra ein intuitiv godleik det ansvaret dei får lagt på seg, og held livet saman for alle dei har omsorg for.» Den tredje bolken, med Frigg som hovedperson, begynner rundt 1905. Telefonen er en av flere tidsmarkører i boka. Frigg er fristilt og fri, og tar eksplisitt avstand fra foreldrenes samvittighetskvaler og sjelegransking. Hun flytter til byen, etter at hun har sikret seg to legeattester: en til bybruk som sier at hun er frisk, og en til «dem heime» som sier at hun er sykelig og svak og bør fritas for gårdsarbeidet. Hun får arbeid hos farbroren som er advokat og inngår et fornuftsekteskap med den eldre banksjef Rohl. Hun står mellom tre menn: ungdomskjæresten Henrik, Rohl og den groteske Martin Olsen, «som er fremstilt som et monster mer eller mindre direkte steget opp fra havets gru.» Hun blir gravid med Martin Olsen, og oppsøker «madam Husveg» for å få utført en abort. Hun er også uten samvittighetskvaler i andre spørsmål, og presser penger av onkelen.
Tema og tolkning
Litteraturhistorikerne er enige om at bokas hovedtema er samvittigheta og skiftende etiske normer gjennom tre etterfølgende generasjoner.
Romanen handler om ulike moraler, med ei særlig vektlegging av forskjellen mellom hedensk og kristen-inspirert moral. Det handler også om møter mellom ny og gammel tid. Duunkjennerne Rolv Thesen og Einar Vannebo peker på at den første generasjonen i boka, gamle-Lars, befinner seg i overgangen fra naturalhusholdning til pengehusholdning under det store hamskiftet. Den nye tidas pengekrav måtte føles som en fiende som kunne bekjempes med både ærlige og uærlige midler. «Sett mot denne bakgrunnen blir ikke Lars Lines og Per Håbjørn småskårne fuskere, men ulykkelige menn som er innhentet av en ukjent og uventet utvikling.» Olav Duun vokste opp innenfor en lavkirkelig, pietistisk kristen kultur som han senere tok avstand fra. Både faren Johannes og broren Simon Duun hadde tillitsverv i Frikirken. Ulike oppgjør med bedehuskulturen finnes flere steder i forfatterskapet, fra debutboka Løglege skruvar og anna folk til den siste boka Mennesket og maktene. Iver i Tre venner (1914) blir også bedehusmann. Duun ville vise fram vrangsiden av det kristne menneskesynet, og så på bedehuskristendommen som en livsflukt.
Duunforskeren Grethe Fatima Syéd leser også boka som en kjærlighetsroman, med mange eksempler på vanskelig kjærlighet: Lars' opprinnelig ugjengjeldte forelskelse i Nora, Noras og Julius' kjærlighet som er umulig på grunn av standsforskjellen, Anna og Elen som begge blir gravide utenfor ekteskap. «Ikke minst er Friggs kjærlighetsliv en sammensatt affære.» Forfatteren Arnulf Øverland så på den andre bolken, om Lars' kjærlighet til Nora, som den sterkeste og vakreste delen av boka.
Interessen for boka er særlig knyttet til den tredje generasjonen, Frigg, og hennes kompleksitet. Hun er selvsikker, gjør egne moralske valg, og framstår noen ganger som amoralsk. Hun er likevel godhjertet, og har mange av de egenskapene Duun setter høyest. Opprinnelig har ikke Frigg noen forståelse for forskjellen mellom godt og vondt, men dette utvikles hos henne gjennom møtene med kjærligheten og vondskapen. Syed er likevel usikker på om romanen er entydig om Friggs etiske utvikling; hun vet forskjell på godt og vondt, men kjenner ikke nødvendigvis på noen plikt til å velge det «gode».
