cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sjiaislam
Translitterasjon
Betegnelsen shi‘i (arabisk: شيعي) i entall eller shi‘ah (arabisk: شيعة) i flertall. Til tider skrives shi‘ah med en apostrof (altså: shi'a) som er teknisk ukorrekt ettersom den arabiske bokstaven ʿayin (ع) som standard representeres med en venstreaksent (`), venstre halvsirkel (ʿ) eller et omvendt komma (‘). Apostrofen representerer den arabiske bokstaven hamza (ء), som har en klar forskjell i mening og uttale. Shi‘ah (flertall) avsluttes med den arabiske bokstaven tāʾ marbūṭa, som også gir vanskeligheter i translitterasjonen. Den uttales som en bløt /h/ (eksempelvis: shi‘ah), men i status constructus uttales den som /t/ (eksempelvis Shi‘at ‘Ali). Både tāʾ marbūṭa, aksenttegnet og de lange vokalene unnlates som oftest i transkripsjonen (eksempelvis shia). I henhold til det arabiske chat-alfabet er translitterasjonen shi3a. Den anbefalte formen er shi‘a, med eller uten den lange vokalen.
Termen shi‘a er ikke av nyere opprinnelse, men er nevnt i Koranen og i tradisjonene (ahadith) som betegnelse for tilhengere eller 'følgere'.
Koranen
I Koranen er benevnelsen shi‘a nevnt fire steder. I to av disse versene (28:15 og 37:83) anvendes uttrykket eksplisitt. I sistnevnte koranvers betegnes en som følger Moses som shi‘a og en fiende av ham som 'aduwwih.
Tradisjoner (hadith)
I islamsk tradisjon (hadith) anvendes betegnelsen shi‘a spesielt om ʿAlī ibn Abī Ṭālib og hans tilhengere, og at Muhammed benyttet denne betegnelsen ved å si til ʿAlī:
En tilsvarende rekke tradisjoner av samme karakter er anerkjent av både sjia- og sunnimuslimer, men kun de førstnevnte anvender det som belegg for sin religiøse legitimitet.
I en rekke eldre verker blir definisjonen på shi‘a og hvem de er også beskrevet. For eksempel siterer Ḥajjī Khalīfah (i boken Kashf al-ẓunūn) følgende fra al-Zīnah av Abū Hātim Sahl ibn Muḥammad al-Sijistānī (d. 206/820):
I tradisjoner av senere dato er betegnelsen shi‘a også benyttet for andre grupperinger omkring en person, som eksempelvis shi‘a av Muʿāwīya ibn ʿAbī Sufyān.
Bakgrunn
Da Muhammed døde i år 632 hadde han ingen sønner som kunne bli hans etterfølger, kalif. Den første kalifen ble hans nære venn og svigerfar Abu Bakr som døde etter to år. Neste kalif var en annen av Muhammeds svigerfedre, Umar ibn al-Khattab, som ble drept av en slave i år 644. Den tredje kalifen var en av Muhammeds svigersønner, Uthman ibn Affan, som ble drept av egyptere i år 656. Ali ibn Abi Talib ble den fjerde kalifen og den første som hadde blodsbånd til profeten. Alis tilhengere anså ham for å være utvalgt av Muhammed, og første rettmessige etterkommer, og kalte han den første imam. Kharijiteene gjorde opprør som endte med at Ali ble drept i et attentat.
Etterkommeren til Ali var hans eldste sønn Hassan. Han var kalif etter Ali, men ble tvunget av Moawia til å gi fra seg makten til han. De skrev en «fredsavtale». Hassan ville forhindre at uskyldige mennesker ble drept i en maktkamp. Hassan ble senere forgiftet av Moawia, som ønsket at Yazid (Moawias sønn) skulle bli kalif etter han. Han fryktet at dette ikke ville bli mulig dersom Hassan var i live. Yazid hevdet at han ble kalif etter Moawias død og ønsket at Hussain (Hassans bror, Alis sønn og profet Muhammeds barnebarn) skulle vise sin støtte til han. Hussain nektet: «En som meg kan ikke støtte en som han». Yazids hær stoppet Hussain ved Karbala-sletten (Irak). Hussain var på vei til Kofa i følge med sin familie og venner. Hussain nektet å støtte Yazids tyranni. Flere av hans venner og familiemedlemmer ble drept sammen med han. Deres lidelser varte i ti dager. De ble blant annet nektet vann. Da de fortsatt ikke godtok betingelsene, ble de drept (den tiende dagen). Blant de drepte var blant annet Hussains seks måneder gamle sønn. Barnet ble skutt med spyd da Hussain ba om vann til barnet. Den tiende dagen kalles Aashura og er en viktig minnesdag/helligdag for sjiamuslimene (se aashura). På denne dagen sørger sjia-muslimer. Noen velger å piske seg selv for å kjenne Husseins lidelse, men det er ingen krav at en sjia-muslim skal gjøre dette. Målet med Aashura er å minne det valget Hussain tok. Han valgte å dø med verdighet enn å støtte undertrykkelse og tyranni. Husseins mot har gjort han til et stort forbilde. Og slaget ved Karbala er et minne om Sjia-muslimers lidelse og urettferdigheten de er blitt tildelt. Fortsatt drepes sjia-muslimer flere steder i verden.
Utbredelse
Anslagsvis 15–20 % av verdens muslimer følger sjia-tradisjonen, mens flertallet, omkring 65-70 %, tilhører sunni-islam. En tredje islamsk trosretning er Khariji-islam (ibaditter).
Sjia Islam i Norge
Anjuman-e-Hussaini var den første sjiamuslimske moskeen i Norge som ble åpnet i 1975.
Tolver-sekten
Blant sjiamuslimene har det etterhvert oppstått ulike retninger. Flest tilhengere har den såkalte tolver-sekten, også kalt tolvskolen eller imamittene, som mener det var tolv imamer i rekkefølge fra Ali. Den tolvte av dem, Muhammed al-Mahdi, viste seg bare offentlig en eneste gang, og gikk seinere i skjul. Tolver-sekten venter på at han skal tre fram på ny som mahdi, «den som er rettledet av Gud». På 1500-tallet tok safavidene, som var tilhengere av tolver-sekten, makta i Persia (dagens Iran), og denne formen for islam har vært dominerende i landet siden. Etter en islamsk revolusjon i Iran i 1979 ble det opprettet en sjiamuslimsk republikk i landet under ledelse av ayatollah Khomeini.
Imamene ifølge den sjia-islamske tolvskolen:
Sjuer-sekten
Den andre hovedretningen innen sjia-islam er sjuer-sekten eller sjuskolen, ismailittene, som mener den siste imam etter Ali var den sjette, Jafar as-Sadiq. Ismailittiske fatimidene tok i 983 makta i Egypt og beholdt den til 1181.
