cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Falanks
Middelalderen
Falanksen, som den idealiserte formasjon for et gitt antall soldater, spredte seg til det germanske Europa. I senantikken rekrutterte Romerriket og senere Det bysantinske riket stadig flere legionærer som leiesoldater utenfor riket, kanskje spesielt germanere. Da tjenesten var over tok de med seg den militære kunnskapen hjem. Det førte til falankslikende formasjoner blant germanske stammer, men spyd og skjold var ikke lenger var enerådende. De brukte også øks og sverd.
Da frankerne vant over maurerne (muslimer) under slaget ved Poitiers var de organisert i flere firkanter i rutemønster slik at de ga hverandre støtte og fanget mauriske styrker mellom firkantene med francisca, øks og angons, kastespyd.
Fra vikingtiden vet man om minst to formasjoner som var basert på falanksen. Den ene av disse var fylkingen, som var en bred, dyp linje, tolket fra engelske kilder som «shield wall», det vil si en skjoldborg. Skjoldborgen var opprinnelig ment som et vern med overlappende skjold, som lignet på de første falanksene fra antikken. Den andre formasjonen var svinefylking, en kileformasjon med opptil 15 menn eller mer i dybden. Angelsakserne og skandinavene var de fremste til å bruke disse falankslikende formasjonene. En hær i slagorden kunne være på tre fylkinger eller flere. Fraværet av kavaleri betydde at disse formasjonene historisk sett eksisterte lenge. Normannerne fortsatte, selv etter slaget ved Hastings, å bruke formasjonen dersom infanteriets plass var truet. Her kalles formasjonen battle som kan bety slagorden eller formasjon av tettpakkede menn.
Fremvekst av kavaleriets rolle som et avgjørende våpen førte til en ny satsing på spyd som med tiden ble lengre. I Italia hadde man tatt til seg bysantinske taktikker og muslimsk kampekspertise. De hadde utstrakt bruk av lett infanteri og lett kavaleri slik at de kunne kjempe mot kavaleri med lange spyd og store skjold. Et godt eksempel på dette er ved slaget ved Legnano i 1176. Der benyttet de rektangulære formasjoner som hadde en skjerm av lette infanterister foran.
Under korstogene kom vesteuropeerne i kontakt med bysantinsk kunnskap om taktikk, og utviklet etter kort tid relativt kompliserte slagplaner der infanteriet i falanksformasjon fikk større gjennomslag enn før, både som defensiv kraft mot kavaleri, og som offensiv kraft for beskyttelse av det tunge kavaleriet. Denne kunnskapen ble så tatt med til Vest-Europa.
Pike dukket opp ved 1200-tallet og ble trolig tatt i bruk av brabançonske leiestyrker først, ettersom historiske kilder mener disse hadde lengre spyd enn riddernes lanser. Det var også disse som utviklet forgjengeren til skottenes schiltron. Slaget ved Bouvines i 1214 ble en brabançonsk falanks forandret til en sirkel ved at de lot fløyene bøye seg bakover og rundt.
På 1400-tallet var det oppstått tre formasjoner basert på falanksen; skottenes velkjente schiltron, flamlendernes brede og dype falankser formet som lag på en firkant, og sveitsernes pike-kvadrat. Av disse tre var det den siste som lykkes best. Sveitsernes formasjon var opprinnelig en trang og dyp kolonnelignende falanks, men etterhvert fikk disse firkantet form. Den største svakheten ved falanksen lå i deres flanker, men dette løste man ved å stille opp tre pike-kvadranter fra høyre til venstre slik at man kunne forsvare den ene siden og fange enhver foran seg. Dette gjør at en nå kunne omstille falanksen fra en defensiv taktikk til en offensiv taktikk.
Tidlige moderne tid
Disiplin og nye treningsmetoder for bruk av pike som etterhvert blir støttet med andre våpengrener som siden blir integrert i falanksen som i landsknektenes firkantede slagorden, fulgte med til en oppfinnsom periode under renessansen hvor pike-kvadranten blir selve essensen. Men tettheten av menn i en slik tett formasjon gjør disse sårbare for artilleri og skytevåpen som musketter som allerede i senmiddelalderen var begynt å få virkning på slagmarken.
Dette ledet til bruk av mindre enheter rundt selve pike-kvadranten som igjen blir redusert til en defensiv rolle for å beskytter musketerene mot kavaleri.
Resultatet blir tercio som fortsetter fram til midten av 1600-tallet da to begivenheter oppsto: avløsning av pike med bajonett og større mobilitet koblet med større ildkraft som tillot bruk av mindre enheter i stor samorden sammen med kavaleri. Dype formasjoner med over et dusin mann i rader opphørte å eksistere til fordel for tynnere, men komplette formasjoner med større slagkraft og fleksibilitet.
Trondheim havn
Trondheim havn drives av Trondheim Havn IKS og er et viktig trafikknutepunkt for Midt-Norge. I 2010 hadde havna 4555 anløp, med en bruttotonnasje på 16,5 millioner tonn. Den samlede godsmengden i selskapets havner var i 2010 på 2 millioner tonn.
Dagens havn
Trondheim havn består av 66 kaier, som er fordelt på følgende havneområder
Persontrafikken blir avviklet ved Hurtigbåtterminalen (forbindelser til Kristiansund, Hitra, Frøya, Vanvikan og Brekstad), Hurtigrutekaia og Turistskipskaia (cruisetrafikk).
Antall cruiseskipsanløp har ligget mellom 40 og 50 i de senere årene. Antall passasjerer har imidlertid steget i denne perioden og ligger nå mellom 40 000 og 50 000 på årsbasis.
Viktige aktører i samarbeidet om driften av Trondheim havn er meglere/agenter, transportører og taubåtrederier.
Trondheim havn er stasjoneringssted for redningsskøyta RS 131 ”Uni”.
Middelalderen
Grunnleggelsen av byen i 997 er nært knyttet til naturhavnen som fantes på vestsiden av Nidelvas utløp. I de små, grunne buktene ved elva kunne de flatbunnede vikingskipene ankre opp. Stedet fikk navnet Skipakroka, og etter hvert ble det også skapt infrastruktur på land – i form av lagerbygninger og kaianlegg laget av flettede greiner.
