cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akilles
Memnon, og Akilles' fall
Etter Patroklos' død ble Antilokhos, Nestors sønn, Akilles nærmeste følgesvenn og våpenbror. Antilokhos ble drept av Memnon, konge av Etiopia (Αἰθιοπία, det mytologiske Etiopia), Akilles dro igjen på hevntokt på slagmarken drevet av raseri. Han fant til slutt Memnon og drepte ham. Kampen mellom Akilles og Memnon er et speilbilde kampen mellom av Akilles og Hektor. Memnon var imidlertid (i motsetningen til Hektor) også sønn av en gudinne.
Flere litteraturhistorikere har argumentert at episoden er inspirert av de mange detaljer i Iliadens beskrivelse av Patroklos' død og Akilles reaksjon på det. Episoden utgjorde deretter grunnlaget for det sykliske eposet Aithiopis, tidvis tilskrevet Arktinos fra Miletos som forfatter. Det ble skrevet etter Iliaden, muligens på 600-tallet f.Kr. Aithiopis har siden gått tapt, unntatt for spredte fragmenter sitert av andre forfattere.
Akilles’ død
Akilles' egen død ble spådd av Hektor med sine siste åndedrag. Ifølge dette skulle Akilles bli drept av Hektors bror Paris. I fortellingen skjøt Paris på Akilles med pil og bue og traff Akilles i hælen (i henhold til Statius). I en del versjoner var det guden Apollon som ledet Paris' pil. Enkelte varianter av historien forteller at Akilles gikk gjennom Trojas port da han ble truffet av en forgiftet pil.
Alle disse versjonene benekter at Paris var involvert på noe vis. I historien blir Paris fremstilt som en kujon som ikke på noen måte kunne måle seg med sin ærefulle bror. Disse historiene antyder også at Akilles aldri ble beseiret i tvekamp med noen fiende på slagmarken. Etter Akilles' død ble knoklene hans blandet med knoklene til hans venn Patroklos, og det ble holdt gravleker til hans ære. I Aithiopis blir det beskrevet at hans ånd etter hans død holdt til på øya Leukos («Slangeøya», «Den hvite øya») ved munningen av elven Donau i Svartehavet.
I en annen versjon av Akilles' død ble han ble dypt forelsket i en av de trojanske prinsessene, Polyxene, søsteren til Paris. Askilles ba hennes far Priamos om hennes hånd. Priamos sa seg villig da dette ville kunne bety en slutt på krigen og en allianse med den største krigeren i verden. Paris oppdaget imidlertid det det hemmelige bryllupet mellom Polyxene og Akilles. Det at Akilles giftet seg med hans søster, ville bety at det ikke lenger var noe behov for at Paris skulle gifte seg med Helena. Paris, som ikke ville oppgi Helena, skjulte seg i buskene og skjøt en guddommelig pil mot Akilles og drepte ham. Akilles ble kremert og hans aske ble lagt i den samme urne som Patroklos'. Paris ble senere drept av Filoktetes ved hjelp av den enorme buen til Herakles.
Akilles' rustning
Etter Akilles' død ble hans rustning emne for en strid mellom Odyssevs og Ajax (Aias). De tevlet om den ved å framsi taler overfor deres trojanske fanger om hvem av dem som var den modigste og beste krigerne etter Akilles. Fangene bestemte til slutt at Odyssevs var den beste av de to. Rasende kastet Ajax en forbannelse over Odyssevs, og pådro seg derved gudinnen Atenes raseri. Hun gjorde Ajax så sinnssyk av sorg og fortvilelse at han begynte å drepe sauer i den tro at de var hans medsoldater. Etter en stund løftet Atene galskapen av ham, og da Ajax innså at han hadde drept sauer, ble han så skamfull at han begikk selvmord. Odyssevs ga til sist rustningen til Neoptolemos, sønn av Akilles.
Et relikvie som hevdet å være Akilles spyd med bronsespiss, ble i århundrer bevart i tempelet til Atene på akropolis i Faselis i Lykia, en havneby i Anatolia ved Middelhavet. I 333 f.Kr. besøkte Aleksander den store byen. Han så på seg selv som den nye Akilles og bar med seg Iliaden som inspirasjon, men hans hoffbiografer nevner ikke spydet. Imidlertid ble det vist fram til geografen Pausanias da han besøkte byen på 100-tallet e.Kr.
Akilles, Ajax og spillet petteia
Tallrike vasemalerier har antydet en fortelling som ikke er bevarte i de litterære tradisjonene. Ved et tidspunkt under Trojakrigen spilte Akilles og Ajax et brettspill kalt for petteia. De ble så oppslukt av spillet at de ikke enset krigen rundt seg. Trojanerne nådde fram og angrep heltene som satt bøyd over brettspillet, men de ble reddet ved guddommelig innblanding av Atene.
Akilles og Patroklos
Det nøyaktige innholdet i Akilles’ forhold til Patroklos har vært et diskusjonsemne siden antikken. I Homers Iliaden synes det å framstå som en rollemodell for et særdeles dyptfølt og lojalt vennskap. Homer antyder ikke at Akilles og hans nære venn Patroklos var noe annet enn nære venner. Til tross for at det er ingen direkte bevis i Iliadens tekst at Akilles og Patroklos var elskere, har denne teorien blitt uttrykt av senere forfattere. Kommentatorer i klassisk tid og fram til moderne tid har jevnlig fortolket deres forhold i henhold til deres egen samtids kultur og briller. I Athen på 400-tallet f.Kr. ble det intense vennskapsbåndet ofte sett på i lys av den greske skikken med paiderasteia. I Platons Symposium har deltagerne en dialog om kjærlighet hvor de antar at Akilles og Patroklos var kjærester; Faidros argumenterer at Akilles var den yngste og den vakreste av dem, og derfor var han den som ble elsket og Patroklos var elskeren. Men antikkens grekere hadde ingen ord som skilte mellom heteroseksuelle og homoseksuelle, og det ble antatt at en mann kunne både begjære en kjekk ung mann og dessuten ha sex med kvinner. Selv om det ikke hadde noen formell eksistens av slike forhold i de homeriske epos, synes de som om forhold mellom menn utviklet seg fra slutten av 600-tallet f.Kr. som et aspekt av den greske homososiale kulturen.
I antikken
Det var en arkaisk heltekult for Akilles på Leukos (gresk: Λευκός, Leukós, «Den hvite øya»). Den ligger i Svartehavet, 35 km utenfor munningen av Donau ved kystene av dagens Romania og Ukraina. Øya, som er kun 662 meter lang og 440 meter bred, hadde i antikken et tempel og et orakel som overlevde til inn i romersk tid.
