cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hertugdømmet Cornwall
Hertugdømmets hovedaktivitet er håndteringen av landeiendommer som utgjør totalt 135 000 acre, eller tilsvarende 550 km². Bortimot halvparten av disse besittelsene er i Devon mens resten er i Cornwall, Herefordshire, Somerset og bortimot hele Scillyøyene (som ligger helt sør i England). Hertugdømmet har også finansielle investeringer. For skatteåret som ble avsluttet den 31. mars 2013 ble hertugdømmet verdsatt til 763 millioner britiske pund, og de årlige inntektene var på 19 millioner pund, et overskudd som var 4,1 prosent bedring fra året før.
Historie
Ifølge legenden fantes hertugdømmet allerede under kong Uther Pendragon. Goirlois, som var hertug da, gjorde opprør mot Uther da kongen ble besatt av Gorlois' kone Igraine. Uther drepte hertugen, og giftet seg med Igraine. Sammen fikk de sønnen Arthur.
Den historiske dokumentasjonen av hertugdømmet kommer langt senere. Det ble opprettet i 1337 av Edvard III av England, som ga det til sin sønn Edward, den svarte prinsen.
Arverett
Det har siden 1421 vært bestemt at det er monarkens eldste sønn og arving som er hertug av Cornwall. Dersom han dør etter å ha fått en sønn, arver allikevel ikke hans sønn hertugdømmet. Men dersom han dør uten å ha fått en sønn, kan hans bror arve det. Det er med andre ord bare sønnen av en monark som kan være hertug av Cornwall, aldri et barnebarn eller oldebarn selv om han er først i arverekkefølgen til tronen. Dette gjaldt for eksempel Georg III, som var prins av Wales, men ikke hertug av Cornwall.
Inntekter
Tradisjonelt skal hertugen motta visse inntekter, i henhold til føydalsystemets regler. Den nåværende (pr 2023) hertugen, prins William, fikk overrakt sine inntekter på Launceston slott i 1973. Dette inkluderte et par hvite hansker, to greyhounder, et pund pepper og et pund kummin, et par gylne sporer, hundre sølvskillinger, en bue, et spyd og noe peisved.
Våpen
Hertugdømmets våpen er femten gullmynter på et svart felt. Det samme mønsteret brukes som flagg, og det er brukt i prinsen av Wales' store våpen, under hovedskjoldet.
Goaskinviellja
Goaskinviellja er et musikkalbum med Mari Boine, utgitt i 1993.
Berit Waage
Berit Waage (født 27. januar 1973) er en tidligere norsk fotballspiller som representerte Trondheims-Ørn.
Beit Lif
Beit Lif er en landsby i det sørlige Libanon, nær grensen til Israel. Den befinner seg i distriktet Bint Jbeil, 106 kilometer fra landets hovedstad Beirut. Den ligger 530 meter over havet.
Hertugdømme
Et hertugdømme er et landområde styrt av en hertug eller hertuginne. Historisk har noen hertugdømmer i Europa vært suverene, mens andre (spesielt i Frankrike og Storbritannia) har vært underordnede distrikter i et kongedømme.
Kingittorsuaqsteinen
Kingittorsuaqsteinen (tidligere: Kingigtorssuaq), katalogisert som GR 1 M i Samnordisk runetekstdatabase, er en runestein som i 1824 ble funnet på den lille øya Kingittorsuaq sentralt i den sørlige delen av Upernavikøygruppen på Nordvest-Grønland.
Funnsted
Steinen lå i en gruppe på tre varder som var reist på toppen av øya. Steinen oppbevares nå på Nationalmuseet i København.
Steinen
Innskriften er risset på en 10 cm lang glimmerskifer-stein.
Datering
Steinen er datert til middelalderen. William Thalbitzer daterer steinen til 1314 ved hjelp av pentadiske siffer. Andre kilder daterer steinen til mellom 1250 og 1333. En mer kuriøs datering står Catholic Encyclopedia (1907–1912) for ved å oppgi datoen til 25. april 1135.
Innskrift
Den siste delen av runeskriften er ikke gjengitt, da den tilsynelatende består av en gruppe meningsløse tegn, muligens en kryptert beskjed.
Direkte translitterert til latinske tegn blir teksten:
"÷ el^likr · sikuaþs : so^n:r · ok · baan^ne : torta^r son : ¶
÷ ok enriþi · os son : laukardak·in : fyrir · gakndag ¶
hloþu · ua^rda te · ok rydu : ??????"
Transkribert til norrønt
"Erlingur Sigvaðs sonur og baarne Þorðarson
og enriði ás son, laugardagin fyrir gakndag
hloðu varða the[ssa] og ryðu.."
"''Erling Sigvatsson og Bjarne Tordsson og Eindride Oddson oppførte lørdagen før gangdag disse varder og runet vel."
Teksten har også vert gjengitt som:
"''Erling Sigvatsson og Bjarne Tordarson og Einride Oddsson, reiste disse vardene lørdag før gangdag, og ..."
Steinerne Brücke
Steinerne Brücke (norsk: steinbroen) er en bro over Donau i byen Regensburg i Bayern, Tyskland. Broen er ved siden av Regensburg domkirke det viktigste vartegn for byen Regensburg og regnes som et mesterverk fra middelalderens byggekunst. Steinerne Brücke forbinder gamlebyen i Regensburg og bydelen Stadtamhof og er dermed en del av det område som fra 2006 er oppført på UNESCOs liste over verdensarven.
Byggingen av broen
Steinerne Brücke ble oppført i løpet av elleve år, antakelig fra 1135 til 1146. Den ble brukt av Ludvig VII av Frankrikes korsfarerhær for kryssingen av Donau. Broen var i mer enn 800 år den eneste bro over Donau i Regensburg. Steinerne Brücke var forbilde for en rekke senere broer oppført i det 12. og det 13. århundret, bl.a. over Elben i Dresden, Vltava i Praha (Judithbroen som var forløperen for dagens Karlsbroen), over Themsen i London og Rhône i Avignon.
Brokonstruksjon og endringer
Broen var opprinnelig forsynt med tre tårn, men bare ett av disse er bevart på sørsiden. Det sørlige og midtre tårnet brant under beleiringen i 1648 og ble først gjenreist etter krigen. I 1784 ble det midtre tårnet revet ned, etter at det praktisk talt var ødelagt av isen. Det nordlige tårnet ble revet ned i 1810 etter den bayerske og franske gjenerobring av byen fra østerrikerne året før.