Olav Tryggvason bygget en kongsgård i Skipakroka, et sted som i dagens bybilde svarer til Krambuveita. Tryggvason tillot handelsmenn å etablere seg i samme området, noe som ble starten for vareomsetningen langs elvebredden som foregikk i mer enn 700 år.
Handelsvirksomheten medførte at det ble oppført mange brygger ved vestbredden av Nidelva, der båtene kunne legge til og losse og laste varer. Bryggene ble satt opp på østsiden av smale tomteparseller som strakte seg i retning Krambugata, der kjøpmennene hadde sine utsalg. De små vikene langs elveløpet ble etter hvert fylt igjen, slik at man fikk en enhetlig bryggefront mot elva. Flere almenninger gav mulighet til handelsvirksomhet og vareomsetning direkte fra skip som la til kai.
1600 og 1700-tallet
Elvehavna bidro sterkt til den økonomiske blomstringstiden som Trondheim opplevde fra midten av 1600-tallet. Eksport av trelast, fisk og kobber bidro til store inntekter til et fåtall kjøpmannsfamilier som drev handel etter kongelige privilegier. Denne gruppen fikk navnet Søgata-patrisiatet (Søgata var det tidligere navnet på Kjøpmannsgate). Bryggerekke hadde på denne tiden en gjennomgående svalgang mot elvesiden, som ble brukt til lasting og lossing. Hånddrevne kraner gjorde det mulig å heise varer opp i de flere etasjer høye bygningene.
Også på nordsiden av sentrumshalvøya, et område som denne gangen ble kalt Brattøra, ble det etablert brygger. Lenger vest, ved Ilsvika, ble det anlagt en landgang som kunne ta imot passasjertrafikk fra skip som lå for anker på reden ut mot Munkholmen. På land ble det skapt lagringsmuligheter for tømmer i dette området.
Cicignons byplan medførte at det ble bygget bro på vestsiden av sentrumshalvøyen. Dette åpnet muligheter for handelsvirksomhet også på østsiden av Nidelva. Etablering av brygger her ble forsterket av et forbud mot å lagre brennbare varer i bryggene langs vestsiden av elva. Allerede tidligere hadde skipsverft etablert seg ved vestsiden av elva. I 1720 ble Trondheim skipsverft etablert, som ble foreløperen til Trondhjems Mekaniske Verksted.
Ved utløpet av Nidelven var det etablert en fergeforbindelse. På vestsiden av elva (ved dagens Brattørbrua) fantes fergemannshuset Tavern, som idag er bevart på Sverresborg folkemuseum. I samme område ligger en tollbod og Brattørvakten, en bygning som ble reist på 1780-tallet og som huset byens vaktstyrke.
Moderne tid
På 1800-tallet ble det behov for en havneutvidelse. Større skip fikk problemer med å anløpe elvehavna, fordi løsmassene som Nidelven førte med seg avleiret seg i elvegrunnen. Behovet ble akutt etter et stort ras på Tiller i 1816. I første omgang gikk planene ut på å bygge en molo utenfor bryggerekken i nord, som skulle strekke fra Sanden og til Brattøra. Dette forslaget ble sterkt motarbeidet av ”Søgata-patrisatet”, som fryktet konkurranse og heller ønsket seg en oppgradering av elvehavna.
I 1842 gjorde en lov om havneutgifter det mulig å finansiere en større utbygging av havna. Olsenmoloen ble realisert i 1860 og det ble bygget lossebrygger foran pakkhusene og almenningene på nordsiden av byen. Industrialiseringer og byvekst skapte behov for en ytterligere utvidelse av havna. Havneplanen ble utviklet av stadsingeniør C.A. Dahl og godkjent i 1866. Planen førte til at det ble skapt en kunstig øy på nordsiden av Olsenmoloen. Ved kanalen mellom nye Brattøra og sentrumshalvøya ble det bygget en ny lossekai. Denne ble tilknyttet gatenettet og forbundet med byen med en rulleklaffbro, Brattørbrua.
I 1880-tallet fikk Meråkerbanen sin endestasjon på Brattøra. Den fikk fra 1884 forbindelse med Rørosbanen på dette stedet. Jernbaneutbyggingen forenklet og effektiviserte varetransporten mellom havnen og byens omland.
Den mekaniske industrien som hadde holdt til i sør ved østbredden av Nidelven, ble etter hvert flyttet nærmere elvemunningen. Slik oppstod det store industriområder ved Nedre Elvehavn, med Trondhjems Mekaniske Værksted som den største bedriften.
I begynnelsen av 1900-tallet ble områdene på østsiden av Nidelva tatt i bruk til havneformål og Nyhavna oppstod. Lademoloen ble anlagt som et vern mot fjorden, så langt som bunnforholdene tillot det. På 1920 til 1930-tallet ble områdene oppmudret og kaianlegg ble anlagt. Elvemunningen ble i denne forbindelse innsnevret og lagt lenger øst.
I havneområdet ble det bygget infrastruktur som er bevart idag: En ny tollbod stod ferdig på nye Brattøra i 1910, bygget i jugendstil. Midt på 1930-tallet ble fryselageret ferdigstilt, som idag huser opplevelsessenteret for populærmusikk, Rockheim.
En egen havneutbyggingsplan for Ila ble vedtatt etter annen verdenskrig. Første byggetrinn av kornsiloen stod ferdig i 1955.
Chuquisaca
Chuquisaca er et departement i Bolivia og grenser til nabodepartementene Cochabamba, Tarija, Potosí samt Santa Cruz. Departementshovedstaden er Sucre, som også er den offisielle hovedstaden i Bolivia.
Chuquisaca har et areal på 51 524 km² og en befolkning på 581 347 (2012).
Provinser i departementet Chuquisaca
Departementet er delt inn i ti provinser (provincias):
Doris Jorde
Doris Jorde er utdannet M.Sc. ved University of California, Berkeley i 1980 og PhD i Science Education samme sted i 1984. Hun var ansatt ved Institutt for lærerutdanning og skoleforskning ved Universitetet i Oslo 1984–2011, som professor fra 2000. Hun har siden 2004 vært professor II ved NTNU. Hun var prodekan for undervisning ved Det utdanningsvitenskapelige fakultet 2005–08. Hun var gjesteprofessor ved University of California, Berkeley 1998–99. Videre var hun president i European Science Education Research Association 2003–2007.