Femmer-sekten
Femmersekten eller fem-skolen, kalt zaydittene etter imamen Zayd ibn Ali (død 740), er en annen grein av sjiaislam. Zaydittene bekjenner seg til fem imamer og deres doktriner. I dag utgjør zaydittene vel 50 % av befolkninga i Jemen.
Sjia kontra sunni
Delingen av islam i sunni og sjia er en konsekvens av maktkampen etter Alis død. Hans tilhengere ville at Ali skulle etterfølges av sin sønn, men Muawiya, som var guvernør i Syria, nektet å anerkjenne Alis legitimitet og gjorde opprør mot Alis familie.
Etter USAs invasjon i Irak i 2003 har det vært voldsomme konflikter mellom sjiittiske og sunnittiske grupper i landet.
Sigvard Engeset
Sigvard Mathias Engeset (født 2. oktober 1885, død 25. desember 1974) var en norsk forkynner, pastor og salmedikter. Han var morfar til musikkprodusenten Erik Hillestad. Han var forstander og pastor i Ørsta Frikyrkje og Oslo Vestre Frikirke. Han ble etter hvert utnevnt til synodeformann, øverste leder for Frikirken.
Engesets diktning har vært omtalt og framvist flere ganger, blant annet med arrangement av Sigvald Tveit og Nils Harald Sødal, Sigvart Engeset i ord og toner (2005).
Cel-shaded animation
Cel-shaded animation (også kalt cel-shading eller toon shading) er en ikke-fotorealistisk form for datagrafikk som gir et håndtegnet inntrykk. Cel-shading er ofte brukt for å immitere stilen i tegneserier og tegnefilmer. Dette er en relativt ny form for datagrafikk, brukt i konsollvideospill. Selv om sluttresultatet av en cel-shadinganimasjon gir intrykk av enkle, håndlagde tegninger, er prosessen meget komplisert. Navnet stammer fra celluloid eller tilsvarende transparente medier (som f.eks lysark) med 2D-animasjonteknikker, ofte sett i Walt Disneys klassikere.
Jokkmokk kommune
Jokkmokk kommune (svensk: Jokkmokks kommun, lulesamisk: Jåhkåmåhke kommuvnna, nordsamisk: Jåhkåmåhki suohkan, meänkieli: Jokinmukka) er en kommune i Norrbottens län i landskapet Lappland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Jokkmokk. Kommunen er den nest største kommunen i Sverige etter Kiruna. Kommunen grenser i vest mot de norske kommunene Hamarøy, Sørfold og Fauske og har grenser mot de svenske nabokommunene Gällivare, Boden, Älvsbyn, Arvidsjaur og Arjeplog.
Jokkmokk ble grunnlagt på begynnelsen av 1600-tallet da kong Karl IX av Sverige besluttet å skape kirke- og markedsplasser i det nordlige Sverige. Vintermarkedet Jokkmokks marknad som avholdes vært år i februar ble først avholdt i 1605.
Siden 1950-tallet har Jokkmokk opplevd en storstilt utbygging av vannkraftsressursene i kommunen og kraftprodusenten Vattenfall har vært hjørnestensbedrift i kommunen. Kommunen står for 10% av Sveriges vannkraftproduksjon, og Harsprånget er landets største vannkraftverk.
Geografi
Jokkmokk har store uberørte naturområder, og nasjonalparkene Stora Sjöfallets nasjonalpark, Padjelanta, Sarek og Muddus ligger helt eller delvis innenfor kommunegrensene. I Sarek ligger fjellmassivet Sarektjåkkå med Sveriges nest høyeste fjell, Stortoppen på 2089 moh. Det er flere store innsjøer i kommunen, som Virihaure, Vastenjaure, Akkajaure, Stora Lulevatten, Sakkat og Skalkká som dreneres av Luleälven eller sideelva Lilla Luleälven. Fjellbyen Kvikkjokk ved innsjøen Sakkat et ofte brukt utgangspunkt for turer inn i nasjonalparkene Sarek og Padjelanta.
E45 går gjennom kommunen, det samme gjør jernbanestrekninga Inlandsbanan.
Samisk språk og kultur
Jokkmokk kommune har en betydelig andel av befolkningen som har samisk som hjemmespråk eller som har kunnskaper i samisk. En av Sveriges fem sameskoler og sameskolestyrelsen holder til i Jokkmokk. Samisk har status som offisielt minoritetsspråk i kommunen. Ájtte svenskt fjäll- och samemuseum er hovedmuseumet for samisk kultur i Sverige og ligger i kommunen.
Tettsteder
Jokkmokk kommune hadde tre tettsteder i 2010. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Eksterne lenker
Jokkmokk kommunes offisielle hjemmesider
Banjo-Kazooie (serie)
Hovedkarakterene, Banjo og Kazooie, er spillbare i Xbox 360 versjonen av Sonic & Sega All-Stars Racing fra 2010. Banjo og Kazooie er også spillbare i Super Smash Bros Ultimate på Nintendo Switch, her er de nedlastbart innhold i utfordringspakke 3 og i pakken er det inkludert banen Spiralfjellet, hjemmet til Banjo og Kazooie, og musikk fra spillene i serien, noe direkte fra spillene, og noe remixer. Banjo og Kazooie ble tilgjengelig for nedlasting 4. september 2019.
Mika Risbakken
Mika Risbakken (født 14. mai 1985) er en tidligere norsk ishockeyspiller som spilte back for den norske eliteserieklubben Storhamar Dragons helt til han la opp etter 2006/07–sesongen. Han gikk gradene i klubben og fikk stor tillit på treningskamper. Risbakken ble tatt opp til a–laget i 2006 og var regnet som en defensiv spiller.
Olivier Besancenot
Olivier Besancenot (født 18. april 1974 i Levallois-Perret) er en fransk trotskistisk politiker. Han stilte opp i det franske presidentvalget i 2007 som representant for partiet Ligue communiste révolutionnaire. Der endte han på femteplass med 4,08 prosent av stemmene.
Han stilte opp også i 2002 og ble også da nummer fem med 4,25 prosent av stemmene.
Besancenot er historiker men har siden 1997 arbeidet som postbud.
Drøvel
Drøvel (uvula) er en utvekst som henger ned i svelget fra bakre kant av den bløte ganen, også kalt ganeseilet. Når man titter inn i munnhulen til et menneske ser en drøvelen henge ned mot bakre del av tungen. De fremre ganebuene som sees like foran mandlene (tonsillene) danner det typiske bildet av deler av en sirkel, med drøvelen hengende fra toppen av sirkelen.