Naturalis Historia av Plinius den eldre nevner en gravhaug som ikke lenger kan sees (Insula Akchillis tumulo eius viri clara) på øya viet til Akilles, som lå femti romerske mil fra øya Peuce ved Donaudeltaet. Plinius omtalte også tempelet der. Pausanias ble fortalt at øya er «dekket med skog og fylt med dyr, noen ville, andre tamme. På denne øya er også Akilles’ tempel og hans statue.» Ruiner av et kvadratisk tempel 30 meter på en side, kan muligens ha vært dedisert Akilles. Det ble oppdaget av en kaptein Kritzikly i 1823, men det har ikke vært gjort noen moderne arkeologiske undersøkelser av øya.
Periplus av Svartehavet (Períplous tou Efxínou Póndou), en skipshåndbok (periplus) skrevet av Arrianos fra Nikomedia i 130-131 e.Kr. har gitt følgende historie: «Det er sagt at gudinnen Thetis har løftet opp denne øya fra havet for sin sønn Akilles som hviler her. Her er hans tempel og hans statue, verk fra arkaisk tid. Øya er ikke bosatt, og geiter gresser på den, ikke mange, og som folket som kommer hit med sine skip, ofrer til Akilles. I dette tempelet er det også satt inn svært mange hellige gaver, vaser, ringer, og kostbare steiner, ofret til Akilles i takknemlighet. En del av disse har inskrifter til Patroklos’ ære, ettersom de som ønsker Akilles tejenster, ærer Patroklos samtidig. Det er også tallrike sjøfugler på øya som overvåker Akilles’ tempel…»
Heltekulten tilegnet Akilles på denne øya var velkjent i antikken, ikke bare i de greske områdene ved Svartehavet, men også i de maritime byene som hadde økonomiske interesser knyttet til rikdommene til Svartehavet. Akilles fra Leukos ble æret som Pontarkhes, «herre av Det pontiske hav» (= Svartehavet), beskytter av sjøfolk og navigasjon. Særlig sjøfolk gjorde opphold på øya for å ofre til Akilles, og i en rekke greske byer var det egne dedikasjoner til Akilles fra Leukos. Øya hadde også rykte som et helbredende sted. Pausanias rapporterte at orakelet i Delfi sendte en mann fra Kroton til Leukos for å bli helbredet for et brystonde. Ammianus Marcellinus tilskrev helbredelsene til vannet (aquæ) på øya.
I moderne tid
I regionen Gastouri (Γαστούρι) sør for byen Korfu i Hellas, bygget keiserinne Elisabeth av Østerrike i 1890 et sommerpalass med Akilles som dets sentrale tema. Det er et monument til platonisk romantisme. Palasset var naturligvis oppkalt etter den antikke helten: Achilleion (Αχίλλειον). Palassets elegante strukturer ble utsmykket med malerier og statuer av Akilles i både hovedhallen og i det overdådige hageanlegget som avbildet heroiske og tragiske scener fra Trojakrigen.
Andre fortellinger
En del post-homeriske kilder hevder at for å holde Akilles trygg fra krigen, da et profeti spådde at han ikke ville overleve den, skjulte hans mor Thetis (eller hans far Pelevs i en del versjoner) Akilles i forkledningen av en ung kvinne i hoffet til Lykomedes, konge av Skiros. Uvitende for andre lever Akilles sammen med døtrene til Lykomedes, kanskje under navnet Pyrrha («den rødhårete»). Med Lykomedes’ datter Deidamia ble den unge Akilles far til en sønn, Neoptolemos, også kalt for Pyrrhos etter farens mulige dekknavn.
I henhold til denne fortellingen får Odyssevs vite fra profeten Kalkhas at akajere (grekerne) ikke ville være i stand til å erobre Troja uten støtte fra Akilles. Den listige Odyssevs seilte til Skiros forkledd som en handelsmann som selger kvinneklær og smykker, men han la også et skjold og et spyd blant sine varer. Da Akilles i kvinneforkledning øyeblikkelig interesserer seg for våpnene forstår Odyssevs hvem Akilles er. I en annen variant av denne fortellingen, sørger Odyssevs for at en trompet brått blåste et faresignal mens han er med Lykomedes’ kvinner. Mens kvinnene flykter i panikk, grep Akilles tak i spydet og skjoldet, klar til å forsvare seg, og således avslørte sin sanne identitet. Det er en del paralleller i denne fortellingen med guden Tor i brudeklær fra norrøn mytologi som fortalt i Trymskvadet.
I Ellevte sang i Homers epos Odysseen seiler Odyssevs til underverden og møter de døde. En av disse er Akilles som ble hilst med «velsignet i livet, velsignet i døden». Han svarer at han heller vil være slave for den verste herre enn konge over alle døde. Deretter spør Akilles om nyheter om hans sønns prestasjoner i Trojakrigen. Da Odyssevs forteller ham om Neoptolemos heroiske handlinger ble Akilles fylt med tilfredsstillelse. Det etterlater leseren med en tvetydig forståelse av Akilles’ følelser for det heroiske livet. Akilles ble dyrket som en slags havgud i mange greske bystater/kolonier ved Svartehavet, lokaliseringen for Leukos hvor helten skal ha blitt lagt til hvile med mange andre greske helter.
Kongene av Epirus hevdet å nedstamme fra Akilles gjennom hans sønn Neoptolemos. Aleksander den store, sønn av Olympias fra Epirus, kunne derfor selv hevde å nedstamme fra sitt store forbilde, og som på flere vis forsøkte å være som sin kjente stamfar. Det er fortalt at Aleksander i 334 f.Kr. besøkte graven til Akilles ved Akhilleion sørvest i regionen Troas mens han var på vei til Troja i Anatolia. Denne ellers uklare polis var berømt for sitt påståtte gravsted for Akilles, og etter at byen ble forlatt i den hellenistiske perioden ble gravstedet flyttet eller assosiert med den nærliggende byen Sigeion i nord. I 216, da den romerske keiseren Caracalla var på vei til Partia, etterlignet han Aleksander ved å arrangere leker rundt Akilles gravhaug.
Akilles kjempet imot og drepte amasone ved navn Helena. Det er også hevdet at han giftet seg med Medeia, og etter at de begge var døde, ble de gjenforent i etterlivet i Hades, slik som Hera hadde gitt løfte til Thetis i Apollonius' Argonautika. I en del versjoner av myten hadde Akilles et forhold til sin trojanske fange Briseis. Dette temaet ble særlig utviklet videre i middelalderens romanser. Det begynte med Roman de Troie og hvor Briseis ble Briseida. Hun elsker og ble elsket av Troilos og deretter av Diomedes. Figuren ble deretter forvekslet med Khryseis, og det er under ulike variasjoner av dette navnet at kvinnefiguren utviklet seg videre og ble til Cressida i William Shakespeares Troilus og Kressida (1602).
