cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Meganebrius
Utseende
Underslekten omfatter middelsstore, noe brede, svarte Carabus-arter. Kjevene er ikke forstørrede, nesten like lange som hodet er omtrent firkantet med runde, utstående fasettøyne. Antennene er litt over halve kroppslengden. Pronotum er mye bredere enn langt, rundet, ikke innbuktet foran de litt avrundede bakhjørnene, med markert siderand, kraftig punktert og halvmatt med en skarp midtfure. Dekkvingene er avlange med fine, tette lengdestriper.
Byåsen skolemusikkorps
Byåsen Skolemusikkorps ble stiftet 23. april 1948 og består i dag av 111 spillende musikanter fordelt på aspirantkorps, juniorkorps og hovedkorps. Korpset er fastsatt i Trondheim, og består hovedsakelig av elever fra skolene Dalgård, Stavset og Byåsen.
Shawn Dingilius-Wallace
Han representerte Palau under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 50 meter fristil.
Kirkerundskrivet
Kirkerundskrivet handler om forvaltningen av kirke, kirkegård og kirkens omgivelser som kulturminne og kulturmiljø. Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet og Miljøverndepartementet har utarbeidet kirkerundskrivet for å samordne ulike lovverk som regulerer kirkebyggene og deres omgivelser.
Byåsen skolemusikkorps
Korpset har deltatt i alle kretsmesterskapene helt siden disse mesterskapene ble startet i 1974. De fleste årene har korpset måttet kjempe alene i 1. divisjon, men har på tross av dette som regel oppnådd 1. ærespris. I nyere tid fortsetter korpset å briljere med førsteplass etter førsteplass.
Kirkerundskrivet
Generelt
Rundskrivet omfatter kirker, kirkegårder m.v. tilknyttet den norske kirke. Det erstatter kirke- og undervisningsdepartementets rundskriv jnr. 8132-a-1947 av 12. februar 1948 "restaurering av kyrkjer og kyrkjeinventar" og rundskriv jnr. 945 ki a 1967 av 12. april 1967 "kirkens omgivelser". For kirker som faller utenfor kirkelovens bestemmelser, anbefales det at rundskrivet følges som en veiledning.
Rundskrivet er delt i 4 kapitler; ett innledningskapittel, ett kapittel som omhandler kirker og kirkeinventar, ett kapittel om kirkegårder og gravminner og ett om kirkens omgivelser og forholdet til plan og bygningsloven. Rundskrivet går gjennom lovverk og forvaltningsbestemmelser for kirker, kirkegårder m.v.
Lovverk for kirker og kirkegårder
Lov om kulturminner av 9. juni 1978 nr. 50 (kulturminneloven) med forskrifter, lov av 7. juni 1996 nr. 31 om den norske kirke (kirkeloven), og lov av 7. juni 1996 nr. 32 om kirkegårder, kremasjon og gravferd (gravferdsloven) samt forskrift til denne.
Meganebrius
Utbredelse
Underslekten er utbredt i Himalaya.
Byåsen skolemusikkorps
I nasjonal sammenheng spiller korpset i 1. divisjon når det deltar i NM. Korpset har her mange fine plasseringer opp gjennom årene, med en 5.-plass i førstedivisjon i 2012 og i 2. divisjon 3.-plass og 1. ærespris i 1989 som beste plassering. Forrige deltakelse var i 2017, med en 3.plass (94,5 poeng) i første divisjon.
Meganebrius
Systematisk inndeling
Listen følger i hovedsak.
Byåsen skolemusikkorps
Utenfor landets grenser har korpset også deltatt i festivaler en rekke ganger. Et godt eksempel på dette er seieren i Göteborg-festivalen i 1990 hvor korpset oppnådde hele 98,5 poeng av 100 mulige, som foreløpig rager høyest.
I dag er Dag Helle Bysting dirigent for hovedkorpset.
Shawn Dingilius-Wallace
Shawn Dingilius-Wallace tok en 67. plass for landet sitt på 50 meter fri under Sommer-OL 2020 i Tokyo og kvalifiserte seg derfor ikke til semifinalene på øvelsen.
Trend Motor Sport
Trend Motor Sport (TMS) er et europeiskregistrert scootermerke stiftet i 2001. Merket eies av den sørkoreanske mekanikeren Junhg Vong og produseres i Kina. Scootermerket TMS eies blant annet (48 prosent) av Qniqqi, som har sitt hovedkontor i Sør-Korea.
International Blues Challenge
The International Blues Challenge, også kjent som IBC, er en konkurranse som arrangeres av the Blues Foundation.
Kirkerundskrivet
Lovverk for kirker og kirkegårder
Kirkeloven § 21 gir biskopene gitt fullmakt til å godkjenne ombygging og utvidelse av kirke, og til å tillate bebyggelse nærmere enn 60 meter fra kirke i spredtbygd område. Kirkelig fellesråd og andre med rettslig klageinteresse kan påklage Biskopens vedtak om å godkjenne ombygging og utvidelse av kirke og om å tillate bebyggelse nærmere enn 60 meter. Biskopene skal oversende vedtak vedrørende kirker som er bygget i eller før 1850, eller er oppført på riksantikvarens liste over særlig verneverdige kirker bygget etter 1850 til riksantikvaren som kan påklage til kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet. i medhold av kirkeloven § 21.
International Blues Challenge
Diunna Greenleaf og hennes band, Blue Mercy, vant konkurransen i 2005. I 2008 vant Trampled Under Foot. I 2010 vant Matt Andersen. I 2011 vant Georg Schroeter and Marc Breitfelder.
Bourhan Abro
Bourhan Abro (født 30. mai 1995) er en djiboutisk svømmer.
Primer día
«Primer día» (norsk: Første dagen) er en sang av den meksikanske artisten Julieta Venegas og den argentinske rapperen Dante Spinetta. Primer día er en av sangene på Julieta Venegas' album Limón y Sal. Sangen ble utgitt tidlig på sommeren 2007 og nådde opp på hitlistene i store deler av den spanskspråklige verden.
Batteritrikk
Batteritrikk som også het akkumulatorvogn er et batteridrevet trikkkjøretøy med batteridrift. Batteridrevne trikker var vanlig ved århundreskiftet mellom 1800-tallet og 1900-tallet, blant annet i København, Danmark. Den vanlige trikken henter strøm for driften fra hengende luftledninger ved hjelp av strømavtager, men det medførte et omfattende ledningsverk reist over gatene mellom bygningene eller mastene. Der hvor det av praktiske eller estetiske årsaker ikke var tillatt, som da deler av New York hadde et forbud mot luftledninger, ble batteridrift foretrukket. Batteridrevne trikker er et populært transportmiddel i fornøyelsesparker som Kardemomme by, temaparken i Kristiansand Dyrepark i Norge. I det tjueførste århundret er batteritrikken i ferd med å oppleve en renessanse, med nye lademetoder og batteriløsninger.