Ved moderat overvekt kan noe ekstra fettvev i den bløte ganen og drøvelen forverre snorking. Mindre inngrep på ganeseil og drøvel kan gi betydelig redusert snorking.
Abbie Simpson
Abbie er Homer Simpsons engelske halvsøster fra The Regina Monologues. Hun ser ut som en kvinnelig utgave av Homer bortsett fra at hun er dame og er halv-britisk. Tydligvis er hun en biologisk Simpson (bortsett fra hennes utseende og personlighet, hun er født bare omtrent et år etter bestefar Abe Simpsons forhold til hennes mor) hun er ikke offisielt kjent av familien, og aldri blitt kalt en Simpson; publikum sitter utelukkende igjen med et svært dårlig inntrykk.
French Open-vinnere (single damer)
Denne listen viser vinnere av singelmesterskapet for damer i tennisturneringen Tournoi de Roland-Garros (offisielt Championnats Internationaux de France, ofte kalt French Open eller på norsk Det åpne franske mesterskapet) siden 1925, da turneringen ble åpnet for andre enn franske spillere.
1650 Heckmann
1650 Heckmann er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Nysa. Den ble oppdaget 11. oktober 1937 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Fraile Muerto
Fraile Muerto er en by i Cerro Largo-departementet i det østlige Uruguay. Byen har om lag 3 229 innbyggere. Fraile Muerto (spansk for «døde munk») ble grunnlagt i 1753.
Befolkning
Fraile Muerto har 3 229 innbyggere (Beregning 2004)
Kilde:
Kommune
Byens ordfører (alcaldesa) er Graciela Echenique.
Spanias Grand Prix 2006
Spanias Grand Prix 2006 var et Formel 1-løp arrangert 12. mai – 14. mai 2006 på Circuit de Catalunya i Spania. Det var det sjette løpet i Formel 1-sesongen 2006.
Kvalifisering
Noter til tabellen:
Anna Sethnes gate (Oslo)
Anna Sethnes gate ligger på Torshov, men under Lilleborg menighet, i Oslo, og går fra Oskar Braatens gate til Presidentgata/Torshovgata. Den var tidligere en del av Christies gate, men ble i 1976 oppkalt etter Anna Cathrine Sethne, tidl. overlærer ved Sagene skole.
Rosenkrantztårnet
Rosenkrantztårnet på Bradbenken i Bergen regnes som Norges arkitektoniske hovedverk fra 1500-tallet. Med sin strategiske plassering i sørfløyen, har tårnet vært en hjørnestein i borgsystemet på Bergenhus festning.
Kong Magnus Lagabøtes kastell
De eldste delene av Rosekrantztårnet stammer fra kong Magnus Lagabøtes kastell, som var en mindre festning fra om lag 1270.
Jørgen Hansson Skrivers forverk
Den neste store ombyggingen skjedde rundt 1520, da høvedsmann på Bergenhus, Jørgen Hansson Skriver, fikk bygget et forverk. Dette førte til at tårnet har forskyvninger i etasjehøyden.
Erik Ottesen Rosenkrantz slott
Tårnet er oppkalt etter Erik Ottesen Rosenkrantz som var lensherre på Bergenhus i årene 1560–67. Han gjorde omfattende byggearbeider på tårnet og har æren for den vakre renessansefasaden bygningen har idag. Rosenkrantz hadde fått ordre fra kong Frederik II om å sette festningen i bedre stand, også militært. Med skotsk arkitektur som forbilde og med skotske håndverkere fikk Rosenkrantz oppført det staselige residenstårnet, som i samtiden ble omtalt som «slottet». Tårnet har gjennomgått flere endringer siden 1500-tallet, men er i stor grad tilbakeført, slik at bygningens ulike historiske hovedfaser vises.
Nyere tid
På 1930-tallet ble tårnet åpnet for publikum. Eksplosjonen på Vågen i 1944 førte til omfattende ødeleggelser på bygningen. Ansvarlig for restaureringen var Gerhard Fischer, og gjenreisningen var ferdig i 1966. Rosenkrantztårnet ble av Riksantikvaren erklært som en automatisk fredet bygning i 1995. 10. januar 2015 ble spiret på tårnet blåst ned av stormen «Nina» som herjet på Vestlandet. Da spiret ble løftet på plass igjen i november 2015, var værhanen – en havfrue - fikset, så den kan snu seg etter vinden og klarer seg bedre når vinden står på som verst. Spiret er over ti meter langt, og veier ialt 350 kilo. Smijernsornamenter og kobberkuler var reparert og montert tilbake på spiret, som ble rettet ut av blikkenslager. Etter eksplosjonen i 1944 ble spiret løftet på plass ved hjelp av helikopter. I 2015 ble det brukt lift.
Etter eksplosjonen i 1944 ble restaureringen foretatt med mer sement enn man ville brukt i dag. Grunnen under tårnet utsettes for stadige rystelser fra forbipasserende tungtrafikk, og siden sement er mindre elastisk enn kalk, har det gjennom årene oppstått mange sprekker som har gitt lekkasjer inn i bygningen. I 2016 startet Statsbygg en restaurering, der de la om taket og vektergangen slik at taket og murkronen er tettet, og lekkasjer derfra stanset. Pr 2019 var det fortsatt lekkasjer gjennom fugene i fasaden, som tettes med kalk i stedet for sement. Det måtte brukes selvbærende stillaser fordi det ikke er lov å sette kroker i den gamle fasaden. På 1960-tallet ble betong ansett som en garanti mot inntrengende fukt, men når betong sprekker og vann trenger inn, slippes ikke vannet ut igjen. Noen steder var fukt trengt 40 cm inn muren. Nå er det lagt inn kalkfuger som slipper ut fukt. I januar 2022 kom tårnet til syne igjen etter fem års restaurering.
Eksterne lenker
Bergenhus Fortress
MF «Stord» (1987)
MF «Stord» er en bilferge bygget i 1987 for Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap. Fergen går som reserveferje for Norled på sambandet Lavik–Oppedal, tidligere Stavanger-Tau. Før den ble satt inn på Stavanger–Tau, ble det fjernet noen hindringer på dekk for å få plass til flere biler.
Carl Orff
Carl Orff (født 10. juli 1895 i München, død 29. mars 1982 samme sted) var en tysk komponist og musikkpedagog. Som komponist er han fremfor alt berømt for den sceniske kantaten Carmina Burana fra 1937.
Han gikk også nye veier innenfor musikk- og bevegelsespedagogikken. De fleste innen skolen i dag kjenner hans «Orff-instrumenter», som er blokkfløyter, klokkespill, marakas og lignende. Orff gikk inn for en undervisning sentrert om eleven og elevens forutsetninger.