Akilles i gresk tragedie
Den greske dramatikeren Aiskhylos skrev en dramatrilogi om Akilles som har fått den moderne tittelen Akhilleis. Tragediene omhandler gjerningene til Akilles under den trojanske krig, inkludert hans seier over Hektor og påfølgende død da en pil skutt av Paris og ledet av Apollon rammet ham i hælen. Bevarte fragmenter av Akhilleis og andre fragmenter har blitt samlet for å framskaffe et fungerende moderne skuespill. Den første delen av trilogien, Myrmidonerne (Μυρμιδόνες, Myrmidónes), fokuserer på forholdet mellom Akilles og koret som representerer den akajernes hær og forsøket på å overbevise Akilles om å oppgi hans krangel med Agamemnon, som til sist førte til at Patroklos ble drept. Kun noen få linjer fra dette dramaet har blitt bevart. I Platons Symposium peker Faidros på at Aiskhylos har portrettert Akilles som elskeren og Patroklos som den som er elsket; han argumenterer at dette ikke er korrekt ettersom Akilles, som den yngre og vakreste av de to, var den elskede, som elsker den andre så mye at han valgte å dø for å hevne ham. Det neste i trilogien er Nereidene (Νηρείδες, Nēreídes). Koret er her en gruppe nereider, og emnet i stykket roterer om Akilles og hans mor Thetis, antagelig hennes sorg over hans forestående og anskaffelsen av hans nye rustning. Det siste stykket er Frygerne (Φρύγες, Phrýges) eller Frigivelsen av Hektor (Ἕκτορος λύτρα, Héktoros lútra), Priamos og et kor av frygere forsøker å få utlevert Hektors lik fra den fortsatt vrede Akilles.
Også tragedieforfatteren Sofokles skrev om den arkaiske helten i stykket Akilles' elskere, et drama med Akilles som hovedpersonen. Kun noen få fragmenter har blitt bevart.
Frederick Lindemann
Han arbeidet 1914–1918 for det britiske flyvåpenet og var professor i Oxford fra 1919 til 1956. Han var vitenskapelige rådgiver til Winston Churchill i 1940 og formelt regjeringsmedlem som Paymaster General i 1942–45 og 1951–53. Det vitenskapelige arbeidet til Cherwell var mangfoldig. Hans navn er blant annet knyttet til det såkalte Lindemann-vinduet, som slipper bløt røntgenstråling igjennom.
Akilles
Akilles i gresk tragedie
Mot slutten av 400-tallet f.Kr. framsto en mer kritisk og negativ oppfatning av Akilles i gresk drama; Evripides refererte til Akilles i en bitter eller ironisk tone i Hekabe, Elektra og Ifigenia i Aulis, skrevet henholdsvis ca. 424 f.Kr., ca. 420 f.Kr. og 405 f.Kr.
Frederick Lindemann
Han var også en internasjonalt kjent tennisspiller. Han ble adlet (baron 1941, viscount 1956) for sin innsats i forsvaret av Storbritannia under andre verdenskrig. Han var en hovedperson bak den allierte teppebombingen av Tyskland under andre verdenskrig.
Bakgrunn
Lindemann stammet fra en innvandret tysk familie. Han var ett av seks barn av den i ca. 1871 innvandrede pfalziske tyske katolikken Adolf Friedrich Lindemann (1846–1931) og hans protestantiske hustru Olga Noble. Adolf Friedrich Lindemann var ingeniør og forretningsmann, og som hobbyastronom bygde han seg et eget observatorium i Sidmouth, der familien bodde.
Akilles
Akilles i gresk filosofi
Filosofen Zenon fra Elea sentrerte et av sine paradokser på en fiktiv kappløp mellom den «fotraske» Akilles og en skilpadde. Ved det forsøkte han å vise at Akilles ikke kunne nå fram til skilpadden om den startet først, og derfor at bevegelse og endring var umulig. Som en student av monisten Parmenides og et medlem av den eleatiske skole, mente Zenon at tid og bevegelse var illusjoner.
Frederick Lindemann
Bakgrunn
At Frederick ble født i Baden-Baden, skyldtes at moren var til kur og behandling.
Etter skolegang i Skottland og Darmstadt studerte han ved universitetet i Berlin.
Akilles
Akilles i romersk og middelalderens litteratur
Romerne, som tradisjonelt sporet deres avstamning tilbake til Troja, tok et meget negativt syn på Akilles. Vergil refererte til ham som en villmann og en nådeløs nedslakter av menn, mens Horatius framstilte Akilles som en hensynsløs drapsmann av kvinner og barn. Andre forfattere som eksempelvis Catullus, Propertius, og Ovid representerte et andre standpunkt av nedvurdering, og framhevet hans seksuelle liv. Dette standpunktet fortsatte i latinske omtaler av Trojakrigen av forfattere som Dictys Cretensis og Dares Phrygius, og i middelalderen med Benoît de Sainte-Maures Roman de Troie og Guido delle Colonnes Historia destructionis Troiae, som forble de mest omfattende leste og gjenfortalte versjonene i den litterære sjangeren som kalles Romerske emner (i motsetningen til Britiske emner) fram til 1600-tallet.
Akilles ble beskrevet av den bysantinske krønikeren Leon Diakonos som ikke gresk, men skyter, mens i henhold til den bysantinske forfatteren Johannes Malalas besto hans hær av en stamme som tidligere var kjent som myrmidonere, og senere som bulgarere.
Frederick Lindemann
Karriere
Han arbeidet også på teorier om varmekapasitet og temperaturinversjonslag i stratosfæren. I kjemisk kinetikk lanserte han i 1921 det som senere ble kalt lindemannmekanismen for unimolekulære reaksjoner.
Lindemann hadde tro på at det beste ville være om en liten krets av intelligente og av aristokrater fikk styre verden, ville man få et fredsommelig og stabilt samfunn, «ledet av supermenn og tjent av heloter». Det var de som feilaktig trodde at han var jødisk,  og de som mente han var anti-demokratisk, ufølsom og elitistisk.
Lindemann var tilhenger av eugenikk, så ned på arbeiderklassen, homoseksuelle og negre, og støttet sterilisering av mentalt tilbakestående. Lindemann var uansett av vitenskapelig-nøktern, saklig-presis karakter, og derutover vegetarianer og ikke-røyker.