Kirkerundskrivet
Lovverk for kirker og kirkegårder
Alle kirker oppført før 1650 er automatisk fredet, og det er uten særskilt tillatelse forbud mot inngrep etter kulturminneloven §§ 3 og 15 fjerde ledd. Kirkegårder og gravminner eldre enn 1537, samiske gravlegginger og gravminner eldre enn 100 år er også automatisk fredet. Riksantikvaren kan etter kulturminneloven §§ 15 og 19 frede kirker og kirkegårder eller deler av dem og et område rundt en fredet kirke eller kirkegård.
Kongen kan I medhold av kulturminneloven § 20 frede et kulturmiljø for å bevare områdets kulturhistoriske verdi. Riksantikvaren og fylkeskommunene/Samisk kulturminneråd utgjør kulturminneforvaltningen og hører inn under Miljøverndepartementet. Riksantikvarens vedtak etter kulturminneloven kan påklages til miljøverndepartementet.
Batteritrikk
Begynnelsen
Det første batteridrevet kjøretøyet ble utprøvd så tidlig som i 1838 av Robert Davidson fra Aberdeen i Skottland, da han bygde et akkumulatorlok på 7 tonn, med et stort galvanisk batteri delt i førti celler. Davidson-lokomotivet var en suksess under prøvekjøringene blant annet på Edinburgh-Glasgow banen. Lokomotivet, som fikk kallenavnet «Galvani», var 4,8 meter langt med en vekt på 5 tonn som klarte å nå 6,4 km/t mellom Edinburgh og Glasgow i 1842. Det sies at lokomotivet ble ødelagt av damplokomotivpersonell som fryktet konkurranse. Dette hindret ikke fremtidige forsøk av andre oppfinnere som Charles Grafton Page, som utviklet et batteridrevet kjøretøy på oppdrag for den amerikanske kongressen i 1851. Page tok ganske enkelt en passasjervogn og ombygde den for å romme elmotoren med en ytelse på 16 hestekrefter, som så drev to store drivhjul tatt fra et lokomotiv.
Kirkerundskrivet
Lovverk for kirker og kirkegårder
Kirker, kirkegårder m.v. som ikke er fredet etter kulturminnelovens bestemmelser, kan kommunene i medhold av Plan- og bygningloven regulere til spesialområde og slik bevare/sikre som verneverdige kulturminner, dette gjelder både enkeltbygninger og miljøer. Plan- og bygningloven setter også rammer for bygge- og anleggstiltak og for arealdisponering. Gravferdslovens forskrifter § 27 omtaler også vern av gravminner og kirkegård. Her er det kirkelig fellesråd som bestemmer vern.
Kirker og kirkeinnventar
"Kirke" i rundskrivet betyr "sognekirke eller kapell som er godkjent av kongen eller departementet, eller som er kirke fra gammelt av". Kirker oppført før 1650 er automatisk fredet, i Norge er det ca. 1620 kirker/kapeller som faller inn under definisjonen i kirkeloven § 17. Kirkene deles i tre kateborier alt etter hvilke lover og saksbehandlingsregler som gjelder.
World Professional Boxing Federation
Organisasjonen har sin opprinnelse tilbake til en super tungvektskamp mellom Mitch Green og Danny Wofford 9. mars 2002, via forgjengerne World Boxing Syndicate (WBS) og World Boxing Empire (WBE). I 2005 ble WBE slått sammen med United States Boxing Council (USBC), og fikk det nye navnet World Professional Boxing Federation 6. juli 2006.
Batteritrikk
Begynnelsen
Testingen av «lokomotivet», som minnet om en motorvogn, fant sted på linjen mellom Washington og Baltimore i 1851, mer bestemt mellom Washington stasjon og Bladensburg. Under kjøringen oppdaget Page ulempen med datidens batterikonstruksjon, den var for skrøpelig til å tåle rystelsene og vibrasjonene fra skinnene. Etter åtte kilometer ble Page nødt til å stoppe lokomotivet ettersom batteriet var ødelagt. Det var den tyske ingeniørutdannede oppfinneren Ernst Werner Siemens, som for alvor gjorde elektriskdrevet skinnegående transport mulig da han tok i bruk dynamoen som generatormotor mot året 1879. Forskjellige matingssystemer, som strømsko for å levere strøm til motoren ble også utviklet, slik at man kunne forbigå batteriet til å begynne med.
Kirkerundskrivet
Fredete kirker
Alle kirker bygget før 1650 regnes som verdifulle kulturminner og er automatisk fredet av to grunner. Innføringen av reformasjonen i 1537 regnes i Norge som slutten på den norske middelaler. Kirker fra før reformasjonen er de eldste kristne gudshus vi har i landet, og er av stor kulturhistorisk betydning. Norges første lutherske kirkerom ble formet i middelalderkirkene. Disse kirkene er både bærere av unik informasjon om middelalderen og om de tidlige etter-reformatoriske kirkerom.
Bourhan Abro
Han representerte Djibouti under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 50 meter fristil.
Kirkerundskrivet
Fredete kirker
Den andre grunnen er at I perioden mellom svartedauden, 1349/50, og begynnelsen av 1600-tallet ble det nesten ikke bygget kirker i norge. og de første etter-reformatoriske kirkebygg markerer et klart brudd med den middelalderske byggeteknikk. Det kom også nye liturgiske krav til kirkerommet.
Verneverdige kirker bygget i perioden 1650 - 1850
På midten av 1800-tallet kom radikale tekniske og formmessige endringene i kirkebyggingen og kirkene bygget i perioden 1650-1850 har et klart annet preg enn tidligere kirker. Alder, utforming og tekniske løsninger gjør dem til viktige dokumenter over norsk kirkebygging.
Kirker bygget etter 1850
Perioden fra ca. 1850 og frem mot århundreskiftet var den mest aktive kirkebyggingsperioden etter middelalderen. I denne perioden skjer det også en endring i arkitektur og byggetekniske løsninger som i sterk grad påvirker byggingen av nye kirker. Denne utviklingen fortsetter på 1900-tallet. En del av kirkene bygget etter 1850 er gitt et spesielt vern, og følgelig listeført, fordi de er valgt ut som særlig interessante arkitektoniske eller kulturhistorisk verdifulle representanter for sin tid.