Jorde er amerikansk statsborger.
Det vestlige Zhou-dynasti
Det vestlige Zhou-dynasti er den første halvdel av det kinesiske Zhou-dynastiets nesten tusenårige dominans av Kinas historie. Det etterfulgte Shang-dynastiet.
Den siste Yin-kongen, Zhouxin (1154–1122 f.Kr.), var en tyrann. Han mistet mange tilhengere og måtte beskjeftige seg med Huai-barbarene, noe Zhou-fyrsten Wen og deretter hans etterfølger Wu Wang visste å utnytte til invasjon av Henan. I slaget ved Muye tapte Zhouxin for Wu Wang (regjeringstid 1122-1117 f.Kr.) og ble brent i sitt palass.
Zhou-herredømmet var imidlertid ikke sikret med det. En rekke barbarstammer underkastet seg (I-barbarene i øst, Man-barbarene i sør, og Lü-barbarene i vest). Hao (i dag Zongzhou) i Weidalen (i dagens Shaanxi-provins) ble hovedstad. Tallrike arvinger ble innsatt som lensherrer – og gjorde opprør ved første og beste anledning. Den nye Zhou-kongen Cheng Wang (regjeringstid 1115-1078 f.Kr.) klarte imidlertid ved hjelp fra regenten Dan (hans onkel) og hans sønn Bo-kin å seire til slutt.
Det var under Cheng Wang at de første kobbermynter skal ha blitt innført. Mu Wang (1001-946 f.Kr.) innførte en ny strafferett som åpnet for at folk kunne løskjøpe seg fra legemlig straff (og dermed bidra til statskassen). Mu Wang gikk løs på Quanrong- (dvs. hunde-)barbarene i nordvest og skal ha klart å trenge helt frem til Tarimbekkenet. På denne tiden ekspanderte og koloniserte Zhou-dynastiet i alle retninger.
Li Wang (878-827 f.Kr.) var en tyrann som ble jaget bort fra hovedstaden av et folkelig opprør. Hans sønn og etterfølger Xuan Wang (827-782 f.Kr.) ble kåret til konge i eksil, og måtte kjempe mot Yanyunbarbarene, som muligens var et rytterfolk. (De fleste barbarer kjempet den gang fremdeles til fots. Mot slutten av sitt liv ble han mannevond og lastefull, og hans sønn og etterfølger Youwang (781-771 f.Kr.) fulgte i sin fars fotspor til de grader at han tapte enhver oppslutning om sitt styre i hele Zhou-riket. Quanrong angrep da Shaanxi, kong Youwang ble drept og hovedstaden plyndret.
Den neste epoken av Zhou-dynastiet ble knyttet til en ny hovedstad, Luoyang. Den lå lenger øst; derav betegnelsen Det østlige Zhou-dynasti for den etterfølgende perioden.
Enkeltbekkasin
Enkeltbekkasin (Gallinago gallinago) er en mellomstor vadefugl med et langt nebb. Arten regnes som en kortdistansetrekkfugl. Den er omtrent 25 – 27 cm lang og ca. 110 g tung. Fjærdrakten har 4 lyse lengdestriper på ryggsiden og er brunspraglet. Enkeltbekkasinen har ren og hvit buk og stjerten er nesten uten hvitt, hvilket gjør at den skiller seg fra dobbeltbekkasinen, som den ellers er svært lik.
Hvis du skremmer en enkeltbekkasin hører du et hêst «tschær» i dét den flyr av sted. Oppflukten skiller seg også fra dobbeltbekkasinens. Mens dobbeltbekkasinen flyr rett frem, flyr enkeltbekkasinen i en helt tilfeldig retning. De fleste kjenner igjen denne fuglen med hannens fluktspill i hekkesesongen. Når fuglen skal markere området sitt, vibrerer den med de ytre stjertfjærene i tillegg til at den avgir en mekrende lyd. Når enkeltbekkasinen markerer området sitt, sier en at den «mekregauker». Lyden har gitt opphav til en rekke dialektale navn som hømmerhest, mækkergauk, rossegauk, rævagauk og jimmegauk.
Utbredelse
Enkeltbekkasinen er en av de vanligste trekkfuglene som kan sees fra kysten og helt opp til de mellomalpine områdene. Den er spesielt knyttet til åpne og fuktige områder, men liker seg også godt i åpen skog.
Forplanting
Hannen er på hekkeplassene ganske tidlig på våren og forsvarer området sitt overfor andre hanner. Redet er lagt i en enkel grop i bakken, og er laget av strå og blader. Høna legger 4 egg i mai-juni som ruges i 18-20 døgn. Ungene forlater redet rett etter klekkingen. Foreldrene fordeler ungene mellom seg, og de første dagene fôrer foreldrene dem. Kyllingene er flyvedyktige etter 20 dager.
Føde
Enkeltbekkasinen livnærer seg først og fremst på mark, men tar også insekter og andre smådyr. Den spiser også en del frø.
Overvintring
Enkeltbekkasiner i Norge overvintrer spesielt på De britiske øyer og i Frankrike/Portugal. Hvis det er milde vintre i Norge, kan den overvintre på kysten i de sørlige delene. Enkeltbekkasinen er tilbake allerede i mars/april. Lenger nord og i fjellområdene er den vanligvis ikke tilbake på området sitt før like før høna legger egg i slutten av mai.
Dannebrog
Dannebrog er Danmarks flagg som ifølge legenden falt ned fra himmelen under ett av Valdemar Seiers slag i Estland. Flagget er rødt med et hvitt kors som går helt ut til kantene av flagget, og den vertikale korsarmen er forskjøvet mot stangen.
Det regnes som verdens eldste offisielle nasjonalflagg i kontinuerlig bruk. Det var også Norges flagg i unionstiden med Danmark til 1814. Det selvstendige Norge innførte samme år som et foreløpig norsk flagg Dannebrog med Norges riksvåpen i kantonen, det øvre feltet nærmest stangen. Korsutformingen på det danske flagget ble senere overtatt av de andre nordiske landene; Sverige, Norge, Finland, og Island, og av de selvstyrte områdene Åland og Færøyene. Flere regioner med tilknytning til Norden har offisielt eller uoffisielt tatt i bruk varianter av nordiske korsflagg.