I 1930-årene ble Lindemann en av Churchills vitenskapelige rådgivere under hans anstrengelser for å bevege Storbritannias regjering til å oppruste forsvaret. Etter utnevnelsen av Churchill til statsminister i mai 1940 ble Lindemann hans viktigste vitenskapelige rådgiver, og snart også utnevnt til Paymaster General. Samme post innehadde han også i Churchills annen regjering på 1940-tallet.
Lindemann etablerte en statistisk avdeling innen regjeringen, bestående av en gruppe fagfolk som hadde direkte tilgang til Churchill. Denne avdelingen komprimerte tusener av statistiske data til pregnante og utsagnskraftige grafiske og tabellariske anskueliggjørelser, som satte Churchill i stand til å få raskere og sikrere grep om sammenhenger og forhold og dermed fatte hensiktsmessige beslutninger.
I 1942 fremla den lidenskapelige nazimotstanderen Lindemann et dokument for regjeringen (det såkalte «dehousing paper») som anbefalte at Royal Air Force utførte direkte og omfattende strategiske bombekampanjer mot viktige tyske byer. Dokumentet tok som utgangspunkt i inngående studier av virkningene av den tyske bombingen av engelske byer, som Birmingham og Kingston upon Hull. I dette dokument lå kimen til den beslutning at man ved teppebombing av de tyske storbyer skulle svekke den tyske sivilbefolknings krigsmoral (f. eks. Operation Gomorrha mot Hamburg). Til slutt gikk regjeringen inn for Lindemanns plan og ga marskalk Arthur Harris oppdraget å sette dette ut i livet med den britiske bombeflotilje (Area Bombing Directive).
I 1945, etter krigsslutt, gjenopptok han sin stilling i Oxford. Han bistod dessuten regjeringen som rådgiver innen atomforskningen, og ga opphav til blant annet Atomic Energy Authority, dem britiske atomenergimyndighet.
Han ble adlet som baron Cherwell i 1941 og forfremmet til viscount Cherwell året før han døde uten arvinger.
Francisco Antonio Javier de Gardaqui Arriquíbar
Francisco Antonio Javier de Gardaqui Arriquíbar  (født 9. oktober 1747 i Bilbao i Spania, død 27. januar 1820 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Den 1. juni 1776 ble han presteviet som prest i Madrid for bispedømmet Palencia; fem år etter ble han Palencias generalvikar. Gardoqui var rådgiver for kongene Karl III og Karl IV av Spania og deltok i fohandlingene om traktaten i Amiens i 1802.
Hsn var bestemt motstander av Napoleons innflytelse både med hensyn til Spania og overfor Pavestolen. Sammen med sin bror Diego utviklet de et prosjekytt for å bosette baskiske bønder på den argentinske pampas.
an ble kreert til kardinalprest av pave Pius VII den 8. mars 1816, med Sant'Anastasia som tittelkirke. Han ble aldri bispeviet, og døde i høy alder i 1820.
Duff Killigan
Duff Killigan er en fiktiv skurk fra Disneyserien Kim Possible. Originalstemmen tilhører Brian George.
Killigans første opptreden var i episode syv, sesong en. Han dukket opp igjen midtveis i sesong en, og hadde flere mindre opptredener i sesong to og tre. Han var også med i alle delene av trippelepisoden I tide og utide.
Beskrivelse
Killigan er en temperamentsfull skotte som vanligvis går kledt i tradisjonell kilt og skottelue. Favorittvåpenet hans er et sett golfkøller og eksploderende golfballer. Etter eget utsagn er han «verdens dødeligste golfer».
Historie
Killigan var engang en profesjonell golfspiller som viet livet til kriminalitet etter å ha blitt utestengt fra alle golfbaner i verden (selv minigolf) på grunn av sitt voldsomme temperament.
Kim traff Duff for første gang i episode syv, etter at Global Sikkerhet kalte henne inn for å hjelpe dem med å løse en sak, der våpeningeniøren Professor Sylvan Green var forsvunnet. GS fryktet at Professor Green ble holdt fanget på grunn av hans ekspertise på rakettforsvarssystemer, men fragmenter av Killigans golfballer og kjemikalierester brukt til å lage gjødsel satte Kim på sporet av Duff. Planen hans var å bruke Greens formel for hurtigvoksende gress til å gjøre hele verden om til en enorm golfbane, og han ville begynne med Japan, det første landet som utestengte ham.
Neste møte med Killigan var i episode 14, da han forsøkte å selge en cybertronisk kampdrakt (kalt Centurionprosjektet) til Doktor Drakken. Kim saboterte salget, noe som førte til at Killigan både mistet prosjektet og ikke fikk betalingen fra Drakken.
Killigan kidnappet deretter Ron i håp om å få tak i Kim på den måten. Killigans tredje opptreden kom i løpet av sesong to, i «Adventures in Rufus-Sitting», da han var en del av en kavalkade med faste skurker som alle prøvde å få fatt i en microchip som Rufus hadde svelget ved et uhell.
Under I tide og utide (sendt som del av sesong to) samarbeidet Killigan med de andre faste skurkene Monkey Fist, Drakken og Shego. Disse fire samarbeidet om å stjele delene som trengtes for å sette sammen Tempus Simia (tidsape), før de brukte den til å reise i tid for å forsøke å sette Kim ut av spill på tidlige stadier i livet hennes. Killigan ble pågrepet i slutten av del to, men dukket opp igjen i del tre, da i en noe annen form.
Killigan dukket opp for femte gang (tredje gang sammen med Drakken) i «Sick Day», når Drakken tilkaller ham som en erstatning for Shego, som hadde fått influensa. Han var også å se under SS Juniors dansenummer i fengselet, men hadde ingen betydning for episoden ellers.
Killigan hadde kun en liten opptreden i sesong tre, da han dukket opp i en scene sammen med Ron i halvepisoden «Overdue». Denne episoden antyder at Kim og Killigan har hatt trefninger minst en gang utenom episodene, selv om ingen videre detaljer ble gitt.
Fremtidig Killigan
I del tre av I tide og utide gjør Killigan en kort opptreden som selvoppnevnt «verdens dødeligste golfende cyborg» (et felt det ikke er særlig stor konkurranse på, som Ron påpeker).
Trivia
List of Kim Possible characters Luettelo televisiosarjan Kim Possible hahmoista
Cooke County
Cooke County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det grenser mot Grayson County i øst, Denton County i sør, Wise County i sørvest og mot Montague County i vest. Det har også grense mot delstaten Oklahoma i nord.