Bestemmelser om kirker
Rundskrivet har generelle saksbehandlingsregler for ombygging, utvidelse, reparasjon og vedlikehold av kirker. Bestemmelser om fredete kirker samt kirkeruiner, kirketufter og kirkesteder fra middelalderen, om inngrep i fredet kirke, m.v., om ulovlige tiltak, skade på fredet kirke, kirkeruin, m.v.  og om  straffeansvar. Videre er det bestemmelser om Håndtering, konservering og restaurering av kirkens inventar og kirkekunst samt om rådgivning og tilskuddsordninger.
Kirkegårder og gravminner
Alle graver, enkeltvis eller samlet på kirkegård eller annen gravplass, fra middelalderen (inntil år 1537) er fredet. også kirkegårdenes middelalderske innhegninger, gravminner og andre synlige anlegg er fredet. Fredningen gjelder om jorden er omrotet ved nye gravlegginger etter middelalderen eller er blitt oppfylt, oppdyrket, gjenbygget, m.v. også samiske graver og gravplasser eldre enn 100 år er fredet.
Rundskrivet går videre gjennom regelverket for kirkegårder og tar særlig for seg fredete kirkegårder og gravminner og fredete gravminner.
Kirkens omgivelser og forholdet til plan- og bygningsloven
Kirkene er ofte plassert på sentrale og fremtredende steder i kulturlandskapet og bevisst formet som landemerker. Mange av dagens kirker står på steder med lang tradisjon som bosettingssted, og som religiøst og sosialt samlingssted. På grunn av sin sentrale lokalisering har mange kirkesteder utviklet seg fra små bygdesentra til større tettsteder. Av disse grunnene går rundskrivet igjennom kirkens omgivelser og forholdet til plan- og bygningsloven herunder arealplanlegging kommuneplan, reguleringsplan/bebyggelsesplan. Rundskrivet går så gjennom søknads- og meldepliktige tiltak etter plan- og bygningsloven samt hvilke tiltak som ikke er melde- eller søknadspliktige.
Rundskrivet tar spesielt for seg bygging i 60-meters sonen rundt kirker i spredtbygd område, som er forbudt uten biskopens tillatelse. Rundskrivet tar også for seg bygging i bymessig strøk og utenfor 60-meters sonen i spredtbygd område.
World Professional Boxing Federation
Cecilia Brækhus tok VM-tittelen i weltervekt fra svenske Mikaela Lauren 30. oktober 2010, og var med det verdensmester innen fire forbund.
Batteritrikk
Begynnelsen
Men blandet trafikk i bygater med sporvogner forutsatte sikre matingssystemer som ikke kunne forårsake skade på andre trafikanter til fots eller på hjul. Strømførende skinner var for farlig, som vist da sporveien på Lichterfelde ved Berlin måtte ombygges etter flere episoder i 1881. Den samme erfaringen ble høstet annetsteds med forskjellige systemer inkludert tredjeskinnen, så luftledningen var et trygt alternativ. Men luftledningsdriften var ikke driftssikker og var fremdeles ikke ferdig utviklet som et robust trafikksystem. Akkumulatorvognen ble dermed hentet fram på nytt blant annet av amerikaneren Frank Julian Sprague som i 1887 undersøkte om batteriteknologien var voksen nok for sporveistrafikken. Batteritrikken ble testet i Boston, New York og Philadelphia på vegne av hans selskap Sprague Electric Railway & Motor Company. Selv om forsøkene ikke førte fram, hadde Sprague fått meget viktig erfaring som ble tatt i bruk da han utviklet teknikken som fødte trikken.
Den nye interessen skyldtes viktige fremskritt innenfor batteriteknologien. Franskmannen Gustave Planté hadde i 1859 utviklet blysyrebatteriet som tillot gjenlading, og hans landskollega Camille Faure som utviklet en forbedret variant av blysyrebatteriet som tillot masseproduksjon, og ble dermed lett tilgjengelig. Den første akkumulatorvognen som også ble bygget som sporveisvogn, var ingeniøren Nicolas-Jules Raffards testkjøretøy i Paris i 1881 ved bruk av Faure-batteridesignen. Til å begynne med var batteriene for skrøpelige og ikke lite farlige, ettersom de var ment for stasjonære formål, men mer solide og lettere batteridesign ble utviklet slik at man kunne redusere vekten fra halvparten av kjøretøyet til 25 % av totalvekten.
Paris
I Paris var det sterk interesse for elektrifiseringen av sporveien, men luftledningsdriften var ikke estetisk tiltalende for bymyndighetene, som la ned et forbud i første omgang. Dette førte til fornyet interesse for batteridrevne sporvogner. Den første akkumulatorvognen ble utprøvd av Compagnie Générale des Omnibus (CGO) den 25. mai 1881 mellom rue de Montreuil og Place de la Nation. Vognen var ombygd fra en tidligere toetasjes hestesporvogn, med minimal endring på konstruksjonen utover å plassere et batteri på 255 celler med samlet vekt på 1,8 tonn. Forsøkene fortsatte utover årene, blant annet under industriutstillingen Palais de l´Industrie i 1886 da en enetasjesvogn ble utprøvd.
Den første akkumulatorvognen i regulær trafikk ble utprøvd av Nord Tramways i september 1888 mellom Porte Maillot og Etoile. I løpet av flere måneder fraktet sporvognen, som var ombygd fra en hestesporvogn, over tjue tusen passasjerer og beviste at batteridrift var mulig som et driftssikkert transportsystem. Etter testperioden fikk det nye sporveiselskapet Compagnie des Tramways de Paris et du Departement de la Seine (TPDS) tillatelse for drift med akkumulatorvogner fra april 1892. Men systemet var ikke uten ulemper, for ladningen av batteriene var tidskrevende, og batteriene måtte skiftes ut etter hver daglige tur. Man var nødt til å sette batteriene under setene. Men forbudet mot luftledninger gjorde at sporveiselskapene måtte bruke sporvogner med egen drivkraft i det indre Paris.
Dermed fortsatte akkumulatordriften i regi av TPDS fram til 1914, som en del av et noe forvirrende transportsystem i den franske storbyen som hadde mange forskjellige drivsystemer - hestedrift, trykkluftdrift, kabeldrift, dampdrift, akkumulatordrift, luftledningsdrift og strømdrift ved bruk av underjordiske spenningsledninger i tunnelkonstruksjoner. Nesten samtlige drivsystemer hadde driftsmessige ulemper i de meget trafikkerte og overfylte bygatene. I 1910 hadde TPDS 14 sporveislinjer med batteritrikk, men da hadde man innledet samarbeid med CGO om å elektrifisere samtlige trikkelinjer i Paris med luftledningsdrift. Den siste akkumulatorvognen ble retirert i 1914.