Under tredveårskrigen i 1633 ble det fjerde (det tredje synlige) brobuen sprengt under svenskenes fremrykking. Senere ble luken erstattet med en trekkbro i tre. Luken ble lukket først i 1790/91. Den store portbuen som sees sør for det sørlige brotårnet og utvidelsen av broen i forbindelse med fremføringen av trikkesporet, ble påbegynt i det 20. århundret. Den andre og ellevte pilar ble sprengt 23. april 1945 av tyske tropper for å forsinke amerikanernes fremmarsj. Disse skadene ble endelig reparert i 1967.
I 1732 ble veien over Steinerne Brücke utvidet og den opprinnelige, tykke sidebrystningen ble erstattet med tynnere sandsteinsplater. 1877 ble disse platene erstattet med granittplater fra Flossenbürg. Samtidig ble forbindelsesrampen i tre fra 1499 til Oberen Wöhrd erstattet med en jernkonstruksjon. 1950 fikk broen brystning av betongplater.
På brosiden finnes Bruckmandl eller Brückenmännchen (den lille bromannen) som symboliserte byens frihetsrett og frigjøring fra biskopens formynderskap. Denne figuren stammet oppinnelig fra 1446 og den nåværende utførelse ble oppført 23. april 1854. En tidligere versjon befinner seg i historisk museum i Regensburg.
Tirreno–Adriatico 2012
Tirreno-Adratico 2012 var den 47. utgaven av sykkelrittet Tirreno–Adriatico. Den ble arrangert fra 7. til 13. mars 2012 og gikk over 7 etapper.
Alcohol Fueled Brewtality
Alcohol Fueled Brewtality Live!!+5 er et heavy metal konsertalbum fra Black Label Society, spilt inn live den 28. oktober 2000 på The Troubadour i Los Angeles. CD 2 består av 5 studiolåter. Dette er også den første versjonen av bandet der trommeslager Craig Nunenmacher medvirker.
Tirreno–Adriatico 2012
2. etappe
8. mars – San Vincenzo – Indicatore, 230 km
3. etappe
9. mars – Indicatore – Terni, 178 km
4. etappe
10. mars – Amelia – Chieti, 250 km
5. etappe
11. mars – Martinsicuro – Prati di Tivo, 196 km
6. etappe
12. mars – Offida – Offida, 181 km
7. etappe
13. mars – San Benedetto del Tronto, 9.3 km (ITT)
Bjøros Beste
Bjøros Beste er en samleplate med Bjøro Håland, utgitt i 1986.
Dronningen av Saba
Dronningen av Saba (hebraisk: – màlkaṯ-Šĕḇấ) omtales i Første Kongebok og Andre Krønikebok i Bibelen, i Koranen og etiopisk historie og var herskerinnen over Saba, et gammelt kongedømme man antar lå i dagens Etiopia eller Jemen. I etiopisk tradisjon kalles hun Makeda, i islamsk tradisjon Bilqis. Hun besøkte kong Salomo med store gaver etter å ha hørt om hans store visdom fra en handelsreisende som het Tamrin.
Bibelens fortelling om dronningen av Saba og kong Salomo
Dronningen av Saba var åpenbart en velstående og gavmild kvinne. Og hennes gavmildhet ble gjengjeldt. Bibelen sier: «Kong Salomo ga dronningen av Saba alt det hun hadde lyst på og ba om, i tillegg til gaver som takk for det hun hadde hatt med til kongen.» (2. Krønikebok 9,12) Salomo selv skrev: «Den gavmilde får gode dager, den som øser ut til andre, får rikelig tilbake.» – Ordspråkene 11,25.
Dronningen av Saba brukte mye tid og mange krefter for å besøke Salomo. Etter alt å dømme lå Saba i det som nå er Jemen, så dronningen og hennes dromedarfølge reiste godt over 160 mil for å komme til Jerusalem.
Første Kongebok 10,1–2 sier at dronningen av Saba kom «for å prøve [Salomo] med gåter. . . . [Hun] snakket med ham om alt som lå henne på hjertet.» Man beskriver så Salomos reaksjon: «Og Salomo ga henne svar på alt hun spurte om. Det fantes ikke den ting som var skjult for kongen så han ikke kunne gi henne svar.» – 1. Kongebok 10,3.
Leahkastin
Leahkastin er et musikkalbum med Mari Boine, utgitt i 1994.
Dronningen av Saba
Bibelens fortelling om dronningen av Saba og kong Salomo
Dronningen ble forbløffet over det hun fikk høre og se, og sa ydmykt: «Lykkelige er dine menn, og lykkelige er disse tjenerne, som alltid får stå hos deg og lytte til din visdom!» (1. Kongebok 10,4–8)
Legender
Ifølge noen legendariske tradisjoner utenom Bibelen fikk dronningen av Saba et barn med Salomo, sønnen Menelik I som ble konge over Etiopia. Dette gjengis blant annet i verket Kebra Negast fra 1300-tallet. Troen på at Salomo fikk etiopiske etterkommere har spilt en rolle i den etiopiske ortodokse kirke og senere i rastafarianismen.
The Legend of Zelda: Phantom Hourglass
The Legend of Zelda: Phantom Hourglass (ゼルダの伝説 夢幻の砂時計 Zeruda no Densetsu Mugen no Sunadokei) er et Gullstikka-belønnet action-eventyrspill utviklet av Nintendo Entertainment Analysis and Development og utgitt av Nintendo til Nintendo DS. Det inneholder 3D cel-shaded grafikk med et fugleperspektiv primært, men forskjellige perspektiv basert på bakgrunnen er også inkorporerte.
Spilleren skal kontrollere hovedpersonen Link, og utforske en verden for å oppdage nye gjenstander, informasjon og allierte for å hjelpe ham med å redde vennen Tetra og beseire spillets antagonist Bellum. Spilleren må seile mellom forskjellige øyer, samt utforske øyene og deres fangehull til fots. På land kan Link oppdage forskjellige gjenstander, inkludert en bumerang, som spilleren kan benytte videre i spillet. Når Link skal seile mellom de forskjellige øyene, viser spillet også et kart over hele området. For å reise mellom øyer, skal spilleren kontrollere en hjuldamper kalt S.S. Linebeck. Om bord på skipet kan spilleren skyte på motstandere, som angriper skipet, med en kanon.