Cooke Countys totale areal er 2 328 km² hvorav 65 km² er vann. I 2000 hadde fylket 36 363 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Gainesville. Fylket har fått sitt navn etter William Gordon Cooke.
Arken (kjøpesenter)
Arken Steen & Strøm kjøpesenter var et kjøpesenter i bydelen Åsane, 10 kilometer nord for Bergen. Senteret ble åpnet i 1985 og hadde på det meste 45 butikker.
Like ved siden av Arken lå Åsane Senter. I 2007 slo disse to sentrene seg sammen under navnet Åsane Storsenter.
Eksterne lenker
Arken (shopping centre)
Tonnes
Tonnes er en bygd i Lurøy kommune i Nordland, som ligger omtrent 100 km fra nærmeste by, Mo i Rana. Stedet er omringet av øysamfunn og fiskevær. På Tonnes finnes flere severdigheter som Tonnesgrotten og Tonnes Havn. Stedet ligger på en halvøy som strekker seg ut i havet. Ikke langt fra Tonnes går polarsirkelen. Den er markert med en globe på øya Vikingen ( i Rødøy kommune), ca. 5 minutters båttur fra Tonnes.
Røyse Ultra 2016
Røyse Ultra 2016 var andre gang Røyse Ultra ble arrangert. Løpet ble arrangert 11. april 2016. Løpet var 8 x 10 km langt.
16 av 20 startende deltakere fullførte løpet.
Resultater, herrer
Christopher Knudsen, Svein Inge Buhaug og Jørn Stensløkken startet også, men fullførte ikke.
Kvinner
Kenia Martinez startet også, men fullførte ikke.
Homer (Alaska)
Homer er en by i Kenai Peninsula Borough i den amerikanske delstaten Alaska. Byen ligger ved Kachemak Bay på Kenaihalvøya, om lag hundre kilometer sør for Kenai, og har 5 310 innbyggere.
Rutherford County
Rutherford County er navnet på to fylker i USA:
Morten Ågheim
Morten Ågheim (født 20. juli 1980 i Mo i Rana, død 8. juni 2017 ), var en norsk skihopper fra Åga utenfor Mo i Rana,
Han kom på andreplass i junior-NM i 1998. Hans beste plassering i verdenscupen var en fjerdeplass i storbakken i Harrachov 20. desember 1998. Sesongen 1998/99 kom han på 16.plass i verdenscupen sammenlagt, og var den sesongens nest beste nordmann etter Tommy Ingebrigtsen (11.plass). Ågheim la opp som skihopper i 2002 etter flere sesonger med svake resultater.
Han ble tildelt hederspriser fra moderklubben Åga Idrettslag.
Roane County
Roane County er navnet på to fylker i USA:
Women of Liberia Mass Action for Peace
Women of Liberia Mass Action for Peace var en fredskampanje i 2003 for å få slutt på den andre liberiske borgerkrigen. På et tidspunkt der fredsforhandlingene i Accra, Ghana så ut til å mislykkes, tok sosialarbeideren og lederen av Women in Peacebuilding Network (WIPNET), Leymah Gbowee, initiativ til bevegelsen, som startet med å samle kvinner til sang og bønn på et fiskemarked i Accra. Bevegelsen økte raskt i størrelse, og samlet seg til ikkevoldelige demonstrasjoner utenfor hotellet der forhandlingene fant sted.
Etterhvert gikk president Charles Taylor med på å møte kvinnene. Deres krav var at han selv skulle gå inn i fredsforhandlingene, noe han til deres overraskelse gikk med på. Etter åtte uker med forhandlinger innså imidlertid Gbowee at Taylor ikke hadde gått inn i forhandlingene med et reelt ønske om å skape fred i Liberia. Anklaget for krigsforbrytelser flyktet han tilbake til Liberia og lot representantene sine bli igjen for å føre forhandlingene videre.
Oppgitt bestemte Gbowee seg for å entre hotellet der forhandlingene fant sted sammen med over hundre kvinner og barrikadere forhandlingsrommet. Da general Abubakar kom ut av forhandlingsrommet, talte Leymah til han: «General Abubakar, disse kvinnene og meg kommer ikke til å flytte seg en millimeter før mennene der inne lover å ta fredsforhandlingene seriøst.» En av opprørerne som deltok i forhandlingene prøvde å komme seg ut, men kvinnene lot han ikke slippe forbi. Da opprøreren begynte å sparke til kvinnene stanset Abubakar han, og sa «Hvis du var en ekte mann, ville du ikke drepe dine egne folk. Men du ikke er en ekte mann; det er grunnen til at disse kvinnene behandler dere som smågutter. Du våger ikke å forlate denne salen før vi har fremforhandlet fred med disse kvinnene.»
To uker senere hadde krigsherrene signert en fredsavtale som presset Charles Taylor til å gå av.
Sumner County
Sumner County er navnet på to fylker i USA:
Grayson County (Texas)
Grayson County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det grenser mot Fannin County i øst, Collin County i sør, Denton County i sørvest og mot Cooke County i vest. Det har også grense mot delstaten Oklahoma i nord.
Grayson Countys totale areal er 2 536 km² hvorav 118 km² er vann. I 2000 hadde fylket 110 595 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Sherman. Fylket har fått sitt navn etter Peter Wagener Grayson.
Ainoer
Ainoer er et urfolk på øya Hokkaido i Japan og omegn, og i de russiske områdene Kurilene og Sakhalin. Ingen vet helt sikkert hvor mange ainoer det er som lever i Japan i dag. Mange skjuler at de er aino for å unngå diskriminering. Tall som blir nevnt, varierer fra 15 000 til 150 000. Aino er også betegnelsen på deres språk, som kun hadde 15 talere igjen i 1994, alle eldre mennesker. Det anses for å være et isolert språk, uten kjente slektninger. Ainoene var opprinnelig jegere og fiskere, og tilbad naturguder.
6. juni 2008 ble ainoene, etter flere hundre år med diskriminering, anerkjent av det japanske parlamentet som en egen etnisk minoritet i Japan med eget språk, religion og kultur.
The Great Southern Trendkill
The Great Southern Trendkill er det åttende studioalbumet fra Pantera. Det ble gitt ut den 7. mai 1996, gjennom East West Records.
På grunn av problemer innenfor bandet spilte Phil Anselmo inn vokalen helt alene i Trent Reznors Nothing Studios i New Orleans, mens Dimebag Darrell, Rex Brown og Vinnie Paul spilte inn resten i Chasin Jason Studios i Dallas, Texas. Albumet nådde fjerdeplass på Billboard Top 200-listen.