Lígia Silva
Lígia Santos da Silva (født 6. mars 1981) er en brasiliansk bordtennisspiller. Hun representerte Brasil i sommer-OL i 2000, 2004 og 2012.
Batteritrikk
Paris
I den store vognparken hos TPDS fra 1892 til 1914 var forskjellige typer tatt i bruk, men seks hovedtyper er opplistet, Saint-Denis typen av den første generasjonen med forskjellige hjulunderstell, Saint-Denis typen av den andre generasjonen, Heilmann typen fra 1897 med liten akselavstand på 1,9 meter, Aubervilliers typen med boggier av type «maximum traction» fra 1898, Gennevilliers typen med samme hjulunderstell som Aubervilliers, med mindre forskjeller fra 1901 og Impériale typen som enten var nybygde eller modifiserte vogner, fram til 1914.
Kommunestyrevalg i Levanger
Kommunestyrevalg i Levanger.
2007
Levanger har siden 2007 vært styrt av et flertall utgått av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti. Ordfører siden 2007 er Robert Svarva fra Arbeiderpartiet, mens varaordfører siden 2006 er Hans Heieraas fra Senterpartiet. I opposisjon er Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Sosialistisk Venstreparti.
Athoumane Solihi
Athoumane Solihi (født 30. mars 1991) er en komorisk svømmer.
Kirby’s Dream Land 2
Kirby's Dream Land 2 er et videospill utviklet av HAL Laboratory og utgitt av Nintendo til Game Boy i 1995. Den var oppfølgeren til Kirby's Dream Land, men fortsetter historien fra Kirby's Adventure.
Athoumane Solihi
Han representerte Komorene under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 50 meter fristil.
Batteritrikk
København
Akkumulatorvognen kom til den danske hovedstaden i en meget turbulent tid som så innføring av forskjellige drivmetoder innenfor sporveien da hestesporvognen ble erstattet med sporvogner med mekanisk drivkraft. Fram til 1911 hadde «Kongenes by» flere sporveiselskaper. Et av disse sporveiselskapene var Nørrebroes elektriske Sporvej (NES) som overtok konsesjonen etter Nørrebroes Sporvejsselskab (NS) i 1896. Ettersom sporveiselskapet ville forlenge konsesjonen måtte man ha bystyrets godkjennelse, og tilbød seg å innføre elektrisk drift med fem forskjellige tilbud. NS ville fortsette med hestedrift, men ville også innføre akkumulatordrift eller ledningsdrift i fire forskjellige systemer. Magistraten for bystyret valgte akkumulatordriften fordi man vil unngå overjordiske ledninger og omfattende installasjoner.
Kirby’s Dream Land 2
Spillmekanismer
Nå kan Kirby sitte på en Big Hamster, henge på en Forest Owl og sitte i munnen på en Field Fish der hodet hans stikker ut.
Batteritrikk
København
Dette fulgt til det lite heldige kallenavnet «Syrevogne». Selv om sporvognene i seg selv var en suksess som et stillegående trafikkmiddel som støyet så lite at politiet måtte påbyr ringeklokke under kjørsel, klarte man aldri å gjøre trikkene helt luktfrie. Dette førte til et protestbrev med over åtte tusen underskrifter i året 1900 om at man skulle nedlegge akkumulatordriften til fordel for luftledningsdrift. Da hadde Frederiksberg Sporvej- og Elektricitets-Aktieselskab (FSEA) innført luftledningsdrift mellom Frederiksberg og Nørrebros Runddel i september 1899. Ved en ironi hadde FSEA latt seg inspirert av akkumulatorvognene i det franske sporveiselskapet TPDS, så toetasjesvogner med dels lukket toppetasje ble bygget med strømstang som strømavtager.
FSEA-sporvognene beviste luftledningsdriften for publikum, som deretter uttrykte et ønske om å skifte ut batteridriften med den nye drivmetoden. 5 toetasjes sporvogner ble kjøpt i 1900 så man hadde en flåte på 23 akkumulatorvogner i 1901. NES ble overtatt i januar 1899 av De kjøbenhavnske Sporvej (KS), som igangsatte elektrifisering av sporveinettverket fra 1. august 1901. Det ble også besluttet at alle akkumulatorvognene skulle ombygges, og fra den 15. mars 1902 var samtlige vogner gitt trolleystenger. Flere ble brukt som arbeidsvogner og minst to eksempler har blitt bevart, S2 og S1, som tidlig var NES vogn nr. 22 og nr. 23. KS var i 1919 helt alene om sporveien i indre København etter overtagelsen av FSEA.
Flere ombygde akkumulatorvogner som ordinære trikker er bevart, deriblant DKS nr. 17 bygd i 1897 og KS 22 bygd i 1900. KS 22-vognen har blitt restaurert til sitt originale utseende fra 1955 i Sporvejsmuseet Skjoldenæsholm, med førti sitteplasser fordelt på toppetasjen som imperial med langsgående sittebenker og underetasjen.
Storbritannia
Den første akkumulatorvognen på de britiske øyene, som på engelsk het battery tram, ble ombygd fra en hestesporvogn i North Metropolitan Union Road Works på Leytonstone i 1882. En andre batterisporvogn ble testet året etter på Kew for West Metropolitan Tramways i London. Den var en toetasjesvogn med lang akselavstand og femti batterier under gulvet i passasjerrommet. Et problem for batteritrikken i 1880-tallet var at det ble brukt tunge væskebatterier med blyplater og svovelsyre, noe som forlangte viktige håndteringsprosedyrer for trikkepersonell og skapte problemer ved lekkasje, blant annet eksplosiv gassdannelse og ubehagelig lukt. Ingeniør Elieson «løste» problemet ved å flytte batteriene til et lok som ble satt i regulær trafikk for North Metropolitan Tramways (NMTC) i London fra 1886 til 1888.
Forsøkene med akkumulatorvogner sluttet i London etter en gasseksplosjon og oppdagelsen at den samlede vekten av batteriene gjorde dem for tunge for eldre skinneganger etter ingeniør Lironi leverte seks batteritrikker bygd av General Electric Traction & Power Co. til NMTC som så satte dem på linjen mellom Canning Town og Plaistow. Disse batteritrikkene var i tjeneste for NMTC fra 1889 til 1892, da de ble utrangert som et mislykket eksperiment. Andre byer i Storbritannia hadde også benyttet akkumulatordrift, men de var sjeldent mer enn engangsforsøk hvor man flørtet med batteridrift under testene som avslørte alvorlige ulemper med disse, spesielt lekkasjeskadene fra batteriene under setene. Et vanlig klagepunkt var syreskader på klær i tillegg til svovellukt. Personellet hadde ikke en enkel jobb når batteriene måtte skiftes ettersom syrevæsken kunne lekke ut.