Phantom Hourglass introduserer et stort fangehull sentralt i spillets historie, i dette tilfellet Temple of the Ocean King. Link må besøke tempelet flere ganger i løpet av spillets historie. Gjennom hele spillet har tempelet en forbannelse plassert på seg som drenerer Links liv når han er der inne. Men etter å ha fått Phantom Hourglass, er Link i stand til å utforske hele tempelet uten å bli påvirket av forbannelsen i en begrenset periode. I tillegg til forbannelsen må Link også slåss mot Phantoms, en ny type fiende som utelukkende finnes i tempelet. Etter hvert som Link kommer seg gjennom spillet, er han i stand til å få tilgang til dypere nivåer av tempelet - og holde seg i tempelet lenger.
Templet, inkludert gåtene Link må løse underveis, skal nullstilles hver gang Link forlater Tempelet. Men etter hvert som Link skaffer seg nye gjenstander i løpet av spillet, kan han låse opp nye ruter og snarveier som gjør at Link kan reise gjennom tempelet raskere. For å beseire Bellum, får Link vite at han først må smi «Phantom Sword» fra tre unike metaller som ligger på nærliggende øyer; på henholdsvis Crimsonine, Azurine og Aquanine. Etter å ha samlet, og brukt metallene til å smi Phantom Sword, må Link til «Temple of the Ocean King» for å endelig møte Bellum.
Hal Patino
Hal Patino (født 8. august 1962 i Nevada) er en amerikansk bassist som er medlem av heavy metal-bandet King Diamond og Force of Evil.
Han har tidligere spilt i blant andre Blakk Totem, Maltese Falcon, Palladion og Doctor Butcher. Sønnen hans er vokalist i bandet Maryann Cotton.
Damehåndboldligaen
Damehåndboldligaen er håndballigaen på øverste nivå for kvinner i Danmark. Den ble etablert i 1936.
Hoggormedderkopper
Hoggormedderkopper, Segestriidae, er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører undergruppen Haplogynae i gruppen Araneomorphae.
Utseende
Middelsstore (6–22 mm), slanke, sylindriske edderkopper. Et godt kjennetegn er at tre par bein holdes rettet forover og ett bakkover – hos nesten alle andre edderkopper peker to forover og to bakover. De har seks øyne ordnet i en halvsirkel, chelicerene er ganske lange og rettet litt forover. Hannenes sekundære kjønnsorganer (pedipalper) er formet som en enkel sprøyte. Den norske arten hoggormedderkopp kjennes lett på at den har "hoggorm-mønster" på den ellers gråhvite bakkroppen.
Levevis
Arten hoggormedderkopp, som finnes i Norge, lager rørformede nett under steiner, i barksprekker eller lignende. Fra åpningen går det ut snubletråder, edderkoppen sitter i åpningen og venter, når et bytte kommer nær snubletrådene raser den ut og griper det. Denne edderkoppen er svært aggressiv og vil bite etter det som blir strakt ut mot den, men bittet er ganske harmløst for mennesker. De andre artene lever også i silkerør, den avlange kroppsformen med tre par foroverrettede bein er en tilpasning til dette.
Utbredelse
Familien er spredt over det meste av Jorda.
Trude Haugland
Trude Haugland (født 18. september 1966) er en tidligere norsk fotballspiller som representerte Grand Bodø og Trondheims-Ørn. Hun har to cupmesterskap (1993, 1994) og to seriemesterskap (1994, 1995) med Trondheims-Ørn.
Orfisme
Orfisme var en mysteriekult innenfor gresk religion i antikken, som regnet Orfeus som grunnlegger og profet. Orfismen er kjent fra 500-tallet f.Kr., og dens praksis vedvarte kanskje fram til 400-tallet. Forskerne er uenige om hvor konsistent denne tradisjonen var, men er enige om at det ikke var noen organisert kultus med presteskap og doktriner.
Orfismen var inspirert av den eleusinske mysteriekultusen, og hadde trolig både et åpent tilgjengelig nivå og et esoterisk, lukket nivå forbeholdt de innviede. Eksperter på orfiske riter ble kalt orfeotelestai.
Man var opptatt av å leve et rent liv, slik at sjelen skulle få det godt etter døden. Mens den eleusinske kulten var en éngangsinnvielse, mente orfikerne at «selv etter at man har blitt innviet, er det nødvendig å leve et rituelt renset liv i kontakt med det guddommelige». Orfikerne var mer opptatt av sjelens evige liv enn andre grekere i antikken, og forestillingene om at sjelen også kunne reinkarneres i et dyr, gjorde at vegetarianisme var utbredt blant orfikerne, men antagelig ikke obligatorisk. De så på menneskets natur som todelt, både guddommelig og ondt. Orfikernes tanker om sjelevandring ligner på de som fantes hos pytagoreerne.
I kulturskiftet mellom gresk religion og kristendommen ble elementer fra orfismen trukket fram av nyplatonikerne, og fremstilt som et alternativ til kristendommen, med en pakkeløsning av «et mytologisk språk og et rituelt apparat som lot seg forene med platonsk metafysikk». Det er mulig at orfismen også innenfor den antikke hellenske kulturen framsto som «en motkultur som aktivt kritiserer storsamfunnet gjennom sine myter». Religionshistorikeren Jacques Brosse oppfatter orfismen som en undergrunnsbevegelse som representerte en gjenoppvekking av pre-hellenske riter og tanker, tenkt som en reaksjon mot bystatenes politisk-religiøse system.
Rune Guneriussen
Rune Guneriussen (født 30. september 1977 i Vestfossen) er en norsk kunstfotograf. Han startet karrieren som nyhetsfotograf i Drammens Tidende og har sin utdannelse fra Surrey Institute of Art & Design.
Guneriussen har hatt utstillinger flere steder: Vestfossen, Hønefoss, Drammen, Tallinn, London samt Paris.
Franz Aschenwald
Han representerte Østerrike under Vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen, der han ble nummer 36 i det individuelle hopprennet.
Jean Auguste Dominique Ingres
Jean Auguste Dominique Ingres (født 29. august 1780 i Montauban i departementet Tarn-et-Garonne, død 14. januar 1867 i Paris) var en fransk tegner og maler. Han var en representant fra senklassisismen i europeisk maleri. Han var en av de mer betydningsfulle representanter for fransk offisiell kunst på 1800-tallet. Han var påvirket av den nyklassisistiske retningen.