Thesen og flere andre mener at Frigg ikke er noen helstøpt figur, «Ho er ikkje organisk framvaksen or det miljøet ho lever i, og den frigjeringsprosessen ho gjennomgår, er heller ikkje overtydande skildra.» Hun tar litt for demonstrativt avstand fra det gamle livsgrunnlaget. Hun er likevel et frampek mot den større og bredere skildringa av forholdet mellom ætt og individ som kommer med Odin i Juvikfolket.
Duunforskeren Heming Gujord oppsummerer at det «er en gåtefull roman. Først demonsterer Duun hvordan samvittigheten kan ta makten fra ellers handlekraftige bønder. Det er dette som skjer i det første slektsleddet. Men i det andre slektsleddet går det enda verre, da Lars Lines tvangsmessig forsøker å sette hele samvittigheten til side. Han går hele veien, fra svindler til drapsmann og bekjennende synder. Den samvittighetsløse Frigg i det tredje slektsleddet er heller ikke noen idealperson. Til sammen får vi et bilde av mennesket i tre stadier, i et samfunn som er preget av ustabilitet.»
Kommunikasjonsforeningen Student Oslo
Kommunikasjonsforeningen Student Oslo er en av Norsk Kommunikasjonsforening sine Studentlag i Norge, på tvers av ulike universiteter og høyskoler på østlandet. Foreningen er landets største faglige interesseorganisasjon for kommunikasjonsmedarbeidere. Foreningen er blant annet kjent som arrangør for både Kommunikasjonsdagen og Høstseminaret.
Styret
Styret i Oslo består av syv medlemmer. Vervene i styret er fordelt med styreleder, nestleder, samt andre poster som omfatter egne ansvarsområder. Eksempler på slike ansvarsområder tilknyttet styret er koordineringsansvarlig, sosiale medier-ansvarlig og arrangementsansvarlig. Alle representantene er aktive studenter, og studerer ved henholdsvis Westerdals Oslo ACT, Handelshøyskolen BI, Høyskolen Kristiania og Universitetet i Oslo. Utover dette finnes det i tillegg medlemmer som ikke er representert i styret fra OsloMet – storbyuniversitetet og Høgskolen i Østfold.
Julianne McNamara
Julianne Lyn McNamara (født 11. oktober 1965), amerikansk turner som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.
McNamara ble olympisk mester i turn under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun kom på delt førsteplass sammen med Ma Yanhong fra Kina. I tillegg vant hun to sølvmedaljer. Hun kom på andreplass i frittstående bak Ecaterina Szabó fra Romania. Hun var også med på det amerikanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i mangekamp for damer bak Romania. De andre på laget var Pamela Bileck, Michelle Dusserre, Kathy Johnson, Mary Lou Retton og Tracee Talavera.
Risan
Risan (serbisk: Рисан, latin: Risinium, gresk: Rhizon, Ρίζων, italiensk: Risano) er en by i Montenegro, i kommunen Kotor helt nordøst i Kotorbukta. tettstedet har 2.083 innbyggere (2003). Dette er den eldste bosettingen i Kotorbukta, med en perfekt beliggenhet beskyttet av høye karstmassiver i øst og nord, og et trangt sund isom gir adgang til bukta i vest.
Historie
Byen Rhizon nevnes i det 4.århundret f.Kr, og var hovedfortet i den illyriske staten hvor dronning Teuta søkte tilflukt. Risan ble henens hovedstad, og det ble slått mynt i bronse og sølv her, trolig på 200-tallet f.Kr.. Byen ga også oldtidens navn til Kotorbukta – Sinus Rhizonicus.
Under Romerriket var Rhizinium en såkalt Oppidum civium Romanorum. I de to første århundrene etter annekteringen i år 9 e.Kr., vokste byen fram med betydelig rikdom. Hele fem mosaikker er bevart fra disse århundrene. Mosaikken som viser den greske drømmeguden Hypnos er unik for Balkan.
Da Avarene og slaverne invaderte på 500-tallet og 600-tallet, ble byen forlatt. Den siste biskopen i Risan kjenner vi fra 595. I middelalderen var byen ubetydelig, selv om bysantinerne nevner den i noen kilder.