Navnet
Eldste kjente kilden til navnet Dannebrog er Bellenville, en nederlandsk våpenbok fra middelalderen. Blant danske våpen ses et rødt skjold med hvitt kors, kalt Denenbroec. Senere dukker det opp versjoner som det svenske Danabroka fra 1439 og de danske Dannebroge fra 1478, samt Danæbrogæ og Danebroggi på 1520-tallet. Trolig er navnet dannet av det frisiske ordet dan («rød»), satt sammen med -brog («klede», «tøy»). Men siden ordet dan er fremmed for dansker, er navnet blitt tolket som «danenes fane», med første stavelsen i samme betydning som i «Danevirke» og «Danmark».
Design
Den offisielle røde fargen på Dannebrog kalles på dansk normalt bare «dannebrogsrød». Det tekniske navnet på fargen er «pantone 186C» (og fargen på orlogsflagget «pantone 194C»).
Pantone 186C svarer i RGB-farger til R224 G024 B054 og HEX-koden er #E31836.
Pantone 194C svarer i RGB-farger til R172 G002 B052 og HEX-koden er #AC0234.
Andre data ifølge standardiseringsvirksomheten Dansk Standard:
I en ordning fra 1748 er målene for handelsflagget fastsatt, og de samme målene gjelder for Dannebrog. Målene er illustrert i figuren til høyre (28:34).
Når man øker bakkanten (til 28:37 med en slitkant), er det dels fordi å ha noe å klippe av når flagget blir slitt, dels er det en påvirkning fra vimplene, dels er forkanten på et flagg mer utstrakt enn bakkanten, og derfor bør flaggets sentrum forskyves mot stangen, for at det skal se riktig ut på avstand. I historisk perspektiv var flagget i begynnelsen firkantet (etter solkorset), og ble først ved reformasjonen endret til det nåværende utseendet med galgekors. De firkantede versjonene kan ses i Armorial Gelre (se nedenfor), samt i mange tidlige danske militære faner.
Forholdet mellom flaggstang og dannebrogs høyde bør være 1:5 (10 m flaggstang – dannebrog 200 cm høyt).
Ved flagging på halv stang (begravelser) skal underkanten av flagget være midt på flaggstangen.
Historie
Det eldste fargelagte bildet av Dannebrog ses i Armorial Gelre (nederlandsk: Wapenboek Gelre), en våpenbok samlet i perioden 1370-95 av herolden Claes Heynen kjent som «Gelre». Samlingen består av 121 ark med 1.775 våpen avbildet. Som en del av skjoldets tilbehør vises en lansespiss med en kvadratisk dannebrogsfane.
Johanitterordenen har vært foreslått som opphav til Dannebrog. De var en militær ridderorden som førte et rødt flagg med hvitt kors; men ordensridderne deltok ikke aktivt i noen av de danske erobringskrigene i Baltikum. På 1200-tallet brukte korsfarere i området å samles under et banner som enten var en rød duk med et hvitt kors - Sveits' flagg - eller en hvit duk med et rødt kors - martyren St. Jørgens merke, Englands flagg.
Det eldste kjente Dannebrog kan knyttes til Valdemar Atterdag som var dansk konge i årene 1340-75. I svenskekrigene på 1400-tallet var Dannebrog den danske hovedfanen.
Dannebrog er en korsfarerfane, og Danmark er det første eksempelet på at et helt land ble skattlagt til inntekt for korstogene, idet Valdemar den store bevilget ordenen en penning i årlig skatt av hver eneste husholdning. Privilegiet medførte at johanitternes hovedkloster i Antvorskov ved reformasjonen i 1536 var Danmarks nest rikeste (etter Sorø).
De eldste kildene til hendelsen er Christiern Pedersen og franciskanermunken Peder Olsen, som skriver at dette skal ha skjedd under et slag ved den estiske byen Fellin (i dag Viljandi) i 1208. Det ser ikke ut som de har skrevet av etter hverandre. Peder Olsen siterer i 1527 to steder en eldre, tapt kilde på latin. Det ene stedet endrer han kilden for slaget til «rettelig 1219». Da Arild Huitfeldt ca 1600 skrev sin Danmarks Riges Krønike, fulgte han opp og la også hendelsen til slaget ved Lyndanisse i 1219 som var gjennombruddet for dansk herredømme i Estland. «Da skal udaff Himmelen være falden it Banner neder, aff tvunden verck, røt udi Feldet, med it huit Kaars udi mand allevegne med hende udi Strid skulle vinde,» skrev Huitfeldt.
Peder Olsen siterte denne andre kilden som ikke la slaget til Tallinn i 1219, men til Fellin i 1208. Olsen tilføyer at «alle vet jo at dette er feil». Lite er kjent om slaget ved Fellin, men Fellin var et lite og ukjent sted, og det høres ikke ut som konger eller paver var involvert. Til sammenligning deltok en stor korsfarerhær i Lyndanisse-slaget, der også en konge og en erkebiskop deltok, og paven hadde så å si velsignet foretaket. Dessuten var slaget innledningen til omkring 150 års dansk herredømme over Estland. Kjernen i hendelsen er kjent i andre sammenhenger, som da Konstantin den store under et slag i 312 skal ha sett korstegnet på himmelen og hørt en røst si: «Ved dette tegn skal du seire!» Under slaget ved Las Navas de Tolosa i 1212 ble angivelig et kors synlig på himmelen, og jomfru Maria personlig fikk en abbed til å folde ut et banner med bilde av henne. Under beleiringen av Alcácer do Sal sensommeren 1217 da portugiserne kjempet mot maurerne, viste det seg angivelig et korsbanner på himmelen.
Professor Paul Johansen tenkte seg at det fant sted et slag ved Fellin 21. september 1217. Det ble reist et helligkors-kapell der i middelalderen, og opp til moderne tid ble det holdt et stort marked der det hellige korset ble æret til minne om Dannebrog.