Bakgrunn
Han var født i Montauban sørvest i Frankrike. Han var den eldste av foreldrenes syv barn, av hvem fem overlevde spedbarnsalderen. Faren var Jean-Marie-Joseph Ingres (1755–1814) og moren hans hustru Anne Moulet (1758–1817). Faren var en fremgangsrik og allsidig kunstner; han var maler av miniatyrportretter, skulptør, dekorativ steinhugger og amatørmusiker. Moren var nesten analfabet, og datter av en parykkmakermester. Faren gav gutten mye oppmuntring i kunstnerisk retning, og opplæring i tegning og i musikk av ham. Hans første kjente tegning, en studie etter et antikt forbilde, er fra 1789.
Faren fikk så imidlertid besørget at han fikk en kunstnerisk fagutdannelse ved akademiet i Toulouse (Académie Royale de Peinture, Sculpture et Architecture). Der studerte han under skulptøren Jean-Pierre Vigan, landskapsmaleren Jean Briant, og den nyklassisitiske maleren Guillaume-Joseph Roques som var meget opptatt av Rafael og smittet Ingres med denne fascinasjonen.
Han dro så til Paris i 1797, til Jacques-Louis Davids ateliér. Etter kort tid forlot han atelieret på grunn av en konflikt om malerstil: Ingres var blant annet mer opptatt av konturer og linjer enn sin lærer. Senere kom han til den parisiske kunstkolen École des Beaux-Arts.
Maler
Han vant Prix de Rome i 1801 for verket Les Ambassadeurs d'Agamemnon. Et av hans mesterverker, Grande Odalisque, som viser en haremsjente med for mange ryggvirvler, er utstilt i Louvre.
På 1806 års salong vakte hans portrett Napoleon I på keisertronen oppmerksomhet og fikk misbilligende kritikk, noe som Ingres fikk finne seg i fra kritikere under hele sitt liv.
Under en vanskelig periode etter hans fremste beskytteres, familien Bonapartes, fall, ble tegnede portretter den fremste inntektskilden, og han bodde årene 1806-20 i Roma, deretter 1820-24 i Firenze. I 1824 vendte Ingres tilbake til Paris, ble innvalgt i akademiet (1825) og kunne åpne et fremgangsrik ateliér. Den nakne kvinneskikkelse i mytologiske scener var hans mest karakteristiske kunstverk.
I 1834 var han atter for en tid i Roma, men flyttet i 1841 atter tilbake til Paris. Omkring 1840 var ham blitt en av allmennheten hyllet person, og ble til slutt senator.
Ingres var maleren av en ideal virkelighet. Han ville forene en sannhetssøken, som kommer til uttrykk i konturen, en reliefflignende oppbygning, rene linjer og en perfekt teknikk, sterkt påvirket av den italienske skole og David, med sin tids romantiske strømninger, som han ikke kunne unnfly. Senere fant Ingres inspirasjon i renessansens malerkunst. Hans store forbilder var Rafael, Tizian og Holbein. Harmoni, djerve komposisjoner og en fin overflatebehandling, særlig i karnasjonen, er vesentlige kjennetegn.
De forneme damene i Ingres portrett er ofte tungt behengte med gullkjeder, utstyrte for å aksentuere yppigheten i velrundede skuldre og fyldige armer og ofte poserte mot speil som for å antyde at så dyrebare og liflige objekter burde såvel bli sett som følt i sin helhet. Madame Moitessier, kledd i svarte blonder og svart tyll og med roser i håret, utstråler en drivhuslignende yppighet der hon står fremfor en damask- eller silketapet i en fiolblå nyanse. Den junoniske madame Moitessier falt Ingres i smaken, og han malte henne som var hun en uutgrunnelig gudinne med armene i hva som nesten, men betegnende nok ikke til fulle, er pudicagesten hos en antikk Venus.
Først Edgar Degas viste at han hadde forstått Ingres' klassiske tegning.
Annet
Det franske uttrykket «violon d'Ingres», om en hobby, kommer fra Ingres' vane med å spille fiolin for å koble av fra malerarbeidet.
Holmens sogn (København)
Holmens sogn er et sogn i Holmens prosti i Københavns stift. Sognet ligger i Københavns kommune. I Holmens sogn ligger Holmens kirke og Christiansborg slottskirke. Til sognet hører også Avderød kirkesal som ligger på Søværnets Grundskole i Auderød. Sømandskirken i Nyhavn hører også til sognet.
Dine øyne
«Dine øyne» er en norsk sang. Melodien ble skrevet av Nick Borgen, og teksten ble skrevet av Eva Jansen. Den var ett av bidragene til Melodi Grand Prix 1984, det norske uttaket til Eurovision Song Contest 1984 i Luxembourg.
Sangen ble framført på norsk av Ina Tangerud. Den endte på en åttendeplass med 15 poeng.
Generalfeldmarschall-Rommel-Kaserne (Augustdorf)
Generalfeldmarschall-Rommel-Kaserne (ofte forkortet GFM-Rommel-Kaserne) i Augustdorf er den tyske hærens største militærleir. Rundt 4 300 soldater tjenestegjør der. Leiren ligger rett sør for Teutoburgerskogen og like ved Senne øvingsfelt, der soldatene ofte øver sammen med britiske soldater og soldater fra andre NATO-land.
Norman Gagne
Norman Gagne (født 3. januar 1911, død 28. november 1986) var en canadisk skihopper.
Highlander
Highlander er en britisk-amerikansk action- og fantasyfilm fra 1986 regissert av Russell Mulcahy. Filmen følger livet til en mann som lever i 1500-tallets Skottland og som under et slag oppdager at han er udødelig. Etter å ha blitt utstøtt fra landsbyen sin møter han en annen udødelig som forteller ham at det finnes noen ytterst få mennesker på jorden som har denne egenskapen og at de er delt mellom gode og onde. Til slutt vil det stå en avgjørende slag mellom dem. Hovedrollen spilles av Christopher Lambert, mens sentrale biroller spilles av Sean Connery, Clancy Brown og Roxanne Hart. Filmens handling ble skrevet av Gregory Widen.
Norman Gagne
Han representerte Canada under Vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen, der han ble nummer 38 i det individuelle hopprennet.
Highlander
Filmen ble ikke så populær da den gikk på kino, men har i ettertid blitt en kultfilm. Den fått til fire oppfølgere som ble lansert i perioden 1991 til 2007 og tre TV-serier.