Sporveiselskapet Birmingham Central Tramways Company Ltd (BCTC) i Birmingham var unikt ved å ha flere forskjellige drivsystemer, hestedrift, dampdrift, kabeldrift og akkumulatordrift fra 1884 til 1896. 14 akkumulatorvogner med åpen toppetasje var i regulær trafikk på BCTC sporveinettverket fra 1889 til 1896 og deretter City of Birmingham Tramways Company Ltd (CBTC) fram til elektrifiseringen av hele sporveisnettverket i 1902. I byen Manchester ba sporveiselskapet Manchester Carriage & Tramways Company Ltd (MCTC) sporveivognprodusenten John Eades, kjent for sine reversible hestesporvogner, om å ombygge en hestesporvogn for testkjøring med batterier. Sporveisvognen med nummeret P22 ble utprøvd i en kort periode før videre arbeid ble stanset. Swansea and Mumbles Railway i Wales var den siste operatøren av batteritrikk i Storbritannia, da flere akkumulatorvogner ble benyttet i 1902-1903. De var store toetasjes boggivogner med midtinngang i tillegg til endeplattformene.
Batteridrevne sporveisvogner forsvant ikke helt etter retireringen i 1903. Fram til 2010-årene har det vært to eksempler med batteridrift, det ene i 1970 på Seaton Tramway med en vanlig trikk som trakk en batterivogn etter seg for å krysse strømløse strekninger uten luftledning, det andre i 2005 på Southport Pier Tramway, en kort sporvei ovenpå en lang pir. Med en kapasitet på 74 passasjerer var batteritrikken, som var en leddelt sporveivogn, i trafikk fra 1. august 2005 til juni 2015. Da piren måtte utbedres, ble det besluttet å fjerne batteritrikken til fordel for et hjuldrevet turisttog.
Trafikk og Ulykkesskaddes Landsforbund
Trafikk og Ulykkesskaddes Landsforbund (TULF) er en ideell organisasjon som driver arbeid for trafikk- og ulykkesskadde. Organisasjonens formål er å bidra til å støtte og bevisstgjøre ulykkesrammede medlemmer, både skadde, pårørende og etterlatte slik at de selv på best mulig måte kan ta ansvar for sin egen situasjon.
Batteritrikk
Tyskland
De tyske sporveiselskapene flørtet vilt med akkumulatorvognen ved århundreskiftet mellom 1800- og 1900-tallet. Den største flåten innenfor et byområde var på 335 batteridrevne trikker i Berlin i året 1901, like før elektrifiseringen av hele sporveisnettverket i den tyske hovedstaden. Bremerhaven, Charlottenburg, Hagen i Westfalen, Hannover, Dresden, Ludwigshafen og Karlsruhe hadde batteritrikker på sine sporveier. I 1905 hadde batteritrikken bare overlevd i byen Bremerhaven.
Historien om de tyske batteritrikkene begynte med østerrikeren Anthont Reckenzaum i Berlin i 1885. Reckenzaum studerte elektrisk ingeniørvitenskap i Paris fra 1878 til 1883, og var involvert i byggingen av batteridrevne kjøretøy på skinner og til sjøs i Storbritannia, fram til han startet for seg selv i 1885 med sine egne trikkemodeller som ble utprøvd i flere byer, som London, Berlin, Philadelphia og Sacramento. Med batteritrikken på Kew for West Metropolitan Tramways i London som ble bygd som den første elektrisk drevne trikken i Storbritannia i 1882, utviklet han boggitrikken ved å skifte ut akslene med mindre boggier på hver ende i 1884. Dermed presenterte han den nye modellen i Berlin i 1885 som en enetasjesvogn. Andre ingeniører som belgieren Edmond Julien satset på det tradisjonelle toakslede understellet. Julien fikk utprøvd sin batteritrikk i Hamburg i 1886.
Boggitrikken vant popularitet i de tyske byene ved å være mer kapabel enn de mindre toakslede trikkene, noe som ble lettet av faktumet at Siemens & Halcke valgte det samme understellet for sin første batteridrevne trikk i Frankfurt-am-Main i 1891. Siemens & Halcke, som hadde blitt verdensledende som produsent av elektriskdrevne skinnekjøretøyer siden 1879, var klar over ulempen med kort rekkevidde og utilstrekkelig batterikapasitet, så de utviklet et hybridkonsept med batteridrift og luftledningsdrift. Denne ideen ble adoptert av sporveiselskapene i flere byer fra 1895 (Hannover, Hagen), 1889 (Berlin) og Karlsruhe (1900) som dermed bestilte det elektriske utstyret fra Accumulatorfabrik Hagen som i 1890 var underlagt Siemens & Halcke. Som hybridtrikk skulle den gå på strøm fra kontaktledningen og deretter kjøres på batteri i byområder hvor det var forbudt å henge opp luftledninger. En fordel var også at man lett kunne ta ut batteriene for kun luftledningsdrift, noe som skjedde etter elektrifiseringen var fullført i årene etter 1901.
En typisk batteritrikk med boggiunderstell som sett på Berlin-Charlottenberger Strassenbahn (BCS) var på størrelse med en mellombytrikk fremfor en vanlig gatesporvogn. I 1897 ble 29 trikker av denne modellen levert først som batteritrikk, deretter 150 andre med hybriddrift som var levert for Grosser Berliner Strassenbahn (GBS) fram til 1902. Da elektrifiseringen ble fullført i Berlin, ble batteriene tatt ut og en strømavtager eller «strømplog» ble satt inn, etter at underjordisk strømdrift var bygd i Berlin sentrum.
Benelux
Det var i hjemlandet Julien fikk sin triumf, da batteridrift ble innført i den 17. april 1887 i Brussel langs Rue Belliard på en 6,4 kilometer lang linje. Med sitt selskap Compagnie Belgo-Hollandaise d´Electricité ombygde han 12 brukte hestesporvogner for batteridrift, men ettersom Julien ikke ville ha store kostnader var sporvognene anskaffet fra to forskjellige byer, Køln og Lille. Bakkeprofilen på sporveisruten var også dårlig egnet for batteridrevne vogner, som altfor raskt ble tappet på stigningene så batteriene måtte skiftes ut flere ganger om dagen. Triumfen ble snudde til skuffelse, hestedrift måtte overta på nytt i 1890 ettersom batteridrift var blitt for kostbart.