I tiden frem til eneveldets innføring var Dannebrog først og fremst et militært symbol, og det originale Dannebrog gikk da også flere ganger tapt i denne stormfulle perioden. Under eneveldet spilte Dannebrog liten rolle, og kongen hadde enerett på flagget, slik som ved innføringen av Dannebrogsordenen i 1671, da Thomas Bartholin d.e. (1616-80) presenterte myten om flaggets fall fra Estlands himmel 15. juni 1219 som en virkelig hendelse i ordenens statutter.
I visen «Den tapre landsoldat» fra 1848, utgitt dagen etter danskenes seier over tyskerne i slaget ved Bov, står det i 4. vers: «Om Dannebrog jeg veed, det faldt fra Himlen ned.»
Dannebrog er også dokumentert som symbol for Danmark i kong Erik av Pommerns store unionssegl fra 1398. Seglet viser våpenet for Kalmarunionen, sammensatt av våpnene for de nordiske rikene og for Pommern. I Danmarks våpen med de tre blå løver på gull i skjoldets øvre (heraldisk) høyre felt bærer den øverste løven et lite dannebrogsflagg. Korset som deler skjoldet, har også vært tolket som et dannebrogskors, men det er mer sannsynlig at det viser til det unionsflagget som Erik forsøkte å innføre for Kalmarunionen, et rødt kors på gul bunn.
Ravnebanneret
Ravnebanneret skal ha vært brukt av Ragnar Lodbroks sønner da de herjet England på 800-tallet. Når banneret blafret og foldet seg ut, varslet det seier for danene. Knut den store skal ha ført en ravnefane i slaget ved Ashington i Essex i 1016, men det er ukjent om den fanen ble brukt av den danske kongeslekten ellers.
Et moderne ravnebanner til erstatning for Dannebrog ble presentert i 2015. («Dannebrog er katolsk - det er Danmark ikke lenger.»)
Det hebraiske universitetet i Jerusalem
Det hebraiske universitetet i Jerusalem (hebraisk האוניברסיטה העברית בירושלים Ha'Universita Ha'Ivrit Bi'Yerushalayim, arabisk الجامعة العبرية في القدس) er Israels eldste universitet, erklært offisielt åpnet den 1. april 1925.
Universitetet har mer enn 24 000 studenter. Med 7 fakultet regnes Det hebraiske universitetet i Jerusalem som en ledende institusjon for høyere utdanning i Israel.
Bakgrunn
Grunnsteinen til universitetet ble lagt ned på Skopusberget i 1918. Ideen om et jødisk universitet i Jerusalem oppstod allerede under den første sionistiske verdenskongressen i Basel, og i 1902 gikk bl.a. Chaim Weizmann, Martin Buber og Berthold Feiwel inn for ideen. Også Albert Einstein støttet forslaget. Han testamenterte sine skrifter og eiendom, bl.a. sommerhuset, til universitetet.
1. april 1925 kunne universitetet høytidelig åpnes, med fakulteter for mikrobiologi, kjemi og jødiske studier. Judah Leon Magnes var universitetets første kansler og fra 1935 til 1948 dets president.
På grunn av nazistenes jødeforfølgelser kom mange jødiske vitenskapsfolk som flyktninger til det daværende britiske mandatområdet, og universitetet vokste betydelig. Under Uavhengighetskrigen 1948–1949 havnet universitetsbygningene i den jordanskkontrollerte delen av Jerusalem, og undervisnings- og forskningsvirksomheten måtte flyttes. Det ble bygget to nye campuser i den vestlige delen av Jerusalem, Givat Ram og Ein Kerem. Først i 1967, da de israelske styrkene tok kontroll over hele Jerusalem, ble universitetets opprinnelige campus på Skopusberget gjenåpnet, og siden utvidet. Den er nå universitetets sentrum.
Det som nå er Det jødiske nasjonal- og universitetsbibliotek, ble grunnlagt i 1892.
Befatning med nordmenn
Kjemikeren Johannes Dale var gjesteforsker her i 1985. De ga i 1994 den andre Truman Institute prize posthumt til Johan Jørgen Holst, og hit har flere dratt med stipend fra Johan Jørgen Holst minnefond. Den norskfødte Ester Samuel Cahn (født 1933) var professor i statistikk her på 1990-tallet. Forskeren Torleif Elgvin ved Luthersk Bibel- og Menighetsseminar (LBM) ble i 1998 den første nordiske teolog med An analysis of 4QInstruction, en avhandling om Dødehavsrullene herfra, en visdomsbok fra 2. århundre før Kristus.
Antonio de Challant
Antonio de Challant (født ca. 1350, død 4. september 1418) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var kansler i Savoia.
Han ble kreert til kardinal (pseudokardinal) 9. mai 1404 av motpaven Benedikt XIII.
Han nedla sin obødiens til Benedikt XIII i 1408 og ble avsatt av ham den 21. oktober, overførte sin obødiens til Alexander V, senere til motpaven Johannes XXIII og til slutt til Martin V.
Óli Jacobsen
Óli Emil Jacobsen (født 21. august 1943 i Kalundborg) er en færøysk fagforeningsleder, politiker og skribent.
Han ble født i Danmark av færøyske foreldre, og bor i Tórshavn. Etter folkeskolen dro han til sjøs. Han ble valgt til styremedlem i Føroya Fiskimannafelag i 1966 og til formann i 1971. I 2007 tapte Jacobsen gjenvalg til formannsvervet, etter å ha fått færre stemmer enn både Jan Højgaard og Dan R. Petersen i uravstemningen.
I 1990-årene var Jacobsen blant lederne i Verkamannafylkingin, et protestparti med røtter i fagbevegelsen som brøt med Javnaðarflokkurin under den færøyske bankkrisen. Han var innvalgt på Lagtinget fra Eysturoy 1994–1998, minister for nærings-, arbeids- og justissaker i Edmund Joensens første regjering 1994–1995 samt minister for sosial-, helse-, arbeids- og justissaker i Edmund Joensens andre regjering fra mars til mai 1998.
Jacobsen har skrevet flere bøker og en lokalhistorisk spalte i Sosialurin.