Anette Saltskår
Anette Saltskår (født 19. august 1981) er en norsk fotballspiller (keeper) som har representert bl.a. Kaupanger og Trondheims-Ørn. Hun har ett cupmesterskap og ett seriemesterskap (begge i 2001) med Trondheims-Ørn.
Szeged-Csanád bispedømme
Szeged-Csanád bispedømme (tidligere Csanád bispedømme, latin Diocesis Szegediensis-Csanadiensis) er et katolsk bispedømme i Ungarn.
Generalfeldmarschall-Rommel-Kaserne (Augustdorf)
Generalfeldmarschall-Rommel-Kaserne er særlig kjent for Soldatdagen (Augustdorfer Soldatentag eller AST) som arrangeres hvert tredje år, den tyske hærens største arrangement som er åpent for allmennheten og som ofte har titusener av besøkende.
Highlander
De musikalske bidragene er ved gruppa Queen. Det ble utgitt et eget soundtrack til filmen: A Kind of Magic.
Norsk Redaktørforening
Norsk Redaktørforening (NR) er en interesseorganisasjon for redaktører og mellomledere i norske mediebedrifter. Organisasjonen er ikke en fagforening i tradisjonell forstand, men har som formål «å verne om ytringsfriheten og trykkefriheten som rettsstatens og demokratiets grunnpilarer».
Highlander
Handling
Conor MacLeod er en mann som vokser opp i høylandene i Skottland på 1500-tallet. I et slag blir han stukket ned og dødelig såret av en mektig Kurgan kalt Victor Kruger. Døende fraktes han tilbake av sin venner, som alle tror han vil dø - inntil han kommer gående inn i byens lokale kneipe uten synlig skader. Hendelsen både forundrer og skremmer hans medborgere, og datidens overtro fører til at han de plasserer ham i forening med djevelen. Han fordives derfor fra sin hjemmby med vold.
Norsk Redaktørforening
Norsk Redaktørforening ble etablert i 1950 og har vel 750 medlemmer (2011). Sekretariatet ligger i Oslo. Organisasjonen er medlem av Norsk Presseforbund.
Reidun Kjelling Nybø ble fra 2022 generalsekretær etter Arne Jensen, etter at hun tidligere hadde vært assisterende generalsekretær.
Szeged-Csanád bispedømme
Det ble opprettet i 1035, og fikk sitt nåværende navn i 1982. I 1993 mistet det en del av sitt territorium da Debrecen-Nyíregyháza bispedømme ble opprettet. Szeged-Csanád er suffragan av Kalocsa-Kecskemét erkebispedømme.
Norsk Redaktørforening
Torolv Kandahl var formann 1950–1956, Einar Diesen 1956–1966, Roald Storsletten 1966–1971, og Reidar Hirsti var formann 1971–1974. Harald Stanghelle var styreleder fra 2009 til 2018.
Highlander
Handling
Forvirret om sin egen eksistens møter han sin kjærlighet og starter et tilbaketrukkent liv på en gård. Men så en dag møter han den spanske Ramirez som lærer ham om fenomenet om udødeligheten, og om at alle disse udødelige i verden bygges opp mot avgjørelsen der kun én udødelig kan stå igjen. For å drepe den udødelige må man hugge hodet av ham. Bare på hellig grunn er han fredet.
Handlingen forflyttes så til 1980-tallets New York der den over 400 år gamle MacLeod lever som antivkitetshandler under nytt navn og må skjule sin identitet for omverdenen, og ikke minst for fiender med samme udødelighet som ham. Plutselig rammes byen av en rekke groteske mord. Alle ofrene blir halshugget. Morderen viser seg å være Victor Kruger, en ondskapsfull person fra MacLeods fortid, og gjennom å drepe andre av samme sort absorberer han deres egenskaper - noe som gir ham krefter så enorme at han kunne regjere over verden. Da han klarer å drepe MacLeods beste venn blir det klart at det vil stå et uunngåelig og avgjørende slag mellom MacLeod og Kruger, krigsherren som for flere århundre siden skadet ham på det skotske høylandet.
Mottakelse
Filmen fikk blandet mottakelse av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 69 % på nettstedet Rotten Tomatoes.
Danél Griffin fra Film as Art belønnet filmen med hele fire stjerner (av totalt fire) og skrev følgende: «The key to Highlander's success is in its approach to its subject matter. What could have been a premise that breathes cliché is given a fresh approach due to Mulcahy’s unique directing style and a cleverly-written script. [...] Highlander is certainly a classic film that will continue to be cherished and watched as the world of movie making continues to grow and change. It is a triumphant example of the art of cinema, and watching it reminds us all of why we like going to the movies in the first place». Christopher Null fra FilmCritic.com gav filmen fire og en halv stjerne av fem, og uttalte blant annet at «Highlander har ingen like innen sin sjanger». Ved en senere anledning kalte han filmen «den største film som er lagd» og sa videre at den inneholder «fremragende sverdscener, utmerkede rolleliste og et utmerket plot».
Oppfølgere
Den er også opphav til tre TV-serier: Highlander: The Series (1992-1998), Highlander: The Raven (1998-1999) og Highlander: The Animated Series (1994).
Stöd de strejkande hamnarbetarna
Stöd de strejkande hamnarbetarna er en svensk LP-plate utgitt av Proletärkultur i 1974.
Vinteren 1974 hadde Svenska Hamnarbetarförbundet gått ut i streik, og musikkalbumet ble laget som en støtte til de streikende. Det ble arrangert tre viseaftener på det såkalte Marx-Engelshuset i Göteborg i dagene 9. – 11. mai. Der ble albumet spilt inn. Inntektene fra salget av plata gikk til bryggearbeidernes streikekasse.
Flere kjente artister medvirket, blant andre Fred Åkerström, Sven Wollter og Dan Berglund.
Minister uten portefølje
Stillingen har en lang historie i Storbritannia og land som har et politisk system som er påvirket av det britiske. Der brukes den gjerne for å få med visse personer, som partilederen i regjeringspartiet, på regjeringsmøtene uten at de blir sittende med ansvar for et departement. I andre land kan man finne tilsvarende ordninger, gjerne i form av at en person har ansvar for en spesiell arbeidsoppgave innenfor et departement, og tilhører regjeringen uten å ha en regulær ministerpost. I flere land har det blant annet vært vanlig at man i tillegg til en utenriksminister, som er sjef for Utenriksdepartementet, har for eksempel en minister uten portefølje i Utenriksdepartementet med ansvar for bistand eller Europasaker, og tilsvarende i andre departementer. Et annet eksempel er at kulturministeren i Sverige i flere år egentlig en minister uten portefølje for kultursaker i Utbildningsdepartementet, og uten ansvar for eget departement.