Biografi
Carl Orff fikk klaver-, cello- og orgelundervisning fra år 1900. Samme år kom hans første komposisjon. Fra 1913 til 1914 studerte han ved Hochschule für Musik und Theater i München, og beskjeftiget seg med å skrive lieder for sang og klaver. I 1911 skrev han lieder til tekster av de romantiske tyske dikterne Hölderlin, Heine og andre. Ved siden av å komponere arbeidet han med musikkpedagogikk. Etter en kort krigstjeneste i 1914 var han til 1919 kapellmester i München, Mannheim og Darmstadt. I 1921-22 studerte han i München med Heinrich Kaminski. Sammen med Dorothee Günther grunnla han Güntherschule München, et utdanningssted som underviste i fagene gymnastikk, rytmikk og dans. Orff ble selv leder for skolens musikkavdeling. Grunnlag for arbeidet var en idé om å utvikle en musikalsk-rytmisk følelse fra bevegelse. På denne idéen utviklet han sammen med medarbeideren Gunild Keetman en ny modell for undervisning av musikk og bevegelse: Orff-Schulwerk.
For sommer-OL 1936 i Berlin skrev han Kinderreigen, og for sommer-OL 1972 i München Gruß der Jugend. Hans mest kjente verk er Carmina Burana, en tonesetting av 24 middelaldertekster med samme navn. Også for andre verk grep han tilbake til eldre litterære modeller, særlig av Aischylos, Catullus, Friedrich Hölderlin og brødrene Grimm.
Ved siden av sitt komposisjonsarbeid hadde han ledende posisjoner i ulike musikalske institusjoner. Fra 1950 til 1960 ledet han en mesterklasse ved Musikkhøyskolen i München, og i 1961 ledet han Orff-Instituttet i Salzburg. Orff mottok en rekke utmerkelser: Han ble æresdoktor i München og Tübingen, i 1956 ble han utnevnt til ordenen Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste, han fikk Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden i 1972, og Romano-Guardini-prisen i 1974.
Carl Orff var gift fire ganger, med Alice Solscher (fra 1920 til 1925), Alice Willert (fra 1939 til 1953), Luise Rinser (fra 1954 til 1959) and Liselotte Schmitz (fra 1960). Hans eneste barn var fra første ekteskap: skuespillerinnen Godela Orff, født i 1921.
Forholdet til NS-staten
Carl Orffs atferd under nasjonalsosialismen er de siste årene blitt heftig diskutert, særlig i publikasjonene til den kanadiske historikeren Michael H. Kater. Det dannes et bilde av en upolitisk og politisk uinteressert komponist som likevel forsto å holde seg inne med makthaverne slik at han uhindret kunne fortsette sitt kunstneriske arbeid, og som lot seg oppvarte som en av tidens betydeligste tyske komponister.
Orff aksepterte to oppdrag av makthaverne: Hans Einzug und Reigen der Kinder («Barnas Inntog og ringdans») ble framført under åpningen av de olympiske leker i Berlin 1936. På oppdrag av byen Frankfurt am Main omarbeidet han i 1939 sitt sceneverk for Shakespeares En midtsommernatts drøm, opprinnelig fra 1917. Den nye versjonen skulle tjene som erstatning for den forbudte musikken til den jødiske komponisten Felix Mendelssohn Bartholdy. I 1944 førte Hitler opp Orff på sin «Gottbegnadeten-Liste», og han var dermed fritatt for krigs- og arbeidsinnsats på Tysklands Heimatfront, ikke minst fordi makthaverne så på ham som en bevaringsverdig «tysk kulturarv».
Orff var personlig venn av musikkviteren Kurt Huber, en av grunnleggerne av motstandsgruppen Weiße Rose. Huber ble henrettet i 1943, og etter krigen skal Orff ha forsøkt å profittere på dette vennskapet ved å hevde overfor avnazifiseringskomiteen at han selv var medlem av gruppen, noe som ikke var tilfellet. Det finnes imidlertid ikke belegg i komiteens dokumenter for at Orff framsatte denne påstanden. Etter en konsultasjon med sin tildelte amerikanske offiser og tidligere elev, Newell Jenkins, ble Orff klassifisert som medløper, men han fikk igjen utøve sitt yrke.
Musikk
Orffs stil blir karakterisert som neoklassisisme/bruksmusikk/primitivisme. Musikken er svært enkel, den består av statiske formler forvandlet gjennom vital rytmikk uten motivisk utvikling eller polyfon behandling. Videre er musikken enstemmig med en klangbunn av bordun og ostinato og helt underkastet teksten som ofte resiteres på en enkel tone og intensiveres ved gjentakelse og rytmisk forskyvning som kan gi inntrykk av magisk-kultisk besvergelse og rituell monotoni. Alt er sterkt knyttet til den sceniske fremstillingen, dvs. at språk, musikk, mimikk, bilde og bevegelse smeltes sammen til en organisk helhet. Begrepene opera, musikkdrama eller skuespill er inadekvate i denne sammenhengen.
FA-cupen 1902/03
FA-cupen 1902/03 var den 32. sesongen av den engelske FA-cupen. Finalen, som ble spilt 18. april 1903, ble spilte mellom Bury og Derby County. Bury vant 6–0 og til dags dato er det den største seieren i en FA-cupfinale.
Floda (Dalarna)
Floda er et tettsted i Gagnef kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 680 innbyggere. Mellom 1905 og 1977 het tettstedet Dala-Floda for å ikke bli forvekslet med Floda i Lerum kommune.
Isidoro Noblía
Isidoro Noblía er en by i det østlige Uruguay. Byen, som har om lag 2 462 innbyggere, er en viktig by i Cerro Largo-departementet.
Befolkning
Isidoro Noblía har 2 462 innbyggere (beregning 2004)
Kilde:
Bygland kirke
Bygland kirke er en laftet korskirke fra 1838 i tettstedet Bygland, Bygland kommune, Agder fylke.
Byggverket er i tre og har 250 plasser. Det ble vigslet 18. november 1838 av prost Ole Berg fra Evje.
Altertavlen er laget av Lars Olav Stedjan fra Bjelland. Alterbildene er malt av Lars Osa. I 1925 overtok kirken et Hollenbach-orgel fra Tolga kirke.
Linstow er oppgitt som opphavsmann til typetegninger. Andre kilder oppgir at byggmesteren, Anders Thorsen Syrtveit, utformet Bygland kirke «etter eget hode», i motsetning til Iveland kirke som ikke ble slik Syrtveit ønsket.
Seven Sisters (Donegal)
Seven Sisters (irsk: Na Seacht Deirfiúracha som betyr «De sju søstre») er det uoffisielle navnet på en del av en fjellkjede i den nordvestlige delen av grevskapet Donegal i Irland. Seven Sisters er det lokale betegnelsen på en del av den egentlige fjellkjeden Derryveaghfjellene.