Albuminformasjon
The Great Southern Trendkill inneholder noen av de hurtigste tempoene og mest nedstemte gitarene bandet noensinne har spilt inn. Det har også en mer eksperimental følelse over sangene sine, som for eksempel «Suicide Note Pt. I», med en god del keyboard og akustisk gitar.
I motsetning til de tre første albumene Pantera gav ut på et stort plateselskap, er vokalen ofte doblet og lagt over hverandre for å skape en mer demonisk effekt. Et eksempel på dette er i refrenget på «13 Steps to Nowhere», når Phil Anselmos syngende stemme blir backet opp av en høy skriking, som ble utført av Seth Putnam fra Anal Cunt.
Tekstene tar for seg emner som for eksempel Anselmos hat ovenfor media («War Nerve»), selvmord («Suicide Note Pt. I»), misbruk av narkotiske stoffer, («10's», «Living Through Me (Hell's Wrath)») og slutten på verden («Floods»), samt Anselmos syn på trender («The Great Southern Trendkill», «Sandblasted Skin»).
«Drag The Waters» er en advarsel til lytterne om at de aldri må stole blindt på noen, og alltid stille spørsmål ved andre folk sine motiver. Musikkvideoen begynner faktisk med en advarsel av en ukjent mannlig stemme som sier «In everyday life, there is more than meets the eye. To reach the depths of truth, we must drag the waters», noe som kan oversettes som «I dagliglivet er det mer enn hva man kan se. For å nå sannhetens dybder, må vi vasse i vann.»
«Floods», albumets lengste sang, inneholder en gitarsolo som av mange blir sett på som Dimebag Darrells beste. Guitar World magazine stemte den til den 15. beste gitarsoloen noensinne, noe som gjorde den til Dimebags høyest rangerende av tre soloer som kom på listen (de andre to var «Cemetery Gates», nummer 35, og «Walk», nummer 57).
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Pantera.
Personell
Seth er tilstede takket være Earache Records. Big Ross er tilstede takket være seg selv.
Listeposisjoner
Album
Sue Monk Kidd
Sue Monk Kidd (født 12. august 1948 i Sylvester i Georgia i USA) er en amerikansk forfatter som er best kjent for romanen Bienes hemmelige liv (eng. The Secret Life of Bees) som hun ga ut i 2002.
Bakgrunn
Kidd ble født i Sylvester i Georgia og ble uteksaminert fra Texas Christian University som sykepleier i 1970. Etter eksamen arbeidet hun som sykepleier og sykepleielærer.
Da hun var i tyeårene ble hun influert av den katolske presten og forfatteren Thomas Mertons skrifter til å utvikle sitt indre liv. I tredveårene tok hun skrivekurs ved Emory University og Anderson College i South Carolina (som senere ble Anderson University) og var også med Sewanee, Bread Loaf og andre skribentkonferanser.
Forfatter
Hun startet som skribent etter at et essay hun skrev i en skriveklasse ble utgitt i magasinet Guideposts, og senere trykt på nytt i Reader's Digest (Det beste). Hun fortsatte å skrive for Guideposts.
De første bøkene hennes, God’s Joyful Surprise (1988) og When the Heart Waits (1990), er åndelige selvbiografiske fortellinger der hun forteller om hvordan hun opplever kontemplativ kristendom. The Dance of the Dissident Daughter (1996) tar opp tema fra feministisk teologi. Hun brukte tre og et halvt år på å skrive den første romanen sin, Bienes hemmelige liv. Den andre romanen, Havfruestolen (eng. The Mermaid Chair) ble utgitt i 2005. Den tredje romanen, Granateplene (eng. Travelling with Pomegranates) ble utgitt i 2009, og er skrevet sammen med datteren, Ann Kidd Taylor. I 2014 kom romanen Bursdagsgaven, som er bygget over livet til Sarah Grimké.
Kidd har sagt at hun er påvirket av Henry David Thoreau, Kate Chopin, Thomas Merton og Carl Jung.
Hun bodde mange år i Charleston i Sør-Carolina, sammen med ektefellen og to barn, men flyttet til Florida som pensjonist.
Bernhard von Bülow
Bernhard Heinrich Karl Martin von Bülow (født 3. mai 1849 i Klein Flottbek i Altona i Holstein, død 28. oktober 1929 i Roma) var en tysk politiker. Han var statssekretær og dermed leder av utenriksdepartementet, fra 1897 til 1900, og deretter rikskansler fra 1900 til 1909.
Stortingsvalget 2013 i Vega
Stortingsvalget 2013 i Vega ble avholdt 9. september 2013 i Vega kommune i Nordland. Det var 974 stemmeberettigede velgere i Vega. Av disse avga 772 stemme. De godkjente stemmene fordelte seg slik på partiene:
Bernhard von Bülow
Bakgrunn
Bernhard von Bülow var gift med prinsesse Maria Anna Zoë Rosalia di Camporeale, stedatter av den italienske statsminister Marco Minghetti.
Karriere
Bernhard von Bülow tjenestegjorde i sin ungdom som frivillig i den fransk-tyske krig. Etter krigen gikk Bernhard von Bülow inn i diplomatiet og ble legasjonssekretær i Paris, St. Petersburg og București. I 1888 ble han utnevnt til minister i București og i 1893 til Tysklands ambassadør i Roma.
I 1897 ble han utnevnt til statssekretær i utenriksdepartementet av keiser Vilhelm II. Hans fremste oppgave som utenriksminister var knyttet til den tyske kolonialpolitikken. Tyskland utvidet i denne perioden sine kolonibesittelser, blant annet takket von Bülows innsats. Han klarte i 1899 gjennom diplomatiske forhandlinger å kjøpe øygruppene Mariannene og Karolinene fra Spania for 25 millioner pesetas og innlemme dem i det tyske kolonialveldet. Og ved Samoa-overenskomsten ble Tyskland herre over den viktigste av Samoa-øyen. For dette ble han utnevnt til greve (Graf).
Mythos
Mythos kan referere til:
Bernhard von Bülow
Karriere
Keiser Vilhelm II utnevnte i oktober 1900 von Bülow til ny rikskansler da fyrst Hohenlohe gikk av. Bülow beholdt kanslerembetet i ni år. Gjennom en sterk evne til kompromiss og forhandling klarte han under vanskelige forhold å holde sammen en regjeringsblokk bestående av konservative og liberale. Han huskes som kansler best for sin aktive utenrikspolitikk og sitt engasjement for Tysklands kolonialpolitikk; dette engasjementet fortsatte også etter at han fratrådte som kansler. Bülow var en av de drivende kreftene bak Tysklands koloni i Kina (Kiautschou).