Jacobsen har utgitt boken Daniel J. Danielsen and the Congo: Missionary Campaigns and Atrocity Photographs, som beskriver historien om den færøske misjonær Daniel J. Danielsen. Danielsen var misjonær i Kongo og arbeidet sammen med irske Roger Casement.
Miguel de Zalba
Han ble kreert til kardinal (pseudokardinal) 9. mai 1404 av motpaven Benedikt XIII.
Valdemar Jensen
Christian Frederik Valdemar Jensen (født 5. juni 1877 i Hjørring, Danmark, død 19. november 1954 i Bergen) var en norsk bokser.
Licentia Forlag AS
Licentia Forlag er et norsk forlag med hovedkontor i Bodø som utgir bøker etter trykk på forespørsel -konseptet ( print on demand ). Licentia Forlag startet opp i 2007, da som et DA eid av Diana Johnsen. I 2015 ble forlaget opprettet som AS og eies nå av Tonje Fredriksen og Veronica Christiansen.
Licentia Forlag er et såkalt «Desktop Publishing-forlag». Disse oppstod på starten av 2000-tallet da eget-forlagene høstet mye negativ kritikk og utgivelser på eget forlag avtok. Licentia Forlag har et tilbud til alle som ønsker å gi ut sin egen bok, som enten er for smale for de store forlagene eller der forfatter vil beholde all redaksjonell kontroll selv.
Licentia
Licentia oversatt fra latinsk betyr «frihet» og «tillatelse». Licentia poetica oversatt fra latinsk betyr dikterisk frihet, dvs. dikterens frihet til å dikte om på virkeligheten, sette seg ut over formelle krav og lignende til fordel for de kunstneriske. «Desktop Publishing-forlagene» gir forfatterne mulighet til å bruke sin kunstneriske frihet til å skrive slik de vil og få tillatelse til å gi ut sine verk.
Pierre Ravat
Pierre Ravat (død 1417) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Toulouse i Frankrike.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2002 – 3000 meter damer
3 000 meter damer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2002 og ble avholdt i Salt Lake City, USA den 10. februar 2002.
Pierre Ravat
Han ble kreert til kardinal (pseudokardinal) 22. september 1408 av motpaven Benedikt XIII.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2002 – 3000 meter damer
Claudia Pechstein vant gullmedaljen på distansen etter å ha vunnet to bronsemedaljer og sølvmedalje i tidligere OL. Favoritten Anni Friesinger kom på fjerdeplass, mens de første på resultatlisten kom under den tidligere olympiske rekorden.
Rekorder
Før konkurransen var gjeldende verdensrekord og olympisk rekord:
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder under satt under denne konkurransen:
Belenois java
Belenois java er en dagaktiv sommerfugl i gruppen hvitvinger.
Belenois java finnes helt sørøst i Asia og i Australia.
Utseende
Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen ikke har kjever og lepper, men en lang sugesnabel (proboscis) mellom palpene. Den er rullet opp i en spiral, mellom palpene, under hodet, når den ikke er i bruk. Antennene er trådformet og består av sylindriske ganske like ledd. Antenneklubben er flat eller skålformet slik som hos alle dagsommerfuglene. På beina finnes også sanseorgan som gir informasjon om hva sommerfuglen sitter på. Hunner bruker disse sansene for å finne riktig næringsplante, hvor den kan legge sine egg. Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin.
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte. Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larven har generelt tykk hud og er ganske hardføre. Hodet, brystet og bakkroppen er sammenvokst uten noen oppdeling.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noe små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Like bak hodet er bryststykket, som består av tre sammenvokste ledd, Bryststykket har tre par bein. Lengre bak har larvene noen bukføtter, som ikke er egentlige bein, men utvekster larven kan bruke til å holde seg fast. Lengst bak har den en analfot. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen.
Larvene ånder gjennom traké-åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Puppen er plassert stående eller oppreist, og er festet i anal-enden mot underlaget. Den holdes oppe ved et magebelte av spinntråder. Den har én spiss i hodeenden, ikke to som hos svalestjerter.
Levevis
Om natten og i overskyet vær hviler sommerfuglen. Vingene holdes sammenlagt opp og ut fra kroppen, noe som gir sommerfuglen en viss kamuflasje og beskyttelse. De voksne lever av nektar de suger opp fra blomstene på ulike planter (urter). Sugesnabelen, på hodets underside, gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Sugesnabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde.
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges direkte på næringsplanten.
Norges Sjakkforbund
Norges Sjakkforbund (NSF) er høyeste organ for det organiserte sjakklivet i Norge med rundt 3500 tellende medlemmer. Forbundet er tilsluttet Nordisk Sjakkforbund, Den Europeiske sjakkunion og FIDE (Verdenssjakkforbundet) og har et nært samarbeid med Ungdommens Sjakkforbund. Forbundet består i dag av 16 sjakkretser og 120 sjakklubber.
Belenois java
Levevis
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Den lever som plantespiser på planter i slektene Capparis og Apophyllum.
Norges Sjakkforbund
Historie
Norges Sjakkforbund ble stiftet under navnet Norsk Schakforbund mandag 20. juli 1914 i Christiania Schakselskaps lokaler i Athenæum i Akersgata i Kristiania med representanter fra sju klubber: Christiania Schakselskab, Schakklubben av 1911, Aalesund Schakklag, Bergens Schakklub, Kristiandsand Schakklub, Fredriksstad Schakselskap og Skien Schakklubb. På 1930-tallet hadde Arbeidernes Idrettsforbund et eget utvalg for sjakk som etter hvert ble større enn Norsk Sjakkforbund. Under 2. verdenskrig lå den organiserte sjakken nede, og i 1946 ble de to organisasjonene enige om å slå seg sammen. Samtidig ble navnet endret til det nåværende Norges Sjakkforbund.