Navnet Seven Sisters knyttes også til et stort fjelløpsarrangement i Donegal som kalles «Seven Sisters Skyline». For 2023 finner det sted lørdag 23. september. Løpet er 55 km lang med 4000m+ høydeøkning. En (relativ) mindre utgave er «Sky Challenge» som er 30 km lang.
Navn
Navnet på engelsk, Seven Sisters, og på irsk, Na Seacht Deirfiúracha, er benyttet av lokalbefolkningen og har siden spredt seg, men er ikke anerkjent av Logainm.ie, Placenames Database of Ireland, irsk: Bunachar Logainmneacha na hÉireann, som er et omfattende styringssystem for irske stedsnavndata, registreringer og forskning. Ikke desto mindre er navnet eller betegnelsen «Seven Sisters» blitt spredt via en rekke nettsteder for løping, fjellklatring, turister og annet.
Exe
Exe kan vise til:
Heterospori
Heterospori er betegnelsen på formering med to type sporer hos karsporeplanter og frøplanter, det vil i Norge si hos kråkefotplanter, sneller eller bregneplanter. Heterospori betegner karsporeplanter hvor det dannes både store hunnsporer (megasporer) og små hannsporer (mikrosporer), og hvor disse sitter på ulikt sted på den sporedannende planten, et godt eksempel er dvergjamne. Heterospori forekommer også hos frøplantene der mikrosporen tilsvarer pollenkornet med hanngametofytten inni, og frøemnet tilsvarer hunngametofytten innestengt i lagene som tilsvarer megasporen, megasporangiet og tilbakedannete blader.
Slike planter formerer seg ved generasjonsveksling (Sporisk haplodiplontisk livssyklus), det vil si kjønnet (gametofytten) og ukjønnet (sporofytten) formering annenhver gang. Den ukjønnede generasjonen, sporofytten, er den dominerende (men hos mosene er det omvendt). Karsporeplanter er karplanter, men de formerer seg ved sporer i stedet for ved frø. Når sporen vokser dannes det et protallium, som er en liten kjønnet mellomgenerasjon som ikke lever lenge. Fra denne vokser det opp en langt større, kjønnsløs (ukjønnet), men langtlevende generasjon av planter, som produserer nye sporer.
Det motsatte av heterospori er homospori, som betegner karsporeplanter hvor det dannes bare én type sporer, og hvor disse sitter på samme sted på den sporedannende planten, eventuelt med yngleknopper i tillegg.
Malcolm Griffiths
Malcolm Griffiths (1941–2021) var en britisk jazzmusiker som hadde spesialisert seg som studiomusiker på trombone. Han hadde ved flere anledninger også bidratt med andre messingblåseinstrumenter.
Griffiths startet sin musikalske karriere sent på 1960-tallet hvor han spilte med jazzartister som John Surman, Mike Westbrook, Michael Gibbs, Chris McGregor og Hugh Hopper. Fra 1970-tallet og utover ble han på grunn av sin allsidighet ettertraktet hos forskjellige artister og musikksjangre, noe som gjorde at han ble studiomusiker og ble kreditert på studioalbum av blant andre Camel (Rain Dances fra 1977), Paul Carrack, Andy Fairweather-Low, Georgie Fame, Brian Ferry, Van Morrison, Anthony Phillips, Diana Ross, Paul Rutherford, Slade og Whitesnake.
Strandfossen kraftverk
Strandfossen kraftverk er et vannkraftverk i Elverum kommune i Innlandet.
Verket startet produksjonen i 1979.
Installert effekt er 22,5 MW på en kaplanturbin levert av KMW. Midlere årsproduksjon er på 154 GWh.
En 1,6 km lang kanal vest for elveløpet fører til kraftverket som utnytter fallet på 12 meter i Glåma. Verket er et elvekraftverk. Ved en terskel som fører vann til kanalen er det et minikraftverk.
Eier er E-CO Energi, som har overtatt Eidsiva vannkraft.
Islands Brygge
Islands Brygge er skapt ved gjentatte utfyllinger av det grunne området mellom Amager og Sjælland fra 1880-årene. Den første utfyllingen tettest på Langebro ble i første omgang brukt av det danske forsvaret til det nye arsenalet, hvor utfyllingene syd for Ny Tøjhusgrunden ble brukt til boliger og utfyllingene syd for Sturlasgade til industri. I den første halvdel av det 20. århundre var den havnenære og den sydlige delen av byområdet preget av mye industri, blant annet Dansk Sojakagefabrik.
I den andre halvdelen av århundret ble de fleste av disse virksomhetene lagt ned, og mot slutten av århundret var det mange tomme bygninger i området. Siden 2000 har det foregått en omfattende nybygging på de gamle industri- og forsvarsarealene. Bydelen fremtrer nå som en blanding av mange eldre boliger og butikker mot nord, nye boliger og kontorbygninger mot syd, samt Islands Brygge Syd, som er i ferd med å bli omdannet fra nedlagt industri til nye bygninger. Langs havnen har Havneparken blitt etablert.
Noen av de største virksomhetene i området er hovedkvarterene for HK/Danmark, KL og Deloitte  samt Radisson Blu Hotel Scandinavia langs Amager Boulevard. Bygningene som huser disse virksomhetene er også blant de mest markante sammen med Bryggebroen, Kulturhuset  Islands Brygge, Havnebadet,  Gemini  Residence,  Wennbergsiloen   og A-huset.
Etymologi
Navnet på området stammer fra byområdets største vei, Islands Brygge, på samme måte som de tre andre brokvarterene Vesterbro, Nørrebro og Østerbro fikk navn etter deres største veier.
Det finnes to motstridende forklaringer på hvor navnet på veien Islands Brygge stammer fra. Noen kilder angir at navnet stammer fra at skipene til Island lå til kai ved Islands Brygge på samme måte som Amerikakaj og Grønlandske Handels Plads angir at skipene til henholdsvis Amerika og Grønland primært lå til kai her. En annen kilde angir at det aldri har vært faste avganger til Island fra Islands Brygge, og at skip til Island gikk fra kaiplasser på Christianshavn. Handel med Island foregikk fra Grønlandske handelsplads sammen med handelen med Færøyene, Finnmark og Grønland. Denne kilden hevder at navnet på gaten bare er en del av navngivningsmønsteret for de første veiene på Islands Brygge som fikk nordatlantiske navn.