USAs sentralbanksjef
USAs sentralbanksjef er leder for Federal Reserve Board of Governors og utpekes blant medlemmene av dette organet for en periode på fire år, etter nominasjon av USAs president og godkjennelse av USAs senat. Sentralbanksjefen rapporterer til Kongressen to ganger årlig om fremdriften ved sentralbank­systemets oppdrag og målsetningene for den monetære politikk, som er «maksimal sysselsetting, stabile priser og moderate langtidsrenter».
Bernhard von Bülow
Karriere
Årene 1914–1915 var Bülow på nytt Tysklands ambassadør i Roma, denne gang med det uttalte oppdrag å overtale Italia til å slutte seg til sentralmaktene. Men han mislyktes med dette, og i april 1915 gikk Italia inn i første verdenskrig på de alliertes side. Bülow anså imidlertid at han hadde fått et håpløst oppdrag.
Da Theobald von Bethmann-Hollweg ble nødt til å fratre som rikskansler i juli 1917 var det mange som håpet på at von Bülow igjen skulle få bli rikskansler, men Wilhelm II valgte i stedet Georg Michaelis som ny kansler.
Etter krigen publiserte Bülow sine memoarer i fire tykke bind. Bøkene er et praktverk med mange bilder og faksimiler av dokument, men deres øvrige kildeverdi er omdiskutert.
U.S. Classic 2021
U.S. Classic 2021, kjent som 2021 GK U.S. Classic, var den 37. utgaven av U.S. Classic, og ble arrangert 21. og 22. mai 2021 i Indiana Convention Center i Indianapolis i Indiana i USA. U.S. Classic U.S. Classic er en av flere kvalifiseringskonkurranser for USA-mesterskapet i turn, og er også uttak til OL de årene det er OL.
Bernhard von Bülow
Karriere
Fyrst Bernhard von Bülow døde 28. oktober 1929, dagen før børskrakket som var innledningen til den store depresjonen.
Fiat Duna
Fiat Duna er en personbil i miniklassen basert på plattformen til Fiat Uno. Bilen ble produsert mellom 1987 og 2000.
U.S. Classic 2021
Et av høydepunktene var i hopp, der Simone Biles ble første kvinne som gjorde en Yurchenko med dobbel pikert salto i konkurranse.
Fiat Duna
Motorer
Fiat Duna har vært tilgjengelig med følgende motorer:
Säkra kort
Säkra kort er et svensk samlealbum med Stein Ingebrigtsen, utgitt i 1978.
Sharif
Sharif (arabisk: شريف, Sharīf, «ætling») er en arabisk hederstittel som benyttes om ætlinger til profeten Muhammed.
I den sunnittiske delen av araberverdenen benyttes sharif om ætlinger til Hasan ibn Ali, jamført med sayyid som benyttes om ætlinger til Hussein ibn Ali. Både Hasan og Hussein var barnebarn til profeten Muhammed, via ekteskapet mellom hans nevø Ali og hans datter Fatima. Fremstående sunnittiske sharifdynastier var idrisidene og saadiene i Marokko, samt zaydittene i Jemen. I dag er sharifslekten den regjerende kongeætten i det hasjimittiske kongedømme Jordan, hvis navn kommer fra Banu Hashim, den del av stammen qureish som profeten Muhammed tilhørte.
Sjiitter benytter sayyid og habib for ætlinger til både Hasan og Hussein.
Medlemmer av den hasjimittiske slekten innehadde mellom 1201 og 1925 befatningen Sharif av Mekka og dessuten mellom 1916 og 1925 tittelen og embetet kongen av Hijaz. Etter første verdenskrig behersket de ved siden av Hijaz (til 1925) også Irak (til 1958), Jordan (fra 1921) og Syria (til 1920).
Szilveszter Hangya
Szilveszter Hangya (født 2. januar 1994) er en ungarsk fotballspiller som spiller for Fehérvár FC.
Inkognito terrasse (Oslo)
Inkognito terrasse (1-9, 2-10) er en gate bak Slottet i bydel Frogner i Oslo. Denne blindgaten går sørvestover fra Colbjørnsens gate ved Åpent Bakeri, som har adresse nr. 1. Den ender ved nr. 9, der Kristensamfunnet har en ombygd villa og barnehage, og det er gjennomgang til deres kirke i Oscars gate 84.
Gaten fikk navn før 1887 etter Incognito løkke.
Liste over Team Gerolsteiners proffseire
Nedenfor følger en liste over store proffseire av sykkellaget som har gått under navnent Team Gerolsteiner (1998–2008).
Hubin
Hubin (kinesisk: 湖滨区; pinyin: Húbīn Qū) er et bydistrikt i Henan i Folkerepublikken Kina. Det er understilt byprefekturet Sanmenxia.
Arealet er på 164 / 219 km² og distriktet talte ca. 332.200 innbyggere i 2005.
Den kinesiske borgerkrig
Den kinesiske borgerkrig er i moderne historieskriving den borgerkrig som raste i Kina i flere tiår i første halvdel av 1900-tallet. I Kina omtales den som den nasjonalistisk-kommunistiske borgerkrig (kinesisk 国共内战; pinyin: Guógòng Nèizhàn). Etter den vanligste tidfesting varte den fra april 1927 til mai 1950, og var en krig mellom Kuomintang (KMT, også kjent som «Kinas nasjonalistparti») og Kinas kommunistparti (KKP). Krigen begynte etter Nordekspedisjonen, da høyrefløyen av KMT, ledet av general Chiang Kai-shek, utrenset fra partiet både kommunister og KMTs venstrefløy fra alliansen mellom KMT og KKP. Krigen representerte en ideologisk splittelse mellom de vestligstøttede KMT-nasjonalister og de sovjetiskstøttede kommunistene.
Borgerkrigen pågikk i rykk og napp frem til den tilstundende andre kinesisk-japanske krig avbrøt den. Da fulgte en periode med motstand mot japanerne. Det japanske angrepet hadde på sin side vært en utnyttelse av den indre uro i Kina. De allierte brakte japanerne til kapitulasjon i august 1945, og det markerte slutten av annen verdenskrig. Den kinesiske borgerkrig blusset da opp igjen for fullt i 1946. Kamphandlingene kom til sin avslutning etter 23 år i 1950, da et uoffisielt ild opphør fulgte, i alle fall hva gjaldt de større kamphandlinger. Kommunistene kontrollerte da Fastlands-Kina (og Hainan), og nasjonalistene holdt Taiwan, Pescadoresøyene og en rekke øyer utenfor kysten av Fujian. Frem til dags dato (2007) er det ikke blitt undertegnet noen fredsavtale, selv om de to parter har tette økonomiske bånd med hverandre.