Norge
I Norge har begrepet blitt brukt om ministre som styrer en avdeling i et departement, slik det for eksempel var tidligere med bistandsministeren og handelsministeren, som begge var underlagt Utenriksdepartementet.
Isidor av Sevilla
Isidor av Sevilla eller Isidorus Hispalensis (spansk San Isidoro de Sevilla), født ca. 560, død 4. april 636, var biskop i Sevilla i mer enn tre tiår, forfatter og kirkelærer. Han var en av de fremste lærde i den tidlige middelalder. All senere historieskrivning om Hispania (dagens Portugal og Spania) er basert på hans skrifter. Han var en meget respektert person i kirken, og ble kanonisert i 1598 av den katolske kirken.
På en tid hvor den klassiske kulturen smuldret opp og analfabetisme spredte seg, var Isidor involvert i konverteringsprosessen av de kongelige vestgotiske arianere til katolisismen. Først assisterte han sin eldre bror Leander, biskop av Sevilla, og fortsette etter brorens død i brorens posisjon. Som broren hadde Isidor en meget prominent plass i kirkerådene i Toledo og Sevilla.
Han er skytshelgen for Spania, og Vatikanets medieutvalg anbefalte i 2002 paven å gjøre ham til skytshelgen også for Internett.
Barndom og utdannelse
Svært lite er kjent fra hans første år. En biografi om Isidor ble skrevet antagelig på 1200-tallet av Lucas Tudensis (i Acta Sanctorum), men den er stort sett preget av fabler og har ingen historisk verdi. Hans familie kom fra Cartagena, var ortodokse katolikker og sannsynligvis romerske og en familie med makt og innflytelse. Foreldre døde da Isidor var ung, men den eldre broren Leander tok seg av oppdragelsen. Isidor fikk sin grunnleggende utdannelse ved den katolske skolen i Sevilla for å bli forberedt for en karriere i kirken. På dette lærestedet, den første i sitt slag i Hispania, ble trivium og quadrivium lært av en gruppe lærde menn, blant dem Leander selv. Med en stor flid og lærevillighet maktet han på bemerkelsesverdig kort til å lære seg latin, gresk og hebraisk. Han bror Leander ble munk, og ble senere fremhevet til biskop av Sevillia, en posisjon som Isidor overtok en gang rundt år 600 etter brorens død. Han forble en høyt respektert biskop av Sevillia resten av livet
Om Isidor noen gang omfavnet klosterlivet eller ikke er fortsatt et åpent spørsmål, men selv om han kanskje aldri var tilknyttet noen religiøs orden satt han disse høyt. Da han ble utnevnt til biskop konstituerte han seg selv som munkenes beskytter og i 619 erklærte anathema (ekskommunisering) mot enhver geistlig som på noen måte plaget klostrene.
Biskop av Sevilla
Isidor var øyensynlig oppmerksom på at både åndelige som den materielle velstanden var avhengig av goternes kultur ble tilpasning den eksisterende og han tok på seg oppgaven å sveise sammen de ulike folkene til en ensartet nasjon som utgjorde det gotiske kongedømmet. For å oppnå dette benyttet han seg av de religiøse og pedagogiske midler som var tilgjengelige. Hans anstrengelser ble belønnet med suksess. Arianismen som hadde dype røtter hos vestgoterne ble erstattet med katolisisme. Nye forsøk på kjetteriet ble undertrykt og over alt ble den religiøse disiplinen styrket.
Det andre kirkemøte i Sevilla
Isidor hadde forsete over det andre kirkemøtet i Sevilla som begynte den 13. november 619 under regimet til kong Sisebur. Biskopene fra Gallia og Narbonne i sydlige Frankrike deltok foruten hispanske prelater. I rådets vedtak ble Kristus’ natur opprettholdt som guddommelig og således avviste arianismen.
Det fjerde nasjonale kirkeråd i Toledo
Ved dette rådet som begynte den 5. desember 633 var alle biskopene i Hispania tilstede. Isidor, skjønt langt framskreden i alder, presiderte over dets rådslagninger og var opphavsmann til de fleste av rådets vedtak. Rådet uttrykte med sannsynlig tålelig nøyaktighet for Isidors sinnelag og innflytelse. Posisjonen og aktelsen som ble gitt til kongen var bemerkelsesverdig: Kirken er fri og uavhengig, dog bundet i høytidelig lydighet til den anerkjente konge: ingenting ble dog sagt om lydigheten til biskopen i Roma.
Det var det fjerde nasjonale kirkemøte i Toledo og ved Isidors påvirkning ble det gjort en bestemmelse som kunngjorde og krevde at alle biskopene etablerte læresteder i sine respektive katedralbyer i henhold til de allerede eksisterende skoler assosiert med Isidor i Sevilla. Innenfor sin egen domsmakt hadde han benyttet store ressurser på utdannelse for å motvirke den voksende innflytelsen fra den gotiske barbarismen. Isidor var den blendende begavelse som blåste liv i utdanningsbevegelsen som hadde Sevilla som sentrum. Studiet av gresk og hebraisk, foruten de frie kunstarter, ble obligatorisk. Studier i lov og medisin ble også oppmuntret. Gjennom autoriteten til det fjerde kirkemøte ble påbudet om å opprette læresteder gjort obligatorisk via alle bispesteder i kongedømmet.
Verker
Isidor var mest kjent for sine mange skrifter: Differentiæ var en redegjørelse over ordenes og tingenes forskjell; Proemia, en beskrivelse av bøkene i Bibelen; De Ortu et Obitu Patrum handlet om verkene og kirkefedrenes død; Officia var en forklaring av kirkeritualer; De Natura Rerum (Om tingenes vesen), en beskrivelse av verden slik den var kjent på Isidors samtid; Liber Numerorum, tittelen henviser til aritmetikkens vitenskap, men den behandlet isteden den mystiske meningen av nummer i Bibelen; Chronica, en historie om verden fra skapelsen til isidors egen tid; Allegoriæ, om allegoriene som var tilknyttet Bibelfortellingene; Sententiæ var en avhandling om kristen moral og doktriner løst basert på Gregor I den stores Moralia; De Ordine Creaturarum, om den åndelige og den materielle verden; og Etymologiæ, en encyklopedi av all kunnskap.