Det er sikkert at de første veiene i området ble oppkalt etter sagaer fra Island, samt en enkelt færøysk by. Det hevdes at tradisjonen med de nordatlantiske navnene ble skapt av Axel Heide, som avløste C.F. Tietgen som direktør for Privatbanken, og var en av drivkreftene bak utfyllingen av området. Axel Heide hadde tette bånd til DFDS som hadde skip oppkalt etter islandske byer.
Geografi
Byområdet Islands Brygge har ikke en offisiell avgrensing og er derfor noe upresist definert. Den omtrentlige avgrensingen av området følger Stadsgraven mot nord, Københavns Havn mot vest, Nokken mot syd og Amager Fælled mot øst. Grensene mot nord, vest og delvis mot øst, er naturlige grenser. Mot nordøst, nord for Amager Fælled og øst for Artillerivej, ligger Statens Serum Institut (den tidligere Artillerivejens Kaserne), Moskegrunden, Faste Batteri, den nå nedlagte Politiskolen, Islands Brygge metrostasjon og Skolen på Islands Brygge. Disse arealene regnes normalt også som tilhørende Islands Brygge selv om de ligger på østsiden av Artillerivej. Byområdet kan ytterligere oppdeles i tre underområder:
Islands Brygge Nord
Island Brygge Nord er området fra Amager Boulevard i nord til Sturlasgade i syd. Området ble skapt ved de første utfyllingene, og inneholder noen av de eldste bygningene i området.
De gamle militære bygningene på Ny Tøjhusgrunden mot nord har blitt revet ned og det er bygd nye forretningsbygg langs Aager Boulevard med boliger i bakgrunnen etter 2000. Syd for denne ligger det tradisjonelle Islands Brygge med karakteristiske københavnske boligkomplekser fra starten av det 20. århundre som huser leiligheter, småbutikker og offentlige institusjoner. I tilknytning til boligområdet ligger kirken på Islands Brygge,  Kulturhuset Islands Brygge og Havneparken med tilhørende havnebad. Syd for boligene ligger diverse kontorbygninger og Københavns Hestedrosche på grensen til Havnestad.
Havnebyen
Fra Sturlasgade i nord til Drechselsgade i syd ligger området som blir kalt Havnestad. Før byutviklingen begynte syd for Drechselsgade ble området kalt Islands Brygge Syd. Området huset tidligere Dansk Sojakagefabrik, men har nå blitt utviklet i en samlet plan med nye bygninger til boliger og handel. Enkelte av de opprinnelige bygningene er delvis beholdt og ombygd for å kunne benyttes til nye formål, deriblant Gemini Residence og Zeppelinerhallen. Likeledes har det blitt bygget en lystbåthavn og Bryggebroen, som fører til Vesterbro.
Islands Brygge Syd
Islands Brygge Syd, også kalt Artillerivej Syd, er avgrenset i nord av Drechselsgate og av Nokken mot syd. Området er ennå ikke utbygd og består derfor hovedsakelig av byggeplasser og lettindustri. Det er planlagt et nytt boligområde, som blant annet skal inneholde en vik med en strand. Nord for viken er planene at utbyggingen skal videreføre den blokkstrukturen som finnes i den gamle delen av København, mens bygninger, veier og grønne områder syd for viken skal være avrundede og varierende, og dermed skape en overgang mellom byen og Amager Fælled og Nokken.
Den første utfyllingen
Langs Amagers nordvestlige kyst lå det frem til 1600-tallet en stor, ubebygd, grunn strandeng. Den nordligste delen av denne strandengen ble fylt opp i forbindelse med byggingen av Christianshavn og Københavns voller fra 1620-årene, mens området, som senere skulle bli Islands Brygge, stod under vann frem til 1880-årene. Tørt land begynte omtrent øst for den nåværende Artillerivej.
Da det eksisterende tøjhuset på Slotsholmen i 1880-årene ble for lite, ble forsvarsverkene rundt København utbygd. Militæret ønsket å utvide, og fikk tillatelse til å fylle opp et område sydvest for Stadsgraven til bruk for et nytt tøyhus. Utfyllingen av arealet, som omtrent var avgrenset mot syd av den nåværende Myggenæsgade, foregikk i 1887–1888. På det utfylte området ble militære anlegg og skytebaner bygd, blant annet Ny Tøjhus og Artillerivejens Kaserne.
Industritiden (1901–1940)
Københavns Havn var på slutten av 1800-tallet blitt sterkt trafikkert av laste- og passasjerskip. Det begynte derfor å bli lite tilgjengelig plass, og det var også mangel på opplagsplasser til kull og tømmer. Havnevesenet ønsket mer plass og så muligheter i det området som lå syd for militærets utfylling.
Fra 1901 utvidet Havnevesenet den eksisterende fyllingen mot syd. Formålet med den første fyllingen var å skape plass til lagring av kull, tømmer og annet gods, men alt fra 1905 ble byggingen av de første boligområdene på områdene som ikke lå langs havnen påbegynt. Det ble bygd boligområder fremfor forretningsbygg ettersom boligområder var en bedre forretning for byggherrene. Mange av eiendommene ble tegnet av arkitekten Thorvald Gundestrup. Med etableringen i 1905 er bydelen Islands Brygge, sammen med Amagerbro, de sist grunnlagte av brokvarterene. De gode tider varte dog ikke lenge, og omkring 1908–1910 gikk flere byggherrer konkurs på grunn av investeringer i leiligheter på Islands Brygge, dette er også betegnet som boligkrisen i København 1908.
Vei- og jernbaneforbindelsen mellom Amager og Sjælland gikk fra etableringen av den første Langebro i 1686 over Christianshavn for å holde forbindelsen innenfor Københavns voller. Etter at vollene ble fjernet fra 1850-årene var ikke dette lenger en prioritet. For å forbedre vei- og jernbaneforbindelsen mellom Amager og Sjælland ble det i 1903 bygd en ny bro, som fikk navnet Christian den IXs bro. Denne broen gikk nå til Islands Brygge i stedet for Christianshavn, som var tilfellet med den nordligere Langebro. Det tok imidlertid ikke lang tid før broen var for liten, og i 1930 ble det bygd en midlertidig bro mens etableringen av en ny permanent bro pågikk. Den midlertidige broen gikk blant annet under navnet Bryggebroen. Først i 1954 stod den permanente Langebro ferdig.
Utfyllingene fortsatte i etapper frem til 1933, da hele området som i dag utgjør Islands Brygge var blitt inndemt.
Okkupasjonen (1940–1945)
Etter besettelsen av Danmark i april 1940 ble tyske soldater innkvartert flere steder på Islands Brygge; Artillerivejens Kaserne, Politiskolen, Ballongparken, på Ny Tøjhus og på skip langs kaien. På tross av alt dette ble det også utført sabotasjeaksjoner på Islands Brygge. I november 1944 ble Nordisk Fiat-fabrikkene bombet, og i mars 1945 ble Langebro sprengt i luften. Den 5. april 1945 ble det sprengt en bombe på Hærens geværfabrikk og minst tolv mennesker ble drept.