Tidfestelse av borgerkrigen
Borgerkrigen er blitt avgrenset tidsmessig forskjellig av historikerne, men hva gjelder dens avslutning er det generell enighet om at den varte til rett før utgangen av 1949 da de siste større fiendtlighetene var over, i hvert fall med kommunistenes erobring av øya Hainan i mai året etter. Noen formell avslutning var dette imidlertid ikke. Ved utgangen av 1949 kontrollerte Guomindang (GMD) (Wade-Giles: Kuomintang – KMT) kun øya Taiwan, Pescadoresøyene og noen mindre øyer utenfor fastlandet i provinsen Fujian, mens kommunistene kontrollerte hele Fastlands-Kina.
Vi vil legge til grunn den først nevnte avgrensning, dvs. 1926/27-1949/50.
Forhistorie
Qing-dynastiets endelige sammenbrudd i 1911/1912 førte ikke til ro i det kinesiske rike. De siste monarkistiske restaurasjonsforsøkene slo feil i 1915–17. Det brøt deretter ut en rekke kriger og uroligheter.
De nordlige militaristenes generalkriger
Nå fulgte en rekke kriger som er blitt kjent under betegnelsen generalkrigene (egentlig De nordlige militaristenes generalkriger – generaler i betydningen krigsherrer) om makten i Peking. Det var fire fraksjoner som konkurrerte om makten: Chili-fraksjonen, Anhwei-fraksjonen, Fengtien-fraksjonen og Kuominchun-fraksjonen.
Kuomintang og kommunistene blir rivaler
I skyggen av disse generalkrigene skjedde det viktige ting lenger sør i Kina.
Det var Kuomintangs leder Sun Yat-sen som fant den strategi som førte til at krigsherrene i Nordkina til slutt ble slått. Han hadde først forsøkt å be de vestlige demokratier om hjelp. Etter at hans bønn ble ignorert av dem, hadde han i 1921 vendt seg til Sovjetunionen.
Den første enhetsfront
I 1923 kom det såkalte Sun-Joffe-manifestet, en felleserklæring mellom Sun og Sovjetunionens representant Adolf Joffe i Shanghai. Det gikk inn for et fritt og forenet Kina, og arrangerte et «politisk ekteskap» mellom KMT og kommunistpartiet. Sovjetiske rådgivere — hvorav den viktigste var Komintern-agenten Mikhail Borodin — begynte å strømme inn i Kina i 1923 med den egentlige agenda å prøve å omdanne og konsolidere KMT etter Sovjetunionens kommunistiske partis modell. KKP ble instruert av Komintern til samarbeid med KMT, og kommunistpartiets medlemmer ble oppfordret til å melde seg inn i KMT og hold sin kommunistiske lojalitet hemmelig.
Dette «politiske ekteskapet» ble kalt de to partienes enhetsfront (og i historieskrivningen etter 1945 differensiert som første enhetsfront. KKP var fremdeles et lite parti på den tiden: I 1922 hadde det bare 300 medlemmer, og det var bare vokst til 1.500 i 1925. KMT hadde på sin side 150.000 medlemmer i 1922. Sovjetiske rådgivere hjalp også nasjonalstene med etableringen av et politisk institutt som gav dets propagandakrefter opplæring i massemobiliseringsteknikker, og i 1923 fikk de sendt Chiang Kai-shek, en av Suns nærmeste medarbeidere fra Tongmeng Hui-tiden, til militær og politisk kursing i Moskva.  Etter Chiangs retur sent 1923 var han med på å opprette Militærakademiet i Whampoa utenfor Guangzhou (Kanton), som var KMT-KKP-alliansens hovedkvarter og fra 1925 ble KMT-KKP-regjeringens formelle hovedstad. I 1924 ble Chiang akademiets leder, og det var fra nå at hans stjerne begynte å stige slik at han ble den naturlige arvtager etter Sun Yat-sen.
Det var Chiangs strenge politikk mot KKP som til slutt utløste borgerkrigen.
Bare noen få måneder etter Suns død i 1925 innledet Chiang, som øverstkommanderende for Den nasjonale revolusjonshær den flere ganger utsatte nordekspedisjonen mot krigsherrene i nord, med det for øver å forene Kina under KMTs kontroll.
Imidlertid var KMT i 1926 blitt polarisert innad: Det hadde utviklet seg en høyre- og en venstrefløy, og kommunistgrupperingen innen partiets medlemsmasse var også voksende. Etter å ha forpurret et kidnappingsforsøk mot seg sendte Chiang fra seg sine sovjetiske rådgivere i mars 1926. Han innførte også restriksjoner på KKP-medlemmers deltakelse i KTMs sentrale lederskapsverv, og ble selv den fremste av KTM-lederne. Sovjetunionen, som fremdeles håpet at det skulle la seg gjøre å forhindre et brudd mellom Chiang og KKP, beordret den kommunistiske undergrunn til å underlette nordekspedisjonen under dens fremrykning som tilslutt begynte fra Guangzhou i juli 1926.
Borgerkrigens utbrudd
Tidlig i 1927 utløste spenningen mellom KMT og KKP en åpen splittelse i de revolusjonæres rekker. KKP og KMTs venstrefløy («unionistene») bestemte seg for å flytte nasjonalistregjeringens hovedsete til Wuhan. Men Chiang, hvis nordekspedisjon gikk fra seier til seier, bestemte seg da for å knuse kommunistpartiets apparat i Shanghai. Han fremholdt at kommunistenes virksomhet var sosialt og økonomisk skadelig, og arresterte kommunister og unionister i byen. Hundrevis av dem ble henrettet den 12. april 1927.
Fannin County (Texas)
Fannin County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det grenser mot Lamar County i øst, Delta County i sørøst, Hunt County i sør, Collin County i sørvest og mot Grayson County i vest. Det har også grense mot delstaten Oklahoma i nord.
Den kinesiske borgerkrig
Borgerkrigens utbrudd
Utrenskningene utvidet kløften mellom Chiang og Wang Ching-weis Wuhan-regjering (en strid som Chiang kom til å vinne) og ødela det urbane fotfestet KKP hadde. Chiang, som nå selv ble ekskludert av KMT for sin handlemåte, etablerte en rivaliserende regjering i Nanjing. Nå var det tre regjeringer i Kina: Den internasjonalt anerkjente krigsherrenes regjering i Beijing; det kommunistiske og venstreorientere sivile og militære regimet i Wuhan; og høyre-Kuomintang-regimet i Nanjing. Nanjing skulle forbli nasjonalistenes hovedstad det neste tiåret.