Men i Nederland ble batteridrift innført i august 1890 på en strekning på 4,8 km lengde mellom Haag og Scheveningen, og denne gangen var det en meget stor suksess. Batteritrikkene hadde meget god driftssikkerhet fram til 6. august 1904 da elektrifiseringen med luftledningsdrift var fullbyrdet. 14 boggitrikker ble anskaffet med elektrisk utstyr fra Sprague i USA, men med batteriene arrangert etter Juliens system med utovervendte åpninger langs sidene. Det viste seg å være meget praktisk ettersom man raskt kunne skifte ut batteriene i serier og dermed opprettholde tempoet i mellombytrikktrafikken. 8 andre trikker ble levert fra Dyle & Bacalan i Louvain, Belgia i 1892. Samtlige trikker hadde boggiunderstell med veivstang så man kunne koble elektromotoren til den ene akselen, og dermed kan ha drift på begge aksler i boggien ved hjelp av veivstangen.
De batteridrevne boggitrikkene var meget vellykkede etter datidens standard, hver trikk hadde en gjennomsnittlig kilometerdekning på 160,000 kilometer per år og batterieffekten varte opptil 80 kilometer eller mer før gjenladning var nødvendig. Gjennomsnittlighastigheten var på 16 km/t, men topphastigheten var opptil 32 km/t, medregnet stoppene.
USA
Den første batteritrikken på amerikansk grunn var en tidlig hestesporvogn bygd av den kjente sporvognprodusenten John Stephenson Co. i New York i året 1873, da den ble sendt til Wien i Østerrike. Edmond Julien kjøpte denne vognen og ombygde den som en av sine prototyper ved å sette inn batteriene etter sitt system. Den ble returnert tilbake til opprinnelseslandet i 1886 for demonstrasjonskjøring blant annet i New York, og vakte oppsikt med den relative enkle elektriskdrevne sporvognen. Blant annet i Boston (West End Street Railway) og New York var det stor interesse for batteritrikken, i et land hvor luftledningsdrift var under sterk utvikling, med Frank J. Sprague i spissen. Av estetiske grunner ønsket ikke bymyndigheter og publikum luftledning i bysentrene.
Men Julien fikk den første kontrakten på levering av batteriutstyret fra New York & Harlem Railroad på Manhattan i New York like etter demonstrasjonskjøringen i 1886 og 10 sporvogner ble levert i 1888. De første vognene var karakteristisk nok bygget og levert av John Stephenson Co., de etterfølgende vognene av J.G. Brill Company. Julien gav lisensrettighetene for sitt system til Consolidated Storage Electric Company og Julien Electric Traction Company som i 1890 ble sammensatt som del av konsernet United Electric Traction Company (UET). De ti første batteritrikkene som ble levert, ble satt på Fourth Avenue-linjen på 13,6 kilometer lengde (8,5 miles). Etter overtagelsen av selskapene som sørget for batteridriften ble batteritrikkene tatt ut av tjeneste i 1891.
Men amerikanerne hadde latt sitt elsk på store gatesporvogner, og østerrikeren Reckenzaun kom på rundreise til Nord-Amerika med sin boggitrikk i 1887, da J.G. Brill bygde en toakslet batteritrikk og en batteridrevet boggitrikk. Den siste ble bygd etter anvisninger fra Reckenzaun. Med sin størrelse på 6,7 meter (22 ft) i lengde var boggitrikken den største i sin samtid blant gatesporvognene. En noe kortere trikk ble også bygd, og alle tre trikker fra J.G. Brill ble prøvekjørt i Philadelphia. William Wharton stiftet The Electric Car Company i Philadelphia hvor han siden startet Lehigh Avenue Railway med 5 eller 6 16-fots sporvogner med 100 til 108 batterier i hver enkelt trikk. Trikkedriften var ikke en suksess, linjen var åpen fra mai 1890 til januar 1891.
Washington D.C. var en av byene med dette forbudet, og der hadde man også lagt ned et forbud mot hestedrift, så Metropolitan Railroad var tvunget til å skaffe seg batteridrevne trikker i 1891. 20 batteritrikker ble tatt i bruk, og ble retirert så snart den underjordiske strømforsyningen var i orden. Den siste batteritrikken var tatt ut i 29. oktober 1893. Eckington and Soldier´s Home Railway i den samme byen innførte også batteridrift, da man kjøpte to «Edco»-trikker i mars 1891 og senere 6 andre av den samme modellen, bygd av J.G. Brill. De ble retirert i mai 1893. Den nordamerikanske batteridriften på sporveisystemene var svært krevende i det første tiåret med store merkostnader. Med unntak av Reckenzaun-trikkene var samtidige batteritrikker basert på den typiske toakslede sporvognen.
Men i storbyene New York og Chicago returnerte batteritrikken i 1893 og 1895, denne gang med bedre hell. Batteritrikken overlevde fram til 1905 i Chicago, mens batteritrikkene hadde vært i trafikk helt fram til 1933 i løpet av førti år. Det var billigere med batteridrevne trikker enn underjordisk strømføring. J.G. Brill som var meget tidlig med å levere de første batteridrevne trikkene allerede i 1887, var en storprodusent som leverte både ferdigbygde sporvogner og batterisystemer for montering inn i sporvognene. Og alt dette begynte med batteritrikken levert til North Baltimore Railway som den første selvgående sporvognen av merket Brill i 1887.
Det var Brill som leverte batteritrikkene til Chicago og New York. Ifølge leveransedokumentene hadde Brill levert en batteritrikk i 1909 til Third Avenue Railway, noe som førte til nye ordrer i 1911 i to serier, 34 trikker i den første og 14 trikker i den andre. En rekke ordrer ble sendt fra flere sporsveiselskaper i New York og andre byer i 1912 til 1916, noen av disse gikk til Miami i Florida (6 eksemplarer i 1915 og 1916 med Edison-batterier) - Third Avenue Railway kjøpte 78 batteritrikk fra Brill i 1913. Federal Storage Battery Co. med batteridrift basert på Edison-batteriet prøvde seg på markedet i New York, men ble stoppet av Brill som solgte blysyrebatterier til Third Avenue Railway, minst 150 sporvogner ble omstilt for batteridrift.
Mange av de batteridrevne trikkene var bygd som «stepless» lavgulvstrikker med midtinngangsdør. Disse unike lavgulvstrikkene av 7000-serien i året 1913 var små toakslede trikker med liten akselavstand der midtinngangspartiet lå, bare 8,76 meter lang (28 ft 9 inches) med passasjerkapasitet på 34 sitteplasser og en tjenestevekt på 5,533 tonn (12,200 pounds). Batteriene ble lagret i de langsgående sittebenkene i et meget lyst og rommelig trikkekarosseri med store vinduer. De to elektromotorene var satt under de tversgående sitteplasser i midten av vognen.