Isidors latinske stil i hans store verk Etymologiæ, og i hans øvrige verker, er enkel og overskuelig, men ikke klassisk ettersom den er preget av de lokale vestgotiske tradisjoner. Den avslører mye av de defekter karakteristisk for alle tidsaldrer og avslører spesielt en voksende vestgotisk påvirkning. På grunn av dette har Isidor blitt kalt verdens siste innfødte latinske taler.
Etymologiæ
Lenge før araberne hadde oppdaget gresk filosofi introduserte Isidor Aristotles for sine landsmenn. Han var den første kristne skribent som tok på seg oppgaven å sette sammen summen av verdens kunnskap i form av sitt viktigste verk, Etymologiæ. Verket er også kjent hos klassisister som Origines (forkortet som Orig.). Denne encyklopedien – den første kjente som ble satt sammen i middelalderen – sammenfattet all lærdom, antikk så vel som moderne, og dannet en enorm samling på 448 kapitler i 20 bind. Verket har mange fragmenter med klassisk lære og som således er blitt bevart istedenfor gått tapt. På den annen side, noen av disse fragmentene gikk tapt nettopp på grunn av at Isidors verk ble så høyt verdsatt at mange mente at de individuelle verkene til klassikerne var blitt overflødige, og derfor ikke lenger avskrevet og således gikk tapt.
Verkets berømmelse overførte en ny drivkraft til å skrive encyklopedier, noe som bar frukt i de påfølgende århundrer i middelalderen. Verket var den mest populære kompendium i middelalderens biblioteker. Det ble trykket i minst ti utgaver mellom 1470 og 1530 og således viste at Isidors popularitet fortsatte inn i renessansen. Inntil 1100-tallet endelig kunne oversette fra arabiske kilder overførte Isidor alene hva de vestlige europeere husket fra verkene til Aristoteles og andre grekere, skjønt hans forståelse av gresk var noe begrenset. Etymologiæ ble kopiert i stor stil, spesielt i middelalderske bestiarier.
Ordenes forklaringer
Det er svært lite som er originalt i Etymologiæ. Isidor lånte fra verker fra tidligere forfattere som Plinius den eldre, Solinus, Aristoteles, Justin Martyr, Lucretius, Cassiodorus, Servius, Sveton, Hyginus, og mange andre. Selv om Isidor var meget belest var han ingen kritisk leser og det var svært lite han stilte spørsmål ved. Han hovedhensikt med Etymologiæ var ikke bare å nedtegne fakta slik han så dem, men å knytte mening til dem, vanligvis gjennom etymologi slik som tittelen hentyder. Etymologi er studiet av ordenes opprinnelse, et forsøk på å spore deres utvikling tilbake til deres opprinnelse. Isidor mente at tingenes navn var knyttet til det «første» språket, hebraisk, men hans ordtydning var hovedsakelig kun fantasifull ved at han knyttet ord og ord som ikke var relaterte sammen ved at de hadde lik lyd eller form for å få den meningen han søkte. Dette var ikke spesielt for Isidor, men en selskapslek som var populær i hele middelalderen, og man finner de samme forklaringene hos for eksempelvis Snorre Sturlason på 1200-tallet som i Edda knyttet feilaktig æser til Asia. Isidor fant ut at ørner, aquila, ble så kalt for deres skarpe syn, acumine.
Jordens form
Isidor skrev i Etymologiæ at jorden var rund. Hans mening var tvetydig og noen har ment at han refererte til en diskformet klode, men hans andre skrifter gjør hans mening klar: han mente at kloden var kuleformet. Han innrømmer også muligheten for at folk bodde på dens antipoder (motsatte sider), men så på dette som sagnaktig og noterte at det var ingen bevis for deres eksistens. Isidors diskformede analogi fortsatte å bli brukt gjennom hele middelalderen av forfattere som klart favoriserte en sfærisk jord, biskop Rabanus Maurus på 800-tallet som sammenlignet den bebodde delen av nordlige halvdel (Aristoteles’ nordlige tempererte himmelstrøk) med et hjul, tenkt som en skive av hele sfæren (Se også Flat jord-teorien).
Ettermæle
Isidor var den siste av antikkens kristne filosofer slik han også var den siste av de store latinske kirkefedre. Han var uten tvil den mest beleste og lærde mann av sin tid og øvde en langtrekkende og en umåtelig innflytelse på utdannelsessystemet i middelalderen. Hans samtidige og venn, Braulio, biskop av Zaragoza, så på ham som en mann som ble løftet opp av Gud for å redde de iberiske folkene fra tidevannsbølgen av barbari som truet med å oversvømme den gamle sivilisasjon i Hispania. Det åttende kirkeråd i Toledo i 653 nedtegnet deres beundring for hans karakter ved disse rosende ord: «Den usedvanlig doktor, den siste ornament av den katolske kirke, den mest lærde mann i de siste år, alltid for å bli nevnt med ærbødighet, Isidor». Denne hyllest ble godkjent av det femtende kirkeråd i Toledo som ble holdt i år 688.
Dama s popugajem
Dama s popugajem (originaltittel: Дама с попугаем) er en sovjetisk film fra 1988, regissert av Andrej Pratjenko.
Friidrett under Sommer-OL 2008 – 100 meter hekk kvinner
Damenes friidrettsøvelsen 100 meter hekk ved Sommer-OL 2008 fant sted 17. og 19. august på Beijing National Stadium.
Dama s popugajem
Handling
Kvinnen forteller at hun har en sønn, som er en utmerket student og et vidunderbarn. I mellomtiden blir Sergei irritert av en viss tenåring ved navn Aleksei, som er på sommerleir. Men en på grunn av oppførselen hans blir Aleksey veldig ofte utsatt for disiplinær-straff fra ledelsen ved sommerleiren. Men etter hvert blir gutten utvist fra leiren - og damen med papegøyen, uten å si farvel til Sergei først, forsvinner også.
Sergei vender tilbake til Moskva, men det viser seg at han ikke er fullt så velstående som han forsøker å gi inntrykk av for å imponere folk han møter. Egentlig arbeider Sergei som en enkel tekniker på en stor flyplass. Men alt det utenlandske tilbehøret han skryter av, spesielt ovenfor kvinner, har han egentlig leid fra andre. Men nå har Sergei bare et formål: å finne kvinnen han ble så hodestups forelsket i. Men han blir uventet funnet av tenåringen Aleksei, som Sergei bestemmer seg for å hjelpe. Men det viser seg at Alekseis mor, egentlig var den samme «kvinnen med en papegøyen» som Sergey møtte tidligere.