I perioden 1935–50 lå fregatten «Jylland» ved kaien på Langebro, og ble blant annet brukt til sommeropphold for provinsbarn. I 1950 skjønte man at brannfaren var for stor, og fregatten ble slept til Christianshavn til oppmagasinering.
Etterkrigstid og oppblomstring (1945–2009)
Etter frigjøringen ble den militære tilstedeværelsen på Islands Brygge innskrenket. Således ble Faste Batteri revet og Ballongparken innrettet til mannlig kollegium i 1947, og etter militærets utflytting i 1973 ble de fleste av de militære bygningene på Ny Tøjhusgrunden revet i 1976. Ikke alle de militære bygningene ble revet, og allerede fra 1971 gikk beboerne sammen og krevde at en av de gjenværende bygningene på Ny Tøjhus ble innredet til beboerhus. Dette skjedde i 1981, da Nordens største medborgerhus, Gimle ble innviet. Gimle måtte dog vike i 2001 som ledd i utbyggingen av Ny Tøjhusgrunden. Det ble også innrettet teknisk skole i geværfabrikken, men skolens aktivitet opphørte ved rivingen i 1990. Bortsett fra bolighuset, noen mindre bygninger og SAS-hotellet fra 1973 samt en bensinstasjon i den østlige enden, forble tomten ubebygd.
På det øvrige Islands Brygge fortsatte industriaktiviteten som før krigen, den nye Langebro tegnet av Kaj Gottlob ble for eksempel ferdig i 1954. Aktiviteten var dog merket av nedgang som for alvor satte inn i 1970-årene. Den øvrige industrien på Islands Brygge ble også langsomt avviklet. Dansk Sojakagefabrik flyttet fra Islands Brygge i 1991 etter en del år med underskudd etter at ekstraksjonsanlegget eksploderte i 1980. Likeledes flyttet andre virksomheter i årene før og etter, og det var nå store områder både i nord og syd for de mange boligene mellom Ny Tøjhusgrunden og Sturlasgade som hadde begrenset bruk.
I 1984 ble kimen lagt til Islands Brygges omdannelse fra arbeiderbydel, med mange små boliger og en del halvtomme industriarealer, til et moderne boligområde med kontorlokaler da beboerne etablerte Havneparken. I starten av 1990-årene var Islands Brygge vitne til en større kamp mellom eiendomsspekulanter om kontrollen over de leilighetene som var eid av Christianshavns Oplagspladser og  senere av Eiendomsselskapet  Norden. Klaus Riskær Pedersen var en sentral aktør, og Bryggebladet ble blant annet etablert som et lokalt talerør i forbindelse med kampen mot spekulantene. I den forbindelse ble de gamle leieboligene i den nordlige del, eid av Eiendomsselskapet Norden, lagt ut for salg. De fleste av dem ble kjøpt av beboerne som andelsleiligheter.
I årene frem mot 2000 fikk de stigende boligprisene i København entreprenører og andre til å interessere seg for det store havne- og bynære området med nedlagt industri. Kommunen utarbeidet lokalplaner for Ny Tøjhusgrunden og Havnestad i 2000. Etter dette ble både de sydlige og nordlige tidligere industriområdene utviklet, og nye boliger og forretninger ble bygget, deriblant en lystbåthavn, Gemini Residence, Lægemiddelstyrelsen og andre boliger og forretninger i syd, og HK/Danmark, KL og Deloitte  samt boliger i nord.
Demografi
Antallet av faste beboere på Islands Brygge var fra militærets første utfylling til 1905 meget lavt, da der reelt kun var de beboere som bodde fast på militærets område. Fra 1905 til midten av 1930-årene steg befolkningstallet kraftig og toppet seg med opp mot 20,000 innbyggere. I takt med at befolkningen ønsket flere kvadratmeter boligflate per person, falt befolkningstallet frem mot midten av 1990-årene for så å nå et lavpunkt på omkring 6,400 i 1994.
Fra slutten av 1990-årene har befolkningstallet igjen vært stigende i takt med ombyggingen av gamle industrilokaler til nye boliger. Bare i årene fra 2004 til 2006 kom det 27 % flere innbyggere på Islands Brygge. I 2009 lå innbyggertallet rundt 12,000, eller rundt det dobbelte av det det var på det laveste. I denne sammenheng skal man dog være oppmerksom på at det området som nå er bebygd med boliger også er fordoblet. Innbyggertallet forventes å stige til rundt 16–17,000 når Islands Brygge Syd er fullt utbygget rundt 2020.
Vågen videregående skole
Vågen videregående skole er en videregående skole i Sandnes som åpnet til skolestart 2010. Skolen er en sammenslåing av de to tidligere skolene Forus og Lundehaugen. Skolen har rundt ca. 800 elevplasser og 160 ansatte og er samlokalisert med Sandnes kulturskole.
Islands Brygge
Demografi
I takt med økningen i innbyggertall på Islands Brygge siden slutten av 1990-årene har fordelingen mellom aldersgruppene endret seg. Andelen av personer over 69 år har blitt halvert mellom 1993 og 2006 fra ca. 13 % til ca. 6 %, mens andelen av personer fra 30–39 år og 0–9 år har økt med omkring 50 % fra henholdsvis 18 % til 26 % og 7 % til 10 %.
Veier
De viktigste forbindelsesveiene på Islands Brygge er de nord-sydgående veiene Islands Brygge (langs havnen mot vest) og Artillerivej (langs Amager Fælled mot øst) samt den øst-vestgående veien Njalsgade i den nordlige delen. Forbindelsesveiene ut av byområdet er Amager Boulevard, Njalsgade og Ørestad Boulevard i den nordlige enden og Lossepladsvej i den sydlige enden.
Veien Islands Brygge er anlagt sammen med fyllingene fra 1903 og har blitt forlenget i takt med at fyllingene har skredet frem. Veien har også gitt navnet til området. Også denne veien leder ut i Nokken.
Det ble vedtatt i Borgerrepresentasjonen (bystyret) at Artillerivej og Islands Brygge skal trafikksaneres og hastigheten senkes. Prosjektet med å modernisere Artillerivej har vært undervis i mange år, men er nå vedtatt som en samlet moderniseringspakke i sammenheng med forlengelsen av Ørestad Boulevard.
Santi Luca e Martina
Santi Luca e Martina er en barokk kirke som ligger ved Forum Romanum i Roma. Den er tilegnet evangelisten Lukas og martyren den hellige Martina (d. 228).