Norge
Batteridrevne skinnekjøretøyer er ikke ukjent i Norge, men disse var svært sjeldent ment for personbefordring. Flere industribaner har hatt batteridrevne vogner, som innenfor jernbanedrift er kalt akkumulatortraller. Gaustabanen på Rjukan som ble bygd i 1965 med sporvidde på 800mm, har en tralle kjent som «Levahn-tralle» med plass for et lite antall passasjerer i tillegg til føreren. Akkumulatorvognen eller akkumulatortrallen som ble brukt av Vinstra Kraftselskap på en sidebane fra Dovrebanen til kraftstasjonen i Nedre Vinstra i 1955 til 1970-årene, var en meget rommelig vogn på to hjulganger som med sitt utseende som minnet om en trikk eller skinnebuss ble kalt «Trikken». Vognen ble hugget opp etter et uhell.
Den meste kjente batteridrevne trikken i Norge er Kardemomme-trikken i temaparken Kardemomme by i Kristiansand Dyrepark siden åpningen i 1991. Trikken som er beregnet på barn, er 5,2 meter lang med 4,72 meter lengde mellom de åpne endeplattformene, og en bredde på 1,5 meter. Den har plass for 15 passasjerer også på det åpne taket. Til forskjell fra trikken i Torbjørn Egners bok om Kardemomme by som hadde bare to hjulganger, er parktrikken utstyrt med boggier i hjularrangementet 1-A-A-1. Den kunne bare gå på 4 km/t med 48 volt kraft om dagen fra 24 batterier montert under setene, men av sikkerhetsgrunn er hastigheten begrenset til 2 km/t i en barnepark. Selve banen, «Linje 1» fra endeholdeplassen ved Byporten har sporvidde på 1 meter over faststøpt skinnegang mellom brostein på flat mark, er på til sammen 155 meters lengde.
Kardemomme-trikken som toetasjesvogn er den eneste batteritrikken i Norge i en bane som fungerer som sporvei.
Den moderne batteritrikken
Batterisporvognen ble på begynnelsen på 1900-tallet oppgitt til fordel for den ordinære trikken med luftledningsdrift, men hundre år senere vendte den tilbake under en renessanse omkring strømdrevne kjøretøyer til sjøs, på land og i luften. Batteriteknologien hadde tatt meget store skritt ved århundreskiftet til det tjueførste århundret, blant annet med utviklingen av Litium-ionbatteriet og lademetoder som kunne forkorte tidsforbruket og tillate sankning av strøm fra sekundære kilder i tillegg til hovedkilden. De ledende trikkprodusentene, som er i skarp konkurranse med hverandre om store flåteordrer i midten av gjenopplivningen av trikken som et urbant transportmiddel siden 1980-årene, var ikke sene med å studere mulighetene nyvinningene hadde åpnet for. Luftledningsdrift er ofte ikke estetisk tiltalende for publikum og bymyndigheter som helst vil unngå omfattende infrastrukturopprettelse, så ideen fra slutten på 1800-tallet om å bruke batteridrevne trikker for å unngå luftledninger kom på nytt på bordet.
Dermed kom flere produsenter, deriblant Bombardier, med forskjellige tilbud basert på sine egne unike batterisystemer som kunne monteres i forskjellige kjøretøytyper som buss og tog. Et av de første eksemplene som så dagens lys er Bombardier Primove i 2012 for trikkelinjen i Augsberg i Tyskland. Batteriene fungerte i prinsippet som brenselstanker ettersom man hentet inn strøm ved stopp, så trikken kan fortsette til neste stopp for den neste oppladingen. Suksessen med Primove-batterikonseptet i Augsburg førte til en viktig ordre fra Kina i april 2013.
Hexi-linjen mellom Østre OL-stadium i Nanjing og Hexi på 7,76 kilometer er den første trådløse trikkelinjen i Kina siden åpningen i 13. august 2014. Seks trikker bygd av CRRC Puzhen under lisens fra Bombardier ble levert, disse er basert på Bombardier Flexity 2 trikkedesign delt i fem moduler på 32,5 meter lengde og 2,65 meter bredde som lavgulvstrikk med boggier av type FLEXX Urban 3000. Bytransportselskapet i Nanjing valgte å utvide sporveien med en ny linje på 9,4 kilometer og kjøpe inn syv nye batteritrikker fra CRRC Puzhen i 2016, så man vil ha til sammen 15 batteridrevne trikker basert på Bombardier Flexity 2. Ved Guangzhou ble en bybane åpnet i Huangpu den 1. juli 2020 med en flåte som består av firedelte 70 km/t batteridrevne trikker.
I Birmingham startet et prosjekt på egne initiativ av bybaneselskapet West Midlands Metro (WMM) i 2016, da den spanske bybanevognprodusenten CAF ble bedt om å montere batteri med driftssystem på eksisterende bybanevognsett av type Urbos 3 som hadde blitt bestilt og levert i 2014-15. Ideen med dette er å gi bybanevognsettet evnen for å benytte ikke-elektrifiserte strekninger i det planlagte rutenettet gjennom Birmingham sentrum, som Bimodale Trikk, basert på BEMU-konseptet omkring bimodale elektriske motorvogntog. Ombyggingen var planlagt så tidlig som i 2012, dermed kunne CAF gjennomføre ombyggingsarbeidet. Utprøvelsene i året 2018 var en stor suksess, som fulgt til at WMM som hadde ombygd samtidige 21 trikk, sendt ut en ordre på 21 nye trikk av den samme typen med opsjon på 29 andre. Disse nye batteritrikkene vil settes inn på strekninger uten luftledning.
Det blir dermed mulig å ha både kjøreledningsdrift og batteridrift i den samme trikkeruten for en slik bimodal trikk, hvor batteriene kan lades opp via pantografene for selvstendig kjøring på strekninger uten luftledning. Andre trikkeprodusenter fulgt etter CAF på dette området, og flere trikkemodeller oppsto som tilbud for bybane- og trikkeoperatører. En av disse, MPK Kraków, bestilt fire nye trevogners Stadler Tango trikker som leveres i sommeren 2020 for trafikk med både elektrifiserte og ikke-elektrifiserte strekninger. Disse fikk kallenavnet «Lajkonik», og er 33,4 meter lang og 2,4 meter bred. Disse fire bimodale trikkene er en del av to store ordrer fra Stadler, 50 Tango trikk i den første og 60 Tango trikk i den andre.
Fylkesvei 1632
Fylkesvei 1632 går mellom Grini og Lysaker i Bærum.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av delstrekningen nord for Lysakerlokket på den tidligere fylkesvei 610.