Belenois java
Levevis
Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 grader C°. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
Norges Sjakkforbund
Turneringer
Norsk sjakk har et rikt utvalg av ulike typer turneringer for aktive sjakkspillere. Vanligvis er det klubbene tilknyttet Norges Sjakkforbund som arrangerer ulike typer turneringer, mens Norges Sjakkforbund har ansvaret for koordinering og reglementer. Turneringstilbudet for sjakkspillere består blant annet av:
Belenois java
Systematisk inndeling
Papilio java Papilio clytie Papilio coronea Papilio deiopea Pieris niseia Anaphaeis nigrita Anaphaeis java Anapheis java B. j. savuana Fruhstorfer B. j. teutonia (Fabricius, 1775) B. j. ina Fruhstorfer B. j. peristhene (Boisduval, 1859) B. j. picata Butler B. j. micronesia Fruhstorfer
Norges Sjakkforbund
Rating
Svært mange av turneringene med normal betenkningstid rates nasjonalt, og stadig flere også internasjonalt. Ratingsystemet er beskrevet i artikkelen om Elo-rating. Det er vedtatt at det norske ratingsystemet skal avvikles når et stort flertall av de norske sjakkspillerne har fått FIDE-rating.
Liste over personer som døde i terrorangrepet i Norge 2011
Dette er en liste over drepte i terrorangrepene i Norge 2011. Totalt døde 77 mennesker i angrepene, derav åtte i bombeangrepet på regjeringskvartalet og 69 under massakren på Utøya. 33 av de omkomne var under 18 år.
Norges Sjakkforbund
Dommere
De aller fleste sjakkturneringer ledes av en turneringsleder og/eller dommer. Disse ser til at sjakk overholdes og er som regel også sentrale i gjennomføringen av sjakkarrangementer.
Innenfor forbundet er det tre dommergrader i tillegg til den internasjonale dommergraden. Det stilles krav til ulike dommergrader ved ulike turneringer. Dommertitlene er bygd opp etter samme struktur som sjakkorganisasjonen med klubbdommere, kretsdommere, forbundsdommere og internasjonale dommere: En oversikt over aktive dommere finnes i Dommerarkivet.
Liste over personer som døde i terrorangrepet i Norge 2011
Støttegruppen etter 22. juli
De pårørende til ofrene etter terrorangrepene dannet Nasjonal støttegruppe etter 22. juli-hendelsene.
Norges Sjakkforbund
Norsk Sjakkblad
Forbundet har siden 1906 med noen opphold utgitt medlemsbladet Norsk Sjakkblad. Bladet sendes ut til alle medlemmene i forbundet. P.t. (2022) utkommer bladet med 3 nummer i året med Joachim B Nilsen og Maud Rødsmoen som ansvarlige redaktører. Se for øvrig artikkel om Norsk Sjakkblad.
Sentralstyret
Sentralstyret er NSFs utøvende myndighet og ansvarlig for den daglige, forretningsmessige drift. Sentralstyret består av president, visepresident, kasserer, turneringssjef, eliteutvalgsleder, leder i Ungdommens Sjakkforbund (USF) og tre styremedlemmer.
Presidenter
Nedenfor finnes en oversikt over presidenter (1914–1921 var tittelen formann) i Norges Sjakkforbund.
Komiteer og utvalg
Kongressen og Sentralstyret oppnevner ulike utvalg som har ansvar for særskilte områder. I inneværende sesong (2012–13) finnes det følgende komiteer og utvalg i Norges Sjakkforbund :
Fond
NSF administrerer ulike fond med ulik opprinnelse og ulike formål. P.t. administreres følgende fond:. Norsk Sjakkfond, Knut Monssens Minnefond, Arvid Karlsens Minnefond til Sjakkens Fremme, Anna Elisabeth Westerlunds Minnefond, Thomas Heibergs Minnefond, Nordnorsk sjakkungdomsfond og Arnold J. Eikrems Minnefond.
Sjakkontoret
Administrasjonen i Norges Sjakkforbund og Ungdommens Sjakkforbund (Sjakkontoret) er lokalisert i Sandakerveien 24D i Oslo (Myhrens verksted). Forbundene har felles generalsekretær og administrasjon. Kontorets oppgaver består blant annet av:
Ullared
Ullared er et tettsted i Falkenberg kommune i Hallands län i Halland i Sverige. Ullared ligger rundt 30 kilometer nordøst for Falkenberg og 30 kilometer øst for Varberg. Ullared er kjent for sitt store varehus Gekås Ullared.
Dukhovsjtsjina
Dukhovsjtsjina (russisk: Духовщина) er en by i Smolensk oblast i Russland. Den ligger ved elva Vostitsa (i Dneprs nedbørfelt), rundt 55 km nordøst for Smolensk.
Bosetningen Dukhovsjtsjina vokste frem rundt Dukhovklosteret, som ble bygget en gang på 1200-tallet. Den fikk innvilget byrettigheter i 1777.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Vessigebro
Vessigebro er et tettsted i Falkenberg kommune i Hallands län i Halland i Sverige.
Johan Johansen
Johan Johansen var norsk bokser. Gull i mellomvekt B i NM 1909, gull i tungvekt i NM 1915 og gull i lett tungvekt i NM 1921.
Euplagia quadripunctaria
Euplagia quadripunctaria  er en bjørnespinner (Arctiidae).
Utseende
Euplagia quadripunctaria har grønn-svarte framvinger. På hver vinge er noen lyse gulhvite flekker eller bånd. Disse er opphav til det svenske navnet Sebraglansspinnare. Bakvingene er ensfarget oransje-rød, med fire mørke flekker. Flekkene er i ulik størrelse, men er opphavet til artens latinske navn quadripunctaria. Vingespennet er mellom 45 og 62 millimeter. Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile.
Brystet er lyst kremgult, med tre mørke langsgående flekker. Bakkroppen er normalt smal bakover og oransje med en liten svart flekk på oversiden av hvert ledd.
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller oransje med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Larvene er matt, brusvart, med en oransje rygglinje. På siden finnes lyse gul-hvite flekker. Utvokst blir den ca. 5 centimeter lang.
Levevis
Euplagia quadripunctaria finnes på varme steder, i skygge og lever i skog, med litt bergknauser og busksatt terreng.
Flygetiden er i juli og august. Den er både natt- og dagaktiv og flyr ofte livlig ettermiddagen.
Hunnen legger omtrent 250 egg rett på næringsplanten, eggene legges i små grupper.
Larvene lever på ulike planter og trær. De lever av å gnage blad. Lavene overvintrer, og blir utvokst i begynnelsen av juni året etter.
Euplagia quadripunctaria tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning. Puppen klekkes etter omtrent fire uker.