Friidrett under Sommer-OL 2008 – 100 meter hekk kvinner
Kvalifikasjonskravene var 12,96 s (A-krav) og 13,11 s (B-krav).
Christina Vukicevic representerte Norge. Hun klarte ikke komme seg videre fra de innledende kvalifiseringsheatene.
Rekorder
Ingen ny verdens- eller olympisk rekord ble satt under øvelsen.
Semifinaler
Kvalifikasjon: De fire første i hvert heat og ellers den raskeste tiden kvalifisere for Finalen.
Norsk utdanningspolitikk etter 1945
Norsk utdanningspolitikk etter 1945 viser til de politiske og pedagogiske endringene i norsk skole etter andre verdenskrig. Mens skolen før hadde vært en autoritær «puggeskole», ble det nå lagt til rette for nye idealer med flere aktiviteter og mer selvstendig arbeid for elevene, samt større involvering fra elevenes foreldre. Elevene skulle skape, ikke kopiere. Man innførte leirskole, museumsbesøk, forsøk i laboratorier, fritidstilbud og foreldremøter, og det ble satt igang en storstilt utbygging av skoler over hele landet.
Bakgrunn
I 1889 ble det vedtatt rett til lik skolegang ved folkeskole for alle, både i byene og på landet. Folkeskoleloven av 1889 er loven som legger grunnlaget for det vi i dag kaller grunnskolen. Loven tok sikte på at alle, uansett hvor de måtte bo, skulle ha rett til skolegang. Denne loven bestemte at det som da var allmueskolen, eller fattigskolen, skulle hete folkeskolen. Her skulle alle elevene samles på tvers av klasseskiller. Det ble tatt sikte på at elevene skulle kunne følge samme løpet så lenge som mulig før de måtte velge seg inn på fremtidig yrkesrelatert linje.
I løpet av 1900-tallet ble den norske skolen bygget ut. Loven i 1889 hadde gitt barn rettigheten, nå var det lovfestet. Grunnen til av mange barn ikke gikk på folkeskolen var det de måtte hjelpe til på gården de kom fra. Et eksempel på hvordan det ble forsøkt å få alle barna med i skolen var innføringen av det vi i dag kaller høstferie, men som tidligere het potetferien. Videre ut over 1900-tallet ble begrepet enhetsskolen sentralt, spesielt i 1930-årene. Fra slutten av 1800-tallet og spesielt på 1900-tallet var det stort fokus på skolegang, og staten brukte mye penger på å bygge ut skoleverket slik at alle skulle ha muligheten til å gå på skole.
Skolepolitikk 1950-70
I løpet av årene etter den andre verdenskrigen skjedde det store endringer i skolen, disse endringene førte til at skolen lignet mer på den skolen vi kjenner i dag. I 1959 ble det obligatorisk med 7-årig skole, og i 1969 ble det innført obligatorisk 9-årig grunnskole for alle. I utformingen av skolepolitikk var det mange ideologiske hensyn man måtte ta når man skulle bestemme hva skolen skulle inneholde. Politikerne måtte også forholde seg tettere til forskningsfeltet etter andre verdenskrig. Skolepolitikken måtte ha mer grunnlag fra forskningen, og dette gjorde at politikerne måtte finne nye måter å legitimere politikken sin på.
I årene rett før og spesielt etter andre verdenskrig ble samfunnet mer og mer rettet mot forskning. På lik linje med at naturvitenskapelige fagmiljøer benyttet seg av empiriske data ønsket også det pedagogiske fagmiljøet å gjøre det samme. Pedagogisk forskningsinstitutt (PFI) ved Universitetet i Oslo forsket mye på ulike pedagogiske retninger i perioden.
Etter krigen økte fokuset på det kollektive, og man ble opptatte av at staten skulle ha en større rolle, og at alle skulle ha de samme mulighetene. Gerhardsen-regjeringen hadde i årene rett etter krigen bred støtte på Stortinget, og fokuset var rettet mot å gjenoppbygge Norge som nasjon.
Forskning inn i politikken
Før innføringen av obligatorisk 9-årig grunnskole var skolen etter det syvende året delt i to ulike retninger, framhaldsskolen og realskolen. Framhaldsskolen var et ett-årig mer praktisk alternativ i forhold til realskolen, som var toårig. Arbeiderpartiet ønsket å gå bort fra denne ordningen, og på denne måten utsette differensieringen. Ved å holde elevene samlet på en og samme linje over flere år håpet Arbeiderpartiet at de skulle kunne gi lik utdannelse uansett bakgrunn og bosted til elevene, de ønsket altså å skape en enhetsskole.
For å kunne skaffe til veie forskning og dokumentasjon som Arbeiderpartiet kunne bruke til å legitimere deres skolepolitikk i perioden, ble derfor lov om forsøk i skolen vedtatt i 1954. I loven ble det spesifisert at siden bruk av empirisk forskning ble benyttet på mange andre fagfelt var det ingen grunn til at ikke de samme metodene skulle kunne benyttes i forskning som omhandlet skoleverket. I den forbindelse ble forsøksrådet for skoleverket opprettet som et rådgivende organ til kirke og undervisningsdepartementet. Det var i utgangspunktet tenkt at PFI og forsøksrådet skulle kunne samarbeide med ulike prosjekter knyttet til skoleforskning, men på grunn av uenigheter ble ikke det noe av.
Sentralt i denne perioden er også de ulike konfliktene som omhandlet innholdet i skolen. Den mest sentrale konflikten kan sies å ha vært den som omhandlet kristendomsfaget i skolen. Tidligere var skolen bygget på at det i hovedsak skulle undervises i skriving, regning og lesing, og da i all hovedsak lesing av Bibelen. Konfirmasjon var på denne tiden obligatorisk. Ut over 1900-tallet hadde derimot kristendommen blitt redusert til å være et skolefag på lik linje med alle de andre fagene. Kristenkonservative fryktet for kristendommens plass i skolen, og var redde for at elevene kunne ta skade av å ikke få utviklet seg innenfor et kristent perspektiv. Denne konflikten var også aktuelt i forskningsmiljøet ved PFI, hvor ulike retninger av pedagogikk kom til syne i denne perioden.