Den bosniske hertugen (herceg) Stepjan byttet bort byene Risan og Herceg Novi til venetianerne i 1466, mot eiendommer lengre nord. Men osmanene inntok Risan og Herceg Novi allerede i 1482, den falt først tilbake til venetiansk styre i 1688, som del av kystkolonien Albania Veneta og under navnet Risano. Venetianerne forble i byen og i denne kolonien til 1797.
I folketellingen i 1627 hadde Risan 800 innbyggere, hvorav 570 muslimer, 150 serbisk-ortodokse kristne, og 80 katolikker. Fjellovergangen til Onogošt (Niksic) var strategisk svært viktig for tyrkerne, og fortifikasjonene på høyden over byen ble ansett som uinntakelige.
Økonomi og samferdsel
Rester av illyriske, greske og tyrkiske befestninger ligger i høyden noe ovenfor dagens tettsted. Sammen med mosaikkene fra romertiden gir dette grunnlag for historiebasert turisme, mens Kotorbukta har fine sandstrender langs sjøsiden.
Risan er i dag en havneby med utskiping av tømmer fra Bijela gora-fjellene, hovedsakelig til Italia. Det er også en del turisme i byen. Risan har veiforbindelse sørover til Kotor, vestover til Herceg Novi, og nordøstover til fjellmassivet Orjen og grensepasseringene mot Bosnia-Hercegovina.
Idar Lysgård
Idar Nordby Lysgård (født 25. september 1994) er en norsk fotballspiller som spiller for Åsane Fotball.
Norgesmesterskapet i bueskyting 1981
Norgesmesterskapet i bueskyting 1981 bestod av flere arrangementer som i 1981 kåret norgesmestere i bueskyting.
NM innendørs ble arrangert i Moss 5. april. NM i skiveskyting ble arrangert i Oslo 29. august. NM i jakt- og feltskyting ble arrangert i Fredrikstad 20. september.
Kongepokalene ble vunnet av Vigdis Stigen og Jan Erik Humlekjær.
X Factor
X Factor er et sangtalent-konsept utviklet for TV av Simon Cowell og selskapet ITV. Det første utgaven ble sendt på britiske ITV i 2004 og har siden blitt solgt til en rekke land, deriblant Norge. Konseptet har mange likheter med Simon Fullers Pop Idol (i Norge kjent som Idol). Den store likheten førte til at Fuller saksøkte Cowell (som forøvrig hadde vært dommer i hans program) og det ble inngått forlik der Fulle fikk ti prosent andel X Factor. Senere saksøkte han amerikanske kanalen Fox da de i 2011 startet opp med sin versjon av programmet.
Tomáš Hasilla
Tomáš Hasilla (født 23. august 1983) er en slovakisk skiskytter. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 43 på normaldistansen.
Halvard Haugerud
Halvard Haugerud (født 29. april 1957 i Oslo) er en norsk kunstmaler, oppvokst i Hærland i Eidsberg, Østfold, bosatt på Ekely i Oslo. Han er utdannet ved Einar Granum Kunstskole (1979-1981), hvor han siden kom tilbake som lærer etter endt utdanning, og var fra 1986 til 1991, Vestlandets Kunstakademi (1982-1983) og Statens kunstakademi (1983-1986). Han ble første gang antatt på Høstutstillingen i 1984 og har siden hatt bilder der og på Østlandsutstillingen en rekke ganger.
Haugerud har fått Vederlagsfondets stipend fem ganger fra 1990 til 1999 og Statens arbeidsstipend (2000–2002) samt en rekke andre stipend. I 1988 hadde han separatutstilling i Oslo Kunstforening. Han har stilt ut flere ganger i Kunstnerforbundet og Galleri 27 i Oslo. I 1995 hadde han separatutstilling i Galleri Gann, Sandnes. Han har også stilt ut i Galleri F 15 på Jeløya, og i 2006 stilte han ut i Galleri Haaken i Oslo. Han er innkjøpt av Utsmykkingsfondet for offentlige bygg (1987), Riksgalleriet (1987) og Nasjonalgalleriet (1987). Han har også vært jurymedlem Den Nasjonale Jury (1994–1995) og formann i Landsforeningen Norske Malere (1994–1996).
Hans bilder karakteriseres slik: «De er laget med den hensikt å representere noe rent og noe fast. De er både en motvekt til og et resultat av bevegelse.»
Haugerud har også vært medlem i bandet Kerrs Pink.
Vietnam under Sommer-OL 2016
Vietnam deltok under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, Brasil i perioden 5. – 21. august 2016. Tjuetre utøvere, åtte menn og femten kvinner, deltok i ti idrettsgrener. Dette var femtende gangen Vietnam deltok i et sommer-OL. Fekteren Vũ Thành An var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Eksterne lenker
Sommer-OL 2016 offisielle nettside - Vietnam
Vladimir Iliev
Vladimir Iliev (født 17. mars 1987) er en bulgarsk skiskytter. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 39 på normaldistansen.
Han tok sølv på normaldistansen under VM i skiskyting 2019 i Östersund.
Nadine Velazquez
Nadine Velazquez (født 20. november 1978) er en amerikansk skuespiller og modell.
Velazquez ble født i Chicago i Illinois av Puerto Ricansk avstamning. Hun gikk på Notre-Dame High School for jenter og har bachelorgrad i markedsføring. Hun var på forsiden av Stuff Magazine, og kom på #39 i 2006 utgaven av Maxim Magazine Hot 100 Woman list. Hun fikk rollen som Fernando Sucres kjæreste i TV-serien Prison Break, men takket nei til fordel for rollen som Catalina i My Name Is Earl. Hun var en av dommerne i Miss Universe 2008. Hun har også hatt mindre roller i en rekke TV-serier, blant andre Entourage Scrubs, CSI: Miami, Hawaii Five-0, Charlie's Angels, Hart of Dixie og Raising Hope.
Velazquez er gift med talentspeideren Marc Provissiero.
Juliet Itoya
Juliet Itoya (født 17. august 1986) er en spansk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp.
Ignatius Aphrem II
Ignatius Aphrem II (gammelsyrisk: ܡܪܢ ܡܪܝ ܐܝܓܢܛܝܘܣ ܐܦܪܝܡ ܬܪܝܢܐ, Moran Mor[y] Ignaṭius Afrem Trayono, مار إغناطيوس أفرام الثاني‎ Mār Iġnāṭīūs Afrām al-Ṯānī; opprinnelig Saʿid Karim, født 3. mai 1965 i al-Qamishli i Syria) er (fra 2014) den syrisk-ortodokse kirkes patriark.
Bakgrunn
Han var yngste sønn av Issa og Khanema Karim. Dette var syro-arameere fra landsbyen Ehwo (i dag Güzelsu) i Tur Abdin (nå i provinsen Mardin i Tyrkia), som i tiden for folkemordet på arameene fra 1915 var blitt  fordrevet til Qamishli.
Afrem Karim mistet sin far i ung alder. Han trådte inn i St. Afrems teologiske seminar i Atchaneh i Bikfaya i Libanon i 1977 etter å ha avsluttet grunnskolen i al-Qamishli i Syria.
Fra 1982 tjente han det syrisk-ortodokse erkebispedømme i Aleppo i Syria for to år. Fra 1984 til 1988 studerte han teologi ved det koptiske teologiske seminar i Kairo i Egypt.
Prest
I 1985 ble han innført som munk. Deretter ble han fullverdig diakon i Egypt, og senere samme år presteviet i hjembyen i Syria. Fra 1988 til 1989 tjenestegjorde han som sekretær for patriarken (hans forgjenger) og underviste også ved St. Afrems teologiske seminar i Damaskus.
I 1991 begynte Aphrem ved St Patricks College i Maynooth i Irland der han i 1994 tok sin doktorseksamen i teologi for sitt forsvar av korsets symbolikk i den syriske kristendom.
Ignatius Aphrem II taler både klassisk og folkelig syrisk samt arabisk, fransk og engelsk.
Patriark av Antiokia og Hele Østen
Erkebiskop Aphrem ble valgt av den hellige syrisk-ortodokse synode forsamlet i St. Jakob Baradeus-klostret i Atchane i Libanon i samband med begravelsen av patriark Ignatius Zakka I Iwas til den 123. patriarken av Antiokia og Hele Østen.
Erkebiskop Afrem Karim ble høytidelig innført som patriark den 29. mai 2014 i den patriarkalske katedral St. Georgis i Damaskus, under den pågående syriske borgerkrig. Han mottok det tradisjonelle æresnavnet Ignatius som er blitt brukt av alle patriarker av Antiokia siden 1445.
Sulayman Bojang
Sulayman Bojang (født 3. september 1997) er en norsk-gambisk fotballspiller som spiller for.
Landslaget
8. juni 2019 fikk han sin første landskamp for mot.
XQD
XQD er ett flash basert minnekort som bruker PCI Express. Formatet ble lansert i 2010, mens første kort tilgjengelig for salg var fra Sony i 2012.
US Open Championship 1954
US Open Championship 1954 ble arrangert i Springfield, New Jersey i USA i 1954.
Dronning Kristina (1974)
Dronning Kristina (engelsk: ) er en britisk historisk dramafilm fra 1974 regissert av Anthony Harvey. Manuset ble skrevet av Ruth Wolff. Det bygger på hennes skuespill med samme navn som ble urframført på Theatre Royal i Bath i England 26. mai 1971.
Hovedrollene blir spilt av Peter Finch, Liv Ullmann, Cyril Cusack, Graham Crowden og James Faulkner. Filmmusikken ble skrevet av Nino Rota.
Handling
Dronning Kristina av Sverige har konvertert til katolisismen og må abdisere. Hun ankommer Vatikanet i 1655. Kardinal Azzolino blir utpekt til å forhøre Kristina om hennes liv og motiver. Han er en favoritt til å etterfølge den døende paven. Kristina og kardinalen forelsker seg i hverandre. De planlegger å flykte sammen. Når paven dør avviser han Kristina.
Fredrik Mellbye
Fredrik Mellbye (født 15. februar 1917 i Kristiania, død 4. januar 1999) var en norsk lege som bl. a. var stadsfysikus i Oslo.
Han var stadslege i Tromsø fra 1946 til 1950, overlege for hygiene i Helsedirektoratet fra 1950 til 1972, stadsfysikus i Oslo fra 1972 til 1985.
Han var også formann i Nasjonalforeningen for folkehelsen fra 1985 til 1988, og formann i Landsforeningen mot AIDS.
Krasimir Anev
Krasimir Anev (født 16. juni 1987) er en bulgarsk skiskytter. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 36 på normaldistansen.
Polskie Stronnictwo Ludowe
PSL er etterfølgerpartiet til det regimetro bondepartiet ZSL fra Folkerepublikkens dager. ZSL valgte etter Solidaritets valgseier ved parlamentsvalget i 1989 å støtte Solidaritet. I 1990 fulgte de kommunistpartiets eksempel og reetablerte seg som et nytt parti. Man valgte å knytte seg til agrartradisjonen fra før 1990 og tok det tradisjonsrike navnet PSL. Dette navnet nøt stor anseelse. PSL hadde gjort alt de kunne for å hindre at kommunistene tok all makt i Polen, men måtte gi opp da formannen ble tvunget i landflyktighet. Navnet PSL har dype historiske røtter tilbake til bondebevegelsen på 1800-tallet. PSL sendte parlamentsmedlemmer til det østerrikske Riksrådet fra den delen av Galicia som ble kontrollert av Østerrike-Ungarn.
PSL har plassert seg til venstre i økonomisk politikk og partiets velgere inntar ofte mer venstreorienterte standpunkter enn velgerne til Den demokratiske venstrealliansen. PSL har vært i regjering med venstresiden, men etter parlamentsvalget i 2007 gikk de i regjering med den høyreorienterte Borgerplattformen. Fram til dette valget hadde PSL hatt sterk konkurranse fra et annet parti med basis i landbruksbefolkningen, Samoobrona. Samoobrona falt nå imidlertid ut av parlamentet.
I 2004 hadde det om lag 120 000 medlemmer.
Kathy Johnson
Kathy Johnson (født 13. september 1959), amerikansk turner som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.
Polskie Stronnictwo Ludowe
Partiets tre parlamentsmedlemmer, Leszek Deptula, Wieslaw Woda og Edward Wojtas, døde i Smolensk-ulykken 10. april 2010.
Valgresultater
I 2014 fikk partiet fire av 51 plasser fra Polen i Europaparlamentet, med 6,8 % av stemmene bak seg. I 2015 fikk partiets presidentkandidat, Adam Jarubas, 1,6 prosent av stemmene i presidentvalget og gikk ikke videre til andre valgrunde.
Bjørn-Ove Fimland
Bjørn-Ove Fimland (født 1957) er en norsk fysiker og professor ved NTNU i Trondheim, kjent for sitt arbeide med nanomaterialer.
Han vokste opp på Myking i Lindås, og flyttet som nittenåring til Trondheim for å studere ved NTNU. Siden 2000 har han vært professor samme sted, ved Institutt for Elektronikk og Telekommunikasjon. Der har han vært sentral i forskning på nanoledere sammen med blant andre professor Helge Weman (født 1960). I 2012 etablerte de to firmaet CrayoNano AS i samarbeid med NTNU sitt Technology Transfer Office. De hadde nemlig to år tidligere klart å få nanotråder (halvledere) til å vokse på materialet grafén, og med dette kan man lage bøyelig elektronikk.
Tracee Talavera
Tracee Talavera (født 1. september 1966 i San Francisco), amerikansk turner som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles. Talavera vant en olympisk sølvmedalje i turn under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i mangekamp for damer bak Romania. De andre på laget var Pamela Bileck, Michelle Dusserre, Julianne McNamara, Mary Lou Retton og Kathy Johnson.
SD Eibar
Sociedad Deportiva Éibar-Eibar Kirol Elkartea, også kalt SD Eibar er en spansk fotballklubb fra byen Eibar i Gipuzkoa i det autonome, spanske Baskerland. Klubben ble grunnlagt 30. november 1940. 25. mai 2014 rykket klubben for første gang opp til Primera división.
Spillerstall
Oppdatert 25. mars 2023.
Nashville sound
Nashville sound er en stilretning innen countrymusikk. Den er oppkalt etter byen Nashville i Tennessee, som regnes for å være det største kraftsentrum for country. Stilen ble utviklet i annen halvdel av 1950-årene, og avløste honky tonk-stilen som var populær i store deler av 1940- og 50-årene. Selv om begrepet ofte knytter an til produksjonen (i stedet for en epoke) like meget som et visst lydbilde, kan nashville soundalment dateres til tiden rundt 1957-1958.
Anna Kornuta
Anna Kornuta (født 10. november 1988) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp.
Hun representerte Ukraina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i kvalifiseringen i lengdehopp.
Nashville sound
Opprinnelse
Pionerer for nashville sound var RCA Records og Columbia Records i Nashville, blant dem Steve Sholes, plateprodusentene Chet Atkins, Owen Bradley og Bob Ferguson, og lydteknikeren Bill Porter. De skapte stilen ved å erstatte honky tonk-sounden (fiolin, steel guitar, nasalsang) med innhold fra 1950-tallets popmusikk (strykerarrangemaent, bakgrunnssang, crooning-sang), og «slick» produksjon, og popstrukturer. Produsentene satte seg i hitmakeriprosessen sin lit til en liten gruppe studiomusikere ved navn Nashville A-Team. I 1960 meldte tidsskriftet Time at Nashville hadde gått forbi Hollywood som nasjonens nummer to (etter New York City) innen plateproduksjon.