Utbredelse
Ikke i Norge.
Navnet
Det latinske navnet Euplagia betyr velutviklet eller gode egenskaper. Navnet quadripunctaria betyr med fire punkt (flekker). På svensk heter den Sebraglansspinnare, på engelsk Jersey Tiger.
Sertab Erener
Sertab Erener (født 4. desember 1964 i Istanbul) er en tyrkisk popstjerne. Hun er en av de mest suksessrike kvinnelige sangerne i Tyrkia, og er sett på som en av divaene i tyrkisk popmusikk. I Europa er hun mest kjent for å vinne Eurovision Song Contest 2003 med sangen «Everyway That I Can».
Karriere
Erener er født og oppvokst i Istanbul. Hun studerte musikk ved universitetet i byen før hun begynte sitt arbeid innen musikken sammen med den tyrkiske popsangeren Sezen Aksu.
Hun ga ut sitt første album, «Sakin Ol», i 1992, og det ble etterfulgt av nye fire tyrkiskspråklige album igjennom det neste tiåret. Albumet «Lal» ble til og med inkludert i «Sony Music» i sin «Soundtrack For A Century»-samling.
Eurovision Song Contest
Etter å ha deltatt i to nasjonale finaler i Eurovision Song Contest uten suksesess (i 1989 og 1990), ble hun valgt til Tyrkias deltaker i 2003 og vant den internasjonale finalen med «Everyway That I Can», som hun skrev sammen med Demir Demirkan. Sangen fikk topplassering på mange salgslister over hele Europa, blant annet i Sverige og Hellas.
I kjølvannet av Eurovision-suksessen ga hun ut sitt første engelskspråklige album, «No Boundaries», i 2004. Hennes tolkning av «Here I Am» og Bob Dylans «One More Cup of Coffee» ble brukt i internasjonale filmer. Sistnevnte var en del av lydsporet til Masked and Anonymous, en semi-biografisk film om Dylan.
I 2005 ga Erener ut det tyrkiskspråklige albumet «Aşk Ölmez», med sanger som «Aşk Ölmez, Biz Ölürüz» og «Satılık Kalpler Şehri» samt en høylytt tolkning av Madonnas sang «Music».
22. oktober 2005 deltok hun på «Congratulations»-konserten i forbindelse med Eurovision Song Contests femtiårsjubileum. Ved denne anledningen avslørte hun også at hun skulle gi ut enda et engelskspråklig album.
15. mars 2007 ga hun ut et samlealbum. I tillegg til vinnersangen hennes fra Eurovision Song Contest inneholder The Best of Sertab Erener et utvalg fra sangarens store repertoar med sanger på spansk, gresk og engelsk, i tillegg til duetter med andre sangere.
Erener har sunget duetter med Ruslana, José Carreras, Ricky Martin og den greske sangeren Mando. Hun har også jobbet med musikerne Desmond Child, Anggun og det belgiske bandet Voice Male.
Referanser
<References/>
Finland
Finland (finsk: Suomi ), offisielt Republikken Finland (finsk: Suomen tasavalta) er et land i Norden. Finland grenser til Norge i nord, Sverige i nordvest og Russland i øst. Landet har også en lang kystlinje mot Østersjøen, som kan deles inn i Bottenviken i vest og Finskebukten i sør. Sør for Finskebukten ligger Estland.
Landskapet er skogkledd og preget av flere tusen innsjøer. Ut mot kysten ligger sletter med fruktbar leirjord. Finland har 5,5 millioner innbyggere, hvorav 1,5 i hovedstaden Helsingfors og omegn. Andre store byer er Tammerfors, Åbo og Uleåborg. 85–90 % av landets befolkning er etniske finner, som snakker finsk. 5 % er finlandssvensker, som snakker svensk. Landet har også en samisk minoritet.
Finland var mest et jord- og skogbruksland frem til 1950-årene, men måtte reise en stor metall- og verkstedindustri da Sovjetunionen forlangte skip og maskiner som krigsskadeserstatning. Finland bygget ut en omfattende velferdsstat etter skandinavisk modell. Finland er i dag et av verdens rikeste og mest utviklede land. Finland er en stor eksportør av tømmer, papir og trevarer. Finland har også en høyteknologisk industri innen IT, elektronikk og telekom. Finsk arkitektur og industridesign er kjent over hele verden.
Finland er en parlamentarisk republikk. Øygruppen Åland er et demilitarisert og selvstyrt område innenfor riket. Finland er medlem av EU og NATO. Det er det eneste landet i Norden som bruker euro.
Etymologi
Det germanske folkenavnet «finner» antas å komme av proto-germansk *fanþian-, «vandrere» eller «jegere». Begrepet har også vært brukt om samer. Det er derfor ikke sikkert hvem fenni, som den romerske historikeren Tacitus nevner i Germania 100 år e.Kr., eller phinnoi, som geografen Ptolemaios nevner i Geographia 150 år e.Kr., egentlig viser til.
Landskapsnavnet Finland finnes på runesteiner i Sverige i middelalderen. I løpet av svensketiden kom navnet Finland til å gå fra bare å betegne landskapet Egentliga Finland til å betegne hele den østre riksdelen, som ikke fikk sin nåværende utstrekning lengst nord før grensedragningen i 1809.
Den norske skrivemåten ble i 1959 endret fra «Finnland» til «Finland», i samsvar med den finlandssvenske formen. Det norske Språkrådet anbefaler å bruke offisielle svenske stedsnavn i Finland «av omsyn til det skandinaviske språkfellesskapet».
På norsk har «finne» tradisjonelt blitt brukt om alle fra Finland. Finlandssvenskene foretrekker å bruke «finner» utelukkende om de finsktalende, og «finlendinger» om alle fra Finland.
Trygve Velten
Trygve Velten (født 21. desember 1982) er en norsk fotballspiller som fra 2016 spiller for Drøbak/Frogn. Han prøvde seg i Tippeligaklubben i 2008-sesongen, men vendte etter én sesong tilbake til andredivisjon og  som han spilte for i 2004–2007.
Trygve Velten tjenestegjør idag (2020) som røyk- og kjemikaliedykker på Bryn brannstasjon.