Islands Brygge
Veier
Veiene på Islands Brygge var opprinnelig oppkalt etter islandske og færøyske byer (Vestmanna, Ísafjörður m.fl.) og personer fra de islandske sagaer (Leiv Eiriksson, Egil, Gunnlaug Ormstunge  m.fl.). De nye veiene i Havnestad er oppkalt etter tidligere statsministre (Jens Otto Krag, Erik Eriksen, Hans Hedtoft m.fl.), mens de gamle veiene i Havnestad er oppkalt etter menn med relasjon til havnen og de selskapene som hadde industri i området (Axel Heide, Thorvald Borg m.fl.). Den gjennomgående veien på Ny Tøjhusgrunden bryter mønsteret i og med at den som eneste i Islands Brygge Nord ikke er oppkalt etter en nordisk by eller sagafigur, men derimot etter tidligere overborgermester Egon Weidekamp.
Offentlig transport
Metrostasjonen Islands Brygge og en rekke busslinjer, blant annet 5A og 250S kjører i bydelen.
Etter en del diskusjon ble det i 2009 opprettet et permanent stoppested for Havnebussene på Islands Brygge. Stoppestedet ble etablert i forbindelse med etableringen av linje 904 mellom Nyhavn og Sluseholmen. De privateide Vandbusserne fra DFDS har i sommermånedene et stoppested ved Havneparken.
Santi Luca e Martina
I 1634 startet byggingen av en ny kirke, tegnet og bekostet av arkitekten og maleren Pietro da Cortona, akademiets daværende leder. Under de innledende byggearbeidene kom de over helgenen Martinas relikvier, og dette funnet førte til at byggingen av kirken fikk inn mer penger.
Islands Brygge
Offentlig transport
Fra 1903 ble Islands Brygge betjent av sporvognslinje 5 langs Amager Boulevard. Den første offentlige bussforbindelsen kom i 1907, hvor linje 8 kjørte over Langebro. Det var dog en kortvarig fornøyelse i det ruten ble avkortet i 1908 så den ikke lengre gikk til Islands Brygge. Fra 1924 fikk sporvogn nr. 4 endestasjon på Islands Brygge på Thorshavnsgade. Linjen ble forlenget flere ganger, men i 1954 ville man ikke betale for en ombygging av linjen på grunn av byggingen av den nye Langebro, og sporvognen ble erstattet av busslinje 40. Sporvognslinje 5 fortsatte å kjøre langs Amager Boulevard inntil den ble nedlagt i 1972.
Santi Luca e Martina
Kirkens grunnplan har formen av et gresk kors med en høyreist kuppel over midten. Interiøret er for en stor del udekorert.
Islands Brygge
Offentlig transport
Utover passasjertransport gikk der mellom 1903 og 1996 et godsspor fra Amagerbanen gjennom bydelen til godsbanegården. Skinnene fra Amagerbanen kan fremdeles sees langs Myggenæsgade og ved Havneparken. Syd for Langebro kan man stadig se pilarene hvorpå skinnene ble ført over havnen.
Sykler
Som i de øvrige københavnske indre brokvarterene er det også mange sykler på Islands Brygge. Hovedferdselsåren for syklister følger fra Bryggebroen i syd veien Islands Brygge til krysset ved Njalsgade og der ifra langs Njalsgade og Klaksvigsgade/Thorshavnsgade til Langebro og det øvrige Amager. Veien Islands Brygge og Klaksvigsgade har sykkelsti, noe Njalsgade ikke har. Bryggebroen, som ble innviet i 2006, er innrettet som en kombinert sykkel- og gangbro til Vesterbro og Fisketorvet. Det er planer om å bygge flere broer over havnen, en over til Teglholen og en langs Langebro på de gamle togpilarene. Av de to er broen  til Teglholmen lengst fremme i planleggingen.
Santi Luca e Martina
Kirkens fasade, som er av stilhistorisk verdi, har en original utforming med en vegg som bukter seg fram mellom kraftige hjørnepillarer.
Høyalteret har en skulptur som forestiller den hellige Martina, lagd i 1635 av Niccolò Menghini.
Islands Brygge
Sykler
Det er også planer om å utvide de Grønne Cykelruter fra kun å være langs veien Islands Brygge, fra Langebro til Bryggebroen, til å bli forbundet med de øvrige rutene. Bysykkelen har en enkelt parkeringsplass ved starten av Langebro, men det er ikke tillatt å ta sykkelen videre med ut på Islands Brygge.
Underholdning og medier
De to viktigste, kulturelle, årlige begivenhetene på Island Brygge er Kulturhavn i august og Bydelsfesten i september. Kulturhavn arrangeres i samarbeid med Kalvebod Brygge og har som formål å gi de andre folkeopplysende foreninger i København en mulighet til å vise hva de kan tilby av aktiviteter. Der er derfor en lang rekke boder, arrangementer og lignende i perioden.
Kulturhavn avløste den lokale festivalen Bryggens Virkelighet som var blitt avholdt siden 1991. Bydelsfesten ble første gang avholdt i 2005 da det ble feiret 100-årsjubileum under navnet Bryggen100. Siden da har det blitt avholdt bydelsfester under navnene Bryggen101–104 i 2006–2009.
Teateret Play har ligget på Njalsgade siden 2004, og utover å ha teater, stand-up, live musikk m.m. på programmet er det også en teaterskole.
Kulturhuset Islands Brygge avholder forskjellige arrangementer i form av kunstutstillinger, foredrag, teater m.m. Kulturhuset er også det lokale forsamlingsstedet for møter, sportsturneringer og annet. Kulturhuset ble åpnet i 2002 som erstatning for det nedrevne Gimle.
Islands Brygge Bibliotek har ligget på Njalsgade siden 1966. Biblioteket flyttet dertil fra to sammenlagte leiligheter i Gullfosshus på Atillerivej 70. I 2007, i forbindelse med at Københavns Kommune ville opprioritere enkelte biblioteker, var biblioteket truet av stenging, men overlevde.
Sport
Den første idrettsklubben som ble stiftet på Islands Brygge var Boldklubben Hekla som ble stiftet i 1926. Klubben har hjemmebane på Hekla Park på Lossepladsvej. Siden da har en rekke andre foreninger kommet til, deriblant Amager Ro- og Kajakklub (stiftet i 1931 ), Roklubben SAS og Artillerivejens Rideklub. Utover disse ligger fitness dk på SAS-hotellet og Bryggens Bowling Center i Islands Brygge Syd.
Arkitekturløpet 2008 arrangert av Copenhagen X gikk gjennom byområder. På Islands Brygge skulle deltakerne løpe forbi Gemini Residence, Bryggebroen og Kulturhuset.