Før 1. januar 2010 hadde Fv610 betegnelsen fylkesvei 166.
Gråhodehonningeter
Gråhodehonningeter (Lichenostomus keartlandi) er en fugl i gruppen Lichenostomus i familien honningetere. Den er endemisk til Australia.
Caroline Kumahara
Caroline Kumahara (født 27. juni 1995) er en brasiliansk bordtennisspiller. Hun deltok i sommer-OL i 2012, 2016 og 2020.
Mia Hambro Svendsen
Mia Hambro Svendsen (født 27. juli 2005) er en norsk fotballspiller som spiller for Røa.
Maël Ambonguilat
Maël Ambonguilat (født 9. november 1997) er en gabonsk svømmer.
Liste over olympiske medaljevinnere i håndball (kvinner)
Liste over olympiske medaljevinnere i håndball inneholder samtlige kvinnelige utøvere som har tatt en olympisk medalje i håndball.
Maël Ambonguilat
Han representerte Gabon under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 50 meter fristil.
Stenoidion
Stenoidion er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, lange og slanke, vanligvis brunrøde og svarte trebukker, dekkvingene gjerne med lyse flekker. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum er mye lengre enn bredt, sylindrisk. Dekkvingene er jevnbrede, noe tilspissede bak, beina middels lange med klubbeformede lår.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Nicaragua i nord til det sørlige Brasil i sør.
Bjarne Friis Baastad
Bjarne Friis Baastad (født 1886, død 1980) var en norsk arkitekt. Han er mest kjent for sine bidrag til norsk jernbanearkitektur gjennom arbeid ved NSB Arkitektkontor, der han var ansatt fra 1913 og til han gikk av med pensjon i 1956. Mange av bygningene som er kreditert Baastad, er også kreditert kontorets leder Gudmund Hoel, og det kan ofte være vanskelig å vite akkurat hva som er hver av de to arkitektenes bidrag.
Scandinavian Western Shooters
Scandinavian Western Shooters (SWS) er et norsk skytterforbund for westernskyting. Konkurransene skytes etter regler administrert av Single Action Shooting Society, og forbundet ønsker å promotere westernskyting som en trygg og sikker måte å drive skytesport på i en ramme med både fakta og fantasi fra tidsepoken «den gamle vesten».
Sayaka Hirano
Sayaka Hirano (født 24. mars 1985) er en japansk bordtennisspiller. Hun deltok i Sommer-OL 2008 og representerte Japan under Sommer-OL 2012 i London og tok sølv i lagkonkurransen.
Fosstveit bru
Fosstveit bru er ei veibru som krysser Storelva ved Fosstveit i Tvedestrand kommune i Agder. Brua er ei buebru i støpejern med brudekke av tre med spennvidde 19 meter. Den ble bygd i 1837, støpt ved Næs Jernverk, som en del av Vestlandske hovedvei, som erstatning for ei tidligere trebru, og var i bruk som hovedvei fram til 1865, da veien ble omlagt. Brua ble restaurert i 1985, den er synlig fra fylkesvei 106. I dag er veien over brua privat.
På begge sider av veien er oppsatt stabbesteiner, og sør for veien er oppsatt en milepæl fra 1805 da Vestlandske hovedvei sto ferdig.
Fosstveit bru ble av Riksantikvaren i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Miljøverndepartementet fredet brua 17. april 2008.
Vatersott
Vatersott er et eldre og utdatert uttrykk for symptomer eller lidelser som innebærer opphopning av vann i kroppen. Idag brukes begrepet ødemer om slike tilfelle. Plagen behandles gjerne med vanndrivende midler. Etter at kaffen ble alminnelig var denne blant de vanligste medikamentene, men også teer og urteuttrekk av blant annet kjerringrokk.
Lum Zhaveli
Lum Zhaveli (født 5. mars 1990) er en kosovisk svømmer.
Han representerte Kosovo under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 50 meter fristil.
Ornathonningeter
Ornathonningeter (Lichenostomus ornatus) er en fugl i gruppen Lichenostomus i familien honningetere. Den er endemisk til det sørliga Australia.
Brasiliosoma tibiale
Brasiliosoma tibiale er en bille av slekten Brasiliosoma som igjen tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små, tettbygde, mørkt brunlige trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Kroppsformen er ganske bred, dekkvingene har markerte "skuldre" og er bredest foran. Beina er temmelig korte og kraftige. Oversiden er kraftig hårete.
Utbredelse
Arten forekommer i det østlige Brasil.
Farhan Farhan
Farhan Farhan (født 24. oktober 1996) er en bahrainsk svømmer.
Burhanpur (distrikt)
Burhanpur (hindi: बुरहानपुर जिला ) er et distrikt i den indiske delstaten Madhya Pradesh. Distriktets hovedstad er Burhanpur. Distriktet ble dannet da de tre tehsilene Nepanagar, Burhanpur og Khaknar ble skilt ut fra Khandwa i 2003.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 756,993 innbyggere i distriktet, mot 634,883 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 34,38 % av befolkningen.
Langerud
Langerud er et villastrøk i bydel Østensjø i Oslo. Det ligger nord for Skullerud og syd for Abildsø.
Farhan Farhan
Han representerte Bahrain under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 50 meter fristil.
Verdenscupen i alpint 2017/18 — Slalåm menn — Levi
Eksterne lenker
Offisiell resultatside
Langerud
Langerud har navn etter Langerud-gårdene, og ble utbygget på 1950-tallet. Mesteparten av bebyggelsen er rekkehus, blant annet på Lille Langerud.
Langerud sykehjem stod klart i 1976. Ved Langerud sykehjem ligger det en barnehage. Barnehagen heter Lille Langerud barnehage.
Mariechen Wehselau
Wehselau ble olympisk mester i svømming under OL 1924 i Paris. Hun var med på det amerikanske stafettlaget som vant 4 x 100 meter fri med tiden 4.58,8, ny verdensrekord og mer enn atten sekunder raskere enn sølvvinneren Storbritannia. Svømmerne på det amerikanske laget var Wehselau, Euphrasia Donnelly, Gertrude Ederle og Ethel Lackie. Wehselau kom på andreplass på 100 meter fri bak Ethel Lackie.
Fylkesvei 1633
Fylkesvei 1633 går mellom Lysaker torg og Lysakerelva kommunegrense i Bærum.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av delstrekningen sør for Lysakerlokket av den tidligere fylkesvei 610.
Før 1. januar 2010 hadde Fv610 betegnelsen fylkesvei 166.
TMS
TMS kan vise til:
Batsaikhany Dulguun
Batsaikhany Dulguun (født 26. oktober 1986) er en mongolsk